

Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, kære kolleger, De har sikkert hørt om udtalelsen fra den iranske præsident Ahmadinejad i går, hvor han med henvisning til Ayatollah Khomeini ønsker at udslette staten Israel. Det er en uhyrlig udtalelse, fordi den iranske præsident dermed stiller sig på terroristernes side! For os har Israels integritet og sikkerhed en stor værdi, som vi forsvarer.
På vegne af min gruppe vil jeg gerne meddele, at vi vil sætte dette spørgsmål på dagsordenen. Det vil vi foreslå i Europa-Parlamentets næste mødeuge, og det ville glæde mig, hvis de andre grupper kunne tilslutte sig det. Vi har jo fru Koch-Mehrin og hr. Swoboda her og andre, som måske vil være med til at støtte det. 
Hannes Swoboda,
   Hr. formand, hvis denne udtalelse virkelig er faldet på den måde, så er det naturligvis helt uacceptabelt for os alle i Parlamentet, og det kan ikke få lov at passere upåtalt - der må følge passende konsekvenser. Jeg tilslutter mig derfor på min gruppes vegne fuldt ud hr. Poetterings ønske om, at vi sætter det på dagsordenen for det næste plenarmøde. 
Silvana Koch-Mehrin,
   Hr. formand, også vi betragter disse udtalelser - hvis de er korrekte - som uacceptable, skandaløse og farlige. Det er bestyrtende i sig selv, at en præsident overhovedet taler på en konference, som kalder sig "verden uden zionisme", og så muligvis også kommer med sådanne udtalelser. Det er helt uacceptabelt, og vi tilslutter os forslaget om at tage det op i Parlamentet. 
Formanden.
   - Vi har taget forslagene til efterretning, og De sagde jo, at De til sin tid også vil tage det op i organerne, f.eks. Formandskonferencen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0276/2005) af Mavrommatis for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning for 2004 (2005/2136(INI)). 
Nikiforos Diamandouros,
   Hr. formand, jeg takker Dem for denne lejlighed til at tale til Parlamentet og forelægge årsberetningen for 2004, som er mit første hele år i embedet.
2004 var et overordentligt vigtigt år for EU: et år med historisk udvidelse, valg til Europa-Parlamentet, en ny Kommission og en voldsom debat om forfatningen. Disse begivenheder og den offentlige opmærksomhed, de skabte, havde store følger for Ombudsmanden. Det vil jeg forklare om et øjeblik.
I årsberetningen redegøres der for vores fremskridt med at behandle klager, fremme god forvaltningsskik og gøre borgerne mere bekendt med Ombudsmandens arbejde. Ombudsmanden modtog i alt 3.726 klager, hvilket er 53 % flere end det foregående år. Det stigende antal klager skyldes ikke en dårligere forvaltningsskik fra institutionernes side, men afspejler snarere borgernes stigende kendskab til europæiske spørgsmål og øgede viden om deres rettigheder og om, hvordan de udøver disse rettigheder.
Som nævnt var 2004 et år, hvor europæiske emner var fremtrædende i overskrifterne over hele Unionen. Jeg gjorde mig også store bestræbelser på at oplyse borgerne om deres ret til at klage til Den Europæiske Ombudsmand og udbrede budskabet om de positive resultater, der er opnået. I alt holdt jeg mere end 30 offentlige forelæsninger og præsentationer, og jeg afholdt mere end 150 møder med ombudsmænd, offentlige embedsmænd og andre relevante parter i medlemsstaterne og kandidatlandene.
I 2004 var jeg var i stand til at hjælpe næsten 70 % af de mennesker, der klagede til mig. Hjælpen bestod i enten at indlede en undersøgelse, overføre sagen til en kompetent institution eller råde dem til, hvor de skulle henvende sig for at få løst deres problem hurtigt og effektivt. Jeg afsluttede 251 undersøgelser i løbet af året. I 45 % af tilfældene afslørede undersøgelsen ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Dette er ikke altid negativt for klageren, som i det mindste får en fuldstændig forklaring fra den berørte institution vedrørende dennes handlinger. Selv om der ikke er tale om fejl eller forsømmelser, kan jeg desuden måske alligevel se en mulighed for, at institutionen forbedrer kvaliteten i forvaltningen fremover. I så fald påpeger jeg dette i en yderligere bemærkning i den endelige afgørelse.
I tilfælde af fejl eller forsømmelser forsøger jeg så vidt muligt at opnå et positivt resultat, der tilfredsstiller både klageren og institutionen. I 28 % af tilfældene resulterede mine undersøgelser enten i, at den pågældende institution løste sagen til klagerens tilfredshed, eller i en mindelig løsning. Når en mindelig løsning ikke er mulig, afslutter jeg enten sagen med en kritisk bemærkning, eller jeg udarbejder et forslag til henstilling.
Et eksempel på et forslag til henstilling, som blev accepteret i 2004, var en sag, hvor Kommissionen udbetalte en kulanceerstatning til en lille virksomhed, der ikke havde fået tilstrækkelig tid til at udarbejde et tilbud om en forsknings- og udviklingskontrakt.
Hvis en fællesskabsinstitution ikke svarer tilfredsstillende på et forslag til henstilling, kan Ombudsmanden som sidste udvej sende en særlig beretning til Europa-Parlamentet. Der blev kun udarbejdet en særlig beretning i 2004, og det skete, efter at Kommissionen havde afvist at revidere bestemmelserne om indplacering af pressesekretærer i delegationerne. Jeg udarbejdede et forslag til henstilling i denne sag, fordi Kommissionen ikke kunne give en sammenhængende og overbevisende forklaring på, hvorfor der var forskelle i dens aktuelle praksis, selv om den havde alle muligheder for at gøre det under min undersøgelse.
Det er efter min opfattelse vigtigt, at de europæiske institutioner er villige til at tage spørgsmål op til fornyet overvejelse i stedet for at give indtryk af, at de handler vilkårligt. Jeg er taknemmelig for Parlamentets støtte i dette vigtige principielle spørgsmål, som kommer til udtryk i punkt 11 i hr. Mavrommatis' betænkning.
To undersøgelser på eget initiativ om systemiske problemer blev afsluttet med et positivt resultat i årets løb. Kommissionen accepterede, at det var nødvendigt at forbedre forvaltningen af Europaskolerne og forpligtede sig til at samarbejde med forældrene. Jeg opfordrede Kommissionen til at søge at sikre, at skolerne selv anerkender behovet for at give forældrene medbestemmelse og vinde deres tillid. Kommissionen indvilligede også i og gennemførte et forslag til henstilling om at indføre en intern klageprocedure for udstationerede nationale eksperter.
Jeg vil nu sige lidt om mine prioriteringer for fremtiden. Den første prioritering er at tilskynde EU's institutioner og organer til en borgercentreret tilgang i alle deres aktiviteter. Derfor vil jeg benytte enhver lejlighed til systematisk at henvende mig til institutionerne for at fremme bedste praksis og mindelige løsninger. Institutionernes og organernes aktive samarbejde er afgørende for, om Ombudsmandens arbejde for borgerne bliver en succes. I årsberetningen gives der mange eksempler på, at institutionerne handler hurtigt for at løse sager, som de er blevet gjort opmærksom på, og reagerer positivt på mine forslag og henstillinger.
Under besøg i andre institutioner og organer understregede jeg betydningen af at reagere hurtigt og konstruktivt på klager. Det primære mål må for os alle sammen være at sikre borgerne den bedst mulige service. Jeg vil fortsætte mine bestræbelser på at bringe den aktuelle forvirrende situation til ophør, hvor forskellige institutioner og organer anvender forskellige kodekser for god forvaltningsskik.
Parlamentet vedtog allerede den 6. september 2001 den europæiske kodeks for god forvaltningsskik. Teksten indeholder de regler og principper, der bør gælde for alle Unionens institutioner og organer. Kodeksen har modtaget bred anerkendelse internationalt, i medlemsstaterne og kandidatlandene, i Europarådet og andre steder i verden. Den er efter alt at dømme en europæisk succeshistorie, som både Parlamentet og Ombudsmanden med god grund kan være stolte af.
Jeg glædede mig over kommissionsformandens positive reaktion på den, da jeg mødtes med kommissærkollegiet i maj i år. Med Kommissionens samarbejde mener jeg, at det vil være muligt at vedtage en fælles kodeks i 2006.
Jeg vil også genoptage spørgsmålet om Ombudsmandens statut. Mit hovedmål på dette punkt er at sikre, at borgerne kan have fuld tillid til Ombudsmandens beføjelse til at afdække sandheden under afhøring af vidner eller inspektion af dokumenter. Jeg vil også gerne samarbejde med Parlamentet om at sikre, at borgernes klager over krænkelser af de grundlæggende rettigheder, der nævnes i chartret, kan henvises til Domstolen, hvis et vigtigt principielt spørgsmål ikke kan afgøres på anden vis. Parlamentet har allerede fulde rettigheder som institution til at anlægge sager ved Domstolen. I den forbindelse ville det være gavnligt for Ombudsmanden at have beføjelse til at gribe ind i sådanne sager. Jeg noterer mig, at den beføjelse allerede er givet til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, som jeg havde et meget positivt og udbytterigt møde med i sidste uge.
En tredje prioritering er at styrke mit tætte samarbejde med ombudsmænd i medlemsstaterne gennem det europæiske netværk af ombudsmænd. Netværket giver mulighed for at videresende sager hurtigt, udveksle bedste praksis og fremme en fri informationsstrøm om europæisk lovgivning og dens gennemførelse på nationalt, regionalt og lokalt plan. Målet er at fremme god forvaltning i hele Unionen, så borgerne kan udnytte deres rettigheder i henhold til EU-lovgivningen. Det glæder mig, at Udvalget for Andragender som følge af et værdifuldt forslag i De Rossa-betænkningen sidste år deltager i netværket som fuldgyldigt medlem og var repræsenteret på de nationale ombudsmænds møde, der fandt sted i Haag i september.
Jeg vil takke medlemmerne af Udvalget for Andragender og navnlig dette års ordfører, hr. Mavrommatis, for deres støtte og konstruktive forslag, som er fremsat i Parlamentets betænkning.
I dag har jeg allerede nævnt mange af de områder, hvorpå betænkningen indeholder gode råd, i hvert fald for Ombudsmanden. På andre områder har jeg allerede anmodet om at give møde i Udvalget for Andragender, når jeg finder det tilrådeligt og nødvendigt at forelægge en særlig beretning for Parlamentet, efter at en mindelig løsning eller et forslag til henstilling er blevet afvist.
Tidligere på måneden forelagde jeg to særlige beretninger for udvalget. Den første drejede sig om økonomisk behandling af ansatte i Kommissionen, hvis børn ikke kan gå på Europaskolerne på grund af deres handicap. I den anden beretning blev det godtgjort, at Rådet ikke havde nogen gyldige grunde til at vedblive med at lovgive bag lukkede døre. Rådet kunne let ændre sin forretningsorden, så der kan holdes åbne lovgivningsmøder.
Jeg vil også forbedre oplysningerne til borgerne om den service, som medlemmerne af det europæiske netværk af ombudsmænd yder. Jeg har planer om at indføre en interaktiv guide på vores websted for at hjælpe klagerne med at finde frem til den rette ombudsmand, hvad enten det er på europæisk, nationalt eller regionalt plan.
For nogle få uger siden fejrede vi, at Den Europæiske Ombudsmand har eksisteret i 10 år. For at markere begivenheden udgav vi en bog om institutionens historie. Vi har også haft en række succesfulde festlige begivenheder, bl.a. en for Europa-Parlamentet den 27. september i år. Der vil være flere festlige begivenheder i de kommende uger i både Strasbourg og Bruxelles.
Jeg mener, at de forbindelser af sympati, tillid og forståelse, der er bygget op i løbet af de sidste 10 år, er en værdifuld ressource til forbedring af kvaliteten af den offentlige forvaltning i Europa til gavn for borgerne. Europa-Parlamentet og dets Udvalg for Andragender er vigtige partnere for Den Europæiske Ombudsmand i den sammenhæng.
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Diamandouros for det samarbejde, vi har haft under hele arbejdet med forberedelsen og udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg vil også rette en stor tak til Udvalget for Andragender, hr. Libicki, alle de af mine kolleger, som er til stede i dag, sir Robert Atkins samt alle andre, der har hjulpet med betænkningen.
Fru kommissær, hr. Diamandouros, mine damer og herrer, Ombudsmanden er en uafhængig institution og en mekanisme til kontrol af EU's forvaltning. Den beretning, som hr. Diamandouros fremlagde på mødet i Strasbourg i Udvalget for Andragender, er en vigtig kilde til udarbejdelsen af Europa-Parlamentets årlige betænkning om Den Europæiske Ombudsmands virksomhed.
Det er en kendsgerning, at antallet af klager steg med 53 % i 2004 i forhold til året før. Selv om man skønnede, at udvidelsen ville være den væsentligste årsag til det større antal klager til Den Europæiske Ombudsmand, stammer kun 51 % af stigningsraten fra de 10 nye lande. Det øgede antal klager betyder dog ikke nødvendigvis, at der er flere tilfælde af fejl og forsømmelser fra EU-institutionernes side, men at borgerne er bedre informerede om deres rettigheder. Dette skyldes først og fremmest ombudsmandens intensive virksomhed. I 2004 har hans talrige besøg i medlemsstater og tredjelande, offentlige foredrag, presseinterviews og andre møder været med til at informere borgerne om hans rolle og om borgernes ret til at klage. På trods af hr. Diamandouros' aktiviteter for at informere offentligheden hersker der dog stadig forvirring med hensyn til Den Europæiske Ombudsmands kompetenceområde. Helt konkret faldt 74,8 % af de klager, som Den Europæiske Ombudsmand modtog i 2004, uden for hans mandat. Derfor bør vi i Parlamentet også bidrage til, at der klart kan skelnes mellem kompetenceområderne for de fællesskabsorganer, som europæerne kan henvende sig til for at udøve deres ret.
Jeg vil også gerne komme nærmere ind på nogle af de tal, der fremgår af Ombudsmandens årsberetning. I 2004 afsluttede Ombudsmanden 251 undersøgelser, hvoraf fire var undersøgelser på eget initiativ. Der blev foreslået 12 mindelige løsninger og fremsat 36 kritiske bemærkninger, hvoraf den ene var til Parlamentet, fordi der ikke var truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at sikre overholdelse af reglerne om rygning i lokalerne. Der blev desuden udarbejdet 17 forslag til henstilling og afgivet en særlig beretning.
En vigtig faktor for, at ombudsmandsinstitutionen kan være effektiv, er dens samarbejde med EU-institutionerne og Europa-Parlamentet i det hele taget. Jeg kan især nævne den regelmæssige information og de regelmæssige møder, som hr. Diamandouros har haft med Udvalget for Andragender og dets formand, samt det møde, han havde den 25. maj 2005 med kommissærkollegiet. I konklusionerne fra dette møde fremhæves det reelle interessefællesskab mellem Kommissionen og Den Europæiske Ombudsmand i arbejdet for at sikre, at såvel det korrigerende som det intervenerende aspekt af Ombudsmandens arbejde giver resultat.
Det er en kendsgerning, at de fleste klager vedrører fejl og forsømmelser. Der er, ifølge Ombudsmandens årsberetning for 1997, tale om fejl og forsømmelser, når et offentligt organ undlader at handle efter de regler eller principper, det er underlagt. 22 % af tilfældene af fejl og forsømmelser vedrører mangel på gennemsigtighed og afslag på at give oplysninger. 19 % vedrører forskelsbehandling, 12 % vedrører forsinkelser, som kunne være undgået. Endvidere vedrører 9 % procedurefejl, 7 % urimelighed eller magtmisbrug, 6 % vedrører uagtsomhed, og 5 % vedrører retlige fejl.
På baggrund af disse tal bør Ombudsmanden definere begrebet "fejl og forsømmelser" med henvisning til både de institutioner og organer, som det finder anvendelse på, og de områder, klagerne vedrører.
Hr. formand, fru Wallstöm, jeg vil også gerne fremhæve, som jeg også nævner i min betænkning, at det ville være en fordel, hvis ombudsmanden var til stede i Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender for at drøfte alle former for afslag på en mindelig løsning fra en institutions eller et organs side. Ombudsmandens årsberetning viser bl.a. de bestræbelser, som Ombudsmanden gør for at udvide og styrke netværket af nationale og regionale ombudsmænd ved at fremme udveksling af oplysninger og bedste praksis.
Hvis Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender deltog i dette netværk, ville det fremme det praktiske samarbejde mellem de europæiske institutioner og de nationale og regionale ombudsmænd og gøre det muligt at øge den regelmæssige kontakt med de nationale parlamenters udvalg for andragender og med medlemsstaternes ombudsmænd.
Særlig interessant er det at konstatere, at 69 % af klagerne er rettet mod Kommissionen. Kommissionen bør på sin side undersøge de klager, som drejer sig om overtrædelser, inden for en rimelig tidsfrist, så borgernes klager undersøges øjeblikkeligt og effektivt.
Endelig vil jeg sige, at sidste års betænkning af De Rossa om Den Europæiske Ombudsmands virksomhed i 2003 har været en reference for udarbejdelsen af min betænkning. En nøje sammenligning af Ombudsmandens beretninger for 2003 og 2004 har været positiv og foranlediget os til at koncentrere os om punkter af særlig interesse for Udvalget for Andragender. På denne måde kan vi også se de vigtige fremskridt, der er sket inden for et år.
Til sidst vil jeg gerne takke Dem alle samt naturligvis Udvalget for Andragenders sekretariat og alle de kolleger, der med deres ændringsforslag har bidraget til udarbejdelsen af denne betænkning. 
Margot Wallström,
   Hr. formand, jeg vil også indlede med at takke ordføreren, hr. Mavrommatis, for hans betænkning, som er et meget nyttigt dokument. Det giver Kommissionen mulighed for at tage Europa-Parlamentets synspunkter i betragtning i en række vigtige spørgsmål, som ombudsmanden har rejst i sin årsberetning for 2004.
Jeg vil sige, at for mig drejer Kommissionens forbindelse med Ombudsmanden sig om at forpligte os fuldt ud til at garantere god forvaltning og åbenhed og i sidste instans demokrati. Det samme gælder vores forbindelser med Parlamentets Udvalg for Andragender. For mig har Den Europæiske Ombudsmand stor betydning for, at der kan bygges bro mellem borgerne og EU. Ombudsmandens indsats bidrager til at forbedre Kommissionens vekselvirkning og kommunikation med borgerne. Derfor vil Kommissionen fortsat undersøge forskellige muligheder for at forbedre sit samarbejde med og sine forpligtelser over for Den Europæiske Ombudsmand yderligere.
Som det så rigtigt påpeges i hr. Mavrommatis' betænkning, steg antallet af klager til de europæiske institutioner og organer, som Ombudsmanden tog sig af, med 53 % i 2004. Jeg er enig i det, der står i Ombudsmandens årsberetning om, at dette afspejler europæernes stigende kendskab til Den Europæiske Ombudsmand, og det er en udvikling vi kan være tilfredse med.
I lyset af Kommissionens ønske om at forbedre og fremme sit samarbejde med Ombudsmanden yderligere vil jeg benytte lejligheden til at fremhæve den reform af Kommissionens interne procedure, der blev vedtaget for ganske nylig. Reformen tager sigte på at styrke de enkelte kommissærers garantier for stærkt politisk ejerskab i forbindelse med Ombudsmandens undersøgelser på deres område.
Kommissionen har besluttet at erstatte den eksisterende bemyndigelse - der for øjeblikket kun gælder formanden - med en bemyndigelse til den kommissær, som er ansvarlig for den sag, der er genstand for Ombudsmandens undersøgelse. Samtidig styrkes Kommissionens generalsekretariats rolle som vogter af den politiske og administrative sammenhæng og konsistens i Kommissionens endelige svar til Ombudsmanden. Denne reform træder i kraft den 1. november 2005.
Desuden må Kommissionen bestræbe sig endnu mere på at acceptere mindelige løsninger foreslået af Den Europæiske Ombudsmand. Henstillinger til Kommissionen om at følge op på visse ting for at afhjælpe problemer, som forskellige sager har sat fokus på, skal omgående tages til efterretning. Et af Ombudsmandens vigtigste redskaber er at foreslå løsninger, der er tilfredsstillende for borgeren og for forvaltningen.
Det skal endnu en gang understreges, at Ombudsmandens undersøgelser ofte ikke bare skaber positive resultater for klageren, men også bidrager til at forbedre kvaliteten af vores administrative service.
I hr. Mavrommatis' betænkning berøres spørgsmålet om gennemsigtighed, navnlig hvad angår gennemførelsen af forordning (EF) nr. 1049/2001 om aktindsigt i dokumenter, som er en af borgernes grundlæggende rettigheder. Det påpeges ligeledes i betænkningen, at forordning nr. 1049/2001 nu gælder for fællesskabsorganer.
Vi kan også bekræfte, at vi undersøger begæringer om aktindsigt i dokumenter med største omhu, og at der træffes afgørelse om fravigelse fra retten til aktindsigt fra sag til sag.
Ombudsmandens rolle på dette område er meget vigtig. Vi har gjort store fremskridt hen imod bedre og mere gennemsigtighed. Det gælder især aktindsigt i dokumenter i overtrædelsesprocedurer. Det er vigtigt, at Kommissionen får det nødvendige spillerum til at gennemføre proceduren helt uafhængigt. I disse tilfælde skal der findes en balance mellem princippet om gennemsigtighed og fortrolighed. Kommissionen har revideret sin praksis ved lukkede overtrædelsesprocedurer, og nu er dokumenterne i princippet tilgængelige.
Kommissionen er indstillet på at anvende procedurer, der giver Den Europæiske Ombudsmand mulighed for at gøre sit arbejde. F.eks. kan Ombudsmanden nu inspicere dokumenter. Det giver ham mulighed for at verficere fuldstændigheden og nøjagtigheden af de oplysninger, som den pågældende fællesskabsinstitution eller det pågældende fællesskabsorgan giver. Derfor er det en vigtig garanti for klageren og for offentligheden, at Ombudsmanden kan gennemføre en tilbundsgående og fuldstændig undersøgelse.
Kommissionen lægger stor vægt på en kodeks for god forvaltningsskik, som er bindende for alle EU's institutioner og organer. Vi behandler dette spørgsmål med åbent sind.
Kommissionens egen kodeks trådte i kraft i november 2000. Vi vil oplyse de relevante organer om resultaterne af vores overvejelser over dette spørgsmål. Oprettelsen af en europæisk forvaltningsskole for nylig gør dette spørgsmål endnu mere vigtigt.
Forslaget til en ny forfatningstraktat ville have givet Unionen et specifikt retsgrundlag for at handle i denne sag. Men i den aktuelle situation må vi se anderledes på den. Alligevel er der mulighed for, at sagen kan få en positiv udgang, og jeg håber, at vi kan opnå det resultat, som Ombudsmanden og ordføreren foreslår.
Jeg vil sige nogle få ord om Ombudsmandens statut. Under sit møde med kommissærkollegiet den 25. maj 2005 informerede hr. Diamandouros Kommissionen om, at han havde anmodet Europa-Parlamentet om at revidere visse aspekter af Ombudsmandens statut. Han ønskede især at få ret til at gribe ind i sager, som er anlagt ved Domstolen, om påståede krænkelser af de rettigheder, der er fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder.
Det skal bemærkes, at det er Europa-Parlamentet, der har initiativretten på dette område og træffer afgørelse ved stemmeflertal, med forbehold af Rådets godkendelse, mens Kommissionen bare afgiver en udtalelse. Kommissionen vil undersøge ethvert nyt initiativ på dette område med største omhu og åbent sind.
Vores vilje til at samarbejde med Ombudsmanden er ikke bare en pligt, men også meget vigtig for bedre forvaltning. Det er årsagen til, at vi bifalder Deres betænkning. Jeg kan forsikre Dem for, at vi fortsat vil forpligte Kommissionen til at arbejde endnu tættere sammen med Ombudsmanden og Parlamentets Udvalg for Andragender.
Richard Seeber,
   Hr. formand, fru kommissær, hr. Diamandouros, jeg hilser Ombudsmandens beretning velkommen og vil samtidig ønske min kollega Manolis Mavrommatis hjerteligt tillykke med hans udkast til betænkning.
Ombudsmanden er vel et af de vigtigste instrumenter til at gøre borgerens rolle gældende i forhold til institutionerne. Når man har med store forvaltningsenheder at gøre, er det altid nødvendigt med en uafhængig, ukompliceret og især gratis kontrol udefra. Her er det nok ingen tilfældighed, at de skandinaviske stater meget tidligt oprettede et sådant instrument, og at der allerede i 1970'erne blev tænkt på et sådant organ i Fællesskabet, som så blev etableret efter Maastricht-traktaten.
Den Europæiske Ombudsmands rolle, som jo oprindeligt var tænkt som en parlamentarisk kommissær, som især skulle tage sig af rådgivnings- og kontrolfunktioner, udviklede sig hurtigt i praksis, og Ombudsmanden optræder i dag som en ekstern kontrolmekanisme for den europæiske offentlige forvaltning og sætter gentagne gange fokus på optrædende misforhold.
Hvis man ser på antallet af klager, som hele tiden vokser, så er det for mig ikke udtryk for, at den europæiske forvaltning er blevet dårligere, men for, at borgerne i større omfang forsøger at få gennemført deres rettigheder. Derfor er det også mindre vigtigt, at der konstant er mange afviste klager, i gennemsnit udgør de 70-75 % De er vel udtryk for, at nogen føler sig udsat for en uretfærdig behandling og vil gøre noget ved det.
Når man ikke i det daglige liv permanent beskæftiger sig med disse ting, er det ikke altid let at finde den korrekte form med hensyn til, om man har givet en fuldstændig sagsfremstilling, hvad man konkret vil klage over, hvilke rettigheder, der er blevet krænket, og hvilket organ der bør handle. Derfor bør de afviste klager tværtimod give os anledning til at tænke over, hvordan vi kan skabe systemer, som hurtigt og ubureaukratisk kan give borgerne et svar, der holder stik, eller en løsningsmodel.
Derfor fortjener Ombudsmandens bestræbelser for at knytte tættere bånd mellem de nationale klageinstanser og også mellem ham og disse nationale instanser, fuld støtte. Det gælder også for hans intensiverede kommunikationsbestræbelser. Kun på den måde kan vi komme borgerne i møde, der hvor de er, og kan måske fjerne noget af angsten for det desværre stadig oftest anonyme Fællesskab. Her er der klart en opgave for EU, nemlig forbedring af forvaltningen, større gennemsigtighed, hurtigere procedurer og lettere adgang til retsvæsenet også via udenretslige instrumenter som f.eks. Ombudsmanden og Parlamentets Udvalg for Andragender.
Derfor er jeg heller ikke så glad for formuleringen i udkastet til betænkning under overskriften "Overvejelser om udviklingen af Ombudsmandens rolle", hvor der står: "I en tid, hvor EU-institutionernes og de nationale regeringers manglende evne til at oplyse de europæiske folk drøftes efter de to nederlag i folkeafstemningerne om den europæiske forfatningstraktat i Frankrig og Nederlandene" osv.
Hvad er det, der kommer til udtryk her? Det handler vel ikke om evne til at oplyse, men om, hvordan vi kan forbedre Fællesskabets kommunikation og politik. Det handler ikke om belærende at forklare noget oppefra og ned, som ikke har støtte i brede kredse i befolkningen.
Derfor er denne betænkning efter vores opfattelse både en statusanalyse og en opfordring til for det første at skabe bedre regler, som har støtte hos borgerne, og samtidig sørge for, at de bliver gennemført korrekt, og for det andet give instrumenter som netop Ombudsmanden de nødvendige kompetencer til at kunne udøve denne uafhængige, udenretslige, gratis og borgernære kontrolfunktion over for de ansvarlige. 
Proinsias De Rossa,
   Hr. formand, jeg bifalder hr. Mavrommatis' betænkning, og jeg byder Den Europæiske Ombudsmand velkommen i Europa-Parlamentet i dag. Ombudsmandsinstitutionen er en direkte forbindelse mellem borgerne og Europa, som giver borgerne mulighed for at gøre opmærksom på deres bekymringer over fejl og forsømmelser på europæisk plan.
Udvalget for Andragender, som jeg er medlem af, og som udarbejdede denne betænkning, er også en direkte forbindelse med borgerne, men det har en anden rolle, nemlig at give borgerne mulighed for at sikre, at medlemsstaternes myndigheder overholder de europæiske bestemmelser, forordninger, finansiering osv. Ombudsmanden og Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender supplerer altså på sin vis hinanden.
Bare eksistensen af ombudsmandsinstitutionen har efter min opfattelse en præventiv virkning på fejl og forsømmelser, og institutionens 10-årsjubilæum fortjener en revision af statutten. Jeg håber, at Parlamentet, som har ansvaret, vil gennemføre den inden for de næste 12 måneder.
Ombudsmandsinstitutionen har helt klart løst mange problemer, men den har ikke været i stand til at løse dem alle. At 75 % af de klager, som ombudsmandsinstitutionen modtager, ikke drejer sig direkte om EU's institutioner og problemer i disse, er efter min opfattelse ikke nødvendigvis dårligt. Det viser, at borgerne ved, at der er et organ, som kan hjælpe dem, og det er en vigtig service, at ombudsmandsinstitutionen henviser dem til den instans, hvor de kan få løst deres problemer.
Jeg vil nævne en række spørgsmål her, og et af dem vedrører Europaskolerne. Der er ved at blive udarbejdet en rapport om, hvordan Europaskolerne kan finansieres, så der kan tages hånd om børn med særlige behov på samme måde, som der tages hånd om alle børn, der går på Europaskolerne, gratis og med undervisningspligt. Det er et problem, som Kommissionen og navnlig den kommissær, der har ansvaret for Europaskolernes budget, må løse. Hvis ikke Kommissionen forelægger en tilbundsgående analyse af, hvor mange penge der kræves for at give skolerne mulighed for at udføre deres arbejde ordentligt enten ved at tilbyde undervisning af elever med særlige behov på skolerne eller tilbyde den uden for dem, svigter vi som Union og naturligvis også som arbejdsgiver for forældrene til disse børn.
Det andet spørgsmål, jeg vil nævne, er kodeksen for god forvaltningsskik. Som det allerede er blevet nævnt, har Parlamentet vedtaget den. Parlamentet arbejder efter den, og det gør Rådet også. Der er absolut ingen grund til, at Kommissionen ikke skulle godtage den kodeks for god forvaltningsskik, så vi får en fælles kodeks for alle tre institutioner. Jeg anmoder indtrængende kommissær Wallström om at tage fat på spørgsmålet og rejse det i kommissærkollegiet.
Det sidste spørgsmål, jeg vil rejse, drejer sig om den seneste særlige beretning, som er en sjældenhed - særlige beretninger fra Ombudsmanden er en sjældenhed - om nødvendigheden af, at Rådet holder offentlige møder, når det lovgiver. Deres opgave med at fremme Plan D - debat, demokrati og dialog - bliver undergravet af, at Rådet fortsat nægter at lovgive offentligt. Det kan Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter ikke acceptere, og Rådet skal ikke have lov til at slippe af sted med det.
Luciana Sbarbati,
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Mavrommatis for den glimrende betænkning, og jeg vil også gerne takke Ombudsmanden.
Den første ombudsmand i Europa blev indført i Sverige i 1809. Som italiensk statsborger vil jeg dog gerne minde om, at det var Giuseppe Mazzini - som vi i år kan fejre 200-årsdagen for - der sørgede for andragendets indførelse, idet der i artikel 10 i den romerske republiks forfatning af 1849 blev taget højde for muligheden for at indgive andragender såvel individuelt som kollektivt. Det var ham, der fremsatte teorien om en politisk sammenslutning af de europæiske befolkninger i et Europa bestående af frie nationalstater i forbund med hinanden, og det var forløberen for den europæiske idé, som hundrede år efter har fået form og indhold i EU's aktuelle landegruppe.
Ombudsmandens årsberetning, som vi behandler i dag, giver os en idé om borgernes ønske om dialog med EU-institutionerne. Der er dog noget, som vi bør tænke over, nemlig at 72 % af de over 3.726 modtagne klager ikke henhører under Ombudsmandens kompetenceområde. Det er også meget sigende, at 51 % af klagerne kommer fra borgere i udvidelseslandene. Det betyder, at borgernes opfattelse af EU og dets repræsentanter stadig er præget af forvirring. Der er ingen tvivl om, at EU-borgerne er meget bevidste om deres rettigheder, og at de ønsker at udøve deres borgerskabsrettigheder ved hjælp af klagerne, men det skal også understreges, at de åbenbart ikke ved, hvem de skal henvende sig til.
Ombudsmanden som institution og andragendet har været en succes. Det er en kendsgerning, man ikke kan se bort fra. I dag er vi til gengæld nødt til at finde ud af, hvorfor fejlene sker, og hvorfor man gør forkert brug af Ombudsmanden og andragendet. Efter min mening bør vi - sådan som der også står i hr. Mavrommatis' betænkning - gøre en indsats, når det gælder de tidsfrister, der er nødvendige for at behandle klagerne, og så vidt muligt optimere informationsudvekslingen og samarbejdet mellem institutionerne.
Kære kolleger, Den Europæiske Ombudsmands funktion blev indført med Maastricht-traktaten som en del af unionsborgerskabet, der stadig er et åbent spørgsmål, som kræver nye rettigheder i betragtning af udvidelsen og det komplekse indvandrings- og globaliseringsfænomen. Ombudsmanden har efter min mening til fulde opfyldt de tre målsætninger, han havde sat sig, nemlig fremme af retsstaten, god forvaltningsskik og respekt for menneskerettighederne samt udvidelsen og dermed tættere kontakt til alle borgerne, herunder konstante forbindelser til ombudsmændene i hele Europa. En politisk analyse af dataene viser dog, at europæerne kender EU-institutionerne og således klager til disse, idet de reelt springer de nationale institutioner over. Så selv om borgerne opfatter EU som en anden størrelse - som de forestiller sig er udstyret med beføjelser og kompetence - svarer dette ikke altid til virkeligheden. Derfor er det vores opgave at vejlede europæerne bedre om EU-institutionerne og tage højde for befolkningens ønske om en større åbenhed blandt regeringerne og en større vilje til at afgive suverænitet til fordel for en mere effektiv europæisk indsats.
Sådan som man var inde på, er Ombudsmanden et uafhængigt og upartisk organ. Han skal samarbejde med alle de andre institutioner, og det tror jeg, at han vil gøre på den bedst mulige måde i samarbejde med Parlamentet og de andre institutioner. 
David Hammerstein Mintz,
   . Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for hans fremragende betænkning og Den Europæiske Ombudsmand for det arbejde, som han gør hver dag og for hans årsberetning.
Kommissær Wallström, selv om Deres såkaldte plan D, som skal bringe os tættere på de europæiske borgere, åbne denne institutions døre og fremme dialogen, fortjener vores støtte, så udelukker det ikke retten til at klage til Ombudsmanden, for det er ham, der giver borgerne en uafhængig analyse, hvis de vil klage over dårlig forvaltning eller dårlig adfærd fra de europæiske institutioners side.
Der er slet ingen tvivl om, at en af de konklusioner, der kan drages af folkeafstemningerne i Frankrig og Holland, er, at borgerne ikke ønsker at blive behandlet som rene tilskuere, men som dynamiske medspillere i den europæiske integrationsproces. De ønsker større gennemsigtighed og flere muligheder for at deltage.
Jeg mener, at Ombudsmanden gør et meget godt stykke arbejde. Men jeg vil gerne nævne nogle af de problemer, vi har mødt, især et. Jeg vil gerne udtrykke min bekymring og misbilligelse af den måde, som Formandskonferencen har behandlet den nylige og meget vigtige særlige beretning fra hr. Diamandouros på.
Denne beretning omhandler et emne, som er af stor betydning for borgerne, nemlig at Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) tilsyneladende ikke samarbejdede fuldt ud med Ombudsmanden, da han undersøgte en klage over kontoret.
Udvalget for Andragender, som var det relevante udvalg, besluttede derfor at udarbejde en betænkning og lytte til både ombudsmanden og direktøren for OLAF.
Jeg er meget overrasket og forundret over, at lederne af de to store politiske grupper blokerede for betænkningen og ikke ville tillade høringen. Som om det ikke var slemt nok, forhindrede Formandskonferencen efter krav fra de to store grupper Udvalget for Andragender i at høre ombudsmanden og direktøren for OLAF, hvilket jeg ikke mener de må i henhold til Parlamentets forretningsorden.
Jeg mener ikke, at de grunde der blev givet, nemlig at vi var midt i processen med at vælge en ny direktør for OLAF, var acceptable, og jeg mener, at Parlamentet bør undersøge dette emne, for det har ikke været gavnligt, hverken med hensyn til gennemsigtighed eller med hensyn til at svare på borgernes klager.
Jeg mener, at disse handlinger har en anden skadelig effekt, for de svækker Den Europæiske Ombudsmands rolle, hvilket er helt uansvarligt.
Som en reaktion på dette har jeg efter aftale med ordføreren, hr. Mavrommatis, stillet flere ændringsforslag til hans betænkning, så Parlamentet kan svare Ombudsmanden, når denne forelægger os en særlig beretning.
Ændringsforslagene fik støtte fra mine kolleger i Udvalget for Andragender, og de er nu en del af den betænkning, der vil blive forelagt for Parlamentet. Det er naturligvis op til Parlamentet at afgøre, om det er enigt i Ombudsmandens anbefalinger.
Det er uacceptabelt, hvis der ikke bliver vedtaget en beslutning, for det ville skade og svække Den Europæiske Ombudsmands centrale og meget afgørende rolle. 
Mario Borghezio,
   Hr. formand, kære kolleger, Den Europæiske Ombudsmands årsberetning for 2004 indeholder efter vores mening ikke et samlet overblik over principperne, selv om der utvivlsomt havde været brug for et sådant. Som mange af talerne understregede, viser de afstemningsresultater, der skød udkastet til en forfatning for Europa i sænk i store lande med vigtige demokratiske traditioner, at der er stærk utålmodighed og udbredt utilfredshed blandt de europæiske borgere, når det gælder EU-institutionernes demokratiske karakter.
Det overvejende flertal af de europæiske borgere betragter EU som et umætteligt uhyre, og Den Europæiske Ombudsmand burde have følt det som sin pligt at videreformidle disse holdninger, der så klart er kommet til udtryk. Den årsberetning, der forelægges os, ligner et dokument fra et statistikbureau, eftersom den er steril og ikke på nogen måde nævner kampen om principperne og motivationen bag de emner, der behandles.
Tænk f.eks. blot på vanskelige områder som subsidier og offentlig finansiering, der måske udgør hovedårsagen til, at de europæiske borgere anser EU-institutionerne for at være uigennemsigtige. Hvem kan de europæiske borgere henvende sig til, når de ser et skilt om et kæmpemæssigt og måske overflødigt anlægsarbejde, hvor der står "finansieret af EU", og når de tænker på de penge, de har betalt i skat? Hvorfor har De aldrig tænkt på at forlange, at det alle de steder, hvor sådanne skilte opsættes, eller hvor der udføres EU-finansierede anlægsarbejder, angives, hvordan borgerne - de almindelige borgere - kan henvende sig til den institution, der burde varetage borgernes ønske om gennemsigtighed?
Hvis jeg tænker på det, der kommer for dagens lys, hver gang Italiens antimafiakommission kigger på brugen af EU-midler i visse regioner, spørger jeg mig selv, hvad en ærlig borger fra Sicilien, Apulien, Calabrien eller Campania tænker, når han eller hun ser sådanne offentlige arbejder, der måske udføres via uigennemsigtige udbudsprocedurer.
Efter min mening er det nødvendigt, at der sker et kursskifte i Den Europæiske Ombudsmand som institution, og at man tager det vigtige og vanskelige spørgsmål op om det moderne demokratis rolle i Europa. I årsberetningen taler man generelt om kontakten med de nationale ombudsmænd, men det specificeres ikke, hvad der skal diskuteres på sådanne møder, eller hvilken ånd dette samarbejde skal foregå i. Der er ingen tvivl om, at dette netværk er nyttigt, og det ser vi positivt på, men der er heller ingen forklaring på forgreningerne af det arbejde, det kan udføre via de nationale ombudsmænds tilstedeværelse i de enkelte medlemsstater.
Årsberetningen viser på en måde en lidt "overbureaukratisk" - hvilket der ikke er noget nyt i - opfattelse af Den Europæiske Ombudsmands rolle. Desuden er Deres hensigtserklæring for de første fem år af Deres arbejde meget generel, hr. Diamandouros. De nøjes med at sige, at borgerne skal kende deres rettigheder, men nævner ikke, at der er ved at blive gennemført en foranstaltning, som er farlig for borgernes frihed, nemlig den europæiske arrestordre. Så lad os forsvare de europæiske borgeres frihed! 
Marcin Libicki,
    Hr. formand, det glæder mig at kunne tage ordet i denne debat, for jeg deler det med personer, som jeg respekterer højt. Jeg tænker på ombudsmanden, hr. Diamandouros, som Udvalget for Andragender, som jeg er formand for, samarbejder meget tæt med, ordføreren, hr. Mavrommatis, som er et af de mest aktive medlemmer af vores udvalg, og kommissær Wallström, som vores udvalg har tæt og venlig kontakt til.
Efter min mening skal en ombudsmand have tre karakteristiske egenskaber for at kunne udføre sit arbejde godt. Den første er at være professionel og kompetent, og professor Diamandouros har i høj grad disse egenskaber. Den anden er at være objektiv og upartisk, og der kan ikke være tvivl om, at det også er ord, der kan bruges til at beskrive ham. Vi har aldrig hørt om nogen, som nogensinde har beskyldt ham for ikke at udføre sit arbejde objektivt, og hvis det var tilfældet, ville vi have hørt det. Jeg gentager, at vi aldrig er stødt på sådanne beskyldninger. Den tredje egenskab er noget, som ikke nævnes så tit i dag, nemlig at udføre sit arbejde med værdighed. Professor Diamandouros udviser stor værdighed i udførelsen af sit arbejde. Ombudsmandens rolle kræver også en vis evne til at gøre jobbet til ens eget. Det er meget tydeligt i professor Diamandouros' energiske tilgang, og det er vi meget glade for.
Enhver embedsmand bør have andres respekt, og det gælder i professor Diamandouros' tilfælde. Det ved jeg, for jeg er i tæt kontakt med de nationale ombudsmænd, som er de bedste dommere. Professor Zoll, den polske ombudsmand, har altid givet udtryk for sin respekt for professor Diamandouros' aktiviteter, og det opfatter vi som et meget overbevisende bevis. Udvalget for Andragender er helt bevidst om, at professor Diamandouros' arbejde er af høj standard, og han blev også genvalgt med overvældende flertal. Alt det vil vi gerne takke Dem for, professor Diamandouros, og jeg vil også gerne takke ordføreren. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, hr. Diamandouros, Den Europæiske Ombudsmand fylder 10 år, hvilket ordføreren, hr. Mavrommatis, minder om i en i øvrigt yderst komplet, yderst tiltalende betænkning. 
Hr. Diamandouros, undskyld jeg siger det, men De er kun kompetent, når det gælder spørgsmål om dårlig forvaltning. Derfor fandt De Dem ikke kompetent i spørgsmålet om mine græske venners fetaost, den fetaost, der fremstilles i Lozère af fåremælk fra Sydfrankrig.
De er til gengæld kompetent, når det gælder krænkelse af de grundlæggende rettigheder her i selve Europa-Parlamentet, dvs. 10 % af Deres aktivitet. F.eks. den grundlæggende rettighed til at tale sit eget sprog. Parlamentets 35 løsgængere har ingen tolke under deres gruppemøder. Hvorfor? Fordi løsgængeren mellem aben og den politiske homo sapiens er menneskehedens manglende led. Hos løsgængerne kommunikerer vi altså ved at klø os under armene, række tunge og udstøde små grynt. Det er selvfølgelig derfor, vi ikke har brug for tolke!
Det andet eksempel: Alle har ret til en bolig, vand, toiletter, her i Parlamentet. Tjah, men vi løsgængere har kontorer uden toiletter, uden vand! Derfor kræver vi, at Genève-konventionerne om politiske fangers rettigheder, herunder retten til at gå på toilettet, finder anvendelse. Derfor, hr. Diamandouros, foreslår jeg Dem som kandidat til at modtage næste års Sakharov-pris, hvis De påpeger krænkelsen af menneskerettighederne for de 35 parlamentsmedlemmer, der har fået frataget deres biologiske rettigheder.
Det er rigtigt, at løsgængerne får det bedre, når tyrkerne kommer, for måske får vi tildelt nogle tyrkiske toiletter. Man må sige, at Herrens veje er uransagelige! Det er Tyrkiets tiltrædelse, der endelig vil sikre respekten for de politiske mindretal, løsgængerne, i Europa-Parlamentet ... 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, hr. Diamandouros, hr. Mavrommatis, først vil jeg gerne takke, fordi den betænkning, som Udvalget for Andragender og ordføreren, hr. Mavrommatis, har udarbejdet, er meget vellykket, fordi den tager de vigtigste problemer op, som Ombudsmanden også har nævnt i sin beretning, og forsøger at finde en løsning.
Samarbejdet mellem Udvalget for Andragender og Ombudsmanden har været rigtig godt i det forløbne år. Det bør efter min mening også være forbillede for samarbejdet mellem Ombudsmanden og Kommissionen og - det kommer jeg nærmere ind på senere - for samarbejdet mellem Ombudsmanden og Det Europæiske Råd. Dette samarbejde har i langt størstedelen af tilfældene i 2004 været præget af stor samarbejdsvilje. I en række tilfælde kunne det imidlertid bestemt have haft et mere positivt resultat.
Ombudsmandens opgaver - sådan en har vi ikke i Tyskland - er af grundlæggende betydning for EU, fordi han kommunikerer direkte med EU's borgere og dermed bringer dem i nærmere kontakt med EU's organer. Trods alle de vanskeligheder, som hr. Seeber var inde på, er der allerede meget, der er lykkedes på denne vej. Ikke desto mindre bør vi fortsat forsøge at overbevise borgerne om de muligheder, som De, hr. ombudsmand, har til rådighed for at afsløre misforhold i den europæiske forvaltning, som er noget alvorligere end det, som kollegaen netop beskrev, og forfølge disse problemer.
Ombudsmanden sikrer gennem sit arbejde, at de højeste standarder for forvaltning overholdes i EU og dets organer. Selv i de 113 af i alt 251 tilfælde, hvor der ikke kunne konstateres misforhold i forvaltningsarbejdet, er Ombudsmandens arbejde nyttigt, idet det pågældende organ - Kommissionen eksempelvis - eller den pågældende institution kan pege på muligheder for kommende kvalitetsforbedringer. I den enkelte sag kan Ombudsmanden beskytte institutionen mod en uberettiget kritik, fordi han som udenforstående kan påberåbe sig absolut objektivitet.
Som hr. Mavrommatis har peget på, er tallene steget støt i de forløbne år. Det er et udtryk for den tillid, De nyder. Vi bør imidlertid stræbe efter en tættere forbindelse mellem varetagelsen af de borgeres interesser, som henvender sig til medlemmerne, og Deres institutions arbejde, så vi kan behandle disse sager endnu mere effektivt og godt.
Der er endnu et punkt, hvor jeg gerne vil takke Dem. De traf en positiv afgørelse om forespørgslen fra Tysklands Kristelig-Demokratiske Unions ungdomsafdeling - som jeg selv stadig er medlem af - som blev forelagt sammen med hr. Brok. Jeg vil her gøre opmærksom på, at Rådet, som min kritik i denne forbindelse gælder, i dag desværre igen glimrer ved sit fravær. Med sine lukkede møder opfylder Rådet ikke målet med den europæiske forfatning, som det selv har været med til at vedtage, og som består i så åbent som muligt at arbejde for borgernes interesser og for menneskene i Europa. Det er virkelig et positivt signal, at en europæisk institution en gang imellem ser kritisk på en anden europæisk institutions handlinger og i denne forbindelse kun lader sig lede af målsætningen for den europæiske forfatning. Det vil jeg gerne takke Dem varmt for, hr. Diamandouros. 
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke både ombudsmanden og hr. Mavrommatis for deres fremragende betænkning, og jeg vil gerne begynde med en personlig kommentar. Jeg er medlem fra en ny medlemsstat, og da vi diskuterede Ombudsmandens årsberetning sidste år, havde jeg ingen personlig erfaring med Udvalget for Andragender eller med ombudsmandsinstitutionen.
Men som hr. Mavrommatis nævnte i sin betænkning, blev mange ungarske borgere i forbindelse med Ombudsmandens aktiviteter sidste år og kampagnen i de nye medlemsstater opmærksomme på deres ret til at sende et andragende til EU. Det glæder mig meget at se, at de faktisk bruger denne ret, og selv om de andragender, der bliver indsendt, ikke altid stemmer med EU's forventninger, og vi ikke altid ved, hvad vi skal stille op med dem, så er det en stor hjælp for borgerne i de nye medlemsstater at have et andet forum at kontakte.
Som fru Wallström nævnte i sin tale, har Kommissionen en reformplan, der skal støtte vores bestræbelser. Europæiske borgere har ret til at forvente, at de offentlige institutioner arbejder effektivt og åbent. Jeg håber, at Kommissionen vil gennemføre de reformbestræbelser, som blev formuleret i hendes tale.
Ligesom mange af mine kolleger i løbet af debatten vil også jeg gerne bede Rådet - som udtrykt af Ombudsmanden i den særlige beretning - om at overveje at åbne alle Rådets møder for de andre EU-institutioners personale. Hvis Rådet insisterer på at træffe alle politiske beslutninger bag lukkede døre, bør i det mindste lovgivningsproceduren gøres mere gennemsigtig for os, og vi bør have lov til at være til stede, når sådanne beslutninger tages. Hr. Diamandouros forberedte sidste år et materiale, som førte til et endnu tættere samarbejde mellem Ombudsmanden og Udvalget for Andragender og oprettelse af det såkaldte europæiske netværk af ombudsmænd, som han nævnte i sit indlæg. Det skal bydes velkommen, og det glæder mig meget, at udsendinge fra Udvalget for Andragender i år også har haft lejlighed til at deltage i hans netværks møder.
Jeg vil gerne sammenfatte mine bemærkninger ved at fremhæve for os alle, at Den Europæiske Ombudsmands aktiviteter i de sidste 10 år har været en virkelig succes, men der er stadig mange opgaver at tage fat på. Vi må alle, sammen med alle EU-institutionerne og -organerne, fokusere på disse opgaver, så de europæiske borgere kan se, at vi arbejder for dem, for at gennemføre deres rettigheder og for at finde løsninger på offentlige spørgsmål til gavn for dem. 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   - Hr. formand, hr. Diamandouros, jeg vil gerne takke ombudsmanden for den detaljerede beretning om hans aktiviteter i 2004. Det har været et særligt betydningsfuldt år i betragtning af EU's udvidelse med 10 nye medlemsstater. Jeg vil også gerne rose hr. Mavrommatis og takke ham for hans fremragende betænkning.
Den Europæiske Ombudsmand henviste til de tre opgaver, han står over for. Det er at gennemføre borgernes rettigheder som fastsat i EU-lovgivningen, opfylde de højeste standarder for forvaltning og sikre, at foranstaltninger på borgernes vegne er effektive og af højeste kvalitet. Professor Diamandouros har løst alle disse centrale udfordringer positivt. Derfor vil jeg gerne rose ham, ikke mindst for hans forsøg på at hjælpe mennesker i tilfælde, som ikke hører under hans komptetenceområde.
Denne institution har nu eksisteret i 10 år, og det er et fremragende eksempel på den voksende bevidsthed om borgernes rettigheder i Fællesskabet. Det siger jeg som repræsentant for Polen, en ny medlemsstat, som har fået erfaring på dette område gennem den polske ombudsmand og den polske børneombudsmand. Disse faktorer er alle med til at skabe et europæisk samfund af borgere, som er bevidste om deres rettigheder og pligter, og det vil jeg gerne understrege.
Det siger sig selv, at der stadig er meget at gøre. Jeg har konstateret, at især unge mennesker kender til chartret om grundlæggende rettigheder og reglerne for god forvaltningsskik, og der er derfor grund til at være optimistisk. Det er også afgørende, at gennemsigtighedsprincippet bliver opfyldt i videst muligt omfang.
Jeg har en lille bemærkning til ombudsmanden. Efter min mening var det forkert af ham at henvise til forfatningstraktaten, da dette dokument ikke har nogen lovgivningsmæssig kraft, og vi kender alle situationen efter de to folkeafstemninger. Jeg mener, at de nuværende aftaler som fastsat i Maastricht-traktaten stadig gælder. Endelig vil jeg gerne understrege, at det ville være godt, hvis denne institution blev overflødig, fordi man havde opnåelse absolut opfyldelse af lovgivningen. Jeg vil også gerne ønske hr. Diamandouros tillykke med jubilæet og ønske ham ! 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, hr. Diamandouros, for et par uger siden vandt ombudsmandens hjemland Grækenland det europæiske basketballmesterskab for første gang i 10 år. Det nævner jeg, fordi Parlamentets beslutningsforslag fastslår, at Ombudsmanden har givet effektiv assistance i næsten 70 % af de sager, der er blevet forelagt institutionen. Jeg kan forsikre ombudsmanden om, at hans landsmænd, som er de bedste basketballspillere i Europa, ville sige, at en succesrate på 70 % for to- eller trepointmål er uhørt, og jeg vil gerne ønske ham tillykke med denne præstation. Jeg vil også gerne ønske ham tillykke med det stigende antal klager, for det viser, at folk tager denne institution alvorligt og mener, at der er et virkeligt behov for den.
Jeg er ikke enig med dem, der hævder, at kun halvdelen af denne stigning skyldes de 10 nye medlemsstater, som der står i beslutningsforslaget. Ordet "kun" i denne sætning bør erstattes af "hele", eftersom institutionen Den Europæiske Ombudsmand er et meget nyt koncept for borgerne i de nye medlemsstater. Ombudsmanden kan være forvisset om, at han nok skal blive bombarderet med vores klager. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, lad mig først sige tillykke til min kollega, ordføreren Manolis Mavrommatis, som omhyggeligt har gennemgået Den Europæiske Ombudsmands årsberetning om hans aktiviteter i 2004, som er fremsendt til Parlamentet. Også jeg støtter det tætte samarbejde mellem Ombudsmanden og Udvalget for Andragender i Europa-Parlamentet, for det betyder, at borgernes andragender kan nå direkte frem til Europa-Parlamentets beslutningstagere og dermed give en direkte feedback på EU-lovgivningens effektivitet.
Det fremgår af årsberetningen for 2004 fra Den Europæiske Ombudsmand, at antallet af modtagne klager er steget med 53 % i 2004 i forhold til 2003. Endnu mere overraskende er det, at kun halvdelen af denne stigning stammer fra de 10 nytiltrådte medlemsstater. Det ser med andre ord ud til, at borgerne og virksomhederne i de nye medlemsstater har færre besværligheder i EU, eller også er de mindre tilbøjelige til at klage.
Som repræsentant for en af de nytiltrådte medlemsstater kan jeg fortælle Dem, at ingen af delene passer. Det passer ganske vist, at de fleste af de 10 nye medlemsstater har indsendt færre klager i forhold til deres befolkningstal, men hovedårsagen er, at de er forholdsvis lidt bekendte med Den Europæiske Ombudsmand, ikke et lavere antal besværligheder.
Desværre findes der i de otte nytiltrådte postsocialistiske stater stadig underinformation og en indgroet negativ indstilling, en angst for at klage, som har rødder i de tidligere erfaringer. Det er desværre sådan, at borgere stadig i dag kontakter os parlamentsmedlemmer uformelt for at fortælle om diskrimination, som de oplever i EU-institutioner. Derfor ved jeg af erfaring, at det er vanskeligt selv for os at overtale dem til at gå til Ombudsmanden med deres klage.
Som parlamentsmedlem, men ikke som EU-ansat, ser jeg ofte diskrimination selv halvandet år efter tiltrædelsen. Som eksempel kunne jeg nævne Parlamentets praksis med kun at oversætte vores skriftlige forespørgsler til vores modersmål og de 15 gamle medlemsstaters sprog, og svarene får vi kun på vores modersmål, engelsk og fransk.
Jeg vil især gerne gøre hr. Diamandouros opmærksom på et diskriminerende fænomen i forbindelse med ansættelse i EU's institutioner. En af betingelserne i de ansættelseseksaminer, som er meddelt til de 25 medlemsstater, er, at eksamen vil blive afholdt på to af EU's 15 sprog. Det betyder, at mens en kandidat fra en gammel medlemsstat kan tage eksamen på sit modersmål og et fremmedsprog, kan en kandidat fra en ny medlemsstat ikke bruge sit modersmål.
Vi modtager utallige lignende klager hver dag. Parlamentet diskuterede Vaxholm-sagen fra Sverige i tirsdags, men vi ser lignende diskrimination mod virksomheder i nye medlemsstater. Lad mig nævne sagen om Soko Bunda og Soko Pannonia, som omhandler udelukkelse af flere dusin ungarske virksomheder fra det tyske marked med metoder, som i sidste ende er blevet afvist selv af domstolene. Mine kolleger og jeg har også kontaktet kommissæren om dette spørgsmål.
I betragtning af disse spørgsmål mener jeg, at det er yderst vigtigt med løbende information til borgerne. Det glædede mig at læse, at borgerne i medlemsstaterne i stigende grad er bevidste om deres ret til at kontakte Ombudsmanden om enhver forvaltningsmæssig uregelmæssighed, de måtte møde. Jeg synes især det er vigtigt at understrege, at ombudsmandsinstitutionen ikke bare er endnu en overordnet myndighed eller udøvende kontor, men en særligt institution, som skal hjælpe borgerne med deres bekymringer og klager. Et ekstra plus i Ombudsmandens beretning for 2004 er, at den ud over en præsentation af sager og undersøgelser også giver en emnemæssig analyse af det udførte arbejde. Jeg er særlig glad for, at Ombudsmanden indtager en aktiv offentlig rolle med at informere borgerne. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   -  Hr. Diamandouros, som ombudsmand repræsenterer De EU's 450 millioner borgere. Det gælder både, når de skriver til Dem som enkeltpersoner, og når de handler kollektivt. Ifølge loven kan enhver EU-borger og enhver fysisk person, der bor i en medlemsstat, indsende en klage til Dem. Det omfatter både voksne, som kan beskytte deres egne interesser, og de EU-borgere, som endnu ikke er myndige, eller med andre ord børn. Det fremgår af Deres beretning, at Deres institution lægger særlig vægt på dette emne, men jeg vil gerne stille et mere generelt spørgsmål. I hvor høj grad føler De Dem personligt ansvarlig for at repræsentere de yngste borgere i EU og for at repræsentere deres interesser og behov i deres kontakt med EU's institutioner?
Før jeg stiller mit andet spørgsmål til ombudsmanden vil jeg gerne ønske ham tillykke med hans vedholdende anvendelse af reglerne for god forvaltningsskik. Disse regler er blevet vedtaget af medlemsstaternes forvaltninger, og de bliver stadig mere populære i Europa, også i mit land, Polen. God forvaltning begynder imidlertid med at udvælge det rigtige personale, og med at rekruttere og ansætte personale på en helt igennem ikke-diskriminerende måde og med fuld respekt for ligebehandlingsprincippet. I denne forbindelse vil jeg derfor gerne høre Deres mening om procedurerne for at ansætte borgere fra de nye medlemsstater i EU-institutionerne. Er det ikke diskrimination, at kun få eller ingen af disse borgere er ansat som embedsmænd, og især som højtstående EU-embedsmænd?
Hr. Diamandouros, vores mål er et EU, som er tættere på borgerne, og De har taget det første skridt i denne retning. De er tættest på EU-borgerne, og de har brug for Dem og anerkender Deres indsats. Det vil jeg gerne ønske Dem tillykke med. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   -  Hr. formand, Den Europæiske Ombudsmand spiller en yderst vigtig rolle i et demokratisk europæisk samfund. Han er et direkte kontaktpunkt for borgerne, som sender klager over tilfælde af dårlig forvaltning i EU's institutioner til ham. Selv om langt de fleste af klagerne, 75 % for at være mere præcis, omhandler sager, som ligger uden for hans kompetence, så viser det, at Ombudsmanden ofte bliver opfattet som en sidste mulighed i kampen mod de nationale myndigheders inkompetence. Derfor bør det prioriteres højt at sørge for pålidelig og detaljeret information til borgerne om deres rettigheder og Den Europæiske Ombudsmands rolle.
Professor Diamandouros fortjener stor ros for sine hidtidige aktiviteter som ombudsmand, som omfatter udarbejdelse og udsendelse af årsberetninger og en stærk tilstedeværelse i offentligheden i form af oplysninger til borgerne. Ikke desto mindre er det helt afgørende, at disse aktiviteter gøres stadig mere effektive. Ombudsmanden bør være en vogter af god forvaltning inden for EU's institutioner, og han bør arbejde endnu tættere sammen med sine medspillere på lokalt og regionalt niveau. Borgernes klager skal behandles hurtigt og effektivt, og Ombudsmanden bør derfor støttes i sine bestræbelser på at få de europæiske institutioner til at behandle klager hurtigere. Disse klager gælder bl.a. afslag på aktindsigt. Offentlig adgang til information i forbindelse med EU's institutioner er et bevis på, at institutionernes aktiviteter er åbne og gennemsigtige, og vores mål må derfor være at sikre denne ret for alle EU's borgere. Det er trods alt borgerne, som disse institutioner arbejder for.
Jeg vil især gerne starte med at foreslå, at Kommissionen holder op med at nægte at distribuere sine dokumenter, og at den for det andet omgående vedtager reglerne for god forvaltningsskik. Det ville sætte en stopper for den nuværende situation, hvor de europæiske institutioner anvender forskellig praksis.
Nikiforos Diamandouros,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke medlemmerne af Parlamentet for deres venlige ord om Ombudsmandens arbejde sidste år. Jeg er meget taknemmelig over opmærksomheden og de meget velovervejede og konstruktive bemærkninger. Jeg lagde mærke til, at mange af bemærkningerne kom fra nye medlemsstater, og det opfatter jeg positivt som et udtryk for deres engagement i denne institution. Jeg glæder mig over ånden i, arten af, retningen i og hensigten med indlægget af næstformand i Kommissionen fru Wallström. Det var en fornøjelse at høre hendes formelle bekendtgørelse af den reform, som Kommissionen indfører den 1. november, og som giver mulighed for, at klagerne kan behandles på et højere niveau med en højere grad af ansvar og ensartethed.
Jeg værdsætter kommissærens ønske om bedre samarbejde, navnlig de opmuntrende ord om den foreslåede revision af statutten. Jeg noterer mig, at vi endelig kan forvente en bindende kodeks. Det forstår jeg af Deres positive bemærkninger, og jeg er meget taknemmelig over den politiske vilje, som De har udvist i spørgsmål vedrørende Ombudsmanden. Det er netop den form for samarbejde med Kommissionen, jeg glæder mig til. Det vil jeg takke kommissæren for offentligt.
Blandt de forskellige bemærkninger fra medlemmerne vil jeg kort nævne hr. Seebers. Det er rigtigt, at vi har en høj procentdel af uantagelige klager, men vi har formået at hjælpe 70 % af dem, der henvender sig til os, og hvis klager er uantagelige. Det mener jeg er en tilfredsstillende procentdel af borgere, som vi kan hjælpe, selv om klagerne ligger uden for mandatet.
Jeg takker hr. De Rossa for hans bemærkninger. På de nationale ombudsmænds seneste møde, som blev afholdt i september i Haag, traf vi specifikke beslutninger om, hvordan vi gennem netværket kunne iværksætte mekanismer for at fremskynde behandlingen af sager uden for mandatet. Jeg håber at kunne tage yderligere skridt til at nedbringe antallet af uantagelige klager.
Til hr. Hammerstein Mintz' bemærkninger, som jeg takker ham for, vil jeg sige, at den rapport, han nævnte, drejer sig om 2005. Derfor indgår den ikke i min beretning til Parlamentet for 2004. Det er en rapport om OLAF, som vil blive behandlet til næste år. Jeg har gjort min pligt over for Parlamentet og forelagt en særlig beretning. Nu er det op til dette ærværdige organ at beslutte, hvordan det ønsker at gå videre med sagen.
Jeg værdsætter bemærkningerne fra hr. Borghezio og hr. Martinez, men jeg må påpege, at Ombudsmanden til forskel fra Parlamentet ikke er et politisk organ. Derfor har jeg ikke mandat til at involvere mig i den type politiske aktiviteter, som De anmoder mig om. Jeg frygter, at hvis jeg gjorde det, ville Parlamentet - som jeg i sidste instans er ansvarlig over for - modsætte sig, at jeg tog politiske initiativer, som ligger uden for mit kompetenceområde.
Hr. Martinez, jeg er bevidst om det problem, der hænger sammen med, at De er løsgænger. Men endnu en gang vil jeg holde mig til indholdet af Deres bemærkninger. Deres bemærkninger falder imidlertid uden for mit kompetenceområde, da de nærmere vedrører politiske spørgsmål. 
 Jeg vil takke hr. Libicki for hans samarbejde i sin egenskab af formand for Udvalget for Andragender. Jeg takker også udvalgets ansatte for deres hjælp, og jeg håber, at dette samarbejde vil fortsætte.
Fru Dobolyis og hr. Olajos' bemærkninger var meget konstruktive. Jeg vil blot sige til hr. Olajos, at jeg for øjeblikket behandler sagen om forskelsbehandling i sprogkandidaturer. Jeg har anmodet om yderligere oplysninger. Netop den sag er stadig under behandling, og jeg håber at kunne informere Parlamentet om resultatet til næste år.
Til sidst vil jeg sige til fru Grabowska, at jeg som bekendt er meget opmærksom på spørgsmål vedrørende børn. En af mine særlige beretninger til Parlamentet i år drejede sig om stærkt handicappede børns særlige undervisningsbehov. Derfor er dette noget, som interesserer mig meget, og jeg skal med glæde behandle enhver anden klage. Jeg har faktisk ikke modtaget andre klager om børn. Jeg mener heller ikke, at jeg har modtaget nogen klager om ansættelse og besættelse af lederstillinger. Men da jeg modtager mange klager om ansættelse, vil jeg være meget opmærksom på det spørgsmål.
Endelig ved jeg, at der verserer en sag om ansættelse ved Retten i Første Instans. Den falder derfor automatisk uden for mit kompetenceområde, og jeg må afvente de retslige myndigheders afgørelse.
Jeg vil igen takke medlemmerne af Parlamentet og kommissæren for deres bemærkninger og støtte.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Hannes Swoboda (PSE ).
   -Hr. formand, jeg har en bemærkning i henhold til forretningsordenens artikel 142 og 143. Til mange kollegers overraskelse var budgetdebatten i går slut få minutter over 11, selv om vi havde tid frem til klokken 12. Nu var tiden nok ikke helt rigtigt beregnet, og nogle kolleger kom ikke eller talte i kortere tid, f.eks. Kommissionen og Rådet.
Jeg vil imidlertid gerne bede Parlamentets Præsidium overveje, om man ikke kan reagere lidt mere fleksibelt i disse tilfælde og især give de kolleger, som er til stede i salen, til debatten er slut, ordet, hvis de ønsker det, eller lade dem tale længere. I stedet tildeles der kun taletid på et minut, og vi spildte næsten en time, hvor vi ikke havde noget møde!
Jeg vil bede Præsidiet indføre en regel, så debatten kan føres fleksibelt, og tiden kan udnyttes.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Swoboda. Vi har noteret Deres anmodning. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, før vi starter afstemningen, må jeg forelægge Parlamentet en særlig sag. På mødet i går besluttede Formandskonferencen at foreslå, at debatten om menneskerettigheder i Vestsahara undtagelsesvis ikke skulle slutte med en afstemning om et beslutningsforslag for ikke at foregribe ad hoc-delegationens besøg i regionen fra 11. til 15. januar næste år.
I henhold til forretningsordenen skal jeg forelægge denne undtagelsesvise beslutning fra Formandskonferencen for Parlamentet, og jeg vil lade et medlem tale for forslaget og et medlem tale imod forslaget. 
Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne plædere for, at der alligevel bliver stemt om beslutningen. I Formandskonferencen fandt jeg det rigtigt at gå ind for, at der ikke er nogen beslutning, og det skete ud fra den overvejelse, at vi først bør afvente resultatet af delegationen og derefter affatte beslutningen.
Da jeg som gruppeformand naturligvis er afhængig af gruppens støtte, fortalte jeg i morges dette til min gruppe. Gruppen var enig om, at vi alligevel bør forfatte en beslutning i dag. Det vil sige - og det skammer jeg mig ikke over - at gruppen mente noget andet end gruppeformanden.
Da jeg skal repræsentere gruppens mening og er en god demokrat, går jeg ind for, ...
... ja, jeg ville ønske, at andre ville sige det samme, jeg accepterer det, som vores gruppe giver gruppeformanden med. Vores gruppe mener, at vi ikke bør afvente resultatet af delegationen, men skal udtale os om sagen allerede nu. Derfor går PPE-DE-Gruppen ind for, at vi træffer afgørelse om en beslutning i dag.
Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, situationen har ændret sig, for demokraten hr. Poettering har i sidste ende tilsluttet sig sin gruppes holdning, som var den holdning, jeg selv forsvarede på Formandskonferencen, og som gik ud på, at ingen taktiske overvejelser burde forhindre Parlamentet i at give sin mening til kende om, at det haster med hensyn til menneskerettighedssituationen i Vestsahara,
og at det var mere logisk, at Parlamentet, før der blev sendt en delegation af sted, fremlagde sin holdning til bl.a. de meget alvorlige afsløringer, der netop har fundet sted med opdagelsen af massegrave, for at kaste lys over dette spørgsmål og for at opfordre de marokkanske myndigheder, for at opfordre alle til at arbejde sammen med FN's nye repræsentant. Jeg glæder mig derfor over den holdning, der netop er blevet givet udtryk for, og som bestemt bliver Parlamentets holdning, nemlig at der skal finde en afstemning sted efter eftermiddagens forhandlinger. 

Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning. 

Giovanni Pittella (PSE ),
   Hr. formand, inden jeg foreslår nogle tekniske ændringer, vil jeg gerne takke alle parlamentsmedlemmerne for den glimrende og koncise debat, vi havde i går, og for deres loyale samarbejde hidtil, et samarbejde, der forhåbentlig fortsætter under afstemningen og i de efterfølgende faser.
Sådan som det er tilfældet hvert år, vil jeg inden afstemningen anmode om vedtagelsen af visse tekniske justeringer. Hvad angår budgetpost 15 06 06 for særlige årlige begivenheder, bør ordene "i det nye Europamuseum" udgå i andet led af teksten. I budgetpost 19 03 06 for EU's særlige repræsentanter bør vi i anmærkningen - for at skabe konsekvens med budgetpostens titel - erstatte det engelske ord for udsending med ordet for repræsentant. Den resterende del af anmærkningen til samme budgetpost er blevet slettet på grund af en teknisk fejl, og det var således ikke meningen, at denne del af teksten skulle slettes.
I ændringsforslag 771 i blok 4 skal det samlede beløb for betalingsbevillingerne i budgetpost 22 02 01 01 opføres på budgetposten, og endelig skal der medtages et p.m. i budgetposterne for Den Europæiske Udviklingsfond, så det foreløbige budgetforslag genopføres. Det drejer sig specifikt om budgetposterne fra 21 03 01 til 21 03 015.

Catherine Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand, det, jeg vil gøre nu, er ikke helt almindeligt. På næste linje har vi to ændringsforslag. Et ændringsforslag, der er blevet vedtaget af Budgetudvalget, og et andet vedrørende lægemidler til børn, som kommer fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Vi skal vedtage det ændringsforslag, Budgetudvalget stiller. Hvad angår det efterfølgende ændringsforslag, hvori der anmodes om 1 millioner euro ekstra til lægemidler til børn, som Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering har behov for. Jeg vil gerne spørge, om det mon er muligt at stemme om ændringsforslag 231, så agenturet i år kan arbejde med alle de nødvendige midler?
Som De ved, er det ikke rigtigt teknisk set. Det er jeg helt enig i. Men det har vist sig, at vi siden afstemningen i Budgetudvalget har fået supplerende oplysninger. Hvis det var muligt at stemme om dette ændringsforslag 231, som ville give 1 millioner euro ekstra, der stadig er til rådighed i budgetmargenen, ville det give os mulighed for at forbedre arbejdsforholdene mærkbart inden for dette område, der er så vigtigt for os.
Formanden.
   - Hvis vi har forstået det ret, ønsker De, at vi først stemmer om ændringsforslag 231 og derefter om ændringsforslag 779. 
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand, vi kan også stemme om 779, men jeg vil gerne, at vi ud over 779 stemmer om at give agenturet 1 millioner euro ekstra til lægemidler til børn. Jeg vil gerne understrege, at hvis nogen er uenig, er vi nødt til at acceptere det. 
Formanden.
   - Er der protester fra de politiske grupper? 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi foretrækker at overholde procedurereglerne. Den oprindelige fordeling af stemmelisten er derfor at foretrække. 
Formanden.
   - Vi fortsætter som planlagt.
Giovanni Pittella (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, såfremt dette ændringsforslag bliver vedtaget, vil jeg anmode om, at vi også vedtager den standardsætning, som vi har anvendt i alle lignende ændringsforslag, dvs. "en del af denne bevilling skal anvendes til." Vi kan nemlig ikke reservere specifikke fonde. 

Giovanni Pittella (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, for at undgå forvirring under afstemningen, foreslår jeg, at vi stemmer om ændringsforslag 74, hvad anmærkningerne angår, og om ændringsforslag 223, hvad beløbene angår. 
Formanden.
   - Er der nogen indvendinger? 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi vender tilbage til det samme. Vi foretrækker den afstemningsrækkefølge, der er fastsat i proceduren. Vi forstår ikke disse ændringer i sidste øjeblik.
Kathalijne Maria Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i de ændringsforslag, vi behandler, er der ingen ændring af beløbene. Vi stemmer ikke om beløbene. Der er kun en bemærkning om det. Det er den eneste ændring. Vi skal bare stemme om bemærkningen. Vi skal stemme om tallene senere.
Formanden.
   - De har fuldstændig ret. Vi fortsætter som planlagt.
Giovanni Pittella (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, også for dette ændringsforslag gælder det, som jeg lige sagde, nemlig at vi bør vedtage standardsætningen - dvs. "en del af denne bevilling skal anvendes til" - hvis ændringsforslaget bliver vedtaget, eftersom vi ikke kan reservere en specifik fond.
Formanden.
   - Det er noteret, og vi fortsætter med afstemningen om ændringsforslag 292.
Valdis Dombrovskis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, med hensyn til sektionen "andre institutioner" i 2006-budgettet er følgende tekniske rettelse nødvendig. Datoen i ændringsforslag 473 og 475 - 31 oktober 2005 - skal fjernes fra noterne og tilføjes til begrundelsen.


Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er et problem. I denne række har vi ingen tolkning og ingen mikrofontjeneste. Det gælder hele rækken. 
Formanden.
   - Jeg vil bede teknisk tjeneste om at komme og løse dette tekniske problem. 

Valdis Dombrovskis (PPE-DE ),
   Hr. formand, på grund af tekniske problemer, vil jeg tale engelsk, så de kolleger, der også har tekniske problemer, bedre kan forstå, hvad jeg siger.
Som følge af afstemningen om forslaget til det almindelige budget skal der foretages følgende tekniske rettelser: For det første skal beløbet i punkt 5 være 7,7 millioner euro. Punkt 27 b) skal begynde "at oprette 46 stillinger (21 A*, 1 midlertidig A*, 19 B*, 5 C*)". I punkt 41 skal beløbet være 3.398.000 euro. Desuden skal den dato, der nævnes i punkt 17, 23 og 25, erstattes med den 30. november 2005.
Francesco Enrico Speroni (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Dombrovskis talte på engelsk og ikke på på polsk. Jeg ved godt, at mange af parlamentsmedlemmerne bedre forstår engelsk end polsk, men alle sprog er ligeværdige, og derfor skal der enten være tolkning fra alle sprog eller fra ingen sprog. 
Formanden.
   - Det var et teknisk problem, som Parlamentet ikke er herre over, og hr. Dombrovskis har været så venlig at samarbejde med sine kolleger. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.

Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg stemte i dag ved førstebehandlingen om det almindelige budget imod ændringsforslag 543, 301, 344 og 345, fordi der ikke skelnes mellem avls-, nytte- og slagtedyr. Jeg er personligt og også på Østrigs vegne modstander af eksport af levende slagtekvæg, men da der i vurderingen ikke skelnes mellem avls- og slagtedyr, betyder fjernelsen af eksportrestitutionerne, at man ødelægger den europæiske produktion samt kvægbøndernes eksistens.
For det andet har jeg stemt for ændringsforslag 99, fordi den fælles markedsordning for tobak findes og har gyldighed. 
Jan Andersson, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi ønsker, at der via budgettet skal bidrages til en bæredygtig social, økonomisk og miljømæssig udvikling for EU i henhold til Lissabon-strategien. Vi har derfor valgt at støtte de ændringsforslag i afstemningen, hvor forskning, udvikling og uddannelse prioriteres. Vi vil dog ikke støtte de ændringsforslag, hvor der gives flere penge til direkte landbrugsstøtte, da denne støtte allerede er overdimensioneret. Denne støtte resulterer i et ineffektivt landbrug, som skader miljøet, og som gennem dumpning af overskud bidrager til at øge kløfterne mellem fattige og rige i verden.
Vi vil heller ikke give penge til støtte til tobaksdyrkning, da det bidrager direkte til folkesundhedsproblemer. Vi mener, at denne støtte skal trappes ned hurtigt for helt at blive fjernet inden for kort tid. De penge, der spares herved, kan dermed bl.a. anvendes til foranstaltninger til at mindske brugen og afhængigheden af tobak. Vi ønsker, at direkte støtte til sukkerdyrkning skal reformeres, da vi ikke i længden kan støtte en produktion, som for en stor del er overflødig. Vi ønsker dog ikke at fratage landmænd i udviklingslandene deres levebrød og har derfor stemt for en overgangsstøtte for at kompensere dem, indtil de har omstillet deres produktion. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Junilisten mener, at EU's budget skal begrænses til 1,00 % af medlemslandenes gennemsnitlige bruttonationalindkomst og støtter derfor i princippet Rådets holdning. Budgettet for 2006 er det sidste budget inden det nuværende finansielle overslag, hvorfor det er ekstra uheldigt, at Europa-Parlamentet forsøger at fremme sine holdninger forud for de kommende forhandlinger ved at foreslå kraftige stigninger. Vi har derfor valgt at stemme nej til samtlige stigninger, som Europa-Parlamentet har foreslået, samtidig med at vi bifalder de få besparelser, som Budgetudvalget eller enkelte medlemmer har præsenteret som ændringsforslag.
Der er flere uheldige budgetposter, men Junilisten beklager især den omfattende støtte til EU's landbrugspolitik, Samhørighedsfonden, fiskeindustrien og de budgetposter, som indeholder støtte til forskellige former for informationskampagner. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
Ændringsforslag 263:
Denne budgetpost ville have givet bemyndigelse til at bruge midler til at viderebringe euroens fordele. Da Skotland, der for øjeblikket er en del af Det Forenede Kongerige, ikke er med i euroen, har jeg undladt at stemme, da dette ikke angår mig. 
Ændringsforslag 440:
Denne budgetpost ville have udvidet AVS-EU-Forsamlingens oversættelsesfaciliteter til at omfatte alle sprog i stedet for forsamlingens nuværende arbejdssprog. Selv om jeg i princippet kan støtte udvidelsen af oversættelsesfaciliteterne ud fra det synspunkt, at alle sprog har samme rang, ville udgifterne ved overgangen til så mange sprog være uoverkommelige. Jeg formoder også, at det ville være unødvendigt, eftersom det nuværende system har fungeret tilfredsstillende hidtil.
Catherine Stihler (PSE ),
   Det er virkelig en skam, at Parlamentet i dag har stemt for at bibeholde tobaksstøtten. En halv million EU-borgere dør hvert år unødigt af tobaksrelaterede sygdomme. Det er kun gennem en fælles indsats, at vi kan bekæmpe tobaksindustrien og beskytte folkesundheden.
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   Hermed erklærer jeg, at jeg har stemt for ændringsforslaget om CESI 446 vedrørende budgetpost 04030302. 

Richard James Ashworth (PPE-DE ),
   Det er de britiske konservatives faste politik at sørge for, at budgetforpligtelserne ikke overstiger 1,0 % af BNI-bidragene. Vi ønsker et EU, der bruger skatteydernes penge klogt på initiativer, som støtter Lissabon-målene og samtidig forhindrer svig, dårlig forvaltning og spild af penge til f.eks. tobaksstøtte.
Derfor har vi stemt imod ændringsforslag eller forslag, der ville gennembryde loftet på 1 % uden efter vores opfattelse at bidrage til at fremme bæredygtig vækst og beskæftigelse i Europa. Vi støtter imidlertid projekter, der tilskynder til udvikling og iværksættelse af den nye generation af energiløsninger.
Niels Busk og Anne E. Jensen (ALDE ),
   Venstres medlemmer af Europa-Parlamentet stemte imod ændringsforslag 7, fremsat af Jens Peter Bonde for IND/DEM-Gruppen. Venstre er imod eksport af levende dyr og har stemt imod budgetlinje 05 02 13 04. Hr. Bondes forslag kan imidlertid ikke gennemføres i praksis og må anses for at være urealistisk og ugennemtænkt. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Jeg støtter Pittella-betænkningen, herunder ændringsforslag 3004 og 3005, som genindfører 12 millioner euro af 2006-finansieringen til Peace II til budgetposten for teknisk bistand/fornyende foranstaltninger. Medlemsstaterne må sørge for, at den krævede budgetfleksibilitet på ingen måde bringer den fortsatte fulde finansiering af Peace II i fare, som det blev forudset sidste år, da finansieringen af programmet blev garanteret ind i 2006.
Den Socialdemokratiske Gruppe spillede en afgørende rolle for sikringen af 108 millioner euro til Irlands Peace II-program for 2006 og støtter stadig programmet fuldt ud. John Hume, som er tidligere medlem af Den Socialdemokratiske Gruppe, var arkitekten bag Peace-programmet, og dets bidrag til forsoning har været enormt. Hvis det skal lykkes os at bringe samfundene fra begge sider af det sekteriske skel sammen, er fortsat finansiering af Peace-programmet afgørende.
Vi må også støtte SDLP's kampagne for et Peace III-program ved at øremærke 200 millioner euro i budgettet for 2007-2013. Jeg håber, at minister Noel Tracy tager dette op omgående, og at alle medlemsstaterne sikrer en gnidningsløs gennemførelse af de foranstaltninger, der skal føre til fuldførelsen af Peace II-finansieringen, og garanterer den fortsatte finansiering af et Peace III-program for 2007-2013.
Ana Maria Gomes (PSE ),
   Jeg har stemt for at fjerne støtte til tobaksdyrkning. Jeg mener, at tobaksavl som en væsentlig bestanddel af tobaksproduktionen ikke længere bør støttes. Tobaksforbrugets uhyggelige følger for folkesundheden (mere end 500.000 døde pr. år i Europa på grund af tobaksrelaterede sygdomme) og derfor også for medlemsstaternes og EU's økonomi får mig til at mene, at udgiften på mere end 1 milliard euro i subsidier til disse producenter under den fælles landbrugspolitik er moralsk, politisk og økonomisk uforsvarlig. Efter min opfattelse skal tobaksdyrkningen og tobaksindustrien ikke blot miste støtte, men bør også gradvist - og gerne hurtigt - helt forsvinde. Europa-Parlamentet bør presse medlemsstaterne og Kommissionen i den retning, herunder gennem det EU-budget, som det vedtager.
Det ligger mig selvfølgelig på sinde, at der er 3.500 arbejdspladser i Portugal, der afhænger af denne produktion. Jeg går derfor ind for, at man skal fremskynde indsatsen for at omlægge denne industri for at sikre arbejdspladser og producenternes økonomiske overlevelse i Portugal og alle de andre europæiske lande, der fremstiller tobak. Jeg støtter derfor, at de får al tænkelig økonomisk bistand fra såvel Fællesskabet som medlemsstaterne. En fortsættelse af politikken med europæiske subsidier udgør imidlertid ...
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Denne stemmeforklaring har til formål at fordømme hykleriet hos Europa-Parlamentets flertal, der efter i tidligere beslutninger at have vedtaget, at der skal oprettes et "fællesskabsprogram", med "tilstrækkelige midler", for tekstil- og beklædningssektoren, "særlig" rettet imod de "mindst udviklede regioner", ved fremme af "forskning, innovation, faglig uddannelse og små og mellemstore virksomheder", forkaster et konkret forslag om at føre det ud i livet gennem Fællesskabets budget for 2006. Parlamentets flertal skammer sig ikke over sin egen inkonsekvens.
Vi beklager, at man har forkastet forslag, som vi har stillet, og som har fundet støtte hos flere medlemmer, om at:
- oprette et pilotprojekt for aktioner på tekstil- og beklædningsområdet med henblik på et senere et fællesskabsprogram,
- udforme planer for genoprettelse af fiskebestande på baggrund af de økonomiske og sociale følger af de lukkede perioder
- og fremme flersprogethed navnlig i de parlamentariske forsamlinger EU-AVS.
Vi så også meget gerne, at man vedtog andre forslag, som vi har stillet, om skovrejsning og forebyggelse af skovbrande, bevarelse af kulturarven og støtte til samarbejde mellem SMV'er. 
David Martin (PSE ),
   Under budgetafstemningen stemte jeg for reformen af den fælles landbrugspolitik, for nedskæringer i tobaksstøtten, for ophør af transport af levende dyr i over otte timer, imod nedskæringer i det nordirske Peace-program og for bistand til banan- og sukkerproducenter i AVS-landene.
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg stemte for udgiftsområde 3 under budgetafstemningen i dag, fordi jeg ønsker at tilføje ikke under 200 millioner euro i betalingsbevillinger til en række budgetposter vedrørende Lissabon-strategien, som Rådet reducerede under førstebehandlingen.
De vigtigste områder, som ville øge EU's konkurrenceevne, omfatter større bevillinger til programmer, der støtter små og mellemstore virksomheder, men navnlig til sjette rammeprogram for forskning. Betalingerne til uddannelsesprogrammer øges også med 35 millioner euro til Socrates, 20 millioner euro til Leonardo da Vinci og 3 millioner euro til e-learning, hvilket jeg støtter fuldt ud. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for at lade denne budgetpost udgå, fordi jeg ikke mener, at vi nu om dage bør yde eksportrestitution for eksport af levende dyr under ofte frygtelige forhold. Som følge heraf stemte jeg for, at denne praksis ophører.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   KKE er kategorisk modstander af EU's befolkningsfjendtlige foreløbige forslag til budget for 2006.
Den kendsgerning, at det er godkendt af medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, Den Socialdemokratiske Gruppe m.fl., betegner en intensivering af EU's og medlemsstaters borgerlige regeringers befolkningsfjendtlige angreb på arbejderklassen og de nederste befolkningslag med det formål at øge EU-kapitalens profit.
Det er en "forløber" for den befolkningsfjendtlige, reaktionære handlingsplan, der drøftes på det uformelle topmøde i England, om udvidelse af de kapitalistiske omstruktureringer inden for Lissabon-strategien, voldsomme nedskæringer af sociale ydelser, landbrugsproduktionen og de små og mellemstore virksomheder og overførsel af midler til at styrke de militære repressive mekanismer.
Tobaksproducenterne er i skudlinjen med en nedskæring på 1 milliard euro. Tobaksdyrkning kædes sammen med antirygekampagnen og bruges som påskud til at erklære EF-tobak for farlig, mens den importerede tobak erklæres "uskyldig". EU's beslutninger om den befolkningsfjendtlige revision af den fælles landbrugspolitik tramper også på den begrænsede landbrugsstøtte frem til 2013.
Mens arbejdsløshed og fattigdom vokser eksponentielt, og der er store behov inden for folkesundhed, uddannelse m.m., overføres kapital til kommunikationspolitikken, så man pynter på EU's imperialistiske og befolkningsfjendtlige karakter.
Arbejderbevægelsens kamp mod budgettet er nødt til at omfatte hele EU's befolkningsfjendtlige politik.

Niels Busk og Anne E. Jensen (ALDE ),
   Venstres medlemmer af Europa-Parlamentet stemte imod ændringsforslag 4, fremsat af Jens Peter Bonde for IND/DEM-Gruppen. Venstre er tilhænger af en reform af rejsegodtgørelserne, så alle rimelige og nødvendige rejseomkostninger refunderes. Hr. Bondes forslag er imidlertid tåbeligt og lader sig ikke gennemføre i praksis. 
David Martin (PSE ),
   Jeg vil gerne have, at det bliver ført til protokols, at jeg undlod at stemme på ændringsforslag om rejsegodtgørelse af de faktisk afholdte udgifter, fordi jeg mener, at dette indgår i medlemmernes statut.
Mechtild Rothe (PSE ),
   Tysklands Socialdemokratiske Partis medlemmer i Europa-Parlamentet går ind for refusion af rejseudgifter svarende til de faktiske udgifter. Vi stemmer imidlertid ikke for ændringsforslag, som opfordrer formanden til adfærd, der strider mod reglerne. 

Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   Om en måned i Barcelona skal Euro-Middelhavs-partnerskabet lægges om omkring en række slagkraftige idéer.
For det første bekæmpelsen af fattigdommen ved at udarbejde og finansiere en Middelhavsversion af millenniumudviklingsmålene og ved at gå frem efter solidaritetsmekanismer i lighed med dem, vi kender fra den europæiske regionalpolitik.
Fremme af demokratiet og menneskerettighederne skal stå i centrum for partnerskabet med konkret gennemførelse af artikel 2 i associeringsaftalerne og generalisering af underudvalg om menneskerettigheder.
Kampen mod diskrimination af kvinder og for ligestilling mellem kønnene skal gøres til genstand for en specifik prioriteret politik i EU. Det er kvinderne, der står for den egentlige tilnærmelse af befolkningerne og kulturerne omkring Middelhavet.
Fælles svar på migrationsspørgsmålet. Ikke mere hykleri og kynisme! Vi skal ikke tro, vi har rene hænder, når vi lader vores partnere fra den sydlige bred gøre det beskidte arbejde. Vi skal udstikke rammerne for en fælles forvaltning af migrationsstrømmene via en generøs og solidarisk tilgang til spørgsmålet om personers færdsel i Middelhavsområdet.
Et område med bæredygtig udvikling omkring Middelhavet med et program til fjernelse af forureningen i Middelhavet inden 2020 og en nøjagtig tidsplan for dets gennemførelse.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning. Jeg ønsker, at Barcelona-processen og strukturerne i højere grad anvendes til at tilskynde til dialog og vekselvirkning (økonomisk, social, kulturel, uddannelsesmæssig, teknisk osv.) mellem Israel og dets naboer. Jeg er overbevist om, at dette er den eneste måde, hvorpå befolkningerne i denne region kan leve i fred. Der kan ikke være sikkerhed bag mure.
Andreas Mölzer (NI ),
   På en enkelt nat forsøgte over 1.000 sorte afrikanere for nylig i Melilla at storme grænserne for at komme ind i "det forjættede land". Mange har mistet livet og har givet sig skrupelløse menneskehandlere i vold, som fortsat opretholder drømmen om slaraffenlandet Europa.
På den måde drives fortvivlede mennesker ud i en håbløs situation, da vejen hjem ofte også er lukket for dem. Men de lokale beslutningstagere fremmer denne udvikling og er medskyldige i tragedien, når de i nattens mulm og mørke giver illegale indvandrere borgerrettigheder over en kam.
En alt for liberal og verdensfjern holdning til illegal indvandring, som det jo desværre også kunne ses i Kijev-sagen for nylig, hjælper på ingen måde disse mennesker, det skaber blot nye problemer og begunstiger især menneskehandel og organiseret kriminalitet.
Den hastige befolkningstilvækst vil øge strømmen af økonomiske flygtninge ved Marokkos og Italiens og Maltas kyster yderligere. Det er derfor lige så afgørende at have en fælles EU-tilgang til flygtningespørgsmålet, som det er at ødelægge disse urealistiske drømmebilleder i flygtningelandene, så vi kan få frigjort midler til at forbedre livsbetingelserne på stedet. Netop derfor er det vigtigt at bevare Barcelona-processen som et instrument til fattigdomsbekæmpelse, og der skal sættes skub i udbygningen af de landespecifikke handlingsplaner. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Barcelona-processen skulle være et vendepunkt for forbindelserne mellem EU og dets naboer mod syd og udgøre en ramme for en samordnet udvikling af Middelhavslandene baseret på gensidig støtte.
Nu 10 år senere er det nødvendigt at tilpasse og fremme gennemførelsen af den for at sætte partnerskabet i stand til at imødegå de nuværende udfordringer og tilpasse det til de ændrede regionale og internationale forhold.
Ved at kombinere såvel bilaterale som regionale niveauer af den politiske, økonomiske og sociale dialog samt muligheden for gensidig påvirkning styrker processen muligheden for at bygge bro mellem og skabe tillid blandt forskellige folkeslag.
Jeg mener, at det mest relevante punkt er forslaget om at oprette et Euro-Middelhavs-frihandelsområde inden 2010, der skal dække ca. 40 stater og ca. 700 millioner forbrugere.
Jeg tror, at et forhold baseret på et udvidet frihandelsområde vil have større effekt og fremme økonomierne i landene mod syd, hvorved det kan bidrage til denne regions udvikling og eksempelvis forebygge migrationsspændinger, som dem vi har set i den seneste tid.
Jeg har stemt for Anneli Jäätteenmäkis betænkning. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi mener, at EU har en vigtig rolle at spille i sit nærområde med henblik på at fremme demokrati og menneskerettigheder. Begge beslutninger berører dog lande og områder, som ikke kan betragtes som EU's nærområde. Det er tydeligt, at formålet er at fremhæve EU's udenrigs- og sikkerhedspolitiske rolle. Til disse formål er andre organisationer egnede, f.eks. FN, OSCE og Europarådet. De to sidstnævnte organisationer bør prioriteres, når det handler om valgobservation og iagttagelse af menneskerettigheder i Europa.
På baggrund af ovenstående vælger vi hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning om de to beslutninger. Vi har dog valgt at støtte nogle forslag, som efter vores mening ligger uden for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det gælder f.eks. forslag om at oprette et frihandelsområde mellem EU og Middelhavsområdet inden 2010 og at udvikle et samarbejde for civil- og miljøbeskyttelse. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Selv om denne betænkning vedrører den foregående ombudsmands virksomhed, hvis embedsperiode er afsluttet, glæder vi os over, hvordan han har røgtet sit hverv, idet han har søgt at henlede institutionernes opmærksomhed på borgernes klager og i visse tilfælde også formået at medvirke til, at de imødekommes.
Han har også stillet forslag, der - hvis de gennemføres - skal sikre, at de europæiske institutioner bliver bedre til at gribe ind og løse borgernes problemer, især ved hurtigere svar fra institutionernes side.
Vi støtter også ordførerens forslag om et nærmere samarbejde mellem Den Europæiske Ombudsmand og Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender og anstrengelserne for at skabe opmærksomhed omkring borgernes rettigheder.
Vi har derfor stemt for. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, hvor ombudsmanden med rette roses for sin indsats i 2004. Ombudsmanden har været flittig og energisk i behandlingen af klager fra EU's borgere om EU-institutionernes aktiviteter. Han beviser, at han er en ægte forkæmper for borgernes ret til, at institutionerne behandler dem retfærdigt og åbent.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Europa står over for en krise i dialogen med borgerne. Den Europæiske Ombudsmand modtager fortsat klager, der ikke falder ind under denne institutions mandat.
Jeg finder det derfor meget væsentligt, at dialogen med borgerne genskabes, og at institutionernes beføjelser forklares på en enkel og tydelig måde.
Den Europæiske Ombudsmand har taget initiativer i den retning og bør blive ved med det. Derudover har den nuværende ombudsmand vist, at han er særdeles opmærksom på sin rolles potentiale, idet han dels har øget samarbejdet med sine nationale og regionale kolleger, dels har fremmet de højeste standarder for den offentlige EU-forvaltning.
Jeg vil endelig gerne fremhæve, at det er af afgørende betydning, at dette indflydelsesrige organ, der optræder som mægler mellem den offentlige EU-forvaltning og borgerne, bibeholder sin upartiskhed, idet det tilbyder udenretslige midler.
Jeg har derfor stemt for Manolis Mavrommatis' betænkning. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Institutionen Den Europæiske Ombudsmand blev vedtaget på mødet i Maastricht og har nu fungeret i 10 år. Den har til opgave at behandle klager over fejl og forsømmelser hos EU's institutioner og medlemsstaternes regeringer.
Det er tydeligt, at denne institution skal opfylde behovet for at pynte på EU i borgernes øjne og flytte reaktionerne på den befolkningsfjendtlige politik, der føres, over i harmløse kanaler, så det kommer til at handle om, hvorvidt privatiseringen af alting, afskaffelsen af arbejdstagernes lønmæssige og sociale rettigheder, politiovervågningen og undertrykkelsen af fagforeningsaktiviteter og politiske aktiviteter osv. foregår efter god forvaltningsskik eller ikke.
God forvaltningsskik og befolkningsfjendtlig, antidemokratisk politik kan ikke forenes.
Vi undervurderer ikke de problemer, arbejdstagerne har som følge af fejl og forsømmelser, og heller ikke værdien af den indsats, der gøres for at hjælpe dem i deres relationer til "bureaukratiet i Bruxelles" eller deres egen statslige forvaltning. Denne institution har imidlertid ikke særlig meget at gøre med de brede befolkningslag. Den blev ikke oprettet for at løse deres problemer, men bruges til at dæmme op for utilfredsheden med den samme befolkningsfjendtlige politik og de administrative midler, hvormed den gennemføres.
For at der kan banes vej for en løsning på arbejdstagernes skærpede problemer, må arbejderbevægelsen intensivere hele sin kamp mod EU's befolkningsfjendtlige politik. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om menneskerettigheder i Vestsahara(1).
Karin Scheele (PSE ),
   Hr. formand, jeg tror, at alle de involverede er noget udmattede, for beslutningen om menneskerettighederne i Vestsahara var virkelig en meget vanskelig fødsel. Alligevel er jeg glad for, at Europa-Parlamentet har vendt sig mod presset fra marokkansk side, og at vi i dag i salen næsten enstemmigt besluttede, at dette dagsordenspunkt skulle opretholdes og ikke tages af dagsordenen, som det blev besluttet på Formandskonferencen i går. Det var meget vigtigt for vores selvbevidsthed og også for det billede, som vi som selvbevidst Parlamentet giver udadtil.
Et vigtigt punkt i denne beslutning er kravet om løsladelse af de saharanske politiske fanger, frem for alle Aminatou Haidar, som den 17. juni hårdt såret blev arresteret i El Ayun og sat i det såkaldte sorte fængsel i El Ayun. Der har tidligere været et initiativ fra Parlamentet. I juli underskrev 178 medlemmer af Europa-Parlamentet kravet om løsladelse af disse politiske fanger. Denne tekst er imidlertid så god, fordi den viser det virkelige problem, nemlig at den internationale ret endnu ikke er slået igennem i Vestsahara, og at der endnu ikke findes nogen politisk løsning på denne konflikt.
Det glæder mig meget, at vi i det mindste forsøger at tage højde for råstofproblematikken i denne beslutning, for vi ved, at en af grundene til konflikten i Vestsahara er rigdommen på råstoffer og fisk. Det er også Parlamentets opgave klart at nævne årsagerne til denne konflikt, hvis vi vil bidrage til at forbedre situationen. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Først vil jeg gerne beklage det uforståelige forsøg på at forhindre Parlamentet i at give udtryk for sin holdning til et så vigtigt spørgsmål som menneskerettighederne i Vestsahara.
Hvis man havde haft held til med dette initiativ at forhindre os i at udtrykke denne holdning, ville det have skabt en meget bekymrende præcedens for fremtidige uopsættelige debatter og beslutninger om andre spørgsmål om menneskerettigheder.
Derfor er jeg glad for, at den sunde fornuft sejrede, og det glæder mig, at vi i dag ikke kun drøfter, men forhåbentlig også vedtager en vigtig beslutning.
En beslutning, som desuden haster af nogle af de grunde, som fru Scheele nævnte, og som jeg vil insistere på, for jeg mener, vi må benytte denne lejlighed til at opfordre marokkanerne til at spille en markant rolle i løsningen af denne konflikt.
I dette øjeblik befinder adskillige mennesker sig i marokkanske fængsler under helt uacceptable forhold, hvilket er blevet påpeget, kritiseret og fordømt i rapporter fra Amnesty International og Verdensorganisationen mod Tortur.
Desuden løslod Polisario i august mange politiske fanger, hundredvis af marokkanske krigsfanger. Det var det rette øjeblik for Marokko til at demonstrere god vilje med hensyn til styringen af denne konflikt ved at gøre en positiv gestus, løslade fanger og give information om den behandling, de får i marokkanske fængsler.
Det er ikke sket. Europa-Parlamentet måtte derfor udtrykke sin holdning, denne beslutning er vigtig, og det er vigtigt, at vi taler højt og tydeligt for at forbedre relationerne mellem EU og Marokko og for at kunne løse, det insisterer jeg på, ikke bare det specifikke problem med tilbageholdelsen af mennesker, men også konflikten i Vestsahara en gang for alle. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg er glad for og lettet over at få mulighed for at argumentere for den fælles beslutning. Jeg vil gøre det helt klart, at jeg totalt afviser parlamentsformandens og Formandskonferencens forsøg på at udsætte dette forslag om menneskerettighedssituationen i Vestsahara til efter en fremtidig EU-delegations besøg og konklusioner. Det blev besluttet at gå videre med denne uopsættelige behandling af spørgsmålet om Vestsahara ad de sædvanlige og korrekte kanaler. De forskellige gruppers forslag blev diskuteret, der blev opnået enighed om en fælles kompromistekst, og afgørelsen blev truffet af plenarforsamlingen. Bestræbelserne på i sidste øjeblik at lægge forslaget på hylden uden høring truede med at skabe en farlig præcedens, der efter min opfattelse ville have påført troværdigheden af både den uopsættelige forhandling og måske, hvad vigtigere er, Parlamentets arbejde med menneskerettighedsspørgsmål i almindelighed alvorlig skade. 
I menneskerettighedsspørgsmål bør den politiske side af sagen være underordnet i forhold til nødvendigheden af at tilkendegive bekymringer og kritikpunkter - hvis de er berettigede - baseret på troværdige oplysninger. Den politiske side af konflikten i Vestsahara er kompleks, og jeg vil især koncentrere mine bemærkninger om menneskerettighederne, selv om de to ting naturligvis hænger sammen.
I forslaget bifaldes og anerkendes løsladelsen af marokkanske krigsfanger, men det kræves, at de marokkanske myndigheder løslader menneskerettighedsforkæmpere. Der opfordres også til, at vestsaharanske politiske fanger løslades, og at myndighederne bidrager til at finde ud af, hvad der er sket med de forsvundne. Vi anmoder begge parter om at samarbejde fuldt ud med Internationalt Røde Kors om de mennesker, der er forsvundet og meldt savnet, siden konflikten begyndte.
I forslaget kræves det, at Vestsaharas befolkning ydes beskyttelse i almindelighed og i overensstemmelse med bestemmelserne i verdenserklæringen om menneskerettigheder, navnlig hvad angår ytringsfriheden og retten til fri bevægelighed, og det kræves, at enhver endelig politisk løsning er i overensstemmelse med folkeretten og de relevante resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd.
Endelig anmodes der om fri adgang til alle territorier i Vestsahara for uafhængige observatører, ngo'er og den frie presse. Jeg støtter med glæde forslaget og anbefaler det til Parlamentet.
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, jeg vil allerførst tilslutte mig de forrige taleres ord og give udtryk for, hvor dejligt det har været at se, at de forsøg, som nogle har gjort på at forhindre Parlamentet i at vedtage en fælles beslutning om Vestsahara i dag, er mislykkedes. Lad dette være et eksempel og en advarsel for fremtiden: Hykleriske og falske prætentiøse taktikker må aldrig komme i vejen for vores vilje til og beslutsomhed på at fordømme krænkelser af menneskerettigheder overalt i verden.
Flygtninge er beskyttet af forskellige FN-resolutioner, FN-protokoller og FN-konventioner. I nogle tilfælde er denne beskyttelse effektiv, og i mange tilfælde redder den liv. I andre tilfælde er situationen desværre ikke, som den burde være, og uskyldige civile lider under sult, dårlig behandling, sygdom og endog død.
Det gælder i øjeblikket for et stort antal flygtninge i Vestsahara. Der er pålidelige oplysninger om, at hundreder af mennesker er blevet udsat for umenneskelig behandling af de marokkanske myndigheder i området omkring de såkaldte spanske enklaver Ceuta og Melilla, hvor mange migranter er blevet skudt under forsøg på at trænge ind på spansk territorium. Hvorfor der overhovedet er spansk territorium i Marokko er en anden historie. Det er vel af samme grund, som der er britisk territorium i Cypern og er - eller indtil for nylig har været - fransk territorium i fjerne oceaniske lande.
Måske er den moderne tids kolonisering ikke helt slut, men hvem ønsker dog at tale om den slags følsomme emner? Nogle af de gamle kolonimagter - som alle i Parlamentet bliver mindet om hele tiden - er, når alt kommer til alt, glimrende eksempler på forkæmpere for principperne om demokrati, frihed og respekt for menneskerettighederne. Det må vi erkende.
Jeg vender tilbage til beslutningen og kan konkludere, at denne fælles beslutning gør det helt klart for den marokkanske regering og for alle andre interesserede parter, at vi forventer intet mindre end, at de gør deres yderste for fuldt ud at værne om flygtningenes rettigheder i Vestsahara.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Allerførst vil jeg gerne udtrykke min glæde over, at forsøget på at undgå, at denne debat afsluttes med en beslutning om Vestsahara, er slået fejl. Efter vores mening bør denne debat krones med et udtryk for solidaritet med det sahrawiske folks retfærdige kamp for selvbestemmelse, som FN's resolutioner har fastslået. En retfærdig og varig løsning forudsætter, som beslutningsforslaget siger, at der gøres en ende på den koloniale situation, som Vestsahara er offer for, og at der oprettes en suveræn, uafhængig og bæredygtig sahrawisk stat.
Trods de store anstrengelser, ensidige indrømmelser og tegn på god vilje, som vises af Polisario, den legitime repræsentant for det sahrawiske folks interesser, ved f.eks. for nylig at frigive alle krigsfanger, blokeres processen stadig af den marokkanske regerings ubøjelige holdning - også på dette punkt - idet den nægter at anerkende det sahrawiske folks grundlæggende rettigheder. Der er derfor brug for omgående og effektive initiativer, hvis entydige mål skal være at afslutte afkoloniseringsprocessen i Vestsahara, og initiativer, der fordømmer den undertrykkelse, som det sahrawiske folk lider under i de besatte områder, og som kræver de sahrawiske patrioter løsladt, der tilbageholdes af de marokkanske myndigheder.
Ligeledes bør det sahrawiske folks livsbetingelser sikres, især gennem garanti for omfattende fødevarehjælp samt støtte til sundhed og uddannelse for alle i flygtningelejrene. 
Bernd Posselt,
   Hr. formand, det glæder også mig, at vi fører denne debat i dag. Det skal være et ordentligt skud for boven til formanden og Formandskonferencen, for ellers ville vi have skabt en meget farlig præcedens. Så sent som i torsdags mente Formandskonferencen, at Vestsahara er et at de tre mest presserende menneskerettighedsproblemer, som vi skal behandle. Denne opfattelse var stadig gældende i mandags uden indsigelser.
Så løb der en ambassadør rundt her, og lidt senere fandt man ud af, at der er en delegation på vej. Det ville have skabt præcedens. Det næste ville være, at man vilkårligt ville kunne fjerne et menneskerettighedsspørgsmål fra dagsordenen på grund af et aftensmåltid med hr. Putin eller næste gang på grund af en middag med den kinesiske generalkonsul eller af en eller anden anden grund. Det kan ingen gruppe i Parlamentet acceptere.
Hvad selve sagen angår, så er jeg bestemt en ven af Marokko, og jeg tror virkelig, at ansvaret i denne konflikt ligger på forskellige sider. Marokko var ligesom Vestsahara kolonialismens offer, og grænserne i ørkenen blev i sin tid trukket af kolonimagterne med en lineal. Derfor er det et kompliceret spørgsmål, som kun kan løses gennem forhandling og i enighed. Det er i begge parters interesse, at vores delegation får lov at arbejde uhindret, hvilket er et minimum, en selvfølge. Det er uhyrligt, når man truer med, at det måske ikke ville være tilfældet. Vi respekterer begge sider, og vi vil yde vores bidrag til freden. Men en ting skal stå helt klart. Fred er kun mulig på basis af ret, og ret vil her sige folkeretten, og især menneskerettigheder. Uden ubetinget respekt for menneskerettighederne og uden løsladelse af alle politiske fanger er der heller ikke mulighed for fredsforhandlinger. Derfor står vi til rådighed som partner for formidling og gode tjenester. Vi indtager ingen ensidige holdninger, slet ikke i PPE-Gruppen. Men vi mener helt klart, at menneskerettigheder er menneskerettigheder og politiske fanger politiske fanger, og at disse skal løslades uden hvis og men, hvis man virkelig vil have en løsning på dette ømtålelige spørgsmål. 
Luis Yáñez-Barnuevo García,
   Hr. formand, jeg vil gerne samle nogle af de holdninger, der er blevet givet udtryk for, og som omfatter nogle af mine meget gode venners, som jeg har meget til fælles med, værdier, idéer og mål.
Min lange politiske erfaring især inden for udenrigspolitikken har lært mig, at det ikke altid er dem, der råber højest eller vedtager de mest radikale beslutninger, som opnår de bedste resultater. Når en holdning skal vedtages, er der mange faktorer, der skal tages i betragtning. Vi diskuterer et proceduremæssigt spørgsmål, men ingen har endnu påpeget, at det, som verden udenfor kommer til at se, er hykleriet i en parlamentsafstemning. 600 medlemmer siger, at der skal være en debat - det stemte jeg også for, og her er jeg - men så er der kun 20, der deltager i debatten, og til afstemningen vil der være 70. Er det virkelig godt nok, eller er det kun os, som tror på vigtigheden af disse debatter torsdag eftermiddag? Vi må være lidt mere realistiske og tage højde for disse faktorer.
Jeg er enig i den fælles beslutning og i hensigten med at støtte det saharanske folks krav og frem for alt deres krav om selvbestemmelse - som de stadig ikke har opnået efter 30 år - men dette spørgsmål skal altid afbalanceres med det sikkerheds- og stabilitetsproblem, som vi har ved EU's sydlige grænse, og vi skal også tage højde for den marokkanske faktor, et land med 30 millioner indbyggere med en latent risiko for islamisk regression.
Vi skal med vores handlinger eller manglende handlinger bidrage til politiske reformer og en demokratisk proces i dette land. 
Alyn Smith,
   Hr. formand, jeg kan uforbeholdent tilslutte mig de bemærkninger, som min kollega i gruppen hr. Romeva i Rueda fremkom med, og jeg kan tilføje, at jeg er chokeret over, at situationen i Vestsahara stadig er så kritisk, som den tydeligvis er, efter alle disse år med europæisk hændervriden og påstået engagement. Situationen er i dag lige så alvorlig, som den har været i mange år. Den usømmelige og foragtelige debat i Formandskonferencen i går viste Europa fra sin allerværste side.
Når vi europæere interesserer os for taktik, interne politikker og hensyn til vores egne nationale forhold, er vi svage og splittede. Hvis vi husker vores grundlæggende principper om fremme af demokrati, menneskerettigheder, forbud mod tortur og frem for alt dialog, vil vi tale med høj og klar stemme. Dette forslag er et skridt i den retning.
Vi må tage stilling til det forslag, vi behandler i dag, hvad skal Parlamentet ellers gøre godt for? Dette forslag er fortræffeligt og velbegrundet, og jeg håber, at Parlamentets delegation, som det passer sig, vil tale klart og tydeligt, når den besøger regionen.
Jaromír Kohlíček,
   I nutidens Afrika er der ingen kolonier eller rester af sådanne, det er i hvert fald den teori, der ofte fremsættes af visse konservative medlemmer i Parlamentet. Virkeligheden er naturligvis en ganske anden. De to enklaver Ceuta og Melilla er fortsat under kolonistyre, og Vestsahara, den tidligere spanske koloni Rio de Oro, har nu været besat af Marokko i omkring 20 år. I den foreliggende beslutning støtter Parlamentet folkeafstemningen om landets fremtid, som har været på bordet i lang tid. Vi må ikke glemme, mine damer og herrer, at det vil være nødvendigt ikke bare at støtte selve afholdelsen af folkeafstemningen, men også at afgøre tekniske detaljer om f.eks. stemmeret.
Jeg hilser beslutningen velkommen om at sende en delegation fra Parlamentet på besøg i landet til januar. De deltagende medlemmer må ikke glemme, at der er tale om et ørkenland, som er rigt på fosfatforekomster, og de bør tage alle aspekter af problemet op med repræsentanter for Polisario, den marokkanske regering og de to andre tilstødende lande, særligt Algeriet. Kun på den måde kan vi få et objektivt billede af hele situationen. Det ville også være nyttigt at tage Den Afrikanske Unions holdninger med i billedet.
Det er vigtigt at fastsætte reglerne for at deltage i folkeafstemningen. Der bor f.eks. et stort antal marokkanske immigranter i landet, mens et antal mennesker fra den tidligere spanske koloni opholder sig uden for territoriet. Det indebærer endnu en række ubesvarede spørgsmål, og jeg tror, at opfyldelse af kravene i beslutningen kan bane vejen for at tage fat på disse spørgsmål og for at finde en løsning på spørgsmålet om at afkolonisere Vestsahara. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, 1975-1991 var en periode med blodig konflikt i Vestsahara mellem Marokko og Polisario, som ved FN's mellemkomst endte med en våbenhvile, hvor der blev opfordret til en folkeafstemning om uafhængighed overvåget af MINURSO, som endnu ikke har fundet sted. 76 lande anerkender nu Den Demokratiske Arabiske Republik Sahara.
I 2001 foreslog James Baker en femårsperiode med selvstyre i Marokko, før folkeafstemningen afholdes, men Polisario afviste det, især på grund af spørgsmålet om, hvem der måtte stemme. Derfor er FN's fredsplan fra 1991 stadig gældende. I mellemtiden har Marokko fortsat sin undertrykkelse, bl.a. de seneste foruroligende påstande om vilkårlige tilbageholdelser, dårlig behandling af varetægtsfængslede og endog tortur.
Algeriet har nu fået uventet stort udbytte af sine høje olieindtægter og er derfor i stand til igen at bevæbne Polisario. Det er overordentligt farligt, fordi fjendtlighederne kunne blive genoptaget. Vi må for enhver pris afværge fjendtligheder og forhindre, at krigen bryder ud igen.
Iratxe García Pérez (PSE ).
   - Hr. formand, for et par måneder siden diskuterede vi her i Parlamentet behovet for at støtte det saharanske folk med humanitær hjælp. Vi benyttede lejligheden til at påpege, at denne situation er resultatet af en politisk konflikt, som vi hidtil ikke har været i stand til at løse.
Vi taler i dag om en alvorlig og bekymrende situation omkring overtrædelsen af det saharanske folks menneskerettigheder. Det gælder deres ytringsfrihed, demonstrationsfrihed og bevægelsesfrihed, som vi er blevet gjort opmærksom på i de seneste måneder både gennem menneskerettighedsorganisationer og gennem medierne.
Derfor retter vi i Parlamentet i dag en indtrængende opfordring til de marokkanske myndigheder om at løslade saharanske politiske fanger. Desuden mener vi, at Europa-Parlamentets delegations besøg er vigtigt for at få førstehåndsinformationer om den aktuelle situation i det saharanske område.
Der er ikke tvivl om, at denne konflikt kræver beslutsom indgriben, både fra internationale organer og fra EU for at sætte en stopper for tre årtiers uretfærdighed og lidelse. FN's udnævnelse af den nye repræsentant for MINURSO er et godt tegn. Det er nu på tide at gøre det muligt at tilvejebringe betingelserne for at løse denne konflikt og anerkende det saharanske folks legitime ønske om at bestemme deres egen fremtid.
Mine damer og herrer, debatten i dag må ikke blive bare endnu en debat, og beslutningen i dag må heller ikke bare blive endnu en af de mange beslutninger, vi har vedtaget om dette emne. Af hensyn til menneskerettighederne og social retfærdighed må vi arbejde i denne retning. 
Olli Rehn,
   Hr. formand, Kommissionen støtter fortsat fuldt ud FN's rolle og dets bestræbelser på at finde en politisk løsning på konflikten i Vestsahara.
Vi deler håbet om, at den nye særlige udsending for FN's generalsekretær, Peter Van Walsum, og den nye særlige repræsentant, Francesco Bastagli, vil sætte skub i bestræbelserne på at opnå en politisk løsning. Kommissionen opfordrer alle de involverede parter og det internationale samfund til at samarbejde fuldt ud med dem om at nå dette mål.
Kommissionen bifalder også, at Polisario-fronten har løsladt 404 marokkanske krigsfanger. Dette er et meget positivt tiltag, som uden tvivl vil bidrage til, at der findes en løsning.
Hvad angår spændingerne i Vestsahara for nylig, fulgte Kommissionen sidste måneds demonstrationer, anholdelser, retssager og sultestrejker meget nøje, og den overvåger fortsat situationen.
Kommissionen har gennem sin delegation i Rabat og i samarbejde med medlemsstaterne foretaget henvendelser på højt plan til de marokkanske myndigheder og andre involverede parter, hvor den har givet udtryk for bekymring og forlangt konkrete oplysninger om situationen og de foranstaltninger, der skal træffes. Desuden arbejder Kommissionen fortsat ihærdigt med menneskerettighederne, fordi respekten for menneskerettighederne er et grundlæggende princip for EU's eksterne forbindelser.
I vores bilaterale forbindelser med Marokko er der ved at blive nedsat et underudvalg om menneskerettigheder, demokratisering og god regeringsførelse. Datoen for dets første møde vil sandsynligvis blive berammet på associeringsrådet med Marokko i november. Underudvalget vil give Kommissionen mulighed for at tage fat på menneskerettighedsspørgsmålet som helhed, herunder ytrings- og forsamlingsfriheden.
Disse emner - menneskerettigheder, demokratisering, politisk og institutionel reform - indgår også i den handlingsplan, som Kommissionen og Marokko er blevet enige om inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 16.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om menneskerettigheder i Usbekistan(1).
Józef Pinior (PSE ),
    Hr. formand, Usbekistan er hjemland for over 20 millioner mennesker, og den legendariske Tamerlane blev født her. Det ligger ved silkevejen og spiller fuldt bevidst om sin historiske arv en central geostrategisk rolle dér, hvor Europa møder Mellemøsten og Asien. Det usbekiske folk og landets rige kultur betyder, at det er forudbestemt til at spille en central rolle i opbygningen af en international politisk orden baseret på fred, demokrati og respekt for menneskerettigheder.
Islam Karimovs autoritære regime undertrykker det usbekiske folks ønsker om demokrati. Det overtræder grundlæggende menneskerettigheder, og det havde ansvaret for massakren i Andijan. Sidste lørdag, den 22. oktober 2005 blev en oppositionsleder, forretningsmanden Sanjar Umarov, anholdt. Der er kommet alarmerende beretninger fra hans advokat Vitaly Krasilovsky om, at hr. Umarov bliver behandlet nedværdigende under opholdet i arresten. Hr. Krasilovsky er bekymret for sin klients velbefindende, for han fik kun lov at besøge ham i fængslet i nogle få minutter, og hr. Umarov var ikke i stand til at svare sammenhængende på hans spørgsmål. Det er et af de mange tilfælde af overtrædelse af menneskerettighederne fra Karimov-regimets side.
EU kan ikke være uberørt af situationen i Usbekistan. Vores handlinger skal rettes mod det usbekiske civilsamfund, og de skal bidrage til at knytte gode forbindelser til det usbekiske folk og hjælpe dem, som har været udsat for politisk forfølgelse under det autoritære regime. Det er meget vigtigt, at repræsentanter for Parlamentet aflægger et besøg i Usbekistan. De usbekiske myndigheder skal give tilladelse til vores besøg i Andijan og til møder med repræsentanter for medierne, oppositionen og ngo'erne. Jeg håber, at de gode relationer mellem EU og Usbekistan vil fortsætte med at blomstre, for disse relationer vil sætte skub i det usbekiske folks udvikling og velstand. De vil også fremme demokratiet og menneskerettighederne i Usbekistan og i Centralasien generelt. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Hr. formand, Rådet traf en god beslutning om våbenembargo den 3. oktober. Usbekistan har ikke brug for våben, de kan bruges til at undertrykke landets egen befolkning. Det er godt, at vi i dag kræver, at der skal gennemføres en uafhængig undersøgelse af det, som skete i Andijan.
Medierne er stærkt kontrolleret, og opposition og folkebevægelser hindres i at mødes. De krav, vi stiller til præsident Karimov, burde ikke være så svære at opfylde. Han behøver blot at opfylde sit eget lands forfatning, for her står der, at der skal være fri bevægelighed, foreningsfrihed og forsamlingsfrihed, og at domstolene skal være uafhængige. Det er ikke noget urimeligt krav, at en præsident skal følge sit eget lands forfatning, og det er det, vi kræver her i dag. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg undskylder, for jeg skulle naturligvis have anerkendt kommissærens tilstedeværelse, første gang jeg talte, men det vil jeg gøre nu.
Det glæder mig at få lejlighed til at tale kort om forslaget om Usbekistan. Usbekistan er et stort og meget indflydelsesrigt land i Centralasien. Dets stabilitet indvirker direkte på hele regionen, og EU har med god grund forsøgt at skabe kontakt og opbygge en forbindelse med den geografisk nære og betydningsfulde nabo. For mig har dette forslag imidlertid et hovedformål, nemlig igen at spørge, hvad der skete i Andijan i maj, og endnu en gang opfordre til en åben og uafhængig undersøgelse. Der synes at være et synspunkt om, at vi ved at anmode om, at sandheden kommer for dagen, på en eller anden måde tager parti imod de usbekiske myndigheder. Menneskerettighederne og folkeretten er kernen i EU's værdisystem, og det er vores ansvar at anmode om at få sandheden at vide om denne tragedie.
Indtil videre er der tre versioner af "sandheden". For et første den officielle usbekiske og præsident Karimovs version, hvorefter drabene var en velovervejet reaktion på et islamisk oprør, hvor 187 kriminelle blev dræbt. For det andet pressens og ngo'ernes version, som rapporterer om et blodbad, hvor kvinder og børn blev mejet ned af væbnet politi, legemer, hvoraf nogle ikke var døde, blev slæbt til en nærliggende skole og efterladt der til den følgende dag, hvor de blev bragt på hospitalet. Vi ved ikke engang, hvor mange der blev dræbt. Der rapporteres om mellem 500 og 1500 mennesker. For det tredje er der Andijans lokale, hvoraf de fleste er bragt til tavshed eller lider af hukommelsestab. De er i bund og grund bange for at tale, fordi nogle, der har gjort det, er forsvundet.
EU må insistere på en uafhængig undersøgelse, og vi må træffe foranstaltninger, som sikrer, at det får konsekvenser for forholdet mellem Usbekistan og EU, hvis vi ikke bliver hørt.
Ona Juknevičienė (ALDE ),
   Usbekistans præsident Islam Karimov ignorerer åbent og tydeligt det internationale samfunds ønske om at få klarlagt hele sandheden om det, der skete i Andijan i maj i år. Han skaber sin egen version af sandheden. Præsident Karimov skaber sin egen sandhed ved åbenlyst at overtræde menneskerettighederne, fjerne sporene efter drab og neutralisere vidner og deres slægtninge. Der kan åbenbart kun være én sandhed i Usbekistan, nemlig den, som myndighederne censurerer. Terrorisme og økonomisk kriminalitet er de to vage betegnelser, der bliver brugt for at skjule den åbenlyst voldelige måde, man behandler såkaldte fjender af staten på. Ikke desto mindre tror jeg, at der må være en tydelig grænse mellem at sørge for sikkerhed på den ene side og repression på den anden side. Oppositionen er blevet radikaliseret, efter at den er blevet forbudt. Social uretfærdighed og undertrykkelse af forskellige meninger opildner til religiøs ekstremisme. Det skal bemærkes, at Usbekistan er et lokkende mål for islamiske ekstremister, men sådanne aktioner fra myndighedernes side standser ikke den islamiske radikalisme, for kun demokrati og et uafhængigt retsvæsen kan bidrage til at bekæmpe radikalismen, ikke repression. Hr. formand, ærede medlemmer af Parlamentet, jeg beder Dem indtrængende om at stemme for beslutningen i dag, for jeg opfatter den som endnu en investering i forsøget på at opmuntre til meningsdiversitet blandt Usbekistans borgere sammen med ytringsfrihed og menneskerettigheder. Det er den sande vej til demokrati. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, ikke kun i Ukraine, Georgien og Kirgisistan, men især også i Belarus, Turkmenistan og Usbekistan er der kommet et autoritært regime til magten efter Sovjetunionens sammenbrud. Det er ikke demokratiet, der har vundet der, men en lille gruppe mennesker, som har høstet erfaringer i det gamle statsapparat og efterretningstjenesterne. Disse mennesker har ikke noget som helst andet mål end selv at blive ved magten. De gør statsejede virksomheder til deres private ejendom, manipulerer valgresultaterne, giver oppositionen så lidt spillerum som muligt, hindrer frie organisationer, begrænser pressen og bruger om nødvendigt vold mod deres befolkning.
Usbekistan trænger til en radikal ændring, men initiativet til det blev den 13. maj forhindret med grov vold mod demonstranter, hvor i hundredvis af mennesker blev dræbt. Siden da har omverdenen været påfaldende stille. Har det at gøre med økonomiske og militære interesser? Har diktaturet i Usbekistan lov at fortsætte, fordi det har gjort sig nyttigt for den militære intervention i Afghanistan? Lader vi landets indbyggere i stikken? Europa må ikke lade deres rettigheder og friheder veje mindre tungt end andre overvejelser. Beslutningsforslaget hjælper os med at indtage den nødvendige holdning. 
Marcin Libicki (UEN ),
   Hr. formand, det historiske gennembrud, som i Polen førte til dannelsen af en demokratisk regering i 1989, og som derefter førte til Berlinmurens fald og opløsningen af hele den moskvastyrede kommunistiske blok, førte desværre ikke til demokratisk styre med respekt for menneskerettighederne i alle landene i den tidligere kommunistiske blok. De forandringer, vi var vidne til i Polen, Slovakiet, Den Tjekkiske Republik og Ungarn, hvor der blev etableret systemer baseret på respekt for menneskerettighederne, fandt i starten ikke sted i Ukraine. Vi venter stadig på disse forandringer i Belarus, og desværre er der heller ingen tegn på dem i Usbekistan.
Begivenhederne den 13. maj 2005 var et udtryk for de aktuelle forhold i Usbekistan. På grund af regeringens holdning, som nægter at lade fremmede observatører undersøge årsagerne til de mange døde og intimiderer journalister og forhindrer ekstern overvågning, må Parlamentet indtage en fast holdning til dette spørgsmål. Derfor kræver vi, at der bliver gennemført undersøgelser af alle disse spørgsmål, og at der bliver indført demokrati i Usbekistan. 
Bernd Posselt,
   Hr. formand, Usbekistan er et gammelt kulturlandskab, som bl.a. har frembragt stater som khanaterne Bukhara og Kokand, før det blev offer for en aggressiv kolonialisme. Vi har i dag talt om den europæiske kolonialisme i Afrika, men her var det den sovjetkommunistiske kolonialisme og før den den zaristiske kolonialisme i Centralasien. Denne kolonialisme sluttede først i 1989, da det kommunistiske regime blev styrtet i Centraleuropa. Det vil jeg gerne sige til hr. Kohlíček.
Det er vores pligt at se realistisk på situationen i landet. Disse lande blev straffet med monokulturer, de blev udplyndret, de blev udsuget, og nu er de møjsommeligt ved at udforme deres stater. Det må man have en vis forståelse for, og derfor har de også brug for hele vores intensive støtte. Det betyder imidlertid ikke, at vi tolererer overtrædelser af menneskerettighederne.
Vores opfordring er klar og entydig. Vi forlanger af den usbekiske regering, at den holder op med at stille hindringer i vejen for undersøgelser, som skulle være gennemført for længst, og at den løslader alle fanger og sikrer grundlæggende rettigheder og menneskerettigheder. Men vi kommer kun videre ad dialogens vej, ikke med ensidigt formynderskab!
Vi skal vide, at der også findes terroristiske og destabiliserende elementer i hele regionen, og at Moskva fortsat har indflydelse, Moskva, som for nylig har leveret miner til Usbekistan, f.eks. til udbygning af grænseanlæg, og det har vi ofte behandlet her i Parlamentet. Her optræder russiske styrker fortsat på en måde, som om kolonialismen stadig eksisterede! Heller ikke det kan vi bare acceptere, især ikke, da også vigtige geostrategiske interesser for magterne mødes i dette område, også inden for energisektoren.
Derfor siger jeg helt klart: Menneskerettighedspolitik og åbent og fair partnerskab imod enhver form for kolonialisme i dette område! 
Karin Scheele,
   Hr. formand, dagens beslutning fordømmer den usbekiske regering, fordi den nægter enhver gennemsigtighed i forbindelse med opklaringen af hændelserne i maj 2005, og den understreger vigtigheden af en uafhængig international undersøgelseskommission, som skal have mulighed for omgående at opklare detaljerne og uhindret kunne observere de løbende processer.
Offentligheden har endnu ikke kunnet få at vide, hvor mange mennesker der faktisk måtte lade livet i disse majdage i Andijan. Oplysningerne fra menneskerettighedsorganisationerne ligger mellem 500 og 1.000, ifølge den usbekiske regerings oplysninger var der 176 ofre. Igen og igen bruger præsident Karimow islamismen som påskud til at udelukke politiske modstandere, uanset politisk farve. Derfor er det vigtigt, at vi eftertrykkeligt kræver, at de menneskerettighedsaktivister, journalister og medlemmer af den politiske opposition, som stadig er arresteret, bliver løsladt. 
Tobias Pflüger,
   Hr. formand, når man ser på de brutale overtrædelser af menneskerettighederne i Usbekistan, skulle man forvente, at der blev ytret hård kritik mod regimet i Usbekistan, og ikke den relativering, som vi netop har hørt fra hr. Posselt. I stedet samarbejder et EU-medlem, nemlig Tyskland, tæt med Usbekistan. Tyskland driver i Termes et geopolitisk centralt militært støttepunkt, særligt for den militære indsats i Afghanistan. Det er ikke et NATO-støttepunkt, men det støttes af NATO-stater, fik jeg at vide af NATO. Også EU-staterne Nederlandene, Belgien, Sverige, Norge, Danmark, Storbritannien, Frankrig, Grækenland og Spanien benytter dette tyske støttepunkt.
Tyskland yder betydelig økonomisk og militær hjælp til Usbekistan. Der er tale om to milliarder euro, om ammunitionsfabrikker, som stilles til rådighed, gamle våben og så videre. EU's menneskerettighedspolitik er hyklerisk, når man på den ene side med rette kritiserer de brutale overtrædelser af menneskerettighederne, men på den anden side støtter regimet i Usbekistan militært og økonomisk af geopolitiske grunde. 
Urszula Krupa,
    Hr. formand, op til parlamentsvalget i Usbekistan, som skal finde sted i december, holder Europa-Parlamentet endnu en gang en debat om overtrædelser af menneskerettighederne.
Usbekistan er en tidligere sovjetrepublik, men selv om det har opnået delvis uafhængighed af det kommunistiske regime, udøves magten stadig på samme måde. Islam Karimov, den tidligere kommunistiske førstesekretær, som er præsident, har vist sig at være en diktator. Han forsøger at formilde de rivaliserende magter Rusland, Europa og USA, hvoraf sidstnævnte har anvendt militærbaser i landet indtil for nylig. Usbekistan har stor strategisk politisk og økonomisk betydning for både Rusland og USA, og det gør situationen i republikken endnu mere kompleks. Siden 2001 har landet været en af USA's centrale allierede i kampen mod terror i Asien.
Sammen med Rusland er Usbekistan også medlem af , et forum, som skal bekæmpe terror i Asien. Moskva bruger truslen fra islamisk fundamentalisme til at skræmme Usbekistan til at blive inden for Moskvas indflydelsessfære.
Usbekistan er et land med meget rige naturressourcer, inklusive olie og gas. Især med hjælp fra USA har det stablet en vis økonomisk succes på benene. Det er også et land, hvor forskellige etniske befolkningsgrupper af islamisk, ortodoks og katolsk trosretning tidligere levede fredeligt sammen. I den seneste tid har landet imidlertid bl.a. som følge af sammenstød mellem pres udefra og Karimovs autoritære metoder været vidne til overtrædelser af menneskerettighederne og forfølgelse af oppositionen, særligt den islamiske opposition.
Den 13. maj blev en demonstration i Andijan nedkæmpet med magt, og det menes, at flere hundrede civile har mistet livet. På trods af protester er udøverne af massakren endnu ikke blevet stillet for en domstol, og pressen har forbigået tragedien i tavshed. Rapporter fra udenlandske observatører, Amnesty International og Human Rights Watch fortæller, at der foregår hidtil uset og barbarisk tortur i de usbekiske fængsler mod regimets modstandere, at menneskerettigheder overtrædes, og at uafhængige journalister og politiske aktivister forfølges, som har afsløret sandheden om begivenhederne den 13. maj. Efter en række mislykkede attentater mod præsident Karimov omtaler denne nu muslimske kritikere som fanatikere og terrorister og begrunder dermed forfølgelsen af uafhængige politiske tænkere i oppositionen.
Pave Johannes Paul II mindede os om, at frihed altid er en udfordring. Han sagde også, at magt er en udfordring for freden, og at den kun kan udøves ved at tjene andre. Det internationale samfund og magthaverne bør altid lade menneskelig værdighed og menneskerettigheder kommer før økonomiske interesser. Derfor kræver vi, at forfølgelserne skal ophøre, at den menneskelige værdighed bliver respekteret, og at de grundlæggende krav i chartret om grundlæggende rettigheder og demokratiske principper bliver overholdt. 
Olli Rehn,
   Hr. formand, efter massakren i Andijan og Usbekistans vedholdende afvisning af en uafhængig international undersøgelse af disse begivenheder har EU indtaget en meget fast holdning til Usbekistan gennem vedtagelsen af Rådets konklusioner den 3. oktober i tilslutning til tidligere konklusioner, der er vedtaget siden maj.
Pakken med restriktive foranstaltninger omfatter delvis suspension af partnerskabs- og samarbejdsaftalen, en våbenembargo, et selektivt visumforbud og overvejelser af tiltag inden for rammerne af FN og OSCE. Det er et meget klart og stærkt politisk signal fra EU til Usbekistan.
Kommissionen støtter fuldt ud medlemsstaterne i indførelsen af visumforbuddet, og der er ved at blive truffet foranstaltninger til gennemførelse af det. Kommissionen støtter ligeledes fuldt ud gennemførelsen af våbenembargoen og har sørget for, at Rådets lovgivning træder i kraft omgående.
Hvad angår partnerskabs- og samarbejdsaftalen, har Kommissionen omgående suspenderet alle fremtidige tekniske møder med Usbekistan. Det betyder, at vi har suspenderet underudvalgene vedrørende handel og investeringer og vedrørende retfærdighed, frihed og sikkerhed samt samarbejdsudvalget.
Selv om initiativet til Samarbejdsrådets møde ligger hos medlemsstaterne, mener Kommissionen, at mødet kunne fastholdes for ikke helt at afbryde vores politiske dialog med Usbekistan.
Kommissionen noterer sig beslutningen om at udsætte det 6. møde i Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Usbekistan og beklager, at delegationen ikke fik tilladelse til at rejse til Andijan-regionen eller til at få ubegrænset adgang til medlemmer af oppositionen, ikke-statslige organisationer og den frie presse.
Hvad angår fællesskabsbistand, har Kommissionen accepteret at nedsætte og omlægge EU's bistand fra 11 millioner euro til 9,25 millioner euro i år og fra 9 millioner euro til 7,25 millioner euro til næste år. Til trods for disse nedskæringer er vi overbeviste om, at den målrettede EU-bistand bør fortsætte. Den skal være fokuseret på fattigdomsbekæmpelse i Ferghana-dalen, udvikling af et civilt samfund, juridiske og retslige reformer og udvikling af højere uddannelse.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at den menneskerettighedssituation, der eksisterede før begivenhederne i maj, allerede var meget trist og kilde til dyb bekymring for Kommissionen. For blot at nævne en af vores bekymringer ville Kommissionen være meget tilfreds med et offentligt tilsagn til støtte for præsident Karimovs fordømmelse af tortur.
Desuden vil Kommissionen fortsat presse usbekerne til omgående at indføre et moratorium for alle dødsdomme før dødsstraffens afskaffelse i 2008. Kommissionen er også bekymret over rapporter om anholdelse og chikanering af mennesker, herunder menneskerettighedsforkæmpere, journalister og lokale aktivister, som har sat spørgsmålstegn ved myndighedernes version af begivenhederne.
Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på at bekæmpe narkotikahandel og forbedre grænseforvaltning samt energi- og transportnet. Udelukkelsen af Usbekistan fra den slags regionale programmer ville være til større skade for Usbekistans naboer end for Usbekistan selv.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 16.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om sagen om Tenzin Delek Rinpoche(1).
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
    Hr. formand, en af de sidste store tibetanske lamaer, Tenzin Delek Rinpoche, har gennem 20 år forsøgt at beskytte den tibetanske kultur. Som en ledende religiøs skikkelse i Tibet har han også spillet en aktiv rolle i økonomiske, kulturelle og sociale anliggender. Denne tibetanske lama har længe været en torn i øjet på de kinesiske myndigheder, selv om han aldrig har deltaget i politiske demonstrationer.
Han er en åndelig leder, som af hele sit hjerte er engageret i centrale sociale foranstaltninger som oprettelse af skoler for forældreløse børn, hospitaler, lokale veje og hjælp til ældre, og han er dermed en førende fortaler for fred, hvis handlinger ikke er spor aggressive. På grund af sin popularitet er han imidlertid blevet betegnet som en trussel for de lokale kinesiske myndigheder, som har arresteret ham under påskud af, at han bevidst har medvirket til at organisere en række angreb. Han blev beskyldt for terrorisme og dømt til døden uden beviser eller fair rettergang. Han er blevet tilbageholdt under umenneskelige forhold i mange måneder, mens han ventede på eksekveringen, og hans nuværende dårlige helbredstilstand er et direkte resultat af langvarig tortur.
På denne baggrund opfordrer vi de kinesiske myndigheder til at forbedre de forhold, som han holdes fængslet under. Vi opfordrer også den kinesiske regering til at forbedre forholdene for andre fanger, at afskaffe tortur og vigtigst af alt at afskaffe dødsstraffen. Som en del af det internationale samfund må vi gøre det helt klart, at vi ikke vil acceptere, at mennesker bliver fængslet, hvis det ikke er bevist, at de er skyldige. Kina skal overholde internationale standarder for menneskerettigheder, menneskelig værdighed og borgerlige rettigheder. Derfor opfordrer jeg også internationale organisationer til at lægge pres på Kina for langt om længe at gå ind i en konstruktiv dialog om at løse spørgsmålet om Tibet en gang for alle. 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ),
   Hr. formand, kære kolleger, det er ikke første gang, vi her taler om den rystende sag om Tenzin Delek Rinpoche og må konstatere, at Kina ikke er indstillet på at gå forsoningens vej. Tværtimod. Der er fortsat ikke garanteret nogen gennemsigtig og retfærdig proces. Endnu værre er det, at tortur og umenneskelige forhold i fængslet nu har udløst en livstruende tilstand hos den dømte, som blev spærret inde uden en retfærdig retssag, hvilket vi ubetinget og igen må gøre opmærksom på.
Europa-Parlamentet skylder sig selv at gribe ind nu, efter at vi tidligere har forlangt, at dette menneske, hvis eneste brøde var at være en afholdt lærer, en lærende åndelig leder, i sin livstruende tilstand får en retfærdig behandling. Nu må vi gribe ind! Nu må vi igen stille vores krav til den kinesiske regering.
Det er så meget desto vigtigere, som det netop for medlemsstaterne og deres regeringer gælder, at jo større deres appetit på det kinesiske marked bliver, desto mere tilbageholdende bliver de med at tage spørgsmål om menneskerettigheder op med deres kinesiske samtalepartnere. Vi skylder os selv at forsvare vores værdier netop nu og i denne kontekst. Vi parlamentsmedlemmer må gøre det, som vores regeringer forsømmer i denne sag.
Hvis autonomi kun findes på papiret og ikke bliver gennemført, hvis dialogen med Dalai Lama, som begyndte så lovende, ikke bliver videreført eller hele tiden bliver udsat, og hvis menneskerettighederne i Kina fortsat ikke er garanteret, så må vi hæve vores stemme og forlange, at denne situation bliver bragt til ophør og bragt i orden. 
Thomas Mann, (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi opnåede noget med vores beslutninger af 18. november 2004 og 13. januar 2005 og massive diplomatiske protester samt menneskerettighedsorganisationers aktioner. Dødsstraffen mod den ansete lama Tenzin Delek Rinpoche blev ændret til livsvarigt fængsel. De kinesiske myndigheder påstår, at han er kriminel. Han undergraver statens sikkerhed. Hans påståede deltagelse i angreb med sprængstof er ikke blevet bevist. Man nægter ham fortsat en fair retssag under international observation.
Den sande grund til, at han er blevet fængslet, det er jeg helt enig med de to foregående talere i, er hans store indflydelse på tibetanerne og hans støtte til Dalai Lama. Det ser nu ud til, at den ophævede dødsdom bliver eksekveret på anden måde. Efter sit martyrium med tortur og isolationsfængsling kan han hverken tale eller bevæge sig. Hans tilstand er livstruende.
Alle Parlamentets grupper opfordrer kineserne til straks at forbedre forholdene i fængslet og holde sig nøje til FN-konventionen om behandling af fanger. Vi insisterer på, at Manfred Nowak, FN's særlige rapportør om tortur, bliver sikret fri adgang til Tenzin Rinpoche. Han kommer til Kina på en inspektionsrejse om tre uger.
Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne må knytte den fremtidige skæbne for de politiske fanger i landet tæt sammen med opretholdelsen af våbenembargoen mod Kina. Så længe menneskerettighederne bliver tilsidesat, skal embargoen opretholdes uden lempelser. Den kinesiske ambassade i Bruxelles har forsøgt at gribe ind. Den hævder, at der er tale om indre anliggender. Ingen organisation og ingen enkeltperson skulle have ret til at blande sig udefra. Disse forstemmende udtalelser er en fortsættelse af de utilfredsstillende resultater af topmødet mellem EU og Kina den 5. september og de manglende konkrete resultater af menneskerettighedsdialogen. PPE-DE-Gruppen gør udtrykkeligt opmærksom på, at de internationale værdistandarder skal overholdes.
Der er et vigtigt signal til alle dem, som bliver forfulgt af politiske, religiøse eller kulturelle grunde, for EU gør samarbejde med alle lande betinget af, at menneskerettighederne bliver respekteret - uden undtagelser. Hvis man ønsker samarbejde i stedet for konfrontation, må man overholde menneskerettighederne og undlade at overtræde dem. Menneskerettigheder gælder universelt!
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   Hr. formand, det er ikke vores opgave at udtale os om, hvorvidt Tenzin Delek Rinpoche er uskyldig eller skyldig. Men det er vores opgave at påpege krænkelser af menneskerettigheder, når vi ser dem. Der er reelle bekymringer over hans anholdelse, retsforfølgelse og dom, som efter min opfattelse var justitsmord.
I en nyhedsudsendelse den 24. oktober sagde den kinesiske regering, at det var et indre anliggende for Kina, og at vi ikke havde nogen ret til at gribe ind. Hvis det drejer sig om menneskerettigheder, har vi al mulig ret til at gribe ind, det er vores opgave. Det står ikke klart, om han havde fuld adgang til juridisk rådgivning under hele retssagen. Kineserne sagde, at han havde to advokater. Mine kilder sagde, at han overhovedet ikke havde nogen forsvarer. Mine kilder sagde også, at han ikke tilstod, og at han aldrig har tilstået denne påståede forbrydelse til trods for den tortur, han angiveligt blev udsat for i flere måneder før retssagen. Da han blev stillet for retten for tre år siden, var der et internationalt ramaskrig, og på det tidspunkt fik jeg indtryk af, at den kinesiske regering lovede en fornyet prøvelse ved højesteret. Den har ikke fundet sted. Han skal have en retfærdig rettergang i fuld overensstemmelse med de internationale standarder for retfærdig rettergang eller løslades omgående. Der er ikke andre muligheder.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, undertrykkelsen i Tibet står ofte på dagsordenen her. Kina betragter Tibet som et næsten tomt område, som skal koloniseres og gøres tilgængeligt, hvorefter det kan videreudvikles på den nuværende kinesiske måde. I øjeblikket drejer alt sig om disciplin og økonomisk vækst uden mulighed for afvigende opfattelser. Det kolliderer med tibetanernes kultur, traditioner og interesser. Tibetanerne har lært at overleve i deres utilgængelige område, og de vil være i fred der.
Dette problem findes også hos andre befolkninger med afvigende sprog og kultur i Kina såsom uigurerne, som er beslægtede med de tyrkiske folkeslag i de tidligere sovjetrepublikker i Centralasien, men især Tibet tiltrækker sig opmærksomheden siden Dalai Lamas flugt til Indien.
Vi ser ingen virkelige forbedringer af den måde, hvorpå Kina behandler Tibets indbyggere. Selv om vores udtalelser her bestemt ikke har haft det ønskede resultat, er det stadig godt, at vi uformindsket fortsætter. Kina må ikke få indtryk af, at Europa bøjer sig for den nuværende realitet på grund af økonomiske interesser.
Endelig skal dødsstraffen ophæves i Kina, ligesom den skal ophæves i USA og andre steder i verden. Lad os overalt kæmpe mod den og for menneskerettighederne. 
Marcin Libicki (UEN ),
    Hr. formand, hr. kommissær, endnu en gang er Tibet genstand for en debat i Europa-Parlamentet. Under debatten i dag må vi spørge os selv, om Parlamentets og Kommissionens initiativer har været effektive. Desværre tyder den omstændighed, at vi nu har endnu en debat om emnet, ikke på det.
Visse medlemmer af Parlamentet har hævdet, at disse sager hører under Kinas indre anliggender, og det samme mener den kinesiske ambassade i Bruxelles. Det er imidlertid ikke tilfældet. Begrebet indre anliggender, som bliver brugt til at retfærdiggøre alle forbrydelser mod ens egen nation, er en doktrin, som kun bliver brugt af tyranner, og som aldrig er blevet hævdet i det civiliserede Europa. I de forløbne århundreder har den katolske kirke og andre religioner krævet, at borgere bliver behandlet ordentligt, og de har kæmpet mod forestillingen om, at herskere kunne gøre, hvad de ville med deres egne borgere. I dag forsømmer internationale organisationer ikke en lejlighed til at understrege, at indre anliggender, som overtræder grundlæggende moralske principper, vedrører hele menneskeheden.
Vi skal være klar over, at dette handler om mere end en enkelt munk. Det handler om intet mindre end ødelæggelsen af Tibet og den tibetanske kultur og nation, udelukkende fordi denne fredelige nation findes. Alene eksistensen af en nation, som er forskellig fra deres egen i kulturel, historisk og social henseende, er tilstrækkelig grund for de kinesiske myndigheder til at forsøge at ødelægge den. I stedet for at glæde os over færdiggørelsen af jernbanen mellem Tibet og Kina bør vi være bekymrede over denne udvikling, for et af formålene med den er at ødelægge Tibet yderligere ved at oversvømme det med kinesiske mennesker og virksomheder.
Parlamentet er meget aktivt på dette område, og dets tværpolitiske gruppe om Tibet har en meget engageret og energisk formand i hr. Mann. Men vi må gøre mere. Jeg vil minde kommissæren om, at det er på høje tid, at Kommissionen tager beslutsomme skridt til at løse problemerne i Kina en gang for alle, for dens status som magtfuldt EU-organ betyder, at den utvivlsomt er i stand til at gøre det. Første skridt bør være at komme denne stakkels tibetanske munk til undsætning.
Olli Rehn,
   Hr. formand, menneskerettighedssituationen i Tibet er kilde til evig bekymring for EU, og den står meget højt på dagsordenen for menneskerettighedsdialogen mellem EU og Kina. I den forbindelse har EU altid rejst spørgsmålet om mindretallenes rettigheder, navnlig i Tibet, og det opfordrer indtrængende de kinesiske myndigheder til at værne om den tibetanske befolknings kulturelle, religiøse og sproglige identitet.
Sagen om den tibetanske munk Tenzin Delek Rinpoche er med jævne mellemrum blevet rejst over for de kinesiske myndigheder i forbindelse med denne dialog. Desuden har EU's trojka henvendt sig tre gange til den kinesiske regering, to gange sidste år og i begyndelsen af i år, da trojkaen mødte den kinesiske udenrigsminister, Tang Jiaxuan.
Ved alle disse lejligheder henstillede EU indtrængende til, at dødsstraffen afskaffes i Kina, det udtrykte håb om, at Tenzin Delek Rinpoche ikke ville blive henrettet, og det anmodede om oplysninger om hans fængselsforhold og sundhedstilstand. Selv om EU glæder sig over de kinesiske myndigheders beslutning den 26. januar 2005 om at ændre Tenzin Delek Rinpoches dødsstraf til livsvarigt fængsel, er det stadig dybt bekymret over den vedvarende tvivl omkring hans retssag og den strenge straf, han blev idømt. EU er helt indstillet på fortsat at følge denne sag meget nøje inden for rammerne af menneskerettighedsdialogen mellem EU og Kina.
På et mere generelt plan og som led i den overordnede strategi for Tibet har EU i mange år opfordret til, at der etableres en direkte dialog mellem Dalai Lama og de kinesiske myndigheder som den eneste realistiske mulighed for at finde en varig løsning på spørgsmålet om Tibet, og det vil vi vedblive med. Dalai Lamas særlige udsendinges tredje besøg i slutningen af sidste år var et opmuntrende skridt, der bør følges op.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 16.00.
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   -  Jeg går bestemt ind for fri handel, men vi må overveje, om vi bør handle frit med et land, som er ligeglad med frihedsrettigheder af enhver art. Jeg mener ikke, at kulturelle forskelle er nogen undskyldning for Kinas handlinger. Dødsstraffen er uacceptabel i alle kulturer, for den er en fornærmelse mod selve menneskehedens natur. Kina er stolt af den nye jernbane til Tibet, som er den højeste i verden. Det bør imidlertid fremhæves, at investeringer i infrastruktur ikke er det eneste kendetegn for en stor civilisation.
Hvis Kina kan bygge sådanne jernbaner, så kunne det også forbedre vilkårene for sine fanger. Det kræver kun politisk vilje til at gøre det. Det er meget vigtigt, at våbenembargoen mod Kina bliver opretholdt, for Tenzin Delek Rinpoches skæbne er rigeligt bevis på, at landet ikke har lært noget at begivenhederne den 4. juni 1989. Det er en vigtig dato for mennesker i både Polen og Kina. I Polen er den et symbol for håb, for det var dagen for de første delvist frie parlamentsvalg.
I Kina er datoen derimod blevet et symbol for undertrykkelse, for det er årsdagen for tragedien på Den Himmelske Freds Plads. I 1989 gik jeg med en badge med de kinesiske ord for frihed og demokrati. Det er de to værdier, jeg ønsker for det tibetanske og kinesiske folk i dag. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er sket mindst fem gange i denne mødeperiode, at høretelefonerne for hele rækken bag mig dér, hvor jeg normalt sidder - og dermed altså tolkningen - ikke har fungeret. Mikrofonen har heller ikke fungeret, således at man kunne have påtalt det over for formanden. Vi har vist stor fleksibilitet under afstemningerne og fortsat med disse fra denne række, men næste gang behandles mange vigtige sager, bl.a. Reach, og så må vi sørge for, at teknikken fungerer, ellers kan det ske, at sessionen afbrydes på den mest upassende måde, så jeg håber, at De kan løse det til næste måned. 
Formanden.
   - Det er desværre et tilbagevendende problem. Vi agter at se nøje og omhyggeligt på det og håber, at det ikke indtræffer på næste møde. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
