Az emberi jogok területével kapcsolatos közösségi fellépések és politikák részét képező EU-szankciók értékelése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Hélène Flautre jelentése a Külügyi Bizottság nevében az emberi jogok területén tett uniós intézkedések és politikák részét képező uniós szankciók értékeléséről .
Hélène Flautre
előadó. - (FR) Elnök úr, az orosz külügyminiszter, Lavrov úr azzal vádolta Kouchner urat, hogy "beteges fantáziája” van, amikor az Oroszország elleni szankciókról beszélt. E jelentés kapcsán engem arra kértek fel, hogy ezen a "fantázián” dolgozzam. Szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak és a Tanácsnak, amelyek végig rendelkezésemre álltak, és segítőkészek voltak.
Miről is szól valójában ez a mai szankcióról folytatott vita? Alapvetően két dologról: az első a nemzetközi színtér piszkos csirkefogóinak - nevezetesen bárkinek, aki az én stratégiai érdekeimet próbálja gátolni - megbüntetésére használt szankciók kritikája: ezek a kettős mércét alkalmazó, politikával áthatott szankciók. A második kritika azt vizsgálja, hogy a szankciók alapvetően nem hatékonyak azért, mert visszás hatásaik vannak, az emberek mindig megkerülik őket, és ezért nem kellene őket alkalmazni. E jelentés célja nem az, hogy további, vagy szigorúbb szankciókra hívjon fel, vagy arra, hogy hagyjunk fel a szankciókkal. Lényeges kiderítenünk, hogy melyek azok a feltételek, amelyek a szankciókat hatékonnyá teszik, és ennek a jelentésnek a célja, hogy ezeket minden szempontból górcső alá vegye.
Hatékony, de mihez képest? Ahhoz képest, amit megpróbálunk elérni. Ami az emberi jogok, a nemzetközi vagy a humanitárius jog megsértését illeti, célom az, hogy a megcélzottak magatartása megváltozzon. Ez a kulcsfontosságú kérdés. A szankciók nem büntetések, sem pedig valamiféle európai büntető törvénykönyv alkalmazása nemzetközi célra. Politikai szempontból a szankciók nehezen kezelhető eszközök, végrehajtásuk nagyon sokat követel, és azok a gyakorlat, illetve a magatartás változását kísérlik meg elérni.
Mivel az EU nem szívesen alkalmaz mindenre kiterjedő szankciókat, jelenleg 31 szankciórendszert tart fenn harmadik országokkal vagy entitásokkal szemben, ezek legtöbbje fegyverembargó, illetve célzott szankció, amelyeket úgy terveztek meg, hogy maximális hatást gyakoroljanak azokra az entitásokra, amelyeknek a magatartását befolyásolni kívánja, miközben a lehető legnagyobb mértékig korlátoz minden lehetséges káros humanitárius hatást. Látszatra ez pozitívnak tűnik, de ennél többet nem mondhatok Önöknek ebben a fázisban. Az EU továbbra is úgy cselekszik, hogy még sohasem hajtott végre általános hatásvizsgálatot. Így aztán meglehetősen eszköztelenek vagyunk ahhoz, hogy értékelhessük, milyen mértékben képesek szankcióink válságokat megoldani, és az emberi jogokat előmozdítani.
E jelentés célja az, hogy kiálljon az átláthatóbb, következetesebb és ezért hitelesebb európai szankciópolitika mellett.
Az első lényeges feladat az értékelés elvégzése. A második olyan kemény módszerek kiválasztása azoknak a konkrét helyzeteknek az előzetes tanulmányozása révén, ahol szankciókra van szükség a változás eléréséhez szükséges legjobb reakció eldöntéséhez.
Az elmúlt néhány nap során áttekintették az EU rendelkezésére álló intézkedéseket, amelyekkel befolyásolhatja például az orosz hatóságokat. A levonható pozitív következtetés az, hogy a kitűzött cél egyértelmű, és gyakorlatias módon értékelhető. Ez a megállapodás hat pontjának való megfelelés. Ennek így kell lennie minden körülmények között. Lényeges, hogy egyértelmű teljesítménymércéket alkalmazzunk, amelyeknek a szankciók megszüntetéséhez teljesítendő szükséges és elégséges feltételeknek kell maradniuk egészen végig - és ez néha nagyon hosszú időt jelent. Ezeknek a teljesítménymércéknek ezért reálisaknak és tárgyilagosan mérhetőknek kell lenniük.
Bár a Tiananmen téri események után Kínára kirótt fegyverembargó teljes mértékben legitim, nem szabadna meglepődnünk, ha semmilyen pozitív hatása nincs, mivel az Európai Unió az embargó feloldását semmiféle konkrét követeléshez sem kötötte.
Túlságosan gyakran fordul elő, hogy a szankciópolitika homályos és rugalmas, amelyet a legbefolyásosabb tagállamok politikai eshetőségei vagy a megcélzott entitás kereskedelmi vagy geopolitikai fontossága ingat meg. Ezért ahhoz, hogy az EU politikáját hitelessé tehessük, javaslom független szakértők hálózatának létrehozását, akiknek a feladata a Bizottság segítése a hihetetlen körülmények között általa végzett nehéz munkában, hiszen gyakorlatilag alig van erőforrása ehhez.
Ne értsenek félre!Nem arról beszélek, hogy elvennénk a Tanács politikai hajtóerőként szolgáló előjogait vagy a Bizottság javaslattételi jogát; én egyszerűen a tájékozott döntés garanciájának felkínálásáról beszélek.
Ez azonban nem minden. A szankció eszköz. Egy eszköz sok más között - az Emberi Jogi Albizottság első két jelentésére hivatkozom - átfogó és integrált politikát kell kidolgozni; nem létezhet hatékony szankció anélkül, hogy a kérdéses ország számára ne lenne emberi jogi stratégia. A szankciókat minden szinten meg kell vitatni, és a figyelemmel kísérés mechanizmusait, például az emberi jogi záradékot, teljes mértékben ki kell használni.
Egy ország elleni minden szankciót jól látható, következésképpen politikai, és egyben konkrét támogatásnak kell kísérnie az adott országban az emberi jogokat védelmezők számára. Ez egyike a jelentés kulcsfontosságú pontjainak.
Végezetül ez a jelentés úgy véli, hogy minden önkéntes és visszafordíthatatlan károkozás a környezetben az emberi jogok megsértéséhez vezet, és ezért azt kéri, hogy ezt vegyük fel a szankciók alkalmazásának indokai közé. Emlékeztet arra, hogy az EU szankciói nem csak harmadik országok, hanem természetes és jogi személyek - például zsoldosok, vagy akár multinacionális cégek ellen is alkalmazhatók - amelyek szembeszállnak a nemzetközi joggal, és szinte büntetlenül működnek. Röviden, ez a jelentés megpróbál a világválságok aktuális jellegére reagálni.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, Flautre asszony, hölgyeim és uraim, először is szeretném hálámat kifejezni az elvégzett munkáért a parlamenti bizottságoknak, és különösen Flautre asszonynak, az Emberi Jogi Albizottság elnökének.
Ez fontos munka elsősorban azért, mert a korlátozó intézkedések alkalmazása és az emberi jogok közötti kapcsolat jelentős kérdés, ami a közelmúltban ismételten felkeltette a nemzetközi színtér különféle szereplőinek a figyelmét, amint ön is említette, Flautre asszony. Úgy érzem, érdemes megemlíteni, hogy a közös kül- és biztonságpolitika keretében a korlátozó intézkedések egyik célja továbbra is a demokrácia és a jogállamiság megalapozása, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságjogok tiszteletben tartása. Mégis helyes megkérdőjelezni az ilyen intézkedések lehetséges hatását azoknak az egyéneknek az alapvető jogaira, akik az ilyen intézkedések hatálya alá tartoznak, mint ahogyan ezt mi tesszük most, és ön is tette a jelentésében. Ezért van az, hölgyeim és uraim, hogy a Tanács "A korlátozó intézkedések alkalmazásának alapelvei” címmel koncepciót dolgozott ki a korlátozó intézkedésekről, amely említi, idézem, "az emberi jogok és a jogállamiság teljes körű tiszteletben tartására [fordított figyelmet...] teljes mértékben összhangban a nemzetközi jog szerinti kötelezettségeinkkel.” Nyilvánvaló, hogy ez a kötelezettségvállalás prioritásaink lényegét képezi a jövőben is.
Nem szabad elfelejteni, hogy a korlátozó intézkedések használata nem korlátozódik az emberi jogi politikára. Ez egyike a kül- és biztonságpolitika rendelkezésére álló számos eszköznek; a védelem és az emberi jogok mellett más célok is vannak, amelyek a békefenntartáshoz, a nemzetközi biztonság erősítéséhez, az alapvető érdekek védelméhez, az EU biztonságának megerősítéséhez, vagy egyszerűen a nemzetközi együttműködés előmozdításához kapcsolódnak.
Amint ön is rámutatott, a szankciók részét képezik egy-egy országgal kapcsolatos integrált, átfogó megközelítésnek, amely párhuzamosan tartalmazza a politikai párbeszédet, az ösztönzőket, a feltételességet és a külpolitika más eszközeit; ebből a szempontból nagyon örülök, hogy a jelentés közelít a Tanácsnak azzal a gondolatával, hogy valamennyi eszközét, beleértve a korlátozó intézkedéseket is, rugalmasan kell alkalmazni.
Bizonyára megértik, hogy nem könnyű összehasonlító elemzést végezni úgy, hogy a különféle szankciórendszereket vizsgáljuk, és az egyes országoknak kizárólag az emberi jogi helyzetét használjuk teljesítménymérceként. Fontos, hogy a korlátozó intézkedések rendszerét ne ragadjuk ki az összefüggésekből, vagy amikor ezeket az intézkedéseket végrehajtjuk, ne higgyük, hogy minden automatikusan a helyére kerül.
A terrorizmus elleni küzdelem részeként, amikor korlátozó intézkedéseket alkalmazunk, ezek az intézkedések elsősorban a terrorcselekmények megelőzését célozzák, különösen azokat, amelyek hozzájárulhatnak az ilyen cselekmények finanszírozásához. A listák jól ismertek; ezeket közzéteszik csakúgy, mint az intézkedéseket, amelyekhez vezettek.
E rendszer fenntartásának egyik feltétele két pilléren nyugszik: az első, hogy ezeknek az intézkedéseknek hiteleseknek kell lenniük, ami azt jelenti, hogy a listák naprakésszé tétele során nagyon gondosan kell eljárni, hogy azok a valóságot tükrözzék. A második a jogállamiság és ebből eredően számos alapelv tiszteletben tartása: az eljárások átláthatósága, a peres eljárás igénybevételének lehetősége és a védelemhez fűződő jog.
Sajnálom, hogy folytatom, de ez különösen aktuális - ebben a vitában természetesen tudomásul kell vennünk a Bíróság ma reggeli ítéletét, amely december 3-tól eltörli annak a pénzeszközök befagyasztásáról szóló közösségi rendeletnek a hatásait, amelyet egy biztonsági tanácsi határozat alkalmazására hoztunk két alperes ellen, mert nem tudták kideríteni, hogy miért kerültek fel a terroristák listájára. Úgy találjuk, hogy a Bíróság nem akadályozza meg a Tanácsot új pénzeszközök befagyasztására irányuló intézkedések meghozatalában, feltéve, hogy az érintettek hozzáférhetnek az információhoz, hogy miért ők váltak az ilyen intézkedések célpontjaivá, vagy akkor, amikor az intézkedést meghozzák, vagy a döntés meghozatala után a lehető legrövidebb időn belül.
Tudomásul vesszük azt is, hogy a Bíróság ítélete kimondja, hogy az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa határozatainak primátusát nem kérdőjelezi meg, ezért ezen az alapon fogjuk a jogszabályokat december 3-a előtt módosítani, ám előbb tájékoztatjuk a Parlamentet.
Flautre asszony jelentése konkrétabban a szankciók értékelésének mechanizmusával foglalkozik, és arra kéri a Tanácsot, hogy az EU szankciópolitikáját értékelje, vagy végezze el annak hatásvizsgálatát. Rá akarok mutatni, hogy a Tanács készen áll erre, különösen annak biztosítására, hogy a tapasztalatokat kicseréljük, és a korlátozó intézkedések alkalmazásának legjobb nemzeti gyakorlatát továbbfejlesszük. A különféle összefüggésekben az intézkedések tervezése és végrehajtása során szerzett tapasztalatok folyamatosan részévé válnak az egyes, a Tanácsban folytatott politikai vitáknak, és a Tanács mélyreható tárgyalásokat folytat a szankciók helyénvalóságáról, jellegéről, várható hatásosságáról az Európai Unió misszióvezetőinek jelentéseire és a tagállamok által beküldött megfigyelésekre támaszkodva.
A szankciók jellegét illetően örülünk annak, hogy nézeteink a jelentésével azonos irányt követnek, különösen az általános szankciókkal szemben a célzott szankciók preferálása tekintetében. Tudomásul vettük, hogy a jelentés arra kéri a Tanácsot és a Bizottságot, hogy vegyes megközelítést alkalmazzon - ezt a mézesmadzag és virgács megközelítésként összegezhetnénk - és valóban mi is úgy véljük, hogy ezt a megközelítést kell alkalmazni.
Ugyancsak egyetértünk a jelentésnek a nemzetközi együttműködés fontosságára vonatkozó elemzésével, mert ez az, ami alátámasztja a hitelességet. Különösen elsőbbséget adunk az Egyesült Nemzetek keretében meghozott intézkedéseknek. A Tanácsban biztosítjuk, hogy az Egyesült Nemzetek határozatai és a Biztonsági Tanácsban eldöntött intézkedések alapján intézkedéseink összhangban álljanak az Európai Unióhoz legközelebb álló országokéival. Biztosítjuk azt is, hogy a számos célországgal tartott politikai párbeszéd, illetve az emberi jogokkal kapcsolatos konzultációk során vessük fel a szankciók kérdését.
Végül ebben a jelentéstervezetben az Európai Parlament annak a kívánságának ad hangot, hogy részt vehessen a korlátozó intézkedések tervezéséhez, végrehajtásához és felülvizsgálatához vezető folyamat valamennyi fázisában. A Tanács ennek teljes egészében tudatában van, és nagy örömmel látja az Európai Parlament élénk érdeklődését az EU szankciópolitikája iránt. A Tanács ezért kifejezetten ragaszkodik annak biztosításához, hogy a Parlamentet rendszeresen tájékoztassák az ezt a területet érintő eseményekről.
Végezetül szeretném üdvözölni az Európai Parlament elkötelezettségét ezen a területen, és arra szeretném késztetni, hogy maximálisan használja ki a harmadik országokkal fennálló parlamenti kapcsolatait annak érdekében, hogy jobban megértesse az Európai Unió szankciórendszerét, és kutassa fel az emberi jogok előmozdításának összehangolt cselekvéssel történő lehetőségeit. Ezek azok az indokok, amiért annyira örülök annak a jelentésnek, amelyet Flautre asszony bemutatott nekünk.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, Flautre asszony, hölgyeim és uraim, a Bizottság nagy érdeklődéssel olvasta az emberi jogok területén a szankciók alkalmazásáról és a szankciók értékeléséről szóló jelentést. A szankcionálás egyike az Európai Unió leghatékonyabb eszközeinek az emberi jogok tiszteletben harmadik országokban történő tartása előmozdításának érdekében, és erre a célra szankciókat alkalmaztunk, nevezetesen Beloruszban, Kínában, Mianmarban, Üzbegisztánban, a korábbi Jugoszláviában és Zimbabwében, hogy csak a fontos példák közül egy néhányat említsek.
A Bizottság üdvözli, hogy ezt a vitát megtartják a közös kül- és biztonságpolitika e fontos eszközének végrehajtásáról és értékeléséről. Amint az elnök elmondta - teljes mértékben tudatában annak, hogy a politikának számos célja van - minden, a közös kül- és biztonságpolitika keretében szankciók alkalmazására irányuló döntést számos objektív érdek értékelése és mérlegelése után kell meghozni. Ezért kell elvégezni a szankciópolitika következetességének értékelését, nem csak a harmadik országok emberi jogi teljesítményét vizsgálva, hanem a közös kül- és biztonságpolitika más céljait és kritériumait is figyelembe véve.
Nem kívánatos a szankciók szisztematikus, egyoldalú és mondhatnánk, automatikus alkalmazása olyan országok ellen, amelynek a politikusai nem tartják teljes mértékben tiszteletben az emberi jogokat. Az Európai Uniónak figyelembe kell vennie a szankciók célországaival fenntartott viszonyokra gyakorolt hatást is, mivel a szankciók legalább annyira gazdasági, mint politikai jellegűek. Ezzel együtt is nem csak a diplomáciai kapcsolatainkra gyakorolt hatást kell figyelembe vennünk, hanem a gazdasági szereplőink nemzetközi tevékenységére gyakorolt hatást is értékelnünk kell. Általánosságban szólva a szankcióknak célzottaknak kell lenniük, és csak az érintett országok vezetőit kell érinteniük, kímélve az emberi jogok be nem tartása eredményeként egyébként is szenvedő lakosságot. Ezen kívül, amikor megállapodunk a szankciókról, határoznunk kell azokról a teljesítménymércékről is, amelyeket a szankciók feloldására használunk fel - a "kilépési stratégiáról” - és közben fenn kell tartanunk bizonyos mértékű rugalmasságot is azokra az esetekre, amikor az érintett harmadik országok a teljesítménymércék legtöbbjét, de nem mindegyikét teljesítik.
Arra is szeretnék rámutatni, hogy a szankciók célja nem az, hogy az emberi jogok megsértéséért felelősökkel szembeni bírósági eljárások helyére lépjenek. Ezek a bűncselekmények a bíróságok, többek között a nemzetközi büntetőbíróság kompetenciájába tartoznak. A szankcióknak azonban célja a harmadik országon belül politikai változások elérése, például, hogy előmozdítsák az emberi jogok tiszteletben tartását az érintett ország jogrendszerében. A szankciók a változás célját követik, és akkor oldhatók fel, amikor az érintett ország politikája megváltozik. Például az Európai Unió a Nemzetközi Büntetőbíróság támogatására alkalmazott szankciókat a volt Jugoszlávia ellen.
Fontosnak tartjuk az emberi jogok tiszteletben tartásának előmozdítását harmadik országokban, és folyamatosan figyeljük, hogy mit alkalmaznak a harmadik országokban. Minden egyes esetben az összes lehetséges eszköz közül meg kell határozni azokat, amelyek természetesen a leghatékonyabbak lesznek. Következésképpen az emberi jogokat tiszteletben tartó politikák előmozdítására irányuló szankciók alkalmazásának mélyreható elemzése érdemleges politikának tűnik nekünk, és ezért szeretnék köszönetet mondani önnek, Flautre asszony, hogy kezdeményezte ezt.
Renate Weber
a Fejlesztési Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr, a fejlesztési bizottság e jelentéssel kapcsolatos véleményének előadójaként szeretném leszögezni, hogy az Európai Uniónak bölcsességgel és elővigyázatossággal kell a külpolitikának ezt a figyelemre méltó eszközét alkalmaznia. Függetlenül a körülményektől vagy az alkalmazott szankciók típusától, mindig fennáll a káros mellékhatások lehetősége, amelyek sajnálatos helyzetekhez vezethetnek.
Nyomatékosan úgy vélem, hogy szankciókat csak akkor szabad alkalmazni, amikor a diplomáciai meggyőzés már megbukott, és ahhoz, hogy azok hatékonyak lehessenek, az EU-nak mindig rendelkeznie kell a helyzet átfogó értékelésével, koherens stratégiával és az eredmények pontos értékelésével. A hitelesség fenntartása és a kettős mérce alkalmazása vádjának elkerülése érdekében az EU-nak indokolnia kell az elsősorban emberi jogi indokokra épülő szankciók elfogadását vagy el nem fogadását, éspedig hatékonysági érvekkel. Kulcsfontosságúnak tartom, hogy szankciók kivetésével az Európai Unió erősségeit, és ne gyengeségeit mutassa fel.
Jas Gawronski
a PPE-DE képviselőcsoportja nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, képviselőcsoportom nevében szólalok fel a Flautre-jelentésről, hogy megerősítsem itt is, amit a bizottság már kifejtett: összességében üdvözöljük a szöveget, különösen a néhány módosítás, és merem állítani, a mi módosításainkból származó javítások után, amelyeket egyébként Flautre asszony elfogadott. Szeretnénk köszönetet mondani önnek nyitottságáért.
Ez a jelentés érdekes új elemekkel gazdagítja a tárgyat, és új megközelítést vezet be (azaz a környezet, mint a korlátozó intézkedések elfogadásához kellő indok). Képviselőcsoportom hangsúlyozni kívánta az egyértelmű feltételek létrehozásának, az elérhető céloknak és a megfelelő hivatkozási paramétereknek a fontosságát a szankciók alkalmazásakor. Ahhoz, hogy a szankciók hatékonyabbak legyenek, én is megpróbáltam hangsúlyozni, hogy ezeket a lehető legnagyobb mértékben célzottan kell alkalmazni - amint maga Ferrero-Waldner biztos asszony is elmondta egy perccel ezelőtt. Ezek a szankciók nem érintik a civil lakosságot, például nem tartalmaznak válogatás nélkül olyan intézkedéseket, amelyek a lakosság elszigetelődését eredményeznék. A jelentés egyik bekezdése kifejti, hogy az ENSZ-szankciókat kell az Európai Unió szankcióival szemben preferálni.
Ezen a ponton valószínűleg szükséges a pontosítás, hogy rámutassunk, ez a prioritás nem akadályozza meg, hogy az Európai Unió adott helyzetekben saját szankciókat fogadjon el, ahol ezek az intézkedések közvetlenebbek lennének, és időbeliség, konkrétság és földrajzi közelség tekintetében könnyebben lennének alkalmazhatók a szubszidiaritás elvének megfelelően.
A pártokat átfogó kompromisszumos módosítással kimondatott, hogy a terrorizmus elleni küzdelemben a titkosszolgálatok, a röviddel ezelőtt a Parlamentben megvitatott hírhedt feketelisták felügyelői számára lehetővé kell tenni, hogy a szükséges diszkrécióval járjanak el ahhoz, hogy a rendszer megfelelően működhessen. Továbbá, őket pontosan azért nevezik titkosszolgálatoknak, hogy titokban működhessenek - bár nem büntetlenül, és nem a nemzetközi jog megsértésével.
Nyilvánvaló, hogy ez Európai Uniónak el kell végeznie a szankciók politikai értékelését. Az általunk meghozott intézkedéseknek lényeges hatást kell gyakorolniuk, ami nélkül a szankciókhoz vezető eljárásokat magukat kell felülvizsgálni. A jelentés azonban azt javasolja, hogy független szakértőkből álló hálózatokat hozzunk létre a szankciók értékelésére, ahogyan ezt Flautre asszony beszédében leírta.
A mi képviselőcsoportunk azonban szívesebben venné, ha a Tanács maga hozná meg a helyes határozatokat, mivel kompetensebb, és nagyobb, törvényen alapuló hatalma van, mint a külső szakértőknek, amikor olyan rendszerről van szó, amelyet nem kormányok ellenőriznek. Ebben a szellemben javasoljuk, hogy ne szavazzuk meg holnap a házban a Zöldek/az Európai Szabad Szövetség képviselőcsoportja, az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportja és a Liberálisok és a Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoportja által benyújtandó új módosítást. Miközben egészében üdvözöljük az elvégzett munkát, az én képviselőcsoportom, elnök asszony, a Flautre-jelentés mellett szavaz majd. Gratulálunk az előadónak.
Maria-Eleni Koppa
Elnök úr, először is köszönetemet szeretném kifejezni Flautre asszonynak, és gratulálni kívánok neki kiváló munkájához. Ugyanakkor azonban képviselőcsoportom nevében is csalódottságomnak kell hangot adnom, hogy a jelentést a vonatkozó bizottságban a módosításokról tartott szavazások során lényegesen megváltoztatták.
A szankció további eszköz, amely a rendelkezésünkre áll, hogy szerte a világon megvédhessük az emberi jogokat. A legfontosabb dolog azonban az, hogy ezek a szankciók maguk ne sértsék az emberi jogokat: miközben valamely igazságtalanság megoldásával próbálkozunk, nem szabad még nagyobb igazságtalansággal reagálnunk.
Figyelmet kell szentelnünk a jobban célzott gazdasági intézkedéseknek, amelyek tiszteletben tartják a humanitárius nemzetközi jogot. Emiatt én nagy fontosságot tulajdonítok a jelentés azon rendelkezésének, amely a szankciók végrehajtása során a bírósági felülvizsgálatot lehetővé tévő mechanizmusról szól, valamint az előadó a Tanácsnak a leghelyénvalóbb korlátozó intézkedések tekintetében javaslatot tevő szakértői hálózat létrehozására irányuló gondolatának.
A korábbi gyakorlat, például az embargó a gyógyszerekre és más létfontosságú cikkekre, válogatás nélkül érinti a lakosságot, különösen a gyermekeket. Ezeket csak elítélni lehet, mivel elfogadhatatlanok.
Hasonlóképpen érvényt kell szerezni az illetékes bírósági intézmények határozatainak. A Tanácsnak és a Bizottságnak végső soron felül kell vizsgálnia az EU terrorizmussal kapcsolatos feketelistájára való felvétel eljárását, hogy a feketelistán szereplő személyek vagy szervezetek alapvető jogait tiszteletben tartsák, és megvédjék az EU-nak az emberi jogok bajnokaként élvezett hitelességét szerte a világon.
Különösen fontos, hogy garantáljuk a szankciók hatékonyságát, és elérjük ennek a kérdésnek a közös értelmezését az Unióban, és hogy biztosítsuk a többi nemzetközi szervezet, például az Afrikai Unió és az ASEAN együttműködését, mert ezek gyakran közelebb vannak a problematikus területekhez.
A szankciók elfogadása és végrehajtása mellett azonban a konkrét rendelkezéseknek szólniuk kell a szankciók feloldásáról. Szükség van a folyamatos figyelemmel kísérésre és meghatározott feltételekre, hogy a szankciók célját jobban megértsék, és azok a cél elérésével megszüntethetők legyenek. Az ilyen megközelítés hatékonyabbá teszi a szankciókat, és hitelesebbé teszi politikánkat.
Végül szeretnék rámutatni, hogy kezdetben úgy éreztem, nem szabad konkrét országokra hivatkozni. Mivel azonban az a döntés született, hogy a szövegben néhány országot megemlítünk, azt hiszem, lényeges, hogy ne feledkezzünk el Palesztináról. Itt az európai politika sokatmondó következetlenségéről van szó. Az európai politika támogatja a demokrácia terjedését az egész világon, de úgy döntött, hogy az EU szankciókat vet be a palesztin kormány ellen, amely bizonyíthatóan szabad és demokratikus választásokkal jött létre.
Szankciókkal nem lehet a világot megváltoztatni, de azok fontos eszközei lehetnek annak, hogy a nemzetközi jogot és az emberi jogokat sértő országokat rákényszerítsük, hogy megváltoztassák politikájukat. Elegendő, ha a szankciók célzottak, indokoltak, és azokat folyamatosan felülvizsgálják és értékelik.
Marco Cappato
Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék köszönetet mondani az előadónak az általa végzett munkáért. Úgy vélem, hogy az a javaslat, hogy a szankciópolitika számára homogénebb kritériumokat határozzunk meg, a legjobbkor született meg. Külön szeretném hangsúlyozni a jelentés 6. bekezdésének konkrét elemét, ami a környezeti bűncselekményről és károkozásról szól, ahol a jelentés azt javasolja, hogy az ilyen jellegű szándékos cselekmény is szankciókkal sújtható legyen. Úgy vélem, hogy ezt a javaslatot komolyan meg kell fontolni.
Ami a jelentés többi részét illeti, nyilvánvaló, hogy a szankciópolitika korlátja gyakran annak következetlensége, és ez különösen az EU közös kül- és biztonságpolitikának korlátaihoz kapcsolódik: minél erőteljesebb és minél koherensebb ez a politika, minél inkább elmondható róla, hogy létezik, annál erőteljesebbek és annál koherensebbek lesznek a szankciók. Az Európai Unióban az a problémánk, hogy gyakran túlságosan félénkek vagyunk. Néha annyira nehéz megtalálni a szükséges pártokon túlnyúló konszenzust a tagállamok között a szankciók feloldására, hogy tehetetlennek és cselekvésképtelennek találjuk magunkat. Engedjék meg, hogy megragadjam ezt az alkalmat a francia elnökség előtt, hogy mindenkit emlékeztessek arra, hogy egy olyan rezsim esetében, mint Mianmar, egyértelmű, hogy az energia kizárása a szankciók listájáról e szankciókat sokkal kevésbé hatékonnyá tenné.
Aztán ott van az emberi jogok és a demokrácia kérdése, ami a nemzetközi politikának, és ezért a szankciópolitikának is prioritása kell legyen. Ez azonban nem így van a Flautre-jelentés 18. és 19. bekezdésében felvetett kérdés miatt, nevezetesen az emberi jogok tiszteletben tartását előíró rendelkezéseket és szabályokat tartalmazó együttműködési megállapodások miatt. Ezek a rendelkezések kötelezőek az Európai Unió számára, mégis ezeket szisztematikusan figyelmen kívül hagyják.
Ezért mielőtt szankciókról beszélnénk, először meg kell határoznunk az ilyen rendelkezések végrehajtásának mechanizmusait. Ismételten tárgyalásokat folytatunk Vietnammal és más ázsiai országokkal. Meg kell határoznunk mechanizmusokat - akár fokozatos mechanizmusokat is - a szankciók elkerülésére - már majdnem befejeztem elnök úr - de ezt csak akkor tudjuk megtenni, ha tiszteletben tartjuk az EU által aláírt írásbeli megállapodások rendelkezéseinek jogszerűségét.
Konrad Szymański
Elnök úr, nem véletlen, hogy az "szankciók” kifejezést a nemzetközi jog nem definiálja. Ez a nyomásgyakorlás olyan eszköze, amelyet nehéz pontosan megragadni. Következésképpen az előadó ambíciózus javaslatai a szankciók alkalmazásának elveinek harmonizálásával kapcsolatban még nehezebben valósíthatók meg. Előfordulhat, hogy ellentétes hatást váltanak ki.
A szankcionálás az EU külpolitikájának egyik nélkülözhetetlen eszköze. Tekintettel az EU-nak a kereskedelem- és a határellenőrzés terén meglévő tág kompetenciáira, a szankciók jelentősége számottevő mind a biztonság, mind az emberi jogok védelme terén a célok megvalósításához. Ez az oka annak, hogy a szankciók részét képezik külpolitikai eszköztárunknak és ezért nem húzódozunk azok meglehetősen szabad és időnként nem helyénvaló módon történő alkalmazásától. Ahelyett, hogy a szankciókat valamiféle rugalmatlan szabályok alá rendelnénk, a világpolitikára gyakorolt hatásunk hathatósságának nevében a szankciók alkalmazását inkább a bölcs politikai értékelésre kellene bíznunk. Ezzel az általános fenntartással képviselőcsoportunk támogatja a jelentést.
Raül Romeva i Rueda
Elnök úr, a kettős mérce és a konkrét értékelés és figyelemmel kísérés eszközeinek hiánya, amelyek a szankciók tekintetében általában jellemzik az Európai Unió külpolitikáját, mára már az európai hitelességét legsúlyosabban veszélyeztető egyik tényezővé vált.
Számos alkalommal ezek a szankciók vagy korlátozó intézkedések, ahogy szintén nevezik őket, inkább konkrét rokonszenvekre és ellenszenvekre épülnek, mint egyértelmű koherens és meggyőző stratégiára, melynek célja csak az lehet, hogy biztosítsa az Európai Unió biztonságát, amint a közös kül- és biztonságpolitika céljai meghatározzák, valamint hogy javítson az emberi jogok, az alapvető szabadságjogok, a jogállamiság és a jó kormányzás helyzetén a világban, amint azt az Európai Unióról szóló szerződés 11. cikke megállapítja.
Ez előírja, hogy a szankciórendszereket azonnal értékeljük, és elvégezzük hatásvizsgálatukat ahhoz, hogy rendelkezésünkre álljon egy olyan politika, amely egyszerre legitim és hatékony a szankciórendszereket illetően.
Röviden ez a Flautre-jelentés célja. A jelentés alapja, amint az az Emberi Jogi Albizottság munkájából kiderült, meglehetősen jó, és van néhány olyan eleme, amely véleményem szerint lényeges. Például ragaszkodik ahhoz, hogy a Tanács a korlátozott intézkedések használatának fent említett alapelvei elfogadásával elkötelezte magát, hogy így tegyen egy olyan átfogó megközelítés részeként, amelyben tere kell legyen az olyan eszközöknek, mint az emberi jogokról és a demokráciáról szóló rendelkezéseknek, az általános preferenciarendszernek és a fejlesztési segélynek.
Megismétli azt a kérést is, hogy az Európai Unió Tanácsa azonnal fogadjon el közös álláspontot a fegyverexport ellenőrzéséről, ami a jelenlegi, e területre vonatkozó magatartási kódexet kötelező erejűvé tenné, amint ezt mi itt a Házban a múltban már ismételten jóváhagytuk.
Néhány vonatkozást azonban, amelyeket én kulcsfontosságúnak tartok, a jelentés kihagyott, és remélem, hogy ezek a vita és holnap a plenáris ülésen történő szavazás során bekerülhetnek a szövegbe.
Először is, a feketelistákat illetően a terrorizmus elleni küzdelem összefüggésében ezeket a tiltólistákat felül kell vizsgálni, hogy a rajtuk szereplők emberi jogait és az alapvető törvényes garanciákat tiszteletben tartsák.
Másodszor, amint már el is mondták, én is amellett vagyok, hogy a Bizottság hozzon létre egy független szakértőkből álló hálózatot azzal a feladattal, hogy a helyzet alapján tegyenek javaslatot a Tanácsnak a leghelyénvalóbb korlátozó intézkedésekre, készítsenek rendszeres jelentéseket a helyzet alakulásáról a megállapított kritériumok és célok alapján, és ha helyénvaló, javasoljanak jobbításokat a szankciók alkalmazásában.
Vittorio Agnoletto
Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék gratulálni Flautre asszonynak kiváló munkájához. Ezt azonban legalább részben a Külügyi Bizottság a szavazás során helytelenül mutatta be, melynek következtében az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja és a Zöldek/Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja tartózkodott, és csak az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja, valamint a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport hagyta jóvá a lényegesen módosított szöveget pontosan azért, mert az általuk benyújtott módosítások sorozatának elfogadása megváltoztatta a jelentés politikai egyensúlyát. Emlékeztetek arra is, hogy képviselőcsoportom, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal képviselőcsoportja ez ellen szavazott a bizottságban.
Képviselőcsoportként elismerjük, hogy a 13 benyújtott módosítás még elfogadása esetén sem változtathatja meg a jelentés politikai hangvételét. Ezért, bár a módosítások többsége mellett fogunk szavazni, zárószavazatunk kritikus marad.
Véleményünk szerint a probléma az, hogy a nemzetközi kapcsolatoknak a párbeszédre és a kölcsönös tiszteletre kell épülniük még eltérő vélemények esetén is. Az ilyen jellegű szankcióknak a tagállamok és a nemzetközi szervezetek rendelkezésére álló legutolsó mentsvárnak kell lenniük, a jelentés mégis úgy üdvözli őket, mint az EU külpolitikájának fő eszközeit.
Mi is úgy véljük, hogy az úgynevezett pozitív ösztönző intézkedéseknek kell prioritást adni. Ha valamely ország vállalja az emberi jogok előmozdítását és tiszteletben tartását konkrét gazdasági, kereskedelmi és pénzügyi megállapodások aláírásával, akkor azt jutalmazni kell. Ehelyett a jelentés a hangsúlyt a negatív intézkedésekre helyezi, amelyek érdekes módon mindig a szokásos gyanúsítottak, például Kuba ellen irányulnak. Ezek a példák mutatják, hogy mennyire hibás a szankciópolitika.
Röviden, több együttműködésre és kevesebb egyoldalú büntetésre van szükségünk. Még az Európai Unió sem élvez monopóliumot a jogokkal kapcsolatban, amit a migránsokkal és a romákkal szembeni tűrhetetlen bánásmód is bizonyít. Talán önmagunk ellen kellene szankciókat bevezetnünk!
Bastiaan Belder
az IND/DEM képviselőcsoportja nevében. - (NL) Elnök úr, az előadó fontosnak tartja, hogy az európai szankciópolitikát először is értékeljük, majd másodszor újraértékeljük (lásd a 11. bekezdést). A szankciók formáját öltő európai intézkedésnek valóban lehet pozitív értéke, ha az valódi javulást okoz a vonatkozó partnerország emberi jogi helyzetében. Ezért az alapos értékelés valóban fontos, hogy megvizsgálhassuk a szankciópolitika hatékonyságát.
A Tanácsnak és a Bizottságnak komoly vitát kell folytatnia azonban a szankciópolitika alkalmazásáról. Végül is, amint Flautre asszony helyesen megjegyezte, nehéz hatékony szankciókat kiróni egyértelmű keret hiányában. Felteszem magamnak a kérdést, hogy egyáltalán lehetségesek-e az egyhangú szankciók az Európai Unió különféle tagállamaira tekintettel - Kuba és Zimbabwe esete jut az eszembe itt. A szankciópolitika újraértékelésének lehetőségére tekintettel, amit Flautre asszony is támogat, kétséges, hogy a szankciópolitika valóban olyan helyénvaló eszköz-e.
Röviden, az Európai Unió partnerországaiban a biztonsági és emberi jogi helyzet javításának érdekében fontos, hogy elgondolkozzunk a helyes eszközről. Például a vallásszabadság súlyos megsértése Kínában és Indiában vajon késztetheti-e az Európai Uniót arra, hogy valódi hivatalos intézkedést hozzon? Jelenleg az ilyen jellegű európai intézkedés újragondolása helyénvalóbb, mint a szankciópolitika elhamarkodott újraértékelése.
Emellett remélem, hogy támogatni tudom a Flautre-jelentést azzal a feltétellel, hogy számos módosítást nem fogadnak el.
Frank Vanhecke
(NL) Elnök úr, engedje meg, hogy néhány kritikai szóval kezdjem. Úgy vélem, meglehetősen cinikus egy emberi jogokról szóló jelentésben ismételten a Lisszaboni Szerződés számos rendelkezésének alkalmazására hivatkozni. Mint mindannyian tudjuk, a szerződést az Írországban megtartott demokratikus népszavazás elvetette, és erre csak azért egyedül Írországban került sor, mert egyetlen másik ország sem biztosította polgárainak azt az emberi jogot, hogy demokratikusan kifejezhessék véleményüket a szerződésről. E mellett a Lisszaboni Szerződés pusztán másolata az európai alkotmánynak, amelyet viszont a franciaországi és a hollandiai népszavazás vetett el. Kezdjük tehát a saját szavazóink emberi jogainak tiszteletben tartásával, és többet ne hivatkozzunk rendszeresen egy olyan szerződésre, amelyet leszavaztak, és ami jogi értelemben halott.
A második kritikai megjegyzésem az, hogy ez a jelentés csordultig telve van jó szándékkal, ám a valóság igencsak más. Épp most néztük végig a Kínában megrendezett olimpiai játékok záróünnepségét, ahol az összes európai demokrata ott állt vállvetve a kommunista rezsimmel a náci Németország 1936-os előadásának ismétlésén. Ilyen körülmények között tanácsos lehetne számunkra néhány hónapnyi szégyenkező csönd betartása - bár elismerem, hogy jelenlegi formájában a jelentés e Ház normáihoz képest figyelemreméltóan kiegyensúlyozott, és nagyon helyesen kritizál számos ügyet, mint például a kubai és a zimbabwei helyzetet. Azonban hiányzik belőle a világszerte terjedő iszlamizációra vonatkozó komoly figyelmeztetés, amely a társadalmunk alapjait képező valamennyi szabadságjogot veszélyezteti.
Végül egy, a szívemhez közel álló üggyel kapcsolatos további ellenvetés. Az európai országokban, különösen a saját hazámban, Belgiumban egyre többször látunk olyan némaságot parancsoló jogszabályokat, amelyek korlátozzák a szólásszabadságot, sőt, akár börtönbüntetést is bevezetnek a szabálysértést képező vélemények miatt, különös tekintettel a bevándorlással és az iszlamizációval kapcsolatos ügyekben. Én ezt különösen aggasztó fejleménynek tartom, és e tekintetben úgy vélem, hogy foggal-körömmel kell harcolnunk - többek között ebben a Házban is, amikor az emberi jogokról beszélünk - hogy az EU tagállamaiban is védjük a szólásszabadságot.
Három kritikai megjegyzést tettem egy olyan jelentéssel kapcsolatban, amelynek többi része minden bizonnyal nem a legrosszabb, mint amit eddig itt láttunk, és amelyet támogatni fogunk, feltéve, hogy holnap nem fogadnak el elfogadhatatlan módosításokat.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Nyilvánvaló, hogy a szankciók politikai hatására vonatkozó vélemények nagymértékben eltérnek. Vannak esetek, amikor az uralkodó rendszer ellen meghozott szankciók az ártatlan lakosságnak okoznak szenvedést, közvetve ösztönözve az árnyékgazdaságot és a feketepiacot. Egyes esetekben az emberi jogok sérülhetnek amiatt, hogy emberek nevét feketelistákra teszik. A szankciók hitelességét tovább rombolja, ha kettős mércével alkalmazzák azokat az EU partnereinek stratégiai fontosságától függően. Ennek legutóbbi példája, amikor az EU nem tudott semmilyen szankciót hozni Oroszországgal szemben annak ellenére sem, hogy Oroszország megsértette a nemzetközi jog szabályait azzal, hogy egy szuverén ország - Grúzia - területét támadta meg saját állampolgárai védelmének ürügyén. Azonban a szankcionálás továbbra is az EU-arzenál egyik fegyvere lesz. Véleményem szerint a szankcióknak a közös kül- és biztonságpolitika szerves részének, vagy, hogy pontosabban fogalmazzak, az emberi jogok és a demokrácia támogatásának eszközeinek kell maradniuk.
Érthető módon, az EU megpróbálja a "mézesmadzag és virgács” módszert alkalmazni, hogy ne kelljen szankciókat bevezetnie. Szükség esetén azonban mégis be kell vezetni azokat, és nagyon fontos, hogy a szankciók tágabb, következetesebb szerepet játszanak az emberi jogok védelmére irányuló stratégiában.
Az előadó, Flautre asszony említette a Tienanmen téri mészárlás után a Kína ellen bevezetett fegyverembargót. Vannak javaslatok az embargó feloldására; hölgyeim és uraim, mindezidáig azonban nem kaptunk magyarázatot a Tienanmen téri mészárlásra, ami megrázta a szabad világot, sem bármiféle bocsánatkérést érte. Miért is kellene akkor ezt a szankciót feloldani? Szeretnék rámutatni arra, hogy a szankciók bevezetésével kapcsolatban az Európai Uniónak szorosabban kellene együttműködnie más országokkal és nemzetközi szervezetekkel, és koordinálnia kell politikáját és intézkedéseit, hogy a szankciók hatékonyabbak legyenek.
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim, a szankciók az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikájának szerves részét képezik az emberi jogok tiszteletben tartásának, a demokrácia és a szuverenitás megőrzésének értekében. Bár az Európai Unió sok és sokféle szankciót alkalmazott majdnem húsz éven keresztül, az EU szankciópolitikájának hatásait eddig még nem értékelték, és nem tanulmányozták. Ezért üdvözlöm Hélène Flautre jelentését, mint fontos hozzájárulást ezen a területen. Ugyancsak üdvözlöm sok következtetését.
Én is azt a nézetet képviselem, hogy lényeges az Európai Unió szakmai és elemzői képességeinek megerősítése a szankciók értékelésében. A Lisszaboni Szerződés ratifikációja és az európai külügyi szolgálat létrehozása erre jó lehetőséget biztosítana. Ha szankciókat alkalmazunk, akkor azoknak a külpolitika globális koncepciójának részét kell képezniük, más szavakkal azokat nem szabad elszigetelve, magukban, a külpolitika más eszközeire tekintet nélkül és a nemzetközi rendszer más szereplőivel való együttműködés nélkül alkalmazni. A szankciókat pozitív intézkedésekkel és az emberi jogok, a civil társadalom és a demokrácia támogatásának ösztönzésével kell kísérni. Végül a szankciók nem köthetők a humanitárius segélyezéshez. A szankciók nem irányulhatnak a lakosság ellen például annak érdekében, hogy korlátozzuk mozgásukat vagy lefoglaljuk eszközeiket, és nem irányulhatnak a gyűlölködő magatartás áldozatai ellen sem.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr, a szankciók a külpolitika fontos eszközei. Kétségkívül a szankciók vezettek a Dél-Afrikai Köztársaságban az apartheid leomlásához. Sőt, én magam is szankciók kedvezményezettje vagyok, amennyiben 1983-ban egy szankciókkal kierőszakolt amnesztia eredményeként kiengedtek a börtönből, bár sajnálatos módon nem sokáig.
A szankciók azonban nagyon gyakran sikertelenek, amint Zimbabwe és Kuba példájából is láthattuk. A gazdasági szankciókat gyakran használják fel az elsősorban az inkompetens diktatórikus kormányzásból adódó nehézségek igazolására.
Van azonban a szankcióknak egy fajtája, amely nem kínál ilyen propaganda lehetőségeket. Ez az Európai Unióba történő belépés tilalma. Ez azonban nem vonatkozhat csak a legmagasabb hatóságok képviselőire, mint például Belorusz esetében, vonatkoznia kell az elnyomó és az emberi jogokat megsértő apparátus középszintjén lévő személyekre is. Ekkor a hétköznapi emberek meglátják, hogy az intézkedések nem őket célozzák, hanem a diktatórikus hatalmi apparátust.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Szeretném dicsérni Flautre asszony kísérletét arra, hogy megerősítse az Európai Unió képességeit, és növelje hatalmát. Nincs kétségem afelől, hogy a szankciókat rugalmasan kell alkalmazni, ugyanakkor az előadó is rámutat a kettős mérce alkalmazásának elfogadhatatlanságára. A következetesség hiánya az európai szankciók és politikák hitelességét veszélyezteti. Az Európai Unió önmagát kompromittálja, ha bevezet egy szankciórendszert, majd az maga sérti meg, mint például Robert Mugabe esetében. Az Európai Unió nem ritkán másképpen kezeli az EU-n kívüli országokat. Ennek megvannak a következményei. Az EU beletörődő álláspontja a grúz kérdésben Oroszországban a lelkesedés valóságos robbanásához vezetett. Az ő véleményük szerint a katonai agresszió az emberi jogok védelmének legjobb eszköze. Minden bizonnyal az egész világon eltérő értékek uralkodnak. A közös kül- és biztonságpolitika fogatlansága bizonyítja, hogy az EU-t üzleti érdekek vezérlik. Amikor azt gyakorlati értelemben értékeljük, erre az eredményre kell jutnunk. Sajnálatos módon ez növeli egyes nagyhatalmak részéről a büntethetetlenség érzetét és azt, hogy ők megsérthetik a nemzetközi jogokat. A mai kettős mérce további problémákhoz vezet majd a jövőben.
Erik Meijer
(NL) Elnök úr, a szankciók alkalmas eszköznek bizonyultak arra, hogy fokozatosan véget vessenek a gyarmati uralom és az apartheid legrosszabb formáinak Dél-Afrikában és Dél-Rodéziában. A múltban mindig a változás ellenzői voltak azok, akik elutasították a szankciókat, és mindenekelőtt a negatív mellékhatásokra hívták fel a figyelmet. Másrészről azonban ezekben az országokban a szegények és az elnyomottak képviselő rámutattak, hogy ők elfogadják a bojkott hátrányait a felszabadításukért fizetendő árként.
Szaddam Husszein visszataszító rendszerének hosszan tartó gazdasági bojkottja Irakban megtanította nekünk, hogy az ilyen bojkottok néha azt is eredményezhetik, hogy az adott ország lakosai elszigeteltté válnak, félnek a külvilágtól, és támogatják kormányukat. A bojkott semmiképpen sem segít abban, hogy a külső világ szembeszegezze kívánságait a belföldi közvéleménnyel, de az az elnyomott közvélemény támogatásának és az adott országban a javulásért folytatott harcnak most is, és a jövőben is helyénvaló eszköze. Ha e mentén éles megkülönböztetést teszünk, a szankciók hasznos eszközök maradhatnak a nagyobb egyenlőség és a több demokrácia eléréséhez.
Gál Kinga
(HU) Köszönöm a szót, Elnök úr! Rendkívül fontosnak tartom az emberi jogok területén az uniós intézkedések és politikák részét képező uniós szankciók értékelését, különösen egy olyan feszült időszakban, amely jelenleg a grúziai válságot jelenti, előtte Tibet kérdését, vagy éppen Zimbabwét érintette. Ezért gratulálok Hélène Flautre asszonynak a jelentéséhez. Ez a szankciós politika jól meghatározott emberjogi, nemzetközi jogi elvekre épül, amelyeket számos ENSZ- és uniós dokumentum bástyáz körül.
A problémák nem is az elvek szintjén, hanem azok gyakorlati alkalmazásánál jelentkeznek, ahol a következetesség, hatékonyság és kiegyensúlyozottság hiányát tapasztaljuk. Az Unió hitelessége megőrzéséhez lényeges az emberjogi szempontok szisztematikus érvényesítése. A következetességet hiányolom, amely gyakran lesz napi politikai érdekek áldozata. Ugyanígy elengedhetetlen az egységes fellépés. Hiába vannak közös standardok, ha a gyakorlati alkalmazásban nagyok az eltérések a különböző tagállamok között. Így például, ameddig Tibet kérdésében az EU kiállt az emberi jogok védelme mellett, van olyan uniós tagállam, amelyik kiutasítja a tibeti menekülteket. A politikai hatékonyság érdekében átlátható, egységes és jól körülhatárolható célokat követő szankciós politikát kell kiépítenünk. Az egységes fellépés mellett fontos a gyors, néha azonnali reagálás. Azt látjuk, hogy a diplomáciai huzavona komolytalanná teszi nem csupán szankciós politikánkat, de az Unió egészét. De mindez akkor érheti el kizárólagos célját, ha azt az érintett civil társadalmat támogató, pozitív intézkedések kísérik. Köszönöm a figyelmüket.
Corina Creţu
(RO) Remélem, hogy ez a jelentés fontos szerepet játszik majd a közösségi szankciók alkalmazására vonatkozó európai politika megerősítésében.
Lényegesnek tartom, hogy a jövőben nagyobb legyen a tagállamok közötti kohézió mind a szankciókra vonatkozó döntéshozatali folyamat során, mind helyes alkalmazásukkal kapcsolatban. Ha azt akarjuk, hogy az Európai Unió erős és tekintélyes legyen a nemzetközi színpadon és intézkedéseinek, beleértve a szankciókat is, a lehető legnagyobb hatásuk legyen, lényeges, hogy nagy szolidaritást mutassunk, és kerüljük az eltérő mércék használatát.
Lényeges, hogy a szankciók a lehető legkevésbé érintsék azoknak az országoknak a lakosságát, amelyek politikai rendszerei ellen vezetjük be azokat. Ne hagyjuk, hogy az ilyen népek kétszeresen szenvedjenek, mivel ők máris elnyomó rendszerek vagy korrupt kormányok áldozatai. Örülök, hogy a biztos asszony is hangsúlyozta ezt a vonatkozást.
Utoljára, de nem utolsó sorban, szeretném felhozni a szankciók lehetőségének a kérdését. E hét elején konkrét esettel szembesültünk: a grúziai válsággal és a 27 tagállamnak Oroszországgal kapcsolatos álláspontjával. A hétfői csúcs eredményeit szenvedélyesen vitatják éppen a szilárd és szinte vehemens hangvétel és a szankciókhoz való fordulástól való húzódozás közötti diszkrepancia miatt.
Úgy vélem, hogy mindaddig, ameddig van lehetőség az orvoslatra, és a párbeszéd megakadályozhatja a helyzet rosszabbodását, a szankció kell legyen az utolsó intézkedés, amelyhez folyamodunk.
Ignasi Guardans Cambó
(ES) Elnök úr, üdvözöni kell a szankciók kérdésével kapcsolatos jelentésben felvetett gondolatokat. Nyilvánvaló, hogy a kérdés komoly gondolkodást igényel: túlságosan sokszor fordult elő, hogy a szankciók teljes mértékben hiábavalónak bizonyultak, és sok esetben teljesen méltánytalannak is; túl sokszor okoztak kárt a társadalom leggyengébbjeinek.
Miért kellene a mauritániai halászoknak megfizetni azért, mert hirtelen történt egy államcsíny az országukban? Mi értelme ennek? A szankciókat ezért felül kell vizsgálni, és elemezni kell: mind magát a koncepciót, mind annak alkalmazását.
Ezen kívül, ha túlságosan gyakran és összefüggéstelenül vezetünk be szankciókat, mint ahogyan az Európai Unió teszi, azok elvesztik hitelességüket, csakúgy, mint az Európai Unió. Egy dolog figyelembe venni saját érdekeinket, és teljesen más, hogy ez legyen a barométere annak, hogy vezessünk be szankciókat vagy sem.
Lényeges, hogy konkrétan figyelemmel kísérjük ezeknek az intézkedéseknek a hatékonyságát; lényeges, hogy intelligens szankcionálási módszereket alkalmazzunk, hogy azok az emberi jogok megsértéséért közvetlenül felelősöket személyükben érintsék. Tanulunk abból, amit az Egyesült Államok tett Észak-Koreában, és a makaói bankszámlák befagyasztásából. Tanulmányozzuk ezt a példát, amely ugyan kevés publicitást kapott, de sokkal hatékonyabbnak bizonyult, mint egy-egy kormány ellen megtartott számos sajtókonferencia.
Ezért én támogatom ezt a jelentést, bár van még a Bizottságnak és a Tanácsnak munkája ezzel kapcsolatban, hogy valóban figyelemmel kísérjék, hogy mi, miért, és miként történik.
Eoin Ryan
Elnök úr, először is köszönetet szeretnék mondani az előadónak, és biztosítani szeretném őt arról, hogy mi támogatni fogjuk jelentését.
Nagyon helyes, hogy az Európai Unió rendelkezik kemény politikai és gazdasági eszközökkel, amelyeket felhasználhat szerte a világon az olyan rendszerek ellen, amelyek megsértik népeik emberi jogait. Az Európai Uniónak azonban nagyon óvatosan kell eljárnia, amikor politikai és gazdasági szankciók bevezetéséről van szó.
Az EU a külföldi fejlesztési segélyek legnagyobb hozzájárulója, de bölcsességgel és elővigyázatossággal kell cselekednie, amikor szankciókról van szó. Hogy csak három országot említsek: a zimbabwei, a szudáni és a burmai szankciók hatása rendkívül káros volt ezeknek az országoknak az egyszerű lakosaira. Így meg kell próbálnunk biztosítani, hogy ezekben az országokban ne a legszegényebbeket és a leginkább elnyomottakat érintsék a szankciók, hanem azokat az embereket vegyék célba, akik ezeket az országokat vezetik.
Néhányan említették Kubát. Nem tudom megérteni, hogy miért szankcionáljuk Kubát. Kubának vissza kellene térnie a szokásos kereskedelemhez: tíz év múlva Kuba már egy radikálisan más ország lenne, ha ezt tennénk ahelyett, hogy fenntartanánk ezeket a nevetséges szankciókat.
Amint mondtam, óvatosan kell eljárnunk, amikor szankciókat vezetünk be, és amikor gazdasági és politikai szankciókról van szó, azokkal a vezetőket kell megcéloznunk. Célozzuk meg külföldi pénzügyeiket és utazási helyzetüket. A szankciók nagyon hasznosak lehetnek, de korlátozottak, különösen akkor, ha azokat csak az Európai Unió országai alkalmazzák. Az ENSZ-szankciók sokkal erőteljesebbek, és sokkal hatékonyabbak lehetnek.
Én támogatom ezt a jelentést, de valóban azt gondolom, hogy a szankciók korlátozottak. Lehetnek hatékonyak, de elővigyázatossággal és bölcsességgel kell alkalmaznunk őket.
Athanasios Pafilis
(EL) Elnök úr, az emberi jogok ürügyén a most tárgyalt jelentés a szankciók és embargók elfogadhatatlan és embertelen fegyverének leghatékonyabb alkalmazására tesz javaslatot annak érdekében, hogy kényszerítéssel és nyomásgyakorlással az EU politikáját erőltesse rá a kapitalizmus barbársága ellen fellépő országokra, népekre és kormányokra.
A javasolt, okosan célzott szankciók a nem kormányzati szervezetek EU-zsoldosokkénti finanszírozásával együtt az országok belügyeibe való legszégyentelenebb, nyílt beavatkozás. Ez még azokat az alapelveket is sérti, amelyek még megmaradtak a nemzetközi jogból.
A gyakorlatban a jelentés elfogadja az Egyesült Államok által Kuba ellen a Helms-Burton törvény alapján alkalmazott embargó politikát, amely egyebek között még az Egyesült Államokkal kereskedő harmadik országok vállalatait is arra kötelezi, hogy tartsák be az általa bevezetett szankciókat.
Ezt a törvényt és ezt az embargót ismételten az ENSZ Közgyűlésének hatalmas többsége ismételten elítélte. Ez a nemzeti jog exportjának fele meg, ami a nemzetközi elvekkel és az ENSZ Kartájával való visszaélés és azok megtagadása.
Az ENSZ-re és az emberi jogokra való hivatkozás csak egy fügefalevél, amely elrejti az EU agresszív imperialista politikáját. Hihetetlenül álszent. Megkérdezzük önöktől: miért nem hoznak intézkedéseket Oroszország ellen? Természetesen abba nem egyezhetünk bele. Miért nem hoznak intézkedéseket Kína ellen? Természetesen nem érthetünk egyet azzal, hogy önök ilyen intézkedéseket hozzanak. A magyarázat annyi, hogy önöknek gazdasági érdekeik vannak ott. Azoknak, akik az emberi jogi záradékot bevették az Agnoletto-jelentésbe, sokért kell felelniük, mert ők adtak kifogást és ürügyet az EU-nak népellenes bűnös politikájához.
Azok, akik illetékesek saját problémáik megoldására, és ehhez kellő felelősséggel bírnak, úgy véljük, maguk a népek. Nincs szükségük önjelölt protektorokra, a legkevésbé az EU-ra.
Bogusław Sonik
(PL) Elnök úr, a szankciók alkalmazásának az EU külpolitikája valós és hatékony részévé kell válnia az emberi jogok szférájában. Flautre asszony jelentésének következtetései jó szándékúak. A mostanáig alkalmazott kettős mérce politikáját meg kell változtatni. Van értelme az emberi jogokra és a demokráciára vonatkozó rendelkezés alkalmazása kiterjesztésének az EU által harmadik országokkal megkötött valamennyi kereskedelmi megállapodásra. Fontos, hogy egyszerre alkalmazzunk politikai és gazdasági szankciókat, melynek során az első célja, hogy a kormányok számára stratégiai jövedelemforrást jelentő ágazatokat sújtsa a legkeményebben. Amikor szankciókat alkalmazunk, támogatnunk kell a civil társadalmat és a nem kormányzati szervezeteket az érintett országban.
Ugyanakkor az a benyomásom, hogy állásfoglalások elfogadása nem elég a megoldáshoz. Erre a legjobb bizonyítékot azok a példák adják, amikor egyes tagállamok a saját érdekeik által vezérelve megsértették az EU-szolidaritást. Az EU-tagállamok őszinte politikai akarata nélkül az állásfoglalások csak papírra vetett szavak maradnak. Az, hogy az EU hatóságai milyen álláspontot foglalnak el Oroszország Grúziával kapcsolatos lépései tekintetében dönti majd el, hogy vajon az EU külpolitikája átmegy-e a vizsgán. Már nem elegendő egyszerűen bejelenteni a vonatkozó elveket és követeléseket; itt az ideje, hogy ezeket alkalmazzuk is. Pontosan erről szól ez a jelentés, és én szeretnék ezért őszintén köszönetet mondani Flautre asszonynak.
Katrin Saks
(ET) Nézetem szerint e jelentés egyik legfontosabb témája a teljesítménymércék kérdése.
Amikor szankciókat vezetünk be, meg kell határoznunk azokat a teljesítménymércéket is, hogy a szankciókat miként, mikor és milyen feltételek szerint fogjuk feloldani. Ilyen teljesítménymércék nélkül maguk a szankciók értelmetlenek.
Vegyük például Andizsánt. Most először a szankciórendszer magában foglalta a pozitív intézkedések politikai mechanizmusát is, ami azt jelenti, hogy a szankciók alkalmazása előtt volt egy hathónapos időszak, és Üzbegisztánnak volt választási lehetősége és ideje is, hogy megfeleljen a kritériumainknak.
Jó, hogy a pozitív mechanizmust alkalmazták, de ezt is teljesítménymérceként kell használni: mindaddig, amíg nincsenek határozottan pozitív fejlemények az andizsáni mészárlással kapcsolatban, a szankciókat nem lehet feloldani.
Ez a jelentésben felvetett következő fontos ponthoz vezet el engem, nevezetesen a szankciókkal foglalkozó független szakértői csoport létrehozásához, akik értékelnék a szankciók típusait, és hogy azokat mikor kell alkalmazni.
Meg kell fontolni a szankciók szimbolikus jelentőségét is, amelyet én Üzbegisztánban tapasztaltam meg. Ezt nehéz számszerűsíteni. Annak ellenére, hogy gyakorlati hatásuk nem volt nagy, mint például a vízumrendszernek (a hivatalnokok, akik ellen ezt elsősorban bevezettük, elmentek) és a fegyverembargónak (oda nem szállítottunk fegyvereket), a szimbolikus értékük igen nagy volt. Mindenki ennek a véleménynek adott hangot, a taxisofőrtől a miniszterig.
Toomas Savi
Elnök úr, az Európai Unió külpolitikája a pozitív feltételesség modelljének - a "mézesmadzag és virgács” módszernek - az úttörője volt, és azt sikeresen valósította meg a jelölt országokkal való kapcsolataiban.
Sajnálatos módon a fejlődő országokban az emberi jogok terén való előrehaladás jutalmazása nem mindig bizonyult a leghatékonyabb intézkedésnek, hogy előrelépésre ösztönözze őket, mivel új szereplők jelentek meg a nemzetközi színtéren, akik politikai dömpinget folytatnak. Kína Afrika-politikája például egyáltalán nem hivatkozik az emberi jogokra vagy a demokráciára. Ahelyett, hogy az EU feladná alapértékeit, nem lenne szabad félnünk a "virgács módszerének” alkalmazásától, ha szükséges bizonyítani, hogy amennyiben bizonyos alapkövetelményeket nem teljesítenek, akkor az súlyos következményekkel járhat, és harmadik felek bölcsen tennék, ha elkerülnék azokat.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr, az emberi jogok megsértése területén a kettős mérce alkalmazása katasztrofális az EU számára. Hosszú idő óta és a közelmúltban Oroszország Grúziával szembeni agressziója kapcsán foglalkoztunk olyan helyzettel, amelyben különleges, könnyített tarifát alkalmaztunk olyan országokra, amelyekben bár diktatúra vagy fél-diktatúra van, illetve gazdagok vagy nagyok, és olyan országokra, amelyek megsértik az emberi jogokat, de kevésbé fontosak Európa vagy az amerikai vállalkozások számára.
Nem szabad feladnunk a szankció eszközének alkalmazását olyan országok ellen, amelyek megsértik az emberi jogokat és a polgárok jogait, és semmibe veszik e területen az európai normákat. Ezt az eszközt azonban nem szabad alulértékelnünk, azt rugalmasan kell alkalmaznunk. Ebben az összefüggésben nem szabad elutasítanunk az oroszországi szankciók lehetséges alkalmazásával való fenyegetést a kaukázusi háború miatt.
Végezetül nagyon örülök, hogy a környezet tudatos károsítását az emberi jogok megsértéseként kívánjuk elismerni. Finnországi, svédországi és a balti államokból származó kollégáim ezzel összefüggésben az Északi Áramlat gázcsővezetékbe történő beruházás potenciálisan drámai környezeti következményeiről beszélnek a Balti-tenger tekintetében.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Elnök úr, a jogok komolyan vétele érdekében Európának nagy változásra van szüksége. Az intelligens és hatékony szankciókat össze kell kötni a strukturális és rendszerszerű reakcióval. Európának nagyobb egységre van szüksége. A határok mítosza még mindig érezteti jelenlétét az asztalnál, amikor döntéseket hozunk. Az asztal körül ott vannak a gyarmatosítás utáni nosztalgiák és az aktuális érdekek is. Ám az emberi jogoknak európai hatalomra, valamint intenzívebb és extenzívebb befogadásra van szükségük. Az új Európa nem az az Európa, amelyben mindenki maga dönti el, hogy mit akar, és miként. Az új Európa egységes szervezet, az emberi jogok terén nem pusztán a cél, hanem maga a geopolitika eszköze.
Az út egyszerű: erős európai politikai központ, az Európai Parlament döntéshozatali hatáskörrel, osztott felelősség a tagállamok diplomáciai ügyeiben az emberi jogok védelmében, a feladatot irányító Európai Bizottsággal, inkább politikai, mintsem bürokratikus európai bizottsági delegációk harmadik országokban, nyomásgyakorlás a Kereskedelmi Világszervezetre, hogy kutassa tagjainak demokratikus méltóságát, az unióval azonos szervezeti struktúrák előmozdítása, intenzív párbeszéd az Afrikai Unióval és a Dél-amerikai Nemzetek Uniójával, valamint más regionális csoportosulásokkal, nyomásgyakorlás az Egyesült Nemzetek reformja érdekében, amelyben az Európai Unió játssza a kulcsszerepet, nemzetközi stratégia létrehozása a függőség ellen, amely az egységes energiapolitikára és a következetes védelmi politikára épül.
Hölgyeim és uraim, politikai fordulatra van szükség az emberi jogok területén.
Vural Öger
(DE) Elnök úr, a kaukázusi konfliktusra reagálva, az Oroszország elleni esetleges szankciókról szóló jelenlegi vita ismételten rámutat arra, hogy időnként mennyire felelőtlenül kezeljük a szankciókat. Kérdéses, hogy azok legitimek-e, mint minden célra jó, nem differenciáló eszközök, és nem egyértelmű, hogy hatékonyságuk mikor és miként garantált.
Különösen fontos, hogy helyesen értékeljük az EU szankcióinak hatékonyságát. Azoknak nem szabad félrevezetőeknek lenniük, épp ellenkezőleg, azokat testre kell szabni. Az elnyomó rendszerek gyakran felelősek. Az, hogy milyen értékelési kritériumokat alkalmazzunk, központi kérdés marad minden erőfeszítés ellenére is. Valójában mikor vezetnek e szankciók a magatartás megváltoztatásához? Az alkalmazott ad hoc jellegű szankciók helyett én egy EU-stratégiát szeretnék, amely koherens és fenntartható szankciópolitikát eredményez. Konszenzust kellene elérnünk azonban alkalmazásának optimális feltételeivel kapcsolatban. A hatékony szankcionálási stratégia azonban a mai napig hiányzik.
Ez a jelentés azonban egy lépést jelent a helyes irányba. Az Európai Parlament jelenleg az emberi jogok előmozdításának legfontosabb ügynöke. Az EU szankcióinak nem szabad agresszív politikai eszközzé válniuk, hanem a nép érdekeit kell szolgálniuk. A civil lakosságot büntető szankciók a kívánatossal éppen ellentétes hatásúak, és célt tévesztenek.
Ramona Nicole Mănescu
(RO) A szankcionálás az egyik olyan eszköz, amelyet az Unió emberjogi politikájának végrehajtása érdekében felhasználhat.
Mindazonáltal, amint az előadó is észrevette, az Európai Unió szankciópolitikája hatására vonatkozó vizsgálat hiányában igen nehéz e politika hatásait és hatékonyságát értékelni és következésképpen az az átláthatóság, a koherencia, sőt a közösségi szankciók legitimitásának hiányára is utal.
Mindaddig, amíg az Európai Unió nem szól egy hangon közös biztonságpolitikájáról, nagyon nehéz számunkra hatékony és szisztematikus közösségi szankciókat bevezetni. Sajnálatos, hogy az Unió és a tagállamok a szankciókkal nem szisztematikus módon éltek, ezért vélem úgy, elnök úr, hogy a szankciópolitika koherens stratégiájának létrehozására van szükség az emberi jogok tiszteletben tartása érdekében, egy olyan stratégiára, amely figyelembe venné a már aláírt megállapodásokat és rendelkezéseket, elkerülné a kettős mércét, és így növelné az Unió hitelességét.
Gratulálok Flautre asszonynak jelentéséért.
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök úr, a nemzetközi jogban van egy latin elv, ami így szól: "par in parem non habet imperium”. Ez azt jelenti, hogy egy állam nem ítélhet meg egy másik államot, és nem róhat ki rá szankciókat, ám ez a múlt, ez a történelem. A nemzetközi társadalom, amelyet a józan ész és a racionalizmus vezérel, hatalmas fordulót tett. Azoknak a primitív szankcióknak a helyébe, amelyeket az államok régebben használtak egymás ellen a bosszúállás elve szerint, követve a bibliai Ótestamentumból vett "szemet szemért, fogat fogért” elvet, a kollektív, szervezett szankció kiváló mechanizmusa lépett, amelyben eljárások döntik el, hogy ki alkalmazhatja ezt a mechanizmust, mikor és miként. Örülök, hogy az Európai Unió még kifinomultabb mechanizmuson dolgozik a szankciók alkalmazása érdekében, amely magában foglalja a megkülönböztetést is, azaz figyelembe veszi a helyzetet és a felelősség szintjét.
Két dolgot szeretnék hangsúlyozni. Én az ésszerűen alkalmazott, bölcs és intelligens szankciók mellett vagyok, és ellenzem az úgynevezett megelőző szankciókat. Nézetem szerint a megelőző szankciók visszaéléssel érnek fel. Másodszor: szeretném kérni, hogy nagyobb figyelmet fordítsunk a társadalomra, saját polgárainkra és tájékoztassuk őket, hogy a szankciók nem jelentenek primitív büntetést, hanem a jog súlyos megsértésére adott természetes, egészséges reakciók, és feladatuk a demokrácia védelmének szolgálata.
Reinhard Rack
(DE) Elnök úr, biztos úr, szeretném egy olyan témával folytatni, amellyel már több képviselő is foglalkozott. A szankciókat nem szabad tévesen célozni. Különösen nem szabad, hogy a szegények legszegényebbjeinek okozzanak kárt. Ezen már jó ideje dolgozunk, de tovább kell haladnunk ezen az úton. A múltban újra és újra láttuk, hogy az emberi jogokat semmibe vevő, korrupt rezsimeknél nagyon gyakran megfigyelhetők a kísérő tünetek, miszerint nagy összegű készpénzt alakítanak át magántőkévé, majd azt valahol titokzatos számlákon helyezik el addig, ameddig a rezsim érintett tagja képes megszerezni és élvezni ezt a pénzt.
Ez bennünket is érint, miközben hasonlóképpen keressük és megtaláljuk az egész világra kiterjedő együttműködést, például Nemzetközi Büntetőbíróságnál létrehozott megközelítésben. Az Európai Unió fontos szerepet játszhat itt, biztosítva, hogy e politika gyümölcsei ne oda kerüljenek, ahova nem akarjuk.
Tabajdi Csaba Sándor
(HU) Elnök úr! Gratulálok Flautre elnök asszonynak a kiváló és kiegyensúlyozott jelentéséhez. Én három esetben látom azt, hogy kettős mércét alkalmaz az Európai Unió. Egyrészt kettős mérce van akkor, amikor olyan két kicsi ország között mérlegelünk, amelyik egyik velünk szemben áll és ellenséges, a másik Nyugat-barátnak, Európa-barátnak mondja. Kettős mércét látunk a kis országok és a nagyobb hatalmak, Oroszország és Kína között, mert akkor bejönnek a gazdasági érdekek. És van egy harmadik kettős mérce, amely a mi kredibilitásunkat, hitelességünket veti föl, hogy vajon van-e joga kritizálni az Európai Uniónak a harmadik országokat emberi jogok, kisebbségi jogok tekintetében, amikor vannak uniós országok, ahol több százezer embernek nincs állampolgársága, mint két balti államban, vagy van olyan vezető hatalom az Európai Unióban, amelynek alkotmánya még a regionális nyelvek elismerését is megtagadja. Köszönöm a figyelmet.
Becsey Zsolt László
(HU) Elnök úr! Azokhoz csatlakoznék, akik a kettős mércére, az inkonzisztenciára hívták fel a figyelmét, és a jelentés 22. pontjára hívnám föl Flautre asszony figyelmét. Az országjelentések megalapozottsága témakörben, és a szankciók jogos megítélése, vagy a szankciópolitika jogos megítélése témakörében. 2004. szeptemberében ez a Ház hozott egy határozatot, hogy küldjünk ki egy tényföltáró delegációt a Vajdaságba, Szerbia északi részébe, ami nemcsak emberi-jogi, hanem szolidaritási kérdés is, hiszen nagyon sok magyar-, de azonkívül román-, németajkú ember lakik ott, akik oda kerültek a történelem viharai által. És az ottani emberi jogi súlyos helyzetet vizsgáltuk ki. És azt mondta ki ez a határozat, hogy az Emberi-jogi Albizottság ezt vizsgálja meg. Ez három és fél év óta nem történt meg. Ezért kérem szépen, hogy ezt a súlyos helyzetet vizsgálja ki a határozatnak megfelelően az albizottság, mert csak ekkor tudja a Parlament fölhívni a Tanács és Bizottság figyelmét a valós helyzetre, és szerepet kapni a szankciós politikában.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném azzal kezdeni, hogy reagálok Flautre asszonynak és Romeva I Rueda úrnak, illetve azoknak, akik a felmérés, az értékelés és a hatásvizsgálat szükségességéről beszéltek. Ez valóban fontosnak tűnik előttem, és a Tanács osztja a Parlament aggályát, hogy ezekre a szankciókra vonatkozó döntéseket a lehető legjobb információ alapján hozza meg és tegye napra késszé. A meglévő intézkedéseket rendszeresen hatásvizsgálatok alapján értékelik újra, és a Tanács a lehető leggyakrabban az adott országban lévő misszióvezetők jelentéseire épít, akik a legjobb helyzetben vannak ahhoz, hogy hatékonyságukat megítéljék.
A Tanács figyelemre méltó mértékben fejlesztette konzultációit a helyi és a nemzetközi nem kormányzati szervezetekkel, és ma a Parlament is bemutatta, hogy nagyon fontos szerepet játszik ebben az értékelésben.
Ami azonban szintén igaz az az, hogy a szankcionálás olyan eszköz, amelynek jellegében politikainak kell maradnia. Módszertani szempontból valóban szükségünk van stratégiára, de nem zárkózhatunk be, és nem adhatunk a folyamatnak automatikus jelleget - ezt itt amennyire csak lehetséges egyértelműen és felelősen szeretném megfogalmazni - ezért mindig eltérések lesznek értékelésünkben. Hogy Koppa asszonynak is válaszoljak, akinek a felszólalása nagyon szofisztikált volt, a szankciók politikai eszközök maradnak. A szankciók az emberi jogok előmozdításának nem kizárólagos eszközei. Két másik eszköz is van, amelyek kevésbé stigmatizálják a megcélzott országokat, de amelyek szintén eszközül szolgálnak az emberi jogok előmozdítására, ezek pedig azok a feltételek, amelyekről a Balkánnal való stabilizációs és társulási folyamat bővítési politikája, illetve a szomszédságpolitika rendelkezik, valamint a kötelező emberi jogi rendelkezések minden olyan megállapodásban, amelyet az Európai Unió harmadik országokkal vagy országok csoportjával megköt, amelyek megsértése e megállapodások felfüggesztéséhez vezethet.
Szeretném Koppa asszonyt biztosítani, hogy nincs embargó gyógyszertermékeken, van viszont egy ellenőrzési rendszer azokban az esetekben, amikor ezek kettős felhasználású termékek, és ezért a nem proliferációs rendszerbe tartoznak. A Tanács osztja sokak nézetét, hogy a szankcióknak célzottaknak kell maradniuk, és nem érinthetik a civil lakosságot.
Cappato úr és Gawronski úr szintén fontos kérdést vetett fel, és számos felszólaló tért vissza a környezeti károkozás kérdésére. Jelenleg a környezeti károkozás nem szerepel a közös kül- és biztonságpolitika céljai között, így igaz, hogy abból a szempontból azt nem veszik figyelembe, és el kellene gondolkoznunk azon, hogy a környezeti károkozást felvegyük-e e célok közé azokban az esetekben, amikor az vagy a nemzetközi biztonságot, vagy az emberek jogait, az emberi jogokat veszélyezteti. Ez egy olyan vita, amelybe bele kell vágnunk. Szeretném azt is elmondani Cappato úrnak, hogy az említett esetekben az Európai Unió már alkalmazott energiaszankciókat eltérő körülmények között.
Szeretnék áttekinteni néhány esetet, amelyet önök közül többen említettek: nyilvánvalóan a közelmúlt eseményeire gondolok. Az Oroszország és Grúzia közötti háborút illetően, én nagyon egyértelműen azt mondanám, hogy a szankciók nem tudják elérni céljukat, ha a következmény az, hogy az érintett országgal, ebben az esetben Oroszországgal, minden kapcsolat megszűnik. Végül végig kell gondolnunk azt is, hogy ebben az esetben a szankciók bevezetése vajon Grúzia érdekeit szolgálná-e. Kérem mindannyiukat, hogy gondolkodjanak el ezen.
Visszatérnék arra is, amit a teljesítménymércék kialakításának folyamatáról szóltak. Ezt Saks asszony említette. Ez nagyon fontos kérdés, különösen Üzbegisztánra vonatkozóan; igaz, én ott voltam a Közép-Ázsiáról és az Európai Unió közép-ázsiai jelenlétéről szóló konferencián. Amikor ott voltam, találkoztam Tadjibaeva asszonnyal is, egy szabadon bocsátott politikai fogollyal, reméljük, hogy egészségi állapota javulni fog és megfelelő ellátásban részesülhet, de azt is láttam, hogy a jó teljesítménymérési politika azt jelenti, hogy haladást lehet elérni és a hatóságok elkötelezték magukat az Európai Unió által meghatározott kritériumoknak való teljesebb körű megfelelés mellett. Egyébként októberben térünk vissza az országba.
Ami Kubát illeti, illetve azokat, akik emlegették, szeretném emlékeztetni önöket, hogy a Kuba elleni szankciókat 2008. júniusában feloldottuk, ami nem akadályoz meg bennünket abban, hogy szigorúan figyelemmel kísérjük az országban az emberi jogi helyzet fejleményeit.
Ezek voltak azok a pontosítások, amelyeket ennek a rendkívül részletes és gazdag vitának a végén el kívántam mondani, ami egyébként demonstrálja a Parlament bevonásának szükségességét.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, azt hiszem ez egy nagyon hasznos vita volt, ami számos nagyon fontos kérdésre mutatott rá, amelyekről el kell gondolkoznunk, amikor a szankciók mellett döntünk, mert a szankciók külpolitikai eszközeink közül csak egyet jelentenek. Mindig gondos általános megfontolást követően, más eszközökkel együtt kell alkalmaznunk őket, ideértve a harmadik országokban végzett fejlesztési munkát vagy a politikai és gazdasági reformot. Mindezekkel az eszközökkel egy dolgot kívánunk elérni: az emberi jogok fenntartását és előmozdítását.
Flautre asszony jelentése egyértelműen rávilágít arra, hogy tovább kell finomítanunk ezt az eszközt és meg kell győződnünk arról, hogy szankciórendszerünk önmagában is teljes mértékben összhangban legyen a nemzetközi joggal és ne sértse a magunkénak vallott alapvető emberi jogokat. Úgy vélem, hogy bíróságaink - mint ahogy az Európai Bíróság éppen a mai napon tette - lényeges módon hozzájárulnak szankciórendszerünk fejlesztéséhez, miközben ezzel egyidejűleg őrködnek az olyan alapelvek fölött, mint a jogállamiság és a méltányos eljárás. Egyébként nekünk az emberi jogokat kell előmozdítanunk, és mentenünk kell a lakosságot, nem pedig büntetnünk őket gazdaságilag vagy más módon.
Ez nagyon fontos. Megismétlem ezért, hogy szankcióinkkal azokat kell megcéloznunk, akik felelnek az emberi jogok megsértéséért, és - amint Rack úr mondta - például a számlák befagyasztását, vagy a vízumok kiadásának tilalmát kell választanunk annak érdekében, hogy az emberi jogok megsértéséért felelős vezetőket és másokat megfosszunk mindenféle pozitív lehetőségtől.
Több felszólaló, sőt maga Flautre asszony is kérte az EU szankcióinak megfelelő értékelését, és javasolta bizonyos metodika kidolgozását. Azt hiszem, Jean-Pierre Jouyet már röviden utalt e tekintetben a Tanácsban végzett munkára, amelyet támogatni szeretnék; különösen is azt gondolom, hogy valamiképpen javítanunk kell a szankciók bevezetése előtt az ex ante értékelésen. Itt ismételten szeretném felajánlani delegációink szolgálatait, mert ők vannak az adott helyen, és nagy jól ismerik, ami ott történik; természetesen a civil társadalom és az emberi jogi szervezetek hozzájárulásai is nagyon hasznosak.
Ami a koherenciát illeti, szeretném azt mondani, hogy a szankcionálás fontos eszköz, de azt proaktív megközelítéssel kell kiegészíteni fejlesztési munkánk során: emberi jogi intézmények támogatása, politikai reform, a civil társadalom előmozdítása. Erre jó példa Burma/Mianmar. Ott vannak szankciók és ugyanakkor nyitva tartjuk a civil szervezetekkel és az emberi jogi szervezetekkel való együttműködés lehetőségét. Azt hiszem, ez fontos, előremutató út.
Hélène Flautre
előadó. - (FR) Elnök úr, örülök, hogy megtartották ezt a vitát, és örülök annak, amivel önök mindannyian, és a Tanács hivatalban lévő elnöke, valamint a Bizottság hozzájárultak ahhoz.
Azt hiszem, hogy ezen a vitán keresztül egy közös filozófiára hasonlító valami kezd kialakulni. Sok felhívást hallottam a következetesebb, a hitelesebb politika érdekében, amely elkerüli a kettős mércét, úgy tűnik nekem, hogy ezek azok a kérdések, amelyeken tovább kell munkálkodnunk. Sokat megtanultam e jelentés írása közben, a különféle emberekkel folytatott tárgyalások során. Őszintén hiszem, hogy még nagyon sok munka vár ránk, és e jövőbeni munka alapja a jelenlegi szankciópolitika átfogó és kimerítő értékelése kell legyen, és lesz is, mert amikor felteszik a kérdést - és ezt ma Oroszországgal kapcsolatban látjuk - a dolgok azonnal felforrósodnak, és a média azonnal lesben áll. Ezért nagyon szilárd filozófiára van szükségünk, egyszerre kell lépnünk, egyetértésben eljárásaink és politikánk felől.
Azt hiszem, hogy ennek érdekében - és itt térek vissza a szakértői hálózat kérdésére - nem arról van szó, hogy technikai szakértelmet használnánk az érzékeny politikai döntéshozatal helyett, hanem arról, hogy biztosítsuk, hogy az érzékeny politikai döntéseket a lehető legnagyobb mértékig objektív információ alapján hozzuk meg. A szankciópolitika alkalmazásakor végig kell azt vinni, és tiszteletben kell tartani azt, amit önök közül sokan "teljesen objektív teljesítménymércének” neveztek, amellyel mérni lehet a szankciók valós hatékonyságát.
Úgy vélem, valóban konkrét előrehaladást érünk el. Van még néhány tisztázandó pont - ez nyilván több felszólalásból is kiderült az önök számára; ez volt az indoka annak, amiért a Külügyi Bizottságban történt szavazás során tartózkodtam. Azt hiszem, hölgyeim és uraim, nem adhatjuk alább, amikor az emberi jogok és a nemzetközi jog teljes körű tiszteletben tartásának követeléséről van szó a feketelisták összeállításában, amikor emberek nevét e listába felvesszük vagy onnan levesszük. A Bíróságnak az az ítélete, amelyről éppen ön szólt az imént, Jouyet úr, teljes mértékben arra bátorít bennünket, hogy ezt folytassuk.
Hölgyeim és uraim, arra kérem önöket, hogy fogadják el ezt a nem tökéletes, de nagyon tisztességes jelentést, amelyre büszkék lehetünk, és ami jó munkaeszköz lesz.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra csütörtökön 2008. szeptember 4-én kerül sor.
Írásbeli állásfoglalások (142. cikk)
Desislav Chukolov  
írásban. - (BG) Pöttering úr, Flautre asszony, önök közül a legtöbben voltak már valamikor ellenzékben politikai pályájuk során. Önök ismerik ezt az élményt - a hatalomban lévők úgy tesznek mintha önök nem is léteznének, miközben önök elítélik őket lopásaikért és [kétes] ügyeikért. Bulgáriában azonban jelenleg terroristák örökösei és magunkat nyíltan fasisztának vallók vannak hatalmon.
Ezek azok a pártok, amelyek Bulgáriában a hárompárti koalíciót alkotják: istentelen személyek, akik templomokat bombáztak, hogy jó benyomást keltsenek a Kominternben, ilyen a Bolgár Szocialista Párt (BSzP); egy olyan párt, amely III. Borisz utóda körül alakult, aki bevitte Bulgáriát a II. világháborúba, és nem mulasztotta el, hogy csókot váltson Hitlerrel - ezek II. Simeon Nemzeti Mozgalmából (SNM) a tolvajok - és végül az alkotmányellenes Jogok és Szabadságjogok Mozgalmának (MRF) muzulmán pártja, amely olyan terroristákból áll, akik éppen húsz évvel ezelőtt anyákkal és gyermekekkel teli vasúti kocsikat robbantottak fel.
2008. július 30-án ezek a hatalomban lévők megverték kollégámat, Dimitar Sztojanovot. Az orvosi vizsgálat 34 sérülést állapított meg, amelyet a rendőregyenruhát viselő banditák okoztak.
Szembeállítva az emberi jogok súlyos megsértése esetén alkalmazandó szankciókat tartalmazó hatékony EU-politikával, amelyről ön beszél jelentésében, én ragaszkodom ahhoz, hogy ez a Parlament és valamennyi képviselő adjon hangot véleményének e mindannyiunk számára szégyenletes incidenssel kapcsolatban és komolyan ítélje el az hazámban uralkodó maffiát.
Urszula Gacek  
írásban. - A büntető igazságszolgáltatási rendszer az elkövetők megbüntetését, elrettentését és rehabilitációját szolgálja. Hasonlóképpen, a szankciók tágan értelmezve ugyanezt a célt szolgálják. Büntető igazságszolgáltatási rendszereink büntethetnek, ám hogy mennyire sikeresek az elrettentésben és a rehabilitációban, nyitott kérdés. Hasonlóképpen a szankcióknak is gyakran korlátozott hatásuk van a nemzetközi jogot és az emberi jogokat sértő nemzetek elrettentésében és rehabilitálásában.
Az I. világháború óta bevezetett gazdasági szankciók több mint 100 példájának hatékonyságát vizsgáló kutatás rámutatott, hogy a szankciók legnagyobb valószínűséggel akkor hatékonyak, ha a követelt változás szerény; nagy és hatalmas nemzetek vagy nemzetek csoportja lép fel egy gyengébb nemzettel szemben; a megcélzott nemzet valóban függ a szankciókat bevezetőkkel folytatott kereskedelemtől; a szankciókat gyorsan bevezetik, és a szankciókat bevezetőnek okozott kár korlátozott.
Amikor az EU vezet be szankciókat, azoknak pontosaknak és jól célzottaknak kell lenniük. Megfontolandó intézkedések közé tartozik a pénzügyi eszközök befagyasztása, a tranzakciók tilalma, a befektetések korlátozása; bizonyos áruk kereskedelmének korlátozása; utazási korlátozások; diplomáciai, kulturális és sportkorlátozások.
Létfontosságú, hogy az EU tekintse át szankciópolitikáját, nem csak azért, hogy a jogsértő nemzeteknél elérje a kívánt változásokat, hanem saját hitelességének biztosítása érdekében is.
Bruno Gollnisch  
írásban. - (FR) Az Európai Parlament azt játszva, hogy ő az ENSZ, azzal az igénnyel lép fel, hogy ő fogja létrehozni az emberi jogok uralmát az egész világon. Pedig jobban tenné, ha a saját háza táját tartaná rendben.
Franciaországban, Belgiumban, Németországban, Ausztriában polgárok ezreit, ideértve tudósokat, jogászokat és a honfitársaik által megválasztott képviselőket állítanak bíróság elé, ítélnek el, tesznek tönkre, fosztanak meg munkahelyüktől, börtönöznek be, és vádolnak meg rasszizmussal a bevándorlás kritizálásáért, xenofóbiával a legitim nemzeti preferencia védelméért, revizionizmussal a kortárs történelem "hivatalos”, de változó igazságainak kritizálásáért, homofóbiával a természetes családok legitim preferálásának kifejezésre juttatásáért, mert egyedül ezek azok, amelyek képesek az életet tovább adni.
Ez a politikai és bírósági üldöztetés még a jogászokra is kiterjed. Németországban Sylvia Stolzot azért vették őrizet alá, mert ügyfeleinek nézeteit a bíróság előtt védelmezte. Franciaországban, a Párizsi Ügyvédi Kamara Tanácsa önmagát szégyenítette meg azzal, hogy elutasította a visszavonult jogász, Eric Delcroix tiszteletbeli tagságát a helyett, hogy kiállt volna védelmében.
Az olyan bírák, mint Estoup Versailles-ban, Schir Lyonban és Cotte Párizsban azon versengenek, hogy ezeket az önkényes törvényeket kiterjesztően alkalmazzák a szabadságot védő mindenféle elv figyelmen kívül hagyása érdekében. A legrosszabb azonban az, hogy néhányan azok közül, akik felelősek az ilyen szabadsággyilkos jogszabályokért, itt ülnek ebben a Parlamentben. Először is miattuk kellene méltatlankodásunknak hangot adni.
Tunne Kelam  
írásban. - Az Európai Unió olyan értékekre épül, mint a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartása. Ezek védelme, és a mellettük való kiállás minden európai uniós politika lényege.
Az emberi jogok az Európai Unió külpolitikájának főáramába tartoznak. Mégis túl gyakran fordul elő, hogy az EU nem egy hangon beszél, és nem képes gyorsan és hatékonyan reagálni az emberi jogok tömeges megsértésére.
A szankciók az emberi jogi politika részét képezik, de ezeket nem egyenlően alkalmazzuk. Az EU-nak nem szabad behunyni a szemét, és kivételeket tennie a nagy országok, például Oroszország és Kína esetében, ami nem más, mint az emberi jogok gazdasági előnyökre való cserélése.
Az emberi jogok folyamatos megsértése esetén - amellyel szankciókkal és a további tárgyalások befagyasztásával kell szembeszállni - a harmadik országokkal fenntartott gazdasági kapcsolatokat gondos megfontolás tárgyává kell tenni.
Ezért nyomatékosan kérem a Bizottságot és a Tanácsot, hogy határozottan, egységben és erősen reagáljanak. Továbbá, kérem az EU-t, hogy egyenlő mértékben alkalmazza az emberi jogi politikát, és vezessen be szankciókat minden olyan ország ellen, ahol bizonyított az emberi jogok tömeges megsértése.
Eija-Riitta Korhola  
írásban. - (FI) Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Flautre asszonynak kiegyensúlyozott és kiváló jelentéséért, amelynek az EU tágabb emberi jogi politikája részeként az EU-szankciók átértékeléséhez és a kutatáshoz való ragaszkodása helyes és helyénvaló. Mindaddig, amíg széleskörű kutatásra alapuló információ nem áll rendelkezésünkre, a szankciók hatékonyságáról vagy annak hiányáról folytatott vita meddő próbálkozás.
A szankcióknak két egymást kiegészítő módon lehet jelentősége az emberjogi politikában. Egyrészről a szankciók az európai értékközösség erkölcsi üzenetei, és mint ilyenek, értékes jelzések. Másrészről, kézzel fogható hatásuk lehet a célállam fejlődésére. Mindkét vonatkozás valóban fontos volt azokban az esetekben, ahol tényleges és maradandó eredményeket értek el, például Dél-Afrika apartheid politikájának lebontásával.
Valószínűleg nyilvánvaló azonban, hogy a szankciók önmagukban nem tudnak ilyen eredményeket elérni. Ahhoz, hogy egy ország emberi jogi és politikai helyzete ténylegesen maradandóan megváltozzon, az emberi jogi politika eszközeinek koordinálására és átfogó alkalmazására van szükség. A Parlament már korábban is hangsúlyozta, hogy mennyire fontos az emberi jogi politika hatékonyabb eszköztára.
A humán katasztrófák elkerülése érdekében vizsgálnunk kell a jobban összpontosított szankciók lehetőségét, amelyek különösen az adott ország vezetőit és az emberi jogokat megsértő csoportjait célozzák meg. Óvakodnunk kell különösen az olyan megnyomorító jellegű intézkedésektől, amelyek a kis- és közepes vállalkozások növekedési esélyeit teszik tönkre.
Az én kérdésem itt az, hogy milyen kritériumokat kellene használnunk a szankciók bevezetéséhez. Sajnálatos, hogy túlságosan gyakran a szankciók értékelése mögött a helyénvalóságukkal kapcsolatos aggályokat ismerhetjük fel, amelyek az Unió kereskedelmi érdekeire épülnek.
