Situationen i Mellanöstern/Gaza (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Mellanöstern/Gaza.
Det gläder mig särskilt att välkomna rådets tjänstgörande ordförande, den tjeckiske utrikesministern Karel Schwarzenberg, som måste resa vidare till Sydafrika i dag. Tidigare ordförandeskap har ordnat det så att en ställföreträdare har kommit i stället för deras utrikesminister, så vi uppskattar särskilt att ni är här i dag, herr Schwarzenberg. Ni är varmt välkommen!
Det gläder oss naturligtvis också att den ansvariga kommissionsledamoten, Benita Ferrero-Waldner, är närvarande - som hon nästan alltid är. Som ni vet känner kommissionsledamoten också mycket väl till problemen i Mellanösternkonflikten och hon har, i likhet med Karel Schwarzenberg, besökt området. Också ni är varmt välkommen, fru kommissionsledamot!
Karel Schwarzenberg
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Tack så mycket för att ni ger mig ordet i denna mycket lägliga debatt om den dramatiska situationen i Mellanöstern.
Situationen har försämrats snabbt på alla nivåer sedan Israel inledde sin militära offensiv i Gazaremsan den 27 december. De humanitära konsekvenserna av denna operation är dramatiska för befolkningen i Gaza. Sedan operationen inleddes har över 900 palestinier omkommit, varav cirka 30 procent var kvinnor och barn. Vi är ytterst oroade över förlusten av människoliv, vilket vi vid upprepade tillfällen har gett uttryck för i ordförandeskapets uttalanden. Europeiska unionen beklagar djupt de pågående fientligheterna, som har lett till så många civila dödsoffer, och vi vill förmedla våra uppriktiga kondoleanser till offrens familjer.
Vi är särskilt oroade över incidenter som attacken mot FN-skolan i Jebaliya och beskjutningen mot humanitära hjälpkonvojer, då humanitär biståndspersonal dödades. Över 4 200 palestinier har skadats enligt FN:s kontor för samordning av humanitära frågor (OCHA). Enligt detta FN-organs beräkningar har 28 000 personer blivit internflyktingar sedan fientligheterna började. Många av internflyktingarna söker sin tillflykt till läger, resten av dem vistas hos släktingar.
De största humanitära behoven rör det stora antalet skadade och de överbelastade sjukhusen, medan internflyktingarna och deras värdfamiljer behöver särskild hjälp som livsmedel, husrum, vatten och nödvändighetsartiklar. Eftersom vattenförsörjningssystemet skadades allvarligt och är i behov av en snabb reparation, har Gazas befolkning knappt tillgång till rent vatten. Att tillhandahålla dricksvatten är därför av yttersta vikt.
Det råder också en omfattande livsmedelsbrist bland hela befolkningen. Utländska icke-statliga organisationer har inte fått komma in i Gaza för att leverera och övervaka det humanitära biståndet på lämpligt sätt sedan den 4 november förra året. Det antal lastbilar som kommer in i Gaza har ökat sedan operationerna inleddes. Men det nuvarande dagliga genomsnittet på 55 lastbilar är fortfarande skriande otillräckligt med tanke på att det krävs minst 300 lastbilar per dag för att täcka behoven hos 80 procent av befolkningen, som har blivit biståndsberoende.
EU har nära följt de tragiska händelserna ända från början. Tre dagar efter det att operationen inleddes möttes utrikesministrarna för ett extra sammanträde i Paris för att diskutera situationen. De var överens om behovet av en omedelbar och permanent vapenvila och brådskande humanitära åtgärder för att påskynda fredsprocessen. Syftet med mötet var främst att diskutera hur man kan bidra till att få slut på våldet och mildra den humanitära krisen. Ordförandeskapet ledde ett diplomatiskt uppdrag i Mellanöstern och EU:s ministertrojka besökte regionen den 4-6 januari för möten i Egypten, Israel, med den palestinska myndigheten och i Jordanien. Den höga representanten besökte även Syrien, Libanon och Turkiet.
Grunddragen för en lösning på krisen börjar skönjas. Först och främst måste Hamas ovillkorligen upphöra med sina raketattacker mot Israel, och Israel måste upphöra med sina militära aktioner för att möjliggöra oavbrutna leveranser av humanitärt bistånd och återupptagandet av de offentliga tjänster och den sjukvård som Gaza är i så stort behov av. Den sex månader långa vapenvilan, som löpte ut den 19 december, var långt ifrån perfekt. Israel led sig genom regelbundna raketbeskjutningar, i vetskapen om att de hade större eldkraft än sin fiende. Gaza uthärdade verkligt pressande ekonomisk blockad, som fullständigt raserade dess ekonomiska utveckling.
För att nå en hållbar vapenvila måste vi finna en förnuftig kompromiss som omfattar ett slut på raketuppskjutningarna och återöppnande av gränsövergångarna. För att lösningen ska vara genomförbar måste man ta itu med tunnlarna över gränserna, särskilt längs Philadelphiarutten, för att förhindra vapensmuggling. Lösningen måste också leda till ett systematiskt och kontrollerat öppnande av alla gränsövergångar för att ge Gazas ekonomi möjlighet att utvecklas.
Vi anser att utplacering av internationella uppdrag för att övervaka genomförandet av vapenvilan och agera som en kontaktpunkt mellan de två sidorna skulle kunna vara en användbar lösning i detta avseende. EU är redo att skicka tillbaka sina observatörer till Rafah-gränsövergången och förlänga mandatet för EU:s gränsuppdrag i omfattning och innehåll. Vi vet att Israel har gått med på ett dagligt uppehåll för att livsmedel, bränsle och läkemedel, som det finns ett så trängande behov av, ska kunna komma in i Gaza. Endast en fullständig och omedelbar vapenvila skulle emellertid möjliggöra leverans och distribution av de stora kvantiteter bistånd som Gaza så desperat behöver och återupptagandet av grundläggande tjänster. Israel måste garantera obehindrat och säkert tillträde för det humanitära biståndet och andra nödvändiga varor, inklusive livsmedel, läkemedel och bränsle till den palestinska civilbefolkningen i Gazaremsan, samt en säker passage för civila och humanitär personal, in i och ut från Gazaremsan.
En varaktig och allomfattande lösning i Gaza kommer dock inte att vara tillräcklig för att skapa fred i regionen. Det finns mer allmänna och komplicerade utmaningar som vi måste hantera. Vi behöver en ny och integrerande strategi för att komma till rätta med den palestinska politiska situationen och återuppta fredsförhandlingarna, som har ställts in till följd av Gazakrisen. Försoning i Palestina och en regering som avspeglar det palestinska folkets ambitioner är mer nödvändigt än någonsin. Vi stöder därför de medlingsinsatser som genomförts av Egypten i enlighet med Arabförbundets resolutioner av den 26 november 2008.
Som det påpekas i rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) slutsatser från december 2008 är EU berett att stödja en stabil palestinsk regering som för en politik och vidtar åtgärder som avspeglar kvartettens principer. EU betonar behovet av att uppnå en rättvis, varaktig och allomfattande fred i Mellanöstern och efterlyser ett återupptagande av förhandlingarna mellan Palestina och Israel, samt att alla kvarstående frågor i den israelisk-palestinska konflikten, inklusive alla grundfrågor, kan lösas.
En varaktig och allomfattande lösning kommer slutligen att vara beroende av att det görs verkliga framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern. Det kommer att krävas snabba och omfattande insatser från parterna för att nå en heltäckande fred, som grundas på visionen av en region där två demokratiska stater, Israel och Palestina, existerar sida vid sida inom säkra och erkända gränser.
Det senaste våldsutbrottet i Mellanöstern kanske inte bara leder till ett bakslag när det gäller utsikterna till en fredlig lösning på konflikten mellan Israel och Palestina. Den politiska skada som striderna orsakar, både när det gäller regional polarisering och radikalisering, och det försämrade anseendet för de mer moderata krafterna får inte heller nonchaleras. Endast en livskraftig palestinsk stat kommer att skapa säkerhet i denna region, som redan har lidit alltför länge. Detta ligger särskilt i Israels och dess grannars intresse. Därför måste kraftfulla åtgärder omedelbart vidtas för att motverka den skada som de militära aktionerna har orsakat för att blåsa nytt liv i förhoppningen om ett rättvist och förhandlat resultat.
(Applåder)
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag tror att vi alla hade hoppats på en bättre inledning på 2009. Tyvärr står vi inför en fruktansvärd och skrämmande konflikt i Gaza, som nu är inne på tredje veckan.
Detta skapar mycket stor oro. Vi diskuterade frågan i går vid ett möte med utskottet för utrikesfrågor, utskottet för utveckling och de parlamentsledamöter som besökte Gaza under helgen.
Rådsordföranden har redan tagit upp den ohyggliga statistiken över döda och skadade, som förvärras varje dag. Det dyker upp allt fler exempel på offer som drabbats av extrema brännskador och hjälporganisationerna rapporterar att befolkningen lider akut brist på mat, bränsle och medicin. Dessutom är byggnaderna och infrastrukturen förstörda.
Israel har dock också drabbats av förluster och har träffats av hundratals raketer som Hamas avfyrat in på landets territorium, med civila israeler som mål. Krig skapar tyvärr alltid stort mänskligt lidande och det här kriget är inget undantag. Konflikten har inte bara förödande effekter, utan fördröjer också möjligheterna till fred, undergräver det arabiska fredsinitiativet och kan få en mycket negativ inverkan på stabiliteten i hela regionen.
Jag vill bara snabbt beskriva den diplomatiska aktivitet som vi tillsammans bedrivit i syfte att få slut på den här konflikten och sedan titta på vilka utmaningar som finns på medellång och lång sikt. Vi har varit aktiva redan från början, vilket jag menar är viktigt. Vi vet att vi inte är någon huvudaktör i Mellanöstern, men vi har varit, och är, en viktig aktör. Det extrainsatta mötet mellan EU-ländernas utrikesministrar som hölls i Paris den 30 december 2008 med anledning av krisens utbrott var därför mycket viktigt för att kunna ta fram förslag redan från början - Parisdeklarationen - i syfte att få slut på den här konflikten. Detta använde vi sedan i vår delegation och vid besöket i Mellanöstern.
Deklarationen kan delas in i tre delar. Först och främst efterlyser vi ett omedelbart eldupphör av humanitära skäl, vilket skulle innebära att både Hamas raketattacker mot Israel och Israels militära angrepp måste upphöra. Vi vill också att ett eldupphör ska åtföljas av ett permanent och normalt öppnande av alla gränsövergångar, i enlighet med avtalet om rörlighet och tillträde från 2005. Vi uttryckte vår beredskap att på nytt skicka ut Europeiska unionens gränsövervakningsuppdrag (BAM) till gränsövergången i Rafah så att den kan öppnas på nytt, och vi indikerade också att vi är beredda att undersöka möjligheten att skicka hjälp till andra gränsövergångar, förutsatt att våra säkerhetskrav uppfylls.
För det andra betonade vi det omedelbara behovet av humanitärt bistånd, som måste uppfyllas. Här efterlyste vi att gränsövergångarna omedelbart ska öppnas för att medicinsk hjälp, bränsle och livsmedel snarast ska kunna levereras till Gazaremsan och för att hjälparbetare ska kunna nå fram och sårade evakueras.
För det tredje upprepade vi vår ståndpunkt att det inte finns någon militär lösning på konflikten mellan Israel och Palestina, att fredsprocessen är den enda vägen framåt samt att insatserna måste intensifieras så snart som det finns ett varaktigt eldupphör.
Som ni vet genomfördes vår delegationsresa samtidigt som president Sarkozy var på besök. Han hade sedan tidigare planerat en resa till Syrien och Libanon och beslutade nu att även besöka Egypten och Israel för att ge extra stöd för de här insatserna, med utgångspunkt från vår deklaration från den 30 december 2008. Frankrike leder för närvarande FN:s säkerhetsråd och det var därför ett viktigt initiativ.
Besöken samordnades noggrant och inkluderade ett gemensamt möte i Ramallah, där president Sarkozy beskrev sin plan för eldupphör, som vi - trojkan - i viss mån hade berett väg för genom våra samtal med viktiga intressenter, framför allt Egypten och Jerusalem.
De här insatserna förstärkte varandra och sände ett kraftfullt, samordnat budskap från EU. Trojkan förmedlade inte bara EU:s hållning i frågan, utan manifesterade också vår närvaro. Jag anser att det var viktigt att också president Sarkozy reste till Syrien och att Javier Solana följde med honom till Syrien och Libanon och även hade överläggningar med Turkiet. Jag menar att allt detta var nödvändigt.
Jag betonade, som redan nämnts, den humanitära situationen och jag efterlyste framför allt att gränsövergångarna måste öppnas och en möjlighet till åtminstone några timmars eldupphör ges så att de internationella organisationerna kan genomföra sitt arbete. Israel tog till sig en del av de här punkterna och i förhandlingarna med den israeliska regeringen utverkade jag också att en representant för ECHO kan placeras hos den israeliska förvarsmakten för att samordna distributionen av humanitärt bistånd med de israeliska styrkorna, på samma sätt som gjordes under kriget i Libanon, då det var ett kraftfullt verktyg för ökad samordning.
Jag vill utnyttja det här tillfället till att tacka alla de modiga kolleger som fortfarande arbetar i Gaza, representanter för UNWRA och ICRC, som vi arbetar med och som tar emot en stor del av vårt ekonomiska stöd, men också många andra.
(Applåder)
Jag vill också säga att mina tankar går till familjerna till de hjälparbetare som redan har blivit offer för dessa tragiska händelser.
Kommissionen har också fört över stora medel till humanitära fonder och vi är beredda att göra mer i framtiden.
Vad har vi uppnått med de här förhandlingarna? Som rådsordföranden nämnde omfattade förhandlingarna också de viktigaste delarna i säkerhetsrådets senaste resolution, som antogs ett par dagar efter förhandlingarna, då USA lade ner sin röst. Ett omedelbart eldupphör, egyptiska garantier för att smugglingen genom tunnlarna ska stoppas, öppnande av gränsövergångarna för humanitärt bistånd, inklusive utpostering av en styrka - eventuellt med internationellt deltagande och/eller den palestinska myndighetens säkerhetsstyrkor - som bevakar den 15 km långa Philadelphia-korridoren mellan Gaza och Egypten.
Vår uppfattning är att den palestinska myndigheten har accepterat det här förslaget och att Israel och Hamas nu studerar det. Vi menar att det är mycket viktigt att man mycket snart kan få någonting som fungerar. De senaste uppgifterna jag har är att alla arbetar med detta och att vi om ett par dagar faktiskt kommer att ha ett eldupphör. Jag hoppas att så kommer att vara fallet.
När det gäller utsikterna på medellång sikt har beklagligtvis både Israel och Hamas inledningsvis avvisat FN:s säkerhetsråds resolution, men genom den dagliga kontakten hoppas jag att ett avtal snart kan komma till stånd. Det är viktigt att påpeka och vara medveten om att Egypten har spelat en ledande roll när det gäller direktkontakter med Hamas och att president Sarkozys besök i Syrien och de turkiska insatserna har varit mycket viktiga i det här avseendet.
Det verkar också som om arabländernas toppmöte kommer att hållas i Qatar i slutet av veckan. Som denna intensiva diplomatiska aktivitet visar har vi som mål att stödja alla relevanta aktörer som kan påverka Hamas och som kan hjälpa till att leverera en hållbar lösning i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution 1860.
Så snart som man kommit överens om eldupphör måste vi fundera över - förmodligen i form av en konferens - hur vi ska kunna formulera mer konkreta åtgärder för att uppfylla de humanitära behoven hos den palestinska befolkningen i Gaza. Vi måste dock vara tydliga med att påpeka att oavsett vad vi gör får det inte bidra till en oändlig cykel av förstörelse och återuppbyggnad utan fred.
När omständigheterna är de rätta kommer jag eventuellt tillbaka till er för att söka er hjälp att på ett meningsfullt sätt bidra till konstruktiva insatser, på samma sätt som jag tidigare gjort. Som ni känner till reser FN:s generalsekreterare Ban Ki-moon runt i regionen och förhoppningsvis kan också han bidra till den slutliga framgång som är absolut nödvändig för att få till stånd detta varaktiga eldupphör.
I ett långsiktigt perspektiv måste vi konstatera att den nuvarande offensiven tveklöst bidrar till att försvaga förtroendet mellan palestinierna och israelerna. Militära operationer kan aldrig leda till en varaktig fred. Det kan endast ett politiskt avtal göra. Dialogen måste därför återupptas mellan både israelerna och palestinierna och bland palestinierna själva.
När angreppen upphört tror jag att det kommer att vara viktigt att återuppta samtal som syftar till en omfattande fred så snart som möjligt. Här måste vi arbeta med den nya amerikanska administrationen för att se till att den kan ställa sig bakom bilaterala förhandlingar från början. Utifrån det perspektivet välkomnar jag den blivande utrikesministern Hillary Clintons ställningstaganden vid utfrågningen i senaten i går. Vi kommer att insistera på att parterna förhandlar om innehåll, och inte bara om process, och att Anapolis-processen kan avslutas på ett framgångsrikt sätt. Krisen visar att detta är mer brådskande än någonsin tidigare.
Frågan om försoning mellan palestinierna kommer också att vara central. Hamas kommer sannolikt inte att utplånas genom det här angreppet. Möjligen kommer organisationen att försvagas militärt, men stärkas politiskt. Hamas ståndpunkt att president Abbas mandat går ut den 9 januari är en annan fråga som har nära koppling till reformeringen av PLO och Fatah. För att få till stånd en varaktig fred är det tydligt att en stark palestinsk myndighet måste kunna tala för alla palestinier och att den måste ta ställning för en tvåstatslösning genom fredliga metoder.
Konflikten i Gaza har tyvärr också negativa återverkningar när det gäller det regionala stödet för fredsprocessen. Flera fredsförespråkande arabregimers bild av Israel har solkats av det stora lidande som drabbat civilbefolkningen i Gaza. Israeliska ledare och Israels befolkning bör vara medvetna om hur negativt detta är för deras ambitioner att leva i fred. Vi är deras vänner och måste berätta för dem hur det ligger till. Israel har därför ont om tid om de vill uppnå fred.
Detta är min första, korta - eller kanske inte så korta - analys och vi måste försöka arbeta för att få till stånd ett varaktigt eldupphör för att sedan kunna få i gång fredsförhandlingarna med den nya amerikanska administrationen.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Sjutton dagars strider i Gaza efterlämnar endast djup smärta. Det allra värsta, som inte går att reparera, är att människor fått sätta livet till, bland dem oskyldiga civila och barn. Men vi kan också se förstörelse, kaos, hat och hämnd. Palestiniernas sak splittrar. Radikalerna blir allt starkare på moderaternas bekostnad. Och fredsprocessen har spårat ut fullständigt.
Som talmannen betonade så beror detta på att man kan vinna ett krigs alla strider, men det viktigaste slaget kan fortfarande gå förlorat - kampen för fred.
Hellre än att försöka utmäta ansvar eller lägga skulden på den ena eller båda sidorna, är den viktigaste frågan - som kommissionsledamoten precis nämnde - att få till stånd ett eldupphör, enligt FN:s resolution 1860. Som FN:s generalsekretare precis påminde oss om måste bägge sidor efterleva resolutionen.
Det är också mycket viktigt att lindra den hemska humanitära och ekonomiska situation som råder i Gazaremsan, som ”styrs” - inom citationstecken - av Hamas, som är en organisation som finns med på EU:s lista över terroristorganisationer. Men vi måste komma ihåg att Hamas inte bara utgör orsaken till konflikten, utan Hamas är också konsekvensen av hemska förhållanden.
Min politiska grupp stöder och vill erkänna de ansträngningar som alla politiska grupper i parlamentet gör för att stödja förslaget till resolution som vi antar i morgon. Vi vill också hylla de ledamöter som deltog i förhandlingarna, i synnerhet Elmar Brok som representerade min grupp och hade en mycket svår uppgift.
Min grupp stöder kommissionens och rådets ansträngningar för att få ett eldupphör så fort som möjligt, i samarbete med de arabiska länderna - i synnerhet Egypten - och andra medlemmar i Mellanösternkvartetten.
Vi är förhoppningsfulla efter den nya utrikesministern Hillary Clintons uttalande i går inför den amerikanska senatens utrikesutskott, om erbjudandet av pragmatisk och effektiv diplomati grundad på dialog.
Slutligen kommer jag till det allra viktigaste: Europeiska unionen är en union med värderingar och sätter freden på första plats. Jag anser att Europeiska unionen måste göra alla ansträngningar och använda all sin politiska kraft i denna saks intresse, utan att vi låter våra tankar besudlas eller vårt hjärta förhärdas av konflikten.
(Applåder)
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Debatter som den som vi för i dag är svåra för oss alla. Anledningen till att de är svåra är att Israel är en vän, och många av oss - och det är sant särskilt för mig - är bundna till landet genom djup vänskap. Det är särskilt viktigt att diskutera kontroversiella frågor öppet med vänner.
Fram till i dag har konflikten skördat 1 000 liv under 17 dagar. Det är en blodig konflikt, och kvinnor och barn lider alldeles särskilt. Det finns en FN-resolution som utgör grunden för att utropa ett omedelbart eldupphör och inleda förhandlingar. Det är kristallklart att konflikten endast kan lösas utifrån internationell lagstiftning, och att internationell lagstiftning och internationell humanitär lagstiftning måste respekteras bör vara självklart för ett demokratiskt land som grundas på rättsstatsprincipen. Det är faktiskt skamligt att vi måste diskutera det här. Allt vi kan göra för att övervinna den humanitära krisen är att vädja om omedelbart eldupphör. Det vi menar i vår resolution är inte vad som helst, utan något som är mycket viktigt för att få ett direkt och omedelbart slut på dödandet, hungern och lidandet.
Det är alldeles klart att staten Israel har rätt att försvara sig. Staten har rätt att försvara sig mot folk som har som mål att förstöra den. Men ett demokratiskt land som grundas på rättsstatsprincipen måste ändå fråga sig självt om de medel som används i det syftet är proportionella. Enligt min åsikt - och jag tror de flesta ledamöterna i kammaren anser detsamma - är medlen inte proportionella.
(Applåder från vänster)
Vi måste säga till våra vänner i Israel, oavsett deras politiska ställning, att vi är medvetna om att Hamas inte är någon fredsrörelse. Vi vet att organisationen leds av människor som inte delar våra grundläggande värderingar, och varje raket som avfyras mot Israel är ett angrepp som staten har rätt att försvara sig emot - men trots allt är det ett misstag att vägra inleda en dialog. Om dialog utgör det grundläggande villkoret för en fredlig utveckling, då innebär en vägran att inleda en sådan dialog en fortsatt väpnad konflikt. Därför krävs en grundläggande anpassning.
En dialog med Hamas måste komma till stånd. Om Israel inte kan inleda dialogen direkt - jag kan förstå israeliska politikers inställning när de säger att de inte kan tala med Hamas, även om många medborgare anser att de borde - och om ledamöter av parlamentet och medlemmar i regeringen säger att de inte vill, finns det tillräckligt många möjligheter till internationell medling. Det finns till exempel Mellanösternkvartetten, och en av Europeiska unionens uppgifter inom kvartetten är att få till stånd en medling om dialog.
Det är fundamentalt fel att tro att det i slutändan kan bli en militär lösning på Mellanösternkonflikten. Jag anser att det är ett fundamentalt fel oavsett vilken sida som tror det. Terrorattacker leder inte till någon lösning och konventionella militära strider leder inte till någon lösning. Den enda lösningen är en dialog mellan konfliktens bägge parter, med hjälp av internationell medling.
Det krävs ett omedelbart eldupphör. Det måste det internationella samfundets system se till, om så med hjälp av en multinationell styrka där arabiska och i synnerhet muslimska stater ingår. Det vore en väg för att få till stånd ett eldupphör och en förbättring.
När jag var en ung grabb och började med politik fick jag lära mig att man inte talar med terrorister. Vid den tiden var Yasser Arafat den störste terroristen. Ett par år senare såg jag bilder på tv när den här terroristen fick Nobels fredspris tillsammans med israeliska politiker. Det som var möjligt då kan också bli möjligt i framtiden. Frågan är därför om tillräckliga framsteg görs så att de system som finns kan få till stånd den nödvändiga dialogen. På min grupps vägnar vill jag tacka alla dem, också från andra grupper, som har arbetat med vår resolution. Om resolutionen, som alla grupper i kammaren stöder - jag anser att det är ett gott tecken - kan bidra till en förbättrad atmosfär, har vi bidragit, om än i liten utsträckning, till att få slut på ett dödande som ingen kan acceptera.
(Applåder från vänster)
Annemie Neyts-Uyttebroeck
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Den dagen kommer då vi måste skilja det goda från det onda, men jag anser att det i dag är mer brådskande att vi ställer följande krav: en omedelbar vapenvila, upphörande av raketanfallen mot Israel och israeliska operationer i Gaza, humanitärt bistånd, en hållbar vapenvila, upphörande av smuggling av vapen och ammunition, effektiv övervakning av gränsen mellan Egypten och Gaza, tillbakadragande av israeliska trupper och återöppnande av gränsövergångar; och slutligen, upphävande av embargot - allt detta, samtidigt.
Det blir en mycket omfattande fas, som utan tvekan eller högst sannolikt kommer att kräva närvaron av en internationell styrka, och jag tror att unionen bör förbereda sig för att ingå i den. Jag skulle vilja göra två tillägg.
För att nå resultat måste Europeiska unionen tala och agera tydligt och organiserat. Det är väldigt bra att ha goda avsikter, men det är viktigare att vara effektiv. Förenta staterna måste också ta på sig en uppgift, liksom Arabförbundet och dess medlemsstater.
Slutligen vill jag tillägga att, för att erbjuda ett verkligt alternativ till situationen i Gaza måste Israel i hög grad förbättra situationen på Västbanken: 634 gränsövergångar, avskärningen av vägnätet, 8 meter höga murar och otaliga kränkningar av palestinierna innebär inte ett tillräckligt attraktivt alternativ för invånarna i Gaza för att få dem att vända ryggen mot Hamas.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja säga att den dagen kommer onekligen då alla måste tala med varandra.
(Applåder)
Cristiana Muscardini
Herr talman, mina damer och herrar! Precis som alla andra är vi tydligt involverade i och upprörda över situationen, men jag anser att det är en plikt, åtminstone för mig, att förkasta allt hyckleri.
Problemet har mycket djupa rötter. Palestiniernas legitima och heliga rätt till en fri stat är förknippad med Israels lika heliga rätt till erkännande, och vi vet att Israel har raderats från kartan i många länder. Vi vet att Frankrike, Italien, Spanien och Tyskland absolut inte skulle ha accepterat att bli utraderade från kartan. De skulle inte ha accepterat att betraktas som icke-befintliga. Vi vet att det inte var Israel som startade det här femtioelfte kriget och att terrorism fortfarande utgör ett av huvudproblemen.
Jag anser därför, om vi lämnar hyckleriet därhän, att vi är skyldiga att börja tänka på ett annat sätt. Vi kan inte tro att en dialog med terrorister kan motiveras med att så många civila har omkommit, för det skulle medföra en anledning för alla terrorister att i framtiden använda våld, tvång och död för att nå politisk legitimitet.
Jag anser att vi inom Europeiska unionen till slut bör agera mer konsekvent och finna förmågan att hantera problemet med ekonomiska relationer med länder som inte erkänner Israel och tillhandahålla humanitära korridorer så att civila, både palestinier och israeler, kan känna sig trygga. I det här fallet lider palestinierna mer, och med det vill jag säga att jag anser att det också vore riktigt att se över stödet som vi har gett och som vi ger för närvarande, men som vi inte har någon kontroll över.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, mina damer och herrar! Situationen är så man kan gråta. Hoppet om fred och säkerhet för dem som är berörda gick upp i rök i Gaza och försvann under liken, under barnens, kvinnornas, männens och de skadades kroppar. Vi står längre än någonsin från hoppet om säkerhet. Alla som tror att kriget, enligt israelernas logiska argument, är ett krig som motiveras av ett raketanfall mot Israel och att palestinierna måste lära sig läxan, har inte förstått något alls. De har inte förstått något alls, för att lära någon läxan är ett sorgligt sätt att utbilda dem och det har aldrig fungerat. Sedan Clausewitz tid vet vi att den som startar ett krig måste kunna avsluta det, måste veta vad syftet är. Nåväl, syftet med kriget är ökad säkerhet för Israel. I dag kan vi säga att krigets syfte aldrig kommer att nås genom det här kriget och det sätt som det utkämpas på. Ju fler civila som dödas, ju fler palestinier som dödas, desto mindre säkerhet i regionen! Där är dramat, tragedin som för närvarande utspelas i regionen. Och därför måste vi vara väldigt tydliga. Martin Schulz har rätt. Israel måste skyddas mot sig självt! Israel måste räddas från frestelsen i en lösning som innebär krig och väpnad styrka. Palestinierna måste skyddas mot Hamas. Palestinska civila måste skyddas mot Hamas. Det är vår uppgift. Det är inte lätt, men vi måste vara tydliga. Jag uppmanar rådet att sluta tänka i termer av uppgraderade, djupare, förbättrade relationer med Israel samtidigt som situationen förblir som den är. Det är en klen lösning, det är inte den rätta lösningen!
(Applåder)
Jag uppmanar alla som förespråkar en dialog, en diskussion med Hamas, att inte vara naiva, att komma ihåg att en diskussion måste äga rum med Hamas för att förbättra situationen i Gaza, eftersom de har makten, men samtidigt vara medvetna om att Hamas strategi kräver förluster. Israel har fallit i Hamas fälla: ju fler döda i Gaza, desto bättre för Hamas. Det är en av de sanningar som vi också måste säga till Hamas. Vi vägrar acceptera Hamas självmordsstrategi som går ut på att skapa offer och martyrer i syfte att utlösa attacker mot Israel. Vi måste tala om detta för Hamas också.
Slutligen vill jag säga något till er. De enda som kan lösa problemet med Hamas är palestinierna. Så länge Israel fortsätter att ockupera Västbanken, så länge Israel misslyckas med att erbjuda en positiv lösning till palestinierna på Västbanken, så kommer allt fler palestinier att vända sig till Hamas. Om vi ger palestinierna på Västbanken ett hopp om liv så kommer de att resa sig mot Hamas och de kommer att befria oss från Hamas. Befria palestinierna från Israels ockupation av Västbanken och palestinierna kommer att befria sig själva från Hamas.
(Applåder)
Luisa Morgantini
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Rahed är 50 år gammal, han har förlorat sitt hem, sina tre barn, sin hustru och två svägerskor. Rahed är förtvivlad och befinner sig i det center som vi besökte. Han sa i djup förtvivlan att Hamas kommer att säga att de har vunnit när anfallet är över, och Israel kommer att säga att de har vunnit, men i verkligheten är det vi civila som är döda. Jag skulle vilja säga en sak till. Med liken av kvinnor och barn som vi såg och med över 4 000 skadade på sjukhus utan behandling, är det faktiskt rättvisan som håller på att dö. Drömmen om ett Europa som strävar efter mänskliga rättigheter för alla håller på att dö, och det är en tragedi!
Vi är ineffektiva. Fru Ferrero-Waldner! Ni vet att jag har stor respekt för er och jag vet att ni vidtar åtgärder och arbetar med andra för att nå resultat. Jag anser att vi tydligt och klart måste förstå att det militära kriget, militarismen från Israels sida, inte leder till Israels räddning, utan till landets undergång, inklusive dess moraliska undergång. Det är det som David Grossmann säger, dessutom, när han firar minnet av Yitzhak Rabin som dödades av en judisk fundamentalist, inte en islamisk fundamentalist, för att han ville uppnå fred. Se till att det blir eldupphör! Se till att det blir eldupphör! Det är vad den norske läkaren sa till mig, han som opererar varje dag och arbetar dygnet runt (vi skickar läkare till Gaza). Ett eldupphör är vad vi vill ha!
Säkerhetsrådet måste börja omvandla sina ord till konkreta handlingar. Vi är överens om diplomati, men vi kan inte bara använda diplomati, utan vi måste använda alla instrument som vi har. Ett instrument som vi har i förhållande till Israel är uppgraderingen, och jag är glad över att höra att Europeiska kommissionens representant i Tel Aviv i dag sa, till exempel, att tiden inte är inne att tänka på uppgradering. Vi bör göra ett uppehåll, för vad vi verkligen måste få till stånd är ett eldupphör. Det är oerhört viktigt. Jag anser att det är viktigt, och det är ett starkt budskap.
Ni talade om beskydd och internationellt beskydd. Jag anser att det är fel att bara tänka på Gaza och Rafah. Beskydd av civilbefolkningen kommer norrifrån, det kommer från de israeliska attackerna som kommer från Herez. Gränskontroll är kontroll av de viktigaste gränserna, Rafah och Herez, för under lång tid, sedan 1992, sedan Osloavtalet, som ni väl vet, har palestinierna inte haft möjlighet att ta sig ut genom Herez. Inte ens sjuka kan ta sig ut den vägen.
Vi måste därför tänka inte bara i termer av tunnlar och vapen med vilka Hamas kan beväpna sig, utan i termer av absolut alla förbud som finns för palestinierna. Vi behöver ett eldupphör och öppnandet av inte enbart humanitära korridorer, utan öppnandet av alla gränsövergångar, för om folket inte har mat att äta, om folket inte kan handla, vad kan då göras? Det skulle vara en riktigt allvarlig påtryckning på Hamas att upphöra med sin existens och att upphöra med sina anfall som skadar den israeliska befolkningen. Men Israel bör veta att det är Västbanken som är militärt ockuperat och Israel bör verkligen söka fred i stället för att bygga nya bosättningar.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, fru Morgantini. Jag vill uttrycka all min respekt till er och övriga ledamöter som tog initiativet och nyligen reste till Gazaremsan.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Palestina är islamiskt territorium, det kan inte ifrågasättas. Sedan den islamiska rörelsen Hamas inrättades 1987 har den stått fast vid den grundprincipen. I detta avseende får den fullt stöd av den islamiska republiken Iran. Den ideologiska ståndpunkten lämnar absolut inget utrymme för den judiska staten Israel i Mellanöstern, och de skadliga konsekvenserna av muslimsk totalitarism märks på ett grymt sätt i Gazaremsan.
Typiskt för Hamas filosofi är att använda moskéerna i Gaza för militära ändamål, med alla tragiska följder det innebär. Jag skulle här vilja referera till den klarsynta rapporten i förra måndagens Frankfurter Allgemeine. Om Europa verkligen värdesätter en fortsatt existens för den judiska staten Israel, lutar det åt en konfrontation mellan Hamas och dess allierade Hizbollah i Iran. Är vi redo att samla oss inför dessa bistra, om än realistiska, utsikter? När allt kommer omkring är ett eldupphör eller en tillfällig vapenvila för Hamas och kompani endast en andningspaus i jihad mot Israel.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag måste säga att jag tror att den stora majoriteten av oss i kammaren delar önskemålen om fred och den oro som många av oss här hittills har uttryckt. Jag tror också att vi kan skriva under det som rådet sa, och jag skulle vilja säga att kommissionen hittills har följt en väg som kan gynna dialog: öppnandet av humanitära korridorer och bilateralt eldupphör kan förebåda ett åtagande att inrätta en internationell säkerhetszon.
Här har kanske Luisa Morgantini rätt när hon efterfrågar att zonen inte bara ska relatera till Gaza, utan bör utvidgas till alla palestinska territorier. I grunden har jag intrycket att önskemålen och Benita Ferrero-Waldners diplomatiska aktivitet åtminstone i visst avseende kan ses som att hon intar samma hållning i frågan som påven. I all ödmjukhet önskar jag dela denna typ av hållning: efter alla dessa år måste vi fortfarande söka efter en lösning för två folk och två stater - det är en punkt som vi inte får glömma - och vi måste slutligen sträva efter att följa internationell lagstiftning. Det finns ingen militär lösning och det kommer aldrig att finnas någon - Martin Schulz sa det också - emellanåt måste jag hänvisa även till honom - och jag måste säga att problemet i det heliga landet utan tvekan aldrig kommer att lösas militärt. På den punkten tror jag att Europeiska unionen har verktygen för att stödja vilka diplomatiska ansträngningar som än görs här.
Talmannen
Jag är övertygad om att Martin Schulz kommer att bli nöjd med att höra att ni nämner hans namn i samband med den helige Fadern!
Elmar Brok
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande! Jag skulle vilja beskriva min utgångspunkt. Hamas motsätter sig en tvåstatslösning, förkastar statens Israels rätt att existera, har kommit till makten genom en brutal kupp mot sitt eget folk, avfyrar raketer mot civila och använder civila, skolor och moskéer som mänskliga sköldar. När man försöker skydda sin egen civilbefolkning, hur är det möjligt att reagera proportionellt om den andra sidan använder sin egen civilbefolkning som mänskliga sköldar? Principen att jämföra antal och proportionalitet är därför inte tillämplig i en situation som denna. I en krigssituation finns ingen proportionalitet - varje krig och varje skadad är ett eller en för mycket och det är omöjligt att svänga sig med siffror för den ena sidan eller mot den andra. För mig förefaller detta vara utgångspunkten. Vi ska därför inte ägna oss åt den här typen av fingervisning som vi har sett, utan i stället försöka få till stånd ett eldupphör och se till att hjälpa till i det avseendet.
Jag tror att rådets tjänstgörande ordförande Karel Schwarzenberg och hans delegation, och även kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner, med hjälp av andra nationella delegationer har gjort mer än någon annan part, och det vill jag uppriktigt tacka dem för - jag har inte sett några tecken från Förenta staterna, knappt något tecken från FN och inget tecken från övriga medlemmar i kvartetten. Vi måste se till att eldupphöret omfattar två aspekter: Israels attack måste upphöra och Hamas måste hindras från att lägga vantarna på nya raketer från Korea och Iran, som skulle sätta Tel Aviv inom räckhåll. Av den här anledningen måste man inte bara se till att eldgivningen upphör utan också, genom internationella avtal som omfattar kvartetten och arabförbundet, med Egypten i nyckelpositionen, se till att den 15 kilometer långa gränsen patrulleras i en omfattning så att inga fler skott kan nå Gaza. Samtidigt måste den israeliska attacken stoppas.
Jag skulle vilja göra en sista kommentar. Det här är bara ett första litet steg. Om Israel önskar förhandla med moderata palestinier i framtiden - vilket skulle innebära en tvåstatslösning - då, när allt det här är över, måste man se till att moderata palestinier som stödjer president Abbas äntligen kan uppvisa resultat för sitt eget folk, vilket betyder ett stopp för bosättningspolitiken och många andra saker. När allt kommer omkring kommer radikalerna att segra om de moderata krafterna inte har några framgångsrika resultat att visa sitt folk. Det här måste bli utgångspunkten för en ny israelisk politik.
Pasqualina Napoletano
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Inför denna ofantliga tragedi är våra ord troligen otillräckliga. En armé som dödar hundratals civila, kvinnor och barn placerar sig själv på samma nivå som den terrorism den hävdar att den bekämpar. Å andra sidan så vet alla som känner till Gaza, även om man bara sett området på en karta, att ingen militär operation kan planeras utan att man medger att följden troligen blir en massaker på civila.
Kan Israel säga att landet i dag är säkrare, efter att ha åstadkommit så mycket hat och förtvivlan? Om inte med Hamas, direkt eller indirekt, så med vem ska man söka en väg bort från det blinda våldet? I vår resolution stärker vi den uppmaning till eldupphör som Förenta nationernas säkerhetsråd tidigare uttryckt. Vi uppmanar parterna att följa den och vi uppmanar Europa att vidta åtgärder så att det blir möjligt.
Risken, herr Brok, är att massakern, långt ifrån att besegra Hamas, kommer att försvaga den palestinska myndigheten ytterligare och också de i den palestinska världen som har satsat allt på förhandlingar med Israel. Vi måste fråga oss själva ärligt vad de hittills har vunnit? Ingenting. Det är svaret som vi måste ge om vi verkligen vill börja utrota hatet och våldet.
Marielle De Sarnez
- (FR) Herr talman! Vi är alla delvis ansvariga för vad som händer i dag i Mellanöstern. Vi i Europa och vi i det internationella samfundet har tillåtit situationen att förvärras. Vi gjorde ingenting när Israels säkerhet hotades och vi gjorde ingenting när blockaden gjorde livet i Gaza fullständigt omöjligt.
I dag är det krigets nittonde dag; 995 människor har dödats, varav 292 barn, och tusentals har skadats, varav några fortfarande väntar på att evakueras. Det finns tio tusentals flyktingar som inte har något hem längre och inte vet vart de ska ta vägen. Den humanitära situationen förvärras allt mer: 700 000 invånare i Gaza har inte längre någon elektricitet, en tredjedel av dem har inte längre vatten eller gas, och snart är det tre veckor sedan denna situation började, tre veckor under vilka folket har levt eller snarare gjort sitt bästa för att överleva. Det finns för mycket lidande, för många prövningar, och det måste få ett slut, det måste sluta nu!
Vårt ansvar gentemot oss själva, som européer, är inte att tillmötesgå någon. Vårt ansvar gentemot oss själva, som européer, är att sätta press på bägge parter så att de till slut går med på förhandlingar. Det är en fråga om dagar, kanske rentav timmar, innan det inte finns någon väg tillbaka, när det blir en landoffensiv, i synnerhet i Gaza stad. Israels säkerhet måste garanteras och befolkningen i Gaza måste garanteras ett framtida liv i fred. Gränserna måste övervakas och blockaden måste hävas. Vi vet alla att en förutsättning för att nå det avtalet kanske är att Europa, Förenta staterna och arabstaterna - som träffas i övermorgon - agerar samfällt.
Innan jag slutar skulle jag vilja uttrycka min starka övertygelse. Det är inte kriget som måste vinnas, utan freden.
(Applåder)
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar verkligen kommissionsledamotens och Hans-Gert Pötterings kommentarer, som i tydliga ordalag fördömer och lägger ett tungt ansvar på Hamas för att ha brutit vapenvilan, men som också tydligt fördömer Israels oproportionerliga reaktion. Men bakom orden kvarstår krisen och tusentals människor - den civila befolkningen och barn - som är i desperat behov av humanitärt bistånd.
I vårt samvete och utan hyckleri borde vi kanske ställa oss några frågor. Hur många barn dog i Gaza medan våra barn firade jul? Två eller tre hundra. Och hur många israeliska civila? Skulle det internationella samfundet ha kunnat göra mer? Jag anser att svaret är ja. Mer borde ha gjorts. Vi måste ta vårt fulla ansvar. Det räcker inte att tv-sända åsikter om Hamas, om Israel, om det ursprungliga ansvaret eller om vem som bär skulden. Utöver krissituationen är Europa tyvärr fortfarande otillräckligt. Jag anser att det är en allvarlig svaghet. En oförmåga att bygga upp en verklig, strategisk och hållbar fredspolitik.
I dag måste vi utfärda en tydlig begäran om eldupphör, men det räcker inte. Vi måste lägga fram stränga villkor för freds- och utvecklingsprocessen i Mellanöstern. Slutligen skulle jag vilja hänvisa till påvens ord, nämligen att vi måste ge specifika svar till de allmänna förhoppningar, som många i dessa länder har, att få leva i fred, trygghet och dignitet, så som Luisa Morgantini också betonade.
Jag avslutar nu. Våld, hat och misstro utgör olika former av fattigdom - kanske de värsta att bekämpa.
Hélène Flautre
- (FR) Herr talman! I Gaza har vi sett krig och död, men vi har också sett människor, levande människor som har rätt att leva och som det är vår uppgift att skydda. Att skydda civilbefolkningen är det som är det viktigaste. Det finns inga ursäkter för det faktum att vi inte har gjort allt för att skydda befolkningen och jag vill fråga er, herr rådsordförande, om ni i dag anser att ni har gjort allt ni kan för att se till att de israeliska myndigheterna omedelbart upphör med denna urskillningslösa och oproportionerliga militära operation? Svaret är med säkerhet nej.
När rykten om operationen florerade på ambassaderna bekräftade rådet på nytt, mot parlamentets önskan, sin beslutsamhet att intensifiera förbindelserna. Detta var ett tragiskt misstag! När icke-statliga organisationer uppmanar säkerhetsrådet att låta internationella brottmålsdomstolen utreda påstådda krigsförbrytelser är rådet oförmöget att åberopa klausulen om mänskliga rättigheter i avtalet med Israel. Jag är trött på att höra att vi inte kan göra något mer, att vi har gjort allt vi kan. Det största misslyckandet är i själva verket dödläget i er i grund och botten humanitära politik för att lindra den skada som den militära ockupationen och kriget orsakat. Hur långt ska vi låta det gå när det gäller brott mot internationell rätt innan vi ser till att klausulen om mänskliga rättigheter tillämpas? Om vi inte i dag kan ställa frågor om räckvidden för effektiva mekanismer när det gäller utövande av påtryckningar och genomförande vet jag sannerligen inte vilken slags situation som skulle kunna rättfärdiga att vi äntligen vidtar åtgärder. Jag säger det rent ut: Om strategin att låta allt fortsätta som vanligt fortsätter att vara del av våra förbindelser med Israel kommer ni, genom de 1000 dödsfallen i Gaza, att begrava artikel 11 i fördraget samtidigt som ni begraver unionens politik för mänskliga rättigheter och det europeiska projektet!
(Applåder)
Kyriacos Triantaphyllides
(EN) Herr talman! Efter att ha återkommit från Gazaremsan, där jag sett massakern på framför allt civila, känner jag att jag måste uttrycka min helhjärtade solidaritet med det palestinska folket. I 17 dagar har de ställts inför den enorma israeliska krigsmaskinen, som på ett flagrant sätt bryter mot internationell rätt. Jag vill också uttrycka mitt stöd för fredsrörelsen i Israel som vill ha ett slut på kriget.
Efter en lång avstängning och belägring, som förvandlade Gaza till det största öppna fängelset i världen, byggandet av den skamliga muren runt Västbanken, den fortsatta utvidgningen av bosättningarna och den effektiva uppdelningen av palestinsk mark har de ockuperande styrkorna övergått till en våldsam militär operation. I det här sammanhanget användes raketattackerna mot södra Israel - och jag vill betona att jag är emot alla attacker från båda sidor mot civila - som en förevändning. Att eldupphöret bröts mot bakgrund av maktspelet i samband med det israeliska valet är en förolämpning mot hela landet.
FN:s säkerhetsråd har antagit en resolution. Israel är en stat, inte någon organisation - landet är medlem av Förenta nationerna. Landet har ett ansvar gentemot det internationella samfundet och måste följa denna och andra resolutioner som antagits av Förenta nationerna. Den internationella rätten måste respekteras. Straffrihet ska inte längre tillåtas. En fullständig internationell undersökning måste genomföras.
Det internationella samfundet kräver ett omedelbart eldupphör, att de militära styrkorna omedelbart dras tillbaka, tillgång till humanitärt bistånd och rörelsefrihet för befolkningen. Låt UNWRA genomföra sitt uppdrag.
EU har vidtagit åtgärder, men bara på humanitär nivå. EU måste visa handlingskraft på politisk nivå. Använd klausulerna i associeringsavtalen. Sluta uppgradera relationerna med Israel. Stoppa vapenexporten till Israel.
Det kan bara finnas en politisk lösning på den här konflikten. En fullständig återgång till internationell rätt måste genomföras, vilket innebär att den 42 år långa ockupationen av Palestina måste upphöra och en självständig och livskraftig palestinsk stat etableras. På så sätt kan en fredlig framtid byggas upp för såväl palestinska som israeliska barn. För att rädda framtida generationer måste vi stoppa kriget nu.
Patrick Louis
- (FR) Herr talman! För flera tusen år sedan konfronterade David Goliat för att få klarhet i huruvida landet var avsett för moabiterna, filistéerna eller hebréerna.
Just nu utspelas samma drama i detta land som är källan till en av vår civilisations tre pelare. I dag är det angeläget, rätt, berättigat och nödvändigt att garantera säkerhet för och erkännande av staten Israel. För att lyckas med detta krävs det en lösning, nämligen att garantera att en suverän palestinsk stat upprättas. Här, precis som på andra områden, finns det en gräns för multikulturalismen. Där det finns två befolkningar måste det finnas två stater.
Om Europeiska unionens bistånd ska vara effektivt måste det fokuseras på ett mål: att garantera att denna palestinska konstitutionella stat utvecklas och att rättssäkerheten fungerar som ett skydd för de svaga och en hjälp för de starka. Detta brådskar eftersom extremisterna på alla sidor är mäktiga och orättfärdiga, medan barnen är offer.
Lösningen när det gäller att distansera sig från kravet ”öga för öga” är vare sig moralisk eller militär utan politisk. Så det är dags att sätta i gång med arbetet!
Jim Allister
(EN) Herr talman! Jag avskyr terrorism. Jag avskyr terrorismens propaganda. Jag är kanske mer medveten om detta eftersom jag kommer från Nordirland och när jag hör Hamas utgjuta sig över de nödvändiga vedergällningarna för åratal av urskillningslösa raketregn över oskyldiga medborgare i Israel blir jag inte berörd, eftersom jag vet att Hamas, i likhet med IRA i mitt land, är mästare i de besläktade konstarterna terrorism och propaganda.
Situationen är mycket tydlig. Israel accepterar en tvåstatslösning. Hamas kan inte ens tolerera Israels rätt att existera och genomför därför oupphörliga, obarmhärtiga terroristattacker på landets territorium. Och när Israel, efter att ha visat stor fördragsamhet, slår tillbaka menar Hamas att det är de som är offret. Tyvärr: det är de som är gärningsmännen och om de vill ha fred ligger svaret i deras egna händer. Sluta bomba Israel.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Herr talman! Vi inser alla att situationen i Gaza är tragisk. Vi står på tröskeln till en humanitär katastrof som kräver omedelbara åtgärder. Jag vill gratulera Europeiska kommissionen till att ha ökat sina insatser, ordförandeskapet till dess initiativ och till att ha samordnat de nationella åtgärder som vidtas och Egypten till den viktiga och lyhörda roll landet spelar.
Behovet av eldupphör och av att fientligheterna på båda sidor upphör, av korridorer från det israeliska territoriet, av att Egypten tar itu med de humanitära behoven och av gränskontroller för att sätta stopp för den olagliga förflyttningen av vapen och människor är brådskande. Som kommissionsledamoten sa är det uppmuntrande att det finns tecken på en plan för vapenvila och jag hoppas att den kommer att godkännas omedelbart och respekteras i praktiken.
Så hur ska vi agera härnäst? Både kommissionsledamoten och rådets ordförande har redan sagt att vi måste främja våra mål för en genomförbar fred och skapandet av en palestinsk stat som existerar i fred och respekt bredvid Israel. De är inte nya. Vi har tillkännagivit dem och vi har försökt främja dem utan resultat. Den onda cirkeln av våld fortsätter med negativa konsekvenser, inte bara för människorna i Israel och för palestinierna, utan för alla människor i området och för det internationella samfundets säkerhet.
Nu måste vi granska våra åtgärder, våra politiska val och våra metoder och vidta andra modigare åtgärder. Det är angeläget att vi självkritiskt inleder en ärlig, ingående dialog på bilateral nivå med Israel inom ramen för våra vänskapliga förbindelser och vårt partnerskap och att vi identifierar de misstag som gjorts i främjandet av ömsesidig tillit mellan dessa båda folkgrupper. Vi måste även stärka dialogen med alla palestinier, för att få dem att förstå vikten av fred, sammanhang, mänskligt liv och enighet mellan dem.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Efter premiärminister Topoláneks skämtsamma kommentarer i dag vill jag säga att jag som österrikisk parlamentsledamot är nöjd med att både kommissionen och det tjeckiska ordförandeskapet representeras av österrikare. Ni är varmt välkommen! Herr rådsordförande! Jag inser naturligtvis att er lojalitet finns hos Tjeckien.
När jag en kort tid före Israels ensidiga tillbakadragande från Gazaremsan reste till landet, som medlem av en delegation där Martin Schulz var ordförande, sa den dåvarande biträdande premiärministern: ”Lägg er inte i, det här kommer att fungera bra”. Andra, däribland den tidigare utrikesministern Josip Elin, sa: ”Detta kommer att leda till kaos”. Han hade och har fortfarande rätt. Det finns ingen mening med ett ensidigt tillbakadragande, utan förhandlingar och utan att ha en förhandlingspartner.
Det var emellertid inte heller särskilt klokt av oss att besluta oss för att inte inleda en dialog ens med sansade företrädare för Hamas. Dessa kanske inte ens tillhörde Hamas, men Hamas hade nominerat dem till den gemensamma regeringen. Genom att inta denna ståndpunkt bidrog vi till att denna gemensamma regering upplöstes. Jag vet att det fanns vissa här som ville genomföra samtal, men som inte tilläts göra det - även detta var ett misstag. Vi behöver en dialog!
Jag tycker inte om Hamas. För det första eftersom det är en terroristorganisation och för det andra på grund av dess fundamentalistiska åsikter, men detta handlar inte om att tycka om eller att tycka illa om något - det handlar om att hitta lösningar. Därför måste vi återgå till dialog och samtal, precis som många av våra parlamentskolleger redan har sagt i dag. Dessutom måste människorna i Gaza få chansen att leva ett någorlunda anständigt liv. Varför röstar de på Hamas? Svaret är att de ser dem som sin enda chans, sin sista chans, att ens överleva - och detta måste förändras. Vi måste även erbjuda dessa människor ett ekonomiskt underlag så att de kan överleva. Vi måste häva bojkotten och se till att deras isolation upphör. Detta är det enda riktiga kravet.
Elmar Brok, som jag hyser stor aktning för, sa att proportionalitetsprincipen inte var tillämplig - men detta är inte sant. Proportionalitetsprincipen kan tillämpas på såväl privat som internationell rätt. Den som bryter mot den bryter även mot internationell rätt - och det är något som parlamentet verkligen inte kan acceptera.
(Applåder)
Chris Davies
(EN) Herr talman! En vän som vet att jag var i Gaza för bara tre dagar sedan ställde en fråga till mig. ”Har du aldrig sett bilderna av femåriga judiska barn som står framför nazisternas gevär med händerna i luften?”, skrev hon. ”Det är fruktansvärda bilder.” Hennes ord illustrerar varför vi gör eftergifter för Israel som vi inte skulle göra för något annat land.
Det förklarar dock inte varför ett folk som har lidit så mycket under 1900-talet nu utsätter andra människor för så mycket lidande under det här århundradet. Israel har gjort Gaza till ett helvete: marken skakar av explosioner, också under ett eldupphör. Åsnekärror kör på gatorna och F-16-plan flyger i luften ovanför, 2000-talets dödsmaskiner som släpper ner bomber. 300 barn har redan dödats, ytterligare hundratals har slitits sönder i bitar.
Detta är inte ett proportionerligt svar från en civiliserad stat. Det är ren ondska. Det är ren ondska. Ja, Hamas raketbeskjutning måste upphöra. Det har jag själv sagt till Hamas representanter i Gaza tidigare, men låt oss slippa det skenheliga talet från israeliska företrädare om behovet av att bekämpa terrorismen. Palestinierna som bombas skulle också kunna peka ut terrorister och de namn de skulle nämna är Olmert, Livni och Barak.
Vi har ett visst ansvar för Israels handlingar. EU har aldrig, i varje fall inte som jag kan minnas, backat upp sin kritik av israelernas behandling av palestinierna med någon form av handling. Vi ger Israel grönt ljus att fortsätta som de vill och vi förstärker detta genom att strunta i det man kan lära av historien. Man kan inte uppnå fred utan att tala med fienden, ändå vägrar vi att tala med de folkvalda företrädarna för det palestinska folket.
Nu slutförhandlar vi med Israel om ett utökat samarbetsavtal. Vi har inga planer på att fördöma Israel: vi tänker belöna landet. De som vill ha fred i Mellanöstern, de som vill se rättvisa för båda sidor, måste inse att det är dags att tänka om.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Herr talman! Kriget i Gaza är skrämmande och skandalöst. Alla vet att en militär lösning inte kommer att fungera i Mellanöstern. En politisk lösning är det enda sättet att återupprätta fred och försoning i detta område. För att detta ska kunna ske måste våldet upphöra omedelbart.
Jag stöder skapandet av en självständig och bärkraftig palestinsk stat, men detta kräver en tillräckligt god ekonomi och en ordentlig politisk plan. Det bör vara vår målsättning att se till att dessa båda stater kan existera i regionen och att de respekterar varandra.
Israel har rätt att skydda sig självt, men landet har gått för långt med dessa attacker. Attackerna är omoraliska och det internationella samfundet kan inte acceptera dem.
Fredsprocessen i Mellanöstern måste genomföras omedelbart. Jag hoppas att USA:s nyvalde president, Barack Obama, kommer att arbeta med detta. Vi önskar honom lycka till med denna viktiga uppgift och med den utmaning han har framför sig.
David Hammerstein
(ES) Herr talman! Även jag var i Gaza för några dagar sedan och det var en mycket intensiv upplevelse. Vi reste även till Egypten. Jag anser att vi befinner oss i slutet av en era, Bush-eran, och att de sista av president Bushs kval har visat sig vara särskilt blodiga och smärtsamma.
Vi har nått en vändpunkt där vi kan anta en annan Mellanösternpolitik och där vill jag att Europeiska unionen ska ta initiativet. President Obama ger uttryck för samma ståndpunkt när han säger att kan kommer att tala med Iran. Ja, president Obama kommer att tala med Iran och vi måste tala med alla, inklusive Hamas, i Mellanöstern.
Den nya Mellanösternpolitiken måste vara en samarbetsinriktad politik som överensstämmer med våra värderingar och med internationell rätt. De hundratals barn vi såg i Gaza, som klängde sig fast vid våra armar och såg på oss med ögon fulla av hopp, förtjänar ett svar, precis som barnen i Israel.
Detta kräver konkreta åtgärder, det kräver åtgärder på plats, för att ge hopp till de sansade. Den mest beklagliga aspekten är att premiärminister Fayad, president Abbas, president Mubarak och kung Abdullah nu anklagas för förräderi på gatorna i arabvärlden. När jag under en taxiresa gjorde ett uppehåll i Sinaiöknen för att dricka kaffe var Khaled Meshaal det enda jag såg på de stora skärmarna.
Detta är resultatet och de oavsiktliga skadorna av attacken mot Gaza. Den kommer inte att leda till fred för Israel eller till den trygghet vi vill ha, än mindre till någonting bra för oss. Om vi inte sätter stopp för denna konflikt kommer den att leda till att hatet sprids till Europas egna gator.
Miguel Portas
(PT) Ettusen är dagens siffra, ettusen dödsfall som ger oss en dyster lärdom. Ursäkta min rättframhet, men hur många fler liv kommer det att krävas för att välja Tzipi Livni och Ehud Barak i valet i februari?
Vi är här i dag för att kräva eldupphör och ett slut på slakten av civila. Resolutionen väcker emellertid även frågor om vårt eget ansvar. Den påminner oss om att rådet beslutade att uppgradera de diplomatiska förbindelserna med Israel, i strid med parlamentets åsikt. Detta var delaktighet genom föregripande. I dag hör jag: ”Det är nödvändigt att tala med Hamas”. Vi kunde ha sparat år om vi hade respekterat valen i Palestina.
Europas roll handlar inte om att stödja politikerna och den ödeläggelse som den starkare sidan orsakar. Den handlar om att lyssna på de protester som gatorna och torgen i våra städer fylls av.
Vi kräver ett eldupphör nu, men vi måste inse att ockupationen måste upphöra för att fred ska kunna uppnås. Detta ord har missbrukats, men det måste tas bort från listan över förbjudna ord där mäktiga politiker placerat det.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Det som händer i Gaza är hjärtskärande. Att förödelsen vidmakthålls av en förment västerländsk nation är ofattbart. Jag håller helt och hållet med om att israelerna har rätt att leva utan hotet om raketattacker. Men det som händer i Gaza är inte rättvisa: det är slakt. Det finns ingen ursäkt. Det går inte att rättfärdiga.
Det mest skamliga för oss inom EU är att det genomförs av en av våra främsta handelspartner. Under 2007 uppgick värdet av handeln mellan EU och Israel till 25,7 miljarder euro. Med tanke på den stora mängd pengar vi bidrar med till Israels ekonomi har vi ett tungt ansvar när dessa pengar också bidrar till att civila och barn dör. Om vi inte agerar kommer blodet från människorna i Gaza att fläcka även våra händer.
Jag vill uppmana parlamentet och alla EU-organ att omedelbart införa handelssanktioner mot Israel och att behålla dem till dess att ett verkligt eldupphör kommit till stånd. Om vi inte gör vårt allra yttersta för att stoppa detta dödande blir vi medskyldiga till slakten.
Tokia Saïfi
- (FR) Herr talman! Återigen är det vapnen som talar i Mellanöstern. Återigen är de huvudsakliga offren kvinnor, barn, varav tusentals har skadats och hundratals dödats. Återigen upprepar sig historien med all dess ohygglighet på tröskeln till Europa. Vi konstaterar dock att Europa, trots dess initiativ, inte bidrar på ett effektivt sätt i denna stora konflikt, trots att den äger rum i ett område som Europa har inflytande över. En överväldigande majoritet av allmänheten upplever att detta är svårt att förstå och de vägrar i allt större utsträckning att acceptera sådan maktlöshet.
Fru kommissionsledamot! Vi måste kraftfullt och myndigt ta på oss ledarskapet för att skapa fred. Unionen för Medelhavet måste spela en viktig roll, liksom den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet. I enlighet med detta måste Europaparlamentet stödja den fransk-egyptiska fredsplanen för ett omedelbart eldupphör, skydd av gränserna mellan Israel och Gazaremsan, öppnande av gränsövergångsställena och framför allt upphävande av blockaden mot Gaza.
Vi måste även kräva en omedelbar tillämpning av FN-resolutionen. När detta första skede är över måste vi gå vidare genom att föreslå en militär styrka, inte en multinationell styrka utan en styrka från Europa-Medelhavsområdet. Genom denna gest skulle vi bekräfta vår politiska vilja att uppnå en ”europeisk fred”, något som alla människor i Medelhavsområdet har väntat så länge på.
Jag vill även uppmärksamma er på en ny situation. Genom konflikten i Mellanöstern går vi steg för steg in på ett mycket farligt område, nämligen sammandrabbningar mellan civilisationer. Ända sedan konflikten mellan israeler och palestinier tog sin början har det funnits underströmmar av en allmän arabisk opinion. I dag är det en muslimsk allmän opinion som sträcker sig långt bortom Arabländernas gränser. Detta tyder på en radikal förändring av konfliktens karaktär. Europa har ett historiskt ansvar som handlar om att enträget stärka dialogen mellan civilisationer.
Véronique De Keyser
- (FR) Herr talman! Jag har här i parlamentet så många gånger sagt att vi bör utnyttja varje möjlighet till fred, hur liten den än är, och att vi trots allt som hänt bör tala med Hamas, eftersom de vann valet. Jag vill därför inte återkomma till denna fråga.
Jag är utom mig av sorg och ilska och samtidigt som jag i dag inte vill tillåta mig själv att överväldigas av känslor när jag ställs inför denna massaker, denna krigspropaganda som jag hör runt omkring mig, denna förvirring och denna våg av hat och antisemitism som börjar sprida sig på våra gator, har jag något jag vill säga: Europa måste börja om från början och för mig är dessa fakta självklara, men ibland är det bra att poängtera dem.
För det första är en palestiniers liv lika mycket värt som en israels liv, men inte bara hans liv utan även hans framtid och frihet. För det andra måste internationell rätt respekteras och internationell rätt innebär naturligtvis ett omedelbart eldupphör. Det finns många FN-resolutioner och Genèvekonventioner. Faktum är att detta område i dag har blivit ett laglöst område där allt tycks vara tillåtet och där en befolkning hålls som gisslan. För det tredje måste rättvisa skipas för alla dessa brott, oavsett vad de består i och var de begås. Det kommer aldrig att skapas trygghet utan fred eller fred utan rättvisa. Övergångsrättvisa finns, den är till för detta och om den inte tillämpas kommer hatet att fortsätta att spridas. Under de senaste dagarna har vi skapat en kapacitet för hat som kommer att visa sig vara ännu farligare än bomberna. Europa måste tvinga fram en tillämpning av villkoren i sina partnerskapsavtal, däribland stycke 2 i associeringsavtalet om respekten för mänskliga rättigheter. Detta är en skyldighet i dessa avtal som det inte kan göras några undantag från. Sist men inte minst är Israel inte något specialfall utan har sitt ansvar som stat och kan inte vara likställt med Hamas. När det handlar om internationell rätt finns det inte något ”Du slipper ut ur fängelset”-kort.
På söndagen lämnade vi bakom oss en befolkning i Gaza som var fångad i en fälla, fängslad i ett getto under bomberna, och hundratusentals barn vars framtid i dag ligger i våra händer, och den enda anledningen till att vi kunde ta oss ut ur Gaza var att vi är européer. De enda palestinierna som lämnar Rafah är de som gör det i ambulans eftersom de är döda eller skadade.
Europa kommer inte längre att vara Europa och ingen medborgare kommer att erkänna sig som europé om vi glömmer dessa grundläggande fakta.
(Applåder)
Frédérique Ries
- (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill börja med att upprepa Daniel Cohn-Bendits ord. I dag grips vi av förtvivlan, detta krig är en tragedi. Bilderna av lidande och död som oavbrutet har flimrat förbi på våra tv-skärmar i tre veckor är outhärdliga, och det vill jag genast tillägga att alla bilder av krig och alla konflikter är, även dem som det talas allt mindre om, om det överhuvudtaget talas om dem. Några exempel på detta är Kongo, Darfur, Zimbabwe och dessförinnan Tjetjenien, vars fasor ägde rum under en öronbedövande tystnad från medier och, det vill jag framhålla, politiker.
Jag har redan vid ett flertal tillfällen här i parlamentet poängterat det faktum att indignationen hos vissa av mina parlamentskolleger varierar beroende på omständigheterna. Som Luisa Morgantini ofta har påpekat går det emellertid inte att föra räkenskaper när det handlar om människor som dör, det finns ingen hierarki när det gäller lidande. Varje person som dödas eller skadas, oavsett om det handlar om en man, en kvinna eller ett barn, och oavsett vilken sida offret kommer ifrån, är ett offer för mycket.
Så vad bör vi nu göra för att se till att vår debatt i dag inte blir som den ofta blir - en på något sätt lam och meningslös konfrontation? Att fortsätta att kasta glåpord efter varandra om de olika parternas historiska ansvar förefaller tycker jag är ett perfekt exempel på sådan meningslöshet.
Jag talar sent i denna debatt, så argumenten har redan nämnts. Det går att ifrågasätta omfattningen av den israeliska krisen och det israeliska motanfallet, men inte under några omständigheter Israels rätt till säkerhet. Vilken av våra regeringar i väst skulle finna sig i att se tusentals missiler avfyras mot dess medborgare utan att reagera? Svaret är självklart.
Utöver uppmaningen om ett nödvändigt framförhandlat eldupphör, och naturligtvis om en garanti om utdelning av humanitärt bistånd och ett slut på leveranserna av vapen via tunnlarna, handlar den faktiska frågan i dag om framtiden. Fredsfundamentalisterna är välkända. De har redan identifierats vid Taba, Camp David och Annapolis. Benita Ferrero-Waldner har klargjort detta. De flesta, men naturligtvis inte alla kort ligger på bordet och detta innebär uppoffringar från båda sidor. Och när jag talar om uppoffringar är jag överens med Martin Schulz som för närvarande inte befinner sig i kammaren. Det handlar inte om huruvida en dialog kommer att inledas med Hamas, utan om hur den ska genomföras och på vilka villkor.
De flesta av mina parlamentskolleger har överskridit sin talartid med 50 sekunder, så låt mig avsluta detta, herr talman.
Svaret är det svar som Yasser Arafat gav i maj 1989 när han förklarade sina frihetsförstörande och dödliga stadgar ogiltiga och betydelselösa. Dessa ord har dessutom blivit en del av det palestinska ordförrådet. Inter-palestinsk försoning uppnås framför allt till priset av detta, och Europeiska unionens roll är att få förgrundsgestalterna i Palestina och Israel, men även deras arabiska grannar Egypten och Jordanien, att bli samarbetspartner för ett varaktigt fredsavtal.
(Applåder)
Feleknas Uca
(DE) Herr talman! Söndagen den 11 januari besökte vi gränsstaden Rafah på Gazaremsan, som är helt avspärrad. Detta innebär att civilbefolkningen inte har någon chans att fly från den israeliska arméns dagliga bombarderingar. Om man inte har sett det med egna ögon går det inte att föreställa sig hur mycket människorna i Gaza lider och hur brådskande det är att nå en fredlig och definitiv lösning på konflikten. Vi påverkades alla djupt personligt av det oerhörda lidandet hos det palestinska folket och även av förödelsen.
Därför vill jag i starka ordalag upprepa att de israeliska bombningarna måste upphöra omedelbart, precis som Hamas raketeld mot Israel. Dessutom måste smugglandet av vapen till Gazaremsan från Egypten stoppas. Vidare måste gränserna omedelbart öppnas så att biståndsleveranserna till civilbefolkningen släpps in i området. Vi träffade även läkare vid gränserna som var redo att resa in i området för att erbjuda hjälp, men som inte kunde det eftersom gränserna var stängda. Därför vill jag återigen vädja om att gränserna öppnas så att biståndet kan överlämnas.
Vladimír Železný
- (CS) Herr talman! Vem skulle inte lida svåra kval av att se barn dödas av en missil? Det är en fruktansvärd känsla, men den rättfärdigar inte hyckleri. Vilka europeiska länder skulle visa lika mycket återhållsamhet som Israel och under flera år finna sig i attacker med fler än 7 000 missiler som hela tiden hotar livet på över en miljon civila?
Invånarna i Gaza är emellertid inte bara oskyldiga offer. De valde entusiastiskt, medvetet, fritt och demokratiskt Hamas och dess stadgar. När de talade om befrielse menade de inte befrielsen av Gaza, som redan är fritt, utan om att befria Tel Aviv och Haifa från judar och ödelägga staten Israel. Det är logiskt att den som väljer brottslingar delar deras öde. Framför allt när dessa brottslingar gömmer sig bakom kvinnor och barn på samma sätt som de gömmer sig bakom gisslan när de skjuter missiler från skolor och omvandlar moskéer till enorma vapenförråd. Jag minns bombningen av Dresden 1944 när det brittiska flygvapnet jämnade staden med marken och dödade 92 000 civila, främst kvinnor och barn. Det förekom inget hyckleri om att man kände anstöt. Tyskarna valde Hitler av fri vilja och delade hans öde. Även invånarna i Gaza visste vem de valde och varför.
På samma sätt hamnade en stor andel av de ekonomiska medlen från EU till Gaza i Hamas händer. Detta kanske var för att invånarna i Gaza, mätta och med stöd av EU, skulle kunna ägna all sin uppmärksamhet åt att gräva tunnlar för att smuggla in allt fler dödliga vapen som används mot den israeliska civilbefolkningen. Synnerligen proportionerligt!
Gunnar Hökmark
Herr talman! Det finns två viktiga saker som präglar debatten här idag. Det ena är att en överväldigande majoritet av detta parlament vill få till stånd ett snabbt eldupphör. Det andra är att det finns ett överväldigande stöd för att alla parter måste ge staten Israel sin rätt till existens under fredliga gränser. Detta är en utgångspunkt som är viktig för Europeiska unionen. Det är viktigt eftersom det är en tragedi som vi ser i Gaza. Varje liv som går förlorat är en tragedi, oavsett vilken sida om gränsen. Låt oss inte tro att denna tragedi skulle bli mindre för att de som uppsåtligen vill döda civila skulle lyckas genom raketbeskjutningar ännu längre in bland civila.
Det är en tragedi också för att det skapar hinder för förverkligandet av en palestinsk stat och därmed en fredlig lösning. Det är en tragedi som också faller på det internationella samfundet, eftersom det som nu händer inte har hänt plötsligt utan har byggts upp genom upprustning, genom smuggling av vapen och genom raketbeskjutning under lång tid.
Det som för oss är viktigt att se är att detta inte är en tragedi som bygger på en konflikt mellan judar och palestinier. Jag vänder mig mycket starkt mot när man försöker demonisera ett folk. När jag hörde Chris Davies försöka skuldbelägga ett folk, hör jag toner som jag inte tycker ska höras i detta parlament. Det är inte en konflikt mellan palestinier och judar, inte en konflikt mellan Israel och den palestinska myndigheten, utan det är en konflikt mellan extremister och moderata krafter i regionen. Låt oss ge vårt stöd till de moderata krafterna genom att klargöra för var och en som driver hatet och vill eliminera staten Israel att de inte kommer att komma någonvart. Om Europa ger detta besked stärker vi också de moderata krafterna och lägger en bättre grund för fred.
Marek Siwiec
(PL) Herr talman! Jag vill vända mig till dem som har låtit en laddning i form av bedrägeri och demagogi detonera i parlamentet. Detta är ett i en rad krig med likheter, men även skillnader. Den konflikt vi diskuterar i dag är en asymmetrisk konflikt.
Under tre år bombarderades Israel med hemgjorda missiler och inte minsta lilla kritik yttrades i detta parlament mot dem som avfyrade dem. I dag fördömer vi Israel. Det är lätt att fördöma Israel eftersom landet är medlem i FN. Det har något att fördöma, det har myndigheter. Det finns en regering som kan fördömas och kritiseras. På den andra sidan finns en terroristorganisation vars sanna identitet inte är känd. En organisation som leker med oskyldiga människors liv genom att agera bakom ryggen på dem. Ett annat asymmetriskt element är att vi räknar de palestinier som dramatiskt har dödats då de användes som mänskliga sköldar, utan att beakta de israeler som har dödats och de tusentals som lever under hot eftersom blodspillan inte kan kompenseras med ännu mer blodspillan. Men det allra värsta här i parlamentet är skillnaden mellan ord och handlingar. Det är lätt för oss att prata, men mycket svårt att vidta effektiva åtgärder. Utan en internationell närvaro kommer denna konflikt aldrig att lösas.
Slutligen vill jag vända mig till dem som protesterar mot Israels oproportionerliga svarsåtgärd. Mina damer och herrar! Skulle ni vilja att en terroristorganisation avfyrar 7 000 missiler från Israel till Gaza? Skulle detta vara proportionerligt? Eftersom detta är en oproportionerlig konflikt där lagen är ineffektiv måste vi helt enkelt vänja oss. Annars kommer vi bara att gå runt i cirklar och använda ord som inte överensstämmer med verkligheten. Åsikter som yttras framför tv:n och en varm brasa har inte med sanningen om denna konflikt att göra.
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag måste verkligen insistera på att ni håller er till er talartid. Jag har aldrig avbrutit talare, inte ens när deras talartid har förflutit, men rådets ordförande Karel Schwarzenberg har redan ägnat oss mer tid än vad vi förväntat oss. Jag har blivit informerad om att han som längst kan stanna till kl. 17.20. Jag uppmanar er att hålla er till den tid ni har begärt. I egenskap av general kommer Philippe Morillon att föregå med gott exempel.
Philippe Morillon
- (FR) Herr talman! Det kommer endast att gå att uppnå ett varaktigt lugn i Gaza om en multinationell insatsstyrka sätts in under FN:s kontroll. För första gången tycks Israel ha funnit sig i denna lösning som palestinierna gång på gång krävt. Jag vet inte när denna styrka kommer att kunna ingripa. Ett ingripande kommer inte att vara möjligt förrän en överenskommelse har nåtts mellan parterna i konflikten, men vi hoppas alla att detta kan ske så snart som möjligt. Jag vet emellertid att detta uppdrag kommer att kräva att de som utför det är fullständigt opartiska. Jag anser därför att Europeiska unionen kommer att ha det bästa utgångsläget för att vidta åtgärder och - varför inte, herr Pöttering? - att göra det inom ramen för Medelhavsunionen.
EU kommer att ha bästa möjliga utgångsläge för att vidta åtgärder eftersom amerikanerna, med rätt eller orätt, anses ha tagit israelernas parti och araberna palestiniernas. Anser ni inte, herr rådsordförande, att vi bör förbereda oss på detta?
Zbigniew Zaleski
(EN) Herr talman! En långvarig konflikt och ockupation skapar ilska, vrede och besvikelse över myndigheternas ineffektivitet och ger upphov till något vi kallar ”Hamas-effekten”, en viktig faktor. Arabernas, islamisternas och Hamas förnekande av Israel är oacceptabelt, liksom att använda barn som mänskliga sköldar. Det ständiga hot som israeliska barn lever under är inte heller acceptabelt.
Frågan är om de nuvarande israeliska ledarna, i denna onda cirkel av våld, kan lära sig av den sex år långa historien i området och applicera den skalpelliknande strategin för två stater. Jag vet att de fruktar hotet från en aggressiv och oförutsägbar granne som bombar dem med raketer, men i det här avseendet kan det internationella samfundet, inklusive EU, hjälpa till.
Är denna riskfyllda lösning acceptabel, i dag, för Israel? Men finns det någon annan lösning? Om den finns, berätta hur den ser ut. Att förvänta sig att Hamas ska självdö eller försvinna genom att man bombar dem verkar vara en naiv förhoppning och Israel måste därför ha mer mod. Västvärlden skapade inte två stater 1948, men det bör man göra nu. Det grundläggande ansvaret försvinner inte. Låt oss vara modigare i den här strategin.
Jelko Kacin
(SL) Den israeliska staten har beordrat den israeliska armén att krossa Hamas i Gaza. Den israeliska armén utplånar emellertid Hamas genom att döda palestinier i Gaza. En tredjedel av alla som dödats är barn och hälften av alla som dödats är kvinnor och barn - men de tillhör inte Hamas.
Det militära våldets omfattning är enorm och oproportionerlig. Och hur kan eldupphör uppnås när ingen av parterna erkänner den andra partens legitimitet? Fienden får inte uppfattas som något som ska utsättas för anfall och ödeläggelse, utan som en samarbetspartner som eldupphör kan uppnås med och som ansvarar för att bevara freden i framtiden. Israel måste erkänna Hamas och inleda en dialog med dem, och vice versa - Hamas måste erkänna Israel. Det finns inget annat sätt. Vilken slags fred som helst är bättre än en blodig konflikt.
Det militära våldet måste omedelbart lämna plats för en prioriterad politisk lösning. Den israeliska premiärministern Ehud Olmert försöker emellertid fortfarande att förbättra sitt dåliga rykte genom att inte tillåta ett eldupphör.
Jana Hybášková
- (CS) Herr talman, fru kommissionsledamot! Låt mig gratulera er till resultatet av era gemensamma förhandlingar, trojkaförhandlingarna i Israel. Till skillnad från pressen vet vi att det var er delegation som åstadkom att den israeliska sidan övervägde att öppna humanitära korridorer och inleda ett dagligt eldupphör. Jag tror att detta är första gången som israelerna har accepterat Europa som en betydelsefull samarbetspartner och det tjeckiska ordförandeskapet som en viktig företrädare.
Trots enorma påtryckningar från vänstern enades Europaparlamentet i går om en exceptionell resolution. Trots de extrema omständigheterna är detta en balanserad resolution, en resolution som kan stödas av högern, en resolution som inte bara är en pamflett eller politisk vinst för vänstern. Vi har undvikit att infoga ett likhetstecken, oavsett hur abstrakt detta är, mellan en befintlig stat och en terroriströrelse. Att erkänna staten Israels existens, avstå från våld och inkludera Hamas i avtalen med PLO förblir de viktigaste målen, precis som kravet på att så snart som möjligt uppnå ett permanent eldupphör.
Vi har emellertid inte tillfört något mervärde. De tre ledande israeliska företrädarna, Barak, Livni och Olmert, är för närvarande oense om under vilka villkor och med vilka garantier de är villiga att genomföra ett eldupphör. Lösningen är uppenbarligen Egypten och består i en garanti för tunnelkontroller och smugglingskontroller som vore godtagbara för den egyptiska sidan. Vad gör rådet vid denna tidpunkt? Hur går det vidare i förhandlingarna med den egyptiska sidan om det tekniska uppdraget, den internationella övervakningen, den tekniska övervakningen och öppnandet av EU BAM Rafah? Vad kan de parlamentsledamöter som i kväll träffar den egyptiska ambassadören kräva av den egyptiska sidan, eller vice versa, hur kan vi bidra till förhandlingarna med Egypten?
Libor Rouček
- (CS) Mina damer och herrar! Jag vill uppmana rådet och kommissionen att öka påtryckningarna på båda sidor för att sätta stopp för det pågående våldet. Vi har säkerhetsrådets resolution 1860 och vi måste följa dess bestämmelser. Det är nödvändigt att införa garantier för ett långvarigt eldupphör och att låta en humanitär korridor öppnas. Det har upprepade gånger påpekats att det inte finns någon militär lösning på konflikten mellan Israel och Palestina. Den enda vägen till varaktig fred går via politiska förhandlingar. Här är det nödvändigt att Europeiska unionen, i samarbete med USA:s nya regering och Arabförbundet, får en mer framträdande politisk roll än vad som hittills varit fallet. Den sedan länge pågående konflikten måste stoppas via en politisk överenskommelse som bygger på en tvåstatslösning där israeler och palestinier kan leva tillsammans under fredliga förhållanden med säkra, internationellt erkända gränser och sträva efter att skapa ett fredligt system för regional säkerhet över hela Mellanöstern.
Ioannis Kasoulides
(EN) Herr talman! Vi debatterar ännu en humanitär tragedi i vår närhet - i närheten av mitt eget land - med två av våra partner i Medelhavsregionen. Tyvärr har palestinierna ännu inte insett att självmordsbomber eller Kassam-raketer aldrig kommer att leda till att ockupationen av deras land upphör. Israel inser inte att ett så kraftfullt militärt svar ger näring till nya potentiella självmordsbombare och bjuder in nya Kassam-raketer vid första möjliga tillfälle.
Vad händer med de oskyldiga civila, de icke-stridande, kvinnor och barn? Ingen bryr sig om dem. Ingen bryr sig om de hundratals barn som dödats, stympats, bränts och skadats - israeliska och palestinska barn. Vi som sitter bekvämt tillbakalutade framför vår tv mår illa när vi ser det. Hur ska de som befinner sig på plats må?
Vad kan vi göra? Att bara försöka skuldbelägga andra hjälper inte de civila. Att komma med uppmaningar och resolutioner hjälper inte de civila. Hur kan vi gå från ord till handling? Det är dags att förhandla med de berörda parterna om att bilda en internationell styrka - vilket andra kolleger föreslagit - som kan gå in i Gaza med en stor polisstyrka som utgörs av arabländer. Där ska den utbilda och hjälpa en polisstyrka från den palestinska myndigheten att i ett brett FN-mandat upprätthålla lag och ordning. Dessutom behövs en militär europeisk styrka för att säkerställa att raketbeskjutningen och vapensmugglingen upphör och att gränsövergångarna öppnas helt. Vi kan inte längre lägga civilbefolkningens öde i de stridande parternas händer.
Giulietto Chiesa
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! En framstående italiensk antifascist, Piero Gobetti, har sagt att när det bara finns en sanning så är det missvisande att anta en salomonisk ståndpunkt. Så är fallet med Gaza för närvarande. Jag hoppas att parlamentet kommer att kunna säga de rätta orden för att stoppa Israel. Om inte kommer det att betraktas som skamligt av historien, palestinierna samt den allmänna opinionen i såväl Europa som arabländerna.
Israel bombar och decimerar ett getto. Sönerna till dem som tillintetgjorts har blivit de som tillintetgör. Det finns inga ursäkter för detta, och argumentet att Israel har rätt till sin egen säkerhet är inte godtagbart. Vem som helst kan om han så önskar se att ingen i dag kan hota Israels säkerhet eller existens. Detta är uppenbart genom obalansen mellan markstyrkorna, det är uppenbart genom antalet dödade och skadade, det är uppenbart genom det stöd som västländerna fortsätter att överösa Israel med. Det enda syftet med denna massaker är att förhindra skapandet av en palestinsk stat. På så sätt förstörs freden och därför måste vi stoppa Israel.
Stefano Zappalà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka rådets ordförande och den tjeckiska utrikesministern för att de fortfarande är hos oss. Vi är inte vana vid en så stark närvaro som det tjeckiska ordförandeskapet i dag visat prov på i denna kammare.
Jag anser att Cristiana Muscardini har rätt. Jag råder dem som inte känner till hur saker och ting förhåller sig i detta område och som måste kunna uttrycka tydliga åsikter att resa dit och se hur saker och ting förhåller sig på plats, genom att antingen resa som turist eller i annat syfte. Några av oss har varit i Palestina under olika omständigheter, som observatörer vid valet av Abu Mazen eller andra val, och jag anser att man endast kan få en korrekt uppfattning om hur saker och ting förhåller sig genom att personligen vara på plats.
Jag anser att de enda förlorarna under dessa händelser, som härrör från flera decennier tillbaka och inte är något nytt fenomen, är vi i västvärlden eftersom vi aldrig på ett seriöst sätt har tagit itu med problemet och aldrig har försökt lösa det. Vi fortsätter att se det som ett problem mellan två motsatta parter.
Jag har varit i Palestina flera gånger och jag har varit i Israel flera gånger, så jag känner till situationen, om än inte perfekt, så tillräckligt väl, och jag anser att det i realiteten inte är två parter som är inblandade här utan tre. I detta specifika fall finns det ett problem mellan terroristerna och staten Israel, och det palestinska folket är offren som hamnar i kläm. Hamas representerar inte det palestinska folket, kanske representerar organisationen en del av dem, men verkligen inte hela det palestinska folket.
Jag kan se en film utspela sig, en film som jag tror att många parlamentsledamöter har sett. Filmen visar alla de israeliska offren, däribland barn och människor i alla åldrar, offer för alla de raketer som har avfyrats och som fortfarande avfyras av Hamas. Det är ingen slump att det är en stor skillnad mellan Gazaremsan och Västbanken.
Jag riktar denna kommentar till rådets ordförande och till vår utmärkta kommissionsledamot som representerar Europa. Jag anser att vi måste hantera situationen på rätt sätt. Jag anser att det viktigaste av allt är att Abu Mazens ställning i dag stärks. Han är den svagaste personen av alla i denna situation, tillsammans med palestinierna, som inte tillmäts något värde i denna fråga. Jag anser att det är vi alla som är de riktiga förlorarna.
Maria-Eleni Koppa
(EL) Herr talman! Den allmänna opinionen i Europa kräver en sak från unionen: att den sätter stopp för slakten på det palestinska folket. Vi måste fördöma det besinningslösa våldet oavsett varifrån det kommer, men vi måste vara konsekventa och erkänna att Israel svarar med statlig terrorism i en massiv omfattning. Den asymmetriska vedergällningen, det uppenbara nonchalerandet av alla principer i internationell och humanitär rätt från Israels sida kan inte accepteras.
Det är oacceptabelt att vita fosforbomber och experimentella vapen används mot civila och det är omänskligt att oskyldiga kvinnor och barn blir måltavla. Om detta skedde i Afrika eller någon annan del av världen skulle vår reaktion vara omedelbar och resolutionen från FN:s säkerhetsråd skulle vara bindande. När det handlar om Israel inskränker vi oss emellertid till uttalanden och fruktlösa diskussioner.
Jag anser att vi bör använda oss av varje politiskt verktyg, däribland associeringsavtalet, för att övertala Israel att upphöra med det olagliga våldet mot det palestinska folket och att inte längre hindra det humanitära biståndet från att nå fram till de behövande.
Vi kan inte vara passiva åskådare eftersom det gör oss till medbrottslingar i slakten. Den enda lösningen är ett omedelbart eldupphör, att humanitära korridorer till Gaza öppnas och en dialog med alla parter inleds.
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! De fruktansvärda händelserna i Gaza under de senaste två veckorna har lett till ett internationellt fördömande av Israel. Vi har sett kolleger under dagens debatt stå i kö för att se vem som kan uttrycka starkast vrede över den judiska staten.
För ett land i Mellanöstern är detta dock exakt den händelseutveckling de ville ha: Iran har levererat missiler, krigsmateriel och andra sofistikerade vapen till Hamas i många år. Landet har försett Hamas stridande med pengar och utbildning. Målet är att provocera Israel till ett markkrig, och det blodiga resultatet, med fruktansvärda foton av döda barn på tv-skärmar och i tidningar runt om i världen, är bästa möjliga rekryteringsgrund för fundamentalistisk islam och de iranska mullornas vision av en global islamistisk rörelse som står enad mot västvärlden.
Fascistregimen i Teheran är den främsta sponsorn av krig och terror i Mellanöstern och det tragiska resultatet är precis vad Teheran ville ha. Det avleder uppmärksamheten från den ekonomiska krisen i Iran, som beror på det sjunkande oljepriset, och det avleder den internationella uppmärksamheten från mullornas arbete med att snabbt ta fram ett kärnvapen. Målet för Irans utrikespolitik är att bli den dominerande regionala makten i Mellanöstern. Landet vill förena den islamiska världen så att den följer regimens bistra och obehagliga vision av ett totalitärt islamiskt broderskap, där mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och yttrandefriheten pulvriseras. Skamligt nog har västvärlden inte gjort något för att bemöta eller avslöja den iranska aggressionen. Västvärlden har ställts inför allt fler bevis på att mullorna sponsrar terror, men har gjort allt för att blidka Teheran och har till och med gått så långt som att gå med på landets krav att avväpna den främsta iranska oppositionsrörelsen, Folkets mujahedin, genom att placera rörelsen på EU:s terrorlista. Detta måste upphöra.
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Låt oss först och främst vara tydliga med att parlamentet i dag stödjer FN:s säkerhetsråds resolution 1860. Den måste implementeras utan dröjsmål. Som en av de parlamentsledamöter som besökt Gaza under blockaden anser jag att ett eldupphör och en reträtt inte räcker. Självfallet vill vi att raketbeskjutningarna ska upphöra och att terroristerna ska upphöra med sina handlingar, men vi måste få ett eldupphör och ett slut på blockaden så att människorna i Gaza kan börja leva sina liv.
Detta är en fråga om respekt för internationell humanitär rätt. Human Rights Watch och Islamic Relief har berättat att den dagliga pausen på tre timmar är alldeles för otillräcklig för att kunna gå in och distribuera bistånd. Det är en fråga om proportionalitet. Rädda barnen säger att de 139 barn som dödats sedan konflikten började och de 1 271 som skadats inte kan rättfärdigas med att det handlar om självförsvar.
Jag välkomnar uttalandet från EU:s sändebud i Israel, Ramiro Cibrian-Uzal, som i dag sa att EU och Israel nu har fryst förhandlingarna om att uppgradera relationerna av dessa skäl. Det är inte mer än rätt.
Michael Gahler
(DE) Herr talman! Först av allt krävs det ett omedelbart och permanent eldupphör på båda sidor - det råder en bred samsyn om detta i parlamentet. Därefter får vi - EU och det internationella samfundet - emellertid inte låta enbart Hamas och Israel avgöra ödet för människorna på Gazaremsan.
Hamas agerar inte i Gazainvånarnas intresse, eftersom organisationen mycket väl känner till att Israel besvarar ständiga raketattacker - och inte bara under valkampanjer. Under det senaste året har undersökningar i Gaza visat att det politiska stödet för Hamas har sjunkit till förmån för Fatah. Det förefaller som om Hamas cyniskt räknar med att det politiska stödet för Hamas kommer att öka igen i och med det stora antalet palestinska offer, på grund av solidaritet med offren.
Israel agerar å andra sidan nästan uteslutande i de egna medborgarnas intresse och därför riktas den internationella kritiken främst mot omfattningen av Israels militära operation och landets acceptans av det stora antalet civila offer.
Därför bör vi européer inte nöja oss med att förhandla fram ett ytterligare eldupphör och finansiera reparationer av infrastrukturen. Jag kan redan nu se kommissionsledamotens ändringsskrivelse framför mig. Jag är säker på att förslaget redan är slutfört och färdigt att överlämnas till budgetutskottet.
Det räcker inte heller med att bevaka huruvida Egypten stänger tunnelsystemet vid gränsen mot Gazaremsan för vapensmuggling. Jag uppmanar hela Mellanösternkvartetten att med en stark arabisk närvaro göra ett gemensamt åtagande om att sända trupper med ett starkt fredsbevarandemandat på Gazaremsan och det omgivande området - för att hjälpa människorna i Gaza, Israel och Egypten. Parallellt med detta måste själva fredsprocessen skyndsamt gå vidare. Annars befarar jag att vi kommer att få se de slags incidenter som vi har sett i Gaza ännu oftare, och vare sig palestinierna eller israelerna förtjänar detta.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Herr talman! De spanska ledamöterna i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet betraktar situationen i Gaza med fasa, smärta och skam, men är även angelägna om att försvara freden, skydda dem som lider mest och upprätthålla värdighet och hopp.
Vår fasa gäller de upprepade scenerna med mördade barn och förtvivlade kvinnor i deras oändliga lidande efter bombningarna av det getto som Gaza har blivit. Picasso skildrade samma typ av fasa i sin målning Guernica som visar hur vårt Guernica jämnas med marken av junkrarna i Condorlegionen för sju decennier sedan.
Vår smärta gäller det enorma lidandet hos de många offren. Vår skam gäller oförmågan - hos våra länder, Europeiska unionen och det internationella samfundet - att för det första motverka och för det andra sätta stopp för de brottsliga angrepp som vi fördömer.
Vår skam och ilska gäller de många lögnerna, dubbeltydigheten och det tomma pratet. Vår skam handlar om att vi vet exakt vad som händer, men ändå inte agerar med den styrka och sammanhållning som krävs. Historien kommer därför att kräva en förklaring från många av medbrottslingarna, åtminstone när det gäller deras misstag.
Eftersom det alltid är ”bättre sent än aldrig” att agera och det är nödvändigt att hålla dörren till hoppet öppen måste Europeiska unionen stödja den senkomna resolutionen från säkerhetsrådet. Den måste emellertid se till att denna resolution strikt följs precis som vårt associeringsavtal med Israel också strikt måste följas, vilket innebär att det kan upphävas vid den typ av agerande som nu förekommer.
Är förresten Hamas också ansvarigt för den mörkläggning i medierna som jag ännu inte har hört någon fördöma?
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att uttrycka min djupaste sympati för alla oskyldiga människor, både i Israel och i Gaza, som har drabbats under de senaste veckorna och månaderna när konflikten rasat. Men vi måste se till att vår naturliga mänsklighet, vår högst rimliga oro, inte förvränger vår uppfattning om hur situationen egentligen ser ut.
I Gaza har Hamas skapat ett terrorismens kungadöme: det finns ingen tolerans för opposition mot dess ståndpunkter, man har mördat de palestinier som har opponerat sig, man har splittrat den palestinska myndigheten, man vägrade att upphöra med terrorattackerna mot israeliska civila, man vägrade att erkänna Israels rätt att existera, man vägrade att erkänna de fredsavtal som tidigare framförhandlats. Jag kommer ihåg vad Hanan Ashrawi sa för tre år sedan, när jag bevakade det palestinska valet. Hon förutsåg att de mörka krafterna skulle ta över - och hon hade helt rätt!
Vi ska inte vara förvånade över att en Hamas-företrädare är stolt över att säga att döden är en ”industri” för det palestinska folket. Han syftade på att man använder självmordsbombare och medvetet utnyttjar civila mänskliga sköldar för att skydda potentiella militära mål. Det är förstås en direkt kränkning av internationell humanitär rätt att använda civila på det här sättet.
Ställd inför en så omedgörlig, förhärdad och hatisk fiende, vad förväntar vi oss att Israel ska göra när landets medborgare hela tiden utsätts för terrorattacker? Det internationella samfundet uppmärksammade inte detta. När Israel vidtog fredliga åtgärder, som att införa blockader eller stänga av elektriciteten, fick man kritik. När nu Israel har vidtagit militära åtgärder som en reaktion på Hamas provokationer drabbas landet av ett kraftfullt internationellt ogillande.
Den sorgliga verkligheten är att det palestinska folket har behandlats illa under många år av dem som har kontroll över den palestinska myndighetens områden, av det internationella samfundet, som har tolererat extremism och korruption, och av arabvärlden som inte har gjort något konkret på flera årtionden för att förbättra deras tillvaro och framtidsutsikter.
Vi behöver en Marshall-plan för Mellanöstern. Palestinierna behöver inte bara fredsbevarare, utan också en fungerande civil administration, fri från korruption. Den civila administrationen måste placeras under internationell kontroll, men först måste terroristernas samtliga livlinor - vapen, pengar och politisk släpphänthet - kapas.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Jag skulle kunna instämma i vad Geoffrey Van Orden säger om Hamas, men faktum är att inget av vad han säger rättfärdigar att Israel bombar civila. Det är huvudpoängen: vi måste få ett stopp på bombandet, oavsett om det kommer från Hamas eller från Israel.
Jag hoppas att den resolution som följer på den här debatten får starkt stöd i parlamentet i morgon och jag hoppas att det kommer att stärka kommissionen och rådet så att de kan sätta press på både Israel och Hamas att upphöra med dödandet. Sedan Israel drog sig tillbaka från Gaza har man förvandlat området till det största fängelset i världen och under de senaste tre veckorna har man förvandlat det till ett slakthus. Man använder olagligen terror för att bekämpa terror, dödar civila män, kvinnor och barn och dödar samtidigt möjligheten till en hållbar tvåstatslösning.
Europas relationer med Israel kan inte uppgraderas så länge landet inte kan delta i konstruktiva och väsentliga förhandlingar med sina grannar och alla valda palestinska representanter, inklusive Hamas. Europa måste göra tydligt att en eskalering av kriget mot Gaza kommer att följas av en eskalering av vår reaktion på kriget.
Kinga Gál
(HU) Herr talman, kommissionsledamöter, medlemmar av rådet, kära kolleger! Jag uppfattar parternas beteende i Gazakonflikten som cyniskt. Jag betraktar det som cyniskt och oacceptabelt att Hamas använder civilbefolkningen - till och med barn - som en mänsklig sköld. Jag uppfattar Israels inställning som cynisk och omänsklig. Landet använder självförsvar som svepskäl för att med oproportionerliga medel skjuta mängder av Gazainvånare, vilket på ett mycket allvarligt sätt drabbar civilbefolkningen, inklusive barn.
Jag betraktar det som cyniskt och lögnaktigt att utländsk diplomati med anmärkningsvärda undantag strävar efter att hålla skenet uppe och till och med efter så många dagar är oförmögen att garantera att civilbefolkningen och biståndsorganen skyddas och dessvärre inte heller kan skydda barnen.
Jag talar för barnens räkning, eftersom det inte finns något ändamål i världen som rättfärdigar att oskyldiga dödas. Varje barns liv måste vara lika mycket värt, oavsett vilken sida av gränsen barnet befinner sig på. Detta är det grundläggande axiom som varje part i konflikten måste betrakta som lika viktigt om sann fred någonsin ska kunna uppnås i detta område.
Accepterandet av de värden som handlar om respekt för mänskligt liv, skydd av civila och främjande av humanitärt bistånd kan utgöra grunden till ett varaktigt eldupphör så att fred inom Palestina och mellan Palestina och Israel kan uppnås.
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Hamas bedrev terror mot Israels invånare och har provocerat fram en vedergällning. På avstånd kan det verka som att en del av dem uppskattar att de får nya civila martyrer - också barn - liksom den publicitet det ger deras sak, oavsett hur obehagligt det är för rättänkande personer att ta in detta.
Jag har aldrig stött terrorism och jag är inte heller någon Israelkritiker. Det är ett land som har rätt till en fredlig samexistens i regionen, men vi skulle vara tokiga om vi inte kände oss känslomässigt berörda och moraliskt skamsna över det som händer i Gaza i dag. Israels svar är helt oproportionerligt och särskilt dödandet av små barn är en skamfläck.
Jag har hittills inte motsatt mig det nya avtalet mellan EU och Israel. Jag tror på det råd Dalai Lama gav här i parlamentet förra månaden: det bästa sättet att påverka Kina i Tibet-frågan är att ha goda relationer med dem. Jag tror att det också gäller relationerna mellan EU och Israel, men hur kan vi få dem att förstå vilken avsmak vi känner inför omfattningen av det som händer?
Jag kan tillägga att i går distribuerades en not om de humanitära behoven i regionen till de av oss som deltog i det gemensamma mötet för utskottet för utrikesfrågor och utskottet för utveckling. Jag uppmanar kommissionen och rådet att se till att ett fullständigt humanitärt biståndspaket finns redo så att vi kan gå in där och hjälpa de nödlidande vid första möjliga tillfälle.
Karel Schwarzenberg
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Något som nämndes i början var om vi ska kontakta Hamas eller inte. Jag tror inte att det är dags att göra det ännu. Under de senaste månaderna har Hamas definitivt fortfarande agerat som en terroristorganisation. Så länge man agerar så kan organisationen inte kontaktas officiellt av företrädare för EU.
Jag medger att jag är en gammal man och att jag har sett många terroristorganisationer växa fram från början, bli mer eller mindre accepterade och accepteras av det internationella samfundet. Jag har sett det i Afrika. Jag har sett det i Irland. Jag har sett det på många platser. Det händer. Men först måste de sluta agera som en terroristorganisation. Då kommer jag att vara redo att tala med Hamas eller med någon annan, men inte innan de har slutat agera som en terroristorganisation.
Jag tror att det är viktigt att säga detta, eftersom EU inte kan ge upp sina principer. Det finns olika metoder för att höra vilka idéer de har, det finns indirekta kontakter med politiker i regionen som står i kontakt med dem, vilket är viktigt och bra, men än är det inte dags för EU att ha direktkontakter med Hamas. Jag menar att vi ska vara orubbliga i detta.
I andra avseenden måste vi hylla Egypten för den viktiga roll landet spelat under de senaste veckorna och dagarna med sina insatser och sitt hårda arbete för att få till stånd ett eldupphör och kanske också en vapenvila som, i processens slut, leder till fred i regionen. Jag vet hur svår den här frågan är. Vi står i ständig kontakt med egyptierna. Vi vet vilket viktigt arbete de gör och jag vill gratulera dem.
Det kom en fråga om hur vi kan bistå i regionen. För det första, de som befinner sig på plats kan berätta exakt vad de behöver. Vi ska inte bestämma vad vi ska ge dem. De måste fråga oss och EU. Många medlemsstater inom EU har sagt sig vara villiga att hjälpa till på alla möjliga sätt - tekniskt, skicka rådgivare, förbereda det som kan behövas - men detta måste först och främst ske med samtycke från alla berörda stater här. Det är den första uppgiften som ska genomföras.
Jag hörde ett viktigt förslag som handlade om att ta fram en Marshall-plan för Mellanöstern. Jag tycker att det är en mycket bra idé och att vi ska följa upp den. Den här regionen behöver verkligen att man bygger upp nya idéer, på det sätt som hjälpte Europa i så hög grad efter kriget.
Benita Ferrero-Waldner och andra talade om vad man åstadkom under resan. Jag anser att vi åstadkom mycket och jag vill än en gång berömma Benita Ferrero-Waldner, som gjorde huvudarbetet i vår delegation inom den humanitära sfären, där det vi åstadkom fortfarande fungerar i dag. Men låt oss vara tydliga med att också dessa mycket svåra förhandlingar i Mellanöstern bygger på den form som redan fanns vid vår delegations besök i Mellanöstern. Detta handlar i grunden om hur freden ska organiseras och vad som är nödvändigt. Vår plan bygger på vad vi fick veta då och diskuterade med våra partner.
Det fördes också en diskussion om att uppgradera våra relationer med Israel. Som ni känner till fattades ett beslut av EU:s ministerråd i juni 2008. Det kan ändras enbart om ministrarna inom EU bestämmer sig för att ändra beslutet. Det kan inte ändras, inte ens genom vad en mycket respekterad företrädare för EU säger i Jerusalem. Jag medger att i den rådande situationen skulle det vara för tidigt att diskutera hur vi ska uppgradera vår relation med Israel och om ett toppmöte ska genomföras under överskådlig tid. För närvarande har vi betydligt mer brådskande och viktigare frågor att lösa. Jag vill än en gång betona att beslutet fattats av ministerrådet och att det är det som gäller.
Vad kan göras för att stoppa Israel? Om vi ska vara ärliga - mycket lite. Israel agerar som det gör och som en livslång vän av Israel, vilket jag säger helt ärligt i dag, är jag inte så nöjd med det man gör för närvarande. Jag tror att landets politik också skadar Israel. Det är en sak, men EU har mycket få möjligheter, annat än att tala mycket tydligt och mycket uppriktigt och be våra partner att sätta stopp. Våra partner i Mellanöstern måste hitta lösningen: Israel, Egypten och övriga berörda parter. EU kan hjälpa till här. EU kan hjälpa till genom att erbjuda all typ av hjälp om man kommer överens om eldupphör för att uppnå de angivna målen: stänga smuggelvägarna, stänga tunnlarna, bevaka havet etc. EU kan hjälpa till i Gaza på flera sätt, t.ex. med återuppbyggnad eller hjälp med humanitärt bistånd. EU kan göra allt detta, men om man ska vara helt ärlig har vi inte makten och medlen för att säga ”stopp”. Anser parlamentet att vi kan skicka en jättelik beväpnad styrka till Mellanöstern för att stoppa de stridande parterna? Nej. Vi har inte de möjligheterna och både Israel och Hamas är beroende av andra krafter än EU. Israel har mäktiga allierade också utanför Europa. Vår möjlighet att uppnå något är begränsad. Vi kan hjälpa till, vi kan bistå, vi kan erbjuda våra bästa tjänster och vi kan vara djupt engagerade. I det avseendet har vi åstadkommit en hel del. Men överdriv inte våra möjligheter.
Sajjad Karim
(EN) Herr talman! Israel säger att man utövar sin rätt till självförsvar. I så fall måste grundsatserna för ett rättfärdigt krig, inklusive proportionalitet, följas.
Att Israel struntar i detta är uppenbart och att vi struntar i att så är fallet är fel. Man kan inte använda fosfor mot civila och hävda att detta är ett civiliserat agerande.
Det är uppenbart att EU inte kan lösa detta på egen hand. Men det finns en vit elefant i rummet. Vi behöver amerikansk beslutsamhet. USA:s gensvar har varit en besvikelse eftersom det är obalanserat och orättvist. Tidpunkten för när de här handlingarna genomförs är strategiskt beräknad från Israels sida, men, herr Obama, det är snart den 20 januari. Världen väntar och EU är redo att agera partner!
Vill ni återställa de värden som vi delar med er eller kommer ni att tillåta att denna orättvisa får fortgå - än en gång? Kommer ni att arbeta med oss för att ge alla berörda skydd? Palestinierna frågar er - hur kan det vara rätt att ert land ber om humanitärt bistånd på plats, men håller tyst när det bara handlar om bomber från luften?
Till de kolleger som vill bryta ner Hamas enbart med militära medel: besök Gaza och Västbanken. Väck er medmänsklighet till liv så förstår ni varför Hamas bara blir starkare.
Det här är inte rätt sätt att hjälpa Israel eller palestinierna. Ett omedelbart eldupphör är bara en nödvändig början.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Det är mycket tydligt att parterna i den här konflikten inte lyckas respektera internationell humanitär rätt och att civilbefolkningen i Gaza därmed betalar ett mycket högt pris. Ansvar måste utkrävas enligt internationell rätt när krigföringsprinciper som proportionalitet och icke-diskriminering inte respekteras. En av grundsatserna för ett rättfärdigt krig handlar om att agerandet ska styras av principen om proportionalitet. Styrkan måste användas i proportion till den kränkning man utsatts för. Tyvärr har vi sett stor vårdslöshet från israelernas sida. Även om Hamas började med raketattackerna mot Israel har den israeliska reaktionen, enligt min uppfattning, varit oproportionerlig. Siffrorna talar för sig själva: drygt 900 palestinier har dödats, men bara ett mindre antal israeler. Israel måste inse att de har ett ansvar att dimensionera den kraft de använder i enlighet med internationell rätt.
Å andra sidan kan man inte blunda för att Hamas fortfarande är listat som en terroristorganisation av EU och fortsätter att vägra ge upp sin väpnade kamp. Och inte bara det - Hamas har hela tiden vägrat att erkänna Israels rätt att existera. Hamas och andra beväpnade palestinska grupper måste inse att människorna i södra Israel har rätt att leva utan att bombarderas.
Nickolay Mladenov
(EN) Herr talman! För alla som följer konflikten mellan israeler och palestinier kan detta vara en tidpunkt då vi frestas att lyfta händerna i luften och skrika ut vår förtvivlan. Det tycker jag dock inte att vi ska göra eftersom jag anser att det största provet på vår medmänsklighet i dag är att verkligen förstå de frågor som vi står inför.
Den första frågan handlar om att det inte finns någon hållbar lösning på den här konflikten om inte bombningen av Israel upphör. Den andra frågan handlar om att det inte finns någon hållbar lösning på den här konflikten om inte Gaza öppnas för humanitärt bistånd. President Peres har helt rätt när han säger att Gaza ska vara öppet för bistånd och inte avstängt för raketer.
Jag tycker att detta är centralt och alla håller med om detta. Det går inte att återgå till situationen som den var innan och jag tror att det finns flera saker vi kan göra här. För det första kan parlamentet få båda sidor att mötas för samtal. För det andra kan vi ställa oss bakom kommissionen och rådet och stödja deras insatser. Och till sist ska vi stödja det egyptiska förhandlingsspåret, eftersom det är det enda spår som kan leda till en lösning och till det eldupphör vi nu alla hoppas på.
Neena Gill
(EN) Herr talman! Det är inte bara parlamentsledamöterna som upprörs av utvecklingen i Gaza. Allmänheten i Europa har också alltför länge upprörts av hur folket i Gazas lider och av den israeliska blockaden. Till detta kommer de ständiga attackerna och de fruktansvärda israeliska militära angreppen på oskyldiga civila, framför allt kvinnor och barn. Världssamfundets uppmaningar om ett omedelbart eldupphör hörsammas inte.
Palestinierna behöver omedelbart tillgång till mat, medicinsk hjälp och säkerhet. Israel måste åtminstone respektera principerna i den internationella rätten. Om man inte gör det måste Israel förlora det stöd landet fortfarande har från det internationella samfundet.
Det är olyckligt att FN:s resolution har åsidosatts. Det är beklagligt att EU fortfarande måste hitta sin roll. Kanske kan man göra det om EU vidtar starkare åtgärder än man hittills har gjort. Det räcker inte att bara lägga uppgraderingen av relationen på is. Vi kan påverka. Vi är en viktig handelspartner. Vi är en viktig bidragsgivare i regionen. Vi kan alltså utöva denna roll.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Är det etiskt acceptabelt och ursäktligt enligt internationell rätt att staten Israel i sina ansträngningar att neutralisera Hamasterrorister kan inleda en större militär terrorkampanj, med allvarliga brott mot FN:s konventioner och de mänskliga rättigheterna mot 1,5 miljoner oskyldiga civila som saknar möjlighet till flykt? Är sådana handlingar förenliga med EU:s värderingar om rättvisa och demokrati? Är den israeliska lobbyn så stark att den kan få USA och EU att praktiskt taget stå overksamma och se obeskrivliga grymheter begås i kampen mot terrorismen?
Om svaret på dessa frågor är ja, då bör vi alla prisa den israeliska regeringens agerande i Gaza som modigt. Om svaret är nej bör vi å det starkaste klart och tydligt fördöma Israel, samt snabbt och effektivt vidta åtgärder, till exempel handelssanktioner, för att stoppa blodbadet i Gaza i dag och för all framtid. Jag håller verkligen inte med ministern som gick i väg, som ansåg att det inte finns mycket vi kan göra. Vi kan göra åtskilligt, och det är vår skyldighet.
Christopher Beazley
(EN) Herr talman! Jag valdes till parlamentsledamot för 25 år sedan, men denna är nog den viktigaste debatt som jag deltagit i. Fru kommissionsledamot! Jag hoppas att ni lyssnade noga till utskottet för utrikesfrågor i går kväll och att ni har lyssnat till parlamentet i dag. Jag hoppas att ni, till skillnad från rådets ordförande Karel Schwarzenberg, svarar att EU har ett moraliskt inflytande som vi kan utöva på angriparen i det här fallet.
Israels folk är ett rättvist och hedersamt folk som har lidit oerhört under århundraden på vår kontinent. De kommer att förstå er rekommendation till ministerrådet att EU bör avstå från all kontakt med de israeliska myndigheterna tills de har upphört med bombningarna.
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Herr talman! Vi måste med absolut övertygelse uppmana Israel att upphöra med dödandet och låta de skadade få vård och offren mat. Vi måste klargöra att Israels inställning till internationell rätt kommer att få konsekvenser för landets förbindelser med Europa.
Jag vill gratulera det fåtal unga europeiska frivilligarbetare som lider tillsammans med folket i Gaza, framför allt Alberto Arce. De representerar det bästa när det gäller de värden i form av solidaritet och frihet som vårt Europa står för, ett Europa som måste agera därefter i denna fruktansvärda konflikt.
Margrete Auken
(DA) Herr talman! Jag vill bara säga två saker. För det första vill jag påminna alla om att det i vårt beslut tydligt anges och upprepas att vi har lagt vårt stöd för uppgradering på is, och jag hoppas verkligen att vi inte kommer att fortsätta som om ingenting har hänt bara för att ordförandeskapet säger att vi ska göra det. Det andra jag vill påpeka är att Israel inte vid någon tidpunkt har hållit vad man lovade i samband med förhandlingarna. Det blev inget eldupphör eftersom Israel inte hävde blockaden under denna period, och jag känner att jag även måste nämna Annapolis där Israel lovade att frysa bosättningsverksamheten. Vad hände i själva verket? Landet ökade helt enkelt bosättningstakten. Bosättningstakten har aldrig varit så hög som den varit sedan Annapolis, och jag anser att så länge inga framsteg nås på plats kommer vi aldrig att få Hamas att agera i enlighet med de regler som vi vill att de ska följa. Av denna anledning måste vi se till att Israel uppfyller sin del av avtalet.
Peter Šťastný
(EN) Herr talman! I går genomförde vi ett gemensamt möte med delegationerna för förbindelserna med Israel och med det palestinska lagstiftande rådet, och jag är övertygad om att ni kan föreställa er de häftiga diskussionerna, känslorna och anklagelserna - och föreslagna lösningar - efter 18 dagars krig i Gaza och omkring 1 000 döda.
Faktum är att Israel, efter att ha väntat i åtta år och absorberat ca 8 000 missiler som terroriserat en miljon medborgare längs Gazas gränser, slutligen förlorade tålamodet. De började värna sina medborgares säkerhet, vilket är deras fulla rätt och ansvar. Hamas är en terroristorganisation, en otvetydig brottsling och en börda för palestinierna i Gaza. Lösningen är därför en stärkt kvartett och, framför allt, ett samordnat arbete mellan USA:s nya administration och ett starkare och mer integrerat EU.
Jag välkomnar det tjeckiska ordförandeskapet, dess prioriteringar och dess omedelbara, aktiva engagemang i regionen.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Denna konflikt, som pågått mycket länge, bygger på problem som handlar om territorium och kulturella skillnader som ibland behandlas på ett överdrivet sätt. Den långsiktiga lösningen är en skyddad, säker israelisk stat sida vid sida med en godtagbar palestinsk stat. Denna lösning kan emellertid inte uppnås genom terroristattacker eller väpnade åtgärder.
För att kunna få ett normalt liv måste det palestinska folket bilda en stat som baseras på demokratiska institutioner och rättssäkerhet och som utgör en garanti för ekonomisk utveckling. De måste avstå från terroristhandlingar och skapa ett normalt politiskt klimat genom att främja valet av politiker som verkligen vill lösa denna konflikt genom förhandlingar.
Bairbre de Brún
(GA) Herr talman! Jag vill uttrycka mitt stöd för dem som fördömer attackerna och visa min solidaritet med folket i Gaza.
Minister Schwarzenburg säger att Europeiska unionen inte kan göra så mycket. Europeiska unionen bör upphöra med uppgraderingen av förbindelserna med Israel, och de avtal som för närvarande tillämpas bör upphävas tills Israel uppfyller sina plikter enligt internationell rätt.
Även innan de omoraliska attackerna, som nyligen genomfördes, upplevde vi år av kollektiv bestraffning av det palestinska folket. Omfattningen och typen av attacker, som genomfördes i Gaza av en modern armé mot ett belägrat folk, som redan är svagt till följd av isolering och belägring, är helt fruktansvärda. Det var fel att lägga skulden på dessa människor - vi måste vara tydliga med att säga att de största offren här är människorna, de oskyldiga människorna i Gaza.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Det är med stor smärta som vi iakttar vad som sker på Gazaremsan. Vi stöder inte Hamas metoder som handlar om att slåss och provocera, men Israel har valt ett oproportionerligt sätt att lösa sin tvist med det palestinska folket. Det har förekommit en definitiv kränkning av principerna inom internationell rätt. Ingen av parterna i konflikten är intresserad av att den motsatta parten ska uppleva fred. Båda parterna ser endast till sina egna intressen - det är ett exempel på nationell själviskhet.
Den internationella opinionen är emot ett fortsatt krig. Europeiska unionen och FN, som stöds av många länder, bör ingripa med fasthet. Det är dags att sätta stopp för detta beklagliga krig. De israeliska trupperna bör återvända till sina baracker. Hamas måste upphöra med att avfyra raketer mot Israel. Vi måste garantera att humanitärt bistånd brådskande ges till civilbefolkningen och att offren, som sägs uppgå till omkring 3 000 människor, erbjuds vård. Vi måste bygga upp landet och hjälpa det att återgå till ett normalt liv. Detta är det scenario jag efterlyser hos Europeiska unionens aktuella ledarskap och Europeiska kommissionen.
Hannes Swoboda
(EN) Herr talman! Jag undrar bara om vi fortfarande kommer att debattera gasen i dag eller om det strukits från föredragningslistan? Vi väntar på den debatten. På föredragningslistan står inte bara en debatt om Mellanöstern, utan även en om gas. Har den strukits från föredragningslistan?
Talmannen
Det är nästa punkt på föredragningslistan.
Aurelio Juri
(SL) Jag var besviken på det senaste tillkännagivandet från Tjeckiens utrikesminister, som för närvarande leder rådet. Vi kan naturligtvis sätta allt vårt hopp till vår kommissionsledamot. Men dödssiffran stiger. Om vi fortsätter att tala på detta sätt kommer förmodligen 1 500 människor att vara döda om en vecka.
Det är svårt att tala med Hamas. Organisationen finns på listan över terroristorganisationer och det är svårt att vidta åtgärder mot den. Israel, å andra sidan, är vår vän, vår samarbetspartner och en viktig medlem av det internationella samfundet. Israel måste hålla sig till internationella beslut, Förenta nationernas resolutioner och även till rekommendationerna från dess vänner och samarbetspartner. Om landet inte lyckas med detta måste dess vänner och samarbetspartner kunna fördöma dess handlingar och hota med att vidta sanktioner.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag kommer att fatta mig kort, eftersom debatten har varit lång. Låt mig först säga att efter att ha varit medlem av Mellanösternkvartetten i fyra år nu spelar EU en roll. Naturligtvis är vår roll inte den viktigaste. Det är ibland frustrerande för oss alla, speciellt i den här svåra situationen när man helst vill uppnå en hållbar och varaktig vapenvila som den vi har föreslagit, men detta inte går så snabbt.
Jag skulle vilja ge er den provisoriska information som jag nu har, vilken rapporterats i nyheterna. Källor i Egypten som följer förhandlingarna säger att Hamas reagerar positivt på de senaste förslagen från Egypten. I varje fall rör saker och ting på sig. Jag är ännu inte säker på om detta verkligen bekräftats, men Hamas kommer att hålla en presskonferens klockan 20.00 i kväll. Förhoppningsvis gör vi framsteg. Det är åtminstone det alla hoppas på.
För det andra har vi, trots all frustration, inget annat alternativ än att fortsätta arbeta för fred, vilket är vad vi kommer att göra. Det är något jag förbinder mig att göra så länge jag är medlem av Mellanösternkvartetten. Vi kan bara åstadkomma det tillsammans, och vi måste stödja och förbättra palestinska ansträngningar till försoning eftersom det är enda sättet att stoppa hemskheterna i Gaza.
För det tredje kommer vi, så fort en vapenvila kommer till stånd, att göra allt vi kan för att återställa de grundläggande tjänster till befolkningen som drabbats så svårt. Framför allt anser jag att det viktigaste nu är att få ett slut på förstörelsen och börja återuppbyggnaden och att försöka åstadkomma fred.
Vi har redan diskuterat detta ämne länge, så jag vill inte dra ut på det mer, men detta är min inställning, och jag hoppas att vi får ett bra tillfälle.
Talmannen
Jag har jag mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen. Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
Med tanke på den grymhet som det palestinska folket på Gazaremsan har utsatts för, och som skarpt kritiseras och fördöms i den nya resolutionen från FN:s råd för mänskliga rättigheter, krävs följande:
En skarp kritik av kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och av de brott som den israeliska armén begår, Israels statliga terrorism!
Ett tydligt fördömande av Israels grymma anfall mot det palestinska folket som ingenting kan rättfärdiga!
Ett slut på anfallet och den omänskliga blockad som befolkningen på Gazaremsan har drabbats av!
Brådskande humanitärt bistånd till den palestinska befolkningen!
De israeliska truppernas tillbakadragande från allt ockuperat palestinskt territorium!
Respekt för internationell rätt och FN:s resolutioner från Israels sida, ett slut på ockupationen, bosättningarna, separationsmuren, avrättningarna, arresteringarna, exploateringen och det oräkneliga antalet förödmjukelser som det palestinska folket utsätts för!
En rättvis fred, som endast är möjlig genom att det palestinska folkets omistliga rätt till en självständig och suverän stat, med gränserna från 1967 och dess huvudstad i östra Jerusalem, respekteras!
I Palestina finns det en kolonisatör och en koloniserad part, en angripare och ett offer, en förtryckare och en förtryckt part, en exploatör och en exploaterad part. Vi kan inte låta Israel fortsätta på samma sätt ostraffat!
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Reaktionen på konflikten i Gaza måste bli mer nyanserad än den är i nuläget. Vi kan inte ursäkta överdrivet våld, men vi måste se mer till konfliktens ursprung.
Att förhandla med Hamas är inte tänkbart. En terroristgrupp som kallblodigt använder sitt eget folk som skydd mot attacker är inte intresserad av att förhandla fram en verklig fred.
Dessutom måste vi också komma ihåg att Hamas har tagit på sig en viktig roll i den kedja av terroriströrelser som leder till Hizbollah och terroristregimen i Teheran. Därför måste Hamas ses som en del i bredare ansträngningar för att störa den ömtåliga stabiliteten i Mellanöstern och ersätta den med fundamentalistiska extremistregimer, som i princip inte erkänner Israels existensberättigande.
Vi måste också inse att frågan om Israels säkerhet är kopplad till EU:s säkerhet.
EU måste utöva sitt inflytande för att först och främst åtgärda konfliktens grundorsaker. För att undvika att fler araber och israeler dödas måste de arabiska parterna ovillkorligen erkänna Israels existensberättigande och bidra till att stoppa infiltrationen från extremiströrelser och införandet av ännu fler dödliga vapen till regionen.
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Det är ett obestridligt faktum att civilbefolkningen i Gaza och södra Israel har fråntagits rätten till en människovärdig tillvaro. En nyhetsbyrå återgav historien om två barn som skulle gå över en gata i Gaza. Barnen tittade varken åt höger eller vänster för att se om något skulle komma - de titta upp eftersom de var rädda för vad som skulle kunna komma från himlen.
Det finns två uppenbart skyldiga parter när det gäller den massiva humanitära krisen i Gaza. Hamas oansvariga agerande på de palestinska territorierna, deras fega sätt att gömma sig bland civilbefolkningen, och provokationen med raketattackerna visar sammantaget hur instabil den palestinska regeringen är. Israels oproportionerliga attacker på den redan svaga och desperata palestinska enklaven är ett annat bevis på att landet ställer sig likgiltigt inför internationella humanitära skyldigheter.
Vi måste uppmana parterna att få ett slut på denna vansinniga situation genom ett omedelbart och permanent eldupphör. Som en första åtgärd bör Israel tillåta humanitär hjälp att komma in i Gaza, där förbättrade levnadsförhållande också skulle bidra till en långsiktig fred.
Mellanösternkvartetten måste vidta åtgärder i rätt riktning, med den nya amerikanska administrationen som vägvisare. Egypten har ett särskilt ansvar på grund av gränsfrågorna, och landets roll som medlare tillsammans med unionen har ingett oss hopp.
Historien visar att arbete för fred lönar sig i längden. Vi kan inte ge upp, anpassa oss eller vänja oss vid tanken på en olöst konflikt, eftersom det inte finns någon sådan. Enligt vinnaren av Nobels fredspris, Martti Ahtisaari, är fred en fråga om vilja. Det internationella samfundet kan försöka att uppmuntra och främja denna vilja, men bara de berörda parterna kan mobilisera den och skapa en bestående fred.
Fru kommissionsledamot! Skulle ni kunna framföra följande meddelande från EU: ”Folk av det heliga landet, visa att ni vill ha fred.”
Mairead McGuinness  
skriftlig. - (EN) Det är oroande när en värld förefaller ur stånd att rädda oskyldiga barn från att sprängas i bitar i krig.
Trots allt som sagts har det inte kommit något uppehåll i bombräderna mot Gaza, vilka hittills har lett till att 139 barn omkommit och 1 271 skadats. Tyvärr kommer dessa upprörande tal att fortsätta stiga.
Hamas raketattacker mot Israel har provocerat det gensvar man avsåg: motattacker och förlusten av civila liv samt ytterligare framflyttning av positionerna.
Jag beklagar djupt att oskyldiga civila används som mänskliga sköldar. Det måste upphöra.
Jag tänker inte döma i skuldfrågan - båda sidor begår fel, men jag vill betona behovet av att åstadkomma en omedelbar och effektiv vapenvila.
Det är absolut nödvändigt att få till stånd obehindrat tillträde för humanitär hjälp och bistånd till Gaza, utan fördröjning.
Om bara mänskligheten kunde inse hur meningslösa den här typen av krig är!
Varje bild av döda i Gaza upprör människor i hela arabvärlden och jag oroar mig för att den väsentliga grundsatsen i fredsprocessen för Mellanöstern sakta försvinner utom räckhåll: den såkallade tvåstatslösningen, ett självständigt Palestina som existerar sida vid sida i fred med Israel. Det åligger det internationella samfundet att fördubbla sina ansträngningar för att hitta en lösning.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Vi är alla vittnen till de israeliska soldaternas masslakt av civila i Gaza. Vi, eller närmare bestämt många parlamentsledamöter till höger, blundar för det som sker. Det skulle inte kunna ske om inte den politiska högereliten i USA och EU blundade för det som sker. De som blundar är också de som beväpnar dem som dödar civila.
Det är dags att vi tar upp frågan om att bryta de diplomatiska förbindelserna med förövarna av folkmord och etnisk rensning.
Csaba Sógor  
skriftlig. - (HU) Situationen i Mellanöstern fyller mig med oro. Vad kommer det att krävas för att uppnå fred? Hur många civila döda och sårade kommer det att krävas innan ett verkligt eldupphör kan genomföras? I Bosnien-Hercegovina krävdes det minst 10 000 för att fredsförhandlingar skulle inledas, för att fredsbevarande styrkor skulle komma till platsen och nedrustning påbörjas.
För några dagar sedan hedrade vi minnet av ödeläggelsen av Nagyenyed (Aiud). För 160 år sedan slaktades flera tusen oskyldiga civila, däribland kvinnor och barn, i denna transsylvanska stad och dess omgivningar. Sedan dess har det inte varit möjligt att hedra minnet av dessa offer tillsammans med majoriteten av befolkningen.
Det kan komma en tid då israelerna och palestinierna inte bara hedrar minnet av varandras offer tillsammans, utan till och med går samman för att skapa en varaktig fred och framtid.
Fram till dess är det Europeiska unionens uppgift att föregå med gott exempel. Det återstår mycket att göra för oss också när det gäller att skapa fred inom Europa. Vi behöver samarbete mellan majoriteter och minoriteter som är likställda med varandra. Det minsta vi kan göra är att enas och tillsammans hedra minnet av offren. Det återstår mycket att göra inom EU på området respekt för individers och minoriteters rättigheter.
Andrzej Jan Szejna  
skriftlig. - (PL) Under plenarsammanträdet i januari antog Europaparlamentet en resolution om konflikten på Gazaremsan. Båda sidor i konflikten uppmanades att genomföra ett omedelbart och varaktigt eldupphör och att upphöra med den militära verksamheten (Israels militära åtgärder och Hamas raketer), som under en tid hindrat bistånd och humanitär hjälp från att nå fram till medborgarna i det område där konflikten utspelats.
Den har redan kostat tusentals offer i form av civila, däribland kvinnor och barn, som har lidit i nästan tre veckor. Det råder brist på grundläggande förnödenheter som dricksvatten och livsmedel. FN:s anläggningar har anfallits.
I resolutionen krävs det att internationell rätt ska följas så att den befintliga konflikten kan lösas. Israel är vår vän och har rätt att försvara sig självt som stat, men det måste tydligt fastslås och understrykas att de medel som används i detta fall är mycket oproportionerliga. Israel måste tala och förhandla med Hamas eftersom de tidigare metoderna inte har fungerat.
Europeiska unionen står också inför en svår uppgift. Den måste hitta mekanismer som leder till dialog och förståelse mellan parterna så att konflikten så snart som möjligt kan upphöra permanent.
