Förberedelserna inför Europeiska rådets möte (17 juni 2010) - Förberedelserna inför G20-toppmötet (26-27 juni) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
rådets och kommissionens uttalande om förberedelserna inför Europeiska rådets möte (17 juni 2010), och
kommissionens uttalande om förberedelserna inför G20-toppmötet (26-27 juni 2010).
Diego López Garrido
Herr talman! Enligt min mening kommer Europeiska rådets möte den 17 juni att vara ett av EU:s viktigaste möten i modern tid.
Alla de åtgärder som Europeiska unionen har vidtagit de senaste månaderna för att bekämpa den ekonomiska krisen kulminerar i detta möte i Europeiska rådet. Åtgärderna i fråga syftar inte bara till att bekämpa krisen omedelbart med vad vi kan kalla defensiva åtgärder mot krisens skadligaste effekter för den europeiska allmänheten och privatekonomin samt för finanssystemet. Åtgärderna syftar även till att på medellång och lång sikt ta oss ur krisen så att EU kan stärka sin ekonomiska ställning och sin ställning i världen. Det europeiska projektet som helhet, som ju har påverkats kraftigt av denna kris, kan därmed stärkas. Vi talar följaktligen om ett problem som påverkar det europeiska projektet, och inte bara om en speciell ekonomisk situation.
EU har alltså vidtagit åtgärder de senaste månaderna. För att bekämpa den ekonomiska nedgången och en kollaps i finanssystemet har EU för det första utarbetat en framtida ekonomisk strategi för att vi ska ta oss ur krisen. Samtidigt har EU påmint medlemsstaterna om att det behövs hållbara skattesystem och konsolidering av de offentliga finanserna i framtiden. Alla dessa åtgärder som EU har vidtagit de senaste månaderna kommer säkerligen att ges struktur vid Europeiska rådets möte den 17 juni. Detta är ett endagsmöte där oerhört många frågor ska behandlas, och kärnfrågan kommer utan tvekan att vara hur vi ska ta oss ur krisen och stärka EU.
Det finns alltså två olika aspekter. Den ena är de omedelbara åtgärderna för att skydda stabiliteten i euroområdet i huvudsak, och även i vissa EU-länder (till exempel stödet till Grekland). Den andra är funderingarna kring EU:s ekonomiska framtid och framtida ekonomiska strategi. Det har tidvis rört sig om två helt skilda aspekter men som nu har förenats och definitivt kommer att behandlas som en helhet vid detta möte i Europeiska rådet. Det som Europeiska rådet föreslår är en ekonomisk strategi för nästa årtionde i EU som innehåller både en absolut nödvändig konsolidering av de offentliga finanserna och en strategi för tillväxt och nya arbetstillfällen av hög kvalitet.
Allt detta ingår i en strategi för att komma ur krisen, och därför har strategin både en kortsiktig och en medellång och långsiktig dimension.
Rådets strategiska metod för att komma ur krisen har i grund och botten fyra aspekter. Samtliga är absolut nödvändiga för att Europeiska unionen och det europeiska projektet ska gå stärkta ur krisen samt befästas och stärkas genom att bekämpa denna förödande kris, en kris som visserligen ingen av oss någonsin har varit med om tidigare och som vi nästintill kan säga är den första på 100 år.
För det första föreslår EU klart och tydligt en konsolidering av de offentliga finanserna, vilket i sin tur kommer att medföra budgetdisciplin. Alltså finns det en hel rad åtstramningsplaner som har antagits av ett stort antal EU-länder. Dessa planer understöds även av de åtgärder för finansiell stabilitet som Europeiska centralbanken (ECB) har vidtagit. Detta ingår i den första viktiga delen i den ekonomiska strategin för att ta Europeiska unionen ur krisen.
I detta avseende har kommissionen beaktat de olika scenarierna och avgett en ståndpunkt om detta. Kommissionen för en dialog med samtliga medlemsstater. Till exempel gjorde kommissionen detta nyligen, så sent som i går, i fråga om Europeiska unionens övervakning av de olika medlemsstaternas anpassningsplaner och de förfaranden som en stor majoritet medlemsstater har infört med hänsyn till stabilitets- och tillväxtpakten, det vill säga förfaranden vid alltför stora underskott.
I rådets slutsatser har vi därför tydligt fastställt att det finns ett behov av en konsolidering av de offentliga finanserna bland EU-medlemsstaterna och följaktligen en strategi för finanspolitisk hållbarhet som sammantaget sträcker sig ända till 2013 generellt sett. Det är då som målen i Maastrichtfördraget måste ha nåtts.
Samtidigt är den andra viktiga aspekten av strategin något som vi skulle kunna beskriva som åtgärder för att förhindra framtida finanskriser. Vi vet att denna kris utlöstes av en finanskris som från början uppstod i Förenta staterna och som visade att regleringen av finansmarknaderna i Förenta staterna och Europeiska unionen var bristfällig.
I unionen har man därför från första början varit angelägen om att verka för att finansmarknaderna regleras på riktigt sätt och att EU-myndigheterna kontrollerar att de finansiella tjänsterna fungerar som de ska. Detta uttrycks i flera olika förordningar som kommissionen har lagt fram, inbegripet under det ordförandeskap som föregick det spanska, och som rådet och parlamentet nu förhandlar om här i parlamentet.
Liksom jag har gjort flera gånger tidigare, vill jag gripa tillfället att på rådets vägnar uppmana parlamentet att inta en konstruktiv inställning och attityd, som parlamentet också har. På så sätt kan vi enas om detta finansövervakningspaket ju förr desto bättre, vilket är absolut nödvändigt och skulle sända ett mycket tydligt budskap till allmänheten och marknaderna i EU just nu.
Vid sidan av allt det som har nämnts ovan, måste en mycket viktig debatt hållas i rådet och vid G20-mötet i Toronto, nämligen om beskattningen av finanssystemet. Det rör sig om bankavgifter, vilket kommer att diskuteras, en plan för G20-mötet i Toronto, som kommer att tas upp senare, och även en debatt om en skatt på globala finansiella transaktioner. Allt detta är en del av vad jag kallar för förebyggande åtgärder för finanssystemet, det vill säga EU:s finansregleringssystem.
Hela denna strategi har en viktig tredje dimension, nämligen hållbar tillväxt och skapande av arbetstillfällen av hög kvalitet. Vi har kallat detta för EU 2020-strategin, som grundas på ett mycket viktigt meddelande från kommissionen. Rådet har redan granskat detta meddelande vid flera tillfällen, vilket ledde till ett antagande nu i veckan. I strategin föreslår rådet att Europeiska unionen inför alla de verktyg som den har till sitt förfogande för tillväxtstrategin. Dessa verktyg inbegriper den inre marknaden, i enlighet med en viktig rapport som har utarbetats av Mario Monti på uppdrag av ordförande José Manuel Barroso. Kort sagt handlar det om att åstadkomma något som i viss mån har gått förlorat på senare tid inom EU, nämligen konkurrenskraften. Syftet med EU 2020-strategin är att lösa EU:s konkurrenskraftsproblem och i strategin fastställs vissa mål för detta. Jag hoppas att de fem huvudmålen, som även inbegriper utbildning och bekämpning av fattigdom, kommer att fastställas på ett slutgiltigt sätt vid detta möte i Europeiska rådet.
Varje medlemsstat måste nu genomföra strategin i praktiken.
Den fjärde och sista grundläggande delen i denna ekonomiska strategi är att rådet klart och tydligt kommer att fastställa den så kallade ekonomiska styrningen av unionen som en viktig politisk och ekonomisk strategi för de kommande åren. Detta är ett grundläggande inslag. Styrning är vad som särskilt står i fokus för det arbete som bedrivs inom den arbetsgrupp som Herman Van Rompuy är ordförande för. Ekonomisk styrning står även i fokus för kommissionens särskilda förslag på området, vilket lades fram den 12 maj av kommissionsledamot Olli Rehn, som är här i dag. Dessa förslag har ett grundläggande mål och det är samordning av den ekonomiska politiken i hela Europeiska unionen.
Alla dessa grundläggande aspekter, som kulminerar i den ekonomiska styrningen av unionen, utgör ett historiskt och, enligt vår mening, avgörande steg som rådet måste befästa. Det är givetvis ett tydligt steg mot en ekonomisk union - inte bara en monetär, utan en riktig ekonomisk union. Vi övergav den monetära unionen för flera år sedan, men det fanns egentligen aldrig någon ekonomisk union. Det är det som vi talar om att upprätta: en verklig europeisk ekonomisk union.
Utöver detta nödvändiga mål kommer Europeiska rådet, som ni vet, även att diskutera andra frågor. Till exempel kommer det att diskutera EU:s gemensamma inställning och ståndpunkt inför G20-mötet i Toronto, vilket kommer att diskuteras senare denna morgon här i parlamentet. Det kommer även att diskutera andra frågor som kommer att bli föremål för debatt i Europeiska rådet. Dessa är frågor som säkerligen kommer att ta mycket mindre tid i anspråk, men som inte är mindre viktiga för den skull, till exempel millennieutvecklingsmålen.
För första gången kommer frågor som rör utvecklingssamarbete att tas upp på ett möte i Europeiska rådet. Detta har aldrig tidigare hänt i EU:s historia. Rådet kommer att diskutera frågan om bekämpning av klimatförändringarna, med tanke på Cancún-konferensen, under den övergångsperiod som föregår konferensen. Det kommer även att diskutera Iranfrågan, utifrån ett utkast till förklaring som utarbetades av rådet i konstellationen utrikes frågor vid sammanträdet i måndags i Luxemburg, och även notera de framsteg som har gjorts när det gäller tillämpningen av den europeiska pakten för invandring och asyl.
Jag vill även säga att man vid detta möte i Europeiska rådet kommer att diskutera när EU:s anslutningsförhandlingar med Island ska inledas. Man kommer även att diskutera Estlands möjlighet att ansluta sig till euroområdet. Vidare kommer man att fatta beslut om att sammankalla den regeringskonferens som kommer att anta ändringsförslaget till protokoll nr 36 i fördraget om att öka antalet ledamöter av Europaparlamentet för den tid som återstår av denna mandatperiod.
(Applåder)
José Manuel Barroso
Herr talman! Först av allt vill jag rikta ett tack till det spanska ordförandeskapet. Det har lyckats med en mycket svår uppgift i en mycket speciell tid i Europeiska unionen. Jag anser att det inte är mer än rätt att erkänna ordförandeskapets engagemang och tro på EU i kristider. Jag vill framföra ett uppriktigt tack till den spanska regeringen och till minister Diego López Garrido för alla hans insatser för vårt gemensamma europeiska projekt, särskilt under dessa sex månader.
Inför morgondagens möte i Europeiska rådet vill jag ta upp några saker som vi har lärt oss de senaste månaderna och ange den linje som jag anser att EU måste ta.
De senaste månaderna har vi fattat beslut som för bara några månader sedan hade varit svåra att föreställa sig. Vi har lyckats ta fram en ny ekonomisk lösning för att tillgodose trängande behov på ett sätt som är förenligt med de principer som vi värnar om allra mest, nämligen solidaritet och ansvar. Vi har på så sätt kunnat ge stöd till våra europeiska landsmän i Grekland inom ramen för en mekanism som har de regler och skyldigheter som är nödvändiga. Det har tagit lite tid, men nu är systemet på plats. Både själva systemet och Europeiska unionen har visat sig vara vuxna uppgiften. Vidare har vi även lyckats ta fram en krislösning för euron. Detta var ett hårt arbete som slutfördes på mycket kort tid och som saknar motstycke i hela världen. Med hjälp av denna EU-baserade mekanism och resurs som tillsammans uppgår till 500 miljarder euro, som utökas med 250 miljarder euro från Internationella valutafonden (IMF), har vi försäkrat oss om att vi kan möta framtida problem om sådana skulle uppstå.
Detta var okänd mark, men Europeiska unionen har gjort vad som krävs för att hantera riskerna för den finansiella stabiliteten. Även om de som tycker om att tala högt om EU:s problem inte vill erkänna det, är det så här det är: När åtgärder behövs kan vi möta utmaningen, förutsatt att den politiska viljan finns bland medlemsstaterna.
Vidare har vi inte nöjt oss med en stabilisering på kort sikt. Vi har gett oss in på en omfattande övningsuppgift med en konsolidering av de offentliga finanserna och en modernisering av vår budgetära och ekonomiska övervakning. Jag hoppas att Europeiska rådet kommer att backa upp kommissionens förslag om att stärka budgetdisciplinen och den makroekonomiska övervakningen som under tiden har diskuterats på ett konstruktivt sätt i den arbetsgrupp som leds av ordförande Herman Van Rompuy.
Vi har börjat visa resultat inom ramen för vår EU 2020-strategi för tillväxt och sysselsättning. Förutom att verka för en stabilisering och konsolidering aktiverar vi med andra ord ekonomin, till exempel genom den digitala agendan. Vi arbetar hårt för att undvika en tio år lång skuldsättning och i stället skapa tillväxt.
Europeiska unionens potentiella tillväxt har i själva verket påverkats allvarligt av den senaste finanskrisen, så den viktigaste prioriteringen är för närvarande att skapa tillväxt. Svaret är tillväxt, men inte vilken typ av tillväxt som helst. Vi behöver en smart och hållbar tillväxt för alla. Jag vill betona det sistnämnda, det vill säga tillväxt för alla, eftersom jag anser det orättvist att de mest utsatta människorna i våra samhällen, nämligen de som är oskyldiga till krisen, kommer att drabbas värst. För att tillväxt ska bli verklighet behöver vi en konsolidering av de offentliga finanserna och strukturella reformer.
Det är uppenbart att det inte går att skapa nytt förtroende på dessa områden utan att göra stora kraftansträngningar, och det är omöjligt att skapa tillväxt om det saknas förtroende. Så vi har nu faktiskt möjlighet att utveckla vårt arbete för en ekonomisk politik. Vi måste utvecklas på flera plan med detsamma, och detta är ytterst viktigt för att vi ska komma ur krisen. Eftersom vi står inför problemet med den monetära unionen bör vi i själva verket inte gå tillbaka till denna, utan utvecklas till en ekonomisk union. Det är detta som är viktigt. Vi behöver göra en verklig insats för en ekonomisk union i EU. Därför finns det ett helhetsgrepp som inkluderar flera olika instrument, nämligen konsolidering av de offentliga finanserna och strukturella reformer givetvis, men även sektoriella reformer för tillväxt. Det som står i centrum för EU 2020-strategin är därför tillväxt - en smart och hållbar tillväxt för alla.
Men detta är inte allt vad det handlar om. Det handlar om tillväxt, men även om strukturella reformer, finansiella reformer och den nya ekonomiska styrningen för EU. Under gårdagens frågestund fick jag möjlighet att ta upp frågan om ekonomisk styrning. Jag kommer inte att gå in på detta i detalj just nu, men jag vill säga att vi är förpliktade att ta tillfället i akt och stärka den ekonomiska styrningen på EU-nivå.
Morgondagens möte i Europeiska rådet bör ge en signal till människor om att vi har nya tillväxtmöjligheter i och med EU 2020-strategin. Men jag anser att den förhållandevis lätta delen är att enas om strategin och målen för denna, och jag gläder mig över att det nu verkar finnas en enighet kring målen, däribland målet att åstadkomma en högre grad av social integration. Det som vi verkligen behöver investera i och arbeta tillsammans med är de resultat vi når, år efter år. Kommissionen kommer att fylla sin funktion fullt ut och utnyttja alla de möjligheter som Lissabonfördraget ger, och jag ser fram emot att diskutera detta närmare med Europaparlamentet.
Människor behöver även se att finansmarknaderna faktiskt håller på att återhämta sig och att löften hålls. Vi behöver en överenskommelse om finansiell övervakning före sommaren för att omsätta våra avsikter i handling. Vidare behöver vi en tydlig signal från Europeiska rådet om att kommissionens kommande förslag om reglering av finansmarknaderna kommer att antas i slutet av 2011. Det är viktigt att inte förlora drivkraften vid en finansiell reform.
Vi måste även visa att krisen inte har försvagat vårt engagemang för millennieutvecklingsmålen eller vår beslutsamhet att gå i spetsen för klimatförändringsarbetet. Parlamentet har gett kommissionen sitt fulla stöd för en ambitiös EU-strategi. EU hade en viktig roll i arbetet med att ta fram globala åtgärder mot krisen. Det var EU som drev på för att G20 skulle bli det globala forumet för ekonomisk återhämtning.
Nu behöver vi en bekräftelse från toppmötet i Toronto om att G20 står fast vid sitt åtagande. Det innebär inte att vi alla står inför samma utmaningar eller måste vidta samma åtgärder, men vi är alla medvetna om att inget av dessa problem kan hanteras effektivt på hemmaplan utan en gemensam insats på internationell nivå.
I en skrivelse till Europeiska rådet har jag redogjort för de tre frågor som främst bör behandlas vid toppmötet i Toronto.
För det första bör man komma överens om gemensamma principer för så kallade exitstrategier när det gäller konsolidering av de offentliga finanserna. Vi har redan gjort detta på EU-nivå, men en global metod skulle hjälpa alla de ekonomier runtom i världen som står inför samma utmaning.
För det andra behöver världen arbeta med att utveckla nya tillväxtkällor, liksom vi förespråkar internt. Alla stora ekonomier måste göra sitt för att de överenskomna målen för en stark, balanserad och hållbar tillväxt ska nås. Global samordning är absolut nödvändigt för att skapa så goda tillväxtmöjligheter som möjligt. Vi behöver både tillgång och efterfrågan, i hela världen, för att driva på produktiviteten och frigöra tillväxtpotentialen. Ett starkt budskap i detta avseende skulle stärka förtroendet betydligt globalt sett. Jag anser nämligen att det är viktigt att vi kommer ihåg att handel kan och bör vara en av de faktorer som driver på skapandet av nya tillväxtkällor.
Vi måste även driva på den globala agendan för reformer och återhämtning på det finansiella området. År 2010 är det år då man måste genomföra det som G20 redan har kommit överens om och spara på krafterna till kommande reformer. Detta handlar om att förbättra bankkapitalet såväl kvalitets- som kvantitetsmässigt och motverka alltför stora hävstångseffekter, förbättra övervaknings- och krishanteringsprocesser, se till att det finns samstämmiga internationella redovisningsstandarder och öka insynen på derivatmarknaderna.
Det är viktigt att ingen får uppfattningen att vi drar oss ur reformer eller inte ser till att finanssektorn och de som arbetar inom denna sektor tar sitt fulla ansvar i detta arbete. Därför fortsätter jag att efterlysa en gemensam ram för en bankavgift på global nivå. Det är inte mer än rätt att finanssektorn, som utlöste krisen på grund av oansvarigt beteende, gör en insats för att lösa den. Som jag har sagt tidigare är jag personligen övertygad om att vi även måste arbeta med en finansiell transaktionsskatt eller en finansverksamhetsskatt.
Situationen är allvarlig och faktiskt ytterst utmanande. Lönerna sänks. Arbetslösheten är fortfarande mycket hög. Människor, särskilt de mest sårbara, får utstå intensiv press. Vid Europeiska rådets möte och G20-toppmötet måste vi visa att EU är en del av lösningen.
Vi står inför en mycket svår tid - faktiskt en av de svåraste i modern tid - men genom att bemästra dessa svårigheter lägger vi en grund för en bättre framtid. Återigen kan vi se att en kris kan medföra ett snabbare beslutsfattande om det finns en politisk vilja. Lösningar som verkade vara omöjliga för bara några år eller till och med månader sedan är nu möjliga.
Liksom den europeiska integrationen ur ett historiskt perspektiv påminner oss om, är det vanligtvis i sådana kristider som denna som vi kan göra framsteg med det europeiska projektet. Verkligheten är den att medlemsstaterna nu är villiga att godta vissa förslag som de för några år eller till och med månader sedan helt enkelt inte kunde acceptera, och jag kan ge er många konkreta exempel på detta. Så om vi står fast vid åtagandet att förse våra medborgare med fakta, arbeta tillsammans med våra medlemsstater och förklara att vi behöver EU mer än någonsin tidigare, tror jag att denna kris kan utgöra en plattform för en gemensam lösning inom EU och för ett starkare EU.
Det hela är självklart inte över än. Det är en oerhört känslig tid som råder, och därför vill jag tacka parlamentet för dess fortsatta stöd för att stärka unionsmetoden vid denna tidpunkt. Jag vill särskilt tacka de mest betydande politiska krafterna i parlamentet som reste sig upp och sade att vi nu mer än någonsin behöver en gemensam metod inom EU och en stärkt unionsmetod. Ibland letar vi instinktivt efter nya institutioner och strukturer när ett problem uppstår, men verkligheten är den att unionsmetoden har stått sig genom tiderna eftersom den är mer flexibel än vad vissa kanske tror.
Jag tror att EU-medborgarna vill att vi ska inrikta oss på det som är viktigt. De vill inte ha några fler diskussioner om institutioner eller förfaranden som leder till splittringar. De vill ha resultat. Detta är även vad resten av världen förväntar sig av oss. Vi befinner oss i en speciell tid där EU-medborgarna, marknaderna och världssamfundet begär att EU samordnas och organiseras på ett bättre sätt för att skapa större konvergens och sammanhållning. Därför anser jag att vi måste arbeta via de institutioner som vi har och utnyttja deras fulla potential. Parlamentet har upprepade gånger betonat kommissionens centrala roll. Ja, kommissionen utgör faktiskt EU:s ekonomiska regering inom de områden där den har behörighet enligt fördragen. Kommissionen är fullt ansvarig inför Europaparlamentet och utför denna uppgift i samarbete med Europeiska rådet och ministerrådet, med hänsyn tagen till deras behörighet.
Detta handlar inte bara om Europeiska unionens behörighet. Vi behöver även en bättre samordning i frågor som faller under nationell behörighet. Det är i en sådan samarbetsanda som vi kan hjälpa medlemsstaterna att planera nästa steg. Det handlar inte om Bryssels maktgrepp. Det handlar inte om en ny diskussionsrunda om befogenhetsfördelningen. Dagens uppgift är att skapa mervärde - ett europeiskt mervärde - genom att utföra våra uppgifter på ett kraftfullt, ansvarigt och kompletterande sätt. EU kommer att göra detta med fullständig respekt för unionsmetoden och samtidigt stödja en gemensam lösning inom EU. Ni kan lita på att kommissionen tar sitt fulla ansvar. Vi gör vårt jobb. Vi litar på parlamentets beslutsamma insats och stöd.
(Applåder)
Joseph Daul
Herr talman, herr López Garrido, herr Barroso, mina damer och herrar! Det talas ofta om en global kris, men de nya marknaderna, som har haft en genomsnittlig tillväxt på nästan tio procent i ett antal år, befinner sig inte i någon kris, och det är ju bra. De har i själva verket en snabb tillväxt.
Med en tillväxt på tre procent i år håller till och med Förenta staterna på att återskapa tillväxt. Vi får inte glömma att det var Förenta staterna som orsakade krisen med det bristande förtroendet för marknaderna vilken utlöstes av Lehman Brothers konkurs och var följden av en överdriven avreglering.
Under dessa omständigheter måste vi kalla saker vid dess rätta namn och tala om en europeisk snarare än om en global kris. Helgens möte i Europeiska rådet måste ge kort- och långsiktiga svar på frågan om hur vi kan åtgärda krisen. Kortsiktiga svar innefattar minskade budgetunderskott. Detta fungerar bra och jag gratulerar de länder som redan har åstadkommit detta. Vidare innefattar kortsiktiga svar en större samordning mellan medlemsstaterna när det gäller budgetära, skattemässiga och sociala frågor.
Långsiktiga svar innefattar massiva investeringar i prioriterade sektorer, nämligen utbildning, forskning och innovation, samt EU 2020-strategin som parlamentet kommer att rösta om och rådet förhoppningsvis kommer att godkänna. Jag hoppas att det kommer att finnas en finansiell samordning på detta område den här gången. Oavsett hur negativ en kris kan vara, särskilt för de EU-medborgare som oroar sig för sina besparingar eller arbeten och som vi måste uppmuntra till varje pris, kan och måste den ge utrymme till reflexion över de vanor, det beteende och de instinkter som vi har ärvt från en tid då vi trodde att allt var möjligt, oavsett vad det kostade.
EU:s väckarklocka ringer, och alla vet att ljudet från en väckarklocka inte alltid är trevligt. Om stats- eller regeringscheferna, som är mer angelägna om att behålla sina popularitetssiffror än att tjäna det allmänna intresset, nöjer sig med spridda åtgärder eller uttalanden för att skapa rubriker, kommer detta att få lika stor effekt som att stänga av väckarklockan vid första ringningen utan att stiga upp. Om våra ledare däremot verkligen gör en bedömning av problemet och lyssnar på vädjan från Europaparlamentet, kommissionen och Europeiska rådets ordförande om att handla gemensamt och med kraft, kommer vi att ge framtidstro till våra 500 miljoner EU-medborgare.
Jag hoppas att de kommer att arbeta i denna anda i eftermiddag eller i morgon, för det som vi har att göra med här är en förtroendekris. Förtroendet har urholkats av marknaderna, vilket har skett delvis med rätta eftersom vi har levt över våra tillgångar under en alltför lång tid, men delvis med orätt och på ett oansvarigt och febrilt sätt.
Min grupp vill be medlemsstaterna och deras verkställande myndigheter och parlament om att ha förståelse för att det är ett tecken på europeisk solidaritet och inte ett brott mot suveräniteten att hålla en debatt om respektive medlemsstats budget innan de antas. Om vi på samma sätt har en debatt i de 27 medlemsstaterna innan vi på var sitt håll fattar beslut om de sociala åtgärder som vi ska vidta, det vill säga i fråga om arbetstider och pensionsåldrar, eller om de finanspolitiska instrument som vi ska genomföra, innebär inte detta att vi underminerar medlemsstaternas självständighet. Vi kan inte kräva solidaritet när saker och ting går dåligt - vilket vi inte längre är kapabla till att göra ändå - när vi till och med vägrar att föra en dialog oss emellan om respektive medlemsstats offentliga finanser.
Om det är något som vi har lärt oss av krisen så är det detta. Sammanfattningsvis behöver vi tänka mindre mellanstatligt och i stället ha ett mer unionsbaserat synsätt. Vi upprepar detta, herr rådsordförande, eftersom vi tror att vi talar för döva öron. Vi måste ha ett mer unionsbaserat synsätt för att komma ur krisen tillsammans. Vi måste även tänka mindre nationellt och i högre grad se på saker och ting ur ett EU-perspektiv för att kunna skapa en mer gemensam vision. Detta innebär inte att Strasbourg eller Bryssel kommer att bestämma allt. Det innebär helt enkelt att våra medlemsstater äntligen kommer att kunna använda sig av den EU-politik och de motverkande åtgärder som krävs för att göra euron till en starkare, sundare och även stabilare valuta.
EU-projektet står nu inför sanningens ögonblick, vilket kräver tydliga svar på två enkla frågor. Vad vill vi faktiskt åstadkomma tillsammans? Vi måste fatta ett riktigt beslut om detta tillsammans. Vilka finansiella resurser vill vi investera i detta projekt, och vill vi slösa bort dessa resurser genom att alla använder dem på hemmaplan, eller vill vi utnyttja dessa resurser gemensamt för att garantera bättre resultat till en lägre kostnad för skattebetalarna?
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) väntar för att se om Europeiska rådet vågar svara på dessa två frågor ärligt.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! De män och kvinnor som sammanträder i dag och i morgon i Bryssel bär ett enormt ansvar, för EU står nu vid ett vägskäl. De spekulanter vid de internationella finanscentren som har satsat pengar på att europrojektet kommer att misslyckas vill vinna sina vad. Dessa människor är fullständigt omoraliska och det finns för närvarande inte några som helst bestämmelser på detta område. Det är därför hög tid för oss att utforma bestämmelser och införa dem. Spekulanterna kommer dock fortfarande inte att ha någon moral.
Vi lever i en tid där politiken kontrolleras av människor som inte har någon moral över huvud taget och vars enda syfte är att skapa så stora vinster som möjligt till vilket pris som helst. Vi måste se till att dessa människor blir förlorarna. En metod som kommer att göra det lättare att se till att de förlorar och att vi vinner är att ta hårdare tag mot den nuvarande tendensen till åternationalisering i EU. Jag försvarar unionsmetoden, för jag vet att om vi har en gemensam valuta kan vi inte unna oss lyxen med en nationell ekonomisk politik i 17 olika varianter, 17 olika planeringsstrategier och 17 olika investeringsbeslut. Vad vi istället behöver i ett område med en gemensam valuta är en alltmer samordnad, djupgående och gemensam ekonomisk politik. Vi kan inte åstadkomma detta på nationalstatlig nivå. I stället behöver vi EU-bestämmelser inom EU. Vi har en institution som kan göra detta och det är kommissionen. Den resolution som vi antar i dag, herr Barroso, och det stöd som ni fick från ordförandena för de fyra grupperna i går utgör en betydande förtroenderöst för er. Jag förväntar mig dock även att ni agerar som en stark, stridslysten kommissionsordförande och säger åt dessa människor att stoppa åternationaliseringen.
Vi har en andra uppgift framför oss. Vi måste skapa värderingar som en reaktion mot omoraliska människor. Detta handlar inte om att få så mycket som möjligt för pengarna, utan om värdena solidaritet, gemenskap och skydd för de som inte kan försvara sig själva. Vad är det för människor som sköter dessa kreditvärderingsföretag? Som exempel vill jag ta Spanien, som nu har ordförandeskapet. Samma kreditvärderingsföretag som tvingade Spanien att anta ett åtstramningspaket och som sade att landet var tvunget att spara, spara, spara och sedan spara lite mer för att säkra stigande kreditvärden, säger nu, i samma ögonblick som Spanien håller på att införa sin smärtsamma åtstramningsbudget, att tillväxtnivåerna inte är tillräckliga eftersom det inte investeras tillräckligt med pengar. Eftersom Spanien inte har någon tillväxtstrategi, sänker instituten kreditbetygen. Det här är ett spel! Dessa är bara samma omoraliska människor som har gjort sina satsningar och som spelar om hela länders öden.
(Applåder)
Vi måste sätta stopp för detta spel. Därför är jag mycket överraskad, herr Barroso, över att ni tvekar i frågan om ett förbud mot s.k. naken blankning till exempel. Lägg fram ett förslag och ni kommer att få majoritetsstöd.
Jag vill förklara för er varför jag, och mina kolleger vars åsikter jag inte alltid delar, även anser det viktigt att försvara unionsmetoden. Unionsmetoden är inte någon teknik. Den är en politisk vision. Unionsmetoden är ett budskap. Den är ett budskap om att när en nationalstat inte längre klarar sig på egen hand, måste unionen av stater och folk rycka in för att försvara intressena för de individer som bor i dessa stater och för de människor som utgör befolkningen i dessa, vilket denna union kan göra på ett effektivare sätt än nationalstaten. Unionsmetoden, som nu är över 50 år gammal, bär ansvaret för den period som kännetecknas av ett aldrig tidigare skådat välstånd och säkerhet och för den längsta perioden av fred i Europas historia. Det finns dock fortfarande människor i EU som vill ifrågasätta systemet, inte efter andra världskriget, utan efter första. Finns det verkligen någon som tror att de personer som förespråkar liknande konflikter och som återigen gör territoriella anspråk - och det finns sådana personer i EU varav vissa till och med är ledamöter i de nationella parlamenten - inte skulle vara beredda att bruka våld om det inte hade varit för EU:s integrationskraft? De skulle vända folken i EU mot varandra igen om de kunde.
Unionsmetoden är inte bara ett socialpolitiskt projekt. Den är ett sätt att bevara freden på denna kontinent. Därför behöver vi den och därför försvarar jag den. Social trygghet och fred går hand i hand. Det skulle inte finnas någon fred utan social trygghet, och fred är det bästa sättet att garantera social trygghet för folken i EU på lång sikt.
(Applåder)
Guy Verhofstadt
Herr talman! Det känns som om vi diskuterar rådets förberedelser och den ekonomiska styrningen för femtioelfte gången i dag. Vi måste vara uppriktiga mot varandra. Det finns en enhällighet, vilket vi visade i går genom att anta två resolutioner: den ena om hur den ekonomiska styrningen ska gå till och den andra om hur EU 2020-strategin ska genomföras och hur man ska gå till väga i enlighet med unionsmetoden.
Det finns en samstämmighet, men ärligt talat är inte detta rådets och medlemsstaternas nuvarande åsikt. Vi kommer återigen att bli besvikna av rådets slutsatser när vi jämför dem med det verkliga behovet och de resolutioner som vi har röstat om.
Det är där problemet ligger i dag. Det finns en önskan här i parlamentet, och även bland EU:s befolkning tror jag, om att skapa en gemensam politik för att komma ur denna kris och för att skapa ekonomisk styrning, men denna politiska vilja finns inte inom rådet eller bland medlemsstaterna. Verkligheten är den att det finns en avgrund mellan det som vi säger och det som rådets medlemmar tycker. Så ser det ut i dag. Joseph Daul talade om döva öron - och dessa är inte mina ord - de döva öronen i rådet. Hur ska de äntligen börja förstå att vi måste ändra vårt sätt att arbeta för att komma ur krisen?
Se på de nuvarande förslagen om EU 2020-strategin till exempel. Vad är detta? En fortsättning på den öppna samordningsmetoden. Detta har inte fungerat under tio års tid, och vi ska helt enkelt fortsätta i samma spår, det vill säga med ekonomisk styrning. Vi talar inte om ekonomisk styrning av kommissionen eller utifrån unionsmetoden. Det kommer snarare att vara stats- eller regeringscheferna, som träffas fyra gånger per år, som ska styra EU:s ekonomi. Detta är omöjligt. Detta måste göras av ett EU-organ, nämligen av kommissionsledamöterna. Stats- och regeringscheferna, som träffas fyra gånger per år, kan inte säga att de numera ska sköta EU ekonomiskt i denna globala värld.
Herr talman! Vi måste därför ställa oss frågan om vad vi måste göra. För det första är det några saker som ni kan göra. Ni kommer att närvara i början av rådets möte, och jag hoppas att ni kommer att ta upp de båda resolutioner som parlamentet kommer att anta, vilket jag hoppas kommer att ske nästintill enhälligt.
För det andra måste vi titta på hur vi kan öka trycket på rådet. Många frågor är för närvarande blockerade. Det finns en enorm motsägelse mellan parlamentets och rådets inställningar i fråga om den finansiella övervakningen, och rådet vill inte lyssna på vad parlamentet säger. I fråga om avdelningen för yttre åtgärder, vilket är något som jag inte kommer att gå in på nu, är situationen precis densamma, liksom i fråga om riktlinjerna för den allmänna ekonomiska politiken.
Herr rådsordförande! Flera frågor blockeras för närvarande på grund av att det finns ett problem mellan parlamentet, som vill fortsätta tillämpa unionsmetoden, och rådet, som inte vill gå i denna riktning. Er uppgift är för närvarande att öppna upp diskussionerna i detta avseende. Jag förväntar mig att Europeiska rådet kommer till andra slutsatser än de traditionella slutsatser, det vill säga de fyra eller fem sidor långa slutsatser, som har utarbetats.
Jag vill höra att rådet för första gången är berett att ge kommissionen befogenhet att fortsätta arbetet med en verklig ekonomisk styrning. Jag vill inte höra någon diskussion om det ska vara med 16 eller 27. Det måste självklart vara med 27 men även med 16. Med 16 kommer det dessutom att bli annorlunda än med 27 eftersom vi har en monetär union, och denna monetära union kräver en ekonomisk union som vi ännu inte har skapat och som vi inte kommer att skapa om det finns medlemsstater som fortsätter lägga beslag på denna styrning. Detta är kommissionens roll.
I och med den kris som nu drabbar Grekland och euron är det dags att förstå detta och fatta ett beslut i detta avseende. Vi måste överföra en del av medlemsstaternas suveränitet till kommissionen och EU:s myndigheter. Det är detta beslut som vi förväntar oss att ni, rådet, ska fatta de kommande dagarna.
(Applåder)
Rebecca Harms
Herr talman, mina damer och herrar! De fyra grupperna gjorde verkligen helt rätt när de gav sitt stöd till unionsmetoden. Vi behövde göra detta, för den politiska verksamheten och rävspelet i de olika staterna de senaste veckorna och månaderna har lett till att nödåtgärderna vid upprepade tillfällen har motverkats. Vårt beslut har inte gett de önskade resultaten eftersom Europeiska unionen ständigt fokuserar alltför mycket på enskilda intressen snarare än på det allmänna bästa.
Jag delar dock inte Guy Verhofstadts uppfattning om att det nu bara handlar om att Europaparlamentet med hög röst ska uttrycka sin politiska vilja för att vi ska kunna bestämma hur vi ska åstadkomma en ekonomisk styrning. Jag anser att Jean-Claude Juncker var mycket uppriktig när han förklarade för gruppordförandena förra veckan vad han ansåg var begränsningarna i de befintliga fördragen. Den som nu inte högt och tydligt säger sig vara för en ändring av fördragen kan inte påstå att kommissionen är och kommer att vara den ekonomiska regeringen i EU.
Så låt oss vara uppriktiga mot oss själva, Guy Verhofstadt. Vi vet vad vi vill. Hur kan vi åstadkomma detta? Kommissionen måste spela en central roll i samarbetet med Europaparlamentet och Ekofinrådet (ekonomiska och finansiella frågor). Precis som Jean-Claude Juncker har sagt, måste vi på bästa möjliga sätt utnyttja fördragen och de möjligheter som de ger för att främja unionsmetoden. Enligt min mening bör Ekofin arbeta utifrån de modeller som kommissionen har tagit fram. Det är det enda som kommer att fungera effektivt, för EU måste nu inrikta sig på själva förfarandet.
Hur kan vi garantera demokratisk legitimitet? Oavsett hur mycket vi redan nu lovordar er och hur mycket förtroende vi för närvarande har för er, herr Barroso, måste vi arbeta tillsammans i denna fråga om demokratisk legitimitet och om Europaparlamentets och de nationella parlamentens deltagande. Den småaktiga diskussionen om ramavtalet, som vecka efter vecka har gjort mig galen, vittnar tydligt om att ni inte är öppen för detta över huvud taget. Om vi ska ta på oss ansvaret för de miljarder som har spenderats bara på räddningspaketen behöver vi demokratisk legitimitet för vårt agerande på EU-nivå.
(Applåder)
Ni är dömd att misslyckas om ni vill fortsätta att skapa politik i det fördolda.
Jag vill ta upp något som jag anser är den allra viktigaste frågan på detta område. Om EU:s ekonomiska regering blir självbestämmande och bestämmer sin egen dagordning kommer en av de viktigaste frågorna att vara om den enda metoden för att ta itu med EU:s skuldsättningsproblem är järnhårda besparingar, som nästan samtliga EU-medlemsstater har tillämpat. Hittills har dagordningen och handlingstakten bestämts utifrån ny information från aktiemarknaderna eller kreditvärderingsföretagen. Jag anser att om alla vi - stater, medborgare och företag - endast inriktar oss på att spara till följd av den osäkerhet som krisen har skapat, kommer vi nästan helt säkert att gå mot en konjunkturavmattning, och jag skulle inte vilja hållas ansvarig för detta. Länder som nu har en bättre position till följd av euron och EU, till exempel Tyskland, behöver också förklara hur tillväxtdelen i pakten kommer att fungera och vilka stödprogram vi behöver för att åstadkomma det som vi har angett i EU 2020-strategin.
Vi har en lång väg att vandra, mina damer och herrar. Föredragen ger inte oss allt vad vi önskar. Men om vi till och med mitt i krisen fortsätter att tillåta att de rika blir ännu rikare och att de fattiga blir ännu fattigare, vilket Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) sade var fallet i förra veckan, tror jag att vi kommer att stå inför det fruktansvärda scenario som Martin Schulz beskrev i sitt anförande.
(Applåder)
Timothy Kirkhope
Herr talman! Det finns en gammal historia om en man som gick vilse när han försökte hitta till järnvägsstationen. Han gick fram till en person på gatan och frågade var stationen låg någonstans. Personen i fråga svarade: ”Det är svårt att hitta dit och det är långt, så jag skulle inte börja härifrån om jag vore du.”
I alla dessa långdragna diskussioner om hur vi ska undvika en framtida eurokris lägger vi livsviktig energi på annat än den uppgift som vi nu står inför, nämligen frågan om hur vi ska komma ur den nuvarande krisen. Allt detta prat om en europeisk ekonomisk styrning, nya regler och bestämmelser samt ytterligare sanktioner saknar en ganska simpel och grundläggande poäng, nämligen vad som måste göras nu. Vi måste utgå från den situation som vi nu befinner oss i. Vi vill att euron fortsätter att vara en framgångssaga, särskilt för de länder som har valt att ansluta sig till den, men detta kräver åtgärder i dag och inte stora framtidsprojekt.
Det är uppenbarligen sant, vilket nu erkänns på alla håll här i parlamentet, att valutan utformades på ett mycket bristfälligt sätt. Dessa brister har nu åtföljts av ännu allvarligare brister i genomförandet av valutan, vilket inte bara kan åtgärdas genom att utforma nya regler. När allt kommer omkring fanns det för det första inte tillräcklig vilja att efterleva de regler som hade införts. Vissa medlemsstater lyckades inte fullgöra sina åtaganden. Inget kan dock vara farligare för Europeiska unionen än att tro att lösningarna på våra problem är ännu mer reglering, en mer centraliserad kontroll och ett större ansvar. Vi måste på nytt ägna åt oss det som våra medborgare verkligen oroar sig över, framför allt hur EU:s dåliga ekonomi ska kunna återuppbyggas.
Vår ekonomiska situation har tagit emot tre förödande smällar de senaste åren. För det första hade vi faktiskt en lägre tillväxttakt än våra främsta handelspartner, även före den nuvarande krisen. Vi förlorade hela tiden konkurrenskraft på världsmarknaderna, arbetstillfällen exporterades och marknaderna underminerades. Vi kände oss kanske framgångsrika, men det var en tragisk illusion som till stor del baserades på pengar som såväl den offentliga sektorn som privathushållen hade lånat. För det andra var det så att när krisen bröt ut, satte den västvärlden i gungning och orsakade instabilitet och tvingade regeringarna att låna ännu mer. För det tredje gjorde detta överdrivna lånande i ett antal centrala medlemsstater i euroområdet att katastrofen nådde sin kulmen. Våra medlemsstater och medborgare har skulder upp över öronen, vilket kommer att ta flera år att åtgärda, och de flesta av de svåra åtgärder som krävs kan endast vidtas av medlemsstaterna själva.
Europeiska unionen kan hjälpa till. Därför får vi inte låta EU 2020-strategin hamna i skuggan av fler stora debatter om en ekonomisk styrning. Vi välkomnar ert arbete med strategin, herr Barroso. Kommissionens centrala initiativ är fortfarande ett pågående arbete, men kommissionen behöver fullt stöd för att misstagen i samband med Lissabonstrategin inte ska upprepas och för att kunna undgå frestelsen att distraheras av teoretiska debatter om en framtida ekonomisk styrning. I stället måste vi koncentrera oss på det enorma reformeringsprogram för EU som behövs för att frigöra vårt folks kreativa energi och förmåga att utveckla sina idéer och företag. Detta kan i sig ge det långsiktiga ekonomiska välstånd som vi eftersträvar i en allt mer konkurrenskraftig värld.
(Applåder)
Lothar Bisky
Herr talman, mina damer och herrar! Kritiken från vår grupp rör inte om vi behöver det räddningspaket för euron som nyligen har skapats eller inte, utan hur det ska genomföras. Liksom under 2009 handlar det återigen bara om att rädda bankerna och finanssektorn. De kommer dock inte heller denna gång att hjälpa till att betala kostnaderna för att förhindra överhängande kriser. De EU-länder som har svårigheter har återigen beordrats att göra nedskärningar i socialförsäkringssystemen, de offentliga investeringarna och den offentliga sektorn samt sänka löner och pensioner och höja pensionsåldern. Planen för att effektivisera stabilitetspakten är ren sadomonetarism. Man begär att arbetstagare, pensionärer och arbetslösa ska betala för den kris som orsakades av en icke-fungerande ekonomisk politik inom EU och av spekulationer på finansmarknaderna.
Denna orgie i nedskärningar kommer dock att få smärtsamma konsekvenser för efterfrågan på den inre marknaden och skatteintäkterna i EU, och följaktligen kommer vi återigen att drabbas av en konjunkturavmattning. Från vårt perspektiv är denna politik fel i grund och botten, och den kommer inte att leda till sunda offentliga finanser. Vi hör återigen att strukturella reformer bör skapa en större tillväxt. En större avreglering kommer att ske på arbetsmarknaderna och EU:s inre marknad, medan den offentliga sektorn kommer att privatiseras genom offentlig-privata partnerskap. Arbetsmarknadens parter kommer följaktligen att hamna i en ännu mer oviss situation. Detta kommer i sin tur att leda till ökad fattigdom och social utestängning just det år då vi egentligen ska bekämpa dessa två fenomen.
Detta är vad EU 2020-strategin påstås bekämpa. Vem kommer att investera i utbildning, forskning, gröna jobb och bekämpning av fattigdom om alla medlemsstater antar åtstramningsprogram? EU 2020-strategin är rent ut sagt meningslös med de mycket blygsamma mål som har fastställts för den.
Vår grupp stöder fackföreningarnas och de sociala rörelsernas protester mot den katastrofala riktning som Europeiska unionen går i. Vi håller med Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) om att en EU-omfattande skatt på finansiella transaktioner, euroobligationer, miljöskatter och hård beskattning av stora inkomster, tillgångar och arv kommer att möjliggöra investeringar i den miljömässiga och sociala återuppbyggnaden av våra industrisamhällen.
För det första behöver EU ett investeringsprogram på EU-nivå inom området för sociala frågor och miljöfrågor i framtiden för att komma ur krisen. För det andra behöver EU beslutsamma åtgärder för att ta ifrån finansmarknaderna makten. För det tredje behöver EU en europeisk ekonomisk styrning och mer demokrati på det ekonomiska området för arbetstagarnas bästa. Vi måste ha ett socialt EU, för annars kommer det snart inte att finnas något gemensamt EU längre.
Nigel Farage
Herr talman! Sedan jag var här senast har jag varit med om några mindre uppgångar och några snarare dramatiska nedgångar, kanske ungefär som euron! Skillnaden är givetvis att jag kommer att bli bättre, och när jag tittar på alla ansikten här i kammaren i dag och hör tonfallet, misstänker jag att problemen med euron faktiskt kan vara omöjliga att lösa!
Galenskapen i er politik har redan förstört livet för tiotals miljoner människor i EU och hotar nu att förstöra hundratals miljoner människors liv. Hela projektet baserades givetvis på en lögn, vilket Herman Van Rompuy har erkänt. Det är alldeles uppenbart att det inte fungerar ekonomiskt sett, men intressant nog kan det inte fungera politiskt sett heller.
Ingen har någonsin gett sitt samtycke till detta projekt. Uppenbarligen finns det inte någon ”EU-identitet”, och varför ska tyskarna arbeta hårt för att betala för grekerna? Det kommer helt enkelt inte att fungera. Det hela går i fel riktning, herr Barroso. Grekland, Spanien och Portugal passar inte in i denna ekonomiska och monetära union. Det som de i själva verket behöver är hjälp: hjälp för att kunna bryta sig loss från detta ekonomiska fängelse av nationer innan vi skapar något som är fullkomligt katastrofalt.
Det som ska diskuteras i morgon är likväl förslaget om mer centraliserad makt! De personer som har försatt EU i denna besvärliga situation vill själva ha mer makt. De vill spä på dessa misstag. Om ni fortsätter i denna riktning kommer ni inte bara att hota ekonomierna i södra EU utan även demokratin och själva freden.
Vi står vid ett vägskäl. Vi måste vända om. Folk behöver nationell kontroll över sina valutor och ekonomier. Det här fungerar inte!
(Applåder)
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Tråkigt nog har Europeiska unionen alltför ofta visat sig från sin sämsta sida under denna kris. Förbuden respekteras inte och EU-fördragen kränks, medan Europeiska centralbanken fungerar som ett säkerhetsnät för konkursmässiga stater. Samtidigt fortsätter man att entusiasmeras av jämlikhetssträvande och europeisering, trots att krisen har visat att styrkeskillnaderna mellan de nationella ekonomierna i EU och de nationella ekonomiska tankesätten tyvärr inte bara kan trollas bort genom att inta en centralistisk attityd.
Under två års tid har Europeiska unionen gått från en katastrof till an annan. Först var det finanskrisen, sedan konjunkturavmattningen och nu är det budgetunderskottens utbrott. I stället för att kontrollera spekulanterna, som bidrog till finanskrisen och som har berövat vanliga människor deras pensionssatsningar och jobb, och i stället för att äntligen begrava den missvisande visionen om nyliberalism, ropar man ständigt efter mer centralisering. Enligt min uppfattning behöver vi lika lite Europeiska rådets diktaturvälde som en ny institution i form av en europeisk ekonomisk regering som kommer att kosta oss miljarder euro.
Jag anser att det är en mycket oroande utveckling att skattepolitiken, minimilönerna och pensionsåldern ska fastställas av EU, som inte ens har någon som helst kontroll över sin egen budget. En bankavgift, en transaktionsskatt, bestämmelser för kreditvärderingsföretag och en större övervakning av finansmarknaderna är alla viktiga åtgärder, men de har införts alldeles för sent. Detta gör det ännu viktigare för EU att handla nu och på egen hand, om så krävs. Det verkar allt mer som om euron är ute på ett självmordsuppdrag i valutapolitiska termer. För att gå till botten med problemet måste vi titta på alternativet med en central ”hårdvalutaunion” inom EU.
Werner Langen
(DE) Herr talman! Toppmötet i slutet av denna vecka är verkligen viktigt, och jag är förvånad över att det bara varar i en dag. Med tanke på alla de frågor som finns på dagordningen kommer det inte att vara möjligt att lösa något av problemen. Jag vill ge mitt helhjärtade stöd till José Manuel Barroso när han säger att det krävs solidaritet och ansvarstagande. Solidaritet och ansvarstagande innebär dock också, herr López Garrido, att EU inte får falla tillbaka i ett mellanstatligt samarbete som utestänger kommissionen och Europaparlamentet.
Några av mina kolleger har tagit upp unionsmetoden. Vi uppmanar å det kraftigaste rådet att inte kullkasta den demokratiska process som har skapats under de senaste 30 åren. Vi behöver inte en omorganisering av euroområdet eller separata sekretariat, vilket några rådsmedlemmar efterlyser. Vi har kommissionen, och kommissionen står inför en utmaning. Om kommissionen gör sitt jobb, kommer den att ha vårt stöd för regleringen av finansmarknaderna, fastställandet av långsiktiga mål och genomförandet av unionsmetoden. Martin Schulz har klagat över den bristande moralen på finansmarknaderna. Jag kan bara säga att vi inte bör skjuta budbäraren som kommer med dåliga nyheter. Ansvaret vilar hos de medlemsstater som upphävde stabilitets- och tillväxtpakten för fem år sedan. Ansvaret vilar hos de medlemsstater som inte har följt reglerna. Därför vill jag kräva en hård reglering av finansmarknaderna. Detta får dock inte avleda oss från att fortsätta ta ansvar för våra egna handlingar.
Stephen Hughes
(EN) Herr talman! Denna vecka kommer Europeiska rådet att behöva ge lösningar på våra politiska, ekonomiska, miljömässiga och sociala problem, såväl i dag som under de kommande tio åren. Vi är dock oroliga för att Europeiska rådet inte kommer att göra detta. När det gäller de överhängande problemen verkar det troligt att rådet kommer att stödja idén om en ökad konsolidering av de offentliga finanserna och en kraftig effektivisering av stabilitets- och tillväxtpakten, vilket Angela Merkel och Nicolas Sarkozy har uppmanat till. Detta kommer inte att ha en lugnande inverkan på marknaderna i en tid då den amerikanska regeringen överväger att införa en ny återhämtningsplan för att säkra ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen.
EU behöver verkligen konsolidera sina finanser, men inte på ett brutalt och odemokratiskt sätt, vilket skulle underminera välfärdssystemen, förstöra den sköra tillväxten och göra så att ännu fler miljoner människor blev arbetslösa i onödan. Det är inte vad EU:s befolkning vill, och vi vädjar till Europeiska rådet om att inte utnyttja denna kris för att urholka de sociala trygghetssystemen eller undergräva vår framtida konkurrenskraft genom att skära ned på de offentliga utgifterna inom livsviktiga områden som forskning och utbildning. Det finns ett sätt som är mer socialt rättvist och förnuftigt ekonomiskt sett för att få kontroll över finanserna, men det kräver ett mycket närmare samarbete mellan våra nationer inom ramen för en reformerad ekonomisk styrning och mer solidaritet. Det finns dock inget annat sätt om vi inte vill att vanliga människor, och framför allt de mest utsatta människorna i samhället, ska behöva betala för en kris som de är oskyldiga till.
När det gäller de långsiktiga problemen bör Europeiska rådet se över den planerade EU 2020-strategin. Just nu är den ofullständig och tvetydig och saknar ett seriöst finansiellt stöd. Det finns praktiskt taget ingen social och inte heller någon miljömässig dimension, förutom vissa delar om klimatförändringar som redan har antagits. Inga framsteg kommer att göras inom vissa prioriterade områden, till exempel forskning, till följd av den ökade konsolideringen av de offentliga finanserna. Vi står inför historiskt höga arbetslöshetsnivåer, men ändå fastställs inte full sysselsättning med arbetstillfällen av hög kvalitet som ett huvudmål för strategin, vilket är ett måste.
Vi hoppas att dessa uppmaningar kommer att beaktas, och att veckans möte i Europeiska rådet inte bara kommer att bli ännu ett förlorat tillfälle.
Lena Ek
(EN) Herr talman! I dag kommer vi att rösta om två historiska resolutioner här i parlamentet. Den ena handlar om nödvändigheten av en stärkt ekonomisk styrning och den andra om en strategi för hållbar tillväxt och arbetstillfällen, vilken behövs för att göra resolutionen om EU 2020-strategin mer ambitiös.
Det här är första gången som Europaparlamentet har bildat en omfattande koalition för att stödja sådana ambitiösa förslag som läggs fram i resolutionerna. De allra flesta är tydliga bevis på situationens allvar och på det ledarskap som parlamentet kan visa.
För det första har krisen visat att det nu mer än någonsin behövs skärpta regler för en gemensam ekonomisk styrning av unionen. Planen för den ekonomiska styrningen bör utarbetas av kommissionen och bör fastställas och genomföras av samma institution, och resolutionerna ger fullständigt stöd för Olli Rehns förslag. Men jag måste be er, herr Barroso, att undersöka budgetförslagen närmare, för de måste stödja resolutionerna om EU 2020-strategin och tillväxt- och stabilitetsstrategin. Så är inte fallet i dag.
För det andra anser vi att den nuvarande krisen i stabilitets- och tillväxtpakten har visat att den inte fungerar som den ska och att den behöver stärkas, men detta måste kombineras med en hållbar ekonomisk tillväxt. När vi granskar EU 2020-strategin behöver vi förslag om flaggskeppen. Det är bara Neelie Kroes som i den digitala agendan har försett oss med den bakgrundsinformation som vi behöver.
Beträffande rådet måste ni avslutningsvis samarbeta och lägga fram förslag och sätta medborgarna i första rummet. Vidare är det inte fult eller förolämpande att ställa frågor om ett grannlands ekonomi när denna påverkar 500 miljoner människor och skattebetalare.
Philippe Lamberts
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! För det första behöver vi nya intäkter för att kunna sanera våra offentliga finanser, liksom jag sade förra gången. Jag vill kommentera tre saker i fråga om skatten på finansiella transaktioner och bankskatten. Det finns inget annat alternativ: Båda är nödvändiga eftersom de har olika syften.
Syftet med skatten på finansiella transaktioner är att höja skatteintäkterna och att finansiera våra skyldigheter när det gäller utvecklingsstöd. Dessutom kommer vi att kunna inrätta räddningsfonder genom bankskatten.
Jag vill säga en sak till rådet: Sluta vela! Jag vill även uppmana kommissionen att åka till Toronto och säga ”vi kommer att göra detta tillsammans om det är möjligt, men bara om det är nödvändigt” i stället för ”låt oss göra detta tillsammans”.
Vi behöver en strikt agenda för att fastställa ramarna för den konsoliderade bolagsskattebasen och sedan kunna genomföra harmoniseringen av procentsatserna. Avslutningsvis vill jag påminna er om att bedrägerier och skatteflykt kostar oss mellan 200 och 300 miljarder euro per år. Vi måste omedelbart åtminstone halvera detta belopp, och här vill jag säga till rådet och kommissionen att det nu inte är läge för några studier eller ursäkter, utan för handling.
Min andra kommentar rör regleringen av finansmarknaderna. Ni rådsmedlemmar har frestat vårt tålamod till det yttersta. Ni kommer själva att få stå till svars inför allmänheten och förklara hur er inställning, som är att försvara snäva nationella intressen, verkligen har något att göra med att försvara det gemensamma intresset. Detta är uppenbarligen mycket svårt att förklara, och därför är det dags att ni slutar upp med att motsätta er parlamentets ståndpunkt.
Min tredje kommentar rör EU 2020-strategin. Jag har suttit här och hört er säga ordet ”tillväxt” 47 gånger under ert anförande. Ni är en förnuftig och rationell man. Jag väntar på att ni ska bevisa för mig att det finns ett samband mellan tillväxt och nya arbetstillfällen, mellan tillväxt och ökad social sammanhållning samt minskad fattigdom och mellan tillväxt och ett förnuftigt utnyttjande av vår planets resurser. Vad som har framkommit under de senaste 20 åren är att detta samband är negativt, i de fall det finns. Ni begår därför ett misstag när ni sätter tillväxt i centrum för EU 2020-strategin.
Vi anser att vi måste fortsätta vår strävan efter följande mål: att göra om vår infrastruktur så att den blir förenlig med vår planets begränsningar och att hantera social sammanhållning som ett mål i sig. Det är genom att hjälpa 80 miljoner EU-medborgare att ta sig ur fattigdomen som varaktiga och hållbara arbetstillfällen av hög kvalitet kan skapas i EU.
Kay Swinburne
(EN) Fru talman! Här i parlamentet talar vi alltid om att vara ambitiösa och om hur mycket vi vill att EU ska åstadkomma. Jag vill tänka större och att våra ledare gör detsamma när de deltar i de kommande mötena i Europeiska rådet och G20.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor talar om ett globalt misslyckande och behovet av att genomföra europeiska lösningar. Samtidigt glömmer utskottet att EU:s största partner, USA, har gått igenom ett större kaos än vad vi har gjort. De undersöker allt mer radikala och innovativa lösningar som ibland faktiskt inte stämmer helt överens med våra. Genom att göra några få ändringar, skulle vi och USA tillsammans kunna ta fram krislösningsmekanismer för en mycket stor del av världens största banker.
Den amerikanska centralbanken och den brittiska myndigheten för finanstjänster (FSA) diskuterar för närvarande ändringsprotokoll och lösningsmekanismer inom området för gränsöverskridande kriser för aktörer som tillhandahåller finansiella tjänster över Atlanten. Dessa måste införlivas i parlamentets lagstiftningsbetänkanden. Förslagen om insyn i derivatinstrument på båda sidor av Atlanten stämmer överens, liksom kapitalkraven. Därför skulle det till och med vara förmånligt med bilaterala avtal om vi inte lyckas övertyga alla G20-medlemmar att gå i samma riktning. Det verkar som om vissa G20-medlemmar redan nu aktivt förföljer marknadsaktörer i hopp om att kunna använda sig av tillsynsarbitrage.
Vi måste uppmana andra aktörer på finansmarknaden att gå i samma riktning som vi, snarare än att konkurrera med svagare tillsynssystem för finansmarknader. G20 kan och borde fungera, men jag uppmanar våra företrädare vid dessa möten att vara modiga.
Willy Meyer
(ES) Fru talman! Min parlamentsgrupp stöder reaktionerna från EU:s arbetstagare, de allmänna strejkerna i Grekland och Portugal samt den kommande strejk i Spanien som har aviserats till den 29 september, vilket sammanfaller med mobiliseringen av Europeiska fackliga samorganisationen. Detta är arbetstagarnas reaktion på denna ekonomiska modell.
Mina damer och herrar, det är inte bara marknaden - den oreglerade marknaden - och rådet som bär ansvaret för detta. Så är det definitivt inte. De största parlamentsgrupperna är också ansvariga eftersom de undertecknade en överenskommelse, den så kallade Brysselöverenskommelsen, som var en exakt kopia av Washingtonöverenskommelsen och som fick oss att tro att vi skulle kunna bygga upp EU utan att ta kontroll över ekonomin, vilket fortfarande hävdas.
Det är det största problemet som äventyrar den europeiska sociala modellen, den europeiska demokratin och den europeiska integrationen om vi betraktar EU som en union med stor social och territoriell sammanhållning. Det är det grundläggande problemet, mina damer och herrar. Det är de största politiska grupperna, och jag talar om socialdemokrati, som fortfarande predikar om att inte ingripa i ekonomin.
Mario Borghezio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Samtidigt som vi diskuterar dessa olika frågor pågår en livlig debatt i Förenta staterna om något som jag anser vara en central fråga, nämligen om att återgå till principerna i Glass-Steagall-lagen och att skilja mellan de vanliga bankerna och de spekulationsbanker som har vållat ytterst allvarliga problem som våra ekonomier och vår befolkning nu betalar ett mycket högt pris för.
Lösningar presenteras här i dag, men för tio år sedan samlades ett stort antal erfarna byråkrater och politiska ledare inom EU bakom lyckta dörrar i hemlighet vid Bilderberggruppens sammanträden. De träffades förmodligen för att fastställa ramarna för de direktiv som senare läggs fram för Europaparlamentet, som inte kommer att ha något annat val än att beakta dessa.
I morse hörde jag dessutom José Manuel Barrosos vädjan om hjälp till våra grekiska vänner. Jag skulle inte vilja att stödet främst går till hans vän, skeppsredaren Spiros Latsis. Barroso befinner sig i en uppenbar intressekonflikt i detta avseende och bör därför ge en förklaring till detta.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru talman! Dessvärre har min smärtsamma sjukdom hittills hindrat mig från att tala lika tydligt till vår internationella publik som jag tidigare har gjort i andra EU-frågor.
Jag har en minut på mig, herr Barroso. Detta är en historisk tid för er. Vad finansmarknaderna beträffar kommer ni att bedömas efter om ni har lyckats lösa ett av de mest överhängande problemen, med andra ord att införa bestämmelser som faktiskt täpper till kryphålen. I dagsläget är det så att allt som vi hör från kommissionen och allt som hittills har sagts i parlamentet inte hindrar detta från att hända. Om ingen av de nödvändiga förbättringarna görs, kommer ni historiskt sett att framstå som någon som såg på när huset brann ned och inte gjorde något över huvud taget för att försöka släcka branden eller ens skaffa fram nytt byggmaterial.
Min andra kommentar rör kapital. Om ni inte lyckas avskaffa detta katastrofala, förödande system med conduiter, utan bara håller det i schack, kommer ni att beröva realekonomin och miljarder människor i hela världen det egna ekonomiska handlingsutrymmet men även tron på allt det som vi kallar för demokrati. Detta kommer att innebära att Kina och de totalitära staterna, som ser till att de har kontroll över sina banker, plötsligt kommer att ha en bättre position än Europeiska unionen.
Min tredje kommentar är givetvis att vi behöver ett system som minimerar de systemmässiga riskerna. Problemet med verksamheter som är alltför stora för att tillåtas gå omkull kan lösas med successiva skatteregleringar som helt enkelt tvingar en bank att lägga ned när den blir för stor.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! En sak är säker: Ingen del av denna kris och ingen av kriserna under de senaste 60 åren har orsakats av att det finns ett för stort EU-tänkande. Ingen kris orsakas av ett för stort EU-tänkande. Det finns ett problem - och det är vi alla överens om - men det handlar om att vi behöver ett större EU-tänkande än nu. Den mest uppenbara motsägelsen är att staterna å ena sidan begär stöd från våra institutioner, medan de å andra sidan vill ta tillbaka sin suveränitet.
Därmed är vi inne på den andra motsägelsen. Guy Verhofstadt riktade hård kritik mot rådet i detta avseende och sade att suveräniteten måste överföras. Vi bör dock komma ihåg en liten detalj: Det är inte staterna som överför suveränitet utan befolkningarna. Om vi skulle fråga dem i dag om de är beredda att överföra all sin suveränitet i ekonomiska frågor till EU-institutionerna, är jag inte säker på hur många av dem som skulle svara ja. Det handlar nämligen också om att detta är samma befolkningar som utgjorde ett valdeltagande på 30 procent i EU-valet och som hyser starkt misstroende mot vårt politiska projekt.
Vad kan vi följaktligen göra realistiskt sett? Om vi är realistiska, hur kan vi bidra? Jag anser att kommissionen är på rätt väg. Kommissionen bör uppmana regeringarna att göra ett gemensamt men även ett selektivt åtagande, det vill säga att öronmärka en del av den egna budgeten och unionens budgetar, och därmed på ett väsentligt sätt bidra till att vi kommer ur krisen.
Marita Ulvskog
Fru talman! Martin Schulz sade att det som står på dagordningen på de möten vi har framför oss egentligen är moral och solidaritet. Jag håller helt med om det. Frågan är: Kan vi lita på att de som sitter runt dessa mötesbord faktiskt står för moral och solidaritet? Jag känner stor tvekan. Vi får inte glömma hur denna kris har utlösts och uppstått. Det är de marknadsfundamentalister som finns i de högerpartier som regerar i många av våra medlemsländer och är starka i detta parlament, i kommissionen och i ministerrådet som har stått för att vi ska ha en oreglerad marknad. De har tillbett den och de har försvarat den.
Det är också de som varit sämst på att leva upp till den tillväxt- och stabilitetspakt som EU har. De har stora underskott och har slarvat med ordning och reda i ekonomin. Det har nästan alla EU:s medlemsländer gjort. De största har varit värst och där sitter det också borgerliga regeringar.
Vilka är de som betalar priset nu? Det är löntagare, det är pensionärer och det är ungdomar som inte får jobb. Jag känner mig inte säker på att resultatet av dessa möten, trots alla vackra ord, kommer att leda till en syn på besparingar som innebär att vi inte nu genast ska försätta oss i ett läge där återhämtningen knäcks, utan att vi ska vara kloka, långsiktiga och solidariska, och att vi också satsar på sådant som ger en uthållig tillväxt. Jag kommer noggrant att granska om de vackra orden faktiskt blir verklighet.
Marielle De Sarnez
(FR) Fru talman! Samtidigt som rådets nästa möte äger rum oroas och destabiliseras våra medborgare av den pågående krisen. I medlemsstaterna dyker förvirrande åtstramningspaket upp, och de styrande tappar bort sig i ordstrider utan substans.
Det måste bli slut med det. Vi kommer inte att kunna återskapa förtroendet utan finansiell samordning på EU-nivå. Det är uppenbart, och det är bråttom. Så nu är det kommissionen som måste utöva sin initiativrätt till fullo. Själv vill jag att kommissionen lägger fram vissa förslag.
Det första förslaget är att man inrättar en permanent europeisk valutafond och en europeisk obligationsmarknad. Det andra är, som ni sagt, att samordna medlemsstaternas budgetar med två mål i sikte: att stabilisera de offentliga finanserna och skapa synergi mellan de investeringar som är nödvändiga inför framtiden. Vi behöver även införa en skatt på EU-nivå för finansinstitutioner, så att skattebetalarna slipper finansiera bankerna, och en samordning på medellång sikt av vår skattelagstiftning - i synnerhet lagstiftning som är en börda för företagen - samt en större EU-budget med egna resurser.
Jag vill även säga ett par ord om sanktionerna. Det viktiga är inte att utöka dem, utan att tillämpa dem. Så jag vill föreslå att kommissionen följer en enkel regel: att man från och med nu offentliggör alla skriftliga åtaganden som de styrande inkommer med. Jag är säker på att det skulle vara ett bra sätt att få fart på debatten, åtminstone i vissa medlemsstater.
Mirosław Piotrowski
(PL) Inför Europeiska rådets möte i morgon har man än en gång hittat utrymme för att diskutera kommissionens EU 2020-strategi. Rådet kommer även att behandla det konkurrerande projektet ”Europa 2030: Utmaningar och möjligheter”, som tagits fram av reflektionsgruppen, eller de så kallade vise männen.
Europaparlamentet har vid ett antal tillfällen uttryckt vissa reservationer angående målen och tillvägagångssättet i 2020-strategin. Personligen har jag påpekat för kommissionen att programmet inte får innebära att man drar ned på det ekonomiska stödet till de nya medlemsstaterna, däribland Polen. De vise männens Europa 2030-projekt har inte lagts fram till parlamentet än. Jag anser att parlamentsledamöternas röst måste väga tyngre än en informell grupps åsikt, särskilt med tanke på att gruppen inte kontrolleras på något sätt och saknar demokratiskt mandat.
Eftersom det finns så många EU-projekt, som de för 2020 och 2030, föreslår jag att parlamentet också ska vara med och ta fram en egen strategi - EU 2050.
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman, ordförande Barroso, herr López Garrido! Både i går och i dag har jag hört er tjata om smart och hållbar utveckling. Herr López, er har jag hört prata om ett historiskt steg. Det verkar som om ni har tappat kontakten med den sociala verkligheten i EU eller så väljer ni att bortse från den.
Man talar om finansiell disciplin och konkurrenskraft, och åtstramningsprogrammen har spridit sig som en epidemi från Irland, Grekland, Italien, Spanien och Portugal till Tyskland. Dessa program är i helig allians med Internationella valutafonden och är varken bra för ekonomin, den sociala välfärden eller tillväxten.
I Grekland innebär det att grundpensionen sänks till 360 euro, arbetslösheten ökar och lönerna i den offentliga och privata sektorn kommer att minska med 30 procent. Herr Barroso och herr López, både de anställda som förlorar sina rättigheter, pensionärerna som drabbas av krisen, de 10 procent av EU:s befolkning som är arbetslösa och de fattiga, som ni har glömt - trots att det är året för fattigdomsbekämpning - upplever nog att det är historiska steg, fast i fel riktning.
Niki Tzavela
(EL) Fru talman! Med risk för att bli tjatig vill jag ta upp det förslag som jag kom med i går om ett nytt initiativ för ekonomisk utveckling, europeiska megaprojekt, som inte är kopplat till de större transeuropeiska näten eller de offentlig-privata partnerskapsprojekten. Skulle ni kunna överväga att emittera euro-obligationer för att täcka kostnaderna för de större EU-projekten?
Vi är övertygade om att den globala marknaden skulle reagera positivt på initiativet. Det är en utvecklingsfråga och jag skulle vara tacksam om ni övervägde den. Jag tog upp detta i går och ni protesterade, men jag tror att det skulle vara bra att tänka över det en gång till.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! På dagordningen står en ny strategi för arbetstillfällen och tillväxt - som innebär förlorade arbetstillfällen och en tillbakagång i tillväxten! BNP minskade med 4 procent 2009, och 10 procent av arbetskraften - 23 miljoner - är arbetslösa. Vilken lösning föreslår Europeiska rådet? Mer invandring! Ta en titt på den europeiska pakten för invandring och asyl, som finns med på dagordningen. Ni har fel om ni tror att våra problem kommer att försvinna när krisen är över. Som de säger, konkurrensen från tillväxtekonomierna hårdnar.
Hur kommer Europeiska rådet att hantera detta? De vill ha mer globalisering och öppna dörrarna för mer varor från tredjeländernas tillväxtekonomier, och exportera arbetstillfällen till andra länder. För att EU-länderna ska kunna konkurrera med varor, tjänster och anställda från tredje världen och tillväxtekonomier måste våra lönenivåer sänkas till deras - och tro inte att innovationer inom kapital och teknik kommer att rädda oss. De innovationer vi skapar i dag kommer att tillhöra världen i övermorgon. Globaliseringen innebär att EU-staterna blir fattiga.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Fru talman! Jag vill berömma kommissionen för de förslag som man lagt fram - kommissionsledamöterna Olli Rehn och Michel Barnier - och den väg man har valt, eftersom finansmarknaden fortfarande sätter EU:s beslutsamhet på prov. Till rådet vill jag säga att parlamentet kommer att utöva påtryckningar för att ni ska fatta de beslut som behövs för att stärka EU:s ekonomiska styrning, för det är viktigt för oss.
Ta till exempel rådets ståndpunkt om EU:s finansiella tillsyn. Man måste visa betydligt mer villighet att möta parlamentet på halva vägen. Vi är villiga att kompromissa. Jag uppmanar rådet att gå till mötet och kräva ett åtagande från stats- och regeringscheferna. Om rådet inte agerar kommer vi att förlora dyrbar tid, och vi kanske får kämpa för att tillsynsmyndigheterna ska kunna inleda sitt arbete den 1 januari.
I dagens omröstning kommer parlamentet att visa stort stöd för två viktiga resolutioner. Vi vill att kommissionen får en nyckelroll, och att man stärker unionsmetoden och stabilitets- och tillväxtpakten, som även gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet nu har för avsikt att stödja. Det är av stor betydelse i dessa svåra tider. Jag vill säga till både rådet och kommissionen att vi även uppmanar er att ta parlamentets institutionella roll, vår demokratiska roll, på större allvar och ge oss en plats i denna process.
Udo Bullmann
(DE) Herr talman, herr López Garrido, mina damer och herrar! Jag vill be er meddela rådets övriga medlemmar följande. Ursäkternas politik är förbi. Det är viktigt att ni inte beslutar i morgon att parlamentet ska anta tillsynspaketet och paketet för hedgefonder snabbare som en del av regleringen av finansmarknaden, samtidigt som rådet - och nu menar jag inte er personligen, herr López Garrido, men jag ber er att hjälpa oss - bromsar och gör det svårare för oss att hitta lösningar.
Trepartsmötet mellan rådet, kommissionen och parlamentet pågår samtidigt för att diskutera regleringen av hedgefonder. Vi har föreslagit en lagstiftning som ska förhindra att finanssektorn slukar industriföretag genom spekulativa fonder och på så sätt får realekonomin på fall. Men rådet stoppar lagstiftningsförslagen. Jag ber er att säga åt stats- och regeringscheferna att tiden för ursäkternas politik är förbi. Det är inte längre acceptabelt att hålla storslagna tal hemma om lagstiftning som EU kan komma att införa och sedan backa ur när deras tjänstemän börjar arbeta på EU-nivå. Så kunde man kanske göra förut, men nu med den ekonomiska krisen har vi inte råd med ett sådant beteende längre.
Herr Barroso, jag skulle vilja fråga er ett par saker. Det spelar ingen roll om ni nämner ordet tillväxt här för fyrtionionde, femtioandra eller sextiofjärde gången. Det är mycket viktigare att ni förklarar varför, som rådet för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin) uppgav i förrgår, EU:s medlemsstater kommer att bli tvungna att göra nedskärningar motsvarande 3,5 procent av deras bruttonationalprodukt, men utan att ni berättar hur ni kommer att använda dessa pengar för att förhindra att en stor katastrof drabbar arbetsmarknaden. Vi befinner oss i en situation där vi måste lära oss att växa tillsammans. Men ni måste förklara hur det ska gå till. Annars kommer inte EU 2020-strategin vara värd det papper som den är skriven på. Vi behöver konkreta svar i stället för falska svar och ursäkter för att vara säkra på att de institutioner som ni företräder är en del av lösningen och inte en del av problemet.
Adina-Ioana Vălean
(EN) Fru talman! Nu kan vi nog alla enas om att den mellanstatliga metoden har visat sina brister. Vi måste ha högre ambitioner och visa större mod, och inrätta en verklig gemensam ekonomisk styrning. Det är viktigt med ekonomisk samordning - för att skapa en ekonomisk pelare och en monetär pelare - med siktet inställt på en verklig ekonomisk union. Det får dock inte att onödiga bördor och regler införs, men däremot ökad konkurrens för organisationer och innovation.
Solidaritet måste vara en grundprincip, och inte bara ett tomt ord som medlemsstaterna tar till i svåra tider. Det finns ingen anledning att människor som efter år av åtstramningspaket har fått rätsida på ekonomin alltid ska behöva betala för andras misstag. Därför måste vi införa effektiva sanktionsmekanismer, och EU måste öka sin granskning av de nationella budgetarna och införa strängare regler för stabilitets- och tillväxtpakten.
EU 2020-strategin borde innebära en vändning i EU:s politik, den får inte bli ännu ett onåbart mål eller framtida misslyckande. Jag vill särskilt berömma kommissionsledamot Neelie Kroes, som gjorde ett fantastiskt arbete med att ta fram en samordnad strategi för den digitala agendan. Jag anser att det finns stora möjligheter och potentiella vinster i sektorn för informations- och kommunikationsteknik. Nu när vi försöker få fart på EU:s inre marknad skulle denna sektor kunna bana vägen, förutsatt att vi främjar konkurrens genom att reglera marknaden på lämpligt sätt.
I morgon är det upp till medlemsstaterna att ta sitt ansvar och inta en ambitiös ståndpunkt. Kort sagt: tiden är knapp.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru talman! En fri marknad är otroligt värdefullt. När det finns brister i den lagstiftning som ska säkra dess fungerande, och det saknas institutioner som skyddar lagarna, utvecklas varje problem automatiskt till en kris. Det ser vi tydligt i EU nu. Vi ser samma sak på global nivå, i banksektorn, där man saknade lagstiftning och ansvarstagande. För att den fria marknaden ska fungera måste det finnas institutioner som skyddar de grundläggande principerna och det förtroende som måste ligga till grund för all verksamhet i affärsvärlden. Att inte inrätta sådana institutioner skulle ge förödande konsekvenser.
Angående 2020-strategin är det värt att notera att det hittills inte har gjorts någon analys av den misslyckade Lissabonstrategin, som antogs med pompa och ståt för tio år sedan. Nu antar vi en ny strategi utan att reflektera över det, vilket är ett misstag. Jag tycker att man ska göra en analys, så att 2020-strategin inte blir en upprepning av de misslyckade experiment i Lissabonstrategin som många välkomnade med stora förhoppningar om ett lyckat EU-projekt. Mer lagstiftning, mer ansvar och möjlighet att bygga upp ett förtroende för den fria marknaden - det är vad EU behöver nu.
Jaroslav Paška
(SK) Vi diskuterar hur vi ska ta oss ur den relativt komplicerade ekonomiska och finansiella situationen i EU. Vi letar efter skyldiga bland banker och kreditvärderingsinstitut. Jag säger inte att de inte har en del i våra problem, men vi har också bidragit till att skapa denna situation genom att acceptera höga statsskulder och långvariga budgetunderskott.
En ansvarsfull budgetförvaltning är bara det första vi måste åstadkomma. Vi måste även titta på vårt samhälles struktur. Vi har ett mycket komplicerad offentlig förvaltning i EU. Näringslivet är organiserat på ett mycket komplicerat sätt, med många regionala avvikelser och hinder för handel över nationsgränserna. Företagandet hålls tillbaka av en byråkrati vars omfång för länge sedan passerat gränserna för vad som är rimligt. Vi måste försöka minska den administrativa bördan och stödja kreativa individer som vill försörja sig genom enskilt företagande och skapa arbetstillfällen åt andra medborgare. Det är den enda utvägen för EU.
Jean-Pierre Audy
(FR) Fru talman, herr Barroso, herr minister! Det fattas en viktig person här i dag: Herman Van Rompuy. Vi förbereder inte rådets möte, vi förbereder Europeiska rådets möte. Jag kommer aldrig att vänja mig vid att det är rådet. Det är ingen kritik mot er, herr minister. Herman Van Rompuy går verkligen miste om möjligheten att ingå en politisk allians med parlamentet, eftersom han gör en minimal insats inom alla områden.
Herr Barroso, jag vill fråga er varför ni säger att EU 2020-strategin kommer att fungera, när Lissabonstrategin misslyckades. Vi stöder målsättningarna, men det saknas resurser. Därför vill vi komma med några förslag. Vi tycker att det är dags att man inrättar en finansiell, politisk och ekonomisk allians med medlemsstaterna för fungerandet och investeringarna.
När det gäller fungerandet måste vi, tillsammans med medlemsstaterna, utforma en strategi för att samordna de offentliga utgifter som rör EU. När det gäller försvar har vi 27 arméer, men inga fiender. När det gäller energi och forskning har vi ingen samordning. På den inre marknaden har vi 27 nationella tillsynsinstanser, men inga ambitioner. Vi har 27 diplomatiska representationer och hundratals representationsbyggnader utomlands, och vi har tullstationer och 27 tullmyndigheter.
Och när det gäller investeringar: EU investerar inte tillräckligt. Vi måste ta fram en investeringsplan motsvarande en miljon biljoner euro för höghastighetståg, floder, energi, vatten, rymden, utbildning och hälsa. Medlemsstaterna måste öka Europeiska investeringsbankens kapital till 230 miljarder euro, och vi måste avsätta ungefär 30 miljarder euro av vår budget till EU:s investeringar. När det gäller EU:s budget är det är dags att tillsammans med de nationella parlamenten föra en EU-omfattande debatt om ekonomi och finans.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Fru talman! Denna debatt är viktig inför Europeiska rådets möte och G20-mötet i Toronto, som har en ambitiös dagordning med återhämtningen från krisen, den särskilda G20-dagordningen om ekonomisk styrning och globalisering, och hanteringen av millennieutvecklingsmålen och klimatförändringarna.
Jag har bara en och en halv minut på mig, så jag får begränsa mig till ett mål, nämligen krisens sociala dimension, det vill säga dess inverkan på sysselsättningen och de miljontals arbetstillfällen som gått förlorade på grund av krisen. Dessa problem måste också lösas.
Så jag sällar mig till dem som har uttryckt mer förfäran än oro över den starka tonvikt som man lagt vid att återskapa konvergens och stabilitet, medan man bortser från strategin för tillväxt och sysselsättning.
Så låt oss fokusera på människor, och på att skapa sysselsättning och riktiga arbetstillfällen, bekämpa fattigdomen och återskapa en känsla för ansvar och skyldigheter. Det beror på rådet och G20-mötet, och i synnerhet grundtanken om inkluderande tillväxt och grön, hållbar tillväxt. Den är viktig för utformningen av förslag som syftar till att förändra våra produktions-, konsumtions- och transportmönster för att ”koldioxidsanera” vår ekonomi.
Under G20-mötet kommer man att diskutera budgetsamordning och straffåtgärder, men vi får inte glömma att EU har ett budskap om hur vi ska nå millennieutvecklingsmålen. Det handlar om den sociala dimensionen av globaliseringen, för detta är den första krisen som rör globaliseringen och som inträffar i en globaliserad värld.
Jacek Saryusz-Wolski
(PL) Fru talman! Europeiska rådets möte äger rum vid en särskild tidpunkt och är av stor betydelse. Vi behöver en djupgående reform av styrningssystemet i en union som består av 27 medlemsstater, och inte bara de 16 stater som ingår i euroområdet. Det är mycket mer än den gemensamma valutan som förenar oss. Vi måste stärka unionens ekonomiska styrning. Det är mycket viktigt att den ekonomiska politiken blir mer unionsorienterad. Med det menar jag att vi ska stärka kommissionens roll i den ekonomiska samordningen och i samband med förhandsanalyserna av de nationella budgeterna samt att vi bör stärka parlamentets roll inom den demokratiska kontrollen av EU:s ekonomiska styrning.
Vi måste undvika att EU delas upp i en elitklubb för euroområdet och en annan för resterande stater, och det gör vi bäst genom att bevara den ekonomiska integrationen av de 27 länderna. Vi kan inte tillåta oss att ha ett ojämlikt EU. Majoriteten av de länder som står utanför euroområdet men som har för avsikt att ansluta sig till det har starkare offentliga finanser och större potential för ekonomisk tillväxt. De har mycket att bidra med till den ekonomiska utvecklingen för unionen i stort. Jag vill påminna er alla om att när krisen var som värst stod Polen ut som en ensam välmående ö på den nedslående Europakartan - just då var Polen det enda land där man fortfarande hade tillväxt.
Vi bör dra lärdom av bristerna i stabilitets- och tillväxtpakten. Sanktionssystemet, som endast bidrar till att skuldbelägga vissa länder, fungerar helt enkelt inte. Vi behöver ett sanktionssystem som är effektivt och rättvist för alla länder, och vi behöver även stärka de förebyggande insatserna i pakten. Lösningen är att fortsätta framåt. För att tackla krisen behöver vi mer EU.
David-Maria Sassoli
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Krisen är allvarlig och EU-medborgarna ber oss om en sak: att politiken ska styra ekonomin. Det ansvaret måste vi ta genom att stärka unionsmetoden, skydda vår valuta och främja åtgärder för att skydda våra medborgare och skapa sysselsättning. Det är vår moraliska och politiska plikt att se till att finansmarknaden tar sitt ansvar, och EU måste visa upp en enad front under G20-mötet.
Herr Barroso, detta är ett problem som ni måste ta itu med. Er kommission måste försöka hålla regeringarna på avstånd och övertyga dem om att ingen kan klara sig ur krisen på egen hand. Ett enat EU kommer att segra, ett splittrat EU kommer att gå under. Precis som en dirigent måste ni få alla musiker att spela samma ton.
Men vad ska partituret bestå av? Först av allt, reglering av finansmarknaden och kreditvärderingsinstitut, ekonomisk styrning av euroområdet, beskattning av alla finanstransaktioner och investeringar för att skapa tillväxt, i stället för budgetnedskärningar. Ett slående exempel var kommissionens positiva respons, enligt den italienska regeringen, på Italiens finanspaket, som kommer att innebära enorma svårigheter för de lokala myndigheterna. Ingen har skapat tillväxt endast genom budgetnedskärningar, och nu behöver vi tillväxt.
Paulo Rangel
(PT) Fru talman! I anslutning till det som Joseph Daul och Werner Langen sade, vill jag poängtera att det är oerhört viktigt att ha ekonomisk styrning i unionen, men att den måste koncentreras till kommissionen. Det var det första jag ville säga. Vi kan inte bara diskutera brådskande frågor, såsom vi gjort hela morgonen. Vi måste fokusera på frågorna i EU 2020-strategin också. Jag vill särskilt lyfta fram områden som utbildning och praktik för unga samt innovation, forskning och utveckling.
De är nämligen nyckelområden som gör EU konkurrenskraftigt på den globala arenan. Tyvärr måste jag säga att den europeiska utbildningsmodellen har misslyckats, och det beror på att den inte är lika krävande som de modeller som finns i tillväxtländer som Indien, Kina eller Brasilien. Med tanke på de utmaningar som vi står inför när det gäller innovation, utveckling, forskning och utbildning, vill jag att även EU:s utbildningssystem ska bli krävande. Det är det enda sättet för oss att förbereda våra unga för konkurrensen på den globala marknaden. Vi kan inte bara koncentrera oss på krisen i år eller de kommande två-tre åren. Vi måste inrikta oss på en strategi för EU för de kommande 10-20 åren, och då är det avgörande att vi har ett utbildningssystem som är krävande.
Edite Estrela
(PT) Den pågående krisen är en konsekvens av för mycket liberalism, och har tagit död på illusionen att demokrati och marknaden kan lösa världens alla problem.
Den fråga som måste besvaras vid nästa rådsmöte är: har EU gjort allt man kunnat och vid rätt tidpunkt? Jag hoppas att rådet är modigt nog att fatta de beslut som medborgarna förväntar sig att man fattar. Det räcker inte med vackra ord, vi behöver kloka beslut. Vad är det för mening med att diskutera tillsyn, reglering och hållbar tillväxt om vi inte kan avskaffa skatteparadis och kasinoekonomin? Det räcker inte med goda avsikter, vi behöver resultat. EU 2020-strategin kommer inte att vara till någon större nytta om unionen saknar en verklig ekonomisk styrning. Unionens framtid ligger i våra händer. Den kan inte vara beroende av kreditvärderingar som görs av institut som går spekulanternas ärende. EU är ett fantastiskt instrument, men vi har inte kunnat använda det på ett bra sätt.
Marietta Giannakou
(EL) Fru talman! Dilemmat kvarstår. EU behöver starka regeringar, medan den ekonomiska globaliseringen kräver svaga regeringar. EU 2020-strategin för sysselsättning och tillväxt är definitivt ett instrument för att investera i utbildning, kunskap och spetskompetens samt bekämpa fattigdom och social utestängning.
Inget av detta är dock möjligt om inte unionsmetoden stärks, och det kräver solidaritet och samordning mellan EU:s institutioner, vilket har varit en bristvara de senaste åren. I stället för att förhindra kriser hanterar man dem när de har inträffat, ofta utan större framgång.
G20-mötet kan få stor betydelse om unionen gör konkreta ställningstaganden för en långsiktig finansiell tillsyn, både inom och utanför EU:s gränser. Ekonomisk styrning är en politisk fråga, och det krävs därför att många ansvariga parter gör en kraftansträngning under en längre tid, även om resultaten är obetydliga.
Frågan är: kan EU-institutionerna i stället för att reagera kortsiktigt gå över till en långsiktigare politik? Det är enda sättet att tackla problemen, med tanke på att de 50 år av välstånd som vi har upplevt efter kriget kanske inte kommer tillbaka, och att den konkurrens vi har nu, som redan nämnts, i synnerhet inom utbildning och spetskompetens, från länder som Indien, Brasilien och Kina.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Två år efter det att krisen bröt ut har den ekonomiska tillväxten tagit fart igen, om än långsamt. Läget är dock fortfarande mycket instabilt. För att hantera medlemstaternas enorma budgetunderskott och skulder krävs en mycket disciplinerad budgetpolitik och besparingar överallt. Det finns inget utrymme för populistiska löften. Vi måste förhindra att underskottet blir större, och givetvis minska det överallt. Det är en stor utmaning att se till att de fattiga och utsatta inte hamnar i en hopplös situation till följd av nedskärningarna. Det är viktigt att se till att inget land råkar ut för samma sak som Grekland i framtiden.
Det är bra att ordförande José Manuel Barroso och kommissionsledamot Olli Rehn varnade de som genom att förvränga information om den faktiska situationen lekte med elden och var nära att försätta Grekland i konkurs. Därför är det viktigt att medlemsstaternas budgetförslag lämnas till kommissionen i förväg för översyn. De är synd att detta inte inbegriper Storbritannien. Dessutom behövs omfattande åtgärder för att skapa en verklig ekonomisk union. Det kräver en betydligt bättre samordning av medlemstaternas ekonomiska politik. Det enda sättet för EU att ta sig ur krisen är genom unionslösningar. Nationell egoism och slutenhet förvärrar problemen.
Ernst Strasser
(DE) Fru talman! Många av de föregående talarna har tagit upp finanskrisen och budgetunderskotten. Jag vill säga något om rådets slutsatser om den europeiska pakten för invandring och asyl. Viviane Reding och Cecilia Malmström har föreslagit ett omfattande åtgärdspaket som förtjänar vårt stöd. Målet är att tillåta invandring, fast de människor som kommer hit ska ha möjlighet att arbeta, och inte ta arbeten från de som redan bor här. Man ska snabbt och utan onödig byråkrati kunna ge asyl till människor som verkligen behöver det, och även vidta konkreta åtgärder för att förhindra olaglig invandring och utnyttjande av asylsystemet. Målen visar tydligt att EU behöver en samordnad arbetskraftsinvandringspolitik som ger medlemsstaterna medbeslutanderätt på grundval av deras sociala förutsättningar och integrationskapacitet. Vi behöver ett europeiskt asylpaket som för samman ländernas asyllagstiftning och effektiviserar asylförfarandena. Vi behöver förbättra skyddet av våra yttre gränser, och stärka Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens yttre gränser (Frontex) och informationssystemet för viseringar. Vi behöver en fungerande politik för återsändande som är förenlig med tillämpningen av återtagandeavtal, och vi behöver viseringslättnader, fast först måste målen ha fastställts. Detta gäller Bosnien och Hercegovina och Albanien samt Ryssland och Turkiet.
Michael Cashman
Fru talman! När det gäller migrationsströmmar måste jag säga att det är omöjligt att lösa det problemet eller skapa tillräcklig gränskontroll så länge man inte tar itu med orsakerna till att människor upplever att de inte har något annat val än att lämna sitt land, ofta under de mest hemska omständigheter. Därför måste man vara fast besluten att under G20-mötet behandla frågor som fattigdom, tortyr och kränkningar av grundläggande rättigheter som rätten till föda, vatten, och utbildning samt rätten till rimliga sanitära förhållanden.
I går antog vi med stor majoritet mitt betänkande om millennieutvecklingsmålen och halvtidsöversynen. Det är uppenbart att G20-länderna måste stå fast vid sina åtaganden att finansiera de överenskomna 0,7 procenten. Det går inte att backa nu. Vi behöver en internationell finansskatt för att skapa additionalitet så att man kan lindra klimatförändringarnas effekter, som har en mycket stark inverkan på migrationsströmmarna och livsmedelssäkerheten. Så G20-länderna måste komma överens. Om vi inte lyckas med det kommer vi att förlora vår moraliska och rättsliga auktoritet.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Fru talman! Vi vet att det i kristider finns både möjlighet till och behov av olika lösningar på familjenivå. Familjer vars inkomst har blivit mindre än deras utgifter, eller snarare, familjer vars inkomst håller på att bli mindre än deras utgifter, måste dra ner på utgifterna. Familjer vars inkomst inte har minskat behöver antagligen inte dra ner på utgifterna. Det är likadant med medlemsstaterna. I kristider finns det inte en lösning som passar alla. I de länder som har drabbats hårdast av krisen, som de baltiska länderna, Grekland, Portugal, Spanien och Irland, är det nödvändigt att minska budgetutgifterna. Det är däremot mycket möjligt att den lösningen inte passar andra medlemsstater, som Tyskland och Polen, som inte har drabbats lika hårt av krisen, och att de hellre bör satsa på tillväxt, för den behövs också i EU. För att kunna ha olika lösningar i olika EU-länder behöver vi en gemensam samordnare. Det är ganska naturligt att det är kommissionen. Vi behöver inte ny, överflödig byråkrati och vi måste undvika konkurrens mellan medlemsstaterna och stärka befintliga strukturer. Låt oss öka kommissionens befogenheter, så att den kan bli vår ekonomiska samordnare. Tack.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Fru talman! Jag ska hålla tiden och vara konkret. Jag ska berätta för rådet och kommissionen exakt vad de behöver göra inom en vecka om de vill nå ett avtal om finanspaketet.
För det första ser framtiden ljusare ut än den gjorde för ett tag sedan, men det finns fortfarande några moln på himlen. Enligt Internationella valutafonden finns skulder på motsvarande 800 miljarder US-dollar som bankerna inte har redovisat, och Världsbanken har lånat ut 2,2 miljarder US-dollar till länder i syd som befinner sig i riskzonen.
Reformen av finansmarknaden måste genomföras nu, för det viktiga är inte att kriser kan komma att inträffa, utan att vi har vidtagit åtgärder för att kunna hantera dem.
För det andra är rådet och parlamentet mycket oeniga om EU:s tillsynspaket. Parlamentet vill att de enheter som kan få systemet att kollapsa och hota realekonomin ska kontrolleras ytterligare av en EU-myndighet. Det är ekonomisk styrning.
Vi vill även att det inrättas mekanismer nu för att omstrukturera de enheter som kan få hela systemet att kollapsa. Det handlar inte om att rädda dem, utan om att omstrukturera dem. I vissa fall måste man kanske avveckla sådana enheter, utan att sprida farsoten eller rädda någon, eftersom det alltid är samma människor som får betala priset för det.
För det tredje kräver principen ”förorenaren betalar” att sektorn inrättar en fond som man kan använda för att täcka krisens kostnader. Rådet har en vecka på sig att göra det som stod i Jacques de Larosières rapport och nå en överenskommelse med parlamentet. Annars får rådets roterande ordförandeskap ta allt ansvar.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Jag vill säga tre saker. Majoriteten av ledamöterna i parlamentet och rådet är eniga om hur viktig unionsmetoden är. Jag stöder det synsättet, men vi måste vara medvetna om att det är kommissionen som måste stå för den ekonomiska styrningen, och inte nödvändigtvis rådet. Innan vi skapar nya institutioner, måste vi stärka de befintliga. Kommissionen behöver ett starkare mandat för att kunna samordna budgetkonsolideringen på ett effektivt sätt, och befogenhet att utfärda varningar till dem som bryter mot reglerna.
Krisen innebär även möjligheter, som att slutföra inrättandet av den inre gemensamma marknaden. Jag vill särskilt lyfta fram den europeiska digitala agendan, som är en viktig del av EU 2020-strategin. Den bör användas som ett instrument för att skapa en välfungerande, gemensam digital marknad för varor och tjänster, och minska byråkrati och kommunikation som står i vägen.
Sedan är det euroområdet. En tillförlitlig och stabil euro är viktig för både euroområdets 16 stater och unionen som helhet. Den kris som pågår får inte leda till att EU tudelas, utan EU borde i stället bli mer förankrat genom gemensamma ekonomiska och etiska värderingar. Estland ansluter sig till euroområdet i en kaotisk tid, vilket är ett tecken på tilltro till eurons framtid. Nu bör vi fråga oss ”vad kan vi göra för att stärka EU?”, och inte ”vad kan EU göra för oss?”. Estland kommer att gå med i euroklubben fullt medvetet om att vi kommer att ta medansvar för sammanhållningen och bidra proportionerligt till fonden för finansiell stabilitet.
András Gyürk
(HU) Utöver den internationella finanslagstiftningen kommer även de globala klimatförändringarna att stå på G20-mötets dagordning, och i anslutning till det, koldioxidskatten. Kommissionen intresserar sig alltmer för införandet av en sådan skatt i EU, och olyckan på BP:s oljerigg ger nytt bränsle till debatten. Därför är det bra att formulera några grundprinciper. När det gäller koldioxidskatten får vi inte glömma att det redan finns marknadsinstrument för klimatskydd, bland annat EU:s system för handel med utsläppsrättigheter. Det går endast att införa utsläppsskatt i sektorer som inte deltar i de system för handel med utsläppsrättigheter som täcker allt fler sektorer. Vi måste undvika dubbelbeskattning. För det andra får inte koldioxidskatten bli ett rent inkomstbringande verktyg för att hjälpa regeringar att minska sina budgetunderskott. Ett sådant införande kan vi bara stödja om det ger stora miljöfördelar, och om det inte medför alltför stora bördor för medborgarna och EU:s industri. För det tredje är det främsta villkoret för att införa en koldioxidskatt på unionsnivå att andra utvecklade industrinationer gör samma sak. Det är just därför, precis som med den globala finanslagstiftningen, som man först måste skapa en grundläggande rättslig ram. Kanske ges det tillfälle under G20-mötet att göra det.
Othmar Karas
(DE) Fru talman, herr Barroso, herr López Garrido, mina damer och herrar! Först av allt vill jag be er att göra ett tydligt åtagande gentemot EU som en union av stater under mötet och avslå förslagen om en ny mellanstatlig strategi, som i huvudsak kommer från Tyskland och Frankrike. Sedan vill jag uppmana kommissionen att spela en trovärdig roll som ledare för debatten om att skapa en union för ekonomi, sysselsättning och social trygghet. Om vi inte försöker skapa ett Europas förenta stater på det politiska planet kommer vi att hamna på efterkälken i den globala konkurrensen. Vår splittrade kontinent, de demografiska förändringarna och bristen på ekonomisk och sociopolitisk expertis i EU är våra största svagheter när det gäller att ta oss ur krisen. Till sist vill jag ta upp rådet igen. EU 2020-strategin är inte klar än. Ni måste uppmana kommissionen att kombinera exitstrategin, strategin för tillväxt och arbetstillfällen samt det så kallade Monti-paketet, och lägga fram ett projekt för tillväxt och sysselsättning.
Jutta Steinruck
(DE) Fru talman! Självklart behöver vi ekonomisk styrning, och självklart måste medlemsstaterna konsolidera och omstrukturera sina budgetar. Men nu ser vi hur man gör drastiska nedskärningar i den sociala budgeten. Arbetslösheten och fattigdomen ökar, och människor förstår inte varför banker och företag får stöd, medan politikerna bara bidrar med tomt prat för att bekämpa fattigdom och arbetslöshet, och sätter upp mål som inte kan övervakas.
Det är därför EU 2020-strategin och de integrerade riktlinjerna är så viktiga. Vi vill fortsätta att sträva mot målet full sysselsättning, och vi vill att det ska vara riktiga jobb, inte osäkra jobb. När det gäller fattigdomsbekämpning måste vi verkligen sätta upp ambitiösa mål. Därför uppmanar vi rådet att ta fasta på kommissionens förslag om att minska fattigdomen i EU med 25 procent. Europaparlamentet har specifika mål och det är viktigt för parlamentet att man tar det på allvar.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Fru talman! Inför rådets möte i morgon uppmanar jag EU:s ledare att enas om att inleda anslutningsförhandlingar med Island. Jag hoppas på en positiv utgång och att medlemsstaterna inte skjuter upp processen på grund av Icesave-frågan. I juli 2009 lämnade Island in sin ansökan. I februari 2010 svarade kommissionen med ett positivt yttrande. Som medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) har Island redan slutfört 22 av 35 förhandlingskapitel. De frågor och kapitel som kvarstår rör jordbruk, fiske, strukturfonder, yttre förbindelser, regionalpolitik och budgetfrågor.
Om EU:s ledare ger klartecken i morgon blir förhandlingarna tuffa. Men jag är övertygad om att båda parter kommer att behandla resterande 13 kapitel på ett konstruktivt sätt. Inför morgondagen vill jag uppmana Europeiska rådet att godkänna att förhandlingarna inleds.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! EU-medborgarna förväntar sig att EU har en tydlig internationell närvaro vid mötet i Toronto och kan visa upp tydliga resultat, som restriktioner för derivatprodukter och hedgefonder, en avgift för stora banker utifrån balansomslutning, och tydliga gränser för de orimliga chefsbonusarna. Vi måste minimera spekulationen med andra människors pengar, och vi måste rikta in oss på kreditvärderingsinstituten. Vi behöver en neutral och fristående tillsynsinstans. Dessutom behöver vi ett förtydligande av ansvarsskyldigheten vid fall av oriktiga värderingar. Kanada, Japan och Brasilien har redan uttalat sig mot en bankavgift. Detta är föga förvånande med tanke på att deras banker inte behövde räddas med miljardpaket.
Det är viktigt för mig att ni förstår hur kortsiktig denna strategi är. Vi kommer att bli tvungna att reglera finansmarknaden. De personer som under flera år har dragit nytta av riskfylld spekulation måste påminnas om vilka skyldigheter de har. Vi kan inte bara begära att vanliga medborgare ska ta konsekvenserna av dessa personers handlingar.
Andrzej Grzyb
(PL) Herr Barroso! Jag tycker att samtliga medlemsstater borde delta i krisbekämpningen, och här är unionsmetoden, som vi pratar så mycket om, värdefull. Vi borde inte inrätta nya enheter eller institutioner.
Kommissionen har mandat att bli den instans som samordnar krisbekämpningen. Vi bör samtidigt påpeka att denna samordningsmetod även borde ge resultat i form av lösningar som inte innebär alltför mycket lagstiftning. I går hade vi ett exempel på det, när vi ville inkludera affärsmänniskor i samma system som anställda inom transportsektorn. Sådana lösningar är inte till hjälp när man ska ta sig ur krisen och skapa en hållbar ekonomi.
Jag vill också betona hur viktigt det är att tillämpa subsidiaritetsprincipen och inkludera medlemsstaternas nationella parlament i debatten, så att de känner sig delaktiga i arbetet med att föra hela EU ur krisen.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Mycket har redan sagts i dagens debatt, så jag ska försöka begränsa mig till ett par frågor, eftersom jag bara har en minut.
Vi vill alla ha lagstiftning, vi håller alla med om att det är vår uppgift att anta förslag för att begränsa spekulationen inom finanssektorn och öka kontrollen generellt. Men samtidigt diskuterade vi under förberedelserna inför förra G20-mötet hur vi skulle ta itu med skatteparadisen, eller de länder som erbjuder skatteparadis. Det har inte gjorts någonting inom det området.
Jag vill även ta upp en annan sak, nämligen Internationella valutafonden. Vi vill ge IMF ett enormt handlingsutrymme och omfattande befogenheter, som om vi glömt att denna institution sina enorma resurser till trots inte kunde förutse krisen som drabbade EU och misslyckades med att skydda vår ekonomi. Trots det vill vi nu ge IMF ett ännu större handlingsutrymme.
Till sist vill jag säga att vi måste stärka samarbetet i parlamentet och institutionerna, och att vi måste samordna skattepolitiken och socialpolitiken. Annars kommer inte EU att klara krisen.
Constance Le Grip
(FR) Fru talman! EU har många gånger gjort framsteg tack vare de kriser man drabbats av, och det var precis vad som hände nyligen. Men trots att EU ingrep - om än lite i senaste laget - visade den nationella skuldkrisen på ett brutalt sätt att vi saknar verklig ekonomisk samordning på EU-nivå, och att det står oss dyrt att inte ha någon verklig samordning av ekonomi och budget i EU.
Debatten om behovet av den sortens samordning av vår finans- och budgetpolitik, långt innan man tar fram nationella budgetförslag i medlemsstaterna, måste äga rum inom den ekonomiska och monetära unionen - inte enbart, men i första hand.
Den ekonomiska och monetära unionen - det vill säga vår gemensamma valuta - innebär att vi måste ta större ansvar och visa solidaritet. Så nej, det kommer inte att finnas ett ojämlikt eller tudelat EU, men vi måste definitivt stärka den ekonomiska och monetära unionen.
Petru Constantin Luhan
(RO) Under Europeiska rådets möte denna månad kommer man även att diskutera medlemsstaternas nationella mål och deras samstämmighet med EU 2020-målen. Medlemsstaternas metoder och vägval kommer att ha en avgörande roll för de målen, medan regionerna kommer att ställas inför nya utmaningar. Därför anser jag att sammanhållningspolitiken även fortsättningsvis måste få rådets stöd som ett centralt instrument för att främja tillväxten. Den idén lägger jag även fram i det betänkande som jag tog initiativ till i utskottet för regional utveckling.
Det är min fasta övertygelse att sammanhållningspolitiken är den viktigaste pelaren för den framtida utvecklingen när det gäller tillväxt och sysselsättning. I mer specifika termer skulle det innebära att man genom diverse projekt kan ge stöd som skräddarsys för varje regions särdrag, i enlighet med deras utvecklingsriktlinjer. EU 2020 måste vara ett EU med effektiva partnerskap för att skapa tillväxt och arbetstillfällen.
Zigmantas Balčytis
(LT) Jag välkomnar kommissionens insatser för att inrätta ett instrument för att stabilisera EU:s ekonomi, vilket skulle hjälpa länderna både i och utanför euroområdet att hantera de ekonomiska problemen, och även är tänkt att reformera systemet för ekonomisk förvaltning. Det har visat sig att det inte räcker med enbart en monetär union för att skapa ekonomisk stabilitet i EU. För att lyckas med det måste vi snarast ta till vara på alla 27 EU-staternas ekonomiska potential, och förbättra samordningen av deras ekonomiska politik. Genom samordning kommer vi även att skapa en mer effektiv tillsynsmekanism. EU förlorar konkurrenskraft, och kommer att fortsätta att förlora konkurrenskraft, genom att låta olika utländska kreditvärderingsinstitut och internationella fonder värdera oss och fatta beslut om det finansiella läget i medlemsstaterna.
Det har vid flera tillfällen påpekats ett EU behöver sitt eget kreditvärderingsinstitut och det kan bli verklighet. Det gläder mig att eurogruppens ordförande Jean-Claude Juncker redan pratar om att vi behöver ett sådant institut. EU kan även ha en egen fond som man kan använda för att inrätta ett tillsynssystem för EU-marknaden.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Som alla märker förvärras budgetsituationen i majoriteten av medlemsstaterna, och arbetslösheten ökar i EU.
Det finns indikationer på att arbetslösheten har nått alarmerande nivåer som skulle kunna leda till en social krissituation. I april 2010 visade statistiken att det fanns 46,5 miljoner arbetslösa i de 24 mest industrialiserade länderna i väst, vilket är 3 300 000 fler än samma period förra året. Det är tragiskt och vi behöver därför sammanhållning och enighet.
Kommissionens förslag verkar vara ett steg i rätt riktning. Vi måste anta en unionsomfattande strategi. Vi behöver en gemensam färdplan med en konstruktiv och långsiktig vision. Samtidigt behöver vi samordna medlemsstaternas budgetlagstiftning för att skydda familjer och enskilda individer, och trygga den sociala sammanhållningen i de enskilda medlemsstaterna.
Derek Vaughan
(EN) Fru talman! Att skapa arbetstillfällen och tillväxt är ett hedervärt mål. Frågan är hur vi uppnår det. Jag har svårt att se hur vi skulle göra det genom drastiska nedskärningar. Det verkar tyvärr som om många medlemsstater genom politisk dogmatik har siktet inställt på en sådan taktik.
I Storbritannien överväger regeringen trots mindre skulder och goda tillväxtprognoser att göra nedskärningar i offentliga utgifter och tjänster. Vi borde i stället planera för framtiden och för tillväxt. Samma sak gäller EU.
Vi måste se till att vi har en tydlig politik och avsätter tillräckliga medel för forskning och utveckling, utbildning och praktik, och givetvis för sammanhållningspolitik och strukturfonder, vilket är oerhört viktigt för många regioner i EU. Jag hoppas att rådet inser det och förbereder för återhämtning och tillväxt genom lämpliga åtgärder.
Antonio Cancian
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det har verkligen varit intressant att följa morgonens debatt.
Krisen får oss att fatta beslut som kanske var otänkbara tidigare. Jag vill ställa en fråga till José Manuel Barroso, som talade om tillväxt, tillväxt och åter tillväxt, och till Diego López Garrido: När det gäller resurser - bortsett från införandet av offentlig-privata partnerskap som en finansiell metod och stödåtgärd - planerar ni att inrätta en europeisk utvecklingsfond som eventuellt finansieras av en europeisk obligationsmarknad, för att ge bra, konkreta möjligheter till tillväxt? Eller kommer vi att behålla den vanliga budgeten, med tanke på att det i dag är omöjligt för medlemsstaterna att bidra med en enda euro mer än de redan lägger på sig själva?
Diego López Garrido
Fru talman! Jag vill tacka José Manuel Barroso för det beröm och det stöd han gav det spanska ordförandeskapet för rådet. Jag tackar så mycket för de vänliga orden. Jag måste säga - och det är inte bara för att återgälda hans lovord - att kommissionens arbete varit oerhört betydelsefullt, effektivt och skett i nära samarbete med det spanska ordförandeskapet. Jag vill tacka kommissionen för detta i ett formellt sammanhang, och det bästa jag kom på var Europaparlamentets plenum.
I morgon kommer Europeiska rådet att diskutera det problem som jag tycker är viktigast för EU, nämligen den allvarliga krisen och hur vi ska ta oss ur den. Diskussionen måste först och främst vara inriktad på allmänheten, som är de som drabbas hårdast av krisen. Vi måste utgå från arbetslösa, familjer och andra människor som påverkas av den ekonomiska tillbakagång och de underskott i de offentliga finanserna som krisen resulterat i.
EU har dock inte reagerat på detta genom att ge vika eller ta ett steg tillbaka, utan genom att sätta upp tydliga mål för framtiden. Det ser man i bilagan till rådets slutsatser. EU vill att 75 procent av befolkningen ska vara aktiv det kommande årtiondet, och man vill att 3 procent av bruttonationalprodukten ska investeras i forskning och utveckling, för att vår ekonomi ska bli mer konkurrenskraftig.
Man vill att EU ska fortsätta vara ledande inom kampen mot klimatförändringarna med klimatmålen 20-20-20. Man vill se till att högst 10 procent av eleverna i EU slutar skolan i förtid och att minst 40 procent ska ha en högre utbildning samt att 20 miljoner människor ska komma ur fattigdomen.
Man har utgått från allmänheten och utformat mycket viktiga, tydliga och konkreta mål. Nu vill allmänheten se EU-institutionerna enade. De vill att alla EU-institutioner arbetar för dessa mål och vidtar de åtgärder som krävs för att uppnå dem. De vill att institutionerna gör detta i partnerskap och synergi, och därför vill de se samarbete. Den viktigaste aspekten av EU är just att dess institutioner fungerar väl och inte motarbetar varandra, utan stärker de andra institutionernas arbete.
Jag måste säga att kommissionen har haft en mer framträdande roll än någonsin när man har lagt fram initiativ för att avhjälpa krisen. Kommissionens framträdande roll har nämnts här vid upprepade tillfällen, och för parlamentet är det viktigt att kommissionen står för EU:s intressen. Kommissionens initiativ har dock aldrig varit mer uppskattade eller fått ett bättre mottagande i medlemsstaterna. Kommissionsledamot Olli Rehn, som har haft en ledande roll i några av de initiativen, är med oss i dag.
Guy Verhofstadt tog upp avdelningen för yttre åtgärder. Vi är nära en överenskommelse om detta mellan parlamentet, kommissionen, den höga representanten och rådet. Han talade även om det finansiella tillsynspaketet. Jag vill särskilt nämna två anföranden, nämligen Udo Bullmanns och José Manuel García-Margallo y Marfils, som var mycket givande, det tackar jag för. Jag hoppas att man under den vecka som José Manuel García-Margallo y Marfil nämnde kan få till stånd ett avtal om det finansiella tillsynspaketet, för det är oerhört viktigt. Båda parter, både parlamentet och rådet, måste sätta igång. Det sker naturligt, eftersom båda parter redan har börjat agera. Jag tror att vi kan sluta detta avtal. Det är avgörande att vi gör det.
Som jag sade har kommissionen och parlamentet aldrig haft en så viktig roll. Jag måste säga att det resolutionsförslag som ni ska rösta om direkt efter debatten, och som undertecknats av olika parlamentsgrupper och en stor majoritet av ledamöterna, har rådets fulla stöd. Vi är överens om det som står i resolutionsförslaget. Vi har samma målsättningar som parlamentet när det gäller krisbekämpningen.
Parlamentet är ense om EU 2020-strategin, som är en central del av resolutionsförslaget. De viktigaste delarna av strategin är antagligen de moderniserings- och konkurrensåtgärder som Europeiska unionen ska anta som mål för EU och medlemstaterna. Det är en bindande strategi, vilket skiljer den från den föregående.
Några av er har redan nämnt detta. Strategin kommer att vara bindande, och kommissionen kommer att ha en central roll för att målen i EU 2020-strategin ska bli bindande. Det ingår också i vad vi kallar styrning.
Jag vill nämna hur viktiga vissa aspekter av EU 2020-strategin är för den tekniska utvecklingen inom EU, de ekonomiska åtgärdernas sociala inverkan och den gröna ekonomin. Detta är en ny strategi för framtiden, och den understöds av att målen är bindande. Jag ser detta som en grundläggande förändring, som finns med både i slutsatserna till rådets möte i morgon och i Europaparlamentets resolutionsförslag.
Jag tror inte att kommissionen, parlamentet och medlemsstaterna någonsin varit så nära varandra, vilket är vad allmänheten vill. EU-staterna är representerade i Europeiska rådet och rådet, och utgör givetvis en EU-institution. Det är en av EU-institutionerna jämte parlamentet och kommissionen. Medlemsstaterna är för närvarande mycket positivt inställda till en ekonomisk union, och vill gå ett steg längre än den monetära unionen, mot ekonomisk union och ekonomisk styrning.
Om vi tänker på det som hänt de senaste månaderna, när ett land som Grekland fick hjälp, var det medlemsstaten som tog det steget. Jag har redan sagt här i plenum att det kanske gick lite för långsamt, men man tog steget och Grekland fick det mycket viktiga stödet. En europeisk finansiell stabilitetsmekanism antogs även, vilket var ytterst viktigt och helt otänkbart för bara några veckor sedan, och det var medlemsstaterna som åstadkom detta.
Om vi tittar på slutsatserna - till exempel punkt 15 i de förslag till slutsatser som vi ska behandla i rådet på måndag, och som kommer att diskuteras i morgon - ser vi att Europeiska rådet gör ett åtagande när det gäller regleringen av finansiella tjänster. Det står att Europeiska rådet uppmanar rådet och Europaparlamentet att snarast anta förslagen om finansiell tillsyn. Det står även att Europeiska rådet efterlyser lagstiftningsförslag från kommissionen om ”alternativa investeringsfonder”, det vill säga hedgefonder. Man vill även se en noggrann behandling av kommissionens förslag om tillsyn av kreditvärderingsinstitut och ber kommissionen - med orubbad tilltro till kommissionen - om förslag om de så kallade derivatmarknaderna, med andra ord det som kallats ”blankning” på aktiemarknaden. Dessa förslag går hand i hand med ett annat förslag i denna punkt där man tar upp behovet av att införa en skatt för finansinstitut: inte bara banker utan även finansinstitut. Som jag sade var allt detta helt otänkbart för inte så längesedan, och nu är det en del av ett förslag som kommer att ingå i Europeiska rådets resolution i morgon.
Samma sak gäller givetvis EU 2020-strategin. Den kommer att ingå i resolutionen i morgon, som jag hoppas kommer att lansera strategin i Europeiska rådet. Där står det att alla EU-instrument och EU-fonderna, strukturfonderna, och alla åtgärder måste gynna den strategi och de strukturreformer som Europeiska rådet kommer att efterlysa i morgon när man diskuterar EU:s ekonomiska styrning.
Förut var det ett fult ord, ett tabu. Det var en synd att tala om unionens ekonomiska styrning. Så är inte längre fallet. En text som Europeiska rådets slutsatser handlar om unionens ekonomiska styrning. Tillsammans med parlamentet och kommissionen tar medlemsstaterna vikiga steg.
I morgon bör därför Europeiska rådets budskap vara att den ekonomiska politiken i Europa bör ledas av EU, vilket har varit det spanska ordförandeskapets mål i rådet sedan det inleddes.
EU vill samordna den ekonomiska politiken. Den leds inte av marknaden utan av EU, och det är vad förslaget går ut på. Det är det bestämda, tydliga budskap som Europeiska rådet bör framföra i morgon.
(EN) Detta är mitt sista inlägg från denna plats för denna tjänstgöringsperiod, och jag vill tacka er, det demokratiska Europaparlamentet.
Det har varit en ära för mig att företräda rådet här i Europaparlamentet; att diskutera med er, att dela idéer, att dela tankar, att dela åsikter och perspektiv. Jag har lärt mig mycket under den här tiden, bland annat att Europaparlamentet representerar EU:s värderingar: frihet, tolerans och solidaritet. Dessa värderingar är vår verkliga sköld, vårt verkliga skydd, vårt verkliga ”massuppbyggnadsvapen”. Det har varit mycket trevligt och en ära att få vara här under de senaste sex månaderna som företrädare för rådet och som representant för EU:s värderingar.
(Applåder)
Talmannen
Tack, herr López Garrido! Det är ju egentligen vi som ska tacka er så hjärtligt.
Olli Rehn
Fru talman! Låt mig först och främst tacka er för en mycket innehållsrik och ansvarsfull debatt och för era resolutionsförslag om EU 2020 och ekonomisk styrning. Jag vill också tacka er för att ni stöder kommissionens arbete, särskilt angående reformeringen av finansmarknaderna och förbättringen av den ekonomiska styrningen.
Jag vill också tacka Diego López Garrido och hans grupp och det spanska ordförandeskapet för deras utmärkta samarbete och extraordinära resultat under dessa mycket svåra tider i EU med tidernas allvarligaste finanskris och ekonomiska nedgång. Det har varit ett verkligt nöje att arbeta med er och jag har uppskattat det högt. Jag vill i dag naturligtvis önska Spanien all lycka och framgång. Jag skulle även kunna önska Schweiz framgång, men bara när de har gått med i Europeiska unionen!
Europeiska rådets möte i morgon kommer att äga rum i en kluven ekonomisk situation. Å ena sidan pågår en ekonomisk återhämtning i allt snabbare takt, även om den fortfarande sker gradvis och är bräcklig. Å andra sidan har oron på skuldmarknaderna kastat en allvarlig skugga över den finansiella stabiliteten i EU, vilket - i värsta fall - skulle kunna stoppa den ännu begynnande återhämtningen i realekonomin.
Europeiska unionen har vidtagit samordnade och beslutsamma åtgärder för att förhindra en finansiell härdsmälta, men vi har förvisso ännu inte löst problemen. Vi måste stabilisera och reformera våra ekonomier för att få en hållbar tillväxt och skapa de arbetstillfällen som EU så väl behöver. Detta förväntar sig våra medborgare av sina ledare. Europeiska rådet måste visa vägen och fatta djärva beslut i morgon om vi ska kunna uppnå detta.
I detta sammanhang är det särskilt viktigt att förbättra den ekonomiska styrningen i EU. Vi måste modernisera den förebyggande budgetövervakningen för att undvika framtida kriser, vi måste ta itu med de makroekonomiska obalanserna för att kunna gå till botten med problemen och vi måste skapa en permanent mekanism för krishantering. Det är alltså dags att komma till rätta med EMU och skapa en verklig ekonomisk union utöver den monetära union som redan finns.
Europeiska rådet fattade ett mycket viktigt beslut när det uppmanade ordförande Herman Van Rompuy, tillsammans med kommissionen, att inrätta arbetsgruppen som ska föreslå hur vi kan förbättra den ekonomiska styrningen. I morgon kommer ordförande Van Rompuy att lägga fram en lägesrapport om arbetsgruppens arbete och de inledande riktlinjerna. Kommissionens meddelande av den 12 maj har gett en solid grund för arbetsgruppens arbete. Det finns ett brett stöd för våra initiativ och vi ska snart följa upp dem med konkreta reformförslag.
Vi måste nu ta tillfället i akt och slutföra den ekonomiska och monetära unionen. Jag räknar med ert stöd. Jag räknar med ert stöd för våra förslag och för unionsmetoden, som vi måste bevara och förbättra ytterligare i detta sammanhang. Låt oss hålla energin uppe, skapa resultat och se till att det nya systemet fungerar redan i början av nästa år.
När det gäller toppmötet i Toronto bör det övergripande temat vara att sträva efter enighet, avhjälpa de problem vi står inför, stärka förtroendet för den globala ekonomin och trygga den ekonomiska återhämtningen. Jag deltog i finansministrarnas och centralbankschefernas förberedande möte i Busan i Korea för två veckor sedan, och jag ska även följa med ordförande José Manuel Barroso till toppmötet i Toronto.
Tre frågor kommer att prioriteras i Toronto. Helt kort om detta: den första är finanspolitisk konsolidering. Det skedde en viktig förändring i tonläget i Busan under det nämnda mötet. Man kom överens om att de utvecklade länderna, särskilt de mest sårbara, måste påskynda den finanspolitiska konsolideringen. Från EU:s sida klargjorde vi, med hänsyn till skuldnivåerna i industriländerna - i Förenta staterna och Japan är de högre än i Europa för tillfället - att det finanspolitiska problemet är ett globalt problem och inte bara är begränsat till EU, och detta problem måste angripas med detta i åtanke.
EU:s samordnade och differentierade finanspolitiska exitstrategi erkändes och stöddes i själva verket av våra G20-partner, och G20-ministrarna kom därför överens om att det krävs differentiering, i stort sett i linje med EU:s förhållningssätt.
För det andra måste G20-länderna ha som mål att återställa den globala efterfrågan. Detta kommer att få världsekonomin på ett mer hållbart och bättre tillväxtspår när vi kommer ur krisen, och för att klara detta är det nödvändigt att vi tar itu med de globala obalanserna, särskilt mellan Förenta staterna och Kina.
Den tredje viktiga frågan handlar naturligtvis om finansmarknadsreformen. Det måste göras verkliga framsteg vid toppmötet i Toronto med tanke på dess betydelse för den globala stabiliteten och även för G20:s trovärdighet. G20 i Toronto bör därför genomföra de bestämmelser som man har antagit för att förbättra bankkapitalet, vidta åtgärder mot icke-samarbetsvilliga jurisdiktioner och reformera derivatmarknaden.
Vi behöver särskilt ett kraftfullt budskap om bankavgifter från toppmötet och G20 måste visa att man samordnar och tar detta på allvar. Det blev inget samförstånd i Busan om förslaget om en sådan avgift för finansinstitut för att främja den finansiella stabiliteten och stärka tvistlösningsramen, men å andra sidan kom man överens om att utforma gemensamma principer om bördefördelning.
Det är förvisso viktigt att den offentliga sektorn inte får bära kostnaderna för den finansiella sektorns misslyckanden, och principerna bör också spegla de möjliga kostnader som uppkommer och främja ett lämpligt beteende.
Finansministrarna kom också överens om att ytterligare finansiella ”reparationer” i bank- och finanssektorn är nödvändiga för en global återhämtning. Dessa diskussioner kommer att fortsätta i Toronto och jag kan säga att kommissionen är för en bred öppenhet när det rör bankstresstesten, vilka är nödvändiga för att återställa och stärka förtroendet i den europeiska ekonomin.
Sammanfattningsvis är det nu hög tid att både Europeiska rådet och G20 visar vad man har åstadkommit när det gäller den smarta finanspolitiska exitstrategin, åtgärder som är tillväxtfrämjande, balanserande och reformerande. Detta gäller även finansmarknadsreformerna och den förbättrade ekonomiska styrningen. Det är nödvändigt att Europeiska rådet och G20 nu visar vad de går för och genomför det de har åtagit sig vid denna kritiska tidpunkt för EU:s ekonomi och för den globala ekonomin.
Talmannen
Jag har mottagit åtta resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 16 juni 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
João Ferreira  
I samband med den djupnande ekonomiska och sociala krisen- en bitter skamfläck som hänger över EU och den ekonomiska och sociala politik som EU har anammat - visar kommissionen och Europeiska rådet tecken på en aldrig tidigare skådad skamlöshet. Saken är den att de uppsatta målen när det gäller ”återhämtning från krisen”, ”tillväxt”, ”social sammanhållning” och ”ekonomisk sammanhållning”, som har nämnts upprepade gånger och naturligtvis är nödvändiga, strider tydligt mot tillämpningen av den s.k. stabilitets- och tillväxtpaktens irrationella kriterier och mot det som kallas ”utgiftsinriktad” finanspolitisk konsolidering, som ska utföras till varje pris och utan hänsyn till de enskilda medlemsstaternas specifika karaktär, särskilt de med svagare och mer osjälvständiga ekonomier.
Vi känner mycket väl till innebörden och konsekvenserna av detta förhållningssätt: större press på arbetsmarknaden, på arbetstagarna - i den meningen att man nedvärderar dem och ökar utnyttjandet - och på det sociala trygghetssystemet och på sjukvårds- och utbildningssystemen. Det syftar helt enkelt till att nedmontera statens sociala funktioner. Allvaret i detta, dvs. att låta arbetstagarna och vanligt folk betala räkningen för en kris som de inte har utlöst, står i motsats till den överseende inställningen till finanskapitalet eftersom man bara har meddelat vaga, obestämda avsikter och t.o.m. då är de ytterst otillräckliga och ingen vet när de ska börja gälla ...
Louis Grech  
Innan det slutliga antagandet av EU 2020-strategin bör Europeiska rådet stärka strategins struktur och ange tydliga politiska prioriteringar, realistiska mål och tidsfrister som säkrar genomförandet av en grön, kunskapsbaserad och social marknadsekonomi i EU senast 2020. Den nya strategin bör spegla det rådande ekonomiska läget, man bör utnyttja de lärdomar man dragit från Lissabonstrategin, och försöka att uppnå hållbar tillväxt och välstånd för alla EU-medborgare. Ett av de främsta flaggskeppsinitiativen i EU 2020-strategin bör vara den gemensamma marknaden, med betoning på utmaningarna när det gäller social rättvisa, ekonomisk tillväxt och inriktning på förmåner till medborgarna, konsumentskydd och små och medelstora företag. Den gemensamma marknaden bör vara huvudkatalysatorn i den ekonomiska återhämtningen och måste samtidigt godtas av medborgarna som en förkämpe för deras intressen, av konsumenterna som en beskyddare av deras rättigheter och av små och medelstora företag som främjare av rätt incitament. Vi behöver ett nytt holistiskt och gemensamt förhållningssätt, som fullständigt integrerar de frågor som är viktiga för medborgarna och konsumenterna genom att ge dem möjligheten att maximera sin potential och till fullo utnyttja förmånerna med en hållbar europeisk union.
Cristian Dan Preda  
Även om debatten inriktades på EU 2020-strategin och ekonomisk styrning kommer Europeiska rådet troligen också att diskutera Islands medlemsansökan till EU. Med tanke på kommissionens yttrande om Islands EU-anslutning (av den 24 februari 2010) och det betänkande som jag håller på att utarbeta och som diskuteras i utskottet för utrikesfrågor, är jag säker på att Europeiska rådet vid sitt möte den 17 juni kommer att rekommendera att anslutningsförhandlingar inleds med Island. Jag hoppas också att Island kommer att komplettera de betydande framsteg som redan gjorts med att anta EU:s regelverk och sedermera bli en ny medlem i den europeiska familjen.
Czesław Adam Siekierski  
Europeiska rådet ska återigen diskutera strategin för tillväxt och arbetstillfällen och kampen mot krisen - EU 2020-strategin. Dessa frågor måste diskuteras tillsammans eftersom de hör ihop på kort, medellång och lång sikt. Det är en god idé att peka ut vissa av orsakerna till den svåra situation som har uppstått och lägga fram förslag till åtgärder. Vi följde inte stabilitets- och tillväxtpakten. Frågan är var institutionerna höll hus - var fanns de personer som var ansvariga för övervakningen? Europeiska unionen har inte en verkligt gemensam marknad - EMU-länderna är väldigt olika varandra, de har ingen enhetlig finanspolitik och den ekonomiska unionen är i sin linda. EU måste agera mer beslutsamt när det gäller regleringen av marknaden, inbegripet bank- och finansmarknaderna. Den hjälp som gavs till finansinstituten och bankerna måste inriktas på och användas för utveckling. EU:s budget bör grundas på många och varierande källor, däribland en skatt på finansiella transaktioner. EU:s konkurrenskraft i förhållande till tredjeländer bör grundas på de standarder som gäller i EU. En EU-mekanism för ekonomisk styrning i förhållande till de 27 medlemsstaterna bör utformas och tas i bruk av kommissionen, i enlighet med de principer som har fastställts av rådet och parlamentet. Unionens verksamhet bör utvidgas genom åtgärder för att garantera lämplig överensstämmelse och komplementaritet mellan nationella budgetar och EU:s budget. När det gäller länderna i euroområdet måste ECB stärka den gemensamma penningpolitiken. Det är dessutom nödvändigt att samarbeta med nationella regeringar om vissa gemensamma åtgärder inom finanspolitiken.
Silvia-Adriana Ţicău  
EU har drabbats av den ekonomiska och finansiella krisen kombinerat med de sociala konsekvenserna av den ökande arbetslösheten, klimatförändringarna och de demografiska utmaningarna. De demografiska utmaningarna och den ekonomiska och finansiella krisen äventyrar pensionssystemens hållbarhet, vilket ökar risken för fattigdom, särskilt för gamla och unga personer. EU 2020-strategin borde ha speglat EU:s politiska vision fram till 2020 för skapandet av en hållbar ekonomisk utveckling, arbetstillfällen och ett värdigt liv för EU-medborgarna. Denna strategi kommer att utgöra grunden för både halvtidsöversynen av den fleråriga budgetramen för 2007-2013 och för den framtida budgetramen för 2014-2020. EU måste investera i en hållbar utveckling av det intermodala transeuropeiska transportsystemet, i den europeiska energiinfrastrukturen, i energieffektivitet och jordbruk. EU 2020-strategin bör grundas på resultatet av offentliga samråd och diskussioner om den framtida sammanhållningspolitiken, den framtida gemensamma jordbrukspolitiken, den framtida gemensamma politiken för transport och energi, den framtida industripolitiken och den framtida forsknings- och innovationspolitiken. Jag uppmanar Europeiska rådet att inleda samråd med Europaparlamentet, nationella parlament, lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer innan man antar EU 2020-strategin. Detta är det enda sättet att se till att EU 2020-strategin blir något mer än bara tomma ord.
Iuliu Winkler  
Dagens EU står inför en avgörande utmaning: Vi måste välja mellan förhållningssättet som grundas på nationella intressen, som kraftfullt lyfts fram av vissa medlemsstater, och den gemensamma strävan att EU bör förbli en viktig global aktör. Det kommande G20-toppmötet bör skapa utrymme för eftertanke: Om vi vill ha ett starkare EU efter krisen måste vi vara medvetna om att t.o.m. de största EU-staterna snart kommer att framstå som små i jämförelse med Brikländerna eller Förenta staterna i den globala konkurrensen.
Svaret bör grundas på det gemensamma europeiska förhållningssättet och mer ekonomisk samordning, snarare än på det mellanstatliga förhållningssättet som har en stark tendens mot nationella intressen och gynnar undantag. Vi kan inte få ett starkare EU om nya skiljelinjer ritas upp mellan medlemsstaterna och den nya ekonomiska styrningen bara inriktas på euroområdet och man bortser från den grundläggande principen om europeisk solidaritet.
Att planera för ett EU med en stark kärna samtidigt som man utestänger dem som inte är med i euroklubben är fullständigt omoraliskt enligt min mening. Euroområdet kan inte bli framgångsrikt om inte hela EU blir det. Alla andra förhållningssätt kommer att skaka det europeiska husets grundvalar.
