Debatt om Europas framtid (debatt)
Talmannen
Mina damer och herrar!
¡Bienvenido al Parlamento Europeo, señor Rodríguez Zapatero! Es un gran placer contar con su presencia.
Jag vill uttrycka mitt uppriktiga tack till er för att ha accepterat Europaparlaments inbjudan att medverka vid den här debatten om Europas framtid, en debatt som är mycket viktig för Europaparlamentet. Flera premiärministrar från olika EU-länder har redan besökt oss för att diskutera de frågor som är viktiga för unionens framtid, bland annat Guy Verhofstadt, Romano Prodi och Jan Peter Balkenende. Vi har haft möjlighet att lyssna på deras synpunkter och debattera frågor med dem, också vid tillfällen när det rådde stor osäkerhet om EU:s framtida inriktning. I dag är vi här för att lyssna på er. Grundat på ett beslut från talmanskonferensen - ordförandena i de politiska grupperna - kommer denna debatt avslutas med ett anförande av den svenske statsministern Fredrik Reinfeldt.
Herr premiärminister! Jag anser att det är viktigt att nämna att Spanien 2005 var det första landet som höll en folkomröstning om vad som då var utkastet till det konstitutionella fördraget, och 77 procent av spanjorerna röstade för detta utkast.
(Applåder)
Det är därför ett särskilt stort nöje att kunna välkomna er här i dag, kort före undertecknandet av Lissabonfördraget som kommer efter en lång period av eftertanke och till och med kris. Det är ett fördrag där huvudinnehållet i konstitutionsfördraget skulle kunna införlivas.
Spanien är ett viktigt land inom EU och har länge gett ett värdefullt bidrag till EU, inte bara sedan sin anslutning 1986 utan långt dessförinnan. Spanien har alltid visat - och detta gäller alla de stora partierna - att det är ett land med en djup europeisk övertygelse, ett land som tar initiativ och är villigt att visa ett aktivt åtagande gentemot vår världsdels gemensamma framtid.
Nästa punkt är debatten om Europas framtid med deltagande av den spanske premiärministern och ledamoten av Europeiska rådet.
José Luis Rodríguez Zapatero
Spaniens regeringschef. - (ES) Herr talman, mina damer och herrar!
Som en engagerad och aktiv EU-vän och som premiärminister för ett djupt EU-vänligt land, är det med stor stolthet som jag i dag talar inför Europaparlamentet, det mest representativa parlamentet i Europa.
Här förenas en stor mångfald av nationer. Här uttrycker vi våra identiteter, med utgångspunkt i mångfalden, för att komma fram till det som enar oss. Om det finns en institution som särskilt förkroppsligar själen i vårt projekt så är det Europaparlamentet, eftersom det är här som de direkta önskemålen från våra EU-medborgare blir hörda.
Europaparlamentet har gradvis blivit stabilare och bättre utrustat och hyser nu utan problem den stora europeiska familjen. Det har också blivit starkare och mer krävande. I och med att dess representativitet har växt har även dess kapacitet växt, först till att vägleda och sedan till att kontrollera all vår politik och alla våra åtgärder.
Därför är vi på precis rätt plats för att diskutera det Europa vi vill se och det Europa vi behöver. Jag måste därför tacka er för att ni ger mig denna möjlighet att presentera mina tankar och förslag om unionen i dag och i framtiden.
Begreppet EU är för oss spanjorer förknippat med vår önskan om fred, frihet, demokrati och välstånd.
Våra bästa traditioner överensstämmer med de värderingar som vi tillmäter den europeiska kulturella och politiska arenan.
Under många år höll vi hoppet vid liv om att vi skulle kunna delta i denna process som inleddes för över 50 år sedan.
Spaniens framgång under de senaste två årtiondena beror i stor utsträckning på den sociala dynamik som skapats genom vårt medlemskap i unionen och på vår effektiva användning av de medel som ställts till vårt förfogande genom solidariteten från de medlemmar som föregick oss i detta projekt.
Som spanjorer är vi skyldiga EU en hel del och vi anslöt oss från början till detta projekt med en djup känsla av tacksamhet, vilket jag i dag vill upprepa för Europaparlamentet.
Så ingen kan vara förvånad över att vi godkände konstitutionsfördraget i en folkomröstning. På samma sätt kan ingen förvåna sig över att vi uppbådade all vår goodwill och flexibilitet för att övervinna den institutionella krisen, samtidigt som vi fortfarande var beslutsamma, konsekventa och ihärdiga när det gällde att bevara det grundläggande innehållet, utan vilket själva projektet skulle ha tappat i värde.
Vi övervann faran men vi har fortfarande en utmaning framför oss. Det är utmaningen med att bygga det Europa som vi behöver och som världen behöver under 2000-talet.
Vi vill ha ett Europa av värderingar. Den europeiska identiteten har formats under en lång historia som förmörkats av tragedier, men som också lysts upp av mänsklighetens mest ädla skapelser, av tankens ljus, värmen och kreativiteten hos våra konstnärer, de djupa övertygelserna hos våra statsmän och kvinnor och modet hos vårt folk.
Frihet, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna, tolerans, jämställdhet mellan män och kvinnor, solidaritet, alla dessa utgör Europas moralkodex. Det är här, i anslutningen till dessa värderingar och inte bara till ett geografiskt område, som vår unions sanna väsen finns.
(Applåder)
Vårt EU måste ha en verklig politisk substans. Bara på detta sätt kan vi bygga en union i linje med våra ambitioner.
Om vi vill åstadkomma detta EU, måste det med nödvändighet vara effektivt. Det måste vara en union som har förmågan att hantera vår tids utmaningar utan tvekan.
Europas källa till legitimitet och dess slutliga mål är dess folk. Bland världens medborgare åtnjuter vi européer flest rättigheter och är de bäst skyddade. Men vi är inte en ö och vi kan inte leva lyckligt i vetskap om att dessa rättigheter inte existerar eller kränks i andra delar av världen. Vi har en moralisk plikt att se till att alla kan åtnjuta dessa rättigheter. Det är denna moraliska plikt som ger EU ett uppdrag i världen.
Detta EU av värderingar med en verklig politisk substans, som stöds av sitt folk, är också det EU vi behöver. I en föränderlig och ständigt mer komplex värld måste vi eftersträva integration. Om vi ger efter för isolationism, en snäv syn på våra gränser och företräde för nationella intressen, kommer vi oundvikligen att bli maktlösa och ovidkommande.
Det är nu dags att tillsammans återuppväcka vår entusiasm. Vi hörde allt oftare att EU var i kris, att det tvivlade på sig självt, att dess folk inte kände sig delaktiga i dess projekt och att utvidgningen skulle försvaga beslutsamheten i den politiska unionen.
Jag delade inte denna pessimistiska synpunkt. Vi har upplevt dessa svåra situationer tidigare och vi har alltid klarat oss igenom dem starkare än tidigare. Jean Monnet sa att folk bara accepterar förändring när de står inför nödvändigheten och att de bara erkänner nödvändigheten när de står inför en kris. Tvingade av nödvändigheten har vi gjort förändringar som kommer att vara mycket produktiva.
Jag värderar verkligen den process som har fört oss fram till godkännandet av det nya fördraget. Det har inte varit lätt. Vi utvecklar en helt ny modell i den politiska civilisationens historia och gör gradvisa framsteg i de konkreta realiteter som Robert Schuman talade om. Det är helt logiskt att vi ibland kan behöva mer tid för att fatta beslut. Ändå ser vi redan frukten av vårt arbete.
Det är inte mer än rätt att erkänna Europaparlamentets enastående bidrag till den här processen. För Spanien, som har kämpat för att behålla fördragets EU-vänliga känsla och balans, har Europaparlamentets stöd varit uppmuntrande och avgörande.
Under förhandlingarna har EU fortsatt att gå framåt. Vi kommer snart att ha de nya instrument som behandlas i fördraget, tillsammans med den viktiga utökningen av de frågor där beslut kan fattas genom kvalificerad majoritet, för att hitta lösningar på de problem som vårt folk har.
Nu måste EU mer än någonsin vara en ledstjärna i fråga om framsteg och välfärd. Vi kan inte dröja längre med att öppna och modernisera våra ekonomier. Vi måste försöka att uppnå målen i Lissabonstrategin. Detta måste vara vår viktigaste och omedelbara referenspunkt för att hantera kraven från globaliseringens både externa och interna dimensioner.
Vi måste vara ambitiösa. Erfarenheten har lärt oss att vi brukar lyckas väl när vi är ambitiösa. De utomordentliga effekterna av införandet av euron, vilken nu utvidgas till nya medlemsstater, visar tydligt de potentiella möjligheterna om vi fortsätter att öka vår integration. Vi måste slutföra utvecklingen av den inre marknaden för varor, tjänster och nätverk och vi måste stärka de institutioner som ansvarar för att övervaka konkurrensen, för att se till att den fungerar som den ska.
I sin externa dimension måste EU spela en ledande roll i utvecklingen av rättvisa regler för globaliseringen. Vi måste öka insynen och öppenheten på våra marknader och stödja dessa marknader hos våra partner utanför gemenskapen utifrån ett perspektiv av rättvis konkurrens. Vi måste driva på Doharundan. Vi måste föregå med gott exempel i främjandet av internationell handel.
Den globaliserade världen fordrar att vi gör en särskild insats inom teknisk innovation och forskning för att dra maximal nytta av den utomordentliga potentialen hos våra forskare och våra universitet, och för att förena utmärkt kvalitet med territoriell sammanhållning. Vår modell för effektiv integration innebär att alla medlemsstater bör ha lika tillgång till ny teknik.
Vi vill göra framsteg när det gäller den sociala välfärden. Vårt Europa är ett socialt Europa, ett Europa med sociala rättigheter.
(Applåder)
Vår ekonomiska modell är obegriplig utan rättvisa, och rättvisa kan inte uppnås utan skydd. Vår framgång måste mätas genom vår kapacitet att fortsätta växa samtidigt som vi garanterar solidariteten och sammanhållningen.
Vi måste främja stabil och värdig sysselsättning, hjälpa våra arbetstagare att anpassa sig till förändringar inom produktionssystemet och förespråka en social integrationspolitik, lika möjligheter, säkerhet på arbetet och hälsogarantier för våra medborgare.
Detta nya och allt större EU kommer bara att vara framgångsrikt om vi stärker solidariteten bland alla dess medlemsstater. Sammanhållningen är en grundläggande princip, särskilt på grund av det åtagande vi alla har gjort och på grund av behovet att skapa fasta band och säkra unionens politiska integration.
Spanien, som har dragit stor fördel av gemenskapens solidaritet, är positivt till att de nya medlemsstaterna också ska kunna få en sådan fördel och är villigt att dela med sig av sina erfarenheter så att de kan utnyttja denna solidaritet på ett bra sätt.
EU befinner sig nu i en process av mycket stor strategisk betydelse: skapandet av ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa, utvecklingen av Schengenområdet och systemet med de yttre gränserna. Det kan inte finnas något bättre bevis för vår ömsesidiga tillit än den gemensamma säkerheten, för vilken medlemsstaterna med en extern gräns har åtagit sig ett särskilt ansvar. Spanien har alltid gått i spetsen för dessa initiativ och kommer att fortsätta stödja dessa med största beslutsamhet.
Jag vill betona hur viktigt det är att stärka EU:s invandringspolitik. Invandringen är en realitet som redan har påverkat EU:s dagordning. Denna påverkan kommer att bli ännu större, då den påverkar vissa mycket känsliga aspekter i vårt projekt.
Vi måste börja med att tydligt erkänna invandringens positiva potential, vilken sträcker sig från ett befolkningstillskott till ett stärkande av den kulturella mångfalden. Man bör heller inte glömma det positiva tillskottet till våra ekonomier, vilket har varit mycket tydligt i Spanien.
Vi måste främja en integrationspolitik som respekterar rättigheter och kräver skyldigheter. Ett Europa som säkrar denna integration kommer att vara värdigare, friare och säkrare.
Samtidigt måste vi agera i fråga om migrationens orsaker. Vi bör göra detta genom dialog och effektivt samarbete med ursprungs- och transitländerna.
Vi måste stärka solidariteten bland medlemsstaterna och utrusta oss med de resurser som krävs för att effektivt kunna kontrollera de yttre gränserna. Spanien har utformat åtgärder som tillämpas framgångsrikt, men mycket återstår att göra. Vi måste stärka den europeiska byrån för förvaltning av de yttre gränserna, förbättra vårt samarbete på plats och sätta stopp för de maffiagrupper som drar nytta av det mycket stora och trängande behov som män och kvinnor har att fly från sina liv, som präglas av elände och frustration.
(Applåder)
Vi står inför den stora utmaningen att förebygga och bekämpa terrorism och organiserad brottslighet. Vi måste vara mer ambitiösa i vårt polissamarbete och straffrättsliga samarbete. På grund av Spaniens egna smärtsamma erfarenheter känner vi alltför väl det trängande behovet av gemensamma åtgärder och kommer alltid att gå i täten för denna politik.
Genom nya initiativ och genom att föregå med gott exempel måste EU försöka att utforma multilaterala svar på globala problem. Vi gör redan detta i kampen mot klimatförändringarna, i och med vårt åtagande att minska växthusgasutsläppen med 20 procent senast 2020. Vi kan och måste gå i spetsen, etablera EU som en referens och uppmuntra ett nytt samförstånd vid de förhandlingar som kommer att inledas på Bali i december.
Vi har en enorm uppgift framför oss inom energiområdet. Spanien förespråkar en verklig energipolitik med en öppen inre marknad och garanterade leveranser till lägsta miljökostnad. Enligt vår synpunkt kan vi bara ha en trovärdig europeisk energipolitik om vi utvecklar ett välkonstruerat system av länkar mellan alla medlemsstater.
Vi är en global aktör eftersom vi inte bara är ett projekt för européer. Vi kommer inte att uppnå våra mål helt och fullt om vi bara försvarar våra egna intressen. Vi kommer bara att uppnå dessa mål om vi projicerar våra värderingar på den internationella arenan och om vi konsoliderar vår union som ett område med fred, stabilitet och solidaritet.
Framgången med vår integration kommer i stor utsträckning att mätas genom vad vi betyder för andra, genom den mening som vår röst har för hela världen. Framtiden behöver EU mer än någonsin. Vår ambition bör inte vara att hela världen ska se på vår storslagna historia, utan på vår öppna framtid.
Med det nya fördraget kommer vi att ha effektiva instrument för vår gemensamma utrikespolitik. Inrättandet av rådets ordförande och den höge representanten för utrikespolitiken och omfördelningen av behörigheter och resurser kommer att ge denna politik större eftertryck och kontinuitet.
Vi kan också använda de senaste årens erfarenheter då vi har utrustat oss med civil och militär krishanteringsförmåga och framgångsrikt gjort insatser på de mest utmanande platser, såsom Kongo eller Bosnien.
Vi är en ledande givare av utvecklingsbistånd och humanitärt bistånd. Detta beror inte bara på vår uppfattning om värdighet, humanistiska rötter och en känsla för rättvisa, utan också på vårt egenintresse. Bara en gemensam utveckling och rättvisa i världen kan garantera säkerheten under sådana utmanande tider.
Under dessa tider av djupgående förändringar av den internationella situationen, måste EU öka sin legitimitet som ett område av integration och demokrati och utveckla sin kapacitet att uppnå samförstånd på internationell nivå.
Det nya EU får inte ses som isolerat från sina grannländer i öst och i syd. Vårt välstånd måste gå hand i hand med deras. Vi måste göra vår röst hörd och lyssna på dem för att tillsammans kunna föra en givande dialog.
Vi är mycket engagerade i våra förbindelser med länderna vid södra Medelhavskusten. I dessa förbindelser måste vi bekräfta Europas sanna dimension: det Europa som är intresserat av allt som andra har att bidra med, som respekterar olikheter, som erbjuder sina värderingar utan att tvinga dem på andra och som utvecklar partnerskap inom ramen för den nya grannskapspolitiken.
De största inkomstklyftorna på jorden finns mellan den norra och den södra Medelhavskusten och i denna region finns fortfarande djupt rotade konflikter. Men det är också sant att samhällena i norra Afrika är unga och dynamiska och att deras politiska system gradvis öppnas för att tillåta en betydande frihet. Förbindelserna med den muslimska världen, där EU måste följa en väg av dialog och partnerskap, kommer att präglas av det intryck som vi gör i denna region.
Vi måste dra nytta av nästa toppmöte mellan EU och Afrika för att behandla de berättigade och brådskande kraven från denna lidande världsdel, som finns nära oss och ändå samtidigt är avlägsen och som knackar bekymrat på vår dörr. Vi behöver vidta åtgärder för att få dess folk att stanna i sina egna länder, för att stödja dem i deras strävan att leva där i välstånd.
Vi kan också erbjuda ett europeiskt förhållningssätt till de största utmaningarna på den internationella arenan, till exempel i fredsprocessen i Mellanöstern och i förbindelserna med den muslimska världen, i kampen mot internationell terrorism, icke-spridning av kärnvapen, i den strategiska förbindelsen med Ryssland och de stora asiatiska länderna, när det gäller de mänskliga rättigheterna och utvidgning av demokratin, i kampen mot hunger och fattigdom, i att ge allmän tillgång till utbildning och hälsovård, och i social sammanhållning.
Vi måste öka vår aktiva närvaro i världens alla geografiska områden genom att stimulera andra integrationsprocesser. Låt mig som ett exempel betona vikten av att utvidga våra förbindelser med Latinamerika och att gå vidare med förhandlingarna om associeringsavtal mellan unionen och olika latinamerikanska regionala grupper.
Vi måste göra ett bestämt åtagande till multilateralism och stärka FN:s centrala roll i insatserna för att medla i konflikter och delta i konfliktlösning. Det är också av stor betydelse att unionen gör framsteg med inrättandet av en gemensam försvarspolitik, som kommer att ge EU möjlighet att aktivt och oberoende delta i bevarandet av internationell fred och säkerhet under FN:s mandat.
Utveckling av nödvändig civil och militär kapacitet, EU:s stridsgrupper, initiativ för en snabbinsatsstyrka och program för Europeiska försvarsbyrån utgör viktiga framsteg, men det krävs mer.
Jag ville delge er några grundläggande aspekter av min vision för EU och de mål som jag anser att vi nu bör fastställa med sikte på framtiden. Jag har försökt att tala om EU ur ett spanskt perspektiv. Låt mig nu i korthet tala om Spanien ur ett EU-perspektiv.
Den politik som har förts av min regering under de senaste åren har haft samma kännetecken som de europeiska prioriteringarna.
Vi genomgår en period av ekonomisk tillväxt. Vi uppnår större öppenhet för var dag och inför reformer i linje med Lissabonstrategin. År 2007 uppnådde vi redan ett av de två huvudsakliga målen i vårt nationella reformprogram, nämligen att nå en sysselsättningsgrad på 66 procent, och vi kommer att uppnå det andra målet, nämligen fullständig konvergens med den europeiska genomsnittsinkomsten per capita, före 2010, det datum som från början planerats.
Vi har gjort ett bestämt åtagande om att utbilda mänskliga resurser, tillhandahålla infrastruktur och utvidga kommunikationstekniken. På detta sätt bidrar vi till att göra EU-ekonomin till en kunskapsbaserad ekonomi som är konkurrenskraftig i informationssamhället.
Vår sociala modell har blivit rikare och starkare. Vi har sunda offentliga finanser med ett överskott på omkring 2 procent av BNP. Vi har en minskande statsskuld och ett konsoliderat socialförsäkringssystem.
Spaniens sysselsättning har ökat på ett imponerande sätt - tre miljoner nya arbetstillfällen under de senaste fyra åren - och arbetena har blivit mer stabila. Vi gör framsteg genom överenskommelser med arbetstagarna och har den mest harmoniska perioden i relationen mellan arbetsmarknadens parter sedan vår demokratis början.
Vi har börjat genomföra en socialpolitik genom att införa rätt till omsorg för dem som är funktionshindrade och beroende av andra. Detta kommer hädanefter att utgöra en ny stöttepelare i välfärdsstaten.
Hållbarheten har blivit en väsentlig del av vår tillväxtmodell. År 2006 lyckades vi minska växthusgasutsläppen för första gången, samtidigt som vi fortfarande hade en intensiv ekonomisk tillväxt. Vi har ett åtagande gentemot Bali och även till Kyoto.
De spanska medborgarna har nu fler rättigheter, såsom större socialt inflytande, jämställdhet mellan kvinnor och män, som nu är fullt utvecklad och garanteras i lagstiftningen, och, vilket är mycket betydelsefullt, äktenskap mellan personer av samma kön, som erkänns som jämställda med alla andra, vilket hedrar oss som samhälle.
Spanien har stött multilateralismen och kommer att fortsätta att göra detta. Spanien har stöttat EU och EU-institutionerna och kommer att fortsätta med det.
Liksom under de senaste åren kommer vi att fortsätta öka vårt utvecklingssamarbete så att vi blir bland de tio ledande länderna i världen i termer av den procentandel av vår bruttonationalprodukt som vi ger i utvecklingsstöd. Vi kommer att fortsätta att öka denna andel så att 0,7 procent av vår BNP inom de närmaste fyra åren, kommer att ägnas åt utvecklingsbistånd samt åt att erbjuda solidaritet och värdighet till miljontals människor runtom i världen.
Under lång tid kunde vi bara säga att om EU gick framåt, skulle även Spanien göra detta. Jag anser att jag nu i dag kan säga, med både stolthet och ödmjukhet, att om Spanien fortsätter att gå framåt som det har gjort, så kommer även EU att göra det.
Jag är helt övertygad om att EU kommer att överträffa våra förväntningar. Vi kan förlita oss på den enastående kapaciteten hos alla dess institutioner, särskilt Europaparlamentet. I de svåraste tiderna har Europaparlamentet alltid visat sig vara ett försvar mot pessimism och en modig och outtröttlig förespråkare för europeisk integration. I dag vill jag tacka er särskilt. Era förslag och debatter har påverkat unionens stora reformer under alla dessa år.
Här i Europaparlamentet, bland alla er, kan EU förnimmas med större kraft än på någon annan plats. EU lever här med större hopp och större förtroende.
Därför vill jag med mina avslutande ord uttrycka Spaniens erkännande, och mitt eget personliga erkännande, av Europaparlamentets prestige och arbete och av insatsen från de män och kvinnor av alla ideologier och från alla länder som, genom de olika lagstiftande församlingarna, har gjort det möjligt för oss att från dessa bänkar uppnå dagens Europa och att förbereda för morgondagens Europa.
Vi har med framgång övervunnit den senaste tidens faror. Nu måste vi ta itu med de många andra utmaningar som väntar. Vi måste vända oss mot framtiden och samarbeta för att snabbt åstadkomma det Europa som vi behöver och, framför allt, det Europa som världen behöver.
Stort tack!
(Stående ovationer.)
Jaime Mayor Oreja
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman, ärade premiärminister, mina damer och herrar! På gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraternas vägnar vill jag tacka den spanske premiärministern för hans uttalanden om EU:s framtid.
Visserligen hade vi föredragit att höra hans anförande och hans tankar om Europa vid ett annat tillfälle, före i stället för efter Lissabontoppmötet och speciellt inte tre dygn efter hans utnämnande till premiärminister. Sådana omständigheter är aldrig bra för att uppnå det verkliga målet med denna typ av möte. Men samtidigt vore det orättvist av mig, och vår grupp skulle inte heller önska det, om jag inte tackade premiärministern för eller rätt uppskattade hans bidrag, som utan tvivel är mycket användbart när det gäller EU:s framtida inriktning.
Det är inte lätt att tala på PPE-DE-gruppens vägnar om frihet och om Europeiska unionen, främst för att man i gruppen haft personliga erfarenheter som just avser försvaret av friheten och som inträffat så nyligen att jag inte kan finna tillräckliga och lämpliga ord för att förklara EU:s stora och verkliga betydelse för vår grupp.
Gruppen är glad över de framsteg som gjordes vid Lissabonmötet, men samtidigt skulle vi ljuga om vi inte sa att det fortfarande inte finns tillräcklig politisk drivkraft och ambition för att förvandla EU av i dag till det EU vi behöver för det europeiska folkets framtid. Vi kan inte uppnå det EU vi behöver om vi inte tror på oss själva. Vi kan inte fullborda Europeiska unionen genom inaktivitet, vackra ord eller genom att bara inta en gemensam ståndpunkt. Ord som till exempel sammanhållning och äkthet räcker inte till när man ska börja införliva EU-direktiven eller uppfylla Kyotoprotokollet.
Herr premiärminister, det som saknas är tvivelsutan beslutsamhet, försvar av våra värderingar samt kraftansträngningar. Det är dessa komponenter som kommer att göra att vi lyckas konsolidera unionens moraliska styrka och i slutändan vår egen kultur, vilket är det som vårt projekt i grunden innebär. Vi måste göra de europeiska medborgarna medvetna om dessa saknade komponenter. Vi måste berätta och tydligt förklara detta för dem. Vi måste informera om det politiska behovet av insatser och våga berätta sanningen om vad det är som saknas. De kommer inte att bli missmodiga utan kommer i stället att ge oss det hopp, de drömmar och den närhet som vi är i så desperat behov av. Vi måste tydligare berätta om var problemen ligger. Vi måste prioritera dessa och arbeta med de akuta frågorna för att kunna fördela makten mellan EU och de europeiska nationerna, utan att generalisera och i stället prioritera och identifiera de mest brådskande problemen som kvarstår.
Överenskommelser, samförstånd och en stegvis strategi har varit EU:s traditionella metod, eftersom samförstånd är en metod snarare än en värdering. Det betyder att vi måste definiera och organisera detta samförstånd och samtidigt stärka de politiska grupperna inom EU, för utan Europas politiska partier blir det ingen europeisk union. Det betyder också att vi i parlamentet inte bör ta upp några nationella tvister eller meningsskiljaktigheter (som är verkliga och allvarliga) vilket vi tyvärr gjorde för Spaniens del för några månader sedan, som ni väl känner till.
Det finns problem som kräver en lösning på EU-nivå. Det stärker utan tvivel unionen, men vår grupp menar att det också stärker Europas nationer. Unionen blir inte starkare för att de europeiska länderna blir svagare, snarare tvärtom: EU måste för att fullbordas ha starka medlemmar, och det blir omöjligt att fullfölja projektet med försvagade nationer som hotar unionens territoriella integritet.
Frihet är den värdering som förenar oss. Friheten är den viktigaste av alla värderingar, och dessa värderingar fastställs i stadgan om de grundläggande rättigheterna som kommer att undertecknas den 12 december i Strasbourg. Det är inte bara en föreställning: det är ett förnyat åtagande för frihet, inte bara inom vår unions territorium utan speciellt i de territorier som tillhör våra vänner med vilka vi sedan gammalt har en gemensam kultur, i Latinamerika och även i några republiker i östra Europa. Det är i dessa länder vi måste försöka konsolidera ramarna för våra principer och värderingar.
Jag vill säga ytterligare en sak: sammanhållning är bättre än ord. Historien har visat att vår kultur har en gynnsam påverkan på världen. Vi måste föra den vidare och vara medvetna om att det inte går att stänga inne denna värdering inom EU.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi är mycket glada över att hälsa premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero välkommen hit till Europaparlamentet Vi är också glada över att ni kom hit efter Lissabontoppmötet och att ni kom bara tre dygn efter er nominering till kandidat. Vi skulle ha varit ännu gladare om PPE-DE-gruppen åtminstone hade varit företrädd här i dag genom gruppens ordförande.
Jag kan säga en sak: Joseph Daul missade ett bra anförande från Spaniens premiärminister nu i eftermiddags. Han missade också ett mindre övertygande anförande från Jaime Mayor Oreja, så det var nog ändå bra att han inte var här. De tomma platserna på högersidan här i parlamentet har ju också ett tydligt budskap. Låt mig säga att när den svenske statsministern Fredrik Reinfeldt, som hör till den högra politiska falangen, besöker oss, kommer den socialdemokratiska gruppen här att vara lika stor som i dag. Jag anser nämligen att artighet är en dygd som man antingen besitter eller inte, och på den högra sidan gör man det inte!
(Applåder)
Spanien och spanjorerna, representerade av sitt lands premiärminister, har rätt att bli respekterade av alla politiska grupperingar i parlamentet. Vi visar Spaniens folk denna respekt. Herr Zapatero, ni har tackat parlamentet och ni har tackat EU. Det var ett minnesvärt uttalande från Spaniens regeringschef, ett land som under 40 års tid har lidit under en skoningslös och brutal diktatur och som genom integrationen i EU har återfått sin frihet och demokratiska mångfald. Att ni, herr premiärminister, står upp och tackar EU gör er all heder. Men vi är också skyldiga er ett tack för att Spanien har lyckats i sina ansträngningar. Vi är skyldiga det spanska folket och de spanska demokraterna, män och kvinnor, ett tack. Deras bidrag till Europa är ett bidrag till demokrati, mångfald, kulturellt framåtskridande och social stabilitet. Vi måste därför uttrycka vårt tack till den spanska regeringen.
(Applåder)
Spanien är en modell för Europa, och det gäller hela den spanska regionen. Det samma gäller förresten Grekland och alla andra länder som var tvungna att kämpa mot fascistdiktaturer och började närma sig EU i början och mitten av 1980-talet. Som västeuropéer var vi fria att resa till de här länderna på den tiden, så vi kan jämföra hur de var då och hur de är i dag. Spanien är ett land med en blomstrande ekonomi. Det är ett land med en strålande framtid, fullt av förhoppningar, ett land vars invånare har lämnat ett enormt bidrag till freden i världen, ett land som är ekonomiskt välmående och som med rätta knackar på dörren till G8-länderna på grund av sin ekonomiska styrka. Vem skulle för tjugo år sedan ha trott att det var möjligt? Varför säger jag då att Spanien är en modell? Som ni själv har sagt, herr premiärminister, om EU:s struktur- och regionalpolitik får samma ekonomiska effekter på de länder som gick med i EU den 1 maj 2004 som den har fått på Spanien kan hela Europa se fram emot en mycket positiv framtid, och det är orsaken till att Spanien är en modell för Europa.
(Applåder)
Spanien har lyckats på grund av integrationen med EU, som ni så vältaligt själv uttryckte det. Som många andra länder inom EU avstod Spanien från en del av sin självbestämmanderätt när man införde euron. Att avsäga sig bestämmanderätten över valutan innebär att man avsäger sig en del av sitt lands självständighet. Men låt oss ett ögonblick fundera över vad som kunde ha hänt om Spanien hade haft kvar sin peseta, och fundera på om Zapatero-regeringen som allra första åtgärd hade sagt ”vi drar tillbaka våra trupper från Irak”. US-dollarn kunde ha lekt med pesetan, och vilka ekonomiska följder hade det kunnat få? Genom att ge upp valutasjälvständigheten fick Spanien faktiskt en viss grad av oberoende och suveränitet. Det är ytterligare en orsak till att Spanien är en god modell som visar hur den europeiska integrationen gör att man blir starkare, inte svagare.
(Applåder)
José Luis Rodríguez Zapatero har tagit upp många olika frågor. Jag vill på min grupps och på männens och speciellt kvinnornas i min grupps vägnar säga några ord om jämställdhet mellan könen. Mycket få regeringschefer i Europa har gjort mer för kvinnornas rättigheter än ni, herr Zapatero, och Europaparlamentet är skyldigt er tack för ert arbete även inom detta område.
(Applåder)
(ES) Herr Zapatero, fortsätt med er utmärkta, moderna och progressiva politik. Det är bra för Spanien och det som är bra för Spanien är också bra för Europa. Fortsätt på samma sätt, herr premiärminister.
(Stående ovationer från gruppen.)
Graham Watson
(EN) Herr talman! När medlemsstaterna ratificerar reformfördraget - vilket vi hoppas och tror att de gör - kan vi äntligen se fram emot ett vitaliserat EU - en union som har kapacitet att möta nya utmaningar, är ödmjuk nog att lyssna på sina medborgare och som har den politiska viljan att agera. Fördraget kan inte ratificeras snabbt nog och min grupp tackar José Luis Zapatero för hans insatser för att skynda på processen.
Min grupp ser inget behov av någon grupp av vise män som ska fundera på EU:s framtid. Vi har varit där, gjort det och har till och med T-tröjor som bevisar det. Det var den s.k. ”perioden av eftertanke” och den är slut nu. Vi är halvvägs igenom Lissabonstrategin och det är först nu vi börjar göra framsteg i fråga om tillväxten och sysselsättningen. Vi är på väg att fullborda den inre marknaden och frigör därmed potentialen hos EU:s entreprenörer. Vi öppnar lagliga invandringsmöjligheter för att hjälpa såväl utvecklingsekonomier som utvecklade ekonomier.
Detta är inte rätt tid för att gå tillbaka till ett franskt ritbord, eller för att följa en ny brittisk plan för ett glorifierat frihandelsområde. De visionerna är bara synpunkter från marginalen som presenteras som majoritetens åsikt. De representerar inte den allmänna meningen. Majoriteten av våra medborgare vill att EU ska skapa en stark och växande ekonomi. De vill ha ett ökat EU-engagemang på alla områden, mer engagemang i kampen mot terrorismen, mer samarbete i säkerhets- och försvarsfrågor och fler miljöåtgärder. Endast då kan EU bli en global aktör med förmåga att åstadkomma en varaktig förändring.
För hur ska vi kunna trygga tillväxten och arbetstillfällena om EU hänfaller till protektionism? Hur ska vi kunna bekämpa klimatförändringarna om vi inte kan agera gemensamt? Hur kan vi sprida fred, välstånd och rättvisa i världen om EU käbblar vid sidolinjen? Därför behöver EU fler politiker som är beredda att ta ledningen och inta en paneuropeisk ståndpunkt.
Herr Zapatero! Genom att förena konstitutionens 18 vänner i Madrid visade ni att er vision av ett öppet, integrerat och konkurrenskraftigt EU delas av många. Det är denna vision av EU som progressiva från alla partier här i parlamentet vill se frodas och växa. ALDE-gruppen kommer att samarbeta med alla som delar denna vision och lever upp till den, oavsett om de kommer från höger, vänster eller mitten, för att se till att EU utvecklas. Däremot kommer vi inte att tolerera dem som påstår sig dela denna vision men inte lever upp till den.
Herr premiärminister! Spanien får ofta rättmätigt beröm för sin sociala och ekonomiska omvandling sedan anslutningen till EU. Vi behöver andra som kan följa ert exempel och er strävan att skapa ett blomstrande och öppet EU.
(Applåder från mitten och vänster.)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill ansluta mig till mina kollegor och hälsa premiärministern välkommen, men på ett annat sätt. Premiärministern kom hit redo att diskutera EU:s framtid men fick tyvärr höra vissa argument om EU:s förflutna i stället för om vart vi borde vara på väg.
Jag tror att när vi ser på EU:s behov inför 2000-talet så vet alla vilka de behoven är. Dessutom vet vi alla att de gamla ideologierna har misslyckats med att uppfylla dessa behov på egen hand. Det är bara genom att kombinera och samordna de olika metoderna och idealen som vi har kunnat skapa framgång. Oavsett om det gäller jämställdhet, rättvisa, ekonomisk utveckling eller hälsa och säkerhet har det alltid krävts individuella möjligheter att välja bland de framgångsrika metoder som använts tidigare.
På min grupps vägnar vill jag tacka premiärministern för den respekt han alltid har visat för parlamentet genom att tacka EU och framför allt Europaparlamentet som folkets representativa röst i EU. Vi betraktar oss - ibland - som en verkligt representativ röst. Ibland gör vi misstag, men ingen kan ifrågasätta vårt demokratiska ansvar och vårt demokratiska mandat att tala på folkets vägnar.
Alltför ofta åsidosätts Europaparlamentets synpunkter och åsikter när det gäller vilken typ av diskussion som ska föras på mellanstatlig nivå. För ett tag sedan gladde det mig mycket att premiärministern under perioden av eftertanke om fördraget - som nu är över och inte kommer att återkomma - beslutade sig för att omorganisera gruppen ”gemenskapsmetodens vänner” och kalla den ”konstitutionsmetodens vänner” för att försöka skapa en förtrupp i fråga om hur utvecklingen ska drivas vidare. Han såg att detta lyckade drag öppnade andra dörrar och möjligheter för honom i regeringen när han behövde stöd i fråga om invandring och andra frågor.
Om jag fick rikta en vädjan till premiärministern i dag i fråga om EU:s framtid skulle jag be honom fortsätta att använda sitt inflytande, inte bara inom EU utan framför allt i Latinamerika där problemen i fråga om frihet, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter blir alltmer uppenbara under sken av demokratiska rörelser.
Slutligen har några av oss en vision av EU som för med sig klart lysande stjärnor, stora möjligheter och framför allt respekt för de grundläggande olikheter och värden som EU omfattar. Vi borde nå en punkt där vi inte längre försöker homogenisera allt till en enda form eller storlek, utan förstår att vi genom att uppskatta dessa skillnader faktiskt kan skapa ett bättre, mer färgrikt och inte minst mer levande EU för framtiden.
(Applåder)
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (ES) Herr premiärminister! Verts/ALE-gruppen uppskattar verkligen er fasta proeuropeiska ståndpunkt, ert mod att hålla en folkomröstning om konstitutionsfördraget och er regerings förmåga att lugnt och utan religionskrig driva fram lagstiftning och åtgärder för jämställdhet, individens rättigheter och friheter som utgör exempel för många länder i Europa, även om jag inte ser många kvinnor i ert följe i dag.
Vi uppskattar också era kommentarer om invandring, dock ej alltid era handlingar, och även att ni har betonat de positiva aspekterna på invandringen och inte bara att den är illegal, som er företrädare verkade göra.
Därför vill jag säga att vi har saknat er de senaste två åren och de senaste månaderna under den institutionella kris som utan särskilt mycket passion eller ära slutade med ”minifördraget” i Lissabon. Dagordningen vid regeringskonferensen sattes av motståndarna till den europeiska konstitutionen medan dess förespråkare, som ni själv, visade sig vara alldeles för tystlåtna efter de artons omtalade möte.
Nu står vi inför flera olika strategier i Europa: Sarkozys dualistiska system, Gordon Browns atlantiska nationalism och Romano Prodis ganska formella men mycket uppriktiga proeuropeiska ståndpunkt. Hur ser ni på detta? Vilka är era allierade?
Ni talade kort om problemet med klimatförändringarna, men er idé om ett nytt avtal mellan mänskligheten och vår planet är gamla nyheter. Ni talade också mycket om tacksamhet för hjälpen från EU. Jag måste tala om att det i dag står klart, och har gjort sedan en tid, att dessa EU-medel också har använts för att förvandla Spanien till det land som har störst antal kilometer väg per invånare, och det land där byggverksamhet, även det med hjälp av EU-medel, har lett till allvarlig spekulation och korruption och har bidragit till att Spanien, tillsammans med mitt hemland Italien, och Danmark - fast ni är lite värre - långt ifrån uppfyller Kyotomålen.
Som jag förstår det har Spanien inte införlivat Eurovinjettdirektivet och har fortfarande en mycket omfattande infrastrukturpolitik. Vi hoppas att Spanien som ett resultat av vallöftena ni uttalade om klimatförändringarna - det skadar inte att föra lite valkampanj ens här - kommer att ändra inriktning. Vi hoppas också att er fantastiska miljöminister kommer att få mycket större rörelsefrihet i er regering än hon har nu.
(Applåder)
Herr premiärminister, avslutningsvis måste jag säga att vi här i Europaparlamentet mycket uppskattar och tackar er för ert anförande, men vi behöver allierade bland medlemsstaternas regeringar. Vi kan inte slappna av, vi behöver människor som önskar ett Europa och har en vision av Europa.
(Applåder)
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr premiärminister, ni höll ett bra anförande. På många sätt var det ett humanistiskt anförande, vilket jag gärna ser som Europas ideal i framtiden. Men om dagens verklighet för Europas medborgare ska likna den vision ni nyss har beskrivit måste många förändringar av EU:s förfaranden och strukturer ske, det måste vi erkänna.
Ni säger att vårt Europa är ett socialt Europa. Bravo! Men det är inte pessimistiskt att påstå att detta sociala Europa ännu till stora delar måste byggas upp. Ramen för dagens europeiska socialpolitik är enligt fördragen en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens. Denna ram uppmuntrar naturligtvis till konkurrens mellan olika sociala modeller och har en naturlig tendens att krympa våra rättigheter i konkurrensens namn. Denna ram pressar ner arbetskraftskostnaden, ökar otryggheten på arbetsmarknaden och underminerar de sociala rättigheterna.
Det sociala problemet är utan tvekan huvudskälet till att våra medborgare inte litar på EU:s institutioner. Europeiska centralbankens ordförande till exempel upplevde själv detta när han nyligen talade vid Europeiska fackliga samorganisationens konferens, där han lade fram sin teori, den officiella EU-teorin, om återhållsamhet i lönebildningen för att få konkurrenskraftiga priser. Han möttes av enhällig opposition. Jag har redan nämnt att Tysklands finansminister tog upp risken för en legitimitetskris för den europeiska sociala och ekonomiska modellen. Låt oss titta närmare på dessa aspekter, just för att ge er framtidsvision någon trovärdighet.
Ni nämnde också förbindelserna med Afrika och att vi måste reagera på deras krav på rättvisa. Ni har rätt. Men då måste vi till komma tillbaka till avtalsförslaget om ekonomiskt partnerskap som alla de afrikanska parterna avvisade eftersom de känner sig övertygade om, och jag menar att de har rätt, att utvecklingen av mänsklig kapacitet och frihandel inte är en bra blandning.
Slutligen vill jag tacka för att ni påminde oss om vad jag ser som EU:s viktigaste mål, och om vi fortfarande inte kan enas om hur vi ser på nuläget, låt oss åtminstone enas om vårt framtidsperspektiv.
Graham Booth
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Det är ett nöje att se premiärministern här i Bryssel. Han är en förebild för andra europeiska regeringschefer eftersom han lät sitt eget folk avgöra om de ville ha konstitutionen. Detta ska han ha beröm för. Det spanska folket stödde när allt kommer omkring planerna med överväldigande majoritet.
Det jag undrar är varför han inte tänker upprepa denna övning. Han borde trots allt vara säker på att få ett liknande resultat. Är det för att reformfördraget - vilket premiärministern påpekade - innehåller samtliga avgörande punkter i det konstitutionella fördraget? Om så är fallet är det rimligt att han anser att det inte är nödvändigt att ställa samma fråga till folket två gånger. Eller är det så att reformfördraget - vilket det brittiska folket fick höra - är så totalt annorlunda att det är en helt annan sak och alldeles för komplicerat för folket att förstå?
Det här är förstås avgörande för allas vår framtid. Antingen bryr sig den politiska eliten inte om vad folk vill ha - vilket är fallet med Nicolas Sarkozy och Gordon Brown - eller så tycker den att folk är för dumma för att bestämma något viktigare än vilken hamburgare de ska köpa på McDonalds. Jag tycker att det verkar som om EU snabbt är på väg att bli världens första postdemokratiska stat. Detta kan jag tala om för premiärministern: om den europeiska eliten inte låter folket säga sitt kommer det att hitta andra sätt att göra sin röst hörd.
Frank Vanhecke
(NL) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tycker att den största utmaning EU står inför i dag är den totala avsaknaden av demokratiskt deltagande i beslutsprocessen. Medborgarnas misstro mot EU:s institutioner ökar, helt motiverat enligt min mening, och de accepterar inte att viktiga beslut som direkt påverkar deras liv fattas helt avskärmat från verkligheten och utan kontroll av några organ eller personer. Besluten fattas dessutom utan någon som helst demokratisk grund. Jag ska ge två exempel.
Exempel nummer ett: de nya europeiska fördragen kommer snart att undertecknas i Lissabon. Alla vet att detta är en mycket lite förändrad version av den europeiska konstitutionen. José Luis Rodríguez Zapatero har själv sagt att inte en enda viktig del har ändrats. Nåja, texten röstades ned vid demokratiska folkomröstningar i Frankrike och Nederländerna, men det har viftats bort nu. Det bästa scenariot är att vi eventuellt kan få en röst då och då för att hålla eurokraterna glada, men verkligt demokratiska yttringar från en folkomröstning kastas ut med soporna. På det här sättet är jag rädd för att EU allt mer går mot att bli en liten klubb av den typ som, om den styr en superstat, tolererar icke-deltagandet och därför inte längre kan kallas en demokrati. Detsamma gäller faktiskt det sätt på vilket Turkiets eventuella inträde i EU hanteras. Våra medborgare önskar det inte, snarare tvärtom, eftersom Turkiet inte är ett europeiskt land, varken kulturellt, geografiskt eller religiöst, inte på något sätt alls. Men kommissionen och rådet tar ändå ingen hänsyn till vad majoriteten av medborgarna tycker. I stället för att debattera om unionens framtid borde vi debattera om hur demokratin ska återhämta sig i EU:s institutioner.
José Luis Rodríguez Zapatero
Spaniens regeringschef. - (ES) Herr talman! Först vill jag tacka alla som har talat för kommentarerna och för tonfallet i dessa. Jag är också glad över denna livliga debatt, vilket faktiskt var just vad jag hade hoppats på. Jag är glad att ha kunnat bidra till en så livlig och intensiv debatt, speciellt med tanke på vissa anföranden för vilka jag tackar er av hela mitt hjärta.
Spanien är tacksamt mot EU, mot dess grundare och mot de stora länderna som Frankrike, Tyskland och Italien som har hjälpt oss att införa demokrati i vårt land, välkomnat oss in i EU och sedan, med sina resurser, bidragit till vår utveckling. Vi är tacksamma mot andra offentliga gestalter och statsmän som jag inte har nämnt här i dag, som Helmut Kohl, François Mitterrand och Olof Palme, som i hög grad har bidragit både till Spaniens demokrati och till landets framtid. Vi är mycket stolta över att kunna bidra till denna gemensamma sak.
Tacksamheten går hand i hand med tanken på vad Spanien har lyckats uppnå under de senaste 25 åren. Förmodligen har inget annat samhälle i världen upplevt en sådan politisk och ekonomisk förvandling och sådana framsteg inom rättigheter, friheter och människornas sociala situation som Spanien har gjort de sista 25 åren.
Spanien har alltid varit hängivet Europa och har alltid varit mycket proeuropeiskt. Företrädare från alla partier, kulturer och politiska ideologier och representanter av stor politisk vikt har arbetat i EU:s institutioner, i kommissionen och här i parlamentet där vi har haft tre talmän. Alla har utfört sina uppdrag mycket väl och jag vill passa på att tacka alla dem som har representerat Spanien i EU:s institutioner. De har lyckats utforma en gemensam proeuropeisk kultur i ett slags politisk organisation vilket, enligt de anföranden som just har hållits, saknar tidigare motstycke.
Den politiska union som vi kallar Europeiska unionen saknar motstycke eller en tidigare modell att hänvisa till eftersom den inte passar in i någon av de kända politiska klassificeringarna. I detta ligger EU:s storhet och också dess oförutsägbarhet i den nödvändiga processen för att fastställa en gemensam vilja för 27 länder, 27 flaggor, 27 stater, 27 nationer, 27 språk och en mängd ideologier som man kan se här i Europaparlamentet.
Varje framsteg som vi gör i den europeiska processen har därför inte endast en färg och kommer inte från endast ett land eller en ideologi. Det har inte endast en färg, inte endast en ideologisk färg, och inte endast en flagga. Varje framsteg är faktiskt summan av alla delar och har sin egen flagga och sin egen färg - samexistensens och enhetens färg. Om något verkligen representerar EU:s själ är det en union av demokrater. Det är EU: en demokratisk union, vilket betyder att framsteg baseras på ställningstaganden som är så eniga som möjligt, som respekterar och involverar alla och ger alla samma möjligheter, även de som i grunden är motståndare till det EU står för. EU:s storhet ligger i att det är en klubb som ger samma möjligheter både till dem som är för EU och till dem som inte vill att EU ska gå framåt. Det är den europeiska klubbens storhet, det är kort sagt, storheten med en union av demokrater.
Någon talade om ett ”minifördrag”. Den inställning vi väljer att ha kan alltid göra oss missnöjda med vad vi lyckas uppnå, men om det nya fördraget ratificeras av alla och om det fungerar kommer det att bli ett stort fördrag, inte ett minifördrag. Det är åtminstone enligt min mening den inställning vi bör ha i dag. Vi måste ge det tid och se de möjligheter som finns när fördraget har genomförts och när det används för att tackla de framtida utmaningarna.
Någon talade om ratificeringen av fördraget. Den var nödvändig eftersom Spanien höll en rådgivande folkomröstning om konstitutionsfördraget, som därefter har genomgått en omförhandlingsprocess som ett fördrag i den klassiska betydelsen av detta europeiska begrepp.
Jag har fått frågan - och jag vill inte undvika några frågor - varför vi inte lät detta gå till folkomröstning. Det finns två uppenbara anledningar: för det första att det spanska folket var positiva till ett konstitutionsfördrag. Det fördrag som vi nu har antagit, som väntar på ratificering och som redan är känt under namnet Lissabonfördraget, innehåller många av de tidigare delarna av konstitutionsfördraget. För det andra, och detta är mycket viktigt, råder det ett brett samförstånd i vårt land om en parlamentarisk ratificering av detta fördrag, både bland dem som är för fördraget och bland de minoriteter som är emot.
Jag vill dock kommentera en sak som jag anser är viktig inför framtiden. Jag vet inte om vi någonsin kan uppnå detta, men det är ett uppenbart problem inom EU att vi har ett bristfälligt system för ratificering som vi aldrig har debatterat i grunden. Jag menar att ratificeringen ska vara gemensam, göras av alla länder och om möjligt i en enda handling och med ett enda instrument. Det är tydligen svårt just nu, men mycket önskvärt och jag hoppas att vi så småningom kan få den typen av ratificering.
Några talare tog upp frågan om förhållandet mellan EU och nationsstaterna, en fråga som har funnits med ända från början, då unionen grundades som Europeiska kol- och stålgemenskapen och senare blev Europeiska ekonomiska gemenskapen. Man har ofta ifrågasatt demokratins tillstånd inom EU eftersom många beslut helt logiskt fattas genom en mellanstatlig procedur.
Jag ska nu mycket kort redovisa min syn på saken.
För det första, nationsstaten är en form av politisk organisation som historiskt sett försöker förena territorier, effektivisera offentliga verksamheter och därigenom bana väg för demokratiska system. Den har därför haft en viktig historisk uppgift.
EU är en form av politisk organisation som baseras på erfarenheterna från nationsstaten. Unionen är en nationsstat på högre nivå. Den berövar inte nationsstaten något utan snarare berikar den och dess traditionella utformning. Enighet innebär nämligen oftast att man tillför något, vilket visas rent historiskt av politisk samexistens, politisk humanism och politisk gemenskap. Förena och fördela är vad EU handlar om. Det handlar inte om att ta bort eller försvaga något av nationsstatens historiska innebörd. Rent faktiskt innebär ett starkare EU också starkare nationsstater. Det är min åsikt.
Det innebär också att EU får större befogenheter genom sina institutioner som kräver legitimitet och kontinuerlig legalisering av politiker och regeringar i dessa länder ... Jag tillbakavisar bestämt en speciell teori som finns inom EU, och det är att ansvaret för många av de problem som finns i vår ekonomiska, privata och sociala tillvaro ligger hos Bryssel. Den attityden är förödande för EU:s integration och för våra medborgare och är också oftast felaktig.
Jag menar att historien kan visa oss och nutiden lära oss att tendensen att skylla på andra för vad vi inte har uppnått resulterar i dysterhet och en negativ inställning hos människorna.
Några talare nämnde konkreta mål och vackra ord. Jag instämmer: ingen handling utan ord och inga ord utan handling när det gäller politiska åtgärder. Jag anser därför att allt som innebär en möjlighet för framtiden måste prioriteras, måste få politisk prioritet som är trovärdig och som syns i åtgärder och beslut. Detta är under diskussion. Jag ska sammanfatta de tre faktorer som jag anser är viktigast för EU:s framtid.
Låt mig säga att dessa prioriteringar inte har något att göra med fördrag eller gällande regler eller strukturer eller översyn av lagstiftning eller minskad lagstiftning från kommissionens sida, vilket i och för sig skulle vara väldigt lämpligt. De handlar om de politiska målen i vår tid. Jag håller med den talare som sa att EU är frukten av samverkan mellan många ideologier och många värderingar. Men EU kan bara vara en regional kraft som leder världen genom värderingar och handlingar om man kan se de historiska prioriteringarna i vår nutid, i början av 2000-talet.
Som första prioritet måste vi titta på vad Europa vet, eftersom kontinentens bästa erfarenheter är en ovärderlig lektion. Vetenskap, kreativitet och innovationer har gjort vår ekonomi stark och våra länder socialt integrerade. Vetenskapens utmaningar i dag, vilka är både utmaningar och möjligheter, är klimatförändringarna och energitillgångarna. Jag måste understryka en sak som nämndes i några anföranden och som inte många känner till och jag inte heller klargjorde i mitt anförande. Det är sant att Spanien är långt ifrån att uppfylla kraven i Kyotoprotokollet. Det är visserligen sant, men det är också sant att år 2006, det vill säga ett år efter det att min regering kom till makten, minskades utsläppen av växthusgaser med 4 procent trots att ekonomin växte med 4 procent. Vi vidtar alltså kraftfulla åtgärder som kommer att fortsätta, för det första inriktat på alternativa och förnybara energikällor och för det andra på energieffektivitet och energibesparing.
För ungefär 20 år sedan handlade den stora debatten om hur man blir innovationsledande i Europa om att utveckla den nya IT-tekniken. Jag är säker på att detta debatterades i parlamentet ett otal gånger. Nu är det den ekonomiska lösning som så snabbt som möjligt kan minska vårt beroende av kol och ta fram alternativa energikällor som är viktigast för att garantera framtida produktion och därmed välstånd. Det anser jag är den främsta utmaningen. Jag måste betona att det inte bara är en utmaning utan också en stor möjlighet, eftersom det här finns kunskaper som kommer att ge oss mycket, även många av de potentiella arbetstillfällen och verksamheter som skapar mervärde och därför har en bra social kapacitet.
För det andra måste EU göra sociala framsteg. Det är sant att EU endast kan göra sociala framsteg om vi samtidigt gör bestämda och avgörande framsteg inom samarbete och utvecklingsbistånd, och då tänker jag på Afrika, Latinamerika och delar av Asien.
Orsaken är, och förlåt att jag säger detta offentligt, att jag inte vet vad människor och regeringar i många afrikanska länder tänker när de ser hur EU ibland debatterar om hur man ser på en djup kris. Jag vet inte vad de tänker. Jag berättar bara hur jag ser på saken. Jag tror att vi lyckligtvis, speciellt tack vare vårt arbete för demokrati, innovationer och välfärdsstaten vilken har sitt ursprung på vår kontinent, tack vara dessa tre värderingar (arbete, demokrati och välfärdsstaten), kan vara den kontinent och den union som har det bästa sociala skyddet och den högsta inkomst- och välståndsnivån.
För mig är förbättringar av den sociala välfärden även i fortsättningen ett grundläggande mål. En öppen ekonomi och en välfärdsstat med sociala rättigheter för folket är inte oförenliga. Faktum är att de kompletterar varandra. Socialpolitik konsumerar inte välstånd. Den kan bidra till att skapa välstånd, att skapa sådana villkor att alla kan delta genom utbildning med lika möjligheter, möjligheter att förena privatliv och arbetsliv vilket kräver en socialpolitik, och stabila villkor för arbetskraften vilket är det bästa incitamentet för produktivitet när man vill skapa välstånd. Socialpolitik med mål som är inriktade på produktivitet och människor är en tänkbar modell som fungerar. Den modell som kan ge den största förvandlingen är naturligtvis full integration och full jämställdhet för kvinnor inom alla yrken och i alla sociala sammanhang.
Spanien har förändrat mycket, delvis på grund av de senaste 30 årens demokrati. Men det som mest har förändrat Spanien är kvinnornas integration i arbetslivet, i ett socialt sammanhang och som medborgare i landet. Det är detta som har förändrat oss mest och avgjort till det bättre eftersom det har handlat om värderingar som solidaritet och framsteg. Jag vill påminna om att min regering består av lika många män som kvinnor. Av deltagarna här kommer faktiskt ingen från regeringen.
Slutligen vill jag nämna vårt tredje mål, vilket tillsammans med klimatförändringarna, utbyggnaden av socialt välstånd och tryggandet av sociala rättigheter, måste utvecklas till ett varumärke för Europa. Det har gjort att vi är där vi är i dag och att vi kan vara en modell för andra länder. Det tredje huvudmålet är att garantera och förstärka samexistensen på ett mycket noga avvägt sätt, och komma ihåg att vi bor på en kontinent där många länder upplevt allt större demografiska förändringar under de senaste 20 eller 30 åren.
Samexistens betyder integration och absolut och totalt förkastande av alla tecken på rasism och främlingsfientlighet. Det är vad samexistens innebär. EU får inte svika en enda av sina värderingar, och om det finns en viktig värdering i ett demokratiskt Europa så är det respekten för kulturell och religiös mångfald och därmed ett bestämt förkastande av alla tecken till främlingsfientlighet och rasism. Vi skulle misslyckas som européer om vi gav efter för frestelsen.
Samexistensen måste åtföljas av stor tolerans. Ökande individuella och kollektiva rättigheter är inte bara det främsta tecknet på frihet, det är också ytterligare en värdering som EU i mitt tycke måste följa. För vilken större frihet kan finnas än respekten för allas religiösa, kulturella och politiska uppfattning eller sexuella läggning när man går in ett partnerskap eller äktenskap? Vilken bättre sätt finns det att uttrycka frihet?
Om EU är en demokratisk union som jag sa tidigare, kan det inte bara handla om frihet: Det måste gälla både frihet och jämställdhet.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, herr premiärminister. Ni kommer inte att tala igen men kommer att stanna kvar för att lyssna till fler anföranden.
Presidiets sammanträde börjar strax och jag vill innan jag går tacka er för besöket och för ert anförande. Jag vill tacka er och Spanien - alla regeringar som har arbetat i ett fritt Spanien med Europafrågor - för ert bidrag till Europa. Baserat på det vi har sett under de senaste två årtiondena känner vi oss säkra på att oavsett vem som styr Spanien i framtiden kommer landet alltid att vara troget Europa.
I denna anda vill jag återigen tacka er varmt för dagens besök.
Jacques Toubon
(FR) Herr premiärminister! Jag kommer att begränsa mig till att tala om invandringen, ett stort framtida problem i Europa kring vilket ni framförde några förslag till enighet.
Det är sant att ingen kan lära ut något om ett så svårt problem, men det är också sant att ingen kan känna sig undantagen från den solidaritet som krävs inom en union. Opinionsundersökningar visar att vissa länder har en mer ekonomisk strategi medan andra tillämpar en mer kulturell strategi.
I länder som sätter sina ekonomiska intressen i främsta rummet ser man det som lämpligt att säkra den viktiga arbetskraften genom att anpassa lagstiftningen. Därav följde de regleringar som antogs en masse av flera nationella regeringar, utan alltför stora bekymmer om de problem detta för med sig, medan andra medlemsstater försöker kontrollera migrationsströmmarna.
Vi kan till exempel nämna er regerings åtgärd att legalisera hundratusentals illegala invandrare. Frankrike uttryckte sitt beklagande och missnöje när det hände. Vår talman uttryckte sig helt uppriktigt. Liknande åtgärder får inte upprepas i framtiden. Speciellt inte eftersom Spanien helt lagenligt mottar EU-medel för att kunna hantera de dramatiska situationerna vid den afrikanska gränsen.
PPE-gruppen förespråkar en politik som baseras på individuell bedömning av ansökningar om legalisering, och vägrar därför att acceptera en masse-regleringar som inte uppnår något mer än ökad oro. Enligt samma principer kommer Frankrikes ordförandeskap att föreslå en europeisk immigrationspakt. Dessutom, herr premiärminister, under de kommande åren kommer Lissabonfördraget att ge oss möjlighet att agera i enighet och att avstå från att agera på egen hand. Detta ligger i EU:s, Spaniens och alla medlemsstaternas intresse på lång sikt.
Enrique Barón Crespo
(ES) Herr talman, herr premiärminister, herr vice ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! På de spanska socialisternas vägnar vill jag tacka premiärministern för att han kommit hit i dag.
Man har sagt att hans anförande var det perfekta anförandet. Man har också sagt att han har en mycket ambitiös agenda. Jag vill först och främst säga till premiärministern att hans taktik nu har visat sig fungera i praktiken, han har med andra ord presenterat flera ekonomiska, politiska och sociala fakta som inte bara berättigar en proeuropeisk inställning rent generellt utan också faktamässigt. Låt mig helt kort referera till något som sades här tidigare i dag. Frågan om masslagstiftning var på tal. Just nu kopierar Frankrike och Tyskland det regleringssystem ...
(Applåder)
... som Spanien har antagit, som handlar om individuell lagstiftning och arbetsgivares och fackföreningars deltagande. Var vänlig och berätta för oss, herr Toubon, vad som pågår i ert land.
För det andra vill jag uttala mitt personliga tack till premiärministern för hans omnämnande av vissa veteraner och det arbete som vi har utfört här under många år. Jag vill betona en sak angående detta: förutom det som vi har mottagit, och som det är rätt och riktigt att vara tacksam för, har vi också bidragit med en del. Det populära och sociala Europa, sammanhållningen och stadgan om de grundläggande rättigheterna har inte bara Spanien utformat, men de har i hög grad påverkats av Spanien, och för det kan vi med rätta känna oss stolta.
När det gäller ratificeringsfrågan instämmer jag i premiärministerns uttalande. Det är slående att människor som inte har gjort någonting i sitt eget land och inte tagit ett enda steg mot att ratificera konstitutionsfördraget försöker undervisa dem som har gjort vad de ska.
(Applåder)
Jag måste speciellt påpeka en sak. Under ratificeringsprocessen har krav på solidaritet och ömsesidig lojalitet framförts; det är inte rätt att vissa gör vad de ska medan andra försöker omförhandla. Detta måste upphöra en gång för alla i EU.
Slutligen råkade Jaime Mayor Oreja säga fel när han utnämnde herr Zapatero till premiärminister några månader före valet. Han är än så länge bara premiärministerkandidat. Med tanke på valet av nästa ordförande i kommissionen skulle det vara intressant om de politiska grupperna, med början med PPE-DE-gruppen, skickade kandidaten en kopia av premiärminister Zapateros anförande.
(Applåder)
Ignasi Guardans Cambó
(ES) Herr premiärminister, välkommen till parlamentet!
I Spanien har lyckligtvis arbetet med byggandet av EU enat de flesta politiska krafter, även de i Katalonien. Enigheten började 1986, fortsatte med euron och upprepades i debatten om EU:s konstitutionsfördrag. Detta har gjort att tidigare regeringar och även er egen regering har kunnat leda kampanjen för ett politiskt och ambitiöst Europa. Ert tal i dag bekräftar detta engagemang och jag vill gratulera er till det.
Men ert ansvar slutar inte med entusiastiska tal laddade med europeisk glöd. EU behöver ledare som är hängivna projektet i sina dagliga politiska gärningar och inte bara vid enstaka högtidliga och institutionella händelser. Vi ser inte alltid detta engagemang på daglig basis i vissa av er regerings åtgärder, och resultatet blir att meningslösa konfrontationer med kommissionen inte kan undvikas. Vi ser inte heller detta engagemang hos de personer som verkar vänta på att andra ska ta initiativet innan de själva bestämmer sig för hur de ska ställa sig.
Hur som helst, det är dags för de politiska ledarna att bygga upp ett Europa som inger människorna hopp om detta gemensamma projekt. Detta därför att EU är så mycket mer än bara summan av de nationella framsteg de olika regeringarna uppnår, bland annat de som ni har nått, herr Zapatero.
Lissabonfördragets godkännande kommer att innebära slutet på en fas, men arbetet har just inletts. Det är dags att fortsätta byggandet av en frihetens, säkerhetens och rättvisans plats, att bygga upp en verkligt europeisk invandringspolitik, att förbättra konkurrenskraften hos våra företag och välfärden för våra medborgare, och det är också dags att EU höjer sin röst i världen och förbättrar förbindelserna med sina grannar, bland annat i Medelhavsområdet där Spanien kan vara till stor hjälp.
Med sin stora nationella och språkliga mångfald har Spanien därför mycket att erbjuda för att förverkliga detta gemensamma ideal, och om valurnorna återigen ger er förtroendet att regera, ensam eller i samverkan med andra, måste ni göra ett verkligt personligt åtagande för att uppnå dessa mål.
Guntars Krasts
(LV) Tack, herr talman. Herr premiärmister! Lissabonfördraget som antogs i december kommer inte bara att forma de institutionella villkoren för EU:s framtid. Som jag ser det finns det tre bedömningar av resultatet från Lissabon som alla som anser att EU:s framtid är viktig kan instämma i, både de som välkomnar det som har uppnåtts i Lissabon och de som ogillar det. Alltsedan överenskommelsen i Lissabon har det funnits anledning till viss optimism om EU:s framtid, för det första angående medlemsstaternas förmåga att enas, för det andra för att man är försiktig med att bedöma den nådda överenskommelsen eftersom den verkliga effekten av fördraget inte går att utvärdera förrän det har varit i kraft i flera år, och för det tredje för att man gör en negativ bedömning av att konstitutionsfördraget efter resultatet av folkomröstningarna i Nederländerna och Frankrike delvis blev ett fördrag genom att man undvek att lyssna till allmänhetens åsikter. En av de centrala uppgifterna i arbetet med konstitutionsfördraget var paradoxalt nog att göra det mera förståeligt och acceptabelt för de europeiska medborgarna. Som ledamot i det europeiska konventet är jag emot användningen av och andemeningen i ordet ”konstitution” för det nya fördraget. Resultatet från Lissabon utgör en strategi som jag stöder, men jag tror inte att skälen till förändringarna kommer att vara till nytta för EU:s framtid. Tack.
David Hammerstein
(ES) Herr Zapatero! Jag är mycket glad över att ni är här i dag och att ni har fäst så stor vikt vid klimatförändringen och behovet av att agera nu. Välkommen i klubben.
Samtidigt måste ord åtföljas av positiva politiska beslut och det är en obestridlig sanning att Spanien fortfarande är det svarta fåret när det gäller klimatförändringarna med siffror som ligger långt ifrån Kyotomålen. Detta kräver betydande åtgärder för förnybara energikällor - vi behöver en beskattningspolitik. Jag är mycket glad över förslaget om en extra cent på bensin, även om det är en skenmanöver. Samtidigt skulle jag önska att Spanien presenterade ett förslag om en europeisk miljöskatt för att åtgärda störtfloden av utländska produkter och importen av förorenande produkter.
Vi skulle bli mycket glada om kolsubventionerna kunde avskaffas i Spanien och i hela Europa, om beskattningsåtgärder för att minska den skenande spanska energiförbrukningen togs på allvar och om infrastrukturinvesteringarna kunde inriktas på järnvägar och annan kollektivtrafik och inte på vägar.
För att säga något positivt gratulerar jag er helhjärtat till att Spanien tänker avveckla kärnkraften. Denna gradvisa avveckling är mycket viktig och jag skulle vilja be andra ledare i Europa att uppmärksamma detta eftersom kärnkraften är mycket dyr, mycket farlig och mycket långsam att bygga upp, och den är inte lösningen på klimatförändringen.
Willy Meyer Pleite
(ES) Välkommen, herr premiärminister! Ni vet att jag hör till en av dessa minoriteter som skulle ha velat se en folkomröstning om Lissabonfördraget i Spanien och i alla medlemsstaterna.
Jag har lyssnat uppmärksamt på er, och det finns fortfarande tid för er att ta initiativet. Det finns tid för EU att hålla en folkomröstning i alla medlemsstater samtidigt för att ta hänsyn till en av de grundläggande komponenterna i vår historia: folket. Vår ställning är inte bara en tom fasad, den är djupt demokratisk i den mening att vi inte kan bygga upp eller avsluta EU-projektet utan folkets direkta medverkan.
Jag menar att ni är överdrivet optimistisk när ni säger att vi har avslutat uppbyggnaden av vårt sociala Europa. Här i parlamentet måste vi ofta medlagstifta med direkta attacker mot den europeiska välfärdsstaten när det gäller arbeten och anställningstrygghet. Just nu pågår en debatt om flexicurity. Jag anser därför att vi även måste diskutera konsolideringen av denna välfärdsstat.
Jag slutar med en önskan, herr premiärminister. EU:s Afrikamöte står för dörren. Glöm inte bort de ockuperade territorierna i Västsahara. Spanien och EU har ett grundläggande ansvar i området. FN:s säkerhetsråd har krävt självbestämmanderätt och det är upp till EU att ge kravet substans och om möjligt förverkliga det vid Afrikamötet.
Irena Belohorská
(SK) Herr premiärminister! Ni har uttalat er aktning för parlamentet och jag vill göra detsamma för er och genom er också för Spanien. EU:s framtid är en enorm uppgift för Europaparlamentet. När det gäller antagandet av lagstiftning har medbeslutandeförfarandet utökats till att gälla 68 områden. Dessa är energi, klimatförändringen, strukturfonder, samarbete inom straffrätt, intellektuell äganderätt och så vidare. Europaparlamentet blir medlagstiftare i 95 procent av all EU-lagstiftning. Parlamentet kommer alltså att besluta om dubbelt så många rättsakter som det gör i dag. Dessutom kommer parlamentet att välja ordförande i Europeiska kommissionen. Kommissionens ordförande måste redogöra för alla sina diskussioner med rådet till parlamentet.
År 2009 blir Europaparlamentet det starkaste parlamentet sedan det första sammanträdet 1968. Det blir en jämbördig partner till de övriga EU-institutionerna. Vi måste därför öka valdeltagandet i valet 2009 av denna starka institution. Valdeltagandet i det senaste valet till Europaparlamentet var det lägsta någonsin. Endast 47 procent av väljarkåren deltog, och i Slovakien som jag företräder var siffran så låg som 11 procent. Vi har ett stort arbete framför oss.
Manfred Weber
(DE) Herr talman, herr premiärminister, kära kolleger, mina damer och herrar! Jag vill gratulera Martin Schulz. Han har lyckats få en dunk i ryggen av sina socialistvänner med sin trista - för att inte säga dumma - polemik riktad mot PPE-DE-gruppen. Strax efter att han hade avslutat sitt anförande var det precis lika många tomma stolar på den socialistiska sidan som det är på denna sida. Även om det är frestande att säga att socialisterna bara lyssnar på sina stora ledare och inte är intresserade av att debattera ska jag avstå från att göra det eftersom vi förväntas behandla varandra med respekt. Martin Schulz bör be om ursäkt.
Låt mig gjuta lite liv i debatten genom denna fråga: vad har vi egentligen lärt oss i dag? Tja, vi har fått höra att Spanien är en nation i Europa. Jag tror jag att har rätt när jag säger att det var samma nation när premiärminister José Maria Aznar talade till oss. Men vi har också hört ett anförande om nationell politik med en snegling mot valen.
Jag tycker inte att det är Europaparlamentets uppgift att engagera sig i det. Angela Merkel och president Nicolas Sarkozy var också här, men de följde ingen nationell agenda utan talade om Europa. Dessa debatter är bara av värde om vi ser på detaljfrågorna. I det avseendet har min kollega herr Dupont naturligtvis helt rätt. Det faktum att Spanien har legaliserat 700 000 invandrare förkastades tydligt av president Sarkozy i förra veckan här i parlamentet. Det hade varit intressant att höra varför det uppenbarligen finns vissa meningsskiljaktigheter i frågan i Europarådet. Det hade varit intressant att höra hur vi egentligen försöker lösa invandringsfrågan. Vi vet att en stor illegal invandring sker och vi vet att tydliga EU-direktiv med regler och förfaranden för att skicka tillbaka illegala invandrare har lagts fram. Dessa direktiv stoppas i Europarådet och kommer inte längre.
Jag förstår inte hur vi ska kunna förklara för våra medborgare varför vi diskuterar EU:s stora och ädla värderingar här i parlamentet medan framstegen i den dagliga verksamheten i Europarådet, där även ni är ledamot, herr premiärminister, tyvärr har avstannat.
Mitt budskap är följande: det är viktigt att tala om EU och diskutera EU:s grundläggande värderingar, men EU:s åtgärder måste ha högsta prioritet.
Bernard Poignant
(FR) Herr premiärminister! När vi i dag talar om Europas framtid ligger historien inte långt borta. Den var mycket påtaglig för vissa av våra medborgare när Berlinmuren fanns kvar. Vi visste var hotet fanns eftersom det hade en plats och ett ansikte. Vi gick i spetsen för friheten, till och med bredvid Franco, och man behövde förresten aldrig tala om gränser eftersom de drogs av järnridån. Därmed var Europa uppdelat och det var inte mer med det.
Numera känner jag att Europas framtid ligger i dess geografi. Vi behöver bara se oss omkring. Vi befinner oss alldeles bredvid världens slagfält, från Gaza till Kabul. De behöver lite europeisk försoningsanda där borta. Vi är också nära hungerzonen, landet av pandemier - Afrika, som ni också nämnde. Vi måste dela med oss till dem, för det är där vi kan kontrollera migrationsflödena.
Vi befinner oss också nära ett område som under de senaste åren visat tecken på religiös fanatism. Det gäller inte alla, naturligtvis. Här måste vi samtidigt kräva en dialog mellan kulturerna, och inte kulturkrockar. Vi ligger också nära olje- och gastillgångarna. Vi behöver dem. Det innebär att vissa av våra planer är beroende av en trygg energiförsörjning och energioberoende.
Detta är några förklaringar vi kan ge till våra medborgare, som känner sig lite förvirrade. Det moderna Europa befinner sig i centrum av kontinentala nationer. Det finns inga imperier längre. Ni hade ett och det hade även vi. Det finns några småbitar kvar här och var. Det finns inga block längre. Europa måste få en ny riktning. Det kan man inte uppnå bara genom fler direktiv. Vissa breda framtidsperspektiv måste dras upp för att något slags europeisk dröm ska kunna byggas upp igen. Så ser jag delvis på Europas framtid.
Slutligen vill jag be om ert överseende, herr premiärminister, eftersom vi nästa år firar 200-årsjubileet av Napoleons fälttåg i Spanien. Eftersom vi är bekanta och det är franskt ordförandeskap nästa år, ber jag om överseende med oss.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Jag vill tacka premiärministern för hans uppfriskande tal om en politisk union. Jag vore tacksam om han kunde ta sig tid att åka till London och upprepa detta för sin socialdemokratiska premiärministerkollega, Gordon Brown, inklusive delarna om den sociala dimensionens betydelse för den gemensamma marknaden och vikten av solidaritet och sammanhållning i EU för att möta de globala utmaningarna.
Om två veckor kommer premiärministern att delta i Europeiska rådets decembermöte och diskutera med Nicolas Sarkozy om förslaget att inrätta en grupp av vise män, en ”comité des sages”. Jag vore tacksam om han kunde säga till Nicolas Sarkozy att vi inte borde äventyra möjligheten att få fördraget ratificerat genom att på nytt börja gräla om förfaranden och maktbalans. Och var snäll och säg till honom att det inte är vettigt att försöka fastställa Europas geografiska gränser. Utvidgningsprocessen är fast förankrad. EU kommer att få sin slutgiltiga utformning när de europeiska länder som fortfarande befinner sig utanför unionen slutar att vilja ansluta sig till oss.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Geografiskt sett har Europa tydliga och fastställda gränser. Politiskt däremot har termen Europa blivit synonymt med det växande EU. Å ena sidan ingår inte alla europeiska länder i denna organisation, men å andra sidan trycker de flesta ledamöterna i parlamentet på för att låta icke-europeiska länder som Turkiet komma med.
När vi diskuterar Europas framtid är det viktigt att ha dess rötter och grundläggande värderingar i åtanke. Det finns tusentals dokument som handlar om EU:s värderingar. De beskrivs dock inte alltid klart och tydligt, inte ens i stadgan om de grundläggande rättigheterna som har debatterats här i dag. I slutändan är Europas rötter kristna och dessa grundläggande värderingar fastställdes för länge sedan. Ideliga försök att beskriva det uppenbara gör att proportionerna förvrängs. Det påverkar också förmågan att komma till rätta med de verkliga problemen på den gamla kontinenten, som t.ex. en allt äldre befolkning i Europa, migration, aggressiv konkurrens från länder i Asien, terrorism, epidemier, nya sjukdomar och även energiförsörjning.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr premiärminister! Det är rätt och riktigt att vi bör erkänna att efter en oroande period med osäkerhet har ni varit en av de ledare som gjutit nytt liv i Europas transatlantiska förbindelser, och jag måste gratulera er till detta.
För dem av oss som anser oss vara djupt proeuropeiska är det sorgligt att se att de transatlantiska förbindelserna fortfarande tyngs av två barlaster som tidigare har fått dem att gå till botten: för mycket merkantilism och för mycket mellanstatlighet. Vi har också märkt att även om skeppet seglar bra så har dess riktning, eller kurs för att tala i maritima termer, bestämts av Angela Merkels och Nicolas Sarkozys kompass, vilket gör att båten helt klart får slagsida mot den konservativa högern.
Frågan är vilket manöverutrymme ni har för att räta upp skeppet och få det på rätt kurs? Hur tror ni att ni ska kunna övertyga dem som, trots att de är proeuropeiska, är rädda för att gå ombord på EU-skeppet för att de inte tycker att det verkar säkert, eller för att de inte vet var det är på väg eller för att de inte kan se varken ett socialt Europa, ett Europa med en hållbar miljöpolitik, ett Europa med internationellt ansvar eller ett öppet, demokratiskt och populärt Europa som vi så ofta talar om? Tror ni att ni kan leda språnget från det marknadsinriktade Europa till det politiska Europa? Hur?
Och eftersom ni har gratulerat parlamentet till så mycket, är det inte dags att parlamentet blir den huvudsakliga lagstiftaren i EU?
På tal om detta, och i ljuset av den nya informationen om hur de spanska baserna används för transport av fångar till Guantanamo, har regeringen för avsikt att genom FN:s säkerhetsråd se över sina förbindelser med USA?
Jag säger detta för att allt hör ihop med EU, speciellt med EU:s trovärdighet.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
(DE) Herr talman, herr premiärminister! Parlamentet beslutar i morgon om huruvida stadgan om de grundläggande rättigheterna blir rättsligt bindande i framtiden. För mig som har varit ledamot av det konvent som inrättades för att dra upp riktlinjerna till stadgan om de grundläggande rättigheterna blir detta en mycket viktig omröstning, inte bara för att jag hade äran att arbeta med det mest moderna EU-dokumentet om grundläggande rättigheter, och inte bara för att jag, som många andra, kämpande i sju år för att garantera att det skulle bli rättsligt bindande.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna grundas på de civila, politiska och social rättigheternas odelbarhet. För mig, som ingår i parlamentets vänsterfalang, kommer från Berlin och har bott i Östtyskland fram till den fredliga revolutionen 1989, är detta av största vikt. För mig är ett rungande ja till stadgan den logiska följden av vår kritiska bedömning av vår egen historia. En bedömning som var nödvändig och som inriktades på de gigantiska brotten mot de grundläggande och mänskliga rättigheterna under ”faktiskt existerande socialism”.
Herr premiärminister, ert land spelar en viktig roll i EU. Genom att rösta ja i folkomröstningen om det dåvarande konstitutionsfördraget bidrog Spaniens befolkning i hög grad till att stadgan inte lades på hyllan. Ni kan och bör bygga vidare på detta. Alla har stora förhoppningar på EU. De förväntar sig att EU ska ta itu med deras dagliga behov och problem. De vill att EU ska arbeta handgripligen, inte bara nynna på melodin som Jean-Claude Juncker sa, för att skapa ett arbetarnas EU som verkligen grundar sig på solidaritet. Därför behövs en kraftfull kampanj i EU mot social dumpning och lönedumpning. Minimilöner för alla som tryggar människornas uppehälle: det är vad vi behöver. De sociala frågorna är verkligen avgörande för EU:s framtid!
Roger Helmer
(EN) Herr talman, herr premiärminister! Lissabonfördraget - eller den omdöpta konstitutionen - är er vision av EU:s framtid. Detta är den konstitution som beslutsamt avvisades av de franska och nederländska väljarna 2005 och som vi nu försöker tvinga igenom utan folkets samtycke.
I alla 27 medlemsstater visar opinionsundersökningar att en majoritet av medborgarna vill folkomrösta om fördraget. I Storbritannien vill 80 procent ha en folkomröstning och två tredjedelar skulle rösta nej. Ändå förvägrar vår regering oss den omröstning som den högtidligt utlovade i sitt valmanifest.
Herr premiärminister! Ni talar om ett demokratiskt EU, men EU undertrycker den allmänna opinionen. Det förakt vi visar för den allmänna opinionen innebär att vårt anspråk på att vara en ”union av värderingar” är ett hån. Gång på gång berättar mina väljare för mig att de röstade för ett frihandelsområde 1975, inte en politisk union. Det är dags att montera ned EU:s överstatliga politiska strukturer och återgå till den enkla handelsgrupp som britterna utlovades 1972.
Marianne Thyssen
(NL) Herr talman! Det faktum att vi välkomnar den spanske premiärministern till vårt sammanträde i dag kan felaktigt ge intryck av att vi fortfarande befinner oss i en period av eftertanke kring konstitutionen eftersom denna serie av diskussioner med premiärministrar anordnades i det syftet. Som tur är har vi emellertid den perioden bakom oss och under tiden har vi kommit överens om ett bra reformfördrag. Ni är naturligtvis välkommen hit, herr premiärminister, för nu är det mödan värt att tala om Europas EU:s. Nu mer än någonsin tidigare, eftersom fördraget inte är ett avslut utan en ny början.
Det är inte ett mål i sig själv, utan ett instrument som vi måste använda effektivt och som ger oss en bild av en bättre förvaltning, mer demokrati, förverkligandet av värderingar som frihet, säkerhet, välstånd och en fortsatt utbyggnad av vår sociala marknadsekonomi i en öppen och globaliserad värld. Herr talman, mina damer och herrar, ni kan lita på mig när jag säger att detta är samma mål som många belgiska medborgare arbetar för i syfte att reformera staten. Men det är helt slumpmässigt. Dess syfte är att förverkliga de mål vi delar med så många människor här.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Jag vill berömma premiärministern för att han - till skillnad från många andra premiärministrar - talar samma språk här i Bryssel som i sin huvudstad. Jag vill också berömma honom för att han är en av mycket få premiärministrar som inte döljer vad EU är och bör vara för sin egen befolkning. Därför har han folkets stöd och därför blev det ett rungande ja till den europeiska konstitutionen.
Jag vill också ta tillfället i akt att gratulera premiärministern för att han återgett Spanien dess rätta representationsnivå här i parlamentet från och med 2009.
Jag anser att Spaniens budskap är tydligt och vi håller med om detta budskap: EU kommer antingen att vara socialt eller inte finnas alls; vara en global aktör, eller inte finns alls; kunna kombinera solidaritet med subsidiaritet eller misslyckas; kunna erbjuda en hållbar tillväxtmodell eller försvinna; kunna erbjuda en lösning som gynnar social integration, jämställdhet mellan kvinnor och män och ökat självbestämmande för folket eller falla samman; kunna förena mångkulturalism med social sammanhållning, fri konkurrens med generositet, effektivitet med rättvisa, flexibilitet med säkerhet, eller så kommer det att vara meningslöst.
Jag delar också premiärministerns åsikt att säkerheten är okränkbar och bör vara individuell, social, nationell och internationell för alla. Jag delar också hans åsikter om invandring. Ja, det rätta svaret på invandringsproblemen är integration, inte utvisning; integration, inte marginalisering. Det korrekta svaret bör vara inriktat på att ta itu med orsakerna, inte symptomen.
Jag förstår mycket väl varför premiärministern inte behöver en ny folkomröstning om det nya fördraget. Han har redan ett ”maximandat” och därför acceptera ett minifördrag. Vi måste ratificera det här fördraget snabbt och sedan återuppta vår resa mot ett mer integrerat EU.
(Applåder)
Bogdan Pęk
(PL) Herr talman! När jag följt debatten har jag fått känslan av att allt är bra och kommer att bli ännu bättre, trots att det faktiskt redan är så bra att det knappast kan bli bättre. Det finns dock ett antal problem som de stora EU-ledarna är eniga om, men tycks ha missuppfattat.
Vi står inför en ny kvasireligion, nämligen den så kallade växthuseffekten. Växthuseffekten presenteras på ett sätt som ska leda till ett krav på maximala utsläppsminskningar. De europeiska länderna tvingas därför att konkurrera med länder som inte har några sådana stränga planer för utsläppsminskning. Samtidigt anser nu alla seriösa forskare att växthuseffekten är ett naturfenomen som uppstår regelbundet och att mänsklighetens totala påverkan endast kan göra skillnad med ett par procent som mest.
Mina damer och herrar, jag uppmanar er att inte ägna er åt önsketänkande. Börja i stället att utforma en förnuftig energipolitik, eftersom oljan nu kostar 100 US-dollar och en del tror att den snart kommer att bli ännu dyrare. De uppenbara frågorna är: varför ser situationen ut som den gör och vem tjänar på den?
Gerardo Galeote
(ES) Herr premiärminister! Jag måste upprepa välkomsthälsningarna från alla mina kolleger i min grupp som en handling av respekt och parlamentarisk hövlighet som jag verkligen inte anser att PSE-gruppen har visat.
Vi spanska ledamöter borde också vara smickrade, eftersom ni har kommit hit i dag, innan ni rapporterar till det spanska parlamentet om resultatet av rådets möte i Lissabon innan det spanska parlamentet upplöses, vilket ni utan tvekan planerar att göra, eftersom ni måste hålla med om att det spanska folket förtjänar en förklaring med tanke på att de, som ni nämnt, var de första som höll en folkomröstning om en konstitution som fortfarande inte existerar.
Det proeuropeiska engagemanget i ert tal delas fullt ut av den stora majoriteten i kammaren. Därför kan jag tänka mig att ni nu, från Europa och mot Spanien, liksom ni sagt, kommer att dela vår oro angående att Spanien har varit sämst i EU på att införliva gemenskapsdirektiven i den nationella lagstiftningen och ändå har gått i täten när det har gällt rättsliga förfaranden vid överträdelser av EU-rätten. På samma sätt måste jag säga att era åtaganden här i dag om miljön - som man måste hylla - står i kontrast till den hårda faktiska verkligheten, eftersom vi precis i dag har hört om en rapport från Europeiska kommissionen av vilken det framgår att vårt land är det land som har längst kvar när det gäller att uppfylla målen i Kyotoprotokollet.
Jag kan inte önska er lycka till vid valet i mars. Det stämmer att ert anförande lät mer som ett kampanjtal än något annat, men jag vill, och det är det som är problemet, att ni ska göra allt ni kan för att återupprätta det samförstånd mellan de spanska politiska krafterna i EU-institutionerna som har försvunnit, inte på grund av initiativen från denna sida av ...
(Talmannen avbröt talaren.)
José Luis Rodríguez Zapatero
Spaniens regeringschef. - (ES) Herr talman! Jag ska göra två kortfattade påpekanden om två frågor som tagits upp mycket ihärdigt: invandringspolitiken och legaliseringen av situationen för invandrare i Spanien.
Jag förespråkar en gemensam invandringspolitik för Europeiska unionen som omfattar gränskontroller, integration och en stadga för dess gemensamma reglering. Vi är långt därifrån, men jag kan försäkra de två ledamöter som tog upp denna fråga om en sak: när jag blev premiärminister upptäckte jag att det i mitt land finns 700 000 illegalt invandrade arbetare som utnyttjas, som inte betalar några skatter eller socialförsäkringsavgifter och som arbetar i den informella eller illegala ekonomin.
Våra europeiska värderingar är rättigheter, laglighet, öppenhet och rättssäkerhet. Jag kommer därför alltid att försöka att se till att ingen i mitt land arbetar illegalt, att ingen utnyttjas, att ingen nekas sina rättigheter och att ingen underlåter att bidra till de bördor som axlas av ett demokratiskt land. Aldrig.
(Applåder)
Jag vet inte hur många av dessa 700 000 personer som kommit in i landet genom Frankrike. Jag vet inte. Vad jag dock vet är att Frankrike och Spanien, efter långa diskussioner på grund av att det fanns meningsskiljaktigheter, nu delar en gemensam filosofi och en gemensam politisk strategi. Detsamma gäller den tyska regeringen. Dessa länders erfarenheter och omständigheter har varit mycket olika på grund av avsaknaden av en gemensam invandringspolitik. När det inte finns någon gemensam invandringspolitik har vi tendens att skylla våra problem på Frankrike, eller så skylls Frankrikes problem på Spanien, eller så skylls Tysklands problem på Italien eller tvärtom. Detta leder absolut ingenstans och skadar också den europeiska integrationen.
När vi har en politik med gemensamma yttre gränser, som alla kontrollerar tillsammans, och en integrationspolitik och en gemensam status, kommer vi inte att frestas att kritisera ett land som tar itu med frågan med 700 000 personer som arbetar illegalt så att de kan legaliseras.
Angående klimatförändringen kan jag inte betona detta mer bestämt, men jag vill inte heller se tillbaka på någon särskild regering, eftersom vi i mitt land har haft regeringar av alla färger ... Det har utan tvekan skett en enorm ekonomisk tillväxt i Spanien. Det enda jag vet är att den regering som jag leder är den enda som har stoppat de ökade utsläppen av växthusgaser - vilket vi gjorde 2006 - och den enda regering som har börjat minska dessa utsläpp samtidigt som vi ökat den ekonomiska tillväxten med 4 procent. År 2006 var också det första året då den spanska konsumtionen av primärenergi minskade. Vi är oerhört beslutsamma på detta område, liksom vi har varit på andra politiska åtgärdsområden där vi inte har tvekat att anta långtgående lagar om rättigheter eller att fatta kraftfulla utrikespolitiska beslut när vi har varit emot vissa åtgärder. På den internationella arenan kommer vi inte att tveka att vara stränga eller beslutsamma när vi hanterar vad jag har beskrivit som en enorm utmaning och en enorm möjlighet. Jag kan försäkra er om att Spanien inte är det värsta landet och säkerligen inte kommer att vara det under de kommande åren, eftersom vi kommer att göra en enorm nationell insats för att drastiskt minska utsläppen av växthusgaser, investera i alternativ förnybar energi och driva en politik för energieffektivitet och energibesparingar.
Jag vill avslutningsvis upprepa min djupa tacksamhet till Europaparlamentet. Jag har känt mig väl till mods här och också europeisk, djupt europeisk, och när jag lämnar denna det europeiska folkets gemensamma kammare kommer jag att känna mig ännu mer europeisk. Jag skulle mycket gärna ha velat komma hit tidigare.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Katalin Lévai  
skriftlig. - (HU) Herr talman! Ekonomisk utveckling och skapande av arbetstillfällen är grundläggande krav i EU i dag. Framsteg måste göras på området för skapande av arbetstillfällen genom ekonomisk utveckling, och detta kräver en längre planeringsperiod än 1-2 år och en mer flexibel användning av solidaritetsfonderna.
Vi måste konfrontera hotet med klimatförändringen, och vi måste garantera en säker och hållbar energiförsörjning. Miljöskydd och införandet av miljövänlig teknik är nu globala frågor som påverkar hela samhället.
I enlighet med Lissabonstrategin, och genom att ändra den när så är nödvändigt, måste unionen omvandlas till en region med välstånd, solidaritet, säkerhet och frihet, genom att sträva efter nya partnerskap med hela världen, men särskilt med sina närma grannar, Asien och Afrika.
EU måste spela en ledande roll i fråga om globaliseringen! I det hänseendet är det viktigt att skapa ett kunskapsbaserat samhälle där medborgarna kan erhålla flexibla och överförbara kunskaper som de kan använda i sina dagliga liv, genom utbildning och yrkesutbildning. Livslångt lärande är grunden för en rörlig arbetskraft. När det gäller sysselsättningen måste vi nå fullständigt lika möjligheter, bekämpa social utestängning, stödja de som släpar efter, de som befinner sig i missgynnade situationer och de som tvingats till samhällets marginaler. Vi måste särskilt uppmärksamma små och medelstora företag, vilka kan ses som ett tecken på ett välfärdssamhälle och på en lämplig sysselsättningsnivå.
Energiproduktionen måste bygga på en stabil grund, konsumtionen måste minska till en lägre nivå, och avfallet måste stoppas genom införandet av energibesparingstekniker. Andelen alternativa energikällor måste ökas parallellt med en minskad användning av fossila bränslen.
