A vízhiány és az aszály jelentette, kihívás kezelése az Európai Unióban (vita) 
Elnök
Következő napirendi pontunk, Richard Seebernek a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Bizottság nevében beterjesztett jelentése, a vízhiány és az aszály jelentette európai uniós kihívással kapcsolatban.
Richard Seeber
Elnök úr, elsőként is szeretném megköszönni az árnyékelőadóknak és a Bizottságnak azt a kitűnő együttműködést, amelyet e jelentés készítésének folyamatában megtapasztalhattam.
Mindannyian tudjuk, hogy a víz minden életnek alapja. A víz azonban nem áll korlátlanul rendelkezésünkre. A jövőben három milliárd embert érinthet a vízhiány. Már 2007-ben az európaiak harmada élt olyan térségben, amelyben - az Európai Környezetvédelmi Ügynökség szerint - a vízforrások korlátozottak voltak. Ez a gond különösen érzékenyen érint olyan országokat, mint Ciprus, Bulgária, Belgium, Magyarország, Málta, Olaszország, az Egyesült Királyság, Németország, Spanyolország, de sajnos másokat is. Ez arra utal, hogy a lehetségesnél több vizet használunk. Természetesen az éghajlatváltozás csak súlyosbítja a gondokat. Az elmúlt 30 évben az aszálygondok mind gyakoribbá váltak, és eddig több mint 100 milliárd eurós kárt okoztak. Az uniós gazdaságnak a 2003-as aszály megközelítőleg 8,7 milliárdos veszteséget okozott. A szélsőséges időjárási viszonyoknak nem pusztán gazdasági, hanem szociális és humán következményei is vannak. Az emberi egészségre gyakorolt általános, károsító hatásokon túl, 2003-ban Európában megközelítőleg 35 000 ember halt meg a meleg hullám következtében.
Tudjuk továbbá, hogy Európában a vízhasználat módjában jelentős különbségek vannak. Az EU-n belül az átlagos fogyasztás 100 és 400 liter között változik, noha ténylegesen a napi, egy főre jutó 80 literes fogyasztás is elegendő lehetne az európai életszínvonal alapján. Előbbiek a felhasználás hatékonyságának hiányával magyarázhatók, utóbbi pedig a korszerűtlen technológiáknak, valamint a pazarlásnak is következménye. Például Franciaországban a víz 30%-a az elosztóhálózatokon keresztül egyszerűen eltűnik. Ez nekünk azt jelenti, hogy hatalmas lehetőségeink vannak a vízzel való takarékoskodásra Európában.
Eljött az ideje, hogy a Bizottság is lépjen! A Bizottság már számos irányelvben foglalkozott a víz kérdésével. Megemlíthetők a fürdővízzel, az ivóvízzel, az áradással, a víz környezetvédelmi szabványaival, stb. foglalkozó direktívák, de kétségkívül mérföldkőnek a 2000. évi víz-keretirányelv, és annak végrehajtási rendelkezései tekinthetők. Most különösen fontos, a Bizottság biztosítsa, hogy a tagállamok tegyenek eleget jogszabályi kötelezettségeiknek.
A megváltozott környezeti és éghajlati keretfeltételek, a gazdaságban, a mezőgazdaságban és a háztartásokban megnövekedett vízfelhasználás, és természetesen a módosult fogyasztási szokások is súlyosbították a vízhiányt. Sajnos, mind gyakrabban tapasztalunk szélsőséges időjárást is. Az egyik oldalon súlyos esőzéseket áradások követnek, míg a másikon mind gyakoribbá válik az európai termés egészét elpusztító aszály is.
A Bizottság által most elénk terjesztett közlemény a helyes irányban tett fontos lépésnek tekinthető, de parancsoló szükségszerűség a helyzeten javító további intézkedések meghozatala is. Mindenekelőtt, a vízhiányt és az aszályt globális jelenségként kell kezelnünk. Itt, Európában nem foglalkozhatunk pusztán saját gondjainkkal. Ne feledkezzünk el az Európába áramló hatalmas számú migránsról, akiknek egy része a szárazság miatt menekül hozzánk.
Másodszor, a tagországoknak a határokon átnyúló módon együttműködve kell felvenniük a küzdelmet a vízhiánnyal és az aszállyal. A víz-keretirányelv igazgatási terveit az aszályt és a vízhiányt érintő kitételekkel kell kiegészíteni. A tagállamoknak a vizeik forrásait érintő kölcsönös szolidaritása azonban nem jelenti azt, hogy a saját vizeiket érintő döntéshozatali szuverenitásukat fel kellene számolni. Úgy vélem, a víz hosszú távokon keresztül történő szállítása ugyancsak nem jelent megoldást e gondunkra.
Harmadszor, a bizottsági dokumentum nem tartalmaz konkrét időrendet vagy beazonosítható célokat. Ezek nélkül pedig a stratégia végrehajthatatlan.
Negyedszer, Európa valóban törekedjen globális vezetővé válni a víztakarékos technológiák terén. Ehhez az kell, hogy mind a probléma humán vonatkozásait, mind a kor gazdasági szükségleteit kezelni tudjuk.
Összegezve, azt gondolom, olyan anyag került előterjesztésre, amely jelentős mértékben feljavítja a bizottsági dokumentumot.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a vízhiány és az aszály kiemelkedően fontos globális kihívás. Az is világos, hogy az éghajlatváltozás súlyosbítja a helyzetet, és súlyos vízhiányt idéz elő. Ennek a folyamatnak bekövetkeztét erősítette meg egy másik, az európai éghajlatváltozás kihatásaival foglalkozó, az Európai Környezetvédelmi Ügynökség által múlt héten készített jelentés.
Az aszály gyakorisága és mértéke az elmúlt 30 évben drámai módon megemelkedett az Európai Unióban, és a 2003-as aszály több mint 100 millió főt, szinte az Unió egészének harmadát érintette. Mióta a Bizottság előterjesztette a vízhiányra és aszályra vonatkozó közleményét, újabb bizonyítékát kaptunk e folyamatnak. Ciprust az 1900 óta mért legnagyobb aszály sújtja. Az öntözésre használt vízforrásokat le kellett zárni a nyáron, és ennek következtében a gazdák a termés 80%-át elvesztették. A becsült károk összege meghaladta a ciprusi GDP 1,5%-át. S ez nem bizonyult elszigetelt jelenségnek: 2008 a harmadik egymást követő év, amelyben Ciprust aszály sújtja.
Elérkezett tehát, annak ideje, hogy a Parlament a vízhiánnyal és az aszállyal kapcsolatos jelentését megvitassa. Örülök, hogy az Európai Parlament élt az alkalommal, és világos üzenetben egyértelműsítette, hogy foglalkozni kell ezzel a problémával.
A globális felmelegedés, a népesség számának és az egy főre jutó fogyasztásnak növekedése mind fokozza a vízkészletekre gyakorolt nyomást. Ennek következtében, a vízhiány vagy az aszály előfordulásának valószínűsége is megemelkedik, és ez közvetlen hatást gyakorol a lakosságra, továbbá a vízellátástól függő olyan ágazatokra, mint a mezőgazdaság, a turizmus, az ipar, az energiaellátás, és a közlekedés. E jelenségnek ugyancsak kedvezőtlen a hatása a biológiai sokféleségre és a vízminőségre. Az erdőtüzek kockázata és a talaj erodálódásának mértéke szintén növekszik. Amennyiben sürgősen nem intézkedünk, egész térségek kerülnek szembe - Európában, de azon kívül is - az elsivatagosodás veszélyével.
Előbbiek megelőzésére, a legfőbb prioritásként kell kezelni a hatékony vízfelhasználást és megtakarítást eredményező vízgazdálkodási módszerek felé való elmozdulást. Egyidejűleg minden szinten a vízzel való takarékoskodást megcélzó intézkedéseket kell kidolgoznunk. Céljaink érdekében támaszkodnunk kell a lakosságra is, hiszen önmagában a kormányzati intézkedések meghozatala nem elégséges.
Az Eurobarométer legutóbbi, az embereknek az éghajlatváltozással kapcsolatos álláspontjáról tájékozódó felméréséből az derül ki, hogy a lakosság 62%-a az éghajlatváltozást/globális felmelegedést korunk két legsúlyosabb problémája közé sorolja. Az európaiak 68%-a véli úgy, hogy "a szegénység, az élelmiszer és ivóvíz hiánya” a legkomolyabb gond. Ebben a tekintetben viszont jó hírnek tekinthető, hogy ez az aggodalom vissza is tükröződik az emberek magatartásában: az európaiak 61%-a jelezte, hogy személyesen is tett az éghajlatváltozás kezelésével összekapcsolható lépést, és több mint 50%-uk mérsékelte otthon a vízfogyasztást.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, örömömre szolgál, hogy jelentésük üdvözli a Bizottság közleményét és támogatja az abban javasolt politikai cselekvési program első csomagját. Szeretném megköszönni az előadónak, Seeber úrnak a jelentés készítésénél végzett kiváló munkáját, amint a Mezőgazdasági Bizottság és a Regionális Fejlesztési Bizottság tagjainak, Herranz García asszonynak és García Pérez asszonynak is pozitív és előremutató közreműködését. Igen jelentős az átfedés e jelentés és a Tanácsnak múlt évi, a foganatosítandó intézkedésekre vonatkozóan elfogadott következtetései között. Most az a mi feladatunk, hogy ezt a politikai támogatást valódi tettekre váltsuk.
Iratxe García Pérez
Elnök úr, azzal kezdeném, hogy elismerésemet fejezem ki Seeber úrnak jelentése kapcsán. Mi, a Regionális Fejlesztési Bizottságban, tudatában vagyunk annak, hogy a vízhiány jelenti a kohéziós politika számára az egyik legfőbb kihívást, hiszen az mostanra az Európai Unió lakosságának 11, földterületének 17%-át érinti.
Ezért a jövőbeni kohéziós politikánál - a szükséges költségvetési intézkedések és eszközök alkalmazásával - erre a tényezőre is figyelmet kell fordítani. Tudatosítanunk kell a regionális és helyi hatóságokban a strukturális alapok teremtette lehetőséget, amelyet felhasználhatnak a vízfogyasztás hatékonysága jelentette kihívással a vízfelhasználás és újrahasznosítás tekintetében.
Fel kell szólítanunk a Bizottságot is arra, hogy segítse elő az európai aszálymegfigyelő működésének mielőbbi beindulását, a nemzeti, regionális és helyi adatok egymást kiegészítő jellegű hasznosítását.
Végül meg kell értenünk, hogy a vízhiánynak és aszálynak közvetlen a hatása a társadalmi, gazdasági és területi kohézióra is, miután bizonyos körzetekben a problémák hatása markánsabb, és ez a földekről való elköltözéssel, erdőtüzekkel, talajerózióval, az adott térségek fejlődésének komoly akadályoztatásával jár együtt.
Esther Herranz García
Elnök úr, elsőként is gratulálok Seeber úrnak munkájához. Jelentésében számos olyan aggodalom megfogalmazódik, amelyre - az Európai Unió egésze számára létfontosságú kérdésekkel összefüggésben - ez a Parlament is felhívta már a figyelmet. Gondoljunk itt a vízhiányra és az aszályra, amely mostanra csak az Európa déli részén elhelyezkedő országok számára szűnt meg gond lenni.
Örülök, hogy a tervezetbe beépült néhány, a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság általam előterjesztett véleményében megfogalmazott, a mezőgazdasági tevékenységet támogató elképzelés is. Így például, a gazdáknak a rendelkezésre álló készletek fenntartható igazgatásában való szerepének hangsúlyozása. Találunk még utalást az aszályra és vízhiányra, mint olyan tényezőkre, amelyek a nyersanyagárak emelkedését idézik elő. Ez egy olyan elem, amely a jelenlegi feltételek közepette - és erre nagyon fontos rámutatni - a problémának nem csupán környezetvédelmi összetevőit veszi figyelembe, hanem a legfontosabb gazdasági következményeket is.
A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság építette be az anyagba az elképzelést, hogy jöjjön létre egy európai aszálymegfigyelő, valami olyasmi, mint ami a Mezőgazdasági Bizottság véleményében is említésre került, és amely, remélem, egy napon megvalósul.
A holnap szavazásra bocsátandó szövegből azonban kimaradt a Mezőgazdasági Bizottságnak a Bizottsághoz intézett javaslata, hogy utóbbi vizsgálja meg egy, az aszállyal összefüggő gazdasági adaptációs alap felállításának gondolatát, amely alap hasznára lehetne valamennyi ágazatnak, beleértve a mezőgazdaságot is.
Én, a magam nevében is szeretném világossá tenni, hogy továbbra is támogatom egy ilyen alap felállítását, és ezt az elgondolást ismét felvetem majd, amikor az elkövetkező hónapokban a Bizottság beterjeszti tervezett, az éghajlatváltozáshoz történő adaptációval foglalkozó közleményét.
Úgy gondolom, hogy - az éghajlati katasztrófák által okozott károkat enyhítő - szolidaritási alap felállítását követően, ideje elgondolkodnunk egy olyan eszköz kimunkálásán, amelynek révén előzetesen megfinanszírozhatjuk az ilyen éghajlati katasztrófák környezetvédelmi és pénzügyi következményeit mérséklő, megelőző intézkedéseket!
Péter Olajos
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (HU) Köszönöm szépen, Elnök Úr! Először is szeretnék csatlakozni azokhoz a kollégákhoz, akik Seeber kollégát megdicsérték. Nagy szakértelemmel és odaadással dolgozott a témán, így a siker és a dicséret megérdemelt. A téma rendkívüli fontosságú, ezt mondanom se kell. Hazám, Magyarország területének 90%-a aszállyal veszélyeztetett terület. Az elmúlt években bekövetkezett sorozatos aszályos időszakok rendkívül komoly károkat okoztak a magyar mezőgazdaságban, csak a tavalyi kár elérte az 1 milliárd eurót. Ez tehát nem a déli országok problémája csupán, hiszen hazámban szintén óriási problémákat okoz, pedig ott az Európai Unió legnagyobb folyója, a Duna, és a hetedik legnagyobb folyója, a Tisza is keresztülfolyik, mégis e két bővizű folyó között elterülő 100 kilométer szélességű terület elsivatagosodásnak indult, és ez a folyamat egyre gyorsuló ütemben folyik és folytatódik. Ez is azt bizonyítja, hogy az Európai Uniónak komplex vízgazdálkodási programra van szüksége, éppen ezért szeretném üdvözölni ezt a jelentést, illetve azt, hogy az Európai Unió cselekvésre szánta el magát az elsivatagosodás elleni küzdelemben, illetve annak érdekében.
A tegnapi nap folyamán a Költségvetési Bizottság a javaslatomra egy olyan pilot-projektet is támogatott, amely az elsivatagosodás elleni küzdelmet hivatott segíteni. Komplex vízgazdálkodás és ésszerű mezőgazdasági felhasználás mellett azonban többet kell tennünk. A lakossági vízfelhasználás ésszerűsítése terén is fontos lépéseket kell végrehajtanunk. Az éghajlatváltozás következtében az időszakos vízhiányok valószínűleg még súlyosabban fogják éreztetni hatásukat, így minden egyes csepp elpazarolt víz következményekkel fog járni.
Végezetül engedjék meg, hogy felhívjam a figyelmet a globális felelősség kérdésére. Ahogyan folyamatosan és dinamikusan nő a világ népessége, ahogy egyre nagyobb az ipar és a mezőgazdaság vízigénye a fejlődő országokban, úgy Európa tiszta vízkincse egyre inkább felértékelődik. A mi felelősségünk ennek a kincsnek a megőrzése és a gyarapítása. Köszönöm szépen.
Edite Estrela
Képviselőcsoportom, az Európai Parlament szocialista frakciója nevében szeretném megköszönni az előadónak munkáját. Itt egy fontos jelentésről van szó, amely helyénvaló javaslatokat tartalmaz arra vonatkozóan, miként is kezelje az Európai Unió a vízhiány és az aszály kérdéseit. E gondok nem új keletűek, de mind akutabbá és kiterjedtebbé válnak. A 2003-as aszály több mint 100 millió embert, és az EU területének harmadát érintette. Az uniós gazdaság kára 8,7 milliárd euró volt. A vízhiány már nem csak az Európa déli részén fekvő országokat sújtja. Hatása már érezhető Közép- és Észak-Európában is, mint erre történt már utalás. A helyzet pedig az éghajlatváltozásnak is betudhatóan folyamatosan romlik.
Az Európai Uniónak sürgősen intézkednie kell a túlzott vízfogyasztás és a vízpazarlás megállítása érdekében. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség adatai szerint, hatalmas lehetőségek nyílnak Európában a vízzel való takarékoskodásra. A felhasznált víz közel 40 százaléka megspórolható lenne. Európa továbbra is legalább 20 százaléknyi vizet veszít a nem megfelelő felhasználás következtében. Ezért is, az általam benyújtott - a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Bizottság által is elfogadott - a szennyvíz újrahasznosításáról és sótalanításáról szóló módosítás feltétlenül indokolt. Emellett, miután a vezetékeken keresztül elszivárgó veszteség hatalmas, javasoltam, hogy a tagállamok vehessék igénybe a strukturális alapokat a jelenlegi infrastruktúra és technológia javításához és felújításához. Lehetetlen a vízvédelmi kultúra kialakítása a polgárok részvétele nélkül. Fontos tehát a közvéleményben tudatosítani e problémát, és információs kampányokat lefolytatni. A vízkészlet köztulajdon, de mennyisége korlátozott. Mindannyiunk kötelessége szorgalmazni a felhasználás csökkentését és a pazarlás elleni fellépést, hogy a víz mindenki számára tisztességes áron és elérhető legyen.
Mielőtt befejezném, szeretném megtudakolni a Tanácstól és a Bizottságtól, hogy a szolidaritási alap támogatási mechanizmusa mikor lesz rugalmasabb? Miután az aszály rendellenes, az érintett területek létfeltételeire és szociális-gazdasági helyzetére súlyos és tartós következményekkel járó természeti jelenség, segítséget jelentene, ha az alap támogatást nyújtana regionális kihatású ügyekben, és igénybe vehető volna mind közösségi, mind magánkárok esetében is.
Anne Laperrouze
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Biztos úr, hölgyeim és uraim, az energiáról folytatott közelmúltbeli élénk vitánk azt igazolta, hogy az energia értékes adottság, alapvető szükséglet. Mi van a vízzel? Az még értékesebb! Tudatában vagyunk annak, milyen hiányt is jelent a víz a fejlődő országokban. De milyen a helyzet Európában? A víz értékes forrás Európa számára is. Álljunk le tehát annak pazarlásával, őrizzük meg e kincset!
A holnap szavazásra bocsátandó jelentés átfogó jellegű: foglalkozik olyan technikai elemekkel, mint az elosztóhálózatokon keresztüli elfolyással, valamint a kérdés politikai és társadalmi vonatkozásaival, így a fogyasztással és a hatékony vízfelhasználás tudatosításával. A vízzel kapcsolatos felelősségünk kettős: egyéni és közösségi. A jelentés kitér olyan gondokra, amelyek a vízhiányból és az aszályból fakadnak, vagy amelyek azonnal, illetve hosszú távon, az éghajlatváltozással összefüggésben keletkeznek.
Szeretnék rámutatni arra, hogy fontos a jó gyakorlatok egymás közti megismertetése, hiszen Európát különböző mértékben érinti a vízhiány vagy az aszály, és bármely térség gyakorlati tapasztalatai döntő fontossággal bírhatnak másutt e jelenség elkerülése vagy kezelése során. Sőt, továbbmegyek, és azt mondom, hogy tanulni lehet mind a jó, mind a rossz gyakorlatokból.
Azzal is elégedett vagyok, hogy a jelentésben összekapcsolódik a vízzel való ellátottság és a vízminőség kérdése. A Parlament nagy jelentőséget tulajdonít utóbbinak, és ez visszatükröződik a környezetvédelmi minőségi szabványok leírásában, de a növényvédőszerekről folytatott legutóbbi vitában is.
A vízforrások hiányának kérdéséhez különböző oldalról közelíthetünk: bátorítanunk kell a kutatást és az innovációt, javítanunk kell a műszaki és mezőgazdasági felhasználáson, változtatnunk kell az egyéni hozzáálláson. Cselekedjünk most, és ne higgyünk az ősi angol közmondásnak, miszerint "addig olthatod szomjad, míg a kút ki nem szárad”!
Marie Anne Isler Béguin
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Biztos úr, szeretném az előadónak megköszönni munkáját. Hangsúlyoznunk kell, hogy a víz értékes és ritka kinccsé vált.
Az előadó azt jelezte számunkra, hogy Földünk 3,2 milliárd lakóját érintheti a vízhiány. Tudjuk továbbá, hogy Európa sem maradt érintetlen. Tehát, minden lehetőséget meg kell ragadnunk e ritka forrás megőrzése érdekében. A víz közös kincsünk, és sajnálatos, hogy javaslataim némelyike nem került elfogadásra a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Bizottságban.
Ezért is fordulok közvetlenül a Bizottsághoz. Remélem, hogy a KAP-reform részeként felülvizsgálatra kerülnek a földművelés bizonyos formái is. Elsődlegesen az öntözési technikákra gondolok, amelyek alkalmazása egyszerűen helytelen Európa bizonyos térségeiben, és amelyet fel kellene adnunk akkor, ha valóban a víz pazarlásának véget szeretnénk vetni!
Ugyancsak szégyen, hogy az atomerőművek hűtésével kapcsolatos módosítás nem került figyelembe vételre, miközben hazámban, Franciaországban, amikor a folyók szintje igen alacsony, az atomerőműveket le kell állítani, vagy csak locsolással hűthetők. Ez képtelen helyzet, amely végtelenül veszélyes polgáraink számára!
Kartika Tamara Liotard
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, azzal kezdem, hogy hálás köszönetemet fejezem ki Seeber úrnak. Sokan itt azt hiszik, hogy a tiszta ivóvíz így néz ki. Szeretnék rámutatni, hogy az országok nagy számában ez a pohár üres. Sok embernek vagy egyáltalán nincs vize, vagy ha van, az nem olyan, mint ez!
Igen magas szinten folyik vita az olajhiányról. Néha azon gondolkodom, miért is nincs ez így a víz esetében? Végül is, a víz élet és halál kérdése. A világ lakossága folyamatosan emelkedik, miközben a tiszta ivóvíz készlete folyamatosan csökken. Még Európában is jelentkezik a vízhiány. Ebbe beleértendő a burkolt vízhiány is, amikor például a háztartások vízellátását megszakítják. Az okok számosak lehetnek, így például a közegészségügyi rendszer gyengesége, a közszolgáltatások féktelen liberalizálása, a növényvédőszerek és műtrágyák használata, az intenzív állattenyésztés. Tudják-e, hogy 100 gramm marhahús előállításához 2.400 liter víz szükséges?
A Bizottság közleménye elsődlegesen a víztakarékosságra összpontosít. Nekem ez olyan, mintha szenet szállítanánk Newcastle-be, miután a felemlített probléma kezelését a legelején kellene kezdeni. Például, elsőként is, Európa egészén, de azon túl is, be kellene ruháznunk a megfelelő egészségügyi és víztisztító rendszerekbe. Továbbá, a növényvédőszereket megfontoltabban kellene alkalmaznunk, amint foglalkoznunk kell az intenzív állattartásnak a vízgazdálkodásra gyakorolt hatásával, és lépnünk kell az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén is.
A tiszta ivóvízhez jutás polgári jog, valami olyan, amely mindenkit megillet. A gondok gyökerét nem az ivóvíz elérhetősége, vagy más formában, mennyiségének elégséges volta jelenti, hanem a tiszta ivóvíz elosztása, a szükségtelen szennyezés, és a privatizációs törekvések. Hadd éljek egyetlen példával, az Egyesült Királyságban a privatizációt hirtelen és meredek áremelkedés követte, és a háztartások egy részében a vízszolgáltatást is felfüggesztették. Ez szégyenletes. Amellett érvelek, hogy az ivóvíz-szolgáltatást tartsuk állami tulajdonban!
Johannes Blokland
Elnök úr, a vízhiány és az aszály különösen az Európai Unió déli részét érinti, és ez mind éghajlati, mind humán okokkal magyarázható. A turizmus is jelentős mértékben igénybe veszi a vízforrásokat, s pontosan azokban az országokban, amelyekben a gondok már amúgy is súlyosak. Az IPCC kutatási eredményei szerint az elkövetkező években csak növekednek a kockázatok. Gondoskodnunk kell tehát arról, hogy a vízzel összefüggő helyzet ne romoljék tovább!
Véleményem szerint, e jelentés megfelelő jelzéseket küld. A vízhiány és az aszály elleni küzdelemben a víz hatékony felhasználása alapvető fontossággal bír. Külön is kiemelem, hogy a jelentésbe beépült a vízre vonatkozó árképzés elve. Ezzel összefüggésben számos tagországnak kedvező tapasztalatai vannak. Magam is üdvözlöm, hogy a jelentés összekapcsolódik a víz-keretirányelvvel. Úgy vélem, hogy az a megfelelő hely, ahol a vízhiány és az aszály problémái kezelésre kerülnek. Végül, elismerésem Seeber úré, az előadóé: nagyszerű munkát végzett!
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, mindaddig, amíg biztosított, hogy a vízkészletek a tagállamok kizárólagos joghatósága alatt maradnak, és sem az EU, sem az Európai Bíróság nem avatkozhat e kérdésekbe, feltétlenül van haszna a vízhiány kezelését érintő közös stratégia kidolgozásának.
Mindennek azonban csak akkor van értelme, ha a gondokat átfogó módon kezeljük, és alkalmazkodunk olyan kiegészítő problémákhoz is, mint a népesség számának robbanásszerű emelkedése és az éghajlatváltozás. Az agrárszektorban, amely a világ vízfelhasználásának 70%-ért felelős, nyilvánvalóan hatalmas lehetőségek kínálkoznak a vízfogyasztás gazdaságosabbá tételére. Azonban az EU maga is kiveszi részét a vízpocsékolásból, amennyiben becsatlakozásokat igényel és alakít ki csatornarendszerének használata során.
Mindezt megfejelve, a jelentkező vízhiányt rossz döntések gyakran tovább súlyosbítják. Erre példa Ciprus, ahol a krónikus vízhiány ellenére új golfpályák épülnek, és ennek árát a lakosság vízkorlátozás formájában fizeti meg.
Tehát, amikor a vízről, az élet alapvető forrásáról esik szó, igen tudatosan és felelős módon kell cselekednünk! Ez azonban semmiképpen sem öltheti azt a formát, hogy kétséges értékek előnyeit kényszerítjük valamennyi tagállamra, tipikus EU-modorban!
Antonio De Blasio
(HU) Köszönöm, Elnök úr! Hölgyeim és uraim, a vízhiány és aszály kérdése az egyik legidőszerűbb gond az Európai Unió számára, s mint komplex kérdés, összekapcsolódik egyéb környezetvédelmi ügyekkel is. A problémát ennek tudatában kell kezelni! A víz felhasználása nem pusztán egy adott földrajzi területet érint. A határokon való áthúzódás lehetősége azt igényli tőlünk, hogy a szabályozást az Európai Unió szintjén valósítsuk meg. Hangsúlyoznunk kell ezt a fontos tényt a határokon átnyúló vízgazdálkodás tekintetében. A hatalmas károkat okozó árvízekhez vezető okok szorosan összekapcsolhatók az erdőirtás széleskörben alkalmazott gyakorlatával. Más szavakkal, az erdőirtás egyrészt szárazsághoz, a földek használhatatlanná válásához vezethet, a másikon pedig pusztító árvizeket okoz.
Fontos kihangsúlyozni, hogy a vízgazdálkodás területén fenn kell tartanunk a szubszidiaritás elvét. Erősítenünk kell a helyi és regionális hatóságok, továbbá a választott tanácsok szerepét, hiszen ezek a testületek komolyan hozzájárulhatnak a vízhiányból és aszályból fakadó nehézségek orvoslásához, a szabályozás kiépítéséhez.
A regionális és helyi hatóságok mellett a civil szervezetekre is gondolnunk kell! Ezek komoly feladatot kapnak az oktatásban, a népszerűsítési kampányokban, és ezt a szerepüket a jövőben is támogatnunk kell! Alapvető, hogy figyelem-felhívó és sajtókampányokat szervezzünk, mert nem pusztán a gondok létéről tudunk így számot adni, de azt is bemutathatjuk a lakosságnak, hogy az elképzelések és javaslatok miként kerülnek gyakorlati alkalmazásra.
Arra is felhívnám a figyelmet, mennyire fontos a tagországok bizonyos rugalmassága ahhoz, hogy - egyéni feltételeikkel összhangban - képesek legyenek szabályozni az öntözéssel és a vízgazdálkodással kapcsolatos egyéb kérdéseket. A megfelelő vízgazdálkodási keretek kialakítása érdekében, a különböző szintű szabályozó hatóságoknak együtt kell működniük! Szeretném megköszönni Seebernek a jelentésbe fektetett tekintélyes munkáját, és mindannyiuknak köszönöm a figyelmet!
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Elnök úr, üdvözlöm magát a tényt, hogy létezik ez, a vízzel foglalkozó anyag. Eközben azt is gondolom, hogy sajnálatos módon - az éghajlatváltozási kérdések miatt - a témakör kibontása egy részleges és nagyon specifikus kérdéskörére, a vízzel való takarékosságra szűkült le.
Ennek ellenére, elismerésemet fejezem ki Seeber úrnak néhány - a Bizottság anyaga alapján - kiemelt és kibővített pontja kapcsán. Így üdvözlöm annak világos kinyilvánítását, hogy a vízhez jutás joga mindenkit megillet - vizet mindenkinek! - hogy szem előtt kell tartanunk a régiók közötti szorosabb együttműködés kialakításának szükségét, mivel ez olyan jelenség, amely ma aligha tekinthető megvalósultnak, de amely jó leckéül szolgál mindenkinek, aki azt hiszi, hogy a víz azé, akinek a kertje alatt elfolyik.
Azt kell mondanom, úgy gondolom, hogy el kell kezdenünk a vízzel és az éghajlatváltozással átfogó megközelítésben foglalkozni. Jelenleg három probléma sújtja a világot: az egyik az éhínség és az élelmiszerhiány, egy másik az éghajlatváltozás, és egy harmadik az aszály, amely olyan gond, amellyel évszázadok óta együtt élünk.
Az itt felhasznált források növelése elengedhetetlen, és erről itt nem esik szó. Sokszorosára kell növelnünk a most e területre szánt forrásokat, és erre pusztán a parlamenti módosításokban történik utalás. Nem csak a sótalanítás a kérdés, a folyók újraszabályozása is kötelező feladat. Új műszaki és új víz-paradigmára van szükség, amely magában foglalja azt, hogy minden erőfeszítést meg kell tenni annak biztosítására, hogy a víz beivódjon a földekbe: erdők telepítésével, aszály-tározókkal, hogy az áradásoknál jelentkező víz visszanyerhető legyen, a víztartó rétegek áradások idején való feltöltésével, egyéb intézkedés-csomagokkal.
Olyan mezőgazdasági termelési stratégián is el kell gondolkodnunk, amelynek keretében a most megtermelt termény-mennyiséget állítanánk elő, de kevesebb vizet igénylő új növények felhasználásával. Hasonló okból, beszélnünk kell magáról a vízgazdaságról is, miután itt nem pusztán az árnövelésről vagy a reálárakról van szó, amint arra itt már történt utalás. Ez a vízgazdaság jóval összetettebb problémát takar.
Legyen tehát mezőgazdasági stratégia, fogyasztási stratégia, földhasználat, folyószabályozás, és ha a folyót el kell téríteni, akkor kerüljön arra is sor! Ami lényeges, a világ legyen továbbra is fenntartható, az emberről és a gazdaságról gondoskodó!
Inés Ayala Sender
(ES) Elnök úr, elsőként is szeretném megköszönni a Bizottságnak, hogy végre valahára beterjesztette a Parlament részéről már régóta igényelt, az aszály és a vízhiány problémájával foglalkozó anyagát. Különösen azért vártuk ezt, mert noha láthattuk, hogy a komolyabb árvízi esetekkel általunk is helyesnek és hatékonynak ítélt módon foglalkoztak, de eközben mindig feledésbe merült az, hogy más helyeken az aszály vált strukturális problémává, és hogy a vízhiány problémája nemcsak szociális, de gazdasági kihatású is, és a véltnél is nagyobb a hatása a fenntarthatóság mindannyi elemére.
Kitűnő munkája kapcsán, gratulálnom kell az előadónak, Seeber úrnak, és meg kell köszönnöm aktív részvételét és jelenlétét az Expo 2008 keretében, városomban, Zaragozában, az Európai Környezetvédelmi Nap keretében megrendezett vitában.
Köszönöm ezt neki azért is, mert az Expón az Európai Unió Seeber úr közvetítésével képes volt kifejezésre juttatni a víz fenntarthatóságával kapcsolatos aggodalmait, az Unió és az Európai Parlament tekintetében megjeleníteni azokat az igényeket és problémákat, amelyek az Európai Uniót érintik.
Azt is el kell mondanom, mostanra már tudjuk, hogy a vízhiány problémája igen szorosan összefügg az éghajlatváltozás elleni küzdelem ciklusaival. Tudjuk, hogy egy adott ciklusban a korlátlan erdőirtás és városfejlesztés hozzájárul a vízhiány fokozódásához. Ezért az érintett hatóságoknak területhasznosítási terveikben foglalkozniuk kell a vízzel kapcsolatos kérdésekkel is, s ez különösen érvényes a fokozottan érzékeny folyómedreknél kialakítandó gazdálkodás fejlesztésekor.
E megfontolást illetően, amint azt elvként a Bizottság javasolja, támogatjuk egy vízhasznosítási sorrend felállítását, de - amint azt Seeber úr elismeri jelentésében - mi, természetesen, nem gondoljuk, hogy a hosszú távokat érintő vízfolyás-eltérítés bármely körülmények között megoldást jelentene a vízhiány jelentette problémára.
Ellenkezőleg, hivatkozási pontunk legyen mindenkor a víz-kereteirányelv helyes alkalmazása, és annak alapján valósítsuk meg az összes európai vízforrás megfelelő állapotba hozatalát, alkalmazkodva a vízgyűjtő egységekhez, és a minőségjavítási célokhoz.
Amint azt Seeber úr jelentése helyesen megállapítja, a városokban 50, Európában általában 20%-ot is elérhet a veszteség. Különböző mechanizmusok és technológiák, új víztakarékossági és hatékonysági formák révén 40%-os megtakarítást érhetünk el.
Ennek érdekében támogatnunk kell a fenntartható vízhasználatot, a meglévő források védelmét, ezek hatékony és fenntartható hasznosítását!
Üdvözöljük azokat a javaslatokat, amelyek értelmében az európai aszálymegfigyelő az Európai Környezetvédelmi Ügynökség szervezetében maradna, illetve létrejönne a városok hálózata a fenntartható vízhasznosítás bátorítására.
Rolf Berend
(DE) Elnök úr, Biztos úr, hölgyeim és uraim, a víz-téma beillesztése az összes közösségi politikába, és a kérdéssel foglalkozó átfogó terv kialakítása valóságos kihívást jelent, amelyet sikeresen kell kezelnünk. Ezt jelen vitánk is egyértelműen igazolta. Ebbe a folyamatban valamennyi politikai szint - a nemzeti, a regionális és a helyi szint - szereplőinek helyet kell biztosítani.
Mint a Szolidaritási Alapért felelős előadó, továbbá annak fényében, hogy a Parlament már 2006 májusában ismertette álláspontját, ismét arra szólítom a Tanácsot, hogy döntsön gyorsan az EU Szolidaritási Alapja szabályozására vonatkozó javaslatról! Ezzel zárható le ugyanis az aszályra is vonatkozó finanszírozási jogosultság kritérium-rendszerének és intézkedéseinek kidolgozása, és válhat hatékonyabbá, rugalmasabbá és sikeresebbé a természeti katasztrófák által okozott károk kezelése.
Ugyanakkor, felszólítom a regionális és helyi hatóságokat is, hogy a lehető legnagyobb mértékben éljenek a strukturális alapok nyújtotta, mind a hatékony vízhasznosítási, mind a vízkészletek védelménél jelentkező kedvezőtlen hatások megelőzősét szolgáló infrastrukturális beruházások lehetőségével! Hogy mindig többször kell szólni - mind a városi, mind a vidéki polgárokhoz -, hogy vegyék komolyabban a víztakarékossági intézkedéseket aligha szorul kiemelésre; ez magától értetődő.
Szeretném megköszönni az előadó munkáját!
Zita Pleštinská
(SK) A víz élet. Élet a földön nem létezhet víz nélkül. Az eső Isten ajándéka, amelyet felelősségteljesen kell kezelnünk. Nem önthetjük ki Isten ajándékát a szennyvízcsatornába! Földünk táplálására, új élet fakasztására kell ezt az ajándékot felhasználnunk!
Minden évben több mint 20 milliárd köbméter esővizet vezetünk el a víznyelőkön, a csatornákon keresztül az európai városokból a tengerekbe és óceánokba. Ez a valódi oka annak, hogy az európai földrész kiszárad. Ugyanis az esővíz jelenti, minden formájában, a kontinensek vízkészletének forrását.
Üdvözlöm azt, hogy az előadó, Richard Seeber foglalkozik a vízhiány és az aszály által az EU-ban keletkezett gondok megoldásainak keresésével. Azonban azt vártam, hogy a jelentés valamivel nagyratörőbb lesz. Mindössze - a Regionális Fejlesztési Bizottságban tett javaslatomnak köszönhetően - a 48. bekezdésben foglalkozik a jelentés az esővíz összegyűjtésének témájával, és még ott is csak érintőlegesen.
Úgy hiszem, hogy a Michal Kravčík vezette szlovák és cseh tudóscsoport által kialakított új víz-paradigma befolyásolja majd az előadó gondolkodását és a jövőben elvezet az uniós víz-keretirányelv módosításához. Amennyire tudom, Špidla biztos úr már támogatásáról biztosította ezt a felvetést és programot.
Avril Doyle
Elnök úr, szeretném megköszönni Richard Seebernek e kiemelkedően fontos terület irányában mutatott elkötelezettségét. Teljes mértékben támogatom a hatékony vízfelhasználáson alapuló és víztakarékos gazdaság irányában való elmozdulást, amint természetesen a víz-keretirányelv teljes körű végrehajtását is. Megjegyzem, az irányelv kimunkálásában magam is tevékenyen részt vettem pár évvel ezelőtt, amikor osztrák kollégám, Marilies Flemming volt annak előadója.
A víz-keretirányelv 9. cikkének tartalma, amelyre ma este a figyelmet fel szeretném hívni, tulajdonképpen az eredeti javaslat-tervezethez fűzött módosítási javaslatom eredménye. Szeretnék garanciákat kapni a Bizottságtól, hogy bármilyen, a vízárszabályozási vagy kötelező vízmérési javaslat, amennyiben erre szükség mutatkozik, az a víz-keretirányelv 9. cikkével összhangban kerül megfogalmazásra, amely cikk engedélyezi az ír gyakorlat fenntartását, azaz a hazai ingatlantulajdonosok mentesülhetnek az otthon felhasznált vízért történő térítés alól.
Kérem, hadd tekintsek el itt és most attól, hogy indokoljam e gyakorlat fenntartását. Higgyék el azonban, hogy ez rendkívül komoly, politikailag érzékeny kérdés, ráadásul olyan, amelyet - ha mondhatom ezt - legjobb, ha az ír kormány kezel, és nem egy uniós irányelv. Mi egy csapadékos sziget vagyunk Európa nyugati részén, de az éghajlatváltozásnak a vizekre gyakorolt hatását tekintve magunk is érzékeljük a vízhiányt.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Az élelmiszer és a víz olyan stratégiai értékké válik, mint az olaj vagy a földgáz. Egyszerre van vízhiány és egyszerre van időnként belvíz és árvíz. Ez egy európai probléma, Seeber úr jelentése rendkívül fontos. Annyiban módosítanám Herranz García javaslatát, hogy nem az aszályra kellene létrehozni egy közös európai alapot, hanem a vízgazdálkodásra kellene létrehozni, mert az aszály mellett időnként a belvizek, árvizek legalább olyan nagy problémát jelentenek, és mivel egy bizottságban vagyunk, tudjuk jól, hogy nincs közös európai kockázatkezelő alap. Ennek keretében kellene az aszályt is megoldani, ez nemcsak a mediterrán országoknak a problémája. Olajos kollégám beszélt a Duna-Tisza közén, Homokhátságon négy évtized alatt négy méterrel lement a talajszint, elsivatagosodás megy végre Közép-Európában, Magyarországon. Ez egy általános európai probléma, sokat tanulhatnánk izraeli barátainktól - tanulni nem szégyen - kiváló öntözési módszereik vannak. Köszönöm a figyelmet.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Elnök úr, a vízkészletek, a vízi ökorendszer és az ivóvíz védelme a környezetvédelem egyik alapeleme. Összehangolt fellépés szükséges tehát ennek az értékes forrásnak hatékony védelme biztosításához. Európa előtt a vízfogyasztás terén a takarékos, fenntartható és hatékony fogyasztás kialakítása jelenti a három legfőbb kihívást.
Az évhajlatváltozás nem az egyetlen kihívás földrészünk számára. A víz iránti fokozódó igény ellenére még mindig a túlzott, fenntarthatatlan és pazarló vízfelhasználással küszködünk, amely felhasználás kétszer gyorsabban bővül, mint a világ lakossága. Magában, Európában, a pazarló vízgazdálkodás miatt a forrásoknak legalább 20%-a megy veszendőbe. A fogyasztást szabályozó eszközöket tehát előnyben kell részesíteni, a kínálat szokásos bővítésével szemben. A kínálati szabályozás eszközeivel csak akkor szabad élni, ha már a takarékos vízgazdálkodással, a kereslet jobb kézbentartásával, és a magatartást befolyásoló oktatási lépésekkel kapcsolatos lehetőségeinket kimerítettük. A regionális együttműködés és a strukturális alapok hasznosítása ugyancsak komoly szerephez juthat.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök úr, hölgyeim és uraim, üdvözlöm a vízgazdálkodásról és a vízről folytatott vitát, amely számos, egymástól eltérő nézőpontra is rávilágított. Noha nem válaszolok egyenként minden felszólalónak, szeretnék a jelentésben felvetett, különösen fontos kérdések némelyikével foglalkozni. Elsőként is, a jelentés elismeri a víz-keretegyezmény jelentőségét. Ennek az irányelvnek végrehajtása prioritásként kezelendő, mert így mozdíthatjuk elő a gyenge vízgazdálkodás gondjainak feloldását. A jelentés arra is rámutat, hogy a keresletet befolyásoló intézkedéseket előnyben kell részesítenünk, továbbá üdvözli azt a tényt, hogy e probléma megoldásának folyamatában a vízzel való takarékosságra törekvés jelenti a Bizottság legfőbb prioritását. Európa víztakarékossági képességei hatalmasak: a háztartásokban 33, a mezőgazdaságban 43%-osak.
A jelentés szintén kihangsúlyozza azt a kötődést, amely fennáll az éghajlatváltozás, a vízhiány és aszály, valamint a vízhez kapcsolódó kérdéseknek az egyéb politikáknál való figyelembevétele között. Utalás történik a területhasznosítási tervezésre, amelyben a rossz döntések következtében a múltban a gondok csak súlyosbodtak. A jelentés felszólítja a regionális és helyi hatóságokat, hogy éljenek a strukturális alapok adta lehetőségekkel, majd aláhúzza a környezetvédelmi programoknak a közös agrárpolitika második pillérének keretein belül játszott szerepét. Ez az integráció prioritásként jelenik meg a víztakarékosság elérését célzó eljárások felé való elmozdulásban.
A jelentés elismeri a magas szintű tájékoztatás fontosságát, és felszólítja a Bizottságot, segítse elő az európai aszály megfigyelő tevékenységének megkezdését. A közleményre reagálva, a Bizottság Közös Kutatóközpontja most dolgozik a prototípus kifejlesztésén.
Végül a jelentés kihangsúlyozza, hogy pontos intézkedésekre és konkrét végrehajtási menetrendre van szükség. Biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság továbbra is a közleményében kijelölt célok elérésén, és olyan jelentés elkészítésén fáradozik, amely majd értékeli a jelzett gondok megoldásában való haladást. Ugyanakkor a Bizottság teljes mértékben elkötelezett amellett is, hogy e kérdések rendezését nemzetközi szinten, és mindenekelőtt az elsivatagosodás elleni küzdelemről szóló ENSZ-egyezményen és az éghajlat-változási ENSZ-keretegyezményen keresztül is folyamatosan szorgalmazza.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, végezetül, szeretném elmondani, hogy a vízzel kapcsolatos kérdések továbbra is politikai programunk központi elemét képezik. Az Önök jelentése igen hasznos és aktuális hozzájárulás a Bizottság azon törekvéseihez, melyek révén az az éghajlatváltozáshoz igyekszik igazodni.
Hölgyeim és uraim, úgy vélem, a vita világosan megmutatta, hogy a vízgazdálkodás összetett kérdéskört takar. Feltétlenül egyet kell értenem azzal a nézettel, hogy minden politikánk e tekintetben korszerűsítésre szorul, amint a gondok nemzetközi szinten való megjelenítése is mérhetetlenül fontos.
Richard Seeber
Elnök úr, köszönöm Biztos úr, és köszönöm hölgyeim és uraim nagyszerű hozzászólásaikat! Már előre szeretném elmondani, hogy a vízkészletek feletti szuverenitás továbbra is nemzeti ügy marad. Viszont igazolnunk kell szolidaritásunkat is, bár e szolidaritásnak az önkéntességen kell alapulnia.
Nagyon sok jó és részletes javaslat került benyújtásra a képviselőtársak részéről. Azonban mindössze néhányukat vettem figyelembe azon egyszerű oknál fogva, hogy ez egy saját kezdeményezésű jelentés, amelynek szükségszerűen meglehetősen általános síkon kellett mozognia, és általános elveket kell jeleznie. Igen nagy érdeklődéssel várom a Bizottság néhány héten belül közreadni tervezett anyagát, tehát az éghajlatváltozáshoz való igazodásról szóló zöld könyvet. Azt mindannyian türelmetlenül várjuk, hiszen mindannyian tudjuk, hogy annak "Alkalmazkodás és éghajlatváltozás” című fejezete elsődlegesen a vízzel foglalkozik. Igen csak várjuk azt is, hogy milyen konkrét javaslatokkal áll majd elő a Bizottság.
Szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy a mi megfontolásaink tekintetében a "főáramlatba csatlakoztatás” rendkívül fontos. A vízpolitika számára létfontosságú, hogy - mint arra Berend kollégám rámutatott - az beépüljön minden egyéb politikába és politikai cselekvéseink közé. Az európai alapok ne kerülhessenek úgy felhasználásra, hogy akár rövid-, akár hosszú távon, közrejátszanak a vízhiány fokozásában. Mindenkinek fel kell fognia, és ezt mind a politikai, mind a gazdasági világban, de a polgárok körén belül is tudatosítanunk kell, hogy a víz nem kimeríthetetlen forrású. Képviselőtársam, Doyle asszony, felemlítette a vízárszabályozást. Igen egyértelmű: a 9. cikkben foglaltakat végre kell hajtani, de itt a tagállamoknak széles cselekvési tere adódik, és azok rugalmasságát és hagyományait is számításba kell venni.
Támogatom a keresleti oldalhoz kapcsolt intézkedéseket is, noha a kínálati tényezőket is számításba kell venni, mint azt spanyol képviselőtársam felvetette. Akadnak olyan különleges helyzetek, amelyeknél egyszerűen a kínálati oldal elemei vezethetnek megoldásokhoz.
Összefoglalóan, a legőszintébben köszönöm mindenkinek ezt az ösztönző vitát.
Elnök
A vitát berekesztem.
A szavazásra holnap kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Louis Grech  
írásban. - A vízhiány egyre komolyabb gond valamennyi nemzet számára, de ennek hatását általában a legszegényebb térségek érzik meg a legerőteljesebben, és ott eredményez jelentős környezetvédelmi és gazdasági problémákat. Függően az érintettek földrajzi elhelyezkedésétől, a nemzetgazdaság központi iparágazataitól, egyes országokat a vízhiány jobban sújt, mint másokat. Ez érvényes a mediterrán térségben is, ahol a vízhiány oly mértékű akut problémává válhat, hogy elvezethet a turizmus összeomlásához. A korlátozott készletű víz védelme alapvető a környezet védelme, és a gazdasági fejlesztés tekintetében.
Európai szinten a tagállami vízforrások és a környezet hatékony és felelősségteljes védelme érdekében összehangoltabb politikára van szükség a víztakarékosság, az oktatás, és a politikaformálás integrációja terén. Mélyebbre nyúló kutatások is kellenek a sótalanító üzemek és a vízvisszaforgatási technológiák terén, olcsóbb és még hatékonyabb rendszerek kiépítése érdekében.
Emellett magában az EU-ban - legalábbis a tagállamok egy részében - jobb és határozottabb jogszabályokra van szükségünk a vízrétegek kizsákmányolása és szennyezése megakadályozásához. Bizonyos régiókban, a strukturális alapok elosztásánál ösztönözni kellene a vízhez kapcsolódó projekteket. Meghatározó értékkel bír annak garantálása, hogy társadalmunk valamennyi érintettje, a politikusok, az ipar, maguk a fogyasztók, elfogadják ezt az elsődleges célt, és képesek legyenek tudatos és átgondolt döntéseket hozni.
Marian-Jean Marinescu  
írásban. - (RO) Az éghajlatváltozás visszafordíthatatlan hatást gyakorolhat földünk egészének vízkészletére. Életbe vágóan fontos tehát, hogy a társadalmi-gazdasági lét minden elemét a vízhiány hatásainak ellensúlyozása szolgálatába állítsuk.
Az európai és nemzetközi jogalkotási keretek megfelelő eszközöket biztosítanak ehhez, de nekünk érdemi haladást kell elérnünk a meghozott intézkedések mindegyikének gyors végrehajtatása folyamatában. S különösen azoknál, amelyekre az elsivatagosodás elleni küzdelemről szóló egyezményben, illetve az éghajlat-változási keretegyezményben történik utalás, amely egyezmények elhúzódó végrehajtási határidői veszélyeztetik a források fenntarthatóságát.
Azzal a kéréssel fordulok a Bizottsághoz és a tagállamokhoz, hogy valamennyi erre felhatalmazott testületnek és a helyi hatóságoknak aktív közreműködésével, gyorsítsák fel az átlátható és egyéges, a "fogyasztó fizet” elvre alapozódó vízfogyasztási díjszabásnak kialakítását, a rendszer vesztességeinek kiiktatását!
Azt is javaslom, hogy a vízgyűjtő területek ésszerű hasznosításával kapcsolatos konkrét intézkedések végrehajtását gyorsítsuk fel! Különösen ott, ahol vízi erőművek épülnek, és kiemelkedően ott, ahol a folyók az atomerőművek hűtését biztosítják, mivel az ésszerűtlen, a radikálisan csökkenő átfolyással párosuló felhasználás számos tiszta áramszolgáltató létesítmény bezárását eredményezheti. Ez viszont kibillenheti egyensúlyi állapotából az európai elektromos hálózatot, ami pedig komoly kockázatot jelent az áramtermelés területén az Unió biztonságára.
Maria Petre  
írásban. - (RO) Fellépésemnek magyarázata, hogy Dél-Romániából érkeztem e Parlamentbe. Olyan területről, amely súlyos aszály- problémákkal szembesült az elmúlt pár évben.
A 2007. évi utolsó aszály térségemben, Ialomiţában a tanyák több mint 80%-át érintette. Úgy vélem, e jelenséget visszaszoríthatjuk és a mindannyiunk által remélt eredményeket érhetjük el, ha a kérdést a regionális fejlesztés oldaláról is megvizsgáljuk. A tagállamoknak óvatosan kell kezelniük a vízhiány sújtotta, sebezhető vízgyűjtő területeket, és különösen óvatosan kell eljárniuk akkor, amikor ott gazdasági tevékenységet engedélyeznek.
Amikor forrásokat biztosítunk a vízzel kapcsolatos infrastruktúra fejlesztéséhez, kezeljük prioritásként azokat a projekteket, amelyek a tiszta technológiákhoz, a víz hatékony felhasználásához és a kockázat-megelőző intézkedésekhez is kötődnek!
Azt is hiszem, hogy mind a Bizottságnak, mind a tagállamoknak támogatniuk kell egy olyan európai kultúra kibontakozását, amely a vízzel való takarékosságon és az oktatással belénk ívódott vízgazdálkodási szabályokon alapul.
A vízhiány jelenti az egyik új kihívást. Eddig ez az európai lakosság 11, az európai földterület 17%-át érintette. A kohéziós politikának szembe kell néznie e kihívással!
Végül hadd említsek meg egy, az eredmények generálása tekintetében általam igen nagy jelentőségűnek tekintett dolgot: a szolidaritási alap és a polgári védelmi együttműködési mechanizmus felhasználásának optimalizálását.
Daciana Octavia Sârbu  
írásban. - (RO) A vízhiány és aszály - különös tekintettel a helyzetet súlyosbító, az éghajlatváltozással való összefüggésekre - kiemelkedő jelentőségű kérdéssé váltak az Európai Unióban, de globális szinten is. Az ilyen jelenség káros másodlagos hatással van a biodiverzításra, a vízre, a talajminőségre, fokozza az erdőtüzek kockázatát, amint ezt a dél-európai pusztító tüzek is alátámasztották.
Délkelet-Európában, a közös agrárpolitikával összeköthető támogatások a vízfogyasztás növekedését eredményezték. Ez is azt indokolja, hogy bátorítsuk a támogatások teljes körű felfüggesztését, és támogassuk a vidékfejlesztési programokon belül a vízkészletekkel való gazdálkodást. A bioüzemanyagok iránti mai kereslet folyamatos emelkedése arra kényszerít bennünket, hogy termelési és egyéb gazdasági tevékenységünket a helyi szinten elérhető vízmennyiséghez igazítsuk.
A gondok megszüntetéséhez vezető első lépés, a legfontosabb prioritás az, hogy áttérjünk a hatékony vízhasználatra és takarékosságra. Jövőbeni intézkedéseink során meg kell valósítani a vízdíjaknak a hatékony vízhasználat ösztönzése érdekében való bevezetését, a víz-keretegyezménybe foglalt célok teljesítését, és a többi iparágazatnak a vízügy-politikával való összekapcsolását.
