Öppnande av den årliga sessionen
Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets årliga session 2002-2003 öppnad.

Talmannen. -
Jag har mottagit en begäran om brådskande förfarande för rådets förslag om ändring av den rättsliga grunden för Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 218/92 om administrativt samarbete inom området för indirekt beskattning (mervärdesskatt) (C5-0103/2002 - 2000/0147(COD)).

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Herr talman! För två år sedan lade kommissionen fram två ändringsförslag, ett om det sjätte direktivet och det andra om förordningen om administrativt samarbete. Målet med båda var att få slut på den diskriminering som de europeiska företagen drabbas av från tredjeländer, särskilt de amerikanska företagen, i tillhandahållandet av tjänster. Denna diskriminering uppkommer på grund av att företag utanför unionen inte betalar mervärdesskatt när de tillhandahåller elektroniska tjänster, medan de europeiska företagen däremot är skyldiga att betala mervärdesskatt.
Eftersom denna fråga är så brådskande, behandlade parlamentet de två betänkandena på mycket kort tid. Nu begär rådet att vi skall ändra den rättsliga grunden, enbart på grund av förordningen för administrativt samarbete. Jag kommer inte att gå djupare in på den här frågan, men vill poängtera att det är två olika frågor.
Utskottet anser inte att man skall börja ändra på den rättsliga grunden, men frågan måste undersökas mycket brådskande för att vi skall kunna komma till rätta med denna diskriminering och dessutom, vilket parlamentet begär, för att underlätta användningen av elektroniska medel för att identifiera kunderna, vilket gör att vi kan komma till rätta med de kostnader som framför allt de små och medelstora företagen har.
Därför, herr talman, råder jag kammaren att den bifaller rådets begäran om brådskande förfarande, men att man inte går med på att den rättsliga grunden ändras när den frågan behandlas. En sak är att neka den materiella begäran och en annan är att neka den brådskande begäran för att dessa två förslag skall kunna genomföras mycket snart.

Ilgenfritz (NI)
Herr talman! Jag fick inte informationen rörande omröstningen om begäran om brådskande förfarande som gällde administrativt samarbete i tid, respektive överhuvud taget inte, så av den anledningen kan jag inte kan rösta för det.

Talmannen. -
Herr Ilgenfritz! Jag förstår er begäran. Jag måste emellertid tala om för er att parlamentets tjänsteenheter sedan i går kväll försöker få fram översättningen. Om ni insisterar, måste vi flytta omröstningen till en annan tid, så att handlingen i fråga hinner delas ut på alla språk.

Blokland (EDD).
I går kväll var jag på samordnarnas sammanträde i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Tyvärr är inte ordföranden, Randzio-Plath, här. Annars skulle Randzio-Plath otvivelaktigt ha berättat att det vid samordnarnas sammanträde i går beslutades att ett yttrande skulle avges mot beslutet om brådskande förfarande. Skälet till det är att rådet gärna vill fatta ett beslut före den 1 juli och det finns det gott om tid till, även om vi i dag inte beslutar om ett brådskande förfarande. Den här frågan kan behandlas ganska snabbt, men det finns ingen anledning till ett brådskande förfarande. Det är mycket riktigt så att den rättsliga grunden fortfarande är ett problem, men det kan vi tala om senare. Utskottet för ekonomi och valutafrågor yttrar sig alltså för att inte besluta om brådskande förfarande.

Stevenson (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en ordningsfråga om en mycket viktig sak angående skotsk whisky. För ett år sedan valde detta parlament ut två whiskysorter som skulle säljas till parlamentsledamöter, besökare och folk som besöker våra butiker i Bryssel och Strasbourg, med parlamentets egen etikett och egna märke på flaskorna. Kvestorskollegiet har godkänt alla de villkor som är nödvändiga för att dessa whiskysorter skall få säljas i våra butiker, men ändå stoppar administrationen fortfarande försäljningen. Detta är viktigt eftersom det tar upp frågan om vem som förestår detta parlament - är det administratörerna? Herr talman! Jag skulle vilja be er att ingripa i denna fråga för att garantera att kvestorskollegiets begäran på uppmaning av ledamöterna utförs och att dessa whiskymärken börjar säljas i våra butiker.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Stevenson! Jag kan försäkra er om att kvestorerna kommer att undersöka saken i morgon.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! I går dödade Ariel Sharons trupper tjugoen personer i ett av Palestinas flyktingläger. Jag vet inte om jag skall känna fasa eller skam inför Israels regerings behandling av palestinierna, som får mig att tänka på hur judarna själva behandlades i Europa för 60 år sedan.
Jag anser att detta måste få ett slut och att parlamentets talman bör sända en protest och ett fördömande av dessa gärningar.

Talmannen. -
Tack så mycket för ert inlägg, herr Nogueira Roman. Anmärkningarna har givetvis noterats, och saken kommer att behandlas av behöriga parlamentsutskott.

Menéndez del Valle (PSE).
Herr talman! Jag vill ta upp en fråga, som berör samma ämne som Nogueira tog upp, men som ännu mer direkt påverkar kammaren. Som kammaren vet kvarhölls Europeiska unionens särskilda företrädare, Moratinos, för några dagar sedan mot sin vilja i president Arafats residens på grund av att de israeliska trupperna bombarderade residenset.
Herr talman! Jag ber er att ni till rådets spanska ordförandeskap förmedlar den indignation kammaren känner inför denna oförskämda aggression mot en av Europeiska unionens diplomatiska företrädare, som utövade sitt ämbete när han sammanträffade med den palestinska myndighetens president, vilket de palestinska myndigheterna kände till på förhand som ni vet, ärade ledamöter och talmannen.

Talmannen. -
Tack så mycket! Ni kan vara säker på att era anmärkningar kommer att vidarebefordras officiellt.

Dell'Alba (NI).
Herr talman! I går bad den socialistiska gruppen att en begäran om brådskande förfarande om Tjetjenien skulle dras tillbaka, under förevändning att det är en viktig och brådskande fråga, som så småningom skall - behandlas en dag, hoppas jag. I dag vill man genom en ordningsfråga få igenom en politisk ståndpunkt för rådet i en mycket allvarlig och viktig situation som inte kan lösas. Alla beklagar naturligtvis att Moratinos var där just när det hände. Alla känner till situationen i Mellanöstern -, som förtjänar en grundläggande debatt och inte att behandlas som en ordningsfråga och ett meddelande till ordförandeskapet. Jag uppmanar er därför, herr talman, att eventuellt be att en debatt skall äga rum, men inte den där attityden att kräva saker av ordförandeskapet som man under andra förhållanden inte vill att parlamentet gör.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Jag har lyssnat till de två kollegernas inlägg om det brott som begås i Mellanöstern mot det palestinska folket, och jag instämmer fullständigt.
Det jag själv vill säga är att vi någon gång - jag föreslår omgående - måste övergå från uttalanden och muntliga fördömanden till handling, och det första vi måste göra är att avbryta all finansiering från Europeiska unionen till Israel liksom alla vapenaffärer mellan Israel och Europeiska unionens länder och vapenindustrier, eftersom dessa affärer tycks vara ganska omfattande.
Det måste bli ett slut på hyckleriet! Vi måste agera för att förhindra att detta skändliga brott fortgår!

Talmannen. -
Som ni förstår kan vi inte just nu diskutera Mellanösternproblemet i detalj. Er kommentar har noterats, och jag tackar er.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om 
betänkandet A5-0068/2002 av Färm om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2003, avsnitt III - kommissionen (2002/2004(BUD))
och
betänkandet A5-0064/2002 av Stenmarck om riktlinjerna för avsnitt II, IV, V, VI, VII, VIII(A) och VIII(B) och om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning (Avsnitt I) för 2003 (2002/2005(BUD)).

Färm (PSE)
. Herr talman! Fru kommissionär, kära kolleger! Budgetprocessen ser i år litet annorlunda ut än tidigare. Vi är på väg mot en verksamhetsbaserad budget. Vi hoppas förstås att detta på sikt skall leda till förenklingar och ökad tydlighet, även om vi just i år kommer att få parallella förfaranden med den gamla och den nya metoden.
En annan nyhet är att alla tre institutionerna kommer med politiska riktlinjer för budgeten vid ungefär samma tidpunkt. Kommissionen gör numera ett annual policy statement, och rådet fattar beslut om riktlinjer. Enligt min mening bör detta innebära att vi får en bättre politisk dialog om prioriteringarna och att kommissionens preliminära budgetförslag kan baseras på överväganden från alla tre institutionerna, således inte bara från kommissionen själv. Detta borde naturligtvis leda till en bättre budgetprocess och till förenklingar.
Den största skillnaden för Europaparlamentets del är kanske den ökade tonvikt som nu läggs vid uppföljning och genomförande. Vi kan nämligen inte bara nöja oss med att fatta beslut om en massa siffror i budgeten, som sedan bara stannar på papperet. Såsom parlament måste vi också försäkra oss om att våra ambitioner och prioriteringar förverkligas.
I de riktlinjer som utskottet nu lägger fram för Europaparlamentet, förekommer en rad skarpare formuleringar än tidigare. Det gäller formuleringar om vikten av att budgeten följs, även vad gäller Europaparlamentets, eller budgetmyndighetens, beslut. Det gäller såväl själva beloppen som budgetanmärkningarna osv. Från budgetutskottets sida har vi vid ett flertal tillfällen haft anledning att påpeka att en rad anmärkningar som Europaparlamentet har gjort i olika sammanhang dock inte har lett till att kommissionen faktiskt har handlat i enlighet med de fattade besluten.
Vid en rad tillfällen har vi också pekat på vikten av att budgetens belopp faktiskt får genomslag. Riktigt bekymmersamt blir det förstås då budgeten år efter år går med stora överskott, som skall betalas tillbaka till medlemsstaterna, därför att viktig verksamhet inte genomförs. Detta är särskilt allvarligt när det gäller politiskt prioriterade områden, som t.ex. de regionalpolitiska stöden inom strukturfonderna eller biståndet till prioriterade mottagare i andra delar av världen. Vi har redan fått en förvarning om att det kommer ett förslag som innebär att medlemsstaterna vill ha en förtida återbetalning på 10 miljarder euro av 2001 års överskott. Det gäller alltså en tiondel av hela budgeten. Detta överskott har framför allt uppstått i och med att strukturfonderna inte har klarat av att genomföra sina program. Vi menar att detta måste leda till ett starkt ökat tryck, både på kommissionen och på medlemsstaterna, att ta genomförandeproblemet på allvar. Detta har faktiskt att göra med förtroendet för EU som institution. Detta har lett till att vi försöker genomföra en något annorlunda budgetprocess. Vi försöker få med oss utskotten på ett helt annat sätt än tidigare. Det sker t.ex. genom offentliga utfrågningar med kommissionärer och genom att varje utskott granskar sin del av budgeten och ser hur den genomförs. Därigenom skall hela Europaparlamentet bli inblandat i budgetprocessen på ett mer aktivt sätt än tidigare.
Budgetdebatten kommer också att bli litet annorlunda. Under julisessionen kommer vi att ha en debatt som i stor utsträckning skall handla om genomförandet, men som kommer att äga rum samtidigt med debatten om mandatet till förlikningsförhandlingarna om rådets första behandling
I budgetutskottet hade vi en hel del ändringsförslag, närmare bestämt 129 stycken. Här i plenum har det blivit betydligt färre, och orsaken är naturligtvis att vi har lyckats kompromissa ihop oss om en konsensuslinje när det gäller de viktigaste prioriteringarna.
Vi är helt överens om att den viktigaste politiska prioriteringen gäller EU:s utvidgning. För oss gäller det mera konkret de förberedelser vi nu måste vidta för att denna historiska uppgift också skall kunna förverkligas. Själva utvidgningen skapar i sig inget problem för budgeten 2003, men vi berörs ändå på olika sätt. Vi måste påbörja debatten om utvidgningens effekter på sikt, och här vill Europaparlamentet vara med. De överenskommelser som nu görs i förhandlingarna med medlemsstaterna kommer att påverka budgeten för mycket lång tid framöver. Detta är därför i högsta grad en angelägenhet även för Europaparlamentet. Vi måste också få till stånd en principdebatt om hur anslutningen skall förberedas. Det gäller bl.a. föranslutningsstöden i kategori 7 och de kostnader vi själva har för administrativa utgifter för att förbereda tolkning, översättning, byggnader och lokaler som behövs för utvidgningen.
Det största, akuta problemet gäller naturligtvis de administrativa utgifterna i kategori 5. Om inget radikalt görs löper vi risken att slå i budgettaket redan 2003 och dessutom en påtaglig risk för att taket kommer att överskridas rejält 2004. Vi försöker därför sätta press på generalsekreterarna för våra institutioner så att de verkligen kommer med konkreta förslag till samverkan och besparingar. Lyckas inte det, kommer vi att få en diskussion om antingen smärtsamma omprioriteringar eller tillförande av helt nya medel. Jag är övertygad om att ingen i detta parlament vill riskera utvidgningens tidsplan av sådana här skäl. Förändringar såsom ökat samarbete och rationaliseringar är för övrigt helt i linje med de idéer som vi själva driver när det gäller att reformera unionens institutioner, att reformera kommissionen osv.
Stor tonvikt kommer också att läggas på unionens utrikes- och biståndspolitiska roll. I det avseendet riskerar vi i år att ytterligare öka det problem som dominerade fjolårets debatt, dvs. av vi ovanpå våra traditionella prioriteringar hela tiden lägger nya uppgifter såsom Balkan, Afghanistan, Global Health Fund och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Till slut blir det orimligt att ständigt pressa in nya uppgifter under oförändrade budgettak, särskilt som de gamla uppgifterna ofta är kopplade till konkreta åtaganden gentemot mottagare i andra delar av världen.
Även om vi inte har tagit ställning till kommissionens förslag till ett nytt flexibilitetsinstrument är det helt klart att vi välkomnar debatten om detta instrument eller alternativt en debatt om en mer planerad användning av den s.k. emergency reserve.
Jag vill också nämna ett par olika områden där vi intar en mycket offensiv hållning. När det gäller kategori 3, de inre utgifterna, finns det nu möjlighet i spåren efter Barcelonaprocessen att betydligt mera aktivt använda medel för transeuropeiska nätverk, för små företags utveckling osv. Det tror jag är otroligt viktigt. Vi försöker också driva på för att översynen av jordbrukspolitiken, den s.k. midterm reveue, verkligen skall leda till rejäla förändringar.
Avslutningsvis vill jag tacka min medföredragande Stenmarck. Det är ovanligt många nordiska föredragande detta år och budgeten kommer dessutom att slutförhandlas under det danska ordförandeskapet. I den andan vill jag bara påminna om vad dåvarande revisionsrättens ordförande Jan O. Karlsson sade i sitt sista anförande här innan han avgick som ordförande. Han sade att det viktigaste ni kan göra med EU:s budget är att göra den enklare, rakare och tydligare inför medborgarna. Dessa ord hoppas jag att vi kan ta till oss.
Stenmarck (PPE-DE)
. Herr talman! Låt mig också få inleda med att tacka för det hittills goda samarbetet med min medföredragande Göran Färm.
I de riktlinjer för den administrativa budgeten som vi nu har att ta ställning till finns tre prioriteringar. Det handlar för det första om utvidgningen. Detta är den viktigaste prioriteten och den största utmaningen för hela EU, och därför är det också det viktigaste som Europaparlamentet och de övriga institutionerna har att förbereda sig inför. För det andra handlar det om institutionella reformer som blir helt nödvändiga i ett utvidgat EU som på kort tid kommer att gå från 15 till 25 medlemsländer. För det tredje handlar det om att klara utvidgningen och de institutionella reformerna inom de budgetramar som slogs fast i det finansiella perspektivet i Berlin 1999. Vi måste respektera dessa gränser och hantera EU:s budget innanför dem.
Eftersom vi har ett underskott på i storleksordningen 130 till 140 miljoner euro hittills, behövs det en strategi för hur vi hanterar detta. Kortsiktigt är detta helt möjligt att klara av. Det handlar om nedskärningar hos samtliga institutioner. Detta är också det viktigaste budskapet som jag får tillfälle att framföra vid alla mina möten och kontakter med EU:s olika institutioner. Det ger dem en möjlighet att göra sina prioriteringar med respekt för att de vet bäst vad som kan göras på deras områden. Om de inte är villiga att göra detta tvingas vi göra prioriteringarna, men då blir de kanske inte lika bra.
I ett längre perspektiv behövs det mer av systemförändringar i budgeten för att komma till rätta med ständigt ökande underskott. Vi hade en informell trilog i Madrid för en dryg vecka sedan. Det är nog ingen tvekan om att det åtminstone i ord finns en utbredd förståelse både hos kommissionen och rådet för problemets storlek. Trots detta är kommissionen uppenbarligen beredd att söka den enklast tänkbara lösningen, nämligen att genom flexibilitetsinstrumentet skjuta till extra pengar till kategori 5. Det finns anledning att understryka att detta är en lösning med utomordentligt många brister. För alla oss som inte arbetar inom en anonym kommission utan som i stället dagligen skall möta våra väljare, borde det faktiskt vara en omöjlighet att se dessa väljare i ögonen och samtidigt förklara att EU behöver mer pengar för att det skall anställas fler byråkrater i Bryssel. Det går bara inte!
Mot just denna bakgrund är det oerhört viktigt att Europaparlamentet visar fasthet och konsekvens i sitt ställningstagande och i sin uppmaning till alla institutioner att medverka till budgetnedskärningar.
Låt mig få säga några ord om de viktigaste prioriteringarna i betänkandet. När det gäller utvidgningen är ett antal frågor särskilt viktiga. Det handlar för det första om språket, om rätten för varje medlem i detta parlament att bli behandlad på samma sätt som alla andra. Det finns egentligen bara två möjligheter. Antingen skall vi alla tala ett gemensamt språk eller också skall var och en få tala sitt språk. Om jag som svensk har rätt att tala svenska och en portugis har rätt att tala portugisiska, då måste en ungrare få tala ungerska och en litauer får tala litauiska. Budgetutskottet har ställt sig bakom det som den s.k. Podestà-gruppen kallar för kontrollerad flerspråkighet. Samtidigt uppmanar vi arbetsgruppen att överarbeta sitt förslag och komma fram till sina slutsatser i tid innan budgeten för 2003 skall antas.
Utvidgningen kommer också att medföra nödvändiga investeringar i byggnader, kontor och tolkbås. Allt detta är särskilt svårt, eftersom vi inte känner till utvidgningens storlek. Det kommer vi inte att göra förrän i samband med toppmötet i Köpenhamn i december. Om utvidgningen skall börja genomföras med tio länder i januari 2004, innebär det att vi har oerhört mycket att göra på bara 21 månader. Egentligen har vi ännu kortare tid än så på oss, eftersom de nya medlemsländerna skall ha rätt att skicka observatörer redan när avtalen är undertecknade. Därigenom har vi kanske bara ett drygt år på oss. På denna tid återstår väldigt mycket att göra. Därför måste också det som skall göras ha allra högsta prioritet.
Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! År 2003 kommer, om vi vill följa tidsplanen för utvidgningen, och det vill vi ju alla, till väsentlig del att kännetecknas av förberedelser inför utvidgningen. Det har redan påpekats. I kandidatländerna kommer det år 2003, när förhandlingarna avslutats, att genomföras folkomröstningar, och i medlemsstaterna kommer ratificeringsförfarandet av anslutningsföredragen att pågå, konventet kommer att lägga fram sina rekommendationer för Europas framtid i en utvidgad union och de europeiska institutionerna måste konkret, både personellt och organisatoriskt, förbereda sig på att de från och med år 2004 kommer att ha fler ledamöter och utöva sina befogenheter för mycket fler människor och fler medlemsstater.
Helt riktigt hänvisas det därför i alla tre föreliggande betänkanden om prioriteringarna för 2003 i samband med denna viktiga uppgift. Jag vill tacka föredragandena Färm och Stenmarck för deras stringenta betänkanden, där detta också mycket klart betonas. Kommissionen beslutade den 27 februari om sina prioriteringar och sin årliga strategiplanering för år 2003. Vi enades där om tre prioriteringar, för det första förberedelser inför utvidgningen, för det andra åtgärder för att stärka stabiliteten och säkerheten i Europeiska unionen och även utanför Europeiska unionen, och för det tredje prioriteringen att främja en hållbar ekonomisk utveckling. Kommissionens ordförande har redan haft tillfälle att lägga fram denna strategiplanering för parlamentet, och nästa vecka kommer debatten om den att äga rum i kammaren, för att man också gemensamt skall kunna diskutera lagstiftningsprogrammets konsekvenser. I dag koncentrerar vi oss på budgetfrågorna och de effekter prioriteringarna får på budgeteringen.
För år 2003 anger man i den finansiella planeringen 102 miljarder euro som en maximal ekonomisk ram. Exakt en tredjedel av detta har avsatts för strukturhjälp, för de huvudsakliga stödinstrument som vi har till förfogande, i syfte att uppnå viktiga mål, nämligen regional harmonisering av levnadsvillkoren, förbättring av sysselsättningsläget, förbättring av miljöskyddet och främjande av jämställdhet mellan kvinnor och män.
Återigen kommer huvuddelen av medlen att gå till jordbruksområdet, vilket betingas av ifrågavarande rättsliga grundvalar. Vi kommer naturligtvis år 2002 att lägga fram halvtidsöversynen av jordbrukspolitiken, och denna översyn kommer att vara förknippad med ytterligare reformförslag, men här tror jag dock att det är något för optimistiskt att tänka sig att dessa reformförslag kommer att märkas redan i budgeten för år 2003, det motsvarar helt enkelt inte det tempo med vilket jordbruksministrarna brukar besluta om jordbruksreformer.
Nya initiativ inom ramen för prioriteringen för 2003 koncentrerar sig därför i främsta hand på intern politik och utrikespolitik. Kommissionen föreslår att man ställer ytterligare cirka 270 miljoner euro till förfogande nästa år, alltså 2003, för dessa ändamål. När det gäller den interna politiken vill jag som förebild nämna följande förslag. För det första ökade åtgärder för en integrerad strategi inom det gemensamma katastrofskyddet: Den 11 september gjordes vi alla uppmärksamma på hur viktig denna uppgift är för gemenskapen. Vidare nya åtgärder med ökade medel inom flyktingfonden och ett program som gäller hållbar utveckling, ett program för intelligent energi, med vilket hittillsvarande stödprogram inom energisektorn skall fortsättas, med ökade medel.
I fråga om utrikespolitiken kommer vi, som vi alltsedan början av denna mandatperiod ju hela tiden har upplevt det, att åter möta ökade krav. Vi måste fortsätta engagemanget på Balkan, också för att inte äventyra de framgångar vi hittills uppnått, och Europeiska unionen kommer därvid att ta över nya uppgifter. Jag talar här konkret om polisinsatsen i Bosnien-Hercegovina. Finansieringen av den internationella polisiära insatsstyrkan bör enligt kommissionens åsikt, såvida det gäller de operativa kostnaderna för den gemensamma insatsen, åtminstone delvis finansieras ur gemenskapens budget. Det är naturligtvis återigen ett nytt steg. Färm har påpekat att det återigen är en ny åtgärd, men det bör enligt kommissionens åsikt också synas att det är en gemensam åtgärd. Rådet har för år 2003 medgett högsta prioritet för frågan om finansiering av denna insats, och jag tror att vi i princip är överens inom alla tre institutionerna, men vi måste naturligtvis också vara överens om villkoren, dvs. om hur medlen skall ställas till förfogande ur den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Men det kan naturligtvis, när det handlar om ytterligare åtgärder för år 2003 inom utrikes- och säkerhetspolitiken, mycket väl hända att medlen i rubrik 4, alltså de externa åtgärderna, inte räcker till för att man skall kunna ta på sig ytterligare åtgärder för civil krishantering, och därför vädjar jag bestämt till budgetmyndigheten att snarast granska kommissionens förslag om att skapa ett nytt finansieringsinstrument. Jag tror att vi under de kommande månaderna i fråga om prioriteringarna bör diskutera vilka idéer budgetmyndigheten har när det gäller den fortsatta utvecklingen av budgetposten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Inom det utrikespolitiska området vill jag också nämna att vi har lovat Afghanistan att ställa hjälp till förfogande för en återuppbyggnad av landet. I år, år 2003 och kommande år, behöver människorna där, som i 20 år har lidit av krig och av förtryck under talibanerna, obetingat hjälp. Det kommer att vara en prioritering också för de kommande åren.
I fråga om utrikespolitiken vill jag också nämna att vi - det hoppas jag i varje fall - år 2003 kommer att möta en ny uppgift som rör Cypern. Om man lyckas att här finna en politisk lösning, så skall denna naturligtvis också stödjas med ekonomiska medel. Jag vill erinra om att det hittills i budgeten för stödet och förberedelserna inför utvidgningen bara finns medel avsatta för södra Cypern, och inte för den norra delen. Här kommer vi också att möta ett nytt krav.
För den externa hjälpen föreslår kommissionen även att man ger ytterligare ett anslag till Global Health Fund. För stödet till Barcelonaprocessen för Medelhavsregionen bör enligt kommissionens mening engagemanget stärkas, särskilt genom att man i ökad utsträckning ställer erbjudanden om finansiering till förfogande för utvecklingen av den privata sektorn. Därför har kommissionen som en viktig möjlighet föreslagit rådet att man grundar ett dotterbolag till Europeiska investeringsbanken, och redan anslår en kapitalinsats om 25 miljoner euro i budgeten.
Tillbaka till förberedelserna inför utvidgningen. Förberedelserna inför utvidgningen innebär konkret för Europeiska gemenskapens institutioner extra personalresurser och administrativa medel. Kommissionen måste exempelvis, för att nämna en av uppgifterna, från och med utvidgningens första dag granska det statliga stödet i de nya länderna. Vi vill naturligtvis också att deltagandet i strukturfonderna eller jordbruksfonderna så att säga fungerar från den första dagen, så att det inte blir någon alltför stor time lack. Det innebär konkret att den administrativa uppbyggnaden måste ske redan före utvidgningen.
Därför föreslår vi att det inom kommissionen sker 500 projektanställningar. Varför skall man ha temporär personal? Vi skulle vara positiva till om det fanns en möjlighet att personal från kandidatländerna kunde anställas inom kommissionen redan under år 2003. Naturligtvis måste vi vara medvetna om den snäva marginalerna under rubrik 5, alltså i fråga om de administrativa utgifterna. Där är kommissionen helt ense med innehållet i Stenmarcks betänkande. Därför har vi i vårt förslag också föreslagit att personal ställs till förfogande för de nya politiska prioriteringarna med hjälp av omfördelning, och därför är det absolut nödvändigt - och även här är vi fullständigt ense med Stenmarck - att generalsekreterarnas rapport, som ligger på bordet, ingående granskas med tanke på vilka besparingsmöjligheter som finns.
Kommissionen har lagt fram en första sådan screening och drar ändå den slutsatsen att man under 2003 förmodligen kommer att behöva ytterligare medel, förutom de som finns i budgeten under rubrik 5, för att finansiera de förberedande åtgärderna för utvidgningen. Förslaget att utnyttja flexibilitetsreserven för detta är enligt min åsikt helt i samklang med ordalydelsen i det interinstitutionella avtalet, ty det handlar ju om en övergående situation, dvs. i den ekonomiska planeringen hade inga medel avsatts till förberedelser inför utvidgningen för de europeiska institutionerna. Man kan naturligtvis inte år 2003 för detta syfte utnyttja de medel som avsatts för utvidgningen. Det medges inte i den ekonomiska planeringen. Men jag anser att vi på grund av den särskilda situationen år 2003 noga bör granska om instrumentet med flexibilitetsreserven skulle kunna utnyttjas för detta.
Ett sista ord om flexibilitetsreserven: Den används i vilket fall som helst, eftersom vi förra året i fråga om budget 2002 enades om att den sista delen ur det specifika programmet för omstrukturering av fiskeflottan i Spanien och Portugal skall ställas till förfogande år 2003.
Jag tror att vi alla är medvetna om att vi, liksom under de senaste åren, år 2003 återigen kommer att konfronteras med nya krav på den europeiska budgeten. Men jag konstaterar, och det vill jag betona, att de prioriteringar som formulerats i parlamentets betänkanden i mycket hög utsträckning överensstämmer med kommissionens prioriteringar. Därför utgår jag från att vi åter gemensamt kommer att kunna uppbringa den nödvändiga flexibiliteten och kompromissviljan i budgetprocessen, för att göra rättvisa åt dessa krav för år 2003.

Titley (PSE)
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka herr Färm, parlamentets föredragande, för hans ytterst samarbetsvilliga och hjälpsamma sätt att behandla budgeten i år. För första gången under min karriär inom parlamentet kan jag ärligt säga att jag ser fram emot att arbeta med årets budget tillsammans med budgetutskottet.
Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter och gemensam säkerhet och försvarspolitik stöder kommissionens reformer till fullo. Dessa har ökat genomslagskraften och effektiviteten i genomförandet inom området utrikesfrågor. Vi är dock lite bekymrade över budgeten för 2003. Först och främst verkar det inte som vi tänker igenom ordentligt varifrån vi skall få pengarna, när vi tar på oss mer och mer ansvar och när rådet åker runt i världen och utlovar stöd överallt. Om vi skall behålla taken som det är, är det enda sättet vi kan betala för utökat ansvar genom att antingen öka användningen av mekanismer för flexibilitet - och vi har förbehåll för det - eller helt enkelt genom nedskärningar inom andra områden. Hur skall vi kunna underhålla långvariga stödprogram för de fattigaste delarna av världen om vi ständigt tar från det ena för att kunna betala det andra? Vi måste försöka ta itu med den frågan eller åtminstone få rådet att ta itu med den.
För det andra måste vi ha större öppenhet vad gäller budgeten och det måste börja med årets preliminära budgetförslag. Vi använder alltför mycket tid till att leka kurragömma och att försöka bli klok på vad kommissionen verkligen föreslår och varför den föreslår att göra något. Det kanske är begripligt för våra budgetfreak i budgetutskottet, men för oss vanliga människor är det mesta obegripligt. Vi kan inte tillämpa samverkan mellan parlamentet och kommissionen om vi inte har större öppenhet.
För det tredje måste vi arbeta ännu hårdare med genomförandet för att vara säkra på att vi spenderar pengarna och inte bara remitterar dem, och att vi spenderar dem i enlighet med de prioriteringar som parlamentet angivit under budgetprocessen.
För det fjärde måste vi ha större klarhet vad gäller finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, särskilt skillnaden mellan administrativa utgifter och driftsutgifter. Jag stöder kommissionens förslag om civil krishantering och motsätter mig rådets tydliga avsikt att utesluta parlamentet och kommissionen från det.
Slutligen måste vi vidta effektivare åtgärder inom området handeldvapen och lätta vapen, och om detta skall uppnås tror jag att det måste flyttas till första pelaren.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! År 2004 kommer vi åter att ha val till Europaparlamentet. Den europeiske medborgaren, var och en, kommer att fråga sig vilken del av kakan han har fått. Har kakan fördelats rättvist?
Jag företräder den åsikten från Europeiska folkpartiets grupp att det är viktigt att det är en stor kaka som fördelas, ty ju större kakan blir, desto mer rättvist kan den fördelas. Därför måste vi i samband med fördelningsteorin också alltid tänka på att vi på lämpligt sätt skall stödja dem som bakar kakan. Här är det naturligtvis så att de flesta kakbagarna i Europa består av små och medelstora företag, som bakar i sitt anletes svett. Jag tror att det i framtiden är ytterst viktigt att vi ägnar oss åt de människor som arbetar i dessa företag. Och - det vill jag betona - två tredjedelar av de sysselsatta arbetar i företag med mindre än 250 anställda. Det som för oss i politiken är mycket viktigt är att 80 procent av skatterna kommer därifrån. Jag tror alltså att vi bör börja där vi har de bästa framtida möjligheterna till framgång. Vi har ju alla satt upp det målet för oss att vi om åtta år skall vara världens effektivaste och konkurrenskraftigaste region. Då kan jag bara säga att vi snarast måste öka tempot, om vi faktiskt vill uppnå detta mål för våra medborgare.
Vi har haft några kriser under de senaste åren, exempelvis stödet till f.d. Jugoslavien, BSE-krisen, Afghanistan. Nu får vi ett paket som också gör mig fundersam; det är Basel II-bestämmelserna. Basel II-bestämmelserna är till sin kärna helt riktiga. Vi måste se till att företagen har tillräckligt med eget kapital och riskkapital. Man kan inte få föreskrifter att träda i kraft, om dessa villkor inte kan uppfyllas. Om vi vill att dessa bestämmelser skall kunna uppfyllas - och det vill vi alla - då behöver vi i god tid en grönbok och en handlingsplan, så att det för våra små och medelstora företag också år 2005 blir möjligt att betala ut sina löner. Om Basel II träder i kraft, utan att vi har en grönbok eller en handlingsplan, då kommer vi år 2005 att få massuppsägningar och masskonkurser när de träder i kraft. Vi har inte längre mycket tid på oss. Här finns det ett brådskande handlingsbehov.
Detta gäller särskilt för företag i kandidatländerna; när vi där talar om eget kapital så visar det sig att något sådant överhuvud taget inte finns i de flesta företagen. Där använder man sig enbart av främmande kapital, där handlar det bara om bankkrediter. Om de små och medelstora bankerna på grund av en likviditetsbegränsning inte kan ställa denna likviditet till förfogande, då kommer vi att få stora problem.
Den 11 september visade det sig att vi i fråga om säkerhet för framtiden ännu har några viktiga punkter framför oss. Vi måste se till att vi driver på energiförsörjningssäkerheten med Synergy, Energy och Altener. I fråga om forskningen måste vi se till att det från och med 2003 finns medel till förfogande. I fråga om allmän utbildning och yrkesutbildning måste vi göra enorma ansträngningar med e-learning och e-business. De transeuropeiska näten väntar också på att bli förverkligade.
Vi måste också se till att Europeiska unionen blir mer aktiv inom WTO. Vi måste se till att den parlamentariska församlingen så snart som möjligt också blir aktiv, och vi behöver finansiella medel för de parlamentsledamöter från the least developed countries, från utvecklingsländerna, som i dag inte ens kan kosta på sig att komma till dessa möten. Vi måste där bedriva allmän utbildning och yrkesutbildning, vi måste integrera dessa människor. Vi måste visa dem hur de också kan baka en så stor kaka som möjligt.
(Applåder)

Jensen (ELDR)
Herr talman! Jag vill å utskottets för sysselsättning och socialfrågor vägnar också väldigt gärna tacka herr Färm och herr Stenmarck för deras arbete och samarbetsvilja. Vi är speciellt glada över att Färm har givit sitt stöd åt utskottets slutsatser.
Vi inom utskottet för sysselsättning och socialfrågor är lite bekymrade över att budgeten inom vårt område för 2002 har reducerats med 10 procent i förhållande till 2001. Vi kan konstatera att de beslut som togs i Lissabon för att skapa en verkligt konkurrenskraftig och dynamisk ekonomi till år 2010, och det som kommer att hända i Barcelona i slutet av veckan, visar att detta är ett högt prioriterat område, vilket bör avspeglas i budgeten för 2003. Vi har noterat att kommissionen i år har lagt vikt vid att förbättra hälsa och säkerhet i arbetet och vi ser mycket gärna att även detta avspeglas i budgeten för 2003.
Vad beträffar utvidgningen är det viktigt att vi också skaffar fram medel för att utvidga samarbetet mellan arbetsmarknadens parter och den sociala dialogen i kandidatländerna. Detta är också ett högt prioriterat området för utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Jag skulle särskilt vilja säga någonting om myndigheterna. Vi har fyra myndigheter som vi inom utskottet för sysselsättning och socialfrågor följer på nära håll, och vi tycker det är viktigt att komma ihåg att myndigheterna är olika och bör behandlas olika. De har olika budgetbehov, och utvidgningen kommer också att påverka myndigheternas utveckling, och deras uppgifter kommer att förändras. Detta bör noga övervägas när vi tittar på budgeten för 2003. Det är viktigt att myndigheterna behandlas individuellt och inte skäres över en kam. Vi vill uppmana andra utskott till ett närmare samarbete när det gäller synen på myndigheternas budget. Slutligen är vår inställning att vi skall lägga vikt vid utnyttjandet av varje budgetpost. På en del områden kommer utskottet för sysselsättning och socialfrågor att noga följa upp om kommissionen lyckas omsätta åtgärderna i praktiken.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman, kommissionär Schreyer! Den viktigaste punkten för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i samband med budgeten är frågan om medbeslutande. Vi behöver i konventet få det avgörandet att jordbrukspolitiken skall införlivas i det fullständiga medbeslutandet, så att man också övervinner delningen i obligatoriska och icke-obligatoriska medel. Vi måste komma fram till en fullständig budgetsuveränitet - även på jordbruksområdet. Vi vill då också få möjlighet att komma fram till en flexibilisering när det gäller de poster, där medlen inte utnyttjas. Det förväntar vi oss redan för budgeten för 2003. Men vi vet naturligtvis att man kan förvänta sig motstånd i principfrågorna.
Vi anser att de obligatoriska medlen på grund av budgetdisciplinlagen redan är beskurna när det gäller återanvändning eller användning till andra ändamål, dvs. när vi får större utgifter måste vi rucka på lagarna, medan de återstående medlen går tillbaka till ländernas finansministrar. Jag kan föreställa mig att de gillar det, men det kan inte vara förenligt med Europaparlamentets anda.
För det andra: Man talar alltid om att det ges ut mycket pengar. Jag är för en sparsam budget, även på jordbruksområdet, men vi måste än en gång påpeka att vi med 20 miljarder euro ligger under gränsen om 1,27. Det är inte lämpligt att ett parlament inskränker sig ekonomiskt på detta sätt. Politik har alltid att göra med pengar - jag menar detta i positiv bemärkelse - och därför vore det förnuftigt att man från Europaparlamentets sida, men även i kommissionens intresse, inte överdriver sparpolitiken gentemot länderna.
För det tredje: Fru Schreyer, jag vill hänvisa till en punkt: Ni säger att förberedelserna inför utvidgningen måste förstärkas; hittills har dock knappast något betalats ut inom ramen för Sapardprogrammet, 30 miljoner euro. Här har det inte skett någon förberedelse, och det är mycket beklagligt. Jag vill än en gång nämna förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som dock införlivats av budgetutskottet och enligt vilket vi i år startar ett Inpard-, ett Leaderprogram - det skulle ha kunnat göras redan förra året. Därmed vill vi möjliggöra en övning för länderna i detta bottom up-program, så att de sedan, när de har anslutit sig, också kan begära de nödvändiga medlen ur de tidigare programmen.

Ceyhun (PSE)
Herr talman, fru kommissionär! Jag tar ställning för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - vi är visserligen de som har de minsta utgifterna, jämfört med EU:s totala utgifter, men å andra sidan är det just vi som efter den 11 september agerar på ett område som borde spela en mycket viktig roll. Av den anledningen gläder det mig dels att båda föredragandena var mycket öppna och dels att föredragande Färm till slut godkände våra förslag och tog med dem. Det visar också att vi just efter den 11 september tar begrepp som bekämpning av terrorism eller förebyggande åtgärder på stort allvar och klargör att vi är beredda att på detta område stärka våra egna europeiska myndigheter, exempelvis Europol och Eurojust, och att vi tillsammans med våra egna myndigheter vill ha framgång på detta område.
Den andra viktiga punkten för mitt utskott var naturligtvis frågan om utvidgningen och den viktiga frågan: Hur skall vi överhuvud taget hantera gränserna? Inte bara därför att vi vill säkra gränserna. Vi vill naturligtvis inte heller att människor skall behöva dö där, dvs. just när det gäller bekämpning av brottslighet i samband med människosmuggling är utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor mycket observant och iakttar noga vad som verkligen görs på detta område och hur effektivt åtgärderna utformas. Där har vi naturligtvis några förväntningar just för år 2003.
Men trots bekämpningen av terrorism och polisåtgärder å ena sidan och åtgärder från gränsmyndigheterna å andra sidan får vi absolut inte glömma bort en sak: I en demokrati med 15 stater, inom kort till och med 25 stater, har vi inom Europeiska unionen också en skyldighet gentemot de människor som reser in i unionen och lever tillsammans med oss. Därför har vi lagt fram några förslag som rör integrationspolitiken. Jag är mycket tacksam över att mina kolleger från budgetutskottet var beredda att godkänna dessa förslag.

Ferber (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill bara som stickprov ta upp tre frågor, när vi i dag talar om riktlinjerna i budgetplaneringen för år 2003.
Fråga nummer 1: Utvidgningen. Naturligtvis kommer utvidgningen att spela en större roll i budgetförfarandet år 2003 än tidigare år. Men när vi tittar noga på vad som i dag kan betalas ut i fråga om stöd inför anslutningen - från jordbruksområdet har ju redan rapporterats en del - kan ytterligare något göras från vår sida, liksom från kandidatländernas sida. Här gör man det möjligt för dem att växa in i programmen, och även i förvaltningsstrukturerna, och sedan kräver man bara 3 500 tjänster fram till år 2008, vilket då tas upp som kostnader för utvidgningen, det är naturligtvis ganska litet.
Men jag vill också vädja till kollegerna; jag vill varna för att vi nu via budgettrick försöker att skjuta över medel, som i rubrik 8 anslagits för utvidgningen, till rubrik 7 och finansiera stöd inför anslutningen med dessa. Det är inte kommissionen som gör det, utan det finns ett ändringsförslag ur kollegernas kretsar. Då bör man vara ärlig och gå hem och säga till sina egna finansministrar: Vi behöver göra en revidering av budgetplanen; utvidgningen är underfinansierad. Men att här via sådana trick försöka att finansiera utvidgningen, det kan jag bara varna för. Jag vill uttryckligen tacka kommissionen för dess yttrande i denna fråga, som här också uttrycker den uppfattning som Europeiska folkpartiets grupp har.
Den andra frågan: Utrikespolitik. Jag skall ta det mycket kortfattat. Jag vill säga er helt klart att detta så småningom går mig på nerverna, eftersom en lunch med Europeiska unionens utrikesministrar i genomsnitt kostar oss 100 miljoner euro. På sikt är det inte längre genomförbart. Nu fortsätter detta. Vi skall nu plötsligt ta på oss ytterligare aktiviteter, som medlemsstaterna för flera månader sedan sade att de själva skulle finansiera. Jag kan nämna exempelvis Amber Fox. Nu skall detta plötsligt finansieras ur gemenskapens budget. Det spränger ramen totalt. Då får man i rådet också vara så god och säga var man är beredd att reducera aktiviteter som Europeiska unionen handhar; då kan det också finansieras på ett seriöst sätt.
Den tredje frågan: Jordbrukspolitik. Jag tror inte att vi via budgetförfarandet måste uppfinna jordbrukspolitiken på nytt. Men jag förväntar mig naturligtvis av kommissionen att den i samband med halvtidsöversynen i god tid lägger fram förslagen, så att vi också är i stånd att inom ramen för budgetförfarandet för 2003 ta hänsyn till det som är budgeteffektivt. Jag vill påpeka att vi särskilt i fråga om programmen för landsbygdens utveckling i egenskap av budgetmyndighet har en annan medbeslutanderätt än i fråga om de klassiska bidragen, och att man också bör betänka detta inom kommissionen, så att det kan ske i tid.
Avslutningsvis vill jag tacka kollegerna Färm och Stenmarck så hjärtligt för det goda samarbetet. Jag är säker på att vi fram till slutet av året kan lägga fram en riktig budget. Parlamentet skall inte utgöra något hinder. Jag hoppas att inte heller rådet gör det.
(Applåder)

Walter (PSE)
Herr talman, kommissionär Schreyer! Först vill jag naturligtvis också tacka de båda föredragandena för det arbete de lagt ned. Det är ett utmärkt arbete. Jag vill ändå utnyttja tillfället i dagens debatt om riktlinjerna till att komma med ett slags preliminär rapport respektive en halvtidspaus. Vi har tillryggalagt hälften av vår mandatperiod, och när vi tänker tillbaka på vilka uppgifter vi hade framför oss i början av mandatperioden, vad som skulle finansieras med hjälp av budgeten och vad vi har och hade ställt till förfogande för detta, så inser vi att världen naturligtvis har förändrats avsevärt.
Vi måste klara av de problem som finns i världen och som vi naturligtvis inte kan undgå att påverkas av. Europa har krympt, och hela världen kommer allt närmare. Vi skall ta på oss och har tagit på oss uppgifter som hittills inte kunnat förutses. Vi har nämnt det utrikespolitiska området: det omfattande stödet för återuppbyggnaden på Balkan, hjälpen till Afghanistan och de människor som där pinats och förföljts, bekämpningen av aids, världens hälsogissel, nödvändiga avrustningsåtgärder för att inte bara reducera antalet landminor utan också ABC-vapen, men exempelvis också att med hjälp av en polistrupp på Balkan se till att det kan bli fred där. När det gäller inrikespolitik och rättsliga frågor har vi naturligtvis efter händelserna den 11 september också kommit överens om att stärka Europol och Eurojust och utveckla dem snabbare; att bygga ut katastrofskyddet är nu ett nytt förslag från kommissionen.
Vi talar i konventet om gemensamma strukturer, om framtida utveckling. Vi talar om invandring och styrningen av invandringen på det inrikespolitiska och rättsliga området. Utvidgningen har beskrivits som ett problemområde. Här måste vi internt och externt lösa en hel del, och när kollegan Ferber säger att det här krävs att man tänker över hur förhållandet mellan rubrikerna 7 och 8 skall se ut, då måste man också konstatera följande: Gentemot de ursprungliga ansatserna, där man utgick från att de första sex staterna kunde anslutas redan år 2002, har naturligtvis grundvalen förändrats, och detta måste man få tala om. Men vi inser naturligtvis att det föreligger ett underutnyttjande, och där man inte utnyttjar något fullt ut, skall man inte lägga på ännu mer. Att budgetera betyder inte att man kräver mer, utan att budgetera betyder att man hushållar med skattebetalarnas medel på ett ordentligt sätt.
Men man måste också inse realiteter; alla har beskrivit - även era kolleger som rentav vill baka ännu större kakor - att det på vissa ställen finns saker som vi skall diskutera med varandra, om vi inte vill genomföra utvidgningen i ett klumpförfarande, där det kommer att ske en dramatisk förändring över natten; vi måste i stället förbereda oss. Vi måste förbereda länderna, och hit hör naturligtvis att vi utrustar oss på lämpligt sätt och diskuterar det. Att tala om det är en grundförutsättning för att kunna fatta bra beslut. Om man nu av några demonstrativa anledningar säger: ?Det får man inte ens tänka på?, så är detta enligt min åsikt oansvarigt.
Vi har under de senaste åren fått lov att driva på reformen av kommissionen. Men vi har också interna problem som vi måste fortsätta att diskutera. Bekämpningen av arbetslösheten får inte glömmas bort. Det är en av de centrala uppgifterna, och genom samarbetsförfarandet har vi här naturligtvis också redan gjort framsteg. Vi vill förhindra social utslagning. Vi vill främja den tekniska utvecklingen och därför ställa stödmedel till förfogande för e-learning och för den nya tekniken.
Vi är inte ängsliga inför dessa stora utmaningar som vi har mött under de senaste åren. Vi betraktar dessa utmaningar med självförtroende. Vi vill utforma detta. Det är bra att man samarbetar inom Europeiska unionen, att vi i ökande utsträckning försöker ge världen en helhetsbild av oss och att vi arbetar tillsammans med varandra. Vi sitter inte här eller ställer oss upp och säger helt enkelt: mer pengar! Vi måste noga se till vilka möjligheter vi har inom denna budget. Naturligtvis hör detta till när man budgeterar seriöst, men vi måste också påpeka att det finns extra uppgifter som måste utföras; om dessa skall gå bra, om inte å ena sidan de fattiga skall bli lidande när man å andra sidan vill hjälpa de som förföljs, då måste man tänka över hur vi här skall umgås med varandra. Det är inte automatiskt ett krav på mer pengar, utan det gäller att använda pengarna på ett målinriktat sätt. Vi måste noga se till vad vi använder våra pengar för. Har de satsats optimalt? Om inte, måste vi omfördela dem, för övrigt bör ingen utfärda tankeförbud. Vi vill inte ha mer pengar, vi vill ha en målinriktad användning, och vi vill ha de medel som man behöver för att fortsätta att utveckla EU, så som PPE:s ledamöter ständigt och med all rätt kräver i alla våra resolutioner.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Fört och främst vill jag tacka mina svenska kolleger Göran Färm och Per Stenmarck för förträffliga betänkanden. Bekräftandet av riktlinjerna för budgetförfarandet är första steget i beredningen av budgeten för nästa år. Min grupp betonar en stram budgetdisciplin. Detta innebär att man inte tar in onödiga anslag i budgeten och att man hushåller med resurserna i finansförvaltningen. En riktig budgetering minskar mängden eftersläpande betalningar och främjar genomförandet av de budgeterade programmen.
De senaste årens bokslut har i det här avseendet varit deprimerande. Av anslagen för år 2000 förblev 8,5 miljarder oanvända och av förra årets anslag till och med 12 miljarder euro. Situationen är alltså alarmerande. Detta återspeglar inte alls någon stram hushållning utan en svag förvaltning. Kommissionen kan inte genomföra de områden inom politiken som parlamentet ansett vara viktiga och för vilka man har beviljat anslag. Som en följd härav blir de politiska områdena bristfälligt genomförda och samtidigt ökar mängden eftersläpande, obetalda betalningar.
Ingen medlemsstat har en lika stor underanvändning i sin budgetförvaltning. Därför stöder vår grupp utöver budgetdisciplinen även reformeringen av kommissionen. Detta markerar även den senaste tidens så kallade nya avslöjanden i kommissionens förvaltning. Det personliga ansvaret måste göras klarare och den beslutande makten förflyttas neråt i organisationen. Nyckelorden är resultatansvar och resultatstyrning.
Särskilda krav riktas mot utvidgningen. Budgeten för år 2003 torde vara den sista som bereds för en union som består av femton medlemsländer. I detta avseende anser vår grupp även att anslagen i anslutning till utvidgningen har en mycket central position. Jag önskar föredragandena av budgeten lycka till i det fortsatta arbetet.

Hudghton (Verts/ALE).
Herr talman! Vår grupp kan stödja riktlinjerna vid det här stadiet, men vi kommer att göra en bedömning av budgetramen senare under året som är beroende av utgången av diverse debatter angående riktlinjer vilket är av nyckelintresse för oss.
Först och främst måste EU kunna välkomna de nya medlemsstaterna under bästa möjliga omständigheter, vilket betyder att staterna måste kunna dra nytta av de medel som ursprungligen öronmärktes för dem vid mötet i Berlin fullt ut, genom att ändra det stöd som inte använts, från anslutning till föranslutning om det är nödvändigt, beroende på takten hos varje enskilt land.
För det andra är reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken en annan fråga som är relaterad till utvidgningen. Vore det inte bättre om vi, i stället för att ge oss in i en het debatt om ifall medlemsstaterna skall få direkta utbetalningar eller inte, lade vår energi på att förbättra den gemensamma jordbrukspolitiken? Detta kan göras genom att främja integrerade utvecklingsplaner för landsbygden och sunda miljöarbetsmetoder som inte bara är lämpliga för de nuvarande medlemsstaterna utan även för våra ansökningsländer.
Det tredje intresseområdet är medlen som är tillgängliga i utgiftskategori 4 (externa åtgärder). Varje år ställs vi inför nya internationella krissituationer och vi vill hjälpa till att lösa dem. Det är vår plikt att hjälpa till att lösa dem men om detta måste göras år efter år utan nya pengar så kommer vi förstås att göra slut på pengarna. Sedan kommer vi bli tvungna att ta svåra beslut såsom att avbryta stödet till ett fattigt område för att hjälpa ett annat eller sprida vårt stöd så mycket att det inte får önskad effekt någonstans. Detta kan absolut inte vara något vi strävar efter. I detta avseende skulle vi även vilja veta i vilken utsträckning länderna som får stöd uppmuntras och har möjlighet att själva ge anbud på kontrakt på offentliga arbeten och tjänster, för att kunna gynna deras ekonomier på lång sikt.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Utvidgningen utgör en viktig prioritet i budgetpropositionen för år 2003. Vår grupp stöder ståndpunkten enligt vilken inbesparingarna i de budgeterade utvidgningskostnaderna för 2002 och 2003 kan användas för att finansiera utvidgningen under senare år.
Enligt föredragandena utgör kommissionens förvaltningsreform ett viktigt prioriterat område. Man är beredd att låta förtidspensionera sådana eurokrater som inte ens med hjälp av omskolning kan göras arbetsdugliga. Man måste komma ihåg att vara rimlig när man bestämmer deras pensionsförmåner. Jag fäster även uppmärksamheten vid det sätt på vilket kommissionen har kunnat kringgå de övre personalgränserna genom att anställa tjänstemän som får sin lön från medlemsstaterna. De är 800 till antalet.
Enligt vår grupp kräver föredragandena inte i tillräcklig utsträckning en upplösning av ansamlingen av utestående åtaganden (RAL). År efter år accepterar man en ökning av skillnaden mellan betalningsbemyndiganden och utbetalningar. Det betyder att kommissionen kan försumma genomförandet av de prioriterade områden som parlamentet har fastslagit. Vår grupp ser gärna att kommissionen i sitt preliminära förslag prioriterar RAL-frågan och i ännu högre grad än nu garanterar genomförandet av olika program, inklusive genomförandet av programmen i strukturfonderna.
Vår grupp ser stora problem när det gäller marginalerna för utgiftskategori 4 i budgeten. De är obefintliga. Därför måste kommissionen i nästa års budgetproposition föreslå åtgärder med vilka man kan garantera genomförandet av de prioriterade politiska områdena i kategori fyra. När man i ett ändringsförslag kräver avsevärt ekonomiskt stöd till Afghanistans grannländer måste man komma ihåg att alla före detta Sovjetstater, Uzbekistan, Kazakstan, Tadzjikistan, Turkmenistan och Kirgizistan, är diktaturer under sina presidenter, där man inte respekterar mänskliga rättigheter. Man måste även kräva demokrati i så kallade allierade stater. Vår grupp anser det även viktigt att återuppbygga de palestinska områdena efter den förödelse Israel åstadkommit.

Turchi (UEN).
Herr talman, ärade kolleger! Låt mig först av allt gratulera de båda föredragandena Färm och Stenmarck till det arbete de har utfört. Detta är två goda betänkanden, som på ett detaljerat sätt anger vad som borde vara prioriteringarna inför nästa budgetår. Fem olika politiska prioriteringar har lyfts fram: utvidgningen och föranslutningsstrategin, externa åtgärder, intern säkerhet, reformeringen av institutionerna och reformeringen av kommissionen. Detta är punkter som jag tror att vi alla kan instämma i, framför allt om vi kraftfullt understryker nödvändigheten av att garantera att unionen har de finansiella instrument som krävs för att utföra sina prioriterade uppgifter.
Om vi skall vara ärliga så avser de meningsskiljaktigheter som allt oftare uppstår gentemot rådet eller kommissionen inte vilka insatser som vi måste ägna större uppmärksamhet, dvs. kampen mot terrorismen eller reformeringen av institutionerna - att detta är prioriterade frågor kan ingen bestrida - utan problemet uppkommer i stället när parlamentet och rådet har olika uppfattningar om hur man borde finansiera insatserna, när rådet envisas med att inte ens vilja höra talas om en revidering av budgetplanerna, när det fortsätter att betrakta flexibilitetsinstrumentet som ett instrument vars användning kan planeras från år till år. Det är uppenbart att det är något som inte fungerar! Jag tror att detta blir den strid som parlamentet kommer att behöva utkämpa under de kommande månaderna, en strid där vi måste uppvisa en enad och kampvillig front.
På horisontell nivå - för att använda en teknisk term - har dessutom tre särskilda behov identifierats: Behovet av att ytterligare kontrollera budgeten på teknisk och politisk nivå, till exempel genom budgetutfrågningar, behovet av att kommissionen kraftigt förbättrar sin kapacitet när det gäller utbetalningar, dvs. genomförandet, och att man därigenom i grunden eliminerar risken för att det skapas nya utestående åtaganden och slutligen - det som föredraganden har ansett sig behöva påpeka för kommissionen och rådet - behovet av att dessa institutioner rådfrågar Europaparlamentet om alla initiativ med avsevärd betydelse för budgeten, framför allt när det gäller icke obligatoriska utgifter. När det gäller samtliga dessa tre frågor borde föredragandena kunna räkna med allas vårt stöd.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Jag konstaterar med tillfredsställelse att utvidgningen nu står allra överst som en fråga med topprioritet. Det var verkligen på tiden. Om förhandlingarna går som Europeiska kommissionen vill så kommer tio länder att ansluta sig till Europeiska unionen år 2004. Särskilt betänkandet av kollega Stenmarck utmärker sig i tydlighet och ändamålsenlighet och kan räkna med vårt stöd. Även hos kollega Färm får utvidgningen helt riktigt en framträdande plats. När det gäller hans betänkande skulle jag vilja ta upp rekommendationerna för rubrik 4. I den här delen framträder en överdriven strävan efter politiskt inflytande på världsnivå, så att säga för att garantera EU:s trovärdighet i världen. Är det nu föreslagna biståndet till Afghanistan mer än en skamlapp för det halvhjärtade stödet till Förenta staterna, vilka tillsammans med Storbritannien kratsade kastanjerna ur elden? Politiskt och ekonomiskt riskfyllt eftersom Färm med det ekonomiska biståndet ger politiskt stöd till Mellanöstern. EU verkar främst bry sig om palestinierna och inte Israels medborgare. Till att börja med är de gemena metoder som de palestinska terroristerna sprider död och förintelse med mycket oroväckande. Regeringen Sharons motåtgärder, hur smärtsamma de än är, är en konsekvens av det. Dessutom finns det skäl till stor oro över kommissionens politik. Hur är det möjligt att kommissionen varje år betalar ut 180 miljoner euro till den palestinska myndigheten medan korruptionen frodas? De palestinska skolorna lär med rasistiskt och antisemitiskt språk ut hat i stället för försoning. Hur länge kan kommissionen två sina händer i oskuld?

Dell'Alba (NI).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill i min tur gratulera föredragandena Färm och Stenmarck till deras arbete. Jag tror också att det är bra dokument som kommer att göra det möjligt att genomföra budgetprocessen på ett bra sätt och att de utgör ett bra arbetsunderlag för vårt parlament, för kommissionen och rådet.
Jag skulle vilja säga några ord särskilt om Stenmarcks betänkande först för att glädjas tillsammans med föredraganden, och jag gläds för övrigt också åt att se att man accepterat den idé jag lagt fram om att puffa för Internet och se till att detta medium verkligen blir öppet, genom att på sikt lägga ut alla våra debatter, även utskottsdebatterna, på Internet. Generalsekreteraren som befinner sig i salen känner till dokumentet. Jag tror att det är ett framsteg som vi bör arbeta vidare på. Parlamentet är en institution som är ett slags symbol. Den riskerar att inte synas så bra, bland annat för att vi på grund av en säkerhetsfråga, en fråga som vi känner till väl, har lite svårare att få tillgång till vårt eget arbete, även om vi behåller principen med att publicera sammanträden. Jag tror därför det är viktigt att använda Internet.
Jag är däremot lite förvånad när jag ser att det finns ett ändringsförslag från PPE, tror jag, som är den nya punkt 15, där det sägs att parlamentets administration skulle åtnjuta större respekt om den var effektiv, enhetlig och politiskt balanserad. Begreppet politiskt balanserad intresserar mig mycket eftersom det i stort sett betyder att man måste anställa folk för att få balans mellan olika grupper. Men vad jag vet är det sedan ett tjugotal år så att de enda överföringar som gjorts har skett mellan de två stora grupperna, och det innebär att minst en tredjedel av parlamentsledamöterna inte har haft någon nytta av det. Jag tycker administrationen är bra som den är och den behöver inte balanseras på nytt genom ett system som i Italien kallas ?Cencelli? och som för övrigt fungerade bra under de senaste utnämningarna.
Kära vänner i PPE! Jag tycker det räcker och jag tycker vi är tillräckligt balanserade som det är.

Puerta (GUE/NGL)
Herr talman, fru kommissionär! Utskottet för regionalpolitik, transport och turism anser att parlamentet som budgetmyndighet skall informeras regelbundet om det pågående genomförandet av de strukturella åtgärderna så att parlamentet kan slå larm i god tid om mekanismen ?sunset clause? skall tillämpas.
När det gäller tillämpningen av den mycket viktiga frågan om additionalitetsprincipen, måste kommissionen finna medel för att kontrollera tillämpningen av den på plats. Efter halva tiden av genomförandeperioden för fonderna bör kommissionen informera parlamentet om utvärderingen av hur additionalitetsprincipen följs på grundval av objektiva kriterier. Dessutom uppmanar vi kommissionen att finna lösningar för att stödja tesen om att den strukturella tilldelningen bör betraktas som ett utgiftsmål.
När det gäller budgetposten Transeuropeiska transportnät konstaterar vi att budgetens genomförandenivå har varit tillfredsställande under de senaste åren och vi rekommenderar att projekt som ger ett konstaterat europeiskt mervärde prioriteras och betonar betydelsen av att finansiera projekt som syftar till att skapa jämvikt mellan transportsätten.
Europaparlamentet uppmanar även medlemsstaterna att de i tillämpningen av strukturfonderna ser till att större uppmärksamhet ägnas åt transportinfrastrukturerna, särskilt den intermodala transporten och de transportsätt som förorenar minst. När det gäller transporter på land bör särskild uppmärksamhet naturligtvis ägnas åt järnvägen ur miljösynpunkt.
Fru kommissionär! Den etapp som föregår utvidgningen är av avgörande vikt för Europeiska unionen och medlemsstaterna måste med kommissionens stöd uppnå ett så effektivt genomförande av strukturfonderna som möjligt i samarbete med de regioner och kommuner som mottar medel ur fonderna. Det är endast på det sättet vi kan komma närmare målet för ekonomisk och social sammanhållning, ett mål som tillsammans med politisk enighet är institutionernas och de europeiska medborgarnas främsta målsättning.

Howitt (PSE)
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredragande, Färm, som är en sann vän av utveckling. Jag ser fram emot att arbeta nära honom under detta år.
I mitt inlägg skulle jag vilja hänvisa till punkt 26 i betänkandet, som uttryckligen redogör för kommissionen, å parlamentets vägnar, att vi är missnöjda med att utvecklingsbiståndet inte är tillräckligt inriktat på bekämpning av fattigdom och att vi behöver satsa på det avtalade riktmärkningssystemet.
Låt mig förklara det för allas bästa. För två år sedan röstade parlamentet om ett antal ingångsmål för utvecklingsbistånd för att garantera att de stora summor som spenderas genom de regionala budgetposterna faktiskt var betydelsefulla och för att insistera på att mer skall vara koncentrerat på infrastruktur, och särskilt på grundläggande hälso- och utbildningsåtgärder. Till vilken grad kommissionen vidtog åtgärder är diskutabelt, särskilt som Schreyer själv utfärdade en så kallad reservation, vilket är något som detta parlament inte erkänner. Förra året när vi började med samma diskussioner hade vi därför vidare och intensivare överläggningar med båda kommissionärerna för utrikesförbindelser, Patten och Nielson, och kom överens om att minst 35 procent av EU:s externa bistånd skulle koncentreras till infrastrukturen och särskilt grundläggande hälsa och utbildning. Jag vill säga till kommissionären och till detta parlament nu på morgonen att vi litar på att detta genomförs i år inom budgeten, och som vi säger i den här resolutionen kommer vi att räkna med att bygga vidare på det nästa år.
Angående punkt 33 skulle jag också vilja säga att det inte bara handlar om utvecklingsstöd till de afrikanska och västindiska länderna och stillahavsländerna, utan även om medel till Asien, Latinamerika, Medelhavsländerna och andra områden. Allt bör vara inriktat på fattigdom. Kommissionen har lagt fram en förklaring till utvecklingspolitiken, och det är dags att med hjälp av budgeten, gå från ord till handling.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja ansluta mig till de av min kolleger som redan har tackat våra två föredragande, Färm och Stenmarck, för deras mycket hjälpsamma inlägg i våra debatter denna morgon. Angående kommissionen skulle jag först och främst vilja att vi hade en fortgående övervakning av budgeten för att kunna följa upp vår kollega Costa Neves arbete med föregående års budget. Jag tycker att detta är särskilt betydelsefullt nu när vi ändrat sättet att formulera kommissionens arbetsprogram för att få mer tillförd effekt från de särskilda utskotten. Jag stöder just den punkten till fullo.
För det andra skulle jag vilja instämma i vad våra kolleger och särskilt Titley har sagt hittills om de utrikespolitiska utgifterna. Jag antar att det är de stora slösarna från utskottet för utrikesfrågor som ser alla dessa åtaganden komma till stånd och det är vi i budgetkommittén som undrar var pengarna kommer ifrån. Det verkar som att vi behöver en dagordning där prioriteringar definieras och som är framåtsträvande, vilket är anledningen till att vi stöder tanken med en studie, så att vi i budgetkommittén skall kunna ha en aning om varifrån pengarna kommer.
Till sist skulle vi vilja veta om reformen av institutionerna har fortsatt. Jag skulle vilja fråga kommissionären när vi kan vänta oss ett slutgiltigt beslut om förtidspensioneringsplanen.
Vad beträffar parlamentets budget stöder vi de kolleger som kritiserat administrationen för att försöka undertrycka EP-romstudien. Vi behöver en ordentlig diskussion om resursstyrning i detta parlament och vi skulle i synnerhet vilja se en sammanhängande, handlingskraftig och politiskt balanserad administration. Anledningen till den kommentaren, Dell'Alba, var just därför att det hade förekommit parachutages. Det finns en obalans i administrationen och jag skulle vilja försäkra mig om att administrationen utifrån sett verkar handlingskraftig och politiskt balanserad.
För det andra, vad beträffar de politiska grupperna så skulle vi vilja se att de stärktes för att garantera att administrationens kontroll blir effektivare. Slutligen, vad gäller utvidgningen skulle vi vilja försäkra oss om att vi kontrollerat flerspråkigheten inom tolkningen, att vi inom översättningen ser till aspekten av distansarbete och framför allt angående byggnaderna, att vi inte förbinder oss till att uppföra några nya byggnader förrän vi vet att det är absolut nödvändigt.

Wynn (PSE).
Herr talman! Jag instämmer i gratulationerna av de föredragande för det arbete som har utförts men jag vill anmärka på riktlinjerna i allmänhet, vilket inte nödvändigtvis är de föredragandes fel utan snarare utskottets och de andra utskottens fel. Riktlinjer bör vara just riktlinjer och de bör vara kortfattade. De bör inte utgöra en hel volym i stil med Great Expectations (Lysande utsikter) vilket de ständigt visar sig vara. Det finns 41 punkter i betänkandet av Färm, 34 punkter i betänkandet av Stenmarck och ytterligare 38 ändringsförslag att rösta om senare. Det är mitt klagomål.
Jag skulle vilja anmärka på ett antal saker i vart och ett av betänkandena. Den första finns i betänkandet av Färm. De belysta problemen gäller utgiftskategorierna 4 och 5 och jag skulle vilja göra ledamöterna och parlamentet uppmärksamma på att dessa frågor togs upp under det spanska ordförandeskapet vid trepartsmötet för att försöka finna någon sorts lösning. Vad gäller kategori 4 har kommissionen kommit med förslag om en ny mekanism för flexibilitet för humanitärt bistånd. Jag sade det då och jag säger det nu igen att vad gäller rådet så kommer det aldrig någonsin enas om en ny mekanism för flexibilitet. Det vi föreslog, och som det kan bli aktuellt att förhandla med rådet om, var att använda befintliga humanitära biståndsreserver och att hitta formuleringar som, utan att ändra lagstiftningen, säkerställer att vi kan använda dem till de problem som vi står inför i kategori 4.
Angående kategori 5: hur gör vi för att få med allting inom de nuvarande taken? Vi kommer att få stora svårigheter om vi inte gör några rejäla förändringar. Det enda vi bett rådet att göra är att försöka nå en överenskommelse om dessa två saker under förlikningsförfarandet i juli. Hellre än att förhala dessa till förlikningsförfarandet i november eller vår andra behandling i december skulle det gynna alla om vi i princip kunde lösa dessa två frågor i juli.
Jag går nu över till Stenmarcks betänkande. En del berör kategori 5, där budgetutskottet har skapat en arbetsgrupp som skall se över de administrativa utgifterna för samtliga institutioner. Anledningen till att göra detta var att få till ett politiskt åtagande från rådet att göra precis samma sak eller att göra det med oss. Detta har ännu inte förekommit, men vi fortsätter att hoppas. För de ledamöter som har sett kommentarerna i våra arbetsdokument: bli inte alltför rädda för dem. Vi försöker titta på sådant som människor i vanliga fall inte skulle vilja beröra och åtminstone uppmuntra till debatt.
Slutligen berörs i betänkandet av Stenmarck det som Elles just har nämnt, det vill säga hänvisningen i punkt 15 till en politiskt balanserad administration i parlamentet. Ibland röstar vi för saker som vi ångrar vid närmare eftertanke. Att det finns en kommentar där vår administration uppmanas att vara politiskt balanserad ger inte rätt signaler till omvärlden. Termen ?politiskt neutral? skulle vara mycket mer lämplig. Jag tillhör dem som tycker att statstjänstemän skall vara politiskt neutrala. De bör inte bekänna politisk färg. Jag anser också att de statsanställda skall bli befordrade tack vare deras förmåga och inte på grund av deras politiska lojalitet. Att ha en delad röst i det avseendet har begärts och jag skulle vilja be alla grupper att noga överväga hur de skall rösta.

Mulder (ELDR).
Herr talman! Jag vill också gratulera de två föredragandena. Jag önskar dem verkligen lycka till. Jag kan dela kommissionens prioriteringar. Jag håller med de övriga och särskilt med Wynn som nyss sade att de stora svårigheterna kommer att ligga i rubrik 4 och rubrik 5. Jag tycker inte att rubrik 4 skall behöva innehålla några heliga kor. De pengar som anslås måste kunna användas och vi får inte hamna i en situation där vi under årets lopp får allt fler förslag om att använda pengar som anslagits för andra saker eftersom de inte skulle kunna användas för ett visst ändamål. Jag skulle alltså vilja uppmana kommissionen att ta reda på exakt vad som behövs. För rubrik 5 gäller precis samma sak. Av den senaste trialogen har jag förstått att underskottet bara uppgår till 48 miljoner. Med tanke på det totala beloppet är det ett mycket magert belopp. Även med avseende på det har jag sett en förslagsskrift. Kommissionen borde höra efter hos samtliga institutioner om det fortfarande går att få tag på ett belopp på cirka 48 miljoner som kan besparas. Om det är fallet så håller vi oss inom budgetförordningen och flexibilitetsinstrumentet behövs inte alls tills vidare och vi kan använda det till andra saker.

Ilgenfritz (NI)
Herr talman! Jag kan naturligtvis också generellt stödja riktlinjerna med följande påpekanden. Ur min synvinkel kan det välkomnas att unionen noga förbereder den planerade utvidgningen. Men man får därvid inte heller bortse från att kostnaderna inte bör explodera, eftersom en kostnadsexplosion skulle äventyra Europas respektive eurons stabilitet. Detta skulle exempelvis bli fallet om budgetbelastningen för medlemsstaterna ökade på grund av utvidgningen.
Även jordbruksreformer bör naturligtvis stödjas, varigenom medel bör omfördelas från marknadsstöd till stöd för landsbygdens utveckling. Vidare ligger det mig särskilt varmt om hjärtat att man stärker de små och medelstora företagen. Jag hoppas därför också att ändringsförslag 5 i denna fråga kommer att få en klar majoritet, så att man förhindrar negativa effekter på de små och medelstora företagen på grund av genomförandet av Basel II.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger, fru kommissionär! Min grupp vill gratulera båda föredraganden och vi röstar för deras betänkanden.
Vår grupp vill även, vilket ordföranden för budgetutskottet, Terry Wynn sade, ha mycket konkreta budgetriktlinjer, och inte en shoppinglista. Riktlinjerna är ett politiskt budskap som vi sänder till kommissionen och rådet om hur vi vill att budgeten skall se ut, ju mer konkret budskapet är, desto större chans är det att det förstås.
Situationen för utgiftskategorierna 3, 4 och 5 är mycket oroande inför nästa år, vi har redan nämnt det: vi befinner oss mycket nära det övre taket och när det gäller kategori 5 är taket faktiskt redan överskridet. Min grupp försvarar fortfarande de ekonomiska riktlinjerna från Berlin, men vi erkänner att siffrorna är snäva, särskilt siffrorna för utvidgningen. Därför föreslog vi reella alternativ redan i Costa Neves betänkande om budgeten för år 2002, framför allt en förbättring när det gäller kvaliteten på genomförandet av budgeten, såväl inom kommissionen som i medlemsstaterna och vi vill se resultat redan i år.
Det måste även betonas att det saknas en verklig samarbetsanda mellan institutionerna när det gäller budgetfrågorna. Budgetförfarandet får inte vara ett spel där vissa institutioner vill vinna makt på bekostnad av andra. På detta vis uppnår vi ingenting. Två tydliga exempel på att samarbetet mellan institutionerna fortfarande inte fungerar tillfredsställande är budgetförordningen och bemötandet av parlamentets krav på att lagstiftnings- och budgetförfarandena måste anpassas. Vi väntar oss ett mer positivt svar från kommissionen och framför allt från rådet om dessa frågor, vilka är mycket viktiga för vår grupp och för hela parlamentet.
Jag avslutar med att nämna ett fall där situationen är den motsatta: ett exempel på gott samarbete mellan institutionerna, nämligen finansieringen av konventet. I detta fall har de tre institutionerna kunnat komma överens för att genomföra finansieringen utan konflikter.

Colom i Naval (PSE).
Herr talman! Jag antar att rådets totala frånvaro måste vara ett bevis på respekt, så att vi skall känna oss bättre till mods i våra egna debatter.
Herr talman, jag kommer att koncentrera mig på aspekterna av de ekonomiska riktlinjerna. Medan budgeten för år 2002 knappt har börjat rulla på rälsen är vi redan igång med att förbereda sjösättningen av budgeten för år 2003 och vi ser att många av problemen från de tre senaste budgetplanerna återkommer, de har till och med förvärrats.
Problemen med att de ekonomiska riktlinjerna inte motsvarar behoven ökar. Man vill öka antalet åtgärder avsevärt inom en ekonomisk ram som knappt har en aritmetisk tillväxt.
Ärade kolleger, den stora nyheten i förfarandet för år 2003 är att rubrik 5 - administrativa utgifter - även den spricker i sömmarna. När vi år 1999 förhandlade fram det interinstitutionella avtal som är i kraft lyckades vi ändra siffrorna för rubrik 5, men vi var kortsynta och riktlinjerna är nu otillräckliga.
De allmänna beräkningarna, inklusive rådets, överstiger nu taket för de ekonomiska riktlinjerna med 125 miljoner euro och en bidragande orsak till detta är att rådets egen budget har ökat med 9 procent. Rådet kommer nu att begära nedskärningar, samtidigt som det kommer att kritisera det dåliga genomförandet inom vissa politikområden.
Jag vill undvika att komma med billiga demagogier i det här sammanhanget, bland annat för att det inte finns så många tjänstemän i Bryssel, antalet är lägre än i Berlins, Stockholms eller Madrids kommunledningar.
Rubrik 4 - extern politik - fortsätter sin obönhörliga färd mot misslyckandet. Vi utsätter flexibilitetsinstrumentet för påfrestningar varje år för att kunna genomföra den externa politiken. Kampen mot fattigdomen blir viktigare för varje dag, vilket är mycket bra, men i den nuvarande situationen är detta egentligen ett uttryck för de rika européernas dåliga samvete, men vi genomför ingen extern politik. Detta är en fråga som oroar mig starkt.
Avslutningsvis, ärade kolleger, finns det ett allvarligt problem i rubrik 7, ett problem som är mycket lätt att förstå. Rubrik 7 - föranslutningsstöd - har sedan år 2002 endast använts för att täcka de fem länder som då inte var medlemmar. Nu har vi - herr talman - tio kandidatländer som får dela på pengarna som är avsedda för fem länder, utan att beakta att Malta och Cypern, på grund av en nyck från rådets sida, finns i rubrik 4.
Alla dessa frågor, herr talman, bör ses över.

Jeggle (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! När jag i dag har tillfälle att tala om avsnitt III i budgeten för 2003 så beror det på att jag har följt betänkandet för min grupp, Europeiska folkpartiet, i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag vill därför också i första hand skildra vad det i första hand handlar om för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling när man gjort ändringsförslag till betänkandet från kollegan Färm, som jag här vill tacka så hjärtligt för hans arbete.
Vi diskuterar i dag inte budget 2003, utan de budgetposter där vi uttrycker våra principiella idéer, och jag framför här de principiella idéerna från min grupp i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
För det första: Vi vill till att börja med ha möjlighet att överföra medel från rubrik B1-1 till B1-4 till nästkommande år, vart och ett för sig. På längre sikt, men som vi ser det förutsätter detta först ett medbeslutande från Europaparlamentet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, eftersom vi ju vill ha möjlighet att överföra både obligatoriska och icke-obligatoriska medel.
För det andra: Ett ytterligare krav gäller ökningen av flexibilitetsreserven med tanke på eventuella kriser och oförutsedda händelser.
För det tredje: Även om majoriteten i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling röstade annorlunda, är vi mot att man introducerar Inpardprogrammet. Programmet kommer bara att leda till ytterligare splittring av de medel som kandidatländerna ändå har varit tröga med att ta ut. Dessutom medför ett sådant extra program bara ytterligare byråkrati.
För det fjärde, och det som är viktigast för oss: Budget 2003 skall inte utnyttjas för att föregripa mid-term review i Agenda 2000. Vi önskar med detta betänkande, här och nu, inte någon jordbruksreform. Det vi behöver är en vidareutveckling av den europeiska jordbrukspolitiken. Besluten om Agenda 2000 utgör en bindande grundval för oss. Jordbruksbudgeten får inte bli en mjölkko för de mest varierande önskemål, utan måste utgöra en tillförlitlig jordbrukspolitisk option.

Gill (PSE).
Herr talman! 2003 kommer att bli ett nyckelår beträffande förberedelserna för utvidgningen. Därför är det en besvikelse att man i betänkandet om de andra institutionerna inte riktigt antar denna utmaning, och jag tror att man har missat tillfället att fortsätta med reformen av föredragningslistan som parlamentet har engagerat sig i under de senaste åren.
Jag har tre huvudfrågor som jag skulle vilja beröra lite snabbt. För det första är jag bekymrad över bristen på perspektiv och den begränsade fokuseringen. Det är alldeles för inriktat på parlamentet, medan de andra institutionerna inte verkar förtjäna många kommentarer. Jag utgår ifrån att föredraganden inte hade möjlighet att besöka Luxemburg före omröstningen i budgetutskottet; det kan förklara bristen på eftertryck. Jag hoppas detta inte uppfattas som ett negativt budskap av dem.
För det andra är det absolut nödvändigt att vi får bort en del motsägelser och inkonsekvens i betänkandet. Med avseende på personal begär man i betänkandet en politiskt balanserad administration. Det är ett skrattretande uttalande och jag instämmer inte alls i vad Elles sade tidigare. Som jag förstått av presidiet för detta parlament och för många andra parlament runtom i världen är administrationen i allmänhet neutral. Jag är allvarligt bekymrad över vad som antytts och insinuationen om att administrationen inte är neutral eller att den borde vara det och jag ryser vid tanken på konsekvenserna av detta. Skall vi verkligen låta personalen kryssa för en ruta om politisk tillhörighet innan de anställs för ett nytt jobb? För att vara ännu mer grundlig går detta helt emot det som budgetutskottet betonade i detta betänkande; att anställning eller befordran av personal alltid skall grundas på duglighet och meriter. Det är en princip som jag stöder helhjärtat. Jag skulle därför vilja anmoda föredraganden om att ta avstånd från sådana negativa uttalanden. Om ni står för dessa åsikter kommer det att skada parlamentets anseende.
För det tredje, vad gäller frilansande översättare och tolkar har jag inget emot att öka effektiviteten och hitta sätt att uppnå det på, men det här uttalandet är ett ideologiskt ställningstagande som inte innehåller några bevis som stöder påståendet om att frilansöversättning skulle vara mer lönsamt och att den skulle hålla den kvalitet som krävs för att fylla ledamöternas behov. Detta går dessutom helt emot det som betonades i betänkandet om att utveckla betänkandet av Podestà ytterligare med hänsyn till språkregimen inför utvidgningen.
Vi, och nu talar jag för det socialdemokratiska partiets grupp, är intresserade av att arbeta tillsammans med föredraganden i nästa skede när vi kommer till budgetberäkningen, för att stärka betänkandet och uppnå samförstånd inom detta viktiga budgetområde. Att samarbeta är dock bara möjligt om det är ett ömsesidigt förlopp.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill gratulera Färm till hans första riktlinjer. I egenskap av medföredragande avseende fisket för PPE-gruppen beklagar jag dock att den socialdemokratiska gruppen inte har beslutat att i redan det här skedet lägga fram ett betänkande om fiskeribudgeten. Jag vill dock ta upp några huvuddrag som är av betydelse för den kommande diskussionen.
År 2002 kännetecknades av att fiskeavtalen med Marocko inte blev av. Därigenom har knappt tvåhundra miljoner euro förbehållits regionerna i Spanien och Portugal. På grundval av det har det avtalats att 243 fartyg skall tas ur drift. För budgeten 2003 är det viktigt att veta i vilken mån det också sker, om det görs någon kontroll och hur kommissionen rapporterar om det här till parlamentet. Varför? Eftersom budgeten för fisket år 2003 kommer att bero på den grönbok som kommer ut i år och eftersom diskussionen om den framtida fiskeripolitiken också skall slutföras i år. Grönboken kommer antagligen att vara smärtsam om jag ser till läget för torskfisket i Skottland med dess långtgående effekter. Inte heller där kommer vi att undgå en delvis sanering. Då är det viktigt att veta hur programmet i Spanien och Portugal skall utföras år 2003.
Därtill kommer som andra punkt, om jag ser till den biologiska mångfalden, problemen inom vattenodlingen. Även där kommer det att bli nödvändigt att följa budgeten noga och göra en bedömning av i vilken mån budgetpengarna kan utnyttjas, föregripande även diskussionen om grönboken och genomförandet av de befintliga programmen. På grundval av det är det viktigt att kommissionen tar med den här sortens frågor, att den kopplar samman budgeten för år 2003 med grönboken och fattar politiska beslut i det avseendet, även när det gäller budgeten. Det skall också vara PPE-gruppens insats och linje.

Podestà (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill också tacka föredragandena för det engagemang de visat i sitt arbete.
När det gäller Färm vill jag framför allt gratulera till den delen som gäller inrikespolitiken, där han gör en tydlig hänvisning till de politiska programmen för de äldre som utgör, och som i framtiden kommer att utgöra, en allt större andel av vår befolkning. Prioriteringen av den sociala integrationen har i detta betänkande med all rätt förenats med vikten av att garantera en dynamisk ekonomisk tillväxt.
Men det är en annan fråga jag skulle vilja ta upp och rikta er uppmärksamhet på. Jag tänker på Argentina, ett land som numera inte verkar följa vår väg mot ekonomisk tillväxt, utan som kräver speciell uppmärksamhet från vår sida. Den situation som Argentina för närvarande befinner sig i väcker oroande frågor om det landets framtid, ett invandrarland som tidigare har tagit emot tusentals och åter tusentals medborgare från hela Europa. Här borde Europeiska unionen tydligt markera sitt engagemang, även för att motverka risken av att denna kris utvidgas till att även omfatta grannländerna. Det är med det syftet jag har lagt fram mitt ändringsförslag tillsammans med Naranjo Escobar, ett ändringsförslag som jag hoppas att kammaren skall godkänna.
När det gäller Stenmarcks betänkande så vill jag tacka författaren för att han så detaljerat har behandlat begreppet kontrollerad mångspråkighet, dvs. behovet av att kunna balansera kravet på varje parlamentsledamots rätt att uttrycka sig på sitt eget språk med de oavvisliga budgetkraven.
En sista synpunkt, slutligen: Här finns ett avsnitt som kanske borde ha formulerats annorlunda. Jag tänker på avsnittet där det heter att administrationen bör vara ?politiskt balanserad?. Jag undrar om inte uttrycket ?politiskt neutral? hade varit bättre.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Med tanke på rådets och kommissionens ståndpunkter är utmaningen med detta budgetförfarande att kunna bidra till den historiska uppgift som utvidgningen utgör och att finansiera reformen av våra institutioners arbetsmetoder. I betänkandena av Färm och Stenmarck tas de frågor som oroar parlamentet upp samt prioriteringarna när det gäller dessa och jag instämmer därför i gratulationerna till deras utmärkta arbete.
Budgetriktlinjerna bör utgå från de frågor som intresserar medborgarna: målet att nå full sysselsättning och unionens solidaritetspolitik. Innan jag tar upp andra aspekter vill jag tacka fru kommissionären för det uttryckliga åtagandet att till 2003 finansiera den sista delen av omstruktureringsprogrammet för fiskeflottorna. I budgeten för år 2003 stöter vi på liknande svårigheter som i de föregående årens budgetar och när det gäller administrativa utgifter har problemen förvärrats avsevärt.
Unionens åtaganden inom politiken för externt stöd och de ständiga kraven inom säkerhets- och försvarspolitiken måste även lösas på ett sätt som är förenligt med parlamentets rättigheter och med den ekonomiska ram som nu är i kraft. I det här sammanhanget bör man noggrant analysera kommissionens förslag om att skapa en ny budgetmekanism för att ta itu med effekterna av krisen.
När det gäller budgetgenomförandet kan vi få svårigheter med betalningarna, trots att vi år efter år har överskott. Därför måste vi veta exakt hur stor den slutliga utgiftssumman för de åtaganden som inte har genomförts är och likaså de exakta utvärderingarna på medellång sikt för de fleråriga åtagandena för de politikområden som finansieras under rubrik 3. Detta skulle kunna ge oss en flexibilitetsmarginal för att mer effektivt anpassa de politiska prioriteringarna till de tillgängliga resurserna.
Avslutningsvis vill jag påpeka att medborgarna har gett oss ett historiskt exempel på sitt förtroende för unionen genom att tveklöst satsa på euron. Medborgarna har stakat ut vägen för oss. Unionens budget måste motsvara detta förtroende och vi måste genom vår budget bidra till att förstärka medlemsstaternas politik för att nå full sysselsättning, solidaritet och ekonomisk tillväxt.

Schreyer
Herr talman! Jag vill än en gång gå in på några påpekanden i den mycket intressanta diskussionen om prioriteringarna för budgetåret 2003.
För det första frågan om det låga utnyttjandet av medlen inom strukturpolitiken under de båda senaste åren. Puerta hade krävt att kommissionen alltid skall rapportera om användning av strukturfondsmedlen. Jag vill än en gång påpeka att kommissionen varje vecka rapporterar till budgetutskottet och budgetkontrollutskottet om detta. I enlighet med strukturfonderna måste vi återbetala de medel som ges ut av medlemsstaterna; om genomförandet av strukturfonderna förhalas i medlemsstaterna, kan vi naturligtvis inte göra någon återbetalning. Här måste vi tyvärr konstatera att genomförandet av de nya strukturfondsprogrammen har tagit längre tid än vad som ursprungligen avsetts i budgetplanen. Som jag ser det måste rådets och parlamentets beslut komma tidigare vid nästa budgetplanering för att man skall kunna garantera ett bättre genomförande.
Beträffande frågan om flaskhalsarna i enskilda kategorier vill jag än en gång påpeka att vi naturligtvis totalt sett har en utomordentlig situation för den europeiska budgeten för år 2002, som säkert inte kommer att upprepas de närmaste åren. Ty vi har ju i år hamnat långt, långt under vad som föreslogs i den ekonomiska planeringen: 4,6 miljarder under ansatsen! Det kan inte någon medlemsstat göra om, att så att säga utöva budgetdisciplin på ett sådant sätt.
Nästa år kommer vi att behöva mer medel för strukturfonderna, eftersom medlemsstaterna nu kräver utökade löptider för alla de program som egentligen skulle ha avslutats för länge sedan. Därför kommer situationen att bli lite annorlunda. Trots detta kan man redan nu säga att man inom jordbrukspolitiken förmodligen inte kommer att behöva hela anslaget. Det betyder att man kan förvänta sig besparingar där. Tyvärr är det budgettekniskt inte möjligt att använda besparingar i en sektor för att finansiera nya krav inom utrikespolitiken eller för att förbereda institutionerna på utvidgningen. Denna omfördelning är inte möjlig, utan för detta ändamål har vi bara flexibilitetsinstrumentet till förfogande.
Med tanke på utvidgningen vill jag än en gång klargöra att det som avsatts i budgetplanen för finansieringen av nya medlemsstater år 2003 uteslutande var avsett för detta ändamål. Det kan vi inte omfördela, och jag avvisar det också, men vi har ju flexibilitetsinstrumentet. Jag vill än en gång göra er uppmärksamma på det: Så snart utvidgningen har fullbordats finns också nya medel avsatta för förvaltningen. De är dock inte avsedda för förberedelserna. Men förberedelserna är naturligtvis av central betydelse för att vi skall kunna klara av utvidgningen på ett bra sätt. Här måste alla institutioner, parlamentet, rådet, EG-domstolen, revisionsrätten och även kommissionen, göra lämpliga förberedelser under 2003. Vi talar här inte om alltför stora belopp, utan vi talar om belopp som inom flexibilitetsreserven skulle ge plats för andra åtgärder. Därför bör vi ju prova detta instrument på allvar. Just medborgarna i de nya medlemsstaterna har ju rätt att kräva att man förbereder sig inom de europeiska institutionerna, så att utvidgningen kan genomföras på ett framgångsrikt sätt.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Schreyer!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
betänkandet A5-0077/2002 från Turmes och Rapkay för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiven 96/92/EG och 98/30/EG om gemensamma regler för de inre marknaderna för el och naturgas (KOM(2001) 125 - C5-0184/2001 - 2001/0077(COD)),
betänkandet A5-0074/2002 av Mombaur för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel (KOM(2001) 125 - C5-0185/2001 - 2001/0078(COD)).
Turmes (Verts/ALE)
Herr talman! Jag utgår från att den ansvariga kommissionären finns här. Bör vi inte vänta 30 sekunder till, tills de Palacio har kommit för att lyssna?

Talmannen. -
Herr föredragande! För ögonblicket är hon - som ni själv ser - ännu inte här. Jag vill därför be kommissionär Schreyer att hon för kommissionens räkning stannar här tills den ansvariga kommissionären kommit. Men vi kan inte avbryta förhandlingarna, eftersom vi då rubbar vår tidsplan.

Turmes (Verts/ALE)
Herr talman! Vill vi ha en riktig europeisk elmarknad som erbjuder europeiska industrier och medborgare riktig konkurrens och tjänster av hög kvalitet? Om vi vill ha ut mer av Barcelona-mötet än en torftig kompromiss som lappats ihop av 15 olika nationella åsikter så måste vi i Europaparlamentet vara mer ambitiösa.
För det första måste vi utveckla de marknadsområden som stöder våra medborgare och affärsverksamheter. Vi måste se till att kostnaden för elektricitet är rättvis och medger insyn och inte är påverkad av status quo och makt från nuvarande affärsdrivande verk. Tyvärr delar inte alla mina kolleger mitt synsätt. Först och främst finns det några som vill återinföra förhandlad tillgång. Detta alternativ tog kommissionen bort för att öka öppenheten inom marknaden. Den ansågs hindra nytillträde till den tyska marknaden. Det här är ett testfall som kommer att avgöra i vilken riktning vi vill ta den nya elmarknaden; framåt för mer öppenhet eller bakåt till den tid då nationella innehavare dominerade marknaden. En grundläggande del av en riktigt genomblickbar europeisk marknad är ägande som separeras från överföringssystemet. Vi måste ha helt separat överföring från andra delar av energinätet. Utan detta kommer korssektorssubventioner och orättvis konkurrens aldrig att upphöra och det är en viktig del av reformpaketet.
Det kan inte finnas någon rättvis konkurrens utan mäktiga och oberoende tillsynsorgan. Tillsynsmyndigheters roll och makt måste bli större och deras befogenheter måste utökas för att motsvara de stora bolagens växande ekonomiska makt. I Spanien och Tyskland dominerar duopol marknaden medan det i Frankrike är EDF som fortsätter att vara obestridd på den inhemska marknaden. Denna dominerande ställning kan inte bara påverka regeringens politik i för stor utsträckning utan även hindra nytillträden från att etablera sig på marknaden. Förpliktelser vid friställandet av el är ett mäktigt och nödvändigt redskap som tillsynsorganet bör ha för att stoppa denna situation.
Dessutom växer den ekonomiska makten hos några stora företag i Europa på grund av orättvis förvrängning. E.ON, RWE och EDF köper upp företag i andra länder med pengar som avsetts som avvecklingsmedel i deras egna länder. London Electricity, PowerGen, Innogy och andra har blivit uppköpta med dessa pengar. Om vi inte får ett slut på denna situation nu snarare än om två eller tre år kommer det inte finnas några konkurrenter på den marknad där vi vill se en hög grad av konkurrens.
Vi måste även stödja kännedom om möjligheterna för våra kunder. Vi behöver märkning. EU bör inte ligga efter Förenta staterna, Australien och Nya Zeeland som alla har öppnat sina marknader och förbundits till totalt offentliggörande av uppgifter. Att öppna marknader måste innefatta åtgärder som ökar de små konsumenternas makt. Brittiska Energywatch har blivit otroligt effektiva när det gäller att få ner priserna för både små och stora konsumenter.
Jag kommer att avsluta med några ord till mina franska kolleger.
(Talaren fortsatte på franska.)
Rapkay (PSE)
Herr talman! Ni har just uppmanat oss att hålla oss strikt till talartiden! Det föranleder mig att göra ett principiellt påpekande och be er alla i presidiet att tänka över parlamentets arbetssätt. Det vi här ägnar oss åt är en lag, som helt skall omorganisera av en av nyckelmarknaderna i Europa, nämligen energimarknaden. Det är en miljardmarknad, och vi tillåter här att varje föredragande talar precis fem minuter - fem minuter under vilka vi verkligen inte kan göra någon förnuftig sammanfattning. Sedan måste vi också rentav dela upp detta mellan de båda föredragandena, eftersom vi formellt sett bara har ett direktiv, men eftersom det handlar om två akter har vi ändå två föredragande. Den kommissionär som just kommer in, har sedan tillfälle att säga något om det, så länge hon är underhållande! Det unnar jag henne, det är det inte fråga om, men att vi måste inskränka oss på sådant sätt i den politiska debatten, det anser jag nog är en katastrof.
Jag har just sagt att vi kommer att ändra marknadsstrukturerna. Det vi har är nämligen inte någon inre marknad, utan vi har 15 delmarknader inom Europeiska unionen. 15 delmarknader, som i sig är mer eller mindre öppna, men där framför allt graden av öppenhet är mycket olika. Det gäller för gasmarknaden i ännu högre utsträckning än för elmarknaden. Men om vi vill utnyttja de effektivitetsvinster som en inre marknad ger, då skall vi inte addera 15 delmarknader, utan vi behöver en integrerad gemensam inre marknad. Effektivitetsvinster för näringslivet för att förbättra dess konkurrensförmåga, i synnerhet för de små och medelstora företagen, effektivitetsvinster för konsumenterna med tanke på fördelaktiga priser, och effektivitetsvinster för miljön tack vare sparsam hantering av resurserna. Den öppna marknad som vi vill ha betyder inte ?laissez faire? eller ?var och en kan göra vad han vill?. Det vi behöver är regler för alla marknadsaktörer på denna integrerade marknad, regler som är begripliga för dem, regler som de kan tillämpa på samma sätt. Vi behöver alltså en tillgång till näten och övriga systemanläggningar, som är absolut öppen och icke-diskriminerande för alla marknadsaktörer, eftersom det annars kommer att ske en snedvridning av konkurrensen.
Därför behöver vi en enhetlig regleringsram, och det har vi ännu inte haft, vilket lett till en splittrad marknad och till att systemet praktiskt taget ingenstans fungerar hyfsat, kanske med undantag för en medlemsstat som är ett örike, men på inget annat ställe fungerar det ju ännu. Vi behöver en ram med bestämmelser, där man sätter upp mål, fastslår bindande riktlinjer, fastslår mekanismer och en enhetlig tillämpbarhet. Nu har vi det problemet att vi naturligtvis har 15 olika medlemsstater, och dessa 15 medlemsstater har mycket olika strukturer. Ett land med 700 eller fler nätoperatörer har helt andra ramvillkor än en medlemsstat med ett enda nät. Men det hänger på om ramen för bestämmelserna fungerar på ett bindande sätt, om tillämpningen av den kontrolleras och även om det medför sanktioner om den ignoreras.
Det är detta det handlar om, och därför behöver vi ändra litet av det som kommissionen ursprungligen föreslagit med sitt ändringsdirektiv, så att systemen i de olika medlemsländerna å ena sidan harmoniseras, men å andra sidan också förblir lite förenliga med sina uppvuxna strukturer. Och hur institutioner och myndigheter i ett medlemsland sedan skall garantera detta, det är en fråga för medlemslandet självt. Det måste bara vara klart och tillförlitligt för alla marknadsaktörer.
Detta om det som vi som lagstiftare egentligen kan reglera. Jag vill utnyttja de återstående sekunderna till att helt enkelt vädja till kommissionen om en sak. Vi har nu en gång olika villkor när det gäller el och gas. El producerar vi i huvudsak själva i medlemsländerna, på den inre marknaden. När det gäller gas är vi i ökande utsträckning hänvisade till import från tredje land. Här, tror jag, kommer det med tanke på konkurrensen och konkurrensförmågan att vara en viktig uppgift att införa konkurrens också bland producenterna. Jag vet att det är en svår uppgift, eftersom det i huvudsak rör sig om leverantörer utanför unionen; men det vore något som vi borde arbeta på i sin helhet, eftersom vi utan denna konkurrens på producentsidan alltid kommer att ha enbart en begränsad konkurrens här på den europeiska marknaden.

Talmannen. -
Kollega Rapkay! Jag delar ert obehag beträffande frågan hur mycket tid vi använder för ett sådant viktigt ämne. Men jag tillåter mig att påpeka att det är gruppordförandena som sammanställer föredragningslistan, inte presidiet. De stora i samhället använder enligt min erfarenhet långt mer tid för de s.k. politiska frågorna än på det som har med det verkliga livet att göra.

Mombaur (PPE-DE)
Herr talman, fru vice ordförande, ärade kolleger! Först beträffande den gränsöverskridande elhandeln. Som föredragande från utskottet vill jag säga att utskottet stöder kommissionens förslag till förordning. Den gränsöverskridande handeln måste äntligen komma i gång, så att producenterna kan leverera till andra medlemsstater, så att befintliga leverantörer alltså kan börja konkurrera i hela EU. Det krävs fem förutsättningar för detta.
För det första: De nät som genomför transiteringen måste få ersättning för sina kostnader ur en fond. För det andra: Detta går bara EU-enhetligt, alltså genom en förordning. För det tredje: Producenter och konsumenter måste betala in till fonden. För det fjärde: Dessa betalningar från producenterna måste harmoniseras i medlemsstaterna, så att det inte uppstår några ensidiga konkurrensfördelar. För det femte: Det finns inga inre tullar, alltså inga betalningar genom s.k. exportörer och importörer, hur som helst ett abnormt begrepp på den inre marknaden, och inga tariffer när det inte längre finns några avtalsparter. Här är det fysik som gäller och inte rätt.
Tre slutliga påpekanden i frågan. Det är viktigt var elektriciteten produceras. Det beror på många faktorer. Utskottet kommer möjligen att visa sig vara öppet, även om det inom de av mig nämnda villkoren upptäcks och tillämpas ytterligare så kallade fördelningssignaler. I Florens tänker ju tillsynsmyndigheterna, näten och kommissionen över detta.
Utskottet föreslår inte att man skall ändra befogenheterna i kommittésystemet och i instanserna. Eftersom det ändå handlar om ett medbeslutandeförfarande, föreslår vi att man efter fyra år granskar om det förfarande som här eftersträvas motsvarar andan i medbeslutandeförfarandet. När allt kommer omkring bör medlemsstaternas tillsynsmyndigheter och experter, exempelvis nätoperatörerna, delta i ett reglerat förfarande.
Denna förordning får inte träda i kraft före direktiven, där det också beslutas om ändringar inom elektricitets- och gasmarknaden.
Därmed har jag kommit fram till det andra ämnet: Här vill jag göra några påpekanden, inte som föredragande, utan som ledamot i utskottet, fru vice ordförande, nämligen i ert resebagage för Barcelona.
För det första: Den som i rådet återigen bara delvis vill öppna marknaderna - och vi vet exakt vem det är - han kränker de europeiska fördragen. De vill jag här med all tydlighet fastslå, och det står också i utskottets förslag till beslut. Dessa fördrag garanterar alla EU-medborgare etableringsfrihet i hela EU, frihet för tjänster och varor. Dessa friheter har genomförts först när alla el- och gaskonsumenter fritt kan välja sin leverantör i hela EU. Bara då har man upprättat en rättslig status för fördragen.
För det andra: Den som i egenskap av medlemsstat vill behandla alla budgetar i sin medlemsstat lika, alltså exempelvis mellan Lille och Pyrenéerna, han kan göra så, han kan besluta så; ändå kan han ordna ett anbudsförfarande för denna tjänst och fråga vilka konkurrenter som är bäst lämpade och kvalificerade för detta. Leverantörsmonopol kan på så sätt inte rättfärdigas. Också detta strider mot gällande lag. Det göder misstanken om svarta affärer.
Beträffande betänkandena skulle jag kanske också vilja gå in på följande viktiga punkter. Vi stöder det fria valet för alla konsumenter i hela EU. Vi stöder att alla leverantörer skall ha tillgång till de tekniska näten, som måste förvaltas i egna bolag, så att det inte kan ske någon diskriminering av leverantörer och därmed inte heller något missbruk om det egna företaget behärskar marknaden. Vi förespråkar regleringssystem i medlemsstaterna, som säkerställer detta. Detta har - och här är jag helt och hållet överens med kollegan Rapkay - hittills inte lösts tillfredsställande i någon medlemsstat. Tillsammans med rådet förespråkar jag en lösning som motsvarar de mycket olika nationella nätstrukturerna.

Marinos (PPE-DE)
Herr talman! Kommissionens förslag om en fullständig avreglering av den inre marknaden för el och naturgas i Europeiska unionens medlemsländer är enligt vår mening bra, och de har därför på det stora hela bedömts vara positiva även av föredragandena, Turmes, Rapkay och Mombaur. Den åsikten hyser även utskottet för ekonomi och valutafrågor, som dessutom enhälligt har godkänt både mitt yttrande i ärendet och mina ändringsförslag, vilka nästan alla har införlivats av föredragandena i deras förslag, vilket jag tackar dem för.
Jag tror att man rent allmänt kan konstatera, för det första, att öppnandet av den inre marknaden för el och naturgas försenas avsevärt och hämmas systematiskt av enorma monopolistiska intressen - privata, syndikalistiska och statliga - och inte bara i Frankrike. För det andra, att skillnaderna mellan länderna är mycket stora; till exempel har Storbritannien genomfört en fullständig avreglering, medan Frankrike gör precis tvärtom, och något liknande gäller tyvärr även för mitt hemland Grekland. För det tredje, att det ovannämnda leder till att allvarliga störningar i den inre marknadens funktion uppstår och till att konkurrens och följaktligen prissänkningar som främjar konkurrenskraften hindras, såväl när det gäller den elproducerande sektorn - men även de europeiska företagen - som konsumentsektorn. För det fjärde, att förseningen även hämmar dessa marknaders gränsöverskridande funktion. Det finns ingen enhetlig marknad, och jag har svårt att se en sådan inom överskådlig framtid.
En konkurrenspräglad inre marknad för el och naturgas är en grundförutsättning för att vi skall kunna uppnå målen från Lissabon om en dynamisk och konkurrenskraftig europeisk union med full sysselsättning. Till detta kommer de föreslagna oberoende myndigheterna att bidra, liksom stoppet för statliga ingripanden, inom ramen för vilka prissättningspolitiken ibland används som ett medel för att bedriva socialpolitik. I stället för att tillämpa priser som inte återspeglar den verkliga produktionskostnaden och som hämmar konkurrensen är det bättre att bedriva socialpolitik med andra medel, till exempel skattesänkningar. Slutligen verkar varje försening av marknadernas öppnande avskräckande när det gäller privatföretagande och utländska investeringar i elsektorn i synnerhet och i Europeiska unionen i allmänhet, något som inte leder till att sysselsättningen ökar, trots att detta anges som det främsta målet.

Beysen (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har i första hand ägnat sig åt kommittéförfarandet. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ansåg att det helst såg att bilagorna togs med i förordningen och i direktivet för att skapa tydlighet och garantera medborgarnas tillgång till lagstiftningstexterna. Det ser desto mer riktigt ut att göra eftersom bilagorna innehåller ett antal föreskrifter för skyddande av slutanvändaren.
När det gäller gasdirektivet bör det med eftertryck betonas att det är av yttersta vikt att alla europeiska energiproducenter garanterar en effektiv och icke-diskriminerande tillgång till produktionsmarknaderna för naturgas. En utvidgning av principerna för den inre energimarknaden till de länder som har råvarorna, är till gagn för utvecklingen av produktionsländerna och uppfyller även målen för den inre marknaden. En delvis ömsesidig anpassning av reglerna är av avgörande betydelse för fullbordandet av den inre marknaden för energi. Det måste finnas en gemensam minimiram med normer inom vilken energimarknadernas regleringsinstanser får sina behörigheter och görs ansvarsskyldiga.
Vidare vill jag betona att insamlingen av information om företag, både på medlemsstatsnivå och på kommissionsnivå, endast syftar till att utföra de uppdrag som härrör från den här förordningen och det här direktivet. Då det till viss del handlar om förtroliga uppgifter är det mycket nödvändigt med en begränsning av spridningen av den information som inhämtats.
Avslutningsvis skulle jag också vilja fästa uppmärksamheten på det faktum att det här direktivet ändrar en hel del bestämmelser och jag tycker det vore klokt att använda den genomgripande ändringen av det befintliga direktivet till att offentliggöra en konsoliderad version.

Kronberger (NI)
Herr talman! Fullbordandet av den inre marknaden för el och gas är en storartad möjlighet för en ekonomisk, ekologisk men även en social vidareutveckling av Europeiska unionen. Vi har länge varit på det klara med att energifrågan spelar en central roll, långt utöver den som gäller försörjningssäkerheten. Den är oskiljaktigt förbunden med ödet för vår och för nästa generation. Föredragandena har insett detta och utvidgat kommissionens förslag med tanke på framtiden.
Sakta men säkert står det klart för allt fler människor att framtiden ligger i de förnybara energikällorna. Det är de enda källor som på sikt garanterar en ren och säker försörjning. Därför behöver vi ramvillkor för dessa förnybara energikällor.
De viktigaste punkterna är här de verkliga kostnaderna i hela energiförsörjningen. För den traditionella nukleära och fossila energiförsörjningen måste man inkludera de externa kostnaderna för försäkringar, samt följdkostnaderna i samband med utsläpp av farliga ämnen. Vi behöver tillgång till nätet för el och också för biogas, utan diskrimineringar. Det är en ny tanke som för första gången har kommit upp här. Vi behöver rättvisa överföringstariffer för alla energikällor, och på en fri marknad behöver vi också ha en märkning av de primära energikällorna. Detta är vi skyldiga våra konsumenter. Jag vill rentav gå så långt som att säga att vi inte bara skall begränsa denna märkning till räkningarna, utan energileverantörerna bör också vara tvungna att nämna dem i sin reklam.

Van Velzen (PPE-DE).
Fru kommissionär, kolleger! Först och främst gratulationer till våra tre kolleger, Turmes, Rapkay och Mombaur, för deras förträffliga arbete.
Vad är det som behandlas i dag? I dag behandlas det faktum att parlamentet uttryckligen tar ett nytt steg i processen för fullständig avreglering. Efter den här framgångsrika första öppningen så är det viktigt att ta det andra steget. Vi uppmanar därför med bestämdhet kommissionären och medlemsstaterna att se till att det här blir en framgång i Barcelona och att vi alltså inte återigen, som vanligt, försöker bromsa processen - och ni vet vilken medlemsstat jag menar då. De principiella argumenten för varför det måste ske har kollega Mombaur redan redovisat så dem tar jag alltså inte mer upp.
Vilka är nu de viktiga utgångspunkterna? I första hand måste vi se till att det kommer ett level playing field, det vill säga: vi måste ta bort hindren och se till att var och en får samma möjligheter. För det andra måste vi se till att tillsynsmyndigheternas roll får ett sådant innehåll att vi slutligen arbetar i riktning mot en enda europeisk marknad. Därför är ändringsförslagen 53 och 130 om artikel 6 b, punkt 1, i direktivet av stor betydelse. Min partigrupp fäster också stor vikt vid att de här ändringsförslagen antas så att det på det sättet garanteras att vi arbetar i riktning mot en gemensam europeisk marknad. Den tredje utgångspunkten, herr talman, är att det verkligen finns konkurrens, att det finns öppenhet och insyn och att det inte förekommer någon diskriminering. Vi har nämligen också sett att ömsesidighetsinstrumentet inte fungerar. Det måste finnas ett fritt val för konsumenten. Strategiskt, herr talman - och det är min sista punkt här - är det av stor vikt att vi börjar med en sammanslagning. Det ändringsförslag som nu lagts fram, av bland andra kollega Westendorp, vill vi gärna ge vårt stöd. Vi har inte några besvär alls med Mombaurbetänkandet men desto mer med betänkandet av Turmes. Låt mig i alla fall säga att PPE-DE-gruppen kommer att begära en delad omröstning för ändringsförslag 69 och dra tillbaka ändringsförslag 181, så att det inte längre blir tal om någon negociated third party access.
För övrigt har vi stora besvär med Turmesbetänkandet. Vi tycker att det finns alldeles för många regler, för många administrativa bördor och att det finns för litet respekt för marknadsekonomin. Vidare tycker vi att det är fel att ansvaret ligger hos näringslivet och inte hos tillsynsmyndigheterna och de nationella staterna. Jag vill påpeka att avregleringen på det sättet inte hjälps på traven utan att nya hinder skapas så att avregleringen till sist inte kan komma igång ordentligt. Det kan ju inte vara meningen.
Naturligtvis måste vi vara mycket noga med miljöaspekterna. Vi måste dock räkna med att vi när det gäller kraftvärme och kommunikation även i andra direktiv kan reglera de punkter som handlar om det. Vi uppmanar alltså kollega Turmes att dra tillbaka den sortens ändringsförslag.

Linkohr (PSE)
Herr talman! Även jag vill tacka föredragandena så hjärtligt för deras förarbete. Jag tror att dispyten, diskussionen om dessa direktiv respektive förordningar var ett bra exempel på hur man gemensamt i varje fall kan sortera upp ett komplicerat ämne så långt att man vet vad som förenar oss och vilka olika uppfattningar vi har.
För övrigt vill jag erinra om att det i slutet av 80-talet, när kommissionen offentliggjorde sin vitbok om den inre marknaden, överhuvud taget inte talades om energin, vilket pekar på att det här är ett utomordentligt komplicerat ämne. Då för tiden sade många: håll fingrarna borta, det är alltför komplicerat, det här förstår vi från el- och gasproducenternas sida mycket bättre, låt oss göra det. Vi har gått en annan väg, och jag tror att i och med konkurrensen går vi rätt väg. Jag är också positiv till att vi ser till att det finns en obegränsad konkurrens. För övrigt, om vi inte gjorde det, skulle förmodligen EG-domstolen i slutändan tvinga oss att göra det ena eller andra på annat sätt, exempelvis att erkänna privatkunderna som kunder och inte sådana kunder som vi själva definierar. Ty fördraget är fortfarande viktigare än den ena eller andra resolutionen från parlamentet.
Men jag vill också uttala mig för att vi inte bara avreglerar, utan också reglerar. Det som vi åstadkommer här, är egentligen en reglerad avreglering, om det inte vore ett omöjligt ord. Men just så är det. Vi släpper inte bara marknaden fri för gas och el, utan vi fastslår också villkor, ekologiska villkor, sociala villkor, eller vi överlåter på medlemsstaterna att utfärda föreskrifter om det. Jag tror att båda sakerna hör ihop. Detta skiljer oss kanske åt, herr van Velzen, när vi bedömer dessa direktiv. Jag betraktar det inte heller som en komplicering av förfarandet, utan det hör hit. Vi behöver en marknad, vi behöver en reglerad konkurrens, men energi är också något som medborgarna har anspråk på. Det måste fastslås en försörjningssäkerhet och ekologiska villkor. Det hör till detta direktiv.
Öppnandet av energimarknaderna är också en grundförutsättning för att Kyotoprotokollet skall fungera. Utan konkurrens, utan en öppen marknad kommer det inte att kunna finnas någon handel med utsläpp i Europa. Det är en beståndsdel i Kyotoprotokollet, som vi ju nästan enhälligt vill ratificera.

Herzog (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Alla stater har beslutat att inrätta en gemensam marknad för el och gas. Det är ett bra val, men hela frågan är avhängig av hur denna marknad byggs upp.
I sitt nya direktiv har kommissionen en reglerad konkurrens som målsättning. Råder det balans mellan konkurrens och reglering, dvs. beaktar man de grundläggande rättigheterna när det gäller offentlig service, miljöns kvalitet och energisäkerhet? Det är det centrala kriteriet för att bedöma vårt arbete.
I utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi gick ett stort antal kolleger längre än kommissionens förslag. Deras enda målsättning är att påskynda avregleringen och bygga upp ett level playing field. Andra har velat utöka möjligheterna till en reglering av allmänt intresse. Claude Turmes och Bernhard Rapkay har gjort avsevärda ansträngningar i den riktningen.
Men när allt kommer omkring kvarstår en obalans mellan valet av effektiv konkurrens och samhällets krav. Vi kan inte acceptera denna obalans. Det är anledningen till vårt strategiska ändringsförslag 177, som syftar till att tvinga staterna att respektera både skyldigheten till konkurrens och ökade och mer effektiva skyldigheter av allmänt intresse. Vi instämmer inte i den franska statens attityd att vända sig emot att dess inre marknad skall öppnas, trots att den offentliga operatören köper marknadsandelar på annat håll. Kompromissen man ber om i dag, och som består i att fastställa köpfrihet för industriella kunder, medan en reserverad sektor skulle kunna behållas för privatkunderna, är bra särskilt om det handlar om att säkerställa lika tariffer på nationellt territorium. De största på marknaden har inte lagt fram något ekonomiskt argument för att motivera skyldigheten att till varje pris öppna marknaden för småkunder, när den skulle kunna vara en källa till merkostnader och bekymmer, snarare än frihet. Det klokaste skulle här vara att respektera en princip med mångfald. När det gäller skyldigheten till konkurrens utövas starka påtryckningar på länder som Frankrike eller Tyskland där de klassiska operatörerna är mäktiga och integrerade. Kravet på öppenhet är motiverat liksom kravet på att inrätta en oberoende regleringsmekanism, men ownership unbundling eller uppdelningen mellan transport och distribution, bland annat, utgör ett hot om desintegrering av effektiva grupper. Att lämna plats för nykomlingar när det gäller förnybar energi är motiverat. Att ge sig på kärnkraftsindustrin och nationella fördelar hos grannländerna är det inte.
Jag tycker för övrigt att det är chockerande att vissa som besjunger konkurrensen motsätter sig en gemenskapsförordning om tillträde till marknaden. Det förhandlade reglerade tillträdet för tredje part innebär egentligen att den tyska marknaden stängs. Andra kräver ömsesidighet när det gäller tillträde till marknaden, vilket ändå strider mot begreppet med en stor marknad och skapar osämja. Vi tror i stället att unionen, dvs. kommissionen, rådet, parlamentet och det civila europeiska organiserade samhället skall sköta uppdrag av allmänt intresse och skyldigheter när det gäller reglering. I annat fall skulle ren och skär konkurrens allvarligt förvärra de nationella konflikterna.

Gallagher (UEN).
Herr talman! Jag vill redan från början gratulera de båda föredragande för deras fantastiska arbete med denna mycket viktiga lagstiftning. Att fullborda den inre marknaden för el och gas är något som kommer påverka var och en av de 370 miljoner konsumenter som finns inom den Europeiska unionen. Som medlagstiftare inom detta område har vi ett stort ansvar att få ordning på allt och att se till att slutresultatet innebär en bra affär för alla.
Från ett irländskt perspektiv kan jag informera kollegorna om att arbetet är på god väg att nå detta mål. Det formella öppnandet av den irländska elmarknaden har överträffat kraven i direktiv 96/62/EG. De nationella myndigheterna på Irland håller faktiskt redan på att sammanställa en modell för öppnandet av marknaden som har mycket som gör den attraktiv, då den skiljer funktionen från äganderätten till tillgångarna. Denna modell skiljer helt på ägarintressen och planeringsbeslut, vilket ökar den totala effektiviteten. Det kanske inte är en modell som passar alla medlemsstater, men den är helt klart fördelaktig i en liten stat där viss stordrift krävs för att kunna erbjuda slutanvändaren det lägsta priset och den mest effektiva produktionen.
Slutligen tror jag att effektiv, billig och hållbar energiproduktion är en huvudfaktor för att nå vårt mål. De föredragande i utskottet har hedrat oss med att behandla denna komplexa och tekniska fråga på ett omfattande och balanserat sätt och genom att arbeta mot ett mycket krävande tidsschema för att kunna slutföra denna mycket viktiga dossier.

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Det goda arbete som utförts av föredragandena ger parlamentet anledning att se positivt på ansträngningarna att i företagens och konsumenternas intresse nå fram till en fullständig avreglering av energimarknaden i Europa.
Låt mig under de få minuter som står till mitt förfogande understryka vårt stöd, även när det gäller de hårdaste av de åtgärder som kommissionen har föreslagit - artikel 86 i fördraget - eller när det gäller försöken att påverka parlamentet att komma fram till en majoritetsomröstning. Det finns länder, till exempel Frankrike, där det råder en faktisk intressekonflikt inom denna sektor. Den franska regeringen äger EDF, vilket är skälet till att man har allt intresse av att bevara asymmetrierna på marknaden, eftersom de gör det möjligt för EDF att lägga beslag på marknadssegment på andra håll genom att utnyttja sin monopolställning och den stängda inhemska marknaden. Därför anser jag att vi måste gå hela vägen även om det innebär att vi kräver en majoritetsomröstning i Barcelona.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Låt mig först uttrycka mitt beklagande för förseningarna i arbetet med detta ärende förra året som berodde på att kommissionen vägrade godta vårt råd om att dela förslagen i två skilda förslag för gas och el. Jag beklagar även att tidsschemat nu har pressats ihop från maj till mars på grund av rådet begäran om att kunna ha detta förslag framför sig vid mötet i Barcelona. Jag hoppas att detta inte kommer att bli ett fall där man ?lagstiftar i all hast och ångrar sig i lugn och ro?.
Vi stöder målen i direktivet och förordningen fullt ut. I den nuvarande situationen har vi en bristfällig och orättvis marknad. Franska och tyska företag kan köpa brittiska kraftbolag, medan det är omöjligt att ha motsvarande möjlighet att köpa in sig i EDF eller förvärva hela bolag. Den tyska marknaden är nästan lika svår att komma in på trots så kallad total konkurrens. Detta måste det bli ändring på.
Jag inser att en gradvis ansats är realistisk: alla icke-privata konsumenter först och sedan de privata; eftersom ett successivt öppnande är ett mer metodiskt förfarande. Jag beklagar att en föredragande har valt att gå in på för mycket detaljer i ändringsförslagen och har försökt att överarbeta några av åtgärderna, till exempel frågan om den begärda detaljen om lagförslaget om energi. Det var onödigt många detaljer.
Till sist skulle jag vilja berömma de förslagna ändringarna om att inrätta ett europeiskt råd för energireglering för att förbättra samarbete och samordning vad gäller att tillämpa förordningen om gränsöverskridande handel.

Paasilinna (PSE).
Herr talman! Jag vill tacka föredragandena av betänkandet, ni har gjort ett stort arbete. Fastän unionen grundats för att utgöra en gemensam marknad fungerar denna marknad endast delvis. Många medlemsländer är specialister på att de facto skydda sina marknader och monopol och karteller. De nordiska länderna har avreglerat såväl elmarknaden som telemarknaden, vilket har varit till nytta för kunden: priserna är låga. Ofta struntar framför allt de stora medlemsländerna i gemensamma regler, och kravet på enighet i besluten utgör en sköld bakom vilken de gömmer sig. Eftersom kommissionen inte har makt eller mod att ingripa i felaktiga förfaranden fungerar inte marknaden. Situationen är osolidarisk och måste brytas. Vissa avreglerar nämligen och andra skyddar.
Man kan fråga sig om marknadsliberalismen är befogad när det till exempel gäller skyldigheten att ge offentlig service; det stämmer. Men vi behöver gemensamma regler som även övervakas. Samma illojalitet har ju rått i telebranschen. Prissättningen av den gränsöverskridande överföringen av el och överbelastningskontroll utgör viktiga aspekter. För tillgång till nätet bör man endast ersätta de verkliga kostnaderna; då finns det möjlighet till konkurrens, vilket är till nytta för kunden.
Min grupp är nöjd med huvudlinjen i Mombaurs betänkande. Kommissionens övervakningsmöjlighet klargörs dock inte tillräckligt och denna haltande takt och orättvisa lär fortsätta. I ramlagstiftningen för telebranschen fick vi slutligen detta klart och tydligt framfört, vilket kommer att vara till nytta för konsumenterna i Europa. Unionen måste alltså reformeras så att medlemsstaterna inte samtidigt kan hindra konkurrens och göra inbrytningar i andra länder för att köpa kommunala energibolag.

Beysen (ELDR).
Jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet på tre saker, fru kommissionär.
För det första: elektricitet och gas är två olika produkter. Genom att behandla dem i ett enda betänkande strävar man på ett för konstgjort sätt efter en analog behandling. De specifika skillnaderna mellan dessa produkter betonas för litet på det sättet.
För det andra: det är av avgörande betydelse att det garanteras långtidskontrakt för gastransport med tanke på den ökande efterfrågan på gas, bland annat till följd av den planerade stängningen av kärnkraftverk, och med tanke på att det behövs viktiga investeringar till exempel i rörledningar, vilka är oumbärliga för gasförsörjningen i Europeiska unionen. Gasförsörjningen står här bokstavligen på spel.
För det tredje: den lagstiftning som lagts fram för omröstning går stick i stäv med önskemålet att belasta företagen mindre med administrativ byråkrati. De åläggs allt för många nya skyldigheter. Måhända ger andra behandlingen en möjlighet att göra något åt det.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! I grunden för detta betänkande ligger beslutet om att avreglera den inre energimarknaden genom privatisering av de kvarvarande offentliga el- och gassektorerna i Europeiska unionen. Genom att glömma bort negativa erfarenheter från liknande processer, som när det gäller Kalifornien, insisterar man på att öppna och avreglera samt införa konkurrens i dessa strategiskt viktiga sektorer, för att tillfredsställa de ekonomiska gruppernas intressen, fast man vet att man därigenom riskerar grundläggande aspekter i en allmän offentlig service: rätten till kvalitativ energiförsörjning med rimliga priser och satsning på att utveckla alternativa och förnybara energikällor.
Även om man i dessa betänkanden i viss mån tar upp en allmän åtkomst, minimiregler för miljön, information och garantier om möjligheter för konsumenterna att välja och garantier för energiförsörjning i varje land, så innebär vägen mot en total avreglering och öppning av marknaden kommer att man äventyrar dessa inriktningar. Och det är naturligtvis därför vi har röstat emot.

Raschhofer (NI)
Herr talman, ärade kolleger! Redan i mars 2000 insisterade man i rådet i Lissabon på en avreglering av gas- och elområdet. Kommissionen lade fram ett omfattande förslag för att genomföra detta önskemål. Detta förslag har berikats med aspekter från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. På så vis betonas nödvändigheten av en starkare satsning på förnybara energikällor och rätten för alla leverantörer att ha obehindrad tillgång till nätet. Vidare stärker utskottet rollen för de oberoende tillsynsmyndigheterna och bemöter eventuell snedvridning av konkurrensen med bestämmelser om att egendomen skall delas upp. Det röstar jag för.
Jag vill särskilt framhäva ändringsförslag 43 i betänkandet. Här uppmanas elleverantören att för slutförbrukaren redogöra för sammansättningen av den levererade energiblandningen på räkningar och i reklammaterial. Dessa minimiuppgifter utgör ett väsentligt bidrag till öppenheten och utgör grundvalen för den beslutsfrihet för konsumenten som är nödvändig på den fullbordade inre marknaden.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Herr talman, kolleger! I Europa har vi nu i ungefär femton år hållit på att genomföra avregleringen av energimarknaden. Redan år 1994 och 1995 antogs direktiv, men det finns fortfarande medlemsstater som håller sina marknader helt stängda för nya leverantörer och i det avseendet tar naturligtvis Frankrike priset, även om Solkungen hört till historien i flera sekler nu.
Öppet och icke-diskriminerande tillträde till näten är nödvändigt för att bryta monopol. För att verkställa det måste det ibland vidtas åtgärder som inte verkar vara liberala, såsom fasta tariffer för överföringar för alla användare och producenter, det är nämligen en absolut nödvändighet för att ge nykomlingar tillträde till marknaden.
Jag hoppas därför att rådet i Barcelona äntligen visar handlingskraft och gör allvar av den här avregleringen eftersom det ju redan i Lissabon bestämde att Europa måste bli den mest dynamiska, konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade ekonomin i världen. För det ändamålet krävs en avreglering av energin.

Vachetta (GUE/NGL).
Herr talman! I dag skall vi uttala oss om en snabbare avreglering av elmarknaden.
Efter flygtransporterna, telekommunikationerna, järnvägstransporterna och posten är det nu detta område som skall utsättas för marknadernas diktatur genom att totalt öppnas för konkurrens, under 2003 när det gäller elen och under 2004 för gasen.
Totalt sett kan man ändå inte säga att öppningen av de offentliga företagens kapital varit avgörande. Det har inte blivit de produktivitetsvinster man räknat med. För användaren har nedrustningen av den offentliga servicen försämrat servicens kvalitet och säkerhet och höjt priset med 30 procent för gasen och 5 procent för elen. När det gäller arbetstagarna har vi sett stora minskningar av antalet anställda: 300 000 arbetstillfällen har redan försvunnit inom denna sektor i Europa. För befolkningen har orättvisorna ökat. Endast en handfull aktieägare och spekulanter har intresse av denna avreglering.
I dag måste vi främja en ny energipolitik; vi måste mer än någonsin samordna den offentliga servicen på europeisk nivå.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, kommissionär de Palacio, mina damer och herrar! Avreglering måste innebära fördelar. Det har föredragandena specificerat mycket bra. Vi vill inte att fördelarna skall motvägas av nya skatter, utan vi vill skapa ett system som ekologiskt och företagsekonomiskt garanterar en hållbar säkerhet när det gäller energiförsörjningen. På samma sätt som jag beslutar om jag skall äta en schnitzel eller en sallad till lunch, och därmed bestämmer tillförseln till min personliga energiförsörjning, så vill jag i framtiden också åtnjuta en fri rörlighet för varor, och kunna bestämma mig för sol- eller vattenkraft. Men kanske inte bara antingen eller, utan det vore bra om jag kunde säga att jag i framtiden vill använda 50 procent solkraft och 50 procent vattenkraft i mitt privata hushåll eller i mitt företag. Här lägger jag största vikt vid att det inte sker någon tvärsubventionering. Vi är exempelvis särskilt måna om att slutförvaringen av kärnavfall inte subventioneras från andra områden.
Vi vill också ha en grundläggande försörjning, samhällsomfattande tjänster och uppfyllande av gemensamma ekonomiska och ekologiska åtaganden, men genom offentligt anbudsförfarande, så att tjänsterna garanteras och så att effektiviteten står i centrum.
Kvantifieringen av kvalitet när det gäller el bör garanteras av en extern certifierad tjänst. Vi vill nämligen att förnybar energi, energieffektivitet och energibesparingar skall stå i centrum i framtiden. I framtiden får det inte heller i fråga om nätpriset ske någon diskriminering på grund av elkvantitet eller sättet att producera el. All tvärsubventionering bör i framtiden vara otillåten.

Westendorp y Cabeza (PSE)
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Vi skall rösta om tre betänkanden från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, vilka är av avgörande vikt för det kommande toppmötet i Barcelona. De är av grundläggande vikt för att uppfylla målen från Lissabon, om vi verkligen vill bidra till att skapa världens mest konkurrenskraftiga ekonomi och de är även mycket viktiga för avregleringen av den inre marknaden. Kort sagt, dessa direktiv kommer att gagna konsumenterna.
Det var en komplicerad fråga, det var nödvändigt att skilja mellan två direktiv - direktivet om gas och direktivet om el - och vi var tvungna att arbeta mycket och snabbt. Jag vill gratulera de föredragande, Turmes, Rapkay och Mombaur, eftersom de har genomfört ett mycket bra arbete och dessutom på rekordtid.
På grund av att frågan är så komplicerad förekom det försök att skjuta upp den omröstning vi kommer att genomföra i morgon. Som ordförande har jag gjort allt som står i min makt för att omröstningen skulle genomföras innan Barcelona. Europaparlamentets trovärdighet stod på spel, vi ville inte att Europaparlamentet skulle utnyttjas som en enkel ursäkt för att förklara ett möjligt misslyckande. Detta är ett avgörande test för Barcelona och Europaparlamentet har varit situationen vuxen.
Vi delar naturligtvis våra kollegers - framför allt våra franska kollegers - önskan att kombinera avregleringen med behovet av att upprätthålla effektiva allmännyttiga tjänster och jag anser att allt vårt arbete bör gå i den riktningen.
Ärade ledamöter, det är inte tillräckligt att privatisera eller avreglera om vi inte undviker dominerande ställningar, vilket avsevärt stör konkurrensen. Om de statliga monopolen förvandlas till privata oligopol har vi inte uppnått mycket. Det är mycket viktigt att rättsligt skilja mellan överföring, produktion och distribution, men vi måste dessutom se till att de blir fullständigt oberoende av varandra. Det är detta mitt ändringsförslag handlar om.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman! De ändringsförslag som vi behandlar syftar till en allmän avreglering av marknaden, även när det gäller distributionen och slutkunderna. Målet är att ytterligare utveckla den affärsmässiga verksamheten i en sektor som fram till nyligen var oåtkomlig för kapitalet, eftersom den stod under statlig kontroll.
Ett bra exempel på hur kapitalet gynnas ser vi i fallet med överföringssystemen, som i allt väsentlig sköts av statliga operatörer, vilka bara får täcka sina kostnader, medan de privatföretag som använder dem kommer att fastställa priserna så att vinsten blir så stor som möjligt. Vi påpekar också att Statens elektricitetsverk (??????? ?????????? ???????????, ???) i vårt hemland tvingas köpa elenergi till olönsamma priser av privatföretag, av det enkla skälet att de sistnämnda skall komma in på marknaden. Avregleringen tar ingen hänsyn till sociala behov, till exempel till behovet av att försörja öar och andra svårtillgängliga regioner med energi, och den orsakar också uppenbara svårigheter när det gäller den långsiktiga planeringen. Argumentet att priserna sjunker håller inte, då priserna på de fullständigt avreglerade marknader i Tyskland och Förenade kungariket är betydligt högre än på den delvis avreglerade marknaden i Grekland.
Det är också mycket allvarligt att ändringsförslagen ökar Europeiska kommissionens inblandning. Den slutsats man kan dra är att de enda som kommer att vinna på de nya regleringarna är de stora monopolen, vars inflytande på marknaden dessutom kommer att öka ytterligare till följd av förordningen om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Låt oss inte glömma bort det goda arbete som har utförts för att förbereda denna diskussion, men framför allt när det gäller att förbereda de beslut som skall fattas längre fram, av rådet och kommissionen, samt när det gäller parlamentets kommande riktlinjer.
Vi har sett hur en illusion har brustit: Staten, som skulle reglera de viktigaste tjänsterna utifrån sociala behov, har nästan överallt misslyckats med sin uppgift. Målen rättvisa, opartiskhet och frånvaron av vinstintresse har fallit bort, de har kommit i konflikt med en marknad som blivit kraftlös. Resultatet har blivit missbruk, slöseri, privilegier, byråkrati, snedfördelning och även fallande vinster. Följaktligen måste man - som jag hoppas - snabbt återgå till konkurrens, marknadskrafter, konsumenternas intresse och även de privata företagens vinster, som inte längre bör betraktas som något negativt.
Naturligtvis finns det kvar ett par skyddade områden: monopolföretagen, oligopolen, de dominerande ställningarna - detta nämndes av föregående talare - och även i hög grad en marknad som kontrollerats av karteller och som i många fall fortfarande kontrolleras av karteller. I Italien har vi flera sådana exempel: vi har två stora strukturer, väldiga och omotiverade skyddade områden - ENEL och ENI - som har spelat en utpräglat egoistisk, i vissa fall parasitär, roll.
Det är nödvändigt att ingripa på lämpligt sätt, även när det gäller de direkta kontakterna, inte bara när det gäller leveranserna, utan också när det gäller själva förvaltningen, med en kontroll av det som har brustit, en kontroll av dem som skall utvärdera och av effektiviteten för den produkt som säljs. Detta bör bli föremål för nya ingripanden från Europeiska unionens sida.

Désir (PSE).
Fru kommissionär, kära kolleger! Energin är inte en sektor som andra, och det är anledningen till att debatten inte kan begränsas till enbart frågan om att öppna för konkurrensen och tidsplanen för detta. Säkerheten när det gäller försörjning, territoriell sammanhållning, utveckling av nät och sammankopplingar, modernisering av anläggningar och strävan efter skyldigheter att tillhandahålla offentlig service är lika grundläggande aspekter som kräver långfristiga investeringar utan omedelbar lönsamhet, men som måste garanteras om vi inte vill hamna i en ?kalifornisk situation?. Sektorn måste alltså organiseras noggrant och en balans måste upprätthållas mellan det som sorterar under marknadsmekanismerna och det som måste sortera under andra krav eller andra system.
Vissa här gör sig till ?besjungare? av konkurrensutsättningen. Men när man tittar på situationen i de olika länderna kan man konstatera att lagstiftningsramen är en sak, medan verkligheten för att öppna marknaden är något annat. Marknaden i Tyskland är exempelvis teoretiskt öppen till 100 procent, men åtminstone 3 procent av elen importeras från utlandet. Kanske skulle det vara bättre att planera för en mindre snabb öppningstakt och i stället kunna hålla sina löften. Ur den synvinkeln är det datum som föreslagits av kommissionen för att öppna marknaden för industriella kunder, nämligen den 1 januari 2003, inte realistiskt och ger inte ens tillräckligt med tid för de länder där det blir nödvändigt att anta en lag om införlivande.
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har därför föreslagit en tidsfrist om 24 månader efter att direktivet antagits. Dessutom, och det är innebörden i ändringsförslag 177 som redan nämnts av Philippe Herzog, har vi begärt att man skall se till att när öppningen sker skall sektorns övriga beståndsdelar vara operativa, exempelvis skyldighet till offentlig service, säkerhet när det gäller försörjning, försvar av förnybar energi, anläggningarnas säkerhet samt miljöskydd.
När det avslutningsvis gäller privatkunderna, hushållen, måste man ta hänsyn till det faktum att i vissa länder är rättvisa tariffer en fullständig del av den offentliga servicen. Vare sig man bor på landet, i en isolerad dal eller i stan, betalar man samma pris för sina kilowattimmar. Det betraktas som en del av lika tillgång till offentlig service.
Vi föreslår därför att de stater som så önskar kan behålla en sektor som inte öppnas för konkurrens, så att det fortfarande är möjligt att göra fördelningar, och att rättvis tillgång till offentlig service när det gäller energi fortsätter att vara verklighet i våra länder. Jag hoppas att rådet tar hänsyn till det.

Adam (PSE).
Herr talman! Ett bolag med franska ägare kan sälja el till den brittiska premiärministern. Jag skulle vilja fråga kommissionären när det kan tänkas bli möjligt för ett bolag med brittiska ägare att kunna sälja el till den franska premiärministern. Ända tills en sådan situation kan bli verklig är tanken på en inre marknad för energi bara en politisk illusion.
Den press under vilken den här debatten äger rum har kommenterats flitigt. När kommissionens förslag först lades fram ansåg den brittiska regeringen att de kunde godkännas såsom de löd. Vi har lyckats få in hundratals ändringsförslag vilket säger en hel del om parlamentets livliga fantasi. Vi binder ris åt våra egna ryggar ibland. Vi komplicerar saken ytterligare genom att blanda in frågor som energiverkningsgrad, förnybar energi och sociala frågor. Dessa bör lämnas till andra typer av lagstiftning.
Jag skulle vilja anmärka på två saker. Vad gäller enskilda förordningar anser vi att detta är nödvändigt om en inre marknad skall kunna utvecklas, eftersom de medför den förutsägbarhet och stabilitet som konsumenterna och de nytillträdande behöver, men det bör vara medlemsstaternas sak att spegla de nationella marknadernas olika strukturer. Vad gäller frågan om tredje parts tillgång till infrastrukturen så måste tillträdare på marknaden få veta att de kan få tillgång till infrastrukturen på samma villkor som de som redan finns där. De bör även bli godkända av den nationella regleraren snarare än att bli föremål för ensidiga förhandlingar mellan en infrastruktursoperatör i monopolställning och en eventuell användare.

Clegg (ELDR).
Herr talman! När man läser tidningarna skulle man kunna tro att man kommer att lösa varenda detalj i denna lagstiftning under Europeiska rådets möte i Barcelona. Pressen påstår att man under mötet i Barcelona kommer att bestämma om avregleringen av energi över huvud taget kommer att äga rum och ändå ser jag inte Blair, Aznar eller några andra premiärministrar här. Detta är en viktig sak: avregleringen av elsektorn som är en av de sista delarna av den inre marknaden som fortfarande skall bli föremål för den inre marknadens regler, är ett lagstiftningsförfarande.
Vi måste hävda vår huvudsakliga roll i det lagstiftningsförfarandet. Denna lagstiftning kommer att gå vidare till en andra behandling när de politiska fyrverkerierna i Barcelona glömts bort för länge sedan. Därför är det viktigt att vi vid första behandlingen lägger grunden för lagstiftningens principer så att vi verkligen kan få igenom ett riktigt avreglerande energipaket vid en andra behandling.
Chichester hänvisade tidigare till behovet av att detaljerna stämmer. Han har helt rätt. I den andan har jag två särskilda frågor till Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna som varit angelägen om att marknadsföra sig som den liberala rösten i denna fråga och som ändå kommer att rösta annorlunda i morgon, är jag rädd. För det första; kommer Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna att stödja ändringsförslaget som antogs i utskottet för att garantera att medel för avveckling av kärnkraft inte kan användas som korssubventioner för eloperatörer? Om inte, så bör den förklara varför, på grund av risken för att parterna inte får lika förutsättningar.
För det andra; kommer den att ta tillbaka sina egna ändringsförslag som gått igenom i utskottet, i vilka den kräver förhandlad tillgång? Om de ändringsförslagen bevaras kommer paketet att bli mycket urholkat. Jag ser fram emot att arbeta med er under omröstningen i morgon. Detta har varit en utmärkt ansträngning mellan partierna och å Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps vägnar stöder jag resultatet helhjärtat.

McNally (PSE).
Herr talman! Som vanligt vill jag framföra mina mycket uppriktigt menade gratulationer till de tre föredragande som varit inblandade i detta paket. Avreglering av gas och elektricitet är visserligen en del av Lissabonprocessen men det innebär inte huggsexa inom el- och gasmarknaderna. Vårt intresse måste vara de som vi företräder: både affärskunder, och som de flesta av oss, privatkunder. Vi vill ha så låga priser som möjligt för dem i linje med deras val och för att kunna göra ett val behöver man information, inklusive märkning om elkällan. Man behöver pålitlighet och ingen diskriminering och man behöver hjälp, särskilt på det privata planet, med effektivitetsåtgärder för energi och man behöver stark betoning på plikt inom offentliga tjänster. Jag skulle vilja betona att forskning och utveckling bör vara en plikt inom offentliga tjänster eftersom forskning är en av de områden som står mest på spel på en fri marknad.
Vi har ändringsförslag om ämnen som förnybara energikällor, energiverkningsgrad och kombinerad produktion av värme och elenergi. Detta är viktigt. Vi måste tänka på ett angränsande sätt och direktivet måste innehålla referenser till de områden som kanske täcks av andra direktiv men som också bör nämnas här. Vi vill ha ett angränsande tänkande och vi förväntar oss en bekräftelse från kommissionen om att de åtgärder, som är lika viktiga som dessa direktiv, kommer att bli en del av programmet inom den närmaste framtiden. Vi hoppas därför på en något begränsad framgång vid Barcelonamötet att gå vidare med på ett ansvarsfullt sätt, inte mot en huggsexa utan en kontrollerad, konkurrenskraftig marknad.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! För det första vill jag säga att det fullständiga genomförandet av den inre marknaden för energi enligt min åsikt är den viktigaste åtgärd som kommer att behandlas vid Europeiska rådet i Barcelona. Att parlamentet genomför en omröstning om dessa betänkanden anser jag därför vara mycket lämpligt och jag vill tacka ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, herr Westendorp, för alla ansträngningar som har gjorts för att omröstningen skulle kunna genomföras.
För det andra vill jag precisera vilka mål vi vill nå med dessa förslag. Som Linkohr mycket väl beskrev det, handlar det om något som kan låta lite motsägelsefullt: en reglerad avreglering, en reglerad liberalisering, vilket i stort sett är vad den europeiska avregleringsmodellen går ut på.
Målet är att förse den europeiska ekonomin med alla marknadsfaktorer, samtidigt som vi garanterar våra medborgare en rad rättigheter som vi anser vara grundläggande inom vår samhällsmodell och som även ligger i balans och är solidariska med den sammanhållning som vi vill bygga upp. Det handlar följaktligen om att industriella och kommersiella företag fritt skall kunna välja leverantör vid bestämda tidpunkter, år 2003 för el och år 2004 för naturgas, och för hushållskonsumenterna från och med år 2005.
Konsumenterna och producenterna måste få icke-diskriminerat tillträde till transport- och distributionsnäten. I detta syfte föreslår man att produktion och leverans av naturgas och el separeras ur rättslig synvinkel.
Tarifferna för tillträde till näten kommer att vara fasta och skall fastställas av medlemsstaterna. De skall godkännas och offentliggöras av de nationella behöriga tillsynsmyndigheterna. Varje medlemsstat skall inrätta oberoende tillsynsmyndigheter, och dessa kommer att ha en gemensam miniminivå av befogenheter.
Målet för förslaget till förordning om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel är att främja den gränsöverskridande handeln med el och komma till rätta med en oacceptabel situation, vilket flera av talarna och fördraganden Mombaur har påpekat, och det är att det finns femton elmarknader. Därför verkliga målet för detta förslag är helt enkelt, som Rapkay påpekade, att skapa en europeisk marknad för el och naturgas.
Det finns en ytterligare en rad nödvändiga åtgärder som har utarbetats mer detaljerat till följd av den begäran som gjordes vid Europeiska rådet i Stockholm. Bland dem finns det första betänkandet om genomförandet av de inre marknaderna för el och naturgas, i vilket den förvridning av konkurrensen som orsakas av de olika graderna av öppnande och skillnaderna mellan de genomförda strukturella åtgärderna klart och tydligt framgick.
I december 2001 offentliggjorde kommissionen även ett meddelande om energiinfrastrukturerna, där vi identifierade de förslag som bör prioriteras och fastställer målet att medlemsstaterna skall ha nått en nivå av elsammankoppling motsvarande minst 10 procent av deras installerade produktionskapacitet senast år 2005.
I syfte att garantera ett ökat miljöskydd kommer kommissionen under detta år lägga fram två kompletterande direktiv och i det här sammanhanget vill jag säga till McNally att jag å kommissionens vägnar innan årsskiftet hoppas kunna lägga fram ett direktiv för att främja kraftvärme och som samtidigt ger oss möjlighet att kunna undvika vissa bedrägliga bruk som vi alla känner till och som till syvende och sist innebär ökade utgifter och energislöseri. Som sagt, detta direktiv kommer att främja en lämplig nivå av kraftvärme inom Europeiska unionen.
För det andra hoppas jag även kunna lägga fram ett ramdirektiv om energieffektivitet för utrustning och apparater installerade i alla byggnader som komplement till direktivet om byggnaders energiprestanda.
Herr talman, jag anser att vi med direktivet om främjande av el från förnybara energikällor, förslaget om energieffektivitet i byggnader, det politiska åtagandet för att garantera miljöaspekterna i vår energikonsumtion och förslaget om biobränslen, gör en verklig ansträngning för att kombinera de rådande reglerna i syfte att genomföra de inre energimarknaderna och se till att de fungerar effektivare genom att förbättra energieffektiviteten och miljöaspekterna av energin i Europa.
När det gäller det direktiv och den förordning vi har lagt fram vill jag i första hand gratulera Turmes och Rapkay till deras arbete som föredragande, vilket de har genomfört med precision och allvar, även om vi inte instämmer i vissa konkreta aspekter i några ändringsförslag. Övergripande sett delar vi alla samma anda och samma mål när det gäller ändringarna av de direktiv som för närvarande är i kraft.
Jag välkomnar med tillfredsställelse att parlamentet - och särskilt de två föredragandena - följer riktlinjerna i kommissionens förslag, särskilt när det gäller datum för öppnande, åtskillnad av systemansvariga för näten och de befogenheter som tillsynsmyndigheterna skall ha, eftersom dessa faktorer är av central betydelse för att systemet skall fungera på lämpligt sätt.
Kommissionen anser att de framlagda ändringsförslagen övergripande sett är positiva. De flesta av dem är godtagbara, antingen i sin helhet (med några ändringar i utformningen) eller delvis. Jag avser inte bara de ändringsförslag genom vilka konsumenternas ställning förstärks och de ändringsförslag som handlar om en bättre definiering av tjänster av allmänt intresse (subsidiaritetsaspekterna måste naturligtvis alltid beaktas), utan även de ändringsförslag genom vilka samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna formaliseras och de förslag som handlar om dessa myndigheters befogenheter.
Kommissionen har emellertid några reservationer när det gäller de ändringsförslag som handlar om icke-diskriminerat tillträde till nätet, vilket är absolut nödvändigt för att garantera en lojal konkurrens inom naturgas- och elsektorerna. Därför föreslår vi några åtgärder på det här området: rättslig åtskillnad av de systemansvariga för näten - ett förslag som parlamentet instämmer i - och att fastställa tillträde till nätet på grundval av tariffer som offentliggjorts på förhand, vilket innebär att det förhandlade tillträdet tas bort.
Jag vill tacka Van Velzen som kommer att dra tillbaka de ändringsförslag som handlar om förhandlat tillträde, eftersom jag anser att detta tydliggör debatten mycket och underlättar det slutliga avtalet.
Kommissionen kan inte heller godta det ändringsförslag genom vilket förslaget delas upp i två olika texter, en för el och en för gas, med tanke på att de två marknadernas ömsesidiga beroende ökar och det faktum att den största delen av den nya elproduktionen kommer att grundas just på produktion av naturgas.
Kommissionen anser att det ändringsförslag som handlar om medel för att avveckla kärnkraften är lika viktigt. Kommissionen är medveten om hur viktigt det är att se till att det ständigt finns tillgång till medel för framtida avvecklingar, inte bara för effekterna på den inre energimarkanden, utan även för att se till att dessa medel används särskilt för dessa åtgärder. Dessa fonder är avsedda för ett särskilt ändamål, vilket är tydligt definierat och detta måste alltid respekteras. Av detta skäl och för att behandla den här frågan på lämpligt sätt förbinder sig kommissionen att lägga fram ett förslag under de kommande månaderna, innan den planerade behandlingen av direktivet och förordningen slutförs i parlamentet. Denna fråga är nära sammanlänkad med systemet för garantier och säkerhet för användning och hantering av kärnkraft. Det är ytterst viktigt att se till att medlen är tillgängliga inom den ram som gäller för dessa och vi undersöker den bästa rättsliga metoden för att komma med ett förslag i den riktningen.
När det gäller förordningen vill jag även gratulera Mombaur till hans fantastiska arbete. Kommissionen kan stödja de flesta av de ändringsförslag som har lagts fram, i vissa fall behöver små ändringar införas. Så är till exempel fallet med de ändringsförslag i vilka det föreslås att en grupp av nationella tillsynsmyndigheter med rådgivande funktion skall inrättas, eller de förslag där man föreslår att särskilda regler skall fastställas för de så kallade nationella sammanlänkningarna.
Jag går över till att ta upp de ändringsförslag som vi har svårt att godta. Nummer 19 till exempel, i vilket man föreslår att förfarandet för kommittén för energireglering som förutses i förordningen endast skall gälla i fyra år, och att parlamentet och rådet efter den tidsperioden åter skall pröva denna fråga på förslag från kommissionen. Jag vet att parlamentet har beaktat denna bestämmelse om åtskillnad i regelverket om finansiella tjänster och Lamfalussyrapporten, men ordförande Prodi sade själv tydligt i sin förklaring inför parlamentet den 5 februari att detta fall inte fick utgöra ett prejudikat. Jag kan emellertid försäkra er om att kommissionen kommer att anstränga sig till det yttersta för att garantera största möjliga öppenhet i sina förbindelser med parlamentet när det gäller det planerade förfarandet i förordningen om tillträde till nätet för den gränsöverskridande handeln med el i enlighet med överenskommelsen mellan Europaparlamentet och kommissionen om de metoder som skall tillämpas för kommittéförfarandet.
Ändringsförslagen 5, 6, 7, 16, 20, 22, 23, 24 och 25 handlar om att ta bort alla hänvisningar i förordningen om medlemsstaternas tillsynsmyndigheter och man föreslår ett mer neutralt uttryck som behörig myndighet. Jag anser inte att dessa ändringsförslag är lämpliga, eftersom kommissionens politik på det här området grundas på principen att alla medlemsstater skall utse en eller flera tillsynsmyndigheter, vilka har en grundläggande funktion i genomförandet av förordningen. Om dessa ändringsförslag godtas kan man även se det som en motsägelse mot inrättandet av en rådgivande kommitté som utgörs av de nationella tillsynsmyndigheterna, vilket föreslås i en rad ändringsförslag från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och som kommissionen stöder. I kommissionens förslag ges emellertid subsidiaritetsprincipen tillräcklig marginal, i syfte att varje medlemsstat skall kunna välja den metod som passar bäst.
De ändringsförslag som handlar om den behandling man bör ge den integrerade genereringen av de nationella tariffsystemen kan inte heller godtas. Denna typ av generering måste behandlas på lämpligt sätt inom de nationella tariffsystemen, principerna om icke-diskriminering måste respekteras och de kostnader som finns upptagna i förordningen måste återspeglas. När det gäller den viktigaste faktorn, el som produceras av förnybara energikällor, måste direktivet om förnybara energikällor följas. Därför är det inte lämpligt att integrerade producenterna skall slippa betala vissa allmänna tariffer, vilket leder till att behandlingen från fall till fall försvinner.
Tre av ändringsförslagen handlar om att det skall preciseras i förordningen att harmoniseringen av tariffer för tillträde till de nationella näten skall begränsas till de tariffer som är tillämpliga för producenterna och att dessa skall sänkas. Denna bestämmelse är emellertid alltför restriktiv. De nationella tarifferna bör harmoniseras på grundval av en övergripande grundstruktur för tariffsystemen, och de normer som gäller för de nationella näten måste beaktas. Följaktligen kan vi inte heller godta detta ändringsförslag.
Vi anser inte att det är nödvändigt att förordningen och direktivet skall träda i kraft samtidigt på grund av att de är kopplade till varandra, vilket föreslås i ändringsförslag 35. Det är nödvändigt att främja den gränsöverskridande handeln hur som helst, oavsett om några ändringsförslag till det direktiv om el och gas som för närvarande är i kraft godtas eller inte.
Herr talman, avslutningsvis vill jag säga att omröstningen om dessa texter är av allra största vikt. Jag hoppas att parlamentets stöd till de huvudsakliga riktlinjerna och det breda samförstånd som råder mellan parlamentet och rådet om åtgärderna leder till att förhandlingarna i Barcelona får en skjuts framåt och att parlamentet, rådet och kommissionen sedan, vilket Adam betonade förut, fullständigt stöder denna reglerade avreglering av el- och gassektorn i sina förhandlingar, eftersom det är en viktig pusselbit i genomförandet av den inre marknaden och följaktligen för den europeiska ekonomins konkurrenskraft.

Turmes (Verts/ALE).
Herr talman! En ordningsfråga; som en av föredragandena i debatten som vi just hållit skulle jag vilja säga att de omständigheter under vilka denna debatt hölls är absurda. När jag började tala fanns det bara tre ledamöter i kammaren och kommissionären hade inte haft tid att vara med, eftersom denna kammare inte kan fastställa en klart angiven tidpunkt då debatten börjar. Som föredragande hade jag bara två och en halv minut och min kollega, Rapkay, hade också bara två och en halv minut för att ge förklaringar till ett direktiv om den europeiska marknaden för el och gas. Nu när vi lyssnar till kommissionärens svar är det så mycket oväsen att det nästan är omöjligt att höra henne. Herr talman! Var snäll att organisera förfarandena på ett sådant sätt att vi kan diskutera detta med värdighet.
(Applåder)

Talmannen. -
Angående frågan som ni tog upp om organiseringen av debatterna har vi haft en omfattande informell diskussion under talmanskonferensen om att försöka skapa större utrymme för debatt. Detta har med våra röstningsförfaranden att göra och så vidare. Vi kommer så småningom också få Corbetts rapport om detta, vilket kommer att hjälpa oss i detta avseende. Det är av högsta prioritet att skapa större utrymme för debatt, förhoppningsvis inom en inte alltför avlägsen framtid.
Jag kan bara säga att jag instämmer helt i vad ni säger om värdigheten i kammaren. Varje gång jag har varit talman har jag efter bästa förmåga försökt kräva att kammaren lyssnar till talarna på ett värdigt sätt som passar sig i parlamentet.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Förenklat förfarande: 
Förslag från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor till rådets förordning om ett övergripande ramverk för gemenskapens insatser för att underlätta genomförandet av ett europeiskt civilrättsligt område (15532/2001 - C5-0021/0109 (CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar).)

Betänkande (A5-0034/2002) av Encarnación Redondo Jiménez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor 
om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 3528/86 om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar (KOM(2001) 634 - C5-0551/2001 - 2001/0267(COD)) 
och 
om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder (KOM(2001) 634 - C5-0552/2001 - 2001/0268(COD))
(Parlamentet antog båda lagstiftningsresolutionerna som gick till omröstning i tur och ordning.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0052/2002) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2027/97 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor (10794/1/2001 - C5-0641/2001 - 2000/0145(COD)) (föredragande: Sanders-ten Holte)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0070/2002) av Lord Inglewood för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om tillämpning av internationella redovisningsstandarder (KOM(2001) 80 - C5-0061/2001 - 2001/0044(COD)) 
Före omröstningen:

Inglewood (PPE-DE).
Herr talman! Om kammaren följer mina rekommendationer - vilket jag hoppas att den kommer att göra - kommer detta nå ett resultat som utskottet för rättsliga frågor kommit överens om och som kan godtas av kommissionen och rådet. Röstningslistans mönster är något invecklad därför att texten är krånglig och det som förslagits behandlar förslagna punkter. Jag har försökt att vara öppen om detta och jag vet att det socialdemokratiska partiets grupp har varit bekymrade över detta. I morse talade jag med Berenguer, medföredraganden, som jag tror kan bekräfta nu att han är nöjd med det jag förslår, d.v.s. att vi bör rösta emot den andra delen av ändringsförslag 3 och emot ändringsförslag 6. Om mitt förslag följs bör det leda till ett antagande av denna viktiga text vid en första behandling.

Berenguer Fuster (PSE).
Herr talman! Jag bekräftar vad Lord Inglewood sade: Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att rösta emot den andra delen av ändringsförslag 3 och ändringsförslag 6. Jag anser att textens sammanhang förstärks på så vis. Jag tar tillfället i akt för att gratulera Lord Inglewood till hans fantastiska arbete.

Paciotti (PSE)
. (IT) Herr talman! Jag lägger fram ett muntligt ändringsförslag. Jag vill ersätta det som sägs om att den europeiska garanten är ?bunden av målet i förordning nr 1049? med ?underställd gemenskapsrätten och därmed Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001?, och där det står ?är bunden av fördraget enligt vilket unionens beslutsprocess borde vara så öppen som möjligt? föreslår jag i stället ?samt de fördragsbestämmelser som gäller skydd av grundläggande rättigheter och friheter och där det fastställs att beslutsfattandet i unionen skall vara så öppet som möjligt.?. Jag hoppas att ingen har några invändningar mot detta.

Paciotti (PSE).
Herr talman! Jag vill föreslå att vi skjuter upp omröstningen om lagstiftningsresolutionen. Här gäller det ett beslut som är föremål för ett interinstitutionellt avtal: Parlamentet, kommissionen och rådet borde vara överens. Den text som godkändes i omröstningen i dag skiljer sig från den som föreslogs av kommissionen och som, såvitt jag vet, godkändes av rådet. Därför vill jag att vi skjuter upp omröstningen om lagstiftningsresolutionen för att se om de andra institutionerna skulle kunna acceptera våra ståndpunkter eller för att åtminstone försöka komma fram till en gemensam ståndpunkt.

Bonde, Krarup, Okking och Sandbæk (EDD)
. (DA) Vi har röstat emot betänkandet på grund av att det är fråga om en förordning och inte ett direktiv. På grund av nationella förhållanden och skillnader finns det ett behov av flexibilitet, vilket i större utsträckning kunde ha uppnåtts med ett direktiv.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I går kväll, när jag medverkade i TV-programmet ?Telelombardia? från Milano, ringde en dam som hette Lucia till mig och berättade att hon hade rånats när hon tog ut sin pension, som hon gör varje månad. Följaktligen visste hon inte hur hon skulle kunna klara sig månaden ut. Vad har nu detta med Paciottis betänkande om datatillsynsmannen att göra, undrar ni kanske? Jo, med denna händelse i bakhuvudet frågade jag mig: Vi skall rösta för Paciottis betänkande om skydd av personuppgifter, för det är mycket viktigt att skydda uppgifter, men när kommer vi någonsin att få ett skydd för pensionärerna, framför allt de fattigaste pensionärerna som går för att ta ut sin pension och som drabbas av kriminalitet och våld, något som för dem är mycket, mycket skadligt? Jag hoppas att Paciotti snart kommer att börja fundera på att skydda pensionärerna, och inte bara på att skydda uppgifter.

Talmannen. -
Tack herr Fatuzzo, för ett genialiskt sätt att introducera ert favoritämne.
Betänkande (A5-0068/2002) av Färm

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! När det gäller kommissionens budget, liksom när det gäller budgeten för parlamentet och alla de övriga europeiska institutionerna, finns det alltid mycket att säga. Låt mig bara säga att även om jag röstade för, så hoppas jag att mycket snart, herr talman, så kommer kommissionen att använda sina resurser till att informera samtliga arbetstagare som lever i Europeiska unionen och kandidatländerna om deras rätt till pension. Det är i själva verket så att många medborgare inte känner till reglerna och statens lagar och de vet inte hur de skall kunna utnyttja alla sina rättigheter. Dessutom hoppas jag att vi snart skall få en europeisk TV som låter oss se hur vårt parlament arbetar, och även det som händer i denna kammare under röstförklaringarna, som i detta ögonblick. Jag tror det skulle vara mycket lärorikt och intressant.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Med tanke på riktlinjerna i Göran Färms betänkande, tycks inte budgeten för 2003 bli mycket annorlunda än de föregående, vilket innebär att vi på nytt kommer att få en nedskuren budget på grund av stabilitetspakten. Trots att nya prioriteringar år efter år ger upphov till ökade behov, består den politik som vi har följt av att omfördela gemenskapspengarna från gamla prioriteringar till nya och vice versa. Man vill alltså utvidga Europeiska unionen till mer än tio länder och om möjligt bibehålla samma summor och till och med spara in, vilket är oacceptabelt.
Översynen av budgetplanen är ett oumbärligt villkor för att garantera principen om ekonomisk och social sammanhållning, en budget som verkligen är fördelande och en adekvat finansiering för utvecklings- och samarbetspolitiken. I år prioriterar föredraganden utvidgningen men förlorar sig i administrativa frågor utan att ifrågasätta kommissionens knappa förslag till finansiering av utvidgningen, utan att garantera anslagsöverföringarna för att förbereda anslutningen 2002 och 2003, och trycker i stället på prioriteringen att finansiera att tredje pelaren - rättsliga och inrikes frågor - blir en gemenskapspelare, och stöder förstärkandet av anslagen till Europol, Eurojust och de yttre gränserna, men glömmer de viktiga sociala områdena, främst sysselsättning och förbättrande av levnadsvillkor. Han tar upp budgetgenomförandet, framför när det gäller strukturfonderna, men lägger inte fram någon lösning i form av något klart åtagande för att öka betalningsbemyndigandena på nivåer som garanterar ett korrekt genomförande. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken tas inte upp, fastän 2003 är det första tillämpningsåret av denna (därför har vi lagt ett förslag), och dörren öppnas för en medfinansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Finansieringsbehoven för kategori 4, externa åtgärder, tas upp vagt trots att prioriteringarna ökar (Palestina, Timor, Afghanistan, Argentina, Balkan, Medelhavsområdet och humanitärt bistånd) utan att ytterligare medel anslås.
Föredraganden vacklar mellan omfördelning av anslagen och ökning av dem, utan att någonsin bli tydlig. Därför är vår inställning negativ.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Europaparlamentet får diskutera om allt det vill men ett riktigt parlament har rätt att ta initiativ och har sista ordet när det gäller koalitionsbildning, lagstiftning och budget. I EU görs åtskillnad mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter och hamnar den stora jordbruksbudgeten utanför parlamentets beslutanderätt. Dessutom används strukturfonderna till att via byråkratin i Bryssel pumpa tillbaka pengar som kommer från de rika medlemsstaterna till samma rika stater. Rådet ser hela tiden till att budgeten minskar i omfattning. Pengar för militära äventyr utanför EU och återuppbyggande av de skador som de här krigen förorsakat i Serbien, Kosovo och Afghanistan tas från andra tidigare fastställda ändamål. Ledamöter från olika EP-grupper framför berättigad kritik mot detta handlingssätt utan insyn som väljarna inte kan påverka. Det är dock deras partivänner i rådet och kommissionen som är ansvariga för det här vansinnet och som fortfarande inte vill ändra på någonting. Budgetutskottet söker nu medel för att klara följderna av den förväntade fördubblingen av antalet officiella språk, bland annat genom att placera tolkar på distans, vilka dessutom skall behöva tolka till andra språk än sitt modersmål. Översättningar av dålig kvalitet och överbelastning av arbetstagarna är ingen lösning på det här problemet.

Lulling (PPE-DE)
. (DE) I sin punkt 15 beklagar parlamentet enligt Stenmarcks betänkande att uppdelningen av parlamentets tjänstemän på tre arbetsplatser även i fortsättningen utgör ett stort hinder för en bättre tilldelning av humanresurserna, och pekar särskilt på att behovet av att bibehålla ett antal tjänster i Luxemburg leder till en överflödig fördubbling av en rad tjänster. Vidare hoppas parlamentet enligt betänkandet att den förestående utvidgningen kommer att ge tillfälle till en förbättring av uppdelningen av tjänsterna mellan Bryssel och Luxemburg.
Vad är det för mening med detta? Detta stycke är tydligt inriktat på att undergräva Edinburghavtalet beträffande fördelningen av tjänsterna i de enskilda europeiska institutionerna, där det fastslogs att Europaparlamentets generalsekretariat skall ligga i Luxemburg. Det är inte parlamentets sak, och absolut inte med hjälp av en artikel som göms i ett budgetbetänkande, att direkt eller indirekt ifrågasätta detta beslut. Den enda auktoriteten på denna punkt är och förblir Europeiska rådet, och såvitt jag vet håller rådet fortfarande fast vid sitt beslut från 1992.

Poos (PSE)
. (FR) Genom att punkt 15 delvis skulle behållas blev jag tvungen att rösta för Stenmarcks betänkande om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning under 2003.
Denna punkt som infördes i utskottet efter ett ändringsförslag från en brittisk konservativ är en provokation mot den europeiska offentliga servicens integritet och opartiskhet, och ett angrepp mot Luxemburg som Europaparlamentets arbetsplats.
De som inte döljer sin aversion mot den europeiska integrationsprocessen borde åtminstone respektera den historiska sanningen och lagligheten såsom den framgår av fördragen.

Talmannen. -
Jag förklarar härmed röstförklaringarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.54 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0053/2002) av Georg Jarzembowski för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om regler och förfaranden för att av bullerskäl införa driftsrestriktioner vid flygplatser i gemenskapen (KOM(2001) 695 - C5-0667/2001 - 2001/0282(COD)).

Jarzembowski (PPE-DE)
Herr talman, fru vice ordförande, kära kolleger, kära åhörare på läktarna! Vi ägnar oss nu åt ett förslag från kommissionen om att ytterligare minska bullret vid och omkring flygplatserna. Vi införlivar därmed en överenskommelse som antogs vid ICAO:s (Internationella civila luftfartsorganisationen) konferens förra hösten och som gäller över hela världen. Naturligtvis hyser jag personligen här vissa betänkligheter, eftersom man vid ICAO:s konferens gjorde en systemändring. Man avstod från att helt rensa bort vissa flygplanstyper respektive avstå från att använda dem tills vidare, och gick över till en s.k. balanserad ansats, dvs. man tittar inte på flygplanstyperna, utan ser individuellt på bullersituationen vid varje flygplats, och beroende på bullersituationen vid flygplatsen inför man begränsningar.
Oberoende av detta generella förbehåll - efter fem år skall man göra en översyn av dessa bestämmelser - är vi inom utskottet av den uppfattningen att vi bör genomföra de globala avtalen från Montreal genom denna ansats, och söka finna en balanserad lösning för varje flygplats. Detta slag av minskning av bullret, som är olika för varje flygplats, ger oss samtidigt en möjlighet att upphäva hushkit-förordningen. Denna hushkit-förordning kommer att ge oss lite svårigheter med USA och annat tredje land, eftersom inflygningsrättigheterna för dessa flygplan från och med den 1 april i år automatiskt skulle läggas på is.
Eftersom den nya balanserade linjen har rått alltsedan Montreal, kan vi avstå från denna hushkit-förordning och därmed avsluta konflikten med USA, och här vill jag också helt klart säga att amerikanerna inte bör glömma att också ta tillbaka sitt klagomål enligt artikel 84, om vi tar tillbaka vår hushkit-förordning.
På grund av tidsgränsen den 1 april var vi tvungna att behandla lagen snabbt, och jag måste säga att det verkligen lyckades. Även om vi till en början hade vissa problem med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som rörde befogenheter, enades vi om att detta utskott skulle sammanställa ett lämpligt yttrande. Vi tog upp det, och genomförde ett inofficiellt trepartsförfarande tillsammans med föredraganden av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, så att det inte uppstod någon kamp i kammaren mellan områdena miljö och transporter. Jag vill tacka vice ordföranden och även rådets företrädare så hjärtligt för att det informella trepartsförfarandet kunde avslutas på ett bra sätt.
Jag vill påpeka för kammaren att vi har två tekniska ändringar, som jag kommer att föreslå i morgon, eftersom vi på grund av snabbheten i förfarandet råkade göra två redaktionella fel. Det finns avvikelser mellan det vi kommit överens med rådet om, och det som står i förslagen. Men det kommer vi att ändra.
I sak vill jag påpeka att vi som parlament har hävdat oss på två centrala punkter. Vi genomdrev att definitionen av närflygplatser skall ändras. Hittills har närflygplatser bara varit flygplatser, där det vid sidan om också fanns en alternativ flygplats. I och med detta fanns det praktiskt taget inga närflygplatser. Vi har utvidgat denna definition genom att ta bort den alternativa flygplatsen som ett krav. Vi lät det trots detta inte spåra ur, för att undvika konflikter med amerikanerna, och vi sade att närflygplatser är flygplatser i enlighet med vad som definieras i bilaga I. Den kan ändras av medlemsstaterna tillsammans med kommissionen i ett utskottsförfarande. Därmed har vi möjlighet att för särskilt drabbade områden, särskilt drabbade närflygplatser, införa skärpta föreskrifter om bullerskydd. Men, och här riktar jag mig till de socialdemokratiska vännerna i denna kammare, det generella kravet, en skärpning från minus 5 EPNdB till minus 8 EPNdB, skulle leda till en konflikt med USA, men också ge oss interna problem, eftersom medlemsstaterna inte alls är villiga att acceptera en sådan skärpning, och eftersom flygplatserna för ögonblicket inte heller vill det. Det betyder att vi i ansatsen faktiskt bör behålla minus 5. Där situationen är svår kan man använda definitionen av närflygplatsen som ett medel. Därför vädjar jag enträget till kammaren att inte rösta för förslag 21 och 22, för att inte äventyra kompromissen med rådet.
För det andra har vi - det säger jag också till alla våra miljövänner i kammaren - fått rådets godkännande att redan nu fastslå att vi i samband med översynen om fem år skall sträva efter strängare bestämmelser än minus 5. Det betyder att vi har gett tydliga signaler om att vi vill ta hänsyn till medborgarna, till deras känslighet och deras hälsa. Men samma medborgare vill fara på semester, samma medborgare vill flyga till Europaparlamentet. Alltså måste man finna en kompromiss mellan de människors intressen, som vill flyga, och de människors intressen som bor vid flygplatsen. Jag tror att vi har funnit den kompromissen.
Jag ber om att hela kammaren i morgon på övertygande vis beslutar om det som vi med hjälp av kommissionens förlikningsenheter har förhandlat fram tillsammans med rådet, ty då kan vi redan i första behandlingen avsluta detta svåra och utrikespolitiskt så viktiga ärende.

Blokland (EDD)
Herr talman! Ämnet flygbuller verkar ännu en gång ge upphov till konflikter, konflikter mellan Europeiska unionen och Förenta staterna och konflikter mellan utskott i Europaparlamentet.
Konflikten med Förenta staterna är mycket nära att lösas. I morgon kan plenarförsamlingen göra ett enkelt slut på konflikten genom att acceptera den kompromiss som uppnåtts med rådet. För miljöutskottets del blir det inte några större besvär eftersom följande fyra saker har blivit lösta på ett tillfredsställande sätt.
För det första har möjligheterna att räkna en flygplats som närflygplats utökats. Det är positivt för bekämpandet av buller eftersom närflygplatserna får vidta mer långtgående åtgärder.
För det andra har undersökningsskyldigheterna i bilaga II nu formulerats på ett sådant sätt att de inte utgör några onödiga hinder för vidtagandet av åtgärder.
För det tredje har en möjlighet skapats för att efter fem år kunna förbjuda nästa fas av flygplan.
För det fjärde begränsas nu undantagsreglerna för utvecklingsländer till en period på tio år.
Sammanlagt har 33 kompromissändringsförslag lämnats in, varigenom de flesta av miljöutskottets ändringsförslag kan utgå. Jag har dock lämnat in de två första av miljöutskottets ändringsförslag som komplettering. Miljöskäl bör nämligen enligt artikel 6 i fördraget integreras i transportpolitiken.
Såsom föredragande Jarzembowski redan påpekat så finns det fortfarande ett par små ändringar, muntliga komplement till ändringsförslagen som lagts fram och även ändringen av ändringsförslag 12, varigenom vi kommit fram till fullständig överensstämmelse.
Herr talman! Jag rekommenderar plenarförsamlingen att i morgon ge kompromisspaketet sitt stöd så att lagstiftningsprocessen kan slutföras i en behandling. Det är viktigt för att lösa en sedan länge släpande konflikt med Förenta staterna om hushkit-förordningen.
Avslutningsvis kan jag, med avseende på konflikten mellan utskotten i Europaparlamentet, inte göra annat än dra slutsatsen att det här betänkandet felaktigt hänvisats till utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Lyckligtvis har vi i gott samarbete med Jarzembowski uppnått enhällighet med rådet. Därför bör vi nu lämna den här konflikten bakom oss.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Får jag också säga till kollega Jarzembowski: slutet gott, allting gott! Jag är jätteglad att vi till sist hamnat på samma våglängd.
Herr talman! Bullerproblem i närheten av flygplatser är alltid ett mycket känsligt problem för de medborgare som bor i närheten och Jarzembowski, som bor i Hamburg, vet det bara allt för väl. Vad kan man göra åt det? Det finns två sorters åtgärder. Ett, man kan utveckla flygplan som avger en låg bullernivå, man kan göra något åt dag- och nattbelastningen, åt antalet tillåtna flygningar, man kan mäta bullret - att mäta är att veta - och man kan förbjuda vissa typer av flygplan. Det har vi gjort, vi har förbjudit bullerspridarna, hushkits, och det var jag helt och hållet för.
När man gjort allt det så finns det dock mer att göra och det är att isolera och indela i zoner. Isolera och dela in i zoner, det kostar otroligt mycket pengar, väldigt mycket pengar. Inte bara för myndigheterna, för det som myndigheterna ger ut måste ju medborgarna till sist betala för. Det betyder alltså att vi, när det blev problem med förbudet mot flygplan, var tvungna att fundera över nya åtgärder. Hushkit-förordningen måste bort. Kommissionären kunde inte göra något annat. Hon började förhandla med medlemsstaterna och slutligen kom det fram något nytt. Något nytt som jag just nu hyser mina tvivel kring.
Varför tvivlar jag? Om vi ser till vilka effekter de nya åtgärder som avtalats för hela världen inom ramen för ICAO har, inte bara på befolkningen i Europa utan även befolkningen i alla andra städer i världen, så tror jag det är bra att vi har gjort det här.
Jag tackar kollega Blokland som i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ombesörjt vissa skärpningar, vilka för övrigt stöds av PPE-delen av vår partigrupp i miljöutskottet. Det har gjorts anpassningar, det har gjorts skärpningar och, herr talman, jag måste säga att om jag skulle kunna avsluta varje ärende på det här sättet så kommer jag att fortsätta vara ense med kollega Jarzembowski. Och nu fru kommissionär: lycka till!

Stockmann (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Först vill jag tacka föredraganden för hans konsekventa betänkande och hans engagerade strävan efter kompromisser. Vi kommer också att ta med den största delen av hans kompromisser. Men jag måste säga emot honom något när det handlar om kontakten med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - den var visserligen rättsligt korrekt, men politiskt var den inte helt optimal!
Beträffande själva problematiken: En tredjedel av alla europeiska flygplatser har för närvarande bullerproblem, problemen tilltar, och det gör också ökningen av flygtransporterna. Vi har haft en fördubbling av flygtrafiken under de senaste tio åren, och en ytterligare fördubbling kommer kanske att ta ännu kortare tid, ty flygning blir något vardagligt. Jag tänker bara på ?the low cost carrier?, samt östutvidgningen och andra frågor; de kommer snabbt att ta oss ur den nedgång - de första tecknen syns ju redan på ökningen - som vi råkade ut för på detta område den 11 september.
Bullerproblemen tilltar i städerna på grund av ökad trafik, och i storstadsområdena kommer också invånartätheten att öka. Samtidigt tilltar också önskemålen om ökad livskvalitet, dvs. acceptansen av ytterligare buller avtar. Därför är det också meningsfullt att vi här försöker åstadkomma ett så effektivt förslag till direktiv som möjligt. Det är meningsfullt att träffa internationella överenskommelser, ty detta är ju en global affär. ICAO-överenskommelsen om det nya fjärde kapitlet togs fram med mycken möda, men den har inte en jämn effekt, och därför är det bra att införa dessa extra möjligheter till inskränkningar av driften vid enskilda flygplatser, som där möjliggör strängare värden för buller.
Det är också viktigt att vi spelar en mer framträdande roll inom ICAO, ty vi står inför ytterligare internationella överenskommelser, och vi måste också inom kort räkna med ytterligare internationella konflikter. Därför är det verkligen viktigt att överväga var vi vill bli starka. Jag tänker bara på ?open sky?-avtalet, och subventionerat flyg från tredjeland, som kommer att stå på dagordningen redan nu.
Å andra sidan är det egentligen ingen mening med - det är ingen stor brådska - att förkorta det parlamentariska förfarandet, ty jag tror att man också i USA kommer att inse att parlamentariska förfaranden tar sin tid. Vi betraktar tre punkter på lite olika sätt. För det första: Vi vill ännu tydligare föreskriva att det om fem år, efter översynen, skall finnas en tendens att höja gränsvärdena; det vill vi att man redan nu ha fastslagit med dessa 8 decibel. För det andra: Så snart som möjligt bör det göras nödvändiga inskränkningar i driften, enligt vår uppfattning snabbare än vad kommissionen har föreslagit - jag håller mig här till omröstningen i min grupp, och i mindre utsträckning till min egen åsikt. För det tredje: Vi bör kanske ändå än en gång diskutera närflygplatserna, och här tycker jag själv att den kompromiss är riktig, som man kommit fram till tillsammans med rådet och kommissionen, att så att säga utvidga definitionen, för att inte bara de ursprungliga fyra, utan alla flygplatser i storstadsområdena skall räknas dit, när man behandlar transporterna inom gemenskapen - och jag tror att även min grupp under tiden kommer att stödja den, även om det sker efter viss diskussion.
Avslutningsvis ytterligare två punkter: När det gäller motorerna måste man fortsätta med internationella överenskommelser, och vi kommer även att diskutera buller i samband med förordningen om ankomst- och avgångstider, nämligen hanteringen av totalt buller, och det blir spännande. Jag är säker på att vi i nästa runda kommer fram till bärkraftiga kompromisser. Än en gång tack så mycket till föredraganden!

Sterckx (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär! Är det här idealet? Det tror jag inte. Jag tror dock att det här under rådande förhållanden är det bästa vi kan åstadkomma på papper. Man kan alltid säga: vi skall utarbeta en massa normer bara för Europeiska unionen och sedan gör vi dem så stränga att vi visserligen blir nöjda och glada, men att de gör det omöjligt för ett genomsnittligt bolag att fungera. Vi har gjort vårt val. Vi har diskuterat frågan om internationellt, globalt eller europeiskt. Jag tror att vi under rådande förhållanden gjort ett klokt val. Det är förresten under tryck från vad vi sagt som man på internationell nivå antagit den stränga normen. Om alla medlemsstater antagit den normen i ICAO, tycker jag det verkar nödvändigt att vi som gemenskapsinstitution ser till att det också blir lag i unionen. Jag håller i alla fall med om den principen och jag tror att föredragandena, både den från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och den från utskottet för miljöfrågor, folkhälsa och konsumentfrågor - och jag är ledamot i båda utskotten, jag känner mig alltså inte lika schizofren som vissa av mina kolleger gör, jag känner mig glad på båda sidor - har gjort ett bra jobb. Även för att direktiven innehåller den flexibilitet som behövs, eftersom ett system införts som gör att du kan arbeta per flygplats, varvid du kan välja åtgärder och varvid du kan göra det inom en europeisk ram så att de personer som har besvär med buller behandlas jämlikt upp till en viss nivå. Det är ju när allt kommer omkring också meningen med vårt arbete: se till att människor har så litet besvär som möjligt och ändå upp till en viss nivå försona två saker med varandra som egentligen är oförenliga.
Revisionen efter fem år blir strängare men jag tycker inte att vi redan nu måste fastställa en gräns. Jag tror att det vore mycket oklokt, jag tror förresten också att det skulle kunna få hela förslaget att haverera, vilket alltså vore mycket illa, eftersom vi måste gå snabbt fram. Parlamentet måste alltså godkänna det här så att en lagtext har lagts fram före 1 april och så att vi kan dra tillbaka hushkit-förordningen.
För det ändamålet måste vi, det är vi överens om, titta litet på artikel 5, punkt 1. Det skall vi göra och jag skulle vilja be er, fru kommissionär, om en sak. Kan ni inte se till att vi så snabbt som möjligt får en enhetlig, gemensam mätmetod för den här sortens buller, en sådan har vi nämligen inte än. Jag tycker att ni borde lägga fram ett förslag till mätmetoder, så att vi objektivt på varje plats kan fastställa hur man skall mäta, och att det gäller då på samma sätt för varje flygplats. Jag tror att det också för oss ett stort steg framåt i hanteringen av det här problemet.

Lannoye (Verts/ALE).
Herr talman! Jag delar inte den entusiasm som flertalet av mina kolleger uppvisar när det gäller resultatet som uppnåtts rörande detta direktiv. När det konkret gäller politiken för att minska bullerstörningar, vilket särskilt oroar dem som bor nära flygplatser, handlar det snarare om ett steg bakåt. Genom förslaget avskaffas rådets förordning, som skulle träda i kraft den 1 april och som syftade till att förbjuda ?hushkit?-flygplan att landa, gamla flygplan med ljuddämpningsanordningar men vars totala prestanda bedöms som otillräckliga. Förordningen ersätts av ett direktiv som bygger på ett så kallat balanserat synsätt när det gäller bullerhantering, men som mycket konkret begränsar manöverutrymmet för medlemsstaterna när det gäller kampen mot bullerstörningar och förlänger ?hushkit?-flygplanens livslängd. De ändringar som föreslagits av utskottet för regionalpolitik, transport och turism och godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor förbättrar sannolikt den slutliga texten. Men vi befinner oss ändå i en situation där medlemsstater som inte gör något för att förbättra kampen mot buller i närheten av sina flygplatser i praktiken kommer att tillämpa en dumpningspolitik som riskerar att utvidgas under de kommande åren, eftersom vi för närvarande upplever en stor ökning av flygtrafiken. Reglerna för att kunna agera på ett specifikt sätt är dessutom relativt komplexa och kommer alltså att bromsa initiativen.
Jag skulle i det hänseendet vilja erinra om att Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna för några månader sedan gav närboende vid Heathrowflygplatsen i London, som klagade över buller nattetid, rätt och man fastställde att det var en mänsklig rättighet att ha ett sunt boende och få sova. Jag tror därför att för att förfarandet skall vara förenligt med detta beslut från domstolen för de mänskliga rättigheterna måste kommissionen snabbt ta ett nytt initiativ, föreslå ett direktiv som begränsar buller inte bara kring flygplatserna utan ett direktiv som fastställer normer för exponering för buller, som på så sätt skulle möjliggöra en harmoniserad situation inom Europeiska unionen.

Foster (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka min kollega, Jarzembowski, för hans hårda arbete. Som Jarzembowski har förklarat är det oerhört viktigt att detta direktiv upphäver det ursprungliga ?hushkit-förordningen? inom den tidsram som fastställts. Efter att ha diskuterat ?hushkit?-frågan då och då sedan många av oss blev invalda 1999 och i flera år innan dess, kommer det utan tvekan som en lättnad att den här diskussionen kan slutföras. Det är värt att påminna några av våra kolleger att när avtalet mellan EU och USA träffats vid Internationella civila luftfartsorganisationens (ICAO) möte i Montreal var alla medlemsstaterna företrädda och gick med på de förslag som lades fram. Lösningen för dessa förslag var en god avvägning. Om vi skall ha någon trovärdighet skulle det vara löjligt om vi i detta parlament sedan tog tillbaka det som var överenskommet.
Som någon som bott nära Heathrow i London, den mest trafikerade internationella flygplatsen i världen, i 30 år och som kan bekräfta det välstånd och de arbetstillfällen som kommer från en framgångsrik näringsgren, tycker jag att det är oerhört tråkigt att vissa ledamöter kanske skulle föredra att vinna partipolitiska poäng snarare än att ta sig an det som krävs i ett vidare perspektiv.
Något som inte skulle vara godtagbart för flygplatser inom EU vore att de skulle befinna sig i en ställning där man godtyckligt hindrar eller stoppar legitima transportörer från att verka till och från deras flygplats. Beslutet måste tas på medlemsstatsnivå för att garantera en enhetlig tillämpning av de regler som fastställs. Om vi skall förbättra överbelastning och bullerföroreningar i framtiden föreslår jag dock att medlemsstaterna och de lokala myndigheterna tar ansvar för en ordentlig markanvändningsplanering och tänker sig noga för innan de använder flygindustrin som en syndabock för deras misslyckanden.
Slutligen, efter att ha läst igenom ytterligare ändringsförslag, av vilka många bordlagts igen, i övervägande del av utskottet för miljö, tycker jag att det är något av en besvikelse att dessa ledamöter tyckte det var nödvändigt att gå den vägen. Jag hoppas att de kommer att noga tänka över deras handlingar och stödja föredraganden när vi röstar om det här betänkandet i morgon. Internationella avtal är framtiden och vi bör fortsätta att bygga på avtalet som träffades i Montreal.

Bowe (PSE).
Herr talman! Jag har lyssnat mycket noga till denna debatt hittills och jag var mycket intresserad av vad Stercks och Lannoye sade. För att verkligen förstå mycket av vad de har sagt måste man ta hänsyn till historien. Under många år fanns det inga tecken alls på att ICAO skulle vidta några åtgärder för att ta itu med problemet med det ökade flygplansbullret, så vi i parlamentet gick till handling. Vi introducerade ?hushkit-förordningen? som stoppade användningen av flygplan som inte utrustats med ljuddämpande anordningar - ?hushkitted aircrafts? från och med april 2002. Då hände det plötsligt saker. Amerikanerna hotade att vidta laga åtgärder och sanktioner och ICAO verkade vakna till liv. ICAO föreslog nya och bättre bullernormer och riktlinjer för vettiga driftsrestriktioner runt flygplatser. Vi har nu blivit ombedda att upphäva vår förordning och godkänna detta nya direktiv, som uppenbarligen är mycket urvattnat, och att vänta på att ICAO skall avtala om nya internationella normer så snart som möjligt. Jag kommer förmodligen instämma med det här vid omröstningen i morgon för jag tror att någonting är bättre än ingenting, men vi kan bara vänta oss små framsteg, och dessutom endast eventuella framsteg.
Jag måste säga att jag inte är övertygad om att det kommer bli några riktiga framsteg på internationell nivå om de inte sker i mycket långsam takt såsom det brukar vara med ICAO. Så ifall kommissionen till slut kommer till skott och skickar oss en rapport om fem år kanske vi faktiskt får chansen att se vad denna röriga överenskommelse har lett till. Jag ser fram emot rapporten. Jag ser fram emot att återgå till debatten och jag hoppas att Jarzembowski är nöjd med sig själv för jag är inte så säker på att jag själv är det.

De Roo (Verts/ALE).
Vem vill ha fruktansvärt bullriga flygplan i Europa? Svar: Förenta staternas regering, både Clinton och Bush. De vill att efter den 1 april i år skall fruktansvärt bullriga flygplan med en ljuddämpare få flyga till Europa. Europa hade redan beslutat att de här flygplanen, utrustade med en så kallad hushkit, skulle utfasas efter den 1 april. Förenta staternas regering, som säljer väldigt många av de här ljuddämparna till utvecklingsländernas flygbolag, har dock fört en hård och effektiv lobbyverksamhet. I stället för ett allmänt förbud för hela Europa, vill Europeiska kommissionen nu att varje flygplats måste bevisa att den inte vill ha bullriga flygplan. Om man verkligen vill så kan man visst fortfarande hålla de gamla bullerplanen borta. Följden blir dock att allt fler av de där gamla bullerplanen i stället flyger på de litet mindre flygplatserna. Från London till Manchester, från Maastricht till Bierset. Det kan jag inte gå med på.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Som en sidoreplik skulle jag vilja berätta för er att irländarna just har vunnit första kapplöpningstävlingen på Cheltenhamfestivalen. Jag tänkte att ni kanske var intresserade.
Mina åsikter om den nuvarande ?hushkit-förordningen? kan tas till protokollet. Det var tvivelaktigt drivet av kriterier vad gäller utformningen och inte utförande. Så jag välkomnar att EU tar över ICAO:s system med en ?god avvägning? för att minska bullret inom lufttrafiken, eftersom EU samtidigt byter system. Jag har dock många förbehåll.
I kommissionens förslag fastslås att man nu kommer att utgå ifrån de enskilda flygplatserna för att minska bullret och för att vid behov införa driftsrestriktioner för flygplan. Den har valt att angripa problemet, flygplats för flygplats och följa ICAO:s resolution A33/7. Jag stöder ett paket med åtgärder för våra större och mer trafikerade flygplatser, såsom i fråga om markanvändning, driftsrestriktioner och förbud mot de mest bullersamma kapitel 3-flygplanen. Såsom andra har sagt kommer detta förslags genomslagskraft, eller om det vill sig annorlunda, som ett sätt att minska lufttrafikbuller bli känt först efter det att kommissionen har lagt fram sin rapport om sina resultat om mer än fem år.
Jag skulle särskilt vilja gratulera vår föredragande Jarzembowski, för hans hårda arbete och den nära kontakt han haft med både det tjänstgörande ordförandeskapet och kommissionen för att försöka komma vidare och - med tanke på den kritiska tidsfristen den 1 april - förhindra att ett lagstiftningsvakuum skulle uppstå. Det är absolut nödvändigt för oss alla i denna kammare att om möjligt undvika en andra behandling. Det är förresten oerhört otillfredsställande för oss att som lagstiftare bli ombedda att hasta igenom en sådan teknisk lagstiftning. Jag är inte nöjd med hela förfarandet.
Jag skulle dock vilja utfärda en varning. Trots att dessa förslag är mycket nödvändiga och sedan länge behövliga i samband med ?hushkit-förordningen?, Förenta staternas klagomål och så förstås generaladvokatens senaste yttrande så påpekar den brittiska regeringen att det finns ett antal brister i kommissionens avvägning. Så tidsfristen den 1 april verkar fortfarande väl optimistisk.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Med detta förslag av Jarzembowski försöker man uppnå två saker: en entydig avvägning av något som är ett internationellt problem och även en lösning till konflikten med Förenta staterna. Såsom de flesta ledamöterna i denna kammare stöder jag detta förslag, men det är endast ett kvalificerat stöd. Det finns stora problem med sättet det uppnås på och även med den sorts kompromiss som uppnås.
Jag har mycket svårt för ett system som är hänvisat till informella förhandlingar mellan ledamöter, rådet och kommissionen. Det inskränker de valda ledamöternas roll till en obehörig grad. Vi måste finna ett snabbspårsförfarande för medbeslutande som kan användas under dessa omständigheter och som innebär att hänsyn verkligen tas till ledamöternas roll.
För det andra är människorna som lider av ljudnivån från flygplan och driften av flygplatser de som bor i den omedelbara omgivningen, särskilt de vid flygvägar. Vi måste döma det här förslaget med tanke på om deras liv förbättras under de närmaste fem åren. Och eftersom vi har ett förslag här som kommissionen kommer rapportera om till oss om fem år angående om vi uppnår det vi avser att uppnå, hoppas jag att kommissionen kommer att komma tillbaka hit varje år och berätta för oss i vilken riktning vi rör oss - huruvida förslagen fungerar, huruvida saker och ting blir bättre eller också ifall de i vissa fall blir värre - så att vi kan komma med förbättringsåtgärder snarare än att vänta i fem år innan vi börjar vidta alternativa åtgärder.
Jag inser att ett antal ändringsförslag som i sig är bra ändringsförslag kommer att avvisas här i morgon. Men kommissionen och rådet bör komma ihåg att de avvisas för att förenkla denna överenskommelse, inte därför att vi inte samtycker till dem.

Vatanen (PPE-DE).
Herr talman, fru de Palacio! Att bekämpa föroreningar är en ädel men svår kamp i balansgången mellan den ekonomiska välfärden och människors välmåga. På lång sikt går dock hälsa och ekonomi oskiljaktigt hand i hand. Därför är jag nöjd med det tillvägagångssätt som kommissionen föreslagit. Bullret skall minskas där behovet är störst. Vid flygplatser som är belägna långt från bosättningen finns inget verkligt behov av att minska bullret, och att ordinera tvångströja i alla situationer vore att bromsa upp ekonomin utan egentlig orsak. Det drabbar alltid de fattiga först.
Det gläder mig även att vi i utskottet fick igenom vissa nyttiga ändringsförslag. Man måste göra klart att direktivet inte kan gälla små plan, eftersom man inte skulle vinna något genom att förbjuda dem. Men de radikala vill säkert även skydda älgar och vildsvin mot ljudet från flygplanen.
Jarzembowski har åter en gång utfört ett professionellt arbete. Han har varit tvungen att förhandla med rådet och kommissionen under hård press. Alla mina kolleger har dock inte förhållit sig lika ansvarsfullt till frågan. Det har givits en hel del ändringsförslag trots att det föreligger hot om handelstvist med USA såvida man inte med detta direktiv upphäver ljuddämpningsförordningen innan denna träder i kraft. Jag fördömer skarpt USA:s nya ståltullar, men trots det skall Europa inte mucka gräl. Vi kan för vår egen del visa gott exempel på hur god handelspolitik skall föras; president Bush må ta lärdom härav.
Jag tror att vi har funnit en bra kompromiss, utifrån vilken det är bra att fortsätta. Det bästa sättet att sänka bullernivån är dock genom internationella konventioner som syftar till att minska flygplansbullret. Det är knappast möjligt eller ens önskvärt att uppnå en helt tyst värld. Men en vacker dag kommer en jumbojet eller en stor Airbus, som vi har i Europa, säkert att ge ifrån sig mindre buller än en flock kråkor. Men vi har trots allt ännu ingen orsak att sätta gränser för kråkornas skränande.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag kommer inte att lägga tonvikten på de tidigare händelser som har lett till dagens debatt, som jag hoppas leder till ett positivt resultat i morgon, eftersom vi alla vet vad som har hänt efter avslaget från flera medlemsstater i ICAO och vi vill alla göra framsteg i arbetet med att begränsa buller på flygplatser. Vi känner även till det beslut som Europeiska unionen har antagit om vissa typer av flygplan som utrustats med ljuddämpande anordningar i enlighet med kapitel 3 och de omständigheter som har lett oss till den nuvarande situationen. Jag vill först och främst mycket uppriktigt tacka Jarzembowski för det fantastiska arbete han har utfört med denna mycket känsliga fråga och även Blokland för en rad mycket positiva ändringsförslag - ur miljösynpunkt - som han denna morgon har tillfört kommissionens förslag.
Jag anser att det är mycket viktigt - och vi har alla sagt det här - att vi i dag når en lösning som, vilket Sterckx sade och jag stöder hans åsikt, inte är den idealiska lösningen, men som åtminstone betyder att vi tar ett steg framåt och att vi undviker nya tvister med tredjeländer. Vi måste vara medvetna om att systemet är multilateralt, och att saker och ting har börjat röra på sig i ICAO tack vare Europeiska unionens beslut. Detta har bidragit till att situationen har förbättrats och att vi nu har stora möjligheter att förbättra situationen på flygplatserna i framtiden.
Jag har fullständig förståelse för de många ändringsförslagen och att ni gärna skulle ha velat stödja dem om det inte vore så att vi måste ta hänsyn till de internationella åtaganden som vi alla måste följa. Jag skulle vara tacksam om ni i morgon underlättar för oss att nå denna internationella överenskommelse, att förslaget innehåller de punkter som unionens femton medlemsstater har beslutat, röstat om och stött i ICAO. Jag vill därför tacka herr Jarzembowski och herr Blokland och de två arbetsgrupperna, vilka har arbetat ambitiöst och samtidigt realistiskt, med sunt förnuft och som har gett sitt stöd till det beslut som fattats av de femton medlemsstaterna i ICAO, vilket även innebär att man stöder det internationella beslutet.
Kravet på alternativ flygplats har utgått och definitionen av närflygplatser har på så vis blivit vidare, vilket gör tillämpningsområdet mycket bredare. Detta är positivt enligt min mening. Vi kan inte minska antalet flygrörelser till 30 000 eftersom det bland annat skulle innebära en motsägelse mot begränsningarna i direktivet om buller i miljön som parlamentet antog för en kort tid sedan.
Jag anser att definitionen av behörig myndighet har förbättrats och att den ger lämpliga marginaler. Jag vill dessutom än en gång betona att vi inte tvingar någon av unionens medlemsstater att skapa en ny myndighet, utan att det är upp till varje medlemsstat att definiera och fastställa den behöriga myndigheten och jag vill understryka att vi instämmer i parlamentets åsikt om att det är mycket viktigt att det klart framgår att driftsrestriktionerna baseras på de förfaranden för att definiera buller som beskrivs i volym I, kapitel 3 i bilaga 16 i ICAO-konventionen. Denna konvention har överenskommits på internationell nivå och vi godtar inte några dokument med lägre krav.
Om driftsrestriktionerna inte grundas på bullernivån, utan på tidpunkter eller startbanor blir det svårt att hänvisa till denna bilaga.
När det gäller skyldigheten att genomföra analyser har man när det gäller mängden uppgifter lyckats nå en varsam balans, artikel 5.1 och 5.2. Å ena sidan ville vi inte införa onödiga belastningar för flygplatserna och medlemsstaterna, men å andra sidan måste vi försäkra oss om att vi har en lämplig grund för att fatta beslut. Även i de fall där flygplatserna inte inför stora driftsrestriktioner anser vi att en så fullständig analys som möjligt gör att man kan fatta beslut med kännedom om alla fakta.
Vi har mycket noga undersökt frågan om utfasningstakt av flygplan från de flottor som påverkas som flygbolagen skulle kunna åläggas och vi är övertygade om att dessa bör bestämmas med hänsyn till antalet flygrörelser. Jag anser att minimikravet på fem år är mycket strängt och att vi inte kan förkorta perioden ännu mer.
När det gäller utvecklingsländerna har kommissionen genomfört en detaljerad undersökning och har kommit fram till slutsatsen att dessa länder har agerat ansvarsfullt när de har minskat mängden av kapitel 2-flygplan och vi välkomnar deras agerande i den frågan. Vi måste vara rättvisa mot dessa operatörer och det ändringsförslag som har lagts fram är en lösning som vi stöder.
Jag vill även ge uttryck för kommissionens stöd till ett allmänt undantag som skall vara tillämpligt för verkligt exceptionella tjänster, som till exempel har med humanitära skäl att göra eller berör underhållsarbete som inte kan utföras på annan plats.
Ärade ledamöter, det faktum att besluten fattas på ett sammanhängande sätt i hela gemenskapen är ett mycket viktigt framsteg. Det ger oss möjlighet att ersätta den nuvarande mosaiken av restriktioner med bearbetade åtgärder genom att använda en sammanhängande ram för analyser på ett sådant sätt att motsvarande lösningar kan genomföras på de europeiska flygplatser som har liknande problem.
Enligt min åsikt har vi nu ett direktiv som överensstämmer med våra internationella skyldigheter och som dessutom kommer att bidra till att förbättra livskvaliteten för de medborgare som bor nära flygplatserna. I det här sammanhanget vill jag än en gång, herr talman, tacka de två föredragandena för deras arbete och även er, ärade ledamöter. Jag tackar också för parlamentets samarbete och förståelse och för att det har velat delta i denna sannerligen svåra uppgift att införa en lagstiftning på rekordtid. Detta leder till att vi kan undvika andra problem på det internationella planet.
Tack så mycket, herr talman. Jag hoppas att ni kommer att rösta för och stödja detta betänkande i morgon, vilket kommer att ge oss möjlighet att en gång för alla klara upp den här frågan som vi har fått dras med under allt för lång tid.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0365/2001) av María Izquierdo Rojo för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kvinnor och fundamentalism (2000/2174(INI)).

Izquierdo Rojo (PSE)
. (ES) Herr talman! För det första vill jag ge kammaren ett erkännande för att ha godtagit förslaget om att utarbeta ett betänkande om denna fråga, kvinnor och fundamentalism, vilket gör att vi kan ta itu med detta allvarliga problem och som möjliggör att vi kan genomföra denna debatt och den påföljande omröstningen trots de svårigheter som detta medför och de påtryckningar som finns. Å hundratals miljoner människors vägnar, som fråntas sina rättigheter eller vars rättigheter begränsas av fundamentalistiska påtryckningar, sänder jag ett varmt tack till Europaparlamentet.
Europeiska unionen måste i dag försvara de mänskliga rättigheternas universalitet i en globaliserad värld där fundamentalisterna utgör ett allvarigt hot mot människors frihet, rättigheter och mot freden. Detta betänkande innehåller användbara förslag för att bekämpa denna fundamentalism.
Det första av dem, herr talman, är att vi inte får göra frågan om religiös fundamentalism till en tabu fråga, man löser inga problem genom att tysta ned dem eller dölja problemen, utan genom att känna till dem och ta itu med dem.
För det andra skall man inte bekämpa fundamentalism med en fundamentalism av motsatt slag. Mänsklighetens historia är full av misslyckanden av det slaget. Däremot kan man hejda fundamentalismen genom främjande och utövande av de demokratiska friheterna, främjande av kvinnors frigörelse, gynnande av pluralism och ideologisk och kulturell mångfald, öppenhet, kvinnans frigörelse, accepterande av skillnader och genom ekonomiskt och socialt välstånd.
Herr talman, en av de nyckelfrågor som bevisat fungerar för att bekämpa fundamentalismen är mångsidig och mångkulturell modernisering. Man kan inte genomföra en social modernisering om inte människorna moderniseras. Alla försök att modernisera ett samhälle och samtidigt ställa kvinnorna utanför demokratin misslyckas. Man måste därför ta avstånd från de partiella moderniseringsprocesser som genomförs av statschefer och som enbart syftar till att modernisera de ekonomiska och tekniska strukturerna, samtidigt som grundvalarna i ett föråldrat och patriarkaliskt samhälle bibehålls.
För närvarande är det kvinnorna som främst representerar det moderna samhället. Emellertid, herr talman, kan man inte tala om en enda modell för den emanciperade kvinnan. Kvinnans identitet måste vara personlig och individuell och oberoende av religioner, traditioner och kulturer. Stereotyper, sätt att klä sig, värderingar, livsmönster och beteende måste grunda sig på ett personligt och fritt val.
Herr talman, en annan nyckelfråga för att bekämpa de fundamentalistiska samhällena är sekulariseringen eller åtskillnaden mellan offentliga angelägenheter, som hör till det politiska området, och övertygelser eller religiös tro, som måste vara fria och respekteras och som hör till människors privatliv.
Det område som religionen intar på social och politisk nivå i ett samhälle kan inbegripa många olika möjligheter.
Herr talman! De anklagelser som har riktats mot detta betänkande är orättvisa. I betänkandet görs en tydlig och respektfull åtskillnad mellan fundamentalism och ett normalt religionsutövande, trots att det i vissa religioner inte har funnits en sådan åtskillnad under vissa epoker.
Herr talman, vad vi talar om är enormt allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Om vi bara ser till kvinnorna och endast till den nuvarande situationen kan vi räkna till hundratals miljoner personer, vars rättigheter och friheter dras in, begränsas, kränks eller avskaffas.
På grund av reglementsenliga tidsbegränsningar har jag inte hunnit ta upp det dödsstraff genom stening som har ålagts Safiya Hussaini i Nigeria eller de iranska kvinnor som spöas offentligt, inte heller de fotografier jag sett av kvinnor som hängts, och jag har inte hunnit i tid för att undvika att Maryam Ayoubi stenades till döds förra året, detta trots att de iranska myndigheterna hade svarat kommissionen att de inte hade stenat kvinnor på tre år. FN och Amnesty har däremot registrerat denna avrättning.
Därför, herr talman, skulle jag vilja att detta betänkande, som är ett första steg, följs av andra parlamentariska förslag om den här frågan, som gör det möjligt för oss att, i varje land och fall för fall, se vad ett människoliv är värt i Europeiska unionen.

Karamanou (PSE)
Herr talman! Som sammanställare av yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor skulle jag vilja gratulera vår föredragande varmt till hennes utmärkta betänkande och till hennes mod att lyfta fram vissa beska sanningar.
Vi har nyligen bevittnat talibanregimen fall, som ledde till att den tragiska situationen för kvinnorna i Afghanistan uppdagades. Vi har den senaste tiden följt dramat med Safiya Hussaini, som av en islamisk domstol i Nigeria har dömts till döden genom stening på grund av att hon har fött ett barn utanför äktenskapet. En liknande dom har avkunnats i Sudan. Dessa omständigheter visar att betänkandet verkligen är högaktuellt. Händelserna har emellertid ånyo och på ett dramatiskt sätt riktat uppmärksamheten på frågan om kränkningar av kvinnors grundläggande friheter och rättigheter av fundamentalistiska och antidemokratiska regimer.
Det som hände i Afghanistan vid talibanernas maktövertagande är ett mycket typiskt exempel. Över en natt berövades kvinnorna de mest grundläggande mänskliga rättigheterna. I likhet med alla antidemokratiska regimer byggde talibanerna sin makt på kvinnlig underkastelse och återgång till rötterna. I dessa regimer kontrolleras kvinnornas sexuella beteende, livsstil och reproduktionsförmåga - till och med deras klädsel - vanligen av de religiösa ledarna i så kallade heliga reglers och kulturella traditioners namn, på samma gång som tillämpningen av omänskliga, våldsamma och förnedrande bestraffningar, såsom spöstraff och stening, står på dagordningen. Vi bör beakta att omkring 5 000 kvinnor varje år mördas av manliga familjemedlemmar av hedersskäl och att förövarna klarar sig utan straff. 130 miljoner kvinnor runtom i världen har utsatts för könsstympning, och 2 miljoner kvinnor faller offer för sedvänjan varje år.
Jag skulle här emellertid vilja betona att fundamentalismen inte bara frodas i utvecklingsländerna, utan även i Europa. Jag anser att Polen utgör ett stort problem. Jag har i min hand en anklagelse som undertecknats av 100 personligheter som anklagar den katolska kyrkan för oacceptabla kränkningar och för försök att kontrollera kvinnornas reproduktionsförmåga.

Smet (PPE-DE).
Europeiska folkpartiet, det har vi sagt flera gånger här, fördömer varje form av fundamentalism och i det avseendet tycker vi också att det är viktigt att det här betänkandet görs i parlamentet och vi har också gett det vårt stöd.
Fundamentalister har förändrat myten i sin religion till en strömlinjeformad ideologi som utgör grunden i deras statsskick, och det är ingen absolut nödvändighet att begripa den här fundamentalismen i Väst. Vår intelligentia måste göra den ansträngningen. Samtidigt måste den kristna eller postkristna gemenskapen i Europa på nytt bekräfta sin egen moraliska identitet, både för att bättre kunna försvara de egna värderingarna och för att förstå vad som sker i resten av världen och vad som sker med de 2,5 miljoner muslimer som bor i den nuvarande Europeiska unionen.
Behandlingen av kvinnor i fundamentalistiska regimer, ämnet för det här betänkandet, är en mycket viktig punkt. Förnekandet av deras rättigheter och deras värdighet är oacceptabelt, men föredraganden har tyvärr inte lyckats utarbeta ett betänkande som skiljer mellan religionsutövande och religionens plats i samhället å ena sidan och den religiösa fundamentalismen å den andra. Följden av det blir att religionen fråntas det som andra institutioner och strömningar tillerkänns, nämligen åsiktsfrihet, frihet att yttra den åsikten, även om en del av den åsikten inte upplevs överensstämma med samhällets utveckling, och jag delar det ställningstagandet.
Av det skälet har PPE-gruppen i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor inte godtagit texten, hur mycket vi än avskyr kvinnoförtryck. Jag har personligen i mitt parti, tillsammans med ett antal feministiska grupper i Afghanistan, anordnat en stödaktion för att ge dem en chans att frigöra sig. Om Europa vill ha något som helst inflytande, och det är väl ändå målet med vår aktion, - målet med vår aktion är inte att lansera en ny slogan utan att påverka -, så måste vi lära oss att förstå fundamentalismen, vare sig vi vill eller inte. Jag vill avsluta med en reaktion från muftin i Marseille, den är på engelska och jag tror att han har rätt och att det också måste avgöra vår hållning.
Muftin i Marseille

Gröner (PSE)
Herr talman, kära kolleger! Den stora förtjänsten med Izquierdo Rojos betänkande ligger i att det på nytt har utlöst en bred diskussion om den religiösa fundamentalismens inflytande på kvinnornas emancipation. Å Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar välkomnar jag betänkandet, som betonar EU:s ansvar för att de grundläggande rättigheterna och de demokratiska principerna respekteras, samt staternas sekulariserade karaktär. Kvinnornas rättigheter inskränks eller kränks ändå över hela världen under åkallande av religiösa eller kulturella traditioner respektive lagar. Det gäller inte bara för islamister, utan även för andra religiösa grupper.
Efter svåra förhandlingar föreslår utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor konkreta åtgärder på mer än 30 punkter, som har godkänts av fyra grupper. Vi beklagar utomordentligt att just Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna inte var beredda till kompromissförhandlingar. Föredraganden var beredd.
Bekämpningen av fundamentalisternas förtrycksmekanismer bör man ändå vara överens om. De afghanska talibanerna gav exempel på hur de började med att kasta kvinnornas rättigheter överbord, tvingade in kvinnorna i burkhan, och till slut förvägrade dem utbildning, läkarvård och avskar dem från varje slags förvärvsmöjligheter.
I en gemensam förklaring från Europaparlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och kvinnorna i Europarådet kräver vi en internationell kvinnlig observatörsgrupp, som kontrollerar att de afghanska kvinnorna får tillbaka sina oinskränkta mänskliga rättigheter. Vi fördömer all slags fundamentalism, kränkningar och förbrytelser på grund av s.k. hedersskäl, exempelvis stenande eller könsstympning, liksom undanhållande av reproduktiva rättigheter, och detta till och med i Europa!
Inom EU måste vi påverka invandringslagarna och asylpolitiken i den riktningen att könsspecifika och icke-statliga förföljelseorsaker erkänns. I mitt land pågår det en stor diskussion, och även där är det den kristdemokratiska gruppen som vägrar kompromissa.
(Applåder)

Van der Laan (ELDR).
Afghanistan, ett land där kvinnor under talibanernas skräckregim inte fick gå ut, inte fick arbeta och inte fick gå i skola, är det mest skriande exemplet på ett land där fundamentalister använt sina vanföreställningar för att förtrycka kvinnor. Även i mindre skala finns det överallt i världen kvinnor som förtrycks, misshandlas eller diskrimineras under religionens täckmantel.
I många muslimska länder könsstympas flickor. Det står det dock ingenting om i Koranen. Ännu starkare: Koranen förbjuder det. Det är inte religion vi har att göra med här utan fundamentalism.
Hos vissa kolleger lever missuppfattningen att jag och andra kolleger skulle förkasta varje inblandning av religion i politiken. Det är inte rätt, vi välkomnar att människor engageras i den europeiska politiken. Det sker genom näringslivet, miljöorganisationer och fackföreningarna. Naturligtvis skall även religionerna föra lobbyverksamhet för sina intressen och sina ideal. Det faktum att även kyrkor här, hos ledamöter i Europaparlamentet, försvarar sina politiska intressen, är en sporre för vår institution. Jag gläder mig därför också åt Vatikanens intresse för det här betänkandet, bland annat i den inflytelserika spanska tidningen El Pais. Som inledning till en öppen dialog med Vatikanen skulle jag som svar på deras kritik vilja säga: vi vill bara att kvinnor själva skall kunna besluta om och när de vill ha barn.
I betänkandet uppmärksammas också den svåra positionen för kvinnor i utvecklingsländer och för lesbiska kvinnor. Det är verkliga problem som politiken mycket bättre löser i samarbete med kyrkorna. Samarbete ger alltid mer resultat. Ta till exempel vår gemensamma strid mot dödsstraffet och mot fattigdom. Hur fint skulle det inte vara om vi på väg mot ännu mer samarbete kunde inleda en öppen dialog om Vatikanens ståndpunkt med avseende på kondomer. Förra året dog 2,6 miljoner människor i Afrika av aids. Om Vatikanen slutar att förbjuda kondomer, kan vi kanske rädda en del av dessa människor.
Låt oss alltså börja den öppna dialogen så att vi någon gång i framtiden tillsammans skall kunna bekämpa fundamentalismen. Var och en dock utifrån sitt eget ansvarsområde. Tack till föredraganden och de kolleger som vi samarbetat med.

Sörensen (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Jag tror att var och en är överens om att fundamentalism har ett mycket negativt inflytande på kvinnans frigörelseprocess. Det är en källa till kränkning av människors och kvinnors rättigheter och grundläggande rättigheter såsom de fastställts i internationella avtal och konventioner och här sprider sitt ödesdigra inflytande inte bara direkt utan även via religiösa föreskrifter, kulturella egenheter, vanor, politiska åtgärder och samhällsnormer. Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter och det måste vara grunden för våra åtgärder. Kvinnor tycker jag, och det har vi hört mer, understryker likheterna och inte olikheterna mellan människor. Låt oss stiga över våra religiösa skillnader och skapa en mänskligare värld, helst utan våld. Hur många krig och hur mycket våld har inte sin bildliga grund i religiös intolerans, ofta underblåst av politiska intressen och inte av religiöst utövande. Ett aktuellt exempel är det onödiga, meningslösa våldet mellan muslimer och hinduer i Indien.
Det vore väldigt bra om det här betänkandet, tack vare de förslag det innehåller, skulle kunna omvandla fundamentalismens extrema risker, nämligen kvinnors och flickors lidande i Afghanistan, till ett exempel på hur det kan fungera på ett annat sätt också.
Jag skall förtydliga det. I det här betänkandet uppmanar vi rådet, medlemsstaterna och kommissionen att ta ett gemensamt initiativ för att skicka en särskild grupp observatörer, specialiserade i jämlikhet mellan könen, till Afghanistan för att kontrollera att kvinnornas rättigheter såsom de fastställts i internationella avtal och konventioner respekteras, och vi önskar samtidigt att det i bistånds- och återuppbyggnadspolitiken tas tillräckligt mycket hänsyn till jämlikhet mellan män och kvinnor. Härigenom kan det drama som talibanerna åstadkommit och lösningen av det användas i kampen mot andra former av fundamentalism.
En annan förtjänst med det här betänkandet är att det uttrycker önskemålet att det i det kommande direktivet om asylförfaranden i medlemsstaterna tas hänsyn till diverse former av kvinnoförföljelse.

Eriksson (GUE/NGL).
Herr talman! Det har tagit lång tid att få detta betänkande till plenum, eftersom religion och sexualitet utan tvekan är två frågor som är mycket känsliga att hantera - även i kvinnoutskottet. Nu har vi kommit så här långt, och jag vill tacka de kolleger som har gjort stora ansträngningar för att få till stånd en del nya ändringsförslag. Jag vill särskilt tacka för att man har visat mod genom att ta upp Saudiarabiens roll, något som annars gärna förtigs då vi skulle kunna säga att vi lever i en epok som präglas av nyliberal ekonomisk fundamentalism.
Det finns många olika sorters fundamentalism både utanför och innanför Europeiska unionens gränser. Jag kan inte låta bli att nämna förra veckans skandal, en av många skandaler genom åren. Denna gång gällde det USA. Katolska kyrkan har där skyddat sina företrädare, som under en generation har förgripit sig sexuellt på barnen i församlingarna. Värst blir det när denna typ av avarter också försvaras med lagens hjälp. Jag tänker på de aktuella fallen i Nigeria, där kvinnor döms till döden genom stening för att de har haft sexuella förbindelser utom äktenskapet. Jag tänker vidare på rättegångarna i Portugal mot kvinnor som genomgått abort och mot de personer som har hjälpt dem att genomföra dessa aborter samt på den nyss genomförda folkomröstningen om samma fråga på Irland. Detta är bara några exempel av många som visar på mannens självpåtagna rätt att kontrollera kvinnor och barn som sina personliga ägodelar. Detta sker ofta i religionens namn och ofta med lagens skydd.

Poli Bortone (UEN).
Herr talman, ärade kolleger! Det är alltid radikalt att tala om kvinnornas villkor, men därför måste vi först preliminärt reda ut ett par begrepp. Fundamentalismen påverkar inte bara kvinnornas liv, utan hela befolkningens tillvaro, och eftersom den ligger till grund för en konfliktskapande uppfattning av samhället måste den bekämpas på ett principiellt plan. Eftersom fundamentalismen har denna grundläggande karaktär får den de mest negativa effekterna för kvinnorna, och skapar ett slags etiskt rättfärdigande av missbruk och våld.
Det är uppenbart att respekten för de grundläggande mänskliga rättigheterna är ett kulturellt arv snarare än ett juridiskt, ett arv som delas av Europeiska unionens medlemsstater, en gemensam värdering som kolliderar med vanor, sedvänjor, religioner och kulturer som Europa kommer i kontakt med i första hand genom invandringen. Som katolik vill jag emellertid framhålla att jag absolut inte känner igen katolicismen i de former av fundamentalism som verkar antydas i betänkandet.
Samtidigt som jag fullt ut instämmer i kravet på att införa ett allmänt förbud mot avrättningar och dödsstraff, att göra en stark och beslutsam insats, mobilisera mot stympningar, spöstraff och stening som vi har gjort och som vi kommer att fortsätta göra när det gäller till exempel fallet Safiya från Nigeria, så låt mig också ta upp ett par frågor som kan vara ett problem, samtidigt som jag uppmanar kommissionen och parlamentet att fundera vidare: Att fundera vidare på familjens rättigheter, minimivillkoren för asyl och integrationen, där det är viktigt att komma ifrån ett slags hycklande retorik som pendlar mellan en fullständig integrering med Europeiska unionens medlemsstater och respekt för den egna identiteten, fundera på en klar åtskillnad mellan kyrka och stat, eller kanske snarare mellan religion och politik.
Avslutningsvis vill jag säga att vi bekräftar vårt bestämda avståndstagande från alla former av våld och övergrepp mot människor, oavsett om det är män eller kvinnor. Vi vill att kommissionen inte bara garanterar respekten för gemenskapens regelverk på området kvinnors rättigheter under förhandlingarna, utan även att man går till grunden med alla dessa problematiska frågeställningar. De problem som inte är lösta är nämligen minst lika många som de som tas upp.

Belder (EDD).
Tusentals kvinnor lider under förtryck, misshandel och andra missförhållanden. Varje allvarligt försök att göra något åt det här förtjänar att stödjas. Kvinnan är ju jämlik med mannen och förtjänar att respekteras för sina gåvor. Som kristen hämtar jag den uppfattningen från Bibeln.
Betänkandet om kvinnor och fundamentalism erbjuder dock ingen lösning på den här problematiken. Tvärtom, betänkandet slår över i en intolerant fundamentalism av samma sort som den vi vill bekämpa. Det går inte att finna några spår av respekt för troendes djupa övertygelse. Med arrogans föreskrivs det i betänkandet vad som är gott och vad som är ont. Religioner behandlas enbart negativt och ensidigt.
Den bärande ideologin i betänkandet är tron på att människan själv avgör vad som är rätt och fel. Människan har enbart rättigheter. Alla inbördes band av kärlek och omsorg, solidaritet och självförnekelse verkar misstänkta. Jag tycker det verkar vara ren egoism, trots hopkoket av mänskliga rättigheter.
Uttalandet om moderskapet är betänkandets lågvattenmärke. Moderskap är per definition ingen rent personlig fråga, även på grund av att barn har en egen personlighet. Dessutom avbildas fadern på ett avskyvärt sätt som någon som kontrollerar kvinnans förökningsförmåga. I egenskap av far känner jag mig djupt sårad av det utlåtandet. Vill föredraganden kanske avskaffa mannen?
Herr talman! Det är synd för föredragandens arbete men jag hoppas att det här betänkandet förkastas. Låt oss hitta andra vägar att förbättra situationen för lidande kvinnor.

Bonino (NI).
Herr talman! Poli Bortone, som är katolik, krävde och har tidigare krävt en klar åtskillnad mellan kyrka och stat, eller ännu hellre mellan religion och politik, som hon själv uttryckte det. Som icke troende kräver jag exakt samma sak, för jag anser att det skulle kunna ge de troende och de som har politiskt ansvar deras värdighet tillbaka. Kära kolleger, problemet är precis detta: Åtskillnaden mellan religion och politisk makt och politiska beslut. Detta är inte bara ett problem i samband med så kallade fundamentalistiska religioner; det handlar inte om de extrema fallen av könsstympning eller tillämpning av sharia, utan om det allmänna, normala fallet, det som är vanligt även i våra egna länder, det handlar om den nödvändiga skilsmässan mellan kyrka och stat, mellan religion och politik.
Detta är själva kärnfrågan, det är här vi måste visa mod. Det är alldeles för enkelt att fördöma de extrema fallen eller Afghanistan, det är betydligt svårare att se om vårt eget hus. Det är betydligt svårare att tala om den ständiga påverkan: Jag tänker till exempel på den vetenskapliga forskningen, jag tänker på förbudet mot att använda stamceller i vetenskapligt syfte, jag tänker på kyrkans inställning när det gäller kloning i medicinskt syfte, jag tänker på den underdånighet som den politiska klassen visar. Och därför är meningen med denna diskussion, detta betänkande, för oss liksom för alla kvinnor som lever i arabländerna, extremister eller icke-extremister, att vars och ens värdighet och respekten för våra olika religiösa övertygelser går via vårt ansvarstagande, genom åtskillnaden mellan religion och politik, skilsmässan mellan kyrka och stat.
Jag tror att detta är den grund vi måste stå på och det mod vi måste visa, utan att vi stannar upp vid de mest extrema episoderna.
Det gäller att se upp! Antingen gör vi en klar åtskillnad, för om vi gör eftergifter för ett slags kulturell relativism, så tror jag inte alls att vi hjälper kvinnorna i arabländerna och i våra egna länder som kämpar för sin rätt att själva ta ansvar och sin egen pliktkänsla.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! I våra europeiska samhällen, och särskilt i Europaparlamentet, som kämpar för att öka respekten för de mänskliga rättigheterna, är diskussionen om fundamentalismen och dess inverkan på människornas liv, men även på samhällenas produktivitet och kreativitet, av största vikt.
Historien, men även dagens verklighet, visar att kvinnorna är fundamentalismens första och lättaste offer, och detta intresserar parlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Kränkningarna av kvinnors mänskliga rättigheter är vardagsföreteelser i många av världens regioner, och de har olika uttrycksformer och sker på olika områden av det offentliga eller det privata livet. Om vi skall vara självkritiska bör vi erkänna att det var talibanernas förstöring av kulturmonument och terrorattacken den 11 september som gjorde att blev medvetna om situationen för Afghanistans kvinnor. Som grund för kränkningarna av dessa rättigheter i Afghanistan och på andra platser åberopas alltid kulturell eller religiös särart och tradition. Det är sant att de svåraste hindren för ett lands eller samhälles utveckling återfinns på området för kvinnofrågor. Vi konstaterar följaktligen att på samma gång som man för att åstadkomma ekonomisk utveckling i många länder som anklagas för att kränka de mänskliga rättigheterna - främst kvinnornas mänskliga rättigheter - vågar sig på reformer som ofta strider mot traditionella och religiösa regler, mobiliserar man allt upptänkligt motstånd mot förändringar som gäller kvinnors liv eller rättigheter.
Min politiska grupp har en annan åsikt än föredraganden om den roll religionen spelar i människors liv. Vi håller inte med om att religionen och de mänskliga rättigheterna tillhör motsatta läger. Och följandet av religiösa regler kan under inga omständigheter kopplas samman med förtryck och våld. Ändringsförslag i den riktningen har upprepade gånger lagts fram i vårt utskott av min politiska grupp, dock utan att fånga föredragandens uppmärksamhet, och ändringsförslag i den riktningen har också lagts fram i plenum av min politiska grupp.
Vår taktik är inte att motarbeta medborgarnas religiösa uppfattningar, utan att mobilisera alla till buds stående politiska medel för att genomföra principerna i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna i all politik, såsom Europeiska kommissionen nyligen gjorde, i det att den tog initiativ till att stärka denna politik i sina yttre förbindelser.

Torres Marques (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det är mycket viktigt att Europaparlamentet diskuterar och röstar för ett betänkande om kvinnor och fundamentalism. Det handlar om en ytterst aktuell politisk fråga som är mycket känslig men som måste behandlar med en otvetydig fasthet. Vi anser att kvinnors och mäns lika rättigheter i Europeiska unionen, allas rätt att slippa utsättas för våld offentligt eller i hemmet, och att utöva allt vi har förmåga till och som vi är villiga och intresserade av att göra, är en av de största tillgångar vi har. Vi vill dela med oss av denna tillgång till kvinnor i hela världen. Det våld vi ser i hela världen, särskilt när det gäller afghanska kvinnors situation under den talibanska regimen, finns tyvärr också i andra länder där kvinnors värdighet och vilja trycks ned av religiösa eller ideologiska skäl. Vi måste kritisera och effektivt bekämpa fundamentalismen i världen, den fundamentalism som gör dessa situationer möjliga. Ingen skulle förstå oss om inte Europaparlamentet intog en kraftfull ståndpunkt i denna fråga.
Många kompromissändringsförslag har nu ingivits. Det är viktigt att vi anstränger oss att förstå, och vi måste ha en öppen och en tolerant attityd i denna fråga. Vi får inte vara fundamentalister i denna fråga om omedgörlighet inför de enormt allvarliga situationer vi ser i världen och i vissa fall, särskilt när det gäller respekten för de reproduktionsrättigheterna, även i Europeiska unionen.
Målet med detta betänkande är att rösta emot alla typer av fundamentalism. Om Europaparlamentet inte skulle godkänna det, skulle detta ur politisk synvinkel vara oerhört allvarligt, det vore att säga världen att Europaparlamentet inte kan komma överens om hur man skall bekämpa världens fundamentalism.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att vi slits mellan strävan efter klarhet och svårigheterna med denna fråga. Jag känner ett visst obehag inför detta betänkande. Utarbetandet av betänkandet krävde ett visst mod förvisso, men behövde det vara så till den grad otydligt? Det tycks mig som om gränsen mellan religion och fundamentalism, om den överhuvudtaget finns, inte fastställts tydligt. Vad kan man säga? Definitivt inte att vi på ena sidan har de dåliga fundamentalisterna och på den andra den goda religionen, utan just att man inte skall blanda ihop religion och fundamentalism. Jag talar nu i min egenskap av forskare och inte i min egenskap av kvinnlig politiker som arbetat med kvinnohistoria, och en sak vet jag: Det finns ingen religion som inte upprättat någon hierarki mellan könen. Det kan vi inte göra något åt, det är ett historiskt faktum. Detta historiska faktum måste vi ge oss på utan hyckleri, vi här i kammaren som vill opponera oss mot alla fundamentalister.
Alla religioner upprätthåller en hierarki mellan könen. Vissa främjar vissa rättigheter för kvinnor, men det är få som kan åstadkomma och främja lika rättigheter mellan könen. Det finns inte. Det får vi, som man säger, ?leva med?. Jag för min del är för en separation mellan kyrkan och staten. Mitt tal visar att jag är konfessionslös. Jag vänder mig till dem som ansluter sig till en religion. Ni vet mycket väl, vare sig ni är fundamentalister eller ej, att ingen religion åstadkommit någon teori om jämställdhet mellan män och kvinnor.
Detta betänkande gör mig illa till mods för där finns saker som inte är bra. Skäl T, exempelvis, där man säger att man kan förena fundamentalism och feminism. Inget är mer felaktigt! Man kan fixa, tänka ut emancipationsstrategier trots fundamentalismen - det har vissa iranska kvinnor bevisat - men inget gör det till en absolut sanning. Och på samma sätt när jag läser i artikel 31 att man måste begära av de religiösa ledarna att de skall ge kvinnorna rätt att förfoga över sin kropp, säger jag nej. Det kommer de inte att göra! De kämpar mot preventivmedel och abort. Vi vet det, vare sig det handlar om fundamentalism eller ej.
Låt oss fundera allvarligt på detta, med full klarhet. Vi kommer sannolikt inte att vara överens, men vars och ens ståndpunkt kommer att vara känd av alla.

Borghezio (NI).
Herr talman! Vi stöder helhjärtat kampen för att försvara kvinnornas rättigheter, de rättigheter som trampas under fötterna av fundamentalisterna, men vi anser inte att detta betänkande ger ett bra bidrag till denna sak. När det attackerar de religiösa organisationerna för att de utestänger kvinnorna från ledande positioner inom hierarkierna, så tar det sikte inte så mycket på den fundamentalism som skrämmer - den islamska - som kyrkan, som endast tillåter att män blir präster. Betänkandet blir motsägelsefullt när det föreslår att Europaparlamentet - för övrigt på ett arrogant och föga respektfullt vis - skall påtvinga påven och patriarkerna sin egen åsikt i dogmatiska och ideologiska frågor. Man kan fråga sig vad Europaparlamentet blir på det viset: Ett folkens parlament eller ett parlament som tjänar dunkla krafter?
Det finns ytterligare två missförstånd: Det första är att jämställa den islamiska fundamentalismen med principerna i den kristna traditionen, som avpolleteras som överspelade och bakåtsträvande, när i själva verket den kristna och katolska traditionen är en integrerad del av de europeiska folkens arv av värderingar och gemensamma kultur. Det andra är när man betraktar den islamiska fundamentalismen som en sekteristisk vrångbild av islam, när den i själva verket representerar den genuina och normala tolkningen av islam, den som lärs ut vid samtliga islamiska universitet. Det är möjligt att det är politiskt korrekt att bortse från detta, men det hindrar Europa från att försvara sig mot den fara som de islamiska samhällena utgör, samhällen i vilka de stränga reglerna i sharia råder, och som tar samma hänsyn till kvinnors rättigheter som de tar till vår familjerätt och alla våra frihetsprinciper.

Mauro (PPE-DE).
Herr talman! Jag måste säga att jag är verkligen förvånad - och detta säger jag inte på grund av något partsintresse - över detta betänkande, inte minst mot bakgrund av mina erfarenheter under de två år som jag i min egenskap av vice ordförande för mänskliga rättigheter i den gemensamma parlamentariska EU-AVS-församlingen har ägnat en stor del av min energi åt att försöka främja kvinnors fri- och rättigheter. Jag är förvånad över mycket av innehållet och för att ytterligare en gång förklara hur jag tänker kommer jag att direkt ta upp det centrala ämne som så utförligt behandlades av Bonino i hennes inlägg.
Problemet är åtskillnaden mellan religion och politik. Ur den synpunkten, dvs. om det skall bli någon skilsmässa, så måste man inse att det finns två olika sätt att undersöka dessa två sidor av verkligheten som så radikalt skiljer sig från varandra. Det är faktiskt så att den enda fundamentalism som jag verkligen är rädd för är fundamentalismen hos de idealister som inte längre förstår den realism som behövs för att inse att varje enskild fråga kräver sin egen metodik när den skall lösas. Och därför, när det står i betänkandet att vi måste marginalisera de stater som inte i sin lagstiftning medger att kvinnor får tillträde till regeringen, och jag tillämpar detta, inte på en normal stat, utan till exempel på en stat som Vatikanstaten, så förstår jag direkt att här är det något som inte står rätt till, för man vill att nationalstatens befogenheter skall kunna påverka något som går utöver den dimensionen.
På samma sätt, om man skall göra en åtskillnad mellan religion och politik, så är problemet kyrkans frihet, som inte får påverkas av åsikter och förutsättningar som är av politisk natur. När jag dessutom läser, som i skäl K i detta betänkande, att när religiösa organ förvaltar verksamheter av offentlig natur så begår de närmast ett brott mot ett slags tänkt europeisk lag, dvs. att om till exempel ett religiöst organ skulle förvalta ett sjukhus eller en skola så skulle detta på något sätt hota den europeiska rättsordningen, ja, då ställer jag mig fullständigt oförstående.
Det är därför jag än en gång blåser till strid för kvinnornas rättigheter, men jag måste få sagt att jag är mycket förvånad över de metoder och sakfrågor som valts i detta betänkande.

Zrihen (PSE).
Herr talman, kära kolleger! Den 8 mars firade vi den internationella kvinnodagen. Inom denna ram deltog vi alla, hoppas jag, i möten, seminarier och konferenser för att ännu en gång bekräfta att jämställdhet mellan män och kvinnor är en grundläggande nödvändighet för att våra samhällen skall kunna utvecklas demokratiskt.
Europeiska unionens värderingar som finns inskrivna i stadgan om de grundläggande rättigheterna gäller bland annat rätten till mänsklig värdighet, rätten till personlig integritet, tankefrihet, samvetsfrihet, religionsfrihet och lika rättigheter för män och kvinnor.
Låt oss därför här i kammaren ta vårt ansvar. Det är vår uppgift som européer att tillämpa och se till att dessa rättigheter tillämpas i Europeiska unionen och försvarar och utvecklar dessa värderingar i övriga världen. Jag skulle här vilja betona att antagandet av detta betänkande är viktigt för denna kamp. För vi måste outtröttligt fortsätta att erinra om att kvinnorna är fundamentalismens och traditionalismens första offer. De är offer för våld, socioekonomisk, politisk och sexuell diskriminering, för kroppsliga och mentala angrepp och beroende, och de förvägras alla grundläggande rättigheter: jämställdhet, tillträde till utbildning och politik, och allt detta på grund av en fundamentalism som innebär ett förnekande av de mänskliga rättigheterna.
Våra åtgärder bör och kan genomföras. Sedan kommer främjande och skydd av demokratin och de mänskliga rättigheterna i våra associeringsavtal. Sedan kommer också den interkulturella dialogen mellan Medelhavets två kuster, genom att ökad vaksamhet och större delaktighet utvecklas för kvinnorna i de åtgärder och program vi stöder.
Avslutningsvis kommer vårt stöd till kvinnor som begär asyl i Europeiska unionen efter förföljelser i sitt land i fundamentalismens namn. Att försvara kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan män och kvinnor måste utgöra en hörnsten i våra åtgärder, och det kräver en alldeles särskild uppmärksamhet från vår kammare. Genom att rösta för detta direktiv här i kammaren kan vi ge kvinnorna nycklar och en signal för att lossa bojorna, och vi bör ännu en gång ta vårt ansvar.

Montfort (NI).
Herr talman! Det här är en mycket intressant debatt, men jag kan konstatera att få personer talar om texten, sannolikt för att många av oss blir förbryllade av den. Detta betänkandes historia, till att börja med, visar att initiativet inte är lägligt. Från ett betänkande om islam och kvinnor har vi kommit till ett högtravande betänkande som är tvetydigt och utan uppenbar enhetlighet.
Eftersom man inte samtidigt vill angripa islam - vilket jag förstår - förblir definitionen av fundamentalismen vag. Men är inte fundamentalismen en karikatyr av religionen? Vi är alla överens om att skilja det jordiska från det andliga och därför är det egentligen inte parlamentets roll att kasta sig in i en tvetydig åtgärd med jämförande teologi. Vissa punkter förtjänar emellertid att vi instämmer, bland annat att vanor och övertygelser som strider mot mänskliga rättigheter - och särskilt kvinnors rättigheter - inte kan tolereras på medlemsstaternas territorium och att familjens rättigheter i medlemsstaterna har företräde framför rättigheterna i invandrarnas ursprungsland.
Sammanfattningsvis är jämställdhet mellan män och kvinnor inte en teoretisk fråga. Det är inte bara i sin egenskap av kvinna som kvinnorna skall främjas, eller deras plats och roll i samhället, utan på grund av att de, precis som männen, är en del av samma mänsklighet och därmed samma värdighet.

Martens (PPE-DE).
Herr talman! Fundamentalism ger samhället stora problem och särskilt kvinnor blir lidande av det. Tänk till exempel på kvinnorna i Afghanistan, stening av kvinnor eller stympning av kvinnor, vilket tyvärr fortfarande förekommer, även i Europa. Särskilt i fundamentalistiska samhällen fråntas kvinnor ofta grundläggande fri- och rättigheter och har de ofta inget tillträde till lämplig omsorg, hälsovård och undervisning. Därför var jag glad åt förslaget i utskottet för kvinnors rättigheter att skriva ett initiativbetänkande om ?Kvinnor och fundamentalism? och just därför är jag besviken över att det nu lagts fram ett så dåligt betänkande. Jag beklagar att vi inte kunnat komma fram till en kompromiss i yttrandet av Karamanou.
Herr talman! I betänkandet av Izquierdo pekas helt riktigt på de negativa följderna av fundamentalism. Bara för att ämnet och avsikten är goda så betyder det inte att betänkandet är bra. Betänkandet går för långt när å ena sidan religion och å den andra fundamentalism och kränkningen av mänskliga rättigheter jämställs med varandra. Betänkandet är mer mot religion än för kvinnor. I betänkandet väljs fel taktik eftersom lösningar söks i halvårsrapporter, upprättandet av ett öppet universitet för endast kvinnor, särskilda rörlighetsprogram för kvinnor - som om kvinnor behöver det - och inblandning i länder som handlar i enlighet med sin lagstiftning, men i föredragandens ögon ändå inte ger kvinnorna tillräckligt skydd. Betänkandet är inkonsekvent också. Det yrkas med rätta på en skilsmässa mellan stat och kyrka men sedan ställs krav på den interna organiseringen av religiösa traditioner. Dessutom är betänkandet fullt av vårdslösa formuleringar.
Herr talman! Vår partigrupp har lagt fram ändringsförslag och med dem kan betänkandet bli något bättre. Men även om alla de här ändringsförslagen antas återstår dock flera onyanserade ställningstaganden, oklara formuleringar, fördubblingar, obligatoriska upprepningar av EU-regleringar och förslag som ligger utanför vår behörighet.
I mitt land har ett brådskande upprop att rösta emot betänkandet kommit från företrädare för människorättsorganisationer, kvinnoorganisationer, från kyrkor, från kvinnor i kyrkan. En sak är säker, kvinnor och religion, utskottet för kvinnors rättigheter och parlamentet samt kampen mot fundamentalismen förtjänar ett bättre betänkande än det här.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Även jag blir förvånad över att man alltid kräver att kulturer och traditioner respekteras och att detta sätts framför allt annat. Historiskt sett är det kulturen och traditionerna som är orsaken till det underläge som kvinnorna i dag befinner sig i.
Just nu begås fruktansvärda övergrepp mot världens kvinnor i den religiös fundamentalismens namn. Den religiösa fundamentalismen är även politisk och kvinnor och flickor som lever i de samhällen där denna fundamentalism härskar har inga utvägar för att förändra sina liv.
I den tankefrihets namn som kollegerna från Europeiska folkpartiets grupp rättmätigt kräver, går man i Izquierdobetänkandet i bräschen för en åtskillnad mellan kyrkans och statens befogenheter, det vill säga mellan religion och politik. Detta är den viktigaste punkten i betänkandet. Många kvinnor väntar på ett åtagande från vår sida i den här riktningen. Vi måste försvara de värden som vi själva, män och kvinnor, har infört för att kunna leva tillsammans i frihet. I denna valfrihets och självbestämmanderätts namn som de flesta kvinnor förnekas i resten av världen.
Vi kritiserar den determinism som utesluter kvinnorna och dömer dem för resten av sina liv. Man bör varna kvinnor för att de fundamentalistiska influenserna kan leda till att kvinnans rättigheter och friheter helt avskaffas och att hon förtrycks livet ut. Det är inte sant att kvinnorna kan delta med samma värdighet som männen, eftersom de utesluts från praktiskt taget allt det som kan ge dem värdighet. I sådana traditioners, religioners namn och den fundamentalism vi talar om stenas, mördas och stympas kvinnor.
Som sagt, många kvinnor väntar på vårt åtagande och vi får inte svika dem. Det är i tankefrihetens namn som vi måste rösta för detta betänkande.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Izquierdo Rojo, för hon berör med sitt betänkande ett mycket viktigt och allvarligt problem. När det gäller fundamentalismen anser jag att vi måste börja med att analysera innebörden utanför Europa.
Enligt fördraget är Europeiska unionen en sammanslutning av oberoende stater. Religion är en rent personlig fråga för medborgarna, och varje medborgare väljer själv om han eller hon vill följa religiösa regler - givetvis under förutsättning att reglerna i fråga inte strider mot de grundläggande principer som förenar Europeiska unionens alla länder. Vi diskuterade nyligen, på Kvinnodagen, muslimerna i Europa. Islam är i dag den näst största religionen i Europeiska unionen. Talarna - europeiska muslimer - underströk det faktum att koranen tolkas endast av män. Kvinnorna blandas aldrig in när koranen skall tolkas. Under inga omständigheter får emellertid någon tolkning av koranen, eller av någon annan religion, följas i Europeiska unionen om inte först Europeiska unionens grundläggande lagar och principer följs. Det betyder att den grundläggande principen om jämlikhet mellan de två könen måste utgöra grund för alla andra prioriteringar och principer.
Utanför Europa utgör dock fundamentalismen ett utomordentligt stort problem, som har beskrivits av många av talarna. Jag anser att det är mycket viktigt såväl att fastställa och beskriva som att angripa problemet, men Europa försummar sina plikter om det inte vidtar mycket konkreta mått och steg för att ta itu med det på global nivå. Europeiska kommissionen har föreslagit konkreta åtgärder som syftar till att införliva jämställdhetsaspekten i alla delar av utrikespolitiken, i utrikeshandeln, i utvecklingsbiståndet, i Europeiska unionens alla enskilda avtal med tredjeland och i de stora toppmöten som äger rum mellan Europeiska unionen och kontinenter, till exempel mellan Europa och Afrika, Europa och Asien eller Europa och Latinamerika.
Förslaget är mycket konkret till sin natur. För det första lade kommissionen i fjol fram, inom ramen för jämställdhetsperspektivet och dess genomförande på alla enskilda politikområden, handlingsplanen för utveckling och kvinnor. I denna finns mycket konkreta åtgärder för hur vi skall öka respekten för kvinnors mänskliga rättigheter och deras deltagande i utvecklingsbiståndet och i varje lands framåtskridande samt hur vi skall genomföra programmet - med morötter, men även med piskor, när så behövs och är nödvändigt. Dessutom förbereder vi det första seminariet med sakkunniga från de femton medlemsstaterna, men även med inbjudna från hela världen, för den första diskussionen om en handlingsplan för utrikespolitiken, en handlingsplan som skall följas dels av Europeiska unionen, men även av medlemsstaterna; seminariet planeras äga rum under mars månad. För 2003 förbereder vi ett råd för utrikesministrarna vars huvudtema kommer att vara en handlingsplan och rekommendationer för utrikespolitiken.
Herr talman! Betänkandet är mycket betydelsefullt, eftersom det fokuserar diskussionen på en av de just nu viktigaste frågorna på global nivå, nämligen brott mot kvinnor under förevändning av religion eller kulturell särart - brott som berör hundratals miljoner kvinnor.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andrabehandlings rekommendationen (A5-0038/2002) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agens (buller) i arbetet (sjuttonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (10479/1/2001 - C5-0546/2001 - 1992/0449A(COD)) (föredragande: Thorning-Schmidt).

Thorning-Schmidt (PSE)
Herr talman! Jag vill gärna börja med ett inlägg om arbetsordningen, och jag utgår ifrån att det inte dras av från min talartid. Jag tycker att vi skall pröva någonting nytt i dag i parlamentet. Det jag skulle kunna tänka mig att göra är att fördela mina fem minuter så att jag får tala i fyra minuter som inledning och sedan i en minut som avslutning på diskussionen, efter det att kommissionsledamoten har gjort sitt anförande. Jag gör detta dels för att jag hört att talmanskonferensen hade en ?away-day? i förra veckan, där man beslutade att försöka få igång livligare diskussioner här, dels med hänvisning till artikel 121.4, i arbetsordningen. Innan jag kom hit i dag frågade jag sessionstjänsten om detta var möjligt. Jag fick ett blankt ?nej?, men jag ber ändå om tillåtelse med hänvisning till att det inte finns någonting i arbetsordningen som hindrar ett sådant tillvägagångssätt. Så jag utgår ifrån att ni herr talman kommer att vara positivt inställd till att vi gör så här i dag.

Talmannen. -
Fru Thorning-Schmidt! Jag kommer naturligtvis inte att dra av den tid ni använde för att formulera denna begäran från er talartid. Jag tackar er för att ni har valt en tidpunkt när jag är talman för att göra detta slags experiment, det gör mitt liv mycket mer underhållande. Som ni lägger fram er begäran, ser jag inte något som förhindrar detta. Om ni talar under er talartid som föredragande och ni sedan, efter att fru kommissionären talat, begär ordet för att precisera eller poängtera något eller för att uttala er om vad som har sagts under debatten eller om vad fru kommissionären har sagt, ser jag inga förhinder för att vi kan göra på det viset.
Nu ber jag er, fru Thorning-Schmidt, att ni tar ordet som föredragande.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Kan jag göra samma sak om det uppstår ett problem? Om ledamoten svarar och om det sedan behövs ett svar från mig, kan jag göra samma sak då?

Talmannen. -
Fru kommissionär, ni har i egenskap av företrädare för kommissionen rätt att begära ordet när som helst.

Thorning-Schmidt (PSE)
. (DA) Herr talman! Återigen med hänvisning till arbetsordningen vill jag framföra att min avsikt, efter debatten, inte är att kritisera någonting som kommissionen har sagt, utan i stället att kommentera något av det mina kolleger framfört. Nu kommer jag att börja min talartid.
Buller är ett stort problem på de europeiska arbetsplatserna, och jag tror att det är viktigt att understryka att detta direktiv är bra för löntagarna och inte drabbar någon annan. Det har det förekommit många missförstånd angående vem som kommer att beröras av detta direktiv. Vi vet att buller kan ha en otroligt skadlig påverkan. Den inverkan buller kan ha är mycket väldokumenterad. Vi talar om permanent förlorad hörsel och tinnitus. Jag anser att bekämpning av buller på arbetsplatserna är det bästa vi kan göra för att förebygga arbetsskador och undvika att arbetstagarna blir permanent uteslutna från arbetsmarknaden. Jag tycker därför det är konstigt att exempelvis ELDR-gruppen, som normalt lägger oerhört stor vikt vid att göra någonting för handikappade inom Europeiska unionen, under behandlingen av ärendet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor inte har visat större intresse för att göra en förebyggande insats. För den allra bästa strategin är ju trots allt att undvika att människor blir handikappade på grund av hörselskador. Vi vet också att det befintliga bullerdirektivet från 1996 är föråldrat och inte ger arbetstagarna tillräckligt skydd. Den gemensamma ståndpunkt som vi nu ställs inför är mycket bättre eftersom det för första gången införs ett verkligt gränsvärde. Det är ett framsteg att det fastställs en sådan gemensam miniminivå för hela Europeiska unionen. De ändringsförslag som utskottet har antagit förbättrar den gemensamma ståndpunkten på en rad punkter, och jag är glad över det stöd som många har utlovat. Den största förbättringen kan uppnås om vi lägger vikt vid förebyggande strategier, och jag anser att detta är en riktig och bra princip.
Låt oss nu gå över till musik- och underhållningsbranschen. Detta är ett mycket omdiskuterat ämne, och PSE-gruppen har ingått en kompromiss med ELDR-gruppen och PPE-DE-gruppen, vilket vi naturligtvis står fast vid. Men jag skall inte dölja att det är frågan om en försvagning av den gemensamma ståndpunkten, och det är intressant att vi nu ser ett Europaparlament som lägger mindre vikt vid att skydda arbetstagarna än man gör i ministerrådet. Det är en ny utveckling och det ber jag allmänheten att notera. Vi stöder kompromissförslaget, eftersom det har varit viktigt för oss att undvika att den gemensamma ståndpunkten förkastas i Europaparlamentet, vilket det, som vi hörde, funnits en verklig risk för. Det skulle vara helt oacceptabelt, för i så fall skulle arbetstagarna endast ha ett skydd enligt 1996 års nivå. Vi har därför accepterat kompromissen och detta visar naturligtvis också att vi har varit oerhört lyhörda för den information vi mottagit från musik- och underhållningsbranschen i denna fråga. Jag skulle till mina kolleger här i kammaren gärna vilja säga att vi kanske några gånger har varit för lyhörda. För jag tycker faktiskt att några i parlamentet har varit för okritiska när det gäller uttalandena från branschens sida. De mest otroliga rykten har varit i omlopp i detta ärende. Jag har beskyllts för att vilja stänga ned hela popindustrin i Storbritannien. Jag har beskyllts för att vilja förbjuda säckpiporna i Skottland. Alltsammans är naturligtvis rent och skärt nonsens! Naturligtvis skall vi lyssna till vad samhället i övrigt har att säga, men vi skall inte lägga oss platt för det. Det är ett kompromissförslag, som jag kan acceptera. Jag är faktiskt helt tillfreds med det. Det kommer att betyda att underhållningsbranschen först om fem år kommer att omfattas av direktivet, och under tiden fram till dess kommer vi att ge kommissionen i uppdrag att företa en undersökning av hur direktivet kommer att påverka musik- och underhållningsbranschen. Kommissionen kommer därefter att göra en bedömning av om det är nödvändigt att undanta branschen från direktivet eller att anpassa detta. Jag tror att detta kompromissförslag kommer att visa hur många överdrifter som förekommit i denna fråga, och dessutom klart visa att även människor inom musikbranschen är mycket allvarligt drabbade av de hörselskador som vi faktiskt försöker att bekämpa.
Slutligen vill jag understryka att jag gärna hade sett att vi hade kunnat nå längre när det gäller förbättringen av skyddet för löntagarna. Det har inte varit möjligt, men det avgörande är att kolleger i morgon stöder de förslag som faktiskt förbättrar den gemensamma ståndpunkten och medverkar till att vi kan lägga mer vikt vid det förebyggande arbetet. Jag vädjar å det starkaste till alla kolleger att stödja utskottets förslag samt kompromissförslaget.

Stauner (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Minimiföreskrifter om skydd för arbetstagarnas säkerhet och hälsa utgör kärnan i lagen om det europeiska arbetstagarskyddet. De allvarliga negativa följderna av att utsättas för buller är vetenskapligt bevisade. Dem behöver vi här inte längre diskutera i detalj. Nedsatt hörsel på grund av buller är en av de vanligaste yrkessjukdomarna. Åtgärder för bullerskydd har därför hög prioritet. Alla berörda - arbetstagare, arbetsgivare och lagstiftare - gör därför rätt i att utnyttja alla möjligheter för att hålla bullret vid arbetsplatsen så lågt som möjligt. För att minska det buller som människorna på sin fritid frivilligt utsätter sig för kan vi hur som helst inte göra någonting. Här kan vi bara vädja till den enskildes förnuft.
I fråga om skyddsåtgärderna vid arbetsplatsen måste vi emellertid ta hänsyn till möjligheterna att genomföra dem i praktiken - i synnerhet frågan om vad det betyder för små och medelstora företag. Det är ingen mening med att föreskriva mycket komplicerade bestämmelser i hela Europa, som ingen i praktiken håller sig till eller som ingen kan iaktta. För denna avvägning anser jag att parlamentets ändringar totalt sett ger en godtagbar lösning. Jag tackar föredraganden också uttryckligen för den kompromissvilja som hon visat redan i utskottet. Därigenom kunde en tvist om en avsevärd ändring av exponeringsgränsvärden och insatsvärden för exponering undvikas, utan att arbetstagarnas berättigade intressen övergavs.
Också vid bedömningen av exponeringsnivån för buller bör man hålla fast vid att iaktta personligt skydd för hörseln, så som föreskrivs i rådets gemensamma ståndpunkt. Vi stöder också ändringsförslag 8, att medlemsstaterna kan fastslå lägre värden, om detta är erforderligt. Detta är ingenting annat än ett uttryck för principen om miniminormer i den europeiska socialpolitiken. Vi klargör också att arbetsgivaren är ansvarig för användningen av hörselskydd och för detaljinformation. Enligt mottot: ?Det är bättre att förebygga än att bota? skall en arbetstagare ha rätt till en lämplig hörselundersökning, om han är utsatt för buller som ligger över de undre insatsvärdena för exponering. Under vissa förutsättningar är det också klokt att tillämpa en bullerexponeringsnivå som räknas per vecka i stället för per dag, så som föreskrivs i den gemensamma ståndpunkten.
De hetaste diskussionerna i samband med detta direktiv gällde behandlingen av de arbetstagare som är utsatta för underhållningsmusik, från klassiska symfoniorkestrar till diskomusik. Detta specialområde tror jag att vi tar tillräcklig hänsyn till genom kompromissen i ändringsförslag 23. Jag hoppas att det är en lösning som även rådet kan följa. Ty att genast och förbehållslöst införliva dessa arrangemang tar knappast hänsyn till den allmänna övertygelsen, om vi betraktar musik, vare sig den förekommer i konsertsalen eller på diskot, som buller, och därför måste detta behandlas restriktivt redan från början.
(Applåder)

Hughes (PSE).
Herr talman! Gratulationer till föredraganden. Hon har åstadkommit ett mycket väl avvägt betänkande. I det föreslås förnuftiga ändringar som inte kommer att lägga någon orimlig börda på företagen utan som kommer att förbättra direktivet och minska risken för hörselnedsättningar till följd av att man utsatts för buller på arbetsplatsen.
Det är det som det här förslaget handlar om. Alltför många arbetare inom den Europeiska unionen fortsätter att utsätta sig för risken att drabbas av hörselnedsättningar på grund av att de utsätts för buller på arbetsplatsen. Thorning-Schmidt har visat sig vara förståndig och är villig att lyssna på förnuftiga och motiverade argument och bevis. Hon strök faktiskt många av sina ursprungliga ändringsförslag trots allt och bordlade nya som ligger närmare eller går tillbaka till den gemensamma ståndpunkten vad gäller ett antal faktorer inklusive huvudåtgärder och tillämpning av gränsvärdena.
Andra i denna kammare kämpar med att trampa upp en ny och bakåtsträvande stig inom det sociala området. För första gången vid förlikningen inom det sociala området ser vi åtgärder, särskilt inom de högra och mittengrupperna i kammaren, för att försvaga vad som kännetecknar de gemensamma ståndpunkter som upprättats av rådet (sociala frågor) och till och med ibland för att helt utesluta viktiga verksamhetssektorer från lagstiftningen.
Vi har sett detta i samband med detta förslag om buller och det snarlika förslaget om vibration. Kompromissändringsförslag 23 om musik- och underhållningssektorn är ett svar på en sådan fara. Missförstå mig inte; det är möjligt att det blir nödvändigt att försvaga den gemensamma ståndpunkten när ny information eller bevis som tidigare förbisetts blir kända, men enligt min uppfattning har det inte varit fallet i de exempel jag nämner. I stället har vi sett något som är liktydigt med ett paniksvar från koncentrerad, manipulativ lobbyverksamhet och fientlig mediabevakning som byggt på avsiktligt vilseledande information och felaktiga upplysningar. Denna utveckling är beklaglig.
Åtminstone två faktorer verkar vara igång. Först och främst har påtryckningsgrupperna vaknat till vid de mest utsatta punkterna i medbeslutandeförfarandet. De vet hur man skall sätta politisk press på parlamentet, ofta sådan som är långt ifrån baserad på bevis. De tror att vi är den svagaste länken och signalerna vi ger dem säger att de har alldeles rätt.
För det andra finner alltför många ledamöter nöje i att skicka ut pressmeddelanden för att bagatellisera lagstiftning som är absolut nödvändig, rättfärdigad och proportionerlig. De låter inte fakta komma i vägen för att få se sitt eget namn i tryck, och det är inte svårt att förstå varför så många artiklar med dålig information har publicerats angående detta förslag. Tidningarna har matats med grovt vilseledande eller faktamässigt helt felaktiga pressmeddelanden och briefings från denna kammares ledamöter.
Jag hoppas att vi alla snabbt kan bli vuxna och ge vår roll som medlagstiftare lite mer värdighet och integritet. Min egen far har, på grund av hörselnedsättning som framkallats inom industrin, svårt att prata med min son som är ett litet barn. För mig känns det som en mycket bra orsak till att främja sådan här förnuftig lagstiftning.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Om föredragandens ursprungliga förslag till betänkande hade gått igenom och blivit godkänt hade det decimerat näringslivet i EU. Skydda arbetarna för all del, men släng inte ut arbetarna från arbetet! Det var mycket viktigt att ta hänsyn till hörselskydd och jag vill gratulera alla de industrier och alla andra som övertygade föredraganden om behovet av att göra det. Om det inte hade varit fallet - med en exponeringsgräns satt vid 87 - skulle inte att hamra stål i 95-100 decibel, buteljera i 98 decibel och föda upp grisar i 100 decibel fått förekomma, liksom byggnads- och gruvindustrin. Cementarbeten och delar av verkstadsindustrin skulle ha decimerats.
Jag inser att föredraganden har ändrat sina rutiner och det välkomnar jag. Jag välkomnar att hon har gått från dagliga mätningar till mätningar en gång i veckan vid särskilda omständigheter, men jag skulle vilja att hon gick vidare till veckovisa mätningar och går tillbaka till huvuddelen av texten som i den gemensamma ståndpunkten. Jag är mycket nöjd med att vi har kompromissändringsförslaget om musik och nöjen, vad föredraganden än säger om att ha en fem års undantagsbestämmelse för musik- och nöjesindustrin för att kommissionen skall utarbeta en rapport och sedan komma tillbaka till kammaren utan att rådfråga båda sidor av industrin.
Jag hoppas att det går igenom och jag hoppas att alla ledamöter av Europaparlamentet kommer att rösta för det. Annars kommer vi ha den fåniga framtidsutsikten att se barpersonalen ha öronmuffar på sig när folk kommer in för att beställa en öl. Jag är även glad att vi har möjlighet att diskutera detta för om det hade avvisats vid en andra behandling i utskottet hade vi inte haft möjlighet att diskutera detta i dag i plenarsammanträdet. Vi skulle inte heller haft möjlighet att lägga fram ändringsförslaget som utesluter musik och nöjen i fem år och parlamentets synpunkter skulle inte ha tagits hänsyn till. Så jag vill säga till dem som röstade emot betänkandet i utskottet att om ni hade fått som ni ville skulle vi aldrig ha stått här i dag.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag skall börja med att uttrycka min förvåning över anförandet av Hughes, som jag vanligtvis känner som en ganska förnuftig och sansad person och som nu plötsligt, så fort det kommer några invändningar mot betänkandet, från vilket håll de än kommer från, tror att dunkla krafter ligger bakom. Vi utför bara vår uppgift som folkvalda företrädare och vi lyssnar på alla, även på dem som inte direkt är inblandade i den process som leder till direktiv. Jag tror inte att det här parlamentet är likgiltigt, vare sig inför säkerhets- och hälsofrågorna eller inför invändningarna mot verkställandet av dem. Det gläder mig därför mycket att vi den här veckan kan slutföra andrabehandlingen av, ursäkta definitionen, bullerdirektivet.
Enligt den officiella nederländska ordboken betyder buller: ett hårt, otrevligt ljud, inbegripet oväsen, larm, liv, brak och bråk. Det handlar alltså om ljud som inte upplevs som trevliga av en förnuftig människa och som vi alltså vill slippa. Jag är därför förvånad, till och med förfärad, och varje kompositör skulle vända sig i sin grav, över att Beethoven jämställs med en borrmaskin. Åhörandet av en cirkelsåg är, i rådets, kommissionens och ett antal kollegers ögon, verkligen värre än Tjajkovskij. Jag förstår väl att det inte bara handlar om frågan huruvida ljudet är otrevligt eller inte utan även om huruvida det är skadligt. Det jag vill peka på är att typen av ljud berättigar ett differentierat handlingssätt. Jag anser att musik- och underhållningssektorn måste hållas utanför det här direktivet och regleras i ett särskilt direktiv.
Den grundläggande skillnaden mellan buller och Vivaldi är följande: inom musik- och underhållningssektorn är ljudet slutprodukten, eller i varje fall en viktig del av den. Ljud spelar i de här sektorerna en central roll. I en fabrik är ljudet en negativ bisak, varvid det inte spelar någon roll för resultatet av verksamheten, tvärtom, det går bra även utan ljud. När det gäller musik är kunderna engagerade, det handlar om verksamheter av stort kulturvärde, särskilt för ungdomar. Vi förbjuder väl inte heller fotbollsproffs att spela fotboll mer än 45 minuter per vecka. Det är skillnaden, det är det som det handlar om, det har vi funnit ett svar på och det är något helt annat än oberättigade förebråelser mot den här sidan av kammaren, som om vi inte skulle bry oss om tekniken. Det gör vi men vi bryr oss också om människorna.

Weiler (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! I vår europeiska författning, i våra fördrag, finns det förankrat att vi skall sörja för att förbättra miljön på arbetsplatserna för att skydda arbetstagarnas hälsa. Jag har det intrycket att detta ofta glöms bort i samband med debatten bland allmänheten. Också pressens ignorans - delvis också den seriösa pressens - bekräftar detta. Vid sidan om de vanliga invändningarna från industrin har naturligtvis lobbyarbetet från musikbranschens sida varit särskilt massivt, inte protester från några mörkrets makter, utan helt konkret från musikindustrins sida. Detta ramaskri visar intressant nog på tre aspekter.
För det första: Befolkningens okunskap om att de som arbetar inom musikindustrin ända sedan 1986 varit bundna till ett direktiv som också gäller. Alla anställda är bundna, utom sjömän. Detta ändras nu.
För det andra: Det visar på bristande kontroll i medlemsstaterna, ty om man hade kontrollerat det bättre, då skulle berörda parter - arbetsgivare och arbetstagare - nu inte vara så överraskade.
För det tredje: Det visar naturligtvis också - detta säger jag också kritiskt - att de anställda har en mycket svag intresserepresentation. Jag skall gärna ställa ett svar, som jag fick från det schweiziska musikförbundet via en utfrågning 1996, till kommissionens förfogande, som mycket bra skildrar, käre kollega Pronk, att skador på hörseln naturligtvis alltid är jämförbara, oavsett om man arbetar inom byggnadsindustrin, den keramiska industrin eller i ett musikföretag respektive en orkester.
(Tillrop: Eller i parlamentet!)
Eller i parlamentet, men så högljudda är vi lyckligtvis ännu inte, i varje fall inte de flesta av kollegerna!
På det nationella området finns det naturligtvis regler. Jag anser, också som traditionell vänsterpolitiker, att staten och arbetsgivarna är skyldiga att skydda de anställda mot risker som är förknippade med arbetsplatsen. Just detta är vår uppgift, och med detta direktiv har vi, tror jag, också uppnått detta mål.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Föredraganden har kommit långt de senaste veckorna vad gäller att slopa några av sina mer extrema ändringsförslag. Jag finner dock inte mycket tröst i detta. Jag hoppas att föredraganden inte kommer ta det här personligt, för jag vet hur mycket eftertanke och arbete hon har lagt ned på det här betänkandet. Enligt min åsikt är dock de ändringsförslag som återstår varken nödvändiga eller till någon hjälp. Detta är inte bara min egen åsikt. Jag är glad att se i vilken utsträckning som Lynne så kraftfullt upprepade denna åsikt för en liten stund sedan.
Enligt den brittiska hälso- och säkerhetsstyrelsen, organet som inrättats för att ge den brittiska regeringen sakkunniga och objektiva vetenskapliga råd som är så nödvändiga när man tar itu med sådana frågor, ger dessa ändringsförslag ?inga fördelar för hälsa och säkerhet och deras enda effekt kommer att vara att lägga onödiga och ovälkomna bördor på industrin, särskilt på små företag?. Styrelsen råder oss att sätta oss emot de flesta av de socialdemokratiska ändringsförslagen. Oberoende av detta hade de brittiska konservativa ledamöterna av Europaparlamentet kommit fram till exakt samma lösning. Ett av dessa är ändringsförslag 18 som jag ser att fackföreningarna stöder och konstigt nog försäkrar de att många arbetsgivare också stöder det. Jag har inte stött på en enda arbetsgivare som stöder detta. Det skall bli intressant att se om de brittiska arbetarpartiets ledamöter av Europaparlamentet röstar som deras regering har rått dem eller som deras fackföreningar har anvisat. Jag misstänker att svaret inte kommer att bli någon överraskning.
Vi kommer att stödja ändringsförslaget om att utesluta musik från direktivet, ett ändringsförslag som ursprungligen formulerades av min kollega Pronk. Hursomhelst så återstår fortfarande problemet med att ta itu med industrin om andra ändringsförslag också går igenom. Det är mycket talande att EU:s ledare är i Barcelona i veckan och kräver att näringslivet inom EU skall bli mer konkurrenskraftigt. Och samma dag som den brittiska premiärministern, Blair, hävdar att han verkligen är emot byråkrati, fortsätter hans socialdemokratiska ledamöter av Europaparlamentet med den gamla vanliga dagordningen utan hänsyn till inflytandet på jobben.
Jag ber dem, trots detta sena skede, att rösta emot dessa ändringsförslag och rösta för jobben, för reformer och för Barcelona.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman! Jag börjar mitt korta inlägg med att tacka föredraganden för det genomförda arbetet.
När detta är sagt vill jag uttrycka min åsikt om några punkter i betänkandet som enligt min blygsamma åsikt kunde ha behandlats annorlunda och om ändringsförslag som jag har svårt att godta, framför allt förebyggande åtgärder som de yrkesverksamma har svårt att acceptera och naturligtvis med utgångspunkt i antagandet att nollrisken inte existerar och att arbetet är en besvärande aktivitet.
Jag håller med er om, fru föredragande, att bullerbekämpning på arbetsplatser är det bästa vi kan göra, men jag håller däremot inte med om att de kollektiva skyddsåtgärderna alltid skall prioriteras före de individuella skyddsmetoderna. Hur som helst, vare sig de är kompletterande eller inte, skall individuella metoder inte heller tillämpas på bekostnad av de kollektiva. Vi måste beakta ansvarsfördelningen, det åligger självklart arbetsgivaren att tillhandahålla medel, och det är även arbetsgivaren som skall se till att skyddsåtgärderna genomförs, men de anställda kan inte undantas från allt ansvar, arbetstagarna måste ta sitt ansvar, eftersom de är de som främst berörs och som främst påverkas om de inte vidtar åtgärder för individuellt och personligt skydd.
Jag håller heller inte med er när det gäller tillämpningsområdet, eftersom jag anser att det skulle vara att föredra att innefatta egenföretagare genom arbetsplatserna och de ansvariga för dessa, snarare än att tala om att innefatta dem i tillämpningsområdet, framför allt med tanke på att den allt vanligare utlokaliseringen av många verksamheter inom ett stort antal yrkessektorer.
I ändringsförslag 15 tas en fråga som kanske är enbart grammatisk upp. Där det talas om hörselskydd ?som finns tillgängliga?; anser jag att det bör stå ?som det är obligatoriskt att använda?. Dessutom finns det verksamheter där bullernivån varierar vid olika tillfällen och detta måste vi finna en lösning på. Fru föredragande, jag tyckte om det ni sade om musik.
Allt detta, fru föredragande, herr talman, ur en synvinkel där arbetstillfällen med kvalitet beaktas med minimala risker för arbetstagarnas säkerhet och hälsa, och en sådan föresats kräver en tydlig lagstiftning när det gäller principer och formuleringar.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag skulle först av allt vilja gratulera fru Thorning-Schmidt, för hon har faktiskt slutfört ett tekniskt och politiskt sett mycket besvärligt ärende. Hur besvärligt framgår av det faktum att det ändrade förslaget har legat oavslutat hos rådet sedan 1994 och att förslagets första del, det vill säga vibrationer, är moget att diskuteras av medlagstiftarna först nu. Inom ramen för den socialpolitiska dagordningen har vi prioriterat hälsa och säkerhet, och vi har förbundit oss att uppnå ett bättre hälsoskydd och högre säkerhet för arbetstagarna genom att anpassa det befintliga direktiv 86/188 till ramdirektiv 89/391 och genom att modernisera vissa bestämmelser i direktivet.
Jag vill påpeka att några av de förslag som hörts gäller själva kärnan i den befintliga ramen och det aktuella befintliga direktivet. Hörselnedsättning är med säkerhet den mest kända negativa följden av buller. Det är den allvarligaste följden, dock inte den enda. Men när det gäller samhällets ersättning till arbetstagare som drabbats av yrkesskador måste vi inse att en tredjedel av ersättningen på europeisk nivå avser hörselskador.
I fem länder där undersökningar har genomförts - Nederländerna, Portugal, Spanien, Frankrike och Tyskland - kostar samhällets ersättningar för hörselskador 96 miljarder euro per år. Kommissionen har godtagit rådets gemensamma ståndpunkt, eftersom den stöder den skyddsnivå som föreskrivs i kommissionens förslag. Sänkningen av gränsvärdet för exponering från 96 decibel till 87 decibel är ett tydligt framsteg.
Kommissionen godtar ändringsförslagen 1, 2, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 17, 18, 20 och 22 i deras helhet, eftersom de förbättrar och förtydligar texten. Kommissionen godtar ändringsförslagen 4, 15, 16 och 19 delvis. Kommissionen förkastar ändringsförslagen 3, 5, 13 och 21 samt ändringsförslagen 23 och 25. Även om jag kan instämma i de idéer som ligger till grund för ändringsförslag 3, andra delen av ändringsförslag 4, ändringsförslag 5, ändringsförslag 13 och andra delen av ändringsförslag 16, kan kommissionen inte godta dem av konsekvensskäl och av lagstiftningstekniska skäl. Kommissionen måste dessutom förkasta ändringsförslag 21, eftersom den anser att det sätt på vilket medlemsstaterna får tillgång till relevanta medicinska och vetenskapliga råd är en subsidiaritetsfråga.
Jag skulle slutligen vilja tala om kompromissändringsförslagen 23 och 25, som syftar till att tillfälligt undanta musik och underhållning från förslagets tillämpningsområde. Kommissionen motsätter sig starkt ett sådant undantag, eftersom det inte motiveras på vetenskapliga grunder. Genomförandet av åtgärderna för hälsa och säkerhet på musikmarknaden berör tre till fem miljoner arbetstagare i Europa. Man har jämfört det buller som förekommer i en fabrik med bullret av inspelad musik eller konsertmusik. Jag tycker att siffrorna talar för sig själva. En musiker som ofta spelar på konserter utsätts ideligen för höga decibeltal, ibland så höga som 130 decibel. En ständig exponering för ett sådant buller skadar gradvis musikerns hörsel, som är hans främsta arbetsredskap. Jag skulle dessutom vilja påminna om att Hindrec, det europeiska industri-, hotell- och restaurangförbundet, instämmer i det förslag som just nu ligger på bordet. Och jag skulle också vilja tala om för er att de decibeltal som förekommer på små barer och pubar är i storleksordning 75 decibel, alltså långt under den gräns på 90 decibel som redan har fastställts.
Slutligen bör vi upplysa om att de hörselskydd, andra än standardhörselskydd, som finns på marknaden - och jag skulle vilja uppmana till en snabbtitt på Internet, där man kan hitta alla dessa nya hjälpmedel - verkligen minskar, i lägre eller högre grad, alltefter arbetstagarens val, det ljud som denne utsätts för, vilket innebär att han utan problem kan utföra sitt arbete utan att samtidigt sakta men säkert skada sin hörsel.
Jag skulle till sist vilja påminna om att det finns ytterligare två fysiska agenser som är vanliga vid arbete, nämligen optisk strålning och elektromagnetiska fält, och att det är nödvändigt att påbörja arbetet med de följande två direktiven, som även de är mycket viktiga eftersom de berör ett stort antal arbetstagare.

Thorning-Schmidt (PSE)
. (DA) Herr talman! Jag vill ta upp två frågor. Först och främst vill jag gärna säga till kommissionen att jag är glad över de ändringsförslag som får stöd. Det irriterar mig lite att kommissionen inte har tänkt i samma banor som utskottet för sysselsättning och socialfrågor när det gäller ändringsförslag 3 och 5, eftersom de just understryker den förebyggande insats som jag försökte framhäva i mitt anförande. Så jag hoppas att kommissionen vill tänka igenom frågan igen. Sedan vill jag be kommissionen att hjälpa oss lite i dag med att svara på något av det som Bushill-Matthews och Pronk har sagt. Skulle kommissionen för det första kunna förklara för dessa herrar att det finns någonting som kallas bärkraftig utveckling inom sysselsättningen, och när vi talar om att vi gärna vill ha en ordentlig arbetsmiljö och ordentliga hälso- och säkerhetsbestämmelser, rör det sig faktiskt om att vi vill ha en bärkraftig arbetsmarknad, från vilken människor inte blir uteslutna. Bushill-Matthews måste också ge mig rätt i att det faktiskt på lång sikt är mest bärkraftigt att inte ha en massa människor sittande på ?reservbänken?. När jag nu talar om ?reservbänk? vill jag också rikta mig till Pronk och be kommissionen hjälpa mig lite. Skulle kommissionen kunna förklara för Pronk en gång för alla att människor som spelar fotboll eller går på fotbollsmatcher inte kommer att drabbas av detta direktiv. Kanske skulle vi därmed en gång för alla kunna utestänga lobbyisterna från denna kammare.

Talmannen. -
Fru Diamantopoulou, har ni några kommentarer? Nej. Tack så mycket.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om illojala metoder som tillämpas av flygbolag från tredjeland.
Fru de Palacio har ordet.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Det gläder mig att kunna meddela kammaren att kommissionen har beslutat lägga fram ett förslag till förordning inför rådet och parlamentet om antagande av rättsliga åtgärder som gör det möjligt att reagera inför illojala konkurrensmetoder som tillämpas av flygbolag från tredjeländer som gynnas av statliga stöd.
Faktum är att vi alla under de senaste månaderna har sett hur flygbolag från tredjeländer har mottagit stora summor i statliga stöd på grund av olika omständigheter, och som i många fall har använts för att sänka tarifferna och utöva illojal konkurrens på rutter där dessa flygbolag konkurrerar med flygbolag från Europeiska unionens medlemsstater. Detta innebär att ett rättsligt tomrum har uppstått, vilket har lett till att våra flygbolag har kommit i underläge jämfört med flygbolagen från dessa tredjeländer.
I syfte att förse oss med instrument som gör det möjligt för oss att värna om och stödja vår flygsektor, som är av absolut strategisk vikt för Europeiska unionen, kommer vi att lägga fram och i dag har vi antagit förslaget till förordning om tillämpning av otillåtna affärsmetoder inom ramen för flygtransporttjänster.
Inom området för sjötransporter finns det redan lagstiftning för att komma till rätta med tariffer som leder till illojal konkurrens och inom andra områden, som till exempel de stöd som ges till sektorn för tillverkning av varor, förfogar vi över andra instrument. Detta beror på, ärade ledamöter, en mycket enkel anledning: flygtjänsterna beaktas inte inom Världshandelsorganisationens multilaterala avtal.
Det handlar alltså om att fastställa en form av ersättning för att kunna undvika att flygbolag från tredjeländer drar fördel av dessa statliga stöd genom att använda dessa statliga stöd, eller de icke-kommersiella fördelarna, till skada för våra flygbolag.
Enligt min åsikt är det en balanserad förordning, som innehåller - vilket ni såg under analysen av förordningen - en definition av vilka principer som gäller, vad det innebär att trygga en lojal konkurrens, vad illojala metoder och illojala tariffer betyder och att ett förfarande inrättas som garanterar att det inte under några omständigheter förekommer överkompensationer eller oskadligt agerande. I det här sammanhanget föreslås det att kommissionen med anledning av ett klagomål eller helt enkelt officiellt inleder en undersökning för att fastställa om de tariffer som tillämpas av flygbolag från tredjeländer är illojala eller inte. Beroende på resultatet av undersökningen, och om vi har avtal med landet och med de respektive flygbolagen eller inte, kan vi vidta åtgärder, såväl provisoriska sådana som gäller sex månader, som definitiva, tills de tredjeländernas flygbolag ändrar sitt agerande.
Jag anser att detta är något absolut nödvändigt om vi vill försäkra oss om att verkligen kunna förhindra illojal konkurrens och att vår flygsektor påverkas av dessa statliga stöd eller icke-kommersiella fördelar.

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Jag anser att den kurs kommissionen följer är riktig, eftersom Europeiska unionen behöver vissa rättsliga instrument för att ta itu med frågan om illojal konkurrensmetoder som tillämpas av tredjeland. Vi kommer givetvis att granska kommissionens förslag i Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism och se på de enskilda detaljerna. Jag skulle dock nu vilja ställa er tre mycket korta frågor.
För det första, har det hittills framkommit bevis för eller framförts anklagelser från europeiska bolag om att tredjeländer - USA, Schweiz eller andra länder - tillämpar illojala konkurrensmetoder, som vi har läst i pressen emellanåt?
För det andra, ni har hänvisat till åtgärder som Europeiska unionen kommer att vidta i händelse av en sådan situation. Vad för slags åtgärder rör det sig om, och hur kommer de att påverka de befintliga transatlantiska avtal som EG-domstolens generaladvokat redan har tagit ställning till? Det vill säga, vilket är sambandet mellan de bilaterala avtalen och Europeiska kommissionens olika åtgärder?
För det tredje, en fråga som inte står i direkt samband med ämnet, men som är högaktuell och som ni kanske har lust att svara på. Vad kommer att hända med stödet avseende de europeiska flygbolagens försäkringspremier? Stödet upphör i slutet av mars. Vilken är Europeiska kommissionens ståndpunkt?

Talmannen. -
Jag ber samtliga ledamöter att om det är möjligt, vilket jag tror att det är, att sammanfatta frågan så den inte blir längre än en minut.

Jarzembowski (PPE-DE)
Herr talman, fru vice ordförande! Jag vill bara ställa två frågor som komplettering till det som min kollega Hatzidakis redan har sagt. När vi kräver nya instrument, då frågar man oss: Vad skall vi göra med våra hittillsvarande instrument, och varför räcker de inte till? Därför alltså två frågor i anslutning till detta.
För det första: Har vi inte redan nu möjlighet att agera gentemot Schweiz? Ty jag tror att det som Schweiz har gjort vid omstruktureringen av Swissair till Crossair, Swiss Airlines eller vad det nu var, entydigt är en fråga om stöd. Även om fördraget ännu inte är ratificerat, finns det ändå garanterat utanför fördraget möjligheter att agera gentemot Schweiz. När kommer ni att göra det?
För det andra: Om vi agerar utåt mot orättvisa förfaringssätt när det gäller dumpning av biljetter, kan ni då säga oss vad ni under den närmaste tiden har för avsikt att göra mot intern prisdumpning inom Europeiska unionen? Det förekommer allt fler fall där flyglinjer för att erövra marknaden går ut med anbud under sina egna kostnader. Kommer ni även att angripa detta?

Foster (PPE-DE).
Herr talman! Jag har en snabb fråga till kommissionären angående frågan om att lägga fram bevis. Vad skulle kommissionen göra om ett tredjeland inte lägger fram de uppgifter som krävs för att upptäcka huruvida de är inblandade i orättvis konkurrensverksamhet?

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag kommer att fatta mig mycket kort. Det stämmer att det finns två bolag som har förorsakat denna situation - ett på ett mer konkret sätt och ett mer allmänt. Det är även sant att flera ministrar har uttryckt sin oro över situationen i sina inlägg under det senaste rådet och någon minister har även sänt mig en skrivelse om detta. Jag vill dock betona att, även om det inte inkommer klagomål, kommer kommissionen genom detta förslag att kunna agera officiellt.
När det gäller de transatlantiska avtalen är problemet för närvarande att Europeiska unionen inte har något avtal med Förenta staterna. De enda avtal vi har ingått är bilaterala och i dessa beaktas inte problemet med hur illojal konkurrens skall lösas rent allmänt.
När det gäller försäkringar har situationen i princip inte förändrats. Vi vidhåller fortfarande att den särskilda garanti som har getts medlemsstaterna för försäkringar för de nya risker som har med terrorism eller krig att göra upphör den 31 mars. Emellertid är det nödvändigt att rådet (transport) tar upp denna situation och att man beaktar vad de gör i Förenta staterna och i Japan, eftersom försäkringsmarknaden inte kommer att återgå till det normala förrän situationen normaliseras även i Förenta staterna och Japan, och inte förrän deras bolag finns med på försäkringsmarknaden.
Jag tackar herrarna Jarzembowski och Hatzidakis för deras frågor. Till herr Jarzembowski vill jag säga att denna åtgärd mycket riktigt riktas mot alla tredjeländer som beviljar statliga stöd till sina flygbolag, vilka använder dessa för att förvrida konkurrensen, vilket i sin tur leder till att illojal konkurrens uppstår.
När det gäller Schweiz känner ni mycket väl till att transportavtalet inte har trätt i kraft än, vilket inte är Schweiz fel, det beror på att tre av unionens medlemstater inte har ratificerat det. Sanningen att säga vet vi inte hur länge denna situation kommer att vara. Hur som helst, när det gäller Schweiz måste vi vara lämpligt försedda ur rättslig synvinkel.
Jag kommer att besvara fru Fosters fråga om bevis. Ärade ledamot, medlemsstaterna måste komma med bevis i alla förfaranden av det här slaget. Ibland motsätter sig det tredjelandet detta. Vad vi föreslår är att man eventuellt kan införa kompenserande rättigheter, vilket går ut på att de företag som tillämpar illojala konkurrensmetoder måste betala för att kompensera och undvika illojal konkurrens. Dessa rättigheter begränsas till en artificiell prissänkning, men får under inga omständigheter leda till merkostnader som överstiger en rimlig tariff, vilken fastställs i den text vi diskuterar.
Jag har glömt att svara herr Jarzembowski att vi undersöker de fall av illojal konkurrens som förekommer inom Europeiska unionen och att vi just nu undersöker ett problem som har med användningen av en flygplats i Belgien att göra.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill fråga er: Hur påverkar egentligen flygplatsavgifterna dessa förfaringssätt?

Sánchez García (ELDR).
Herr talman! Jag drar tillbaka min fråga eftersom Hatzidakis och Jarzembowski redan har tagit upp den. Jag tackar fru kommissionären, men jag vill gärna att hon talar om för mig vad hon menar med illojala metoder, jag har inte fått det klart för mig.

De Palacio
. (ES) Illojal konkurrens uppstår när ett flygbolag som har fått statligt stöd i sitt land inte använder detta stöd för att täcka vissa kostnader, utan för att genomföra artificiella sänkningar av tariffer på de rutter där bolaget konkurrerar med flygbolag från Europeiska unionen.
När det gäller begreppet flygplatsavgifter, skulle ett sätt att få tillgång till dessa kompenserande rättigheter vara att fastställa en överbelastning av flygplatsavgifterna.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru de Palacio.
Denna punkt är avslutad.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0008/2002). Vi skall nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Första delen
Talmannen. -
Fråga nr 34 från José María Gil-Robles Gil-Delgado (H-0079/02):

Angående: Internationell adoption av rumänska barn
Vad gör kommissionen, och särskilt dess företrädare i Bukarest, för att den översyn av ärenden gällande internationella adoptioner av barn som stoppades av Rumäniens regering för mer än nio månader sedan snabbt skall kunna slutföras?
Är kommissionen medveten om vilka allvarliga följder denna blockering av adoptionerna får för hundratals familjer inom gemenskapen som uppfyllt alla tänkbara krav och som lagt ut stora summor pengar? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att skydda dessa medborgares rättigheter?

Verheugen
Herr talman, mina damer och herrar! Frågan om skydd för barn i Rumänien är en av de viktigaste i samarbetet mellan kommissionen och Rumänien. Det är ett ämne som jag också själv oavbrutet ägnat mig åt sedan min mandattid började.
Det kan inte råda något tvivel om att man i Rumänien har allvarliga problem i fråga om skydd av barn i statliga institutioner och även när det gäller systemet med internationella adoptioner. Rumänien har undertecknat FN:s konvention om barnens rättigheter och även den Haagkonvention som rör skydd av barn. De stater som undertecknat Haagkonventionen har tillsammans med oss ofta uttryckt sin oro gentemot den rumänska regeringen över att det finns allvarliga brister i de rumänska lagarna och i tillvägagångssätten i Rumänien i fråga om adoptioner och hur de genomförs.
Jag måste säga er, herr ledamot, att jag personligen fick lov att övertyga mig om att det ofta förekommit yrkesmässig handel med barn - och det är ungefär det värsta som finns - men att det å andra sidan naturligtvis också genomförts adoptioner som är helt i sin ordning, och att det har funnits en stor gråzon mellan den yrkesmässiga handeln med barn och normala internationella adoptioner.
Kommissionen har därför intensivt bearbetat den rumänska regeringen för att uppnå att hela systemet skall ändras totalt, med början i lagarna och ända till institutionerna, strukturerna, förfaringssätten, beslutsprocesserna, allt. Ingenting i det system som funnits i Rumänien när det gällde internationella adoptioner, kunde få kvarstå.
För att se till att det under tiden som systemet reformeras inte kan förekomma något utnyttjande av barn, har kommissionen bestämt uttalat sig för ett moratorium i fråga om internationella adoptioner. Jag är mycket glad över att vi tillsammans med den nuvarande rumänska regeringen har lyckats att få till stånd detta moratorium. Kommissionens politik är inte att förhindra internationella adoptioner. Tvärtom! Kommissionens politik är att bidra till att dessa internationella adoptioner äger rum inom ett system där det finns fullständig insyn, som sker enligt klara internationellt erkända regler och som säkerställer att det inte är möjligt att utnyttja barn i något enda fall.
Jag hoppas att man inom inte alltför lång tid har skapat ifrågavarande rättsliga grund och administrativa förutsättningar i Rumänien, så att man kan gå tillbaka till de normala systemen för internationella adoptioner. De fall som ni, herr ledamot, syftar på i er fråga, och som redan inletts, men ännu inte avgjorts när moratoriet utlystes, kommer att granskas av den rumänska regeringen i varje enskilt fall, och när det står fullständigt klart att det inte finns några som helst problem med dessa adoptioner, har rumänska regeringen möjlighet att gå förbi moratoriet i dessa fall. Jag tror att det kommer att bidra till att lösa det problem som ni skildrat.
Men jag vill än en gång mycket tydligt säga, herr ledamot, även om man kanske inte överallt gillar detta: När man gör ett avvägande mellan att skydda barnen i Rumänien och att tillgodose föräldrars behov, i vilket land det vara må, som gärna skulle vilja ha ett adoptivbarn, måste vårt första intresse vara att skydda barnen. Jag tror att det är försvarbart att man säger till familjer som vill ha ett adoptivbarn att de måste vänta ännu ett par månader, hellre än att utsätta sig för risken att den korrupta praxis, som vi haft i detta land när det gäller skydd av barn, skulle förverkligas i bara ett enda fall till.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Herr kommissionär! Jag har lyssnat till er med all respekt ni förtjänar, men jag vill ställa en följdfråga: Varför motsatte sig kommissionen i går vid associeringsrådet Europeiska unionen - Rumänien att detta råd begär att de rumänska myndigheterna så snabbt som möjligt skall införa den lagstiftning som de lovade införa i slutet av förra året?
Vi har ett moratorium sedan juni 2001 och den rumänska regeringen har officiellt förklarat att arbetet med denna lagstiftning skulle vara slutfört i slutet av förra året. Enligt de nyheter jag har fått har lagstiftningen antagits av ministerrådet, men den har inte vidarebefordrats till parlamentet, den cirkulerar fortfarande någonstans, man vet inte var. Det förvånar mig att kommissionen, vars föresatser herr kommissionären har uttryckt mycket väl, inte försöker få igång denna process.
Jag håller fullständigt med om att det viktigaste är barnens bästa, men deras välfärd förbättras inte genom att försena den lagstiftning som tillåter internationella adoptioner, utan detta uppnås genom att så snabbt som möjligt genomföra den och inte låta barnen stanna kvar på barnhemmen under tiden.

Verheugen
Herr ledamot, jag beklagar att jag nödgas konstatera att vi inte är ense i denna fråga. För det första, vad beträffar associeringsrådet, så rådde det fullständig enighet mellan medlemsstaterna och kommissionen i fråga om vad vi skulle säga i denna fråga, också mellan ordförandeskapet och kommissionen. Det fanns inga motsättningar här, utan en gemensam ståndpunkt.
Beträffande principfrågan upprepar jag än en gång: Vår politik är klar och entydig. Barnens intresse står i förgrunden. Så länge systemet i Rumänien inte kan garantera att internationella adoptioner sker i enlighet med de normer som krävs, så länge är jag emot att vi återigen öppnar denna port och tillåter internationella adoptioner i obegränsad omfattning. Jag har sagt er att i de fall där adoptioner redan var på gång, innan moratoriet trädde i kraft, är det möjligt med undantagsgodkännanden. Kommissionen är strikt emot - jag upprepar det än en gång - strikt emot möjligheten att den korrupta praxis, som vi har sett där, än en gång tillämpas.
Jag upprepar att jag anser att det är bättre att säga till föräldrarna att vänta tills vi har ett system som absolut garanterar skyddet för barnen, än att utsätta sig för någon som helst risk.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Jag skulle vilja berömma kommissionär Verheugen och hans medhjälpare för den ständiga omsorg och uppmärksamhet de har visat med avseende på denna viktiga fråga. Är kommissionären medveten om att 93 procent av den rumänska befolkningen är emot adoption mellan länder som en lösning för övergivna barn i Rumänien, liksom den rumänska regeringen, och att den rumänska ortodoxa kyrkan, till vilken 89 procent av befolkningen hör, är helt emot sådan verksamhet?
Är kommissionären även medveten om att betalningarna från dessa spanska familjer under en tid har gått till rumänska fosterföräldrar? Därmed är dessa barn inte officiellt övergivna enligt internationella konventioner, och särskilt FN-konventionen som har stadfästs av alla medlemsstaters regeringar, inklusive den spanska och därför utgör en del av gemenskapens regelverk.
Verheugen
Fru ledamot! Jag är medveten om de problem som ni har skildrat, och jag vill begagna tillfället att påpeka att kommissionens mycket bestämda och beslutsamma agerande när det gäller skyddet av barn i Rumänien ju inte minst kommit till stånd genom Europaparlamentets permanenta påtryckningar. Det var detta parlament som alltid uppmanade kommissionen att inte tillåta några som helst kompromisser när det gäller skyddet av rumänska barn, och kommissionen håller fast vid denna linje.
Jag håller uttryckligen med ledamoten Nicholson om att internationella adoptioner säkert inte är det bästa instrumentet för att skydda barnen. Men enligt min övertygelse är det i Rumäniens fall ett instrument som man i varje fall inte heller bör utesluta.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Jag håller med kommissionären att det viktigaste i den här typen av ärenden är de rumänska barnens välbefinnande.
Det kanske är nödvändigt att dela upp frågan i två aspekter: för det första, skyddas de rumänska barnen på lämpligt sätt? Finns det alternativa system? Kan Europeiska kommissionen vidta åtgärder för att garantera att den dispenserade behandlingen av dessa barn förbättras?
För det andra, eftersom kommissionär Verheugen är ledamot av kommissionen som företräder Europeiska unionens medlemsstater: i det fall medborgare i gemenskapsländer vill genomföra en internationell adoption, har då kommissionen vidtagit åtgärder för att se till att det finns garantier i mottagarländerna för att de rumänska barnen skall behandlas som det tillkommer dem i enlighet med den internationella rätten, gemenskapsrätten och medlemsstaternas nationella rätt?

Verheugen
Herr ledamot, beträffande den första frågan kan jag meddela er att kommissionen i flera år har satsat avsevärda personella och ekonomiska resurser på att förbättra tillståndet vid de rumänska barnhemmen. Jag tror att alla i kammaren vet vilket katastrofalt tillstånd dessa barnhem i Rumänien befann sig i omedelbart efter revolutionen, och även flera år senare. Tack vare vår hjälp, för vilken också medel inför anslutningen i stor utsträckning ställts till förfogande, har man lyckats att stegvis förbättra denna situation. Men vi är ännu långt ifrån ett tillstånd som man skulle kunna beteckna som tillfredsställande. Därför kommer man också att intensivt fortsätta med dessa åtgärder.
Den andra frågan håller jag uttryckligen med om. Det är just det som är målet för våra bemödanden, att i Rumänien och tillsammans med den rumänska regeringen se till att systemet som medger internationella adoptioner fullständigt, utan varje tvivel, skall motsvara Europeiska unionens och folkrättens normer.

Talmannen. -
Fråga nr 35 från Proinsias De Rossa (H-0097/02):

Angående: Kemisk teknologi och elchocker
Den senaste tiden har det uppkommit farhågor om användning av kemisk teknologi och elchocker i samband med tortyr och kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Hur många företag som tillverkar sådan utrustning har erhållit CE-kvalitetsmärkningen? Enligt vilka förfaranden tilldelas sådana produkter CE-märket och beaktas därvid såväl den etiska frågan om hur denna teknologi kommer att användas som produktanvändarens säkerhet? Kan kommissionen också ange vilka undersökningar som ligger till grund för kommissionens beslut att dela ut kvalitetsmärket?

Liikanen
. (EN) CE-kvalitetsmärkningen infördes i gemenskapslagstiftningen genom ett beslut från rådet från 1990 om modellerna för de olika faserna för de förfaranden för bedömning av överensstämmelse som jag avsåg att man skulle använda i de tekniska harmoniseringsdirektiven, och genom rådets direktiv från 1993. I det senare direktivet infördes CE-märkning i ett antal sektorsvisa tekniska harmoniseringsdirektiv.
CE-märkning måste anbringas på alla produkter som omfattas av ett tekniskt harmoniseringsdirektiv vars bestämmelser gäller för produkten. CE-märkningen innebär att produkten är förenlig med de rättsligt bindande kraven i det tillämpliga tekniska harmoniseringsdirektivet. Tillverkaren är ansvarig för att anbringa CE-märkningen, även om direktiven ofta kräver att ett utomstående organ för bedömning av överensstämmelse är delaktigt. Medlemsstaterna ansvarar för att utnämna sådana organ i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna i direktiven.
Ett antal tjänsteenheter inom kommissionen ansvarar för tekniska harmoniseringsdirektiv som reglerar CE-märkningen, även om merparten av dessa direktiv hör till GD Näringslivs ansvarsområde. Kommissionen ingriper dock inte direkt i varken förfarandet med bedömning av produkters överensstämmelse eller när det gäller tilldelningen av CE-märkning.
Alla tillverkare av elchockvapen som omfattas av de tekniska harmoniseringsdirektiv som reglerar CE-märkning måste anbringa denna märkning på de berörda produkterna. Kommissionen har ingen information om hur många tillverkare som berörs.
Kommissionen svarade på denna fråga redan 1997. Frågan ställdes då av Wemheuer. Kommissionen konstaterade vid det tillfället att en stor mängd utrustning potentiellt sett kunde användas i tortyrsyfte. Det är dessutom inte alltid möjligt att på förhand avgöra hur sådan utrustning kommer att användas. Jag är därför av den åsikten att det inte är genomförbart att tillämpa en annan behandling med avseende på dessa direktiv för utrustning som potentiellt sett skulle kunna användas som tortyrredskap. Icke desto mindre, och för att ta hänsyn till den ärade ledamotens farhågor, förbereder kommissionen, och särskilt generaldirektören för yttre förbindelser, för närvarande ett förslag till en förordning från rådet om handel med utrustning som kan användas för tortyr, eller för annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.
Syftet med denna förordning är bland annat att införa kontroller för export av utrustning som kan användas för sådana syften i ett tredjeland, vilket i princip kommer att inkludera elchockutrustning.

De Rossa (PSE).
Tack för ert svar, herr kommissionär. Jag välkomnar förslaget om att utarbeta en ny förordning. Skulle ni kunna tala om när ni förväntar er att denna förordning kommer att träda i kraft? Skulle ni inte också hålla med om att, samtidigt som det uppenbarligen finns viss utrustning som kan eller inte kan användas för tortyr, så tillverkas elpistolutrustning för att avsiktligt tillfoga smärta hos den person som den används emot, att en elpistol eller de elchockbälten som också används kan ge en person upp till 50 000 volt, och att det är olämpligt att utrustning av detta slag, som saluförs av tillverkarna av dessa tortyrvapen, bär en EU-kvalitetsmärkning som ett tecken på EU:s godkännande av dessa särskilda tortyrredskap?

Liikanen
. (EN) Jag kan informera den ärade ledamoten om att jag kommer att vidarebefordra frågan om förordningens tidsplan till min kollega Patten. När det gäller de andra frågorna anges det i en aktuell rapport från Amnesty International att polisen eller fångvaktare inom Europeiska unionen inte använder elpistoler för tortyr eller misshandel. Användningen av elpistoler för självförsvar och upploppskontroll är inte aktuell.
De andra punkter som ni tog upp måste ses över med avseende på denna förordning. Jag kommer att kunna informera parlamentet i frågan så snart som jag har fått mer detaljerad information från min kollega och hans avdelningar.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Liikanen. Detta är inte rätt tillfälle för en diskussion, herr De Rossa. I enlighet med arbetsordningen kan inte samma ledamot ställa fler frågor. Om någon annan ledamot vill ställa en följdfråga kan han eller hon göra det, men ni kan inte göra det. Vi går därför över till nästa fråga. Fråga nr 36 från Niall Andrews. Frågeställaren ersätts av Brian Crowley (H-0126/02):

Angående: Att hejda steningen av en nigeriansk mor, Safiya Yakuba Hussaini
Kommissionen är väl medveten om den växande oron över den hotande steningen av en nigeriansk mor, Safiya Yakuba Hussaini. Kan kommissionen uppge om den har gjort några framställningar, och i så fall vilka, hos de nigerianska myndigheterna för att dessa inte skall verkställa denna fruktansvärda dom? Vilken betydelse fäster kommissionen vid sitt program för att stödja mänskliga rättigheter och demokrati och vid det nya partnerskapsavtal som ingicks i Cotonou? Kommer kommissionen att uttala sig i denna fråga, inbegripet avseende behovet att inrikta sig på åtgärder för att förbättra kvinnans ställning i Nigeria, vilket utgör ett ständigt ämne för förbindelserna mellan EU och Nigeria?

Nielson
. (EN) Herr talman! Kommissionen har sänt protester till den nigerianska ambassadören i Bryssel med hänsyn till detta ärende, och ordförande Prodi har vädjat direkt till president Obasanjo att ingripa. Utvecklingen i det här ärendet följs också noga av kommissionens delegation i Abuja. Ett överklagande har lämnats in av svaranden, som kommer att höras den 18 mars 2002. Under tiden har straffet skjutits upp av den islamiska appellationsdomstolen i Sokoto.
Europeiska unionen motsätter sig bestämt användningen av dödsstraff. I syfte att uppnå det främsta målet att avskaffa dödsstraffet där det fortfarande finns, kräver EU att dess användning gradvis skall begränsas och underställas miniminormer.
EU utövar också påtryckningar för att ett moratorium skall införas där det behövs. Trojkan gjorde nyligen ett utspel om tillämpningen av dödsstraff i Nigeria. Kommissionen vill att tillämpningen av offentliga och särskilt grymma avrättningar som genomförs i vissa islamiska länder skall upphöra. När det gäller Nigeria kommer kommissionen att arbeta inom ramen för Cotonouavtalet, i vilket två av de grundläggande bestämmelserna är respekten för de mänskliga rättigheterna och jämlikhet mellan män och kvinnor. I de fall där dessa bestämmelser inte följs medger avtalet en politisk dialogprocess mellan de nationella myndigheterna och kommissionen.
I landstödstrategin för Nigeria har stärkandet av demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna fastställts som områden inom vilka åtgärder krävs, och motsvarande program kommer snart att införas, inklusive program för att höja kvinnors status. Dessutom inkluderas Nigeria som ett ?brännpunktsland? i Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter inom ramen för gemenskapsbudgeten. Nigeria är valbart för stöd till åtgärder inom området för god förvaltning, och detta kommer att få positiva följder för kvinnors status, genom att deras medvetenhet om deras juridiska rättigheter höjs. Ett projekt pågår för närvarande för att stärka det civila samhället, särskilt i norra Nigeria.

Crowley (UEN).
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans svar. Det är en känslig tidpunkt, medan ett överklagande behandlas, att ta upp vad som är känslomässiga frågor, och jag förstår hur svårt det är för er, herr kommissionär, att ge en fullständig redogörelse för vilka åtgärder som kommissionen i framtiden kommer att vidta om dödsstraffet skulle genomföras. Men skulle jag kunna få ta detta tillfälle i akt för att försäkra att det, med kommissionens goda hjälp, och med användning av de partnerskapsavtal som vi har med Nigeria, kommer att finnas en större förståelse, inte bara för respekten för de mänskliga rättigheterna, utan också för vår fullständiga avsky för dödsstraffet i alla dess former, oavsett om det så är genom den elektriska stolen eller genom stening eller någon annan metod. Jag skulle ha denna starka känsla när det gäller Amerika, lika väl som Nigeria eller något annat land i världen som fortsätter att tillämpa dödsstraffet. Om det är möjligt, skulle kommissionen kunna tillgängliggöra resurser för att se till att denna kvinna får ordentlig juridisk representation för att garantera att hon får en rättvis prövning, och att alla resurser utnyttjas för att rädda hennes liv?

Nielson
. (EN) Ansträngningar för att öka medvetenheten om människors rättigheter inom ramen för Sharialagen ingår i allt det arbete som vi utför, särskilt när det gäller kvinnors situation. I Nigeria inriktar vi en stor del av vårt utvecklingssamarbete på statsnivå på ett antal stater. Detta för oss närmare myndigheterna, och i vissa fall också närmare några av de stater där Sharialagen har införts. Vi försöker ge oss själva ett sådant utgångsläge att vi kan föra en meningsfull diskussion.
Den mer omfattande frågan med dödsstraff är mycket tydlig. Det är en global fråga, och jag är säker på att det är något som vi alla är eniga om.
Låt mig slutligen lägga till att jag verkligen uppskattar ledamotens inställning och hans tonfall, med tanke på att vi befinner oss i ett känsligt skede i det aktuella ärendet.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär! Jag är mycket tacksam för ert svar och lättad över kommissionens snabba agerande i denna fråga. Grunden till denna kvinnas straff låg ju i islams lag. Denna ogifta kvinna hade blivit gravid, av allt att döma som en följd av våldtäkt.
Men som jag ser det gäller frågan inte enbart kvinnors ställning, utan maktpolitiska strävanden, där man utnyttjar islam för att hetsa upp det nigerianska folket och bygga upp konstgjorda motsättningar, liksom jag i mina tidigare skriftliga spörsmål har bringat till kommissionens kännedom. Nu vill jag fråga om kommissionen har övervägt några redskap med vilka man inom ramen för vår biståndspolitik kunde lindra detta allt ökande utnyttjande av religiösa spänningar.

Nielson
. (EN) Detta kommer hur som helst att vara temat i analysen av vad vi kan göra. Jag skulle dock vilja varna för den uppfattningen att våra åtgärder inom ramen för utvecklingssamarbetet i ett särskilt land gör det möjligt för oss att påverka händelser av detta slag i hög grad. Införandet av Sharialagen i ett antal nordliga stater i Nigeria är en komplex och högt politisk process med lokala rötter. Vi har ett delat ramverk med värderingar som uttrycks i Cotonouavtalet. Detta är vad vi kan diskutera och följa upp tillsammans med den nigerianska regeringen. Detta är inte något enkelt fall, utan ett fall i vilket den omfattande offentliga uppmärksamhet som fallet har dragit till sig, och den internationella allmänna opinionen verkligen kan vara till användning. Vi inom kommissionen kommer att göra vad vi kan för att hjälpa till att utöva påtryckningar.

Talmannen. -
Fråga nr 37 från Karin Riis-Jørgensen (H-0148/02):

Angående: Uppköpserbjudanden
Anser kommissionen att europeiska företag kommer att avskräckas från att låta börsnotera sig - och att utvecklingen av effektiva kapitalmarknader kommer att hämmas - om EU inför en radikal bestämmelse som i praktiken innebär att aktieägare förvägras utnyttja sin utvidgade rösträtt inför uppköp som föreslås av högnivågruppen för bolagsrätt?
Anser kommissionen att ägare av andelar med utvidgad rösträtt skulle lida förlust om EU inför en radikal bestämmelse som i praktiken innebär att aktieägare förvägras utnyttja sin utvidgade rösträtt inför uppköp som föreslås av högnivågruppen för bolagsrätt?

Bolkestein
. (EN) Kommissionen vill tacka den ärade ledamoten för hennes frågor och hennes intresse för kommissionens arbete när det gäller frågan om uppköpserbjudanden. Det är dock fortfarande litet för tidigt för kommissionen att svara slutgiltigt på dessa frågor. Kommissionen har inlett en noggrann granskning av de rekommendationer som gjorts av högnivågruppen för bolagsrätt angående uppköpserbjudanden, och vi har rådfrågat de berörda parterna i syfte att besluta om och hur sådana rekommendationer skulle kunna införlivas i ett nytt förslag till direktiv.
Kommissionen är medveten om den kritik som flera medlemsstater framfört angående den särskilda rekommendationen om utvidgad rösträtt och den möjliga förlusten av vissa rättigheter efter ett uppköpserbjudande via en ?breakthrough-mekanism?.
Kommissionen kommer där det är möjligt att göra sitt yttersta för att ta hänsyn till de olika åsikter som framförts under denna fas med informella samråd med alla berörda parter. Jag är rädd att jag inte kan säga mer för tillfället, men Riis-Jörgensen, det utskott i vilket hon är ledamot och jag själv kommer utan tvekan att inleda en dialog så snart som ett mer konkret förslag har utarbetats. Jag skulle också vilja be fru Riis-Jørgensen att tygla sin otålighet till dess.

Riis-Jørgensen (ELDR).
Herr kommissionär Bolkestein, kvinnor är inte särskilt tålmodiga, men jag skall försöka att vara tålmodig och vänta på att ni lägger fram förslag som förhoppningsvis kan väga alla de intressen som ni nämnt mot varandra. Jag ser fram emot en grundlig diskussion och ett ingående samarbete.

Talmannen. -
Tack så mycket för er vänlighet, fru Riis-Jørgensen. Tack så mycket, herr kommissionär.
Andra delen
Frågor till herr Lamy
Talmannen. -
Fråga nr 38 från Paul Rübig (H-0135/02):

Angående: Effekter på små och medelstora företag av WTO:s tvistlösningsförfarande
I punkt 39 i den resolution om öppenhet och demokrati i internationell handel som Europaparlamentet antog i oktober 2001 uttryckte flera ledamöter sin oro över de omedelbara och tungt vägande konsekvenser som vissa WTO-tvister haft särskilt för små och medelstora företag i hela Europa. Parlamentet uppmanade kommissionen att vidta konkreta åtgärder för att ge dessa företag rättsliga möjligheter att söka kompensation, både inom EU och inom WTO. Vilka av dessa konkreta åtgärder har hittills vidtagits? Vilka är planerade? Hur ställer sig kommissionen till kravet att WTO-strafftullar skall betalas från WTO-medlemmarnas gemensamma budget snarare än av de privata företagen?

Lamy
. (FR) Frågan gäller vilka effekter WTO:s tvistlösningsförfarande får på de små och medelstora företagen.
WTO:s tvistlösningsförfarande är som ni vet en grundläggande beståndsdel för att det multilaterala handelssystemet skall vara säkert och förutsebart. Avskaffandet av handelseftergifter, vilket man ibland felaktigt kallar sanktioner, är bara den sista utvägen för en stat som åberopar WTO:s tvistlösningsförfarande, i det fall en felande stat inte följer avtalen eller besluten inom WTO:s tvistlösningsförfarande.
Ur vår synvinkel är den största fördelen med detta system för de europeiska företagen, inbegripet de små och medelstora företagen, att det innebär en stark press för att reglerna inom Världshandelsorganisationen skall respekteras. Detta är den största fördelen för våra företag, och därmed också för de små och medelstora företagen.
Det finns sannolikt fall där de internationella avtalen inte följs. De skall självfallet vara undantag. På den punkten anser vi att kompensation är att föredra, framför att avskaffa handelseftergifterna, och inom ramen för WTO är kompensationen - en frivillig åtgärd som godkänts av den klagande staten - en bättre väg. Dessutom är åtgärden bara tillfällig. I annat fall skulle säkerheten och förutsebarheten i systemet drabbas.
Låt oss ta två exempel: när det gäller fallet med hormonbehandlat nötkött förlorade vi faktiskt ett ärende i WTO. Kommissionen lade fram ett förslag till direktiv 2000. Vi hoppas för övrigt, och det säger jag här i kammaren, att medlagstiftarna verkligen blir intresserade av det. Vi beklagar att det inte är fallet för närvarande. Under tiden förhandlar vi med Förenta staterna om en provisorisk lösning, som i stort skulle bestå i att tillåta dem att exportera mer kött utan hormoner. Detta är ett fall där kompensationer temporärt kan göra det möjligt att finna en lösning.
Inom ramen för reformen av tvistlösningsförfarandet har vi just lämnat ett förslag till WTO för att göra det lättare att tillämpa kompensation i stället för verkliga alternativ till motåtgärderna inom handeln, bland annat genom ett skiljeförfarande när det gäller kompensationens belopp. Detta skulle ha den enorma fördelen att göra det möjligt för parterna i en tvist att förhandla på grundval av ett belopp som fastställts av en tredje part.
Det här är vad jag kan svara er, herr Rübig, när det gäller den lösning som ibland förespråkas att eventuellt inrätta ett sådant överstatligt straffsystem inom WTO. Vi tror inte på det. Det skulle innebära en grundläggande förändring av de internationella förbindelserna. Det är anledningen till att idén med internationella böter på det här stadiet inte förefaller oss vara den rätta, om inte annat för att den inte gör det möjligt att besvara frågan om tvingande åtgärder för att förmå någon att betala böter som han vill undandra sig.
Vi föredrar i stället det nuvarande systemet och kompensationssystemet. Detta system, och jag skall sluta här, är fortfarande provisoriskt eftersom målsättningen med alla disciplin- och tvångssystem är att tvinga den felande staten att rätta in sig i ledet. Det är den princip vi bör satsa på.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Vi vet alla att de strafftullar som utdömts ändå är ett mycket starkt instrument och kan äventyra existensen för vissa företag. Därför frågar jag: Vilken metod skulle ni kunna tänka er i framtiden för att enskilda företag inte skall lida någon skada i händelse av tvister? Vore det inte tänkbart med en kompensationsmöjlighet, en möjlighet till skatteminskning eller någon annan variant, så att det enskilda företaget inte behöver utsättas för följdåtgärder i samband med en tvistlösningsmekanism?

Lamy
. (FR) Jag tror därför att svaret på er fråga, herr Rübig, enligt de förutsättningar vi arbetar efter, med en övergång från ett system med sanktioner till ett system med kompensationer som, självfallet, erbjuder möjligheten att vara mycket mer frivilligt. Men idén att företag, som skulle vara offer för ett system med sanktioner vid ett speciellt tillfälle, skulle ha rätt till ersättning på den ena eller den andra grunden, hör varken till den internationella rätten eller till gemenskapsrätten. Vi har exempelvis också inom WTO angripit det amerikanska systemet som uppfanns för några år sedan och beslutades om förra året, och som består i att låta företag som varit offer för antidumpning erhålla behållningen av antidumpingavgifterna. Vi anser att detta system är en uppmaning till bedrägeri och vi tänker därför inte på kompensationssystem. Ännu en gång, sanktionerna finns bara där för att disciplinåtgärder skall tillämpas och om vi kan lyckas få dem att övergå från sanktioner till kompensationer, skulle ett mer frivilligt och mindre slumpmässigt och straffande system än sanktionerna kunna uppnås.

Purvis (PPE-DE).
Många av de problem som påverkar målsägare i handelstvister, särskilt små och medelstora företag med begränsade resurser, beror på den tid som det tar för Världshandelsorganisationen att göra sina avgöranden - ofta många månader, om inte år. Detta kommer utan tvekan att vara fallet med den nya ståldispyten med USA. Men snarare än att bevilja kompensationer, vilka troligen skulle komma för sent för att förhindra det berörda företaget från att gå i konkurs, vore det inte bättre om Världshandelsorganisationen hade ett system med tillfälliga ålägganden, som skulle kräva att sådana åtgärder sköts upp på grundval av prima facie -bevis för illegala åtgärder till dess att faktiska beslut kan fattas?
Skulle kommissionären vara för ett sådant system? Om ja, skulle ni kunna föreslå vad vi skulle kunna göra för att införa det?

Lamy
. (FR) Nej, det är en mycket bra idé, herr Purvis. Man skulle faktiskt kunna - den internationella rätten och WTO:s rätt är relativt långsam även om den inte är så mycket långsammare än våra nationella rättssystem i detta slags fall, uppriktigt sagt - man skulle faktiskt kunna tänka sig att ett förfarande av typen ?snabbprocess?, det som ni kallar ?föreläggande?, skulle vara lämpligt.
På detta finns det två svar. För det första är det en bra idé. För det andra förhåller det sig så att WTO:s tvistlösningsförfarande fortfarande är mycket ungt. Det har funnits i knappt fem år, vilket för ett domstolsförfarande är mycket kort tid i Frankrike, och för närvarande försöker man förbättra andra delar av systemet. Men jag erkänner att det är en fråga man så småningom måste ställa till oss.
Däremot är ett sådant förfarande inte något svar på en invändning som ?vilka möjligheter finns att få ett föreläggande eller en snabbprocess av den här typen att respekteras, om man inte tillgriper handelsåtgärder?? Jag tror inte att utnyttjandet av poliskåren, som anges i kapitel 7 i Förenta nationernas stadga, är tillämplig på detta slags fall. Och eftersom det inte är fallet och det inte, om jag så får säga, finns någon statlig myndighet med polisrättigheter, är vi tillbaka till problemet med sanktioner.
Idén är bra, men man måste fortfarande besvara frågan hur detta skall inrättas om det inte skall ske genom sanktioner och kompensationer, vilket för oss tillbaka till det föregående problemet.

Talmannen. -
Tack så mycket för ert samarbete, herr Lamy.
Frågor till fru Wallström
Talmannen. -
Fråga nr 39 från Mihail Papayannakis (H-0062/02):

Angående: Förpackningar och förpackningsavfall
Kan kommissionen upplysa mig om huruvida, och i så fall när, Grekland har tillkännagivit sina nationella åtgärder i samband med övergången till direktiv 94/62/EEG

Wallström
. (EN) Herr talman! Ett överträdelseförfarande mot Grekland inleddes 1996 angående de grekiska myndigheternas underlåtenhet att införliva direktiv 94/62 om förpackningar och förpackningsavfall i den nationella lagstiftningen. I juli 1998 mottog kommissionen ett meddelande från de grekiska myndigheterna om ett utkast till lag genom vilken direktiv 94/62 skulle genomföras. Detta utkast till lag antogs dock inte omedelbart i den grekiska lagstiftningen, och därför ägde inte genomförandet rum i praktiken förrän 1998.
Den 13 april 2000 dömde EG-domstolen Grekland för underlåtenhet att införliva direktiv 94/62.
Den 2 maj 2000 begärde kommissionen upplysningar från de grekiska myndigheterna angående de åtgärder som landet hade vidtagit för att följa domstolens utslag, men inga upplysningar lämnades. Det förfarande som härrör från artikel 228 inleddes mot Grekland den 8 november 2000, och ett motiverat yttrande sändes till Grekland den 10 april 2001.
Den 2 augusti 2001 antog Grekland rättsakt 2939/2001, och införlivade därigenom direktiv nr 94/62 i den grekiska nationella lagstiftningen. Kommissionen mottog ett meddelande om denna rättsakt från de grekiska myndigheterna den 26 september 2001. Denna rättsakt har på ett tillfredsställande sätt införlivat kommissionens iakttagelser angående det meddelande som översändes till kommissionen 1998, och förfarandet mot Grekland i enlighet med artikel 228 om införlivande av direktiv 94/62 avslutades därför den 20 december 2001.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru kommissionär! Jag tackar er varmt för svaret, som var uttömmande och fullt av datum och siffror. Följande fråga kvarstår: När kommer bestämmelserna enligt direktivet och enligt den lag som ni nämnde att börja tillämpas? Jag frågar er detta med anledning av ett mycket olyckligt sammanträffande: I går och i förrgår regnade det kraftigt i Aten. I förening med en strejk bland renhållningsarbetarna och den enorma mängden avfall, som är målet för direktivet, orsakade skyfallet stopp i dagvattenledningarna och översvämningar i staden. Kan ni tala om för mig vad ni planerar utöver det formella införlivandet av lagen. För det bör finnas tidsgränser. Skulle ni kunna redogöra för er bedömning? Ungefär när kommer vi att få se mindre avfall och en annan politik, återvinning, återanvändning och så vidare?

Wallström
. (EN) Den grekiska regeringen bör redan ha inlett tillämpningen av direktivet, så jag hoppas att det nu är ordentligt infört, och att alla de åtgärder som krävs har vidtagits av den grekiska regeringen för att se till att den följer det befintliga direktivet.

Talmannen. -
Fråga nr 40 från Glyn Ford (H-0092/02):

Angående: Ramdirektivet för vatten
År 2015 när det nya vattendirektivet 2000/60/EG

Wallström
. (EN) I ramdirektivet om vatten har målet fastställts att uppnå en god status för allt vatten inom Europeiska unionen. Ramdirektivet kommer att omfatta alla berörda föroreningskällor, inklusive industriverksamhet. Som ett verktyg att uppnå detta mål följer direktivet ett kombinerat tillvägagångssätt med utsläppskontroller som tar itu med föroreningar vid källan och med vattenkvalitetsnormer som måste uppnås för ett särskilt vattenorgan. I ramdirektivet om vatten, som kompletterar den befintliga gemenskapslagstiftningen om viktiga föroreningskällor, om utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse, om föroreningar från jordbruket och om påverkan från stora industrianläggningar, planeras utsläppskontroller för särskilt farliga ämnen och vattenkvalitetsnormer på gemenskapsnivå.
Kommissionens förslag för dessa till parlamentet och rådet måste lämnas in senast i december 2003, och också ta hänsyn till kostnadseffektivitet och proportionalitet. Att alla berörda aktörer deltar kommer att vara ett av direktivets huvudpunkter. Detta kommer att uppnås genom obligatoriskt offentligt deltagande vid utvecklingen och antagandet av de nödvändiga förvaltningsplanerna för avrinningsområdena, men också genom omfattande deltagandeprocesser på EU-nivå, vilka kommer att underlätta tillämpningen av direktivet. Syftet med denna process är att garantera insatser och deltagande av alla intresserade och berörda parter. Dessutom kommer gemenskapens forskningsansträngningar i enlighet med det sjätte ramprogrammet att stödja direktivets tillämpning, vilket även det ekonomiska instrumentet Life kommer att göra inom området för innovativa och integrerade tekniker och metoder.
Utöver dessa åtgärder ges tydliga riktlinjer i fördraget när det gäller det faktum att finansieringen av gemenskapens miljöpolitik som regel är medlemsstaternas ansvar. När det gäller statligt stöd har kommissionen inte för avsikt att föreslå några ändringar.

Ford (PSE).
Jag är litet besviken på kommissionärens svar. Samtidigt som jag helt och hållet stöder en stark, effektiv och finansierad lagstiftning för att tvinga fram förbättringar när det gäller miljönormer som styr vattenkvaliteten och andra frågor, och när det gäller en verklig övervakning av denna lagstiftning, skulle jag också vilja se att denna piska åtföljdes av ett antal morötter, som man brukar säga. I min egen region - och särskilt i Cornwall, som är ett mål 1-område - har vi ett mycket stort antal små och medelstora företag som kommer att uppfatta det som mycket svårt att följa denna lagstiftning. Jag skulle vilja att några ekonomiska incitament eller belöningar infördes för att göra det möjligt för dem att upphöra att förorena vattnet. Om vi bara använder oss av piskan, om ni så vill, och inte har några morötter, då är jag rädd för att vi kommer att uppfatta det som svårare att uppnå dessa normer, och för att vi samtidigt kommer att öka lidandet för några av de mycket små företagen i det brittiska grevskap som drabbats hårdast av förlorade arbetstillfällen, när vi faktiskt spenderar avsevärda belopp på att försöka skapa jobb där.

Wallström
. (EN) Herr Ford, jag önskar att jag hade fler morötter och mer pengar som kunde ge oss ett ekonomiskt incitament, men jag har inte dessa pengar och det är faktiskt en sak för medlemsstaterna att följa upp och se till att de skapar den typen av ekonomiska styrinstrument och den typ av ekonomiska incitament som krävs här. Det är det enda svar jag kan ge, förutom att upprepa att vi har tillgång till vissa medel, Life, projektfinansiering och forskning. Men vi kan inte gå direkt in i varje medlemsstat och skapa dessa incitament. Detta måste fortsätta vara medlemsstaternas ansvar.

Flemming (PPE-DE)
Jag har där en mycket konkret fråga: När kommer Bryssels avloppshantering att motsvara lagbestämmelserna?

Wallström
. (EN) Tillämpningen av planerna för rening för avloppsvatten i Bryssel är efterlängtad, och vi har som ni vet inlett överträdelseförfaranden emot Belgien i denna fråga. I enlighet med den senaste informationen som vi har mottagit, bör tillämpningen vara genomförd senast 2006.

Talmannen. -
Fråga nr 41 från Nuala Ahern (H-0093/02):

Angående: Utvärdering av de radioaktiva utsläppen från Sellafield och Cap de la Hague
I december 2001 offentliggjordes kommissionens ?Radiation protection report 127, Radioactive effluents from nuclear power stations and nuclear fuel reprocessing plants in the European Union, 1995-1999? (strålskyddsrapport 127 om radioaktivt spillvatten från kärnkraftverk och upparbetningsanläggningar för kärnbränsle i Europeiska unionen, 1995-1999). En månad tidigare, i november 2001, hade en rapport som utarbetats inom Europaparlamentets program för bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ (STOA) med titeln ?Möjliga gifteffekter från upparbetningsanläggningarna i Sellafield och Cap de la Hague? offentliggjorts. Har kommissionen genomfört någon utvärdering av uppgifterna i dessa rapporter ännu? Om så inte är fallet, ämnar den göra en omedelbar jämförande utvärdering av uppgifterna om det spillvatten och de utsläpp som härrör från anläggningarna för bearbetning av kärnavfall och kärnbränsle i Sellafield (driven av BNFL i Förenade kungariket) respektive Cap de la Hague (driven av Cogema i Frankrike)?

Wallström
. (EN) Herr talman! Jag bär min irländska scarf i dag. Som svar på frågan har kommissionen jämfört de två följande rapporterna: sin egen strålskyddsrapport 127 (Radioaktivt spillvatten från kärnkraftverk och upparbetningsanläggningar för kärnbränsle i Europeiska unionen 1995-1999), som offentliggjordes i december 2001; och den så kallade WISE-rapporten, som utarbetats för Europaparlamentets program för bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ (STOA), om möjliga gifteffekter från upparbetningsanläggningarna i Sellafield och Cap de la Hague i Frankrike, som offentliggjordes i november 2001.
Kommissionen jämförde särskilt rapporterna om radioaktivt spillvatten som släppts ut från anläggningarna i Sellafield och La Hague. Kommissionen kan bekräfta att de uppgifter som det redogjordes för i de två dokumenten befanns vara konsekventa. Skillnaden mellan de två dokumenten ligger i det faktum att kommissionens dokument helt enkelt redogör för utsläppsuppgifter, medan det i WISE-rapporten läggs fram en analys av dessa utsläpps inverkan på människors hälsa och på miljön. En fristående analys av uppgifterna som utförts på Europeiska kommissionens vägnar finns nu tillgänglig på Europawebbplatsen, och jag kommer att se till att ett exemplar tillgängliggörs för den ärade ledamoten.
För att uppnå en mer fullständig bild av alla historiska utsläpps inverkan på den nordeuropeiska havsmiljön inledde Europeiska kommissionen 2000 den så kallade Marina II-studien, som kommer att slutföras i sommar. I denna studie kommer ytterligare detaljerad information om radioaktiva utsläpp och därav följande aktivitetskoncentrationer att ges. I studien kommer också en bedömning av deras nivåer i nordeuropeiska havsvatten och av deras inverkan på människors hälsa och på miljön att göras.

Ahern (Verts/ALE).
Tack för ert svar, fru kommissionär. Jag känner till Marina-studien, och jag är mycket intresserad av dess slutsatser. Det kommer inte att avges någon rapport om studien än på ett tag, som ni sade. Jag skulle dock vilja fråga, utifrån detta och utifrån den bedömning som ni redan har gjort, vilka ytterligare åtgärder som kommissionären skulle vilja rekommendera för att kontrollera alla fortsatta utsläpp av radionuklider från Sellafield och La Hague. Dessa utsläpp är de största radioaktiva utsläpp och föroreningar som framkallats av människor, och förorenar inte bara EU-medlemsstaterna utan migrerar över hela jorden. Norge har faktiskt särskilt klagat när det gäller inverkan på de arktiska fiskevattnen. Vad skulle ni rekommendera till följd av alla dessa bedömningar och kommande studier?
Ni besökte nyligen Irland - ni bär er irländska scarf! Ni angav att ni oroas av utsläppen från Sellafield. Vi har också en färsk rapport från Radiological Protection Institute of Ireland (RPII), som jag skulle vilja rekommendera kommissionen att studera. Ni uppmanade den irländska regeringen att ta upp frågan på EU-nivå, i stället för enbart i enlighet med OSPAR (Oslo-Paris-kommissionen). Jag har också lämnat in ett klagomål. Jag skulle vilja be er att ta upp detta ordentligt. Jag har tvingats anlita en advokat för att följa upp det faktum att detta inte har hanterats på ett ansvarsfullt sätt under de senaste åren.
En kommissionstjänsteman, herr Curry, har också nyligen lämnat kommissionen, för att gå till styrelsen för British Nuclear Fuels Ltd. Är kommissionen överens om att detta inte innebär en intressekonflikt?

Wallström
. (EN) Herr talman! Först och främst skulle jag vilja säga till fru Ahern att det övergripande syftet består i att uppnå OSPAR-åtagandet, och målet är att uppnå en avsevärd minskning av utsläppen senast 2020. Kommissionen är angelägen om att hjälpa OSPAR att uppnå detta syfte, och medlemsstaterna kommer att hjälpa dem att göra det. Vi följer naturligtvis noga utvecklingen. Det är vår uppgift, men det är först efter att Marina-studien slutförts som vi kan få tillgång till en god grund och en god plattform, en vetenskaplig bedömning av situationen som kan hjälpa oss att avgöra exakt vad vi borde göra och finna de korrekta åtgärderna, om nödvändigt, för att hjälpa till att minska utsläppen. Så när Marina-studien väl har slutförts kommer det att finnas ytterligare ett tillfälle att bedöma läget och besluta om kommande åtgärder.
Jag har förvisso hört och sett i media att Curry har utnämnts till styrelsen för British Nuclear Fuels Ltd. Eftersom Curry, såvitt vi känner till, inte hade kontaktat oss på förhand för att meddela oss om denna nya utnämning, sände generaldirektören för personal och administration honom en skrivelse där han uppmanades att ytterligare redogöra för sin situation, och i vilken han påmindes om sina åtaganden enligt tjänsteföreskrifterna. Vi ser fram emot hans svar.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag skulle vilja veta enligt vilka rättsnormer och tekniska direktiv egentligen bedömningen av den radioaktiva strålningen sker?

Wallström
. (EN) Vi använder vår rättstjänst för att bistå oss med våra förpliktelser enligt internationella konventioner och med de grundläggande säkerhetsnormer som det är kommissionens uppgift att inrätta. Vi använder oss också av experter och har expertkommittéer som innefattar företrädare för och experter från alla medlemsstater. Vi gör detta utifrån de bästa tillgängliga vetenskapliga kunskaperna.

Talmannen. -
Fråga nr 42 från Pernille Frahm (H-0100/02):

Angående: Bromerade flamskyddsmedel
Avser kommissionen att vidta åtgärder för att totalförbjuda användningen av bromerade flamskyddsmedel som bl.a. används i TV-apparater och datorer, mot bakgrund av nya undersökningar (av bl.a. Virginia Institute of Marine Science) som visar att dessa kemikalier förekommer i stora mängder i fisk och i modersmjölk?

Wallström
. (EN) I aktuell forskning vid Virginia Institute of Marine Science har det bromerade flamskyddsmedlet pentabromodifenyleter (penta-BDE) påträffats i sötvattensfisk. Tidigare studier har visat att penta-BDE också finns i modersmjölk. Detta är det bromerade flamskyddsmedel som hör till en grupp bestående av tio kemikalier med namnet polybromerade difenyletrar, PDBE. Tre flamskyddsmedel av typen polybromerade difenyletrar finns tillgängliga på marknaden. Dessa är penta-BDE, octa-BDE och deca-BDE. Penta-BDE används nästan uteslutande som flamskyddsmedel i polyuretanskum, som till exempel det skum som finns i stoppning i fordonssäten och hushållsmöbler. För närvarande finns det ett kommissionsförslag om att förbjuda användningen av penta-BDE från 1 juli 2003.
En viktig användning av octa-BDE är som flamskyddsmedel i akrylonitrilbutadinstyren-plaster (ABS), medan deca-BDE är det flamskyddsmedel som används i slagtålig polystyren. Dessa plaster används till exempel för att gjuta skydd för datorer, och som förpackningar för elektroniska apparater. Delvis på grund av närvaron av bromerade flamskyddsmedel, inklusive octa-BDE och deca-BDE, i elektrisk och elektronisk utrustning, har kommissionen föreslagit att medlemsstaterna skall inrätta fristående insamlingsplaner och säkra den korrekta hanteringen, återvinningen och bortskaffandet av sådan utrustning. Vidare har kommissionen i ett parallellt förslag krävt ett förbud för användningen av polybromerade bifenyler och polybromerade difenyletrar i elektrisk och elektronisk utrustning från den 1 januari 2008.
I den gemensamma ståndpunkt som rådet antog den 4 december 2001 tidigarelades detta datum till den 1 januari 2007. För närvarande genomgår octa-BDE och deca-BDE riskbedömningar inom ramen för rådets förordning 793/93 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen. Åtgärder för riskreducering utöver dem som nämnts ovan kan om nödvändigt föreslås i framtiden.

Frahm (GUE/NGL).
Herr talman! Jag tackar för svaret och för den uppmärksamhet frågan fått. Men jag kommer ihåg då man inte klarade av att ersätta asbesten; att det som verkligen satte fart på det hela var att man ville förbjuda materialet. Jag förstår att man vill starta insamlingar, och det är också helt OK. Men det är ju inte bara en fråga om vad som händer med materialet när det är uttjänt utan också om vad som händer med det medan det är i användning. Det avger faktiskt under användning ämnen som upptas dels i blodet, dels i våra fettceller och dels i modersmjölken. Vi undrar därför, när det nu har företagits en undersökning som tyder på att det finns fyrtio gånger så stor mängd bromerade flamskyddsmedel i modersmjölk jämfört med vad man tidigare antagit, om det inte vore en bra idé att upprätta en långsiktig plan över när man kan förbjuda bromerade flamskyddsmedel även i dess två sistnämnda versioner, som jag avstår från att försöka uttala.

Wallström
. Jag håller helt med. Dessa flamskyddsmedel tillhör den grupp av kemikalier som vi måste hålla ett öga på, men det räcker inte bara med det. Vi har nu ett förbud mot ett av dessa flamskyddsmedel, och de två andra medlen har genomgått en riskutvärdering. Inom några veckor eller åtminstone om någon månad borde vi kunna bestämma oss för nästa steg. Vi har inte uteslutit att komma med ytterligare förbud, men vi vill ha en chans att bedöma vad som behöver göras utifrån dessa riskutvärderingar.
Vi utesluter inga åtgärder för att faktiskt ta itu med dessa kemikalier som, såsom här har påpekats, ackumuleras i naturen. Dessutom måste vi se till att det sker en återanvändning och ett inhämtande av de gamla materialen. Vi måste ha kontroll över var dessa ämnen förekommer.

Flemming (PPE-DE)
Fru kommissionär! Känner ni till om det finns enskilda medlemsstater, där man allvarligt överväger att redan nu förbjuda dessa bromerade flamskyddsmedel, eller som rentav redan har förbjudit dem?

Wallström
. Ja, jag känner till att denna debatt pågår i flera av medlemsländerna. Jag vet att det förs en sådan debatt i det land jag känner till bäst, men att det också görs i andra länder. Denna fråga har väckts vid flera tillfällen, och den har diskuterats i rådet (miljö). Det finns ett stort intresse.
Jag tror att vi alla är överens om att vi behöver vidta åtgärder för att kontrollera användningen av dessa farliga kemikalier och se till att vi förhoppningsvis så snabbt som möjligt kan skaffa ofarliga ersättningsämnen. Med riskbedömningarna och riskutvärderingarna får vi en sådan möjlighet.

Talmannen.
Fråga nr 43 från Patricia McKenna (H-0101/02):

Angående: Irlands efterlevnad av EU:s miljölagstiftning
Kommissionsledamot Wallström hävdade nyligen under sitt besök på Irland att hon skulle använda medel som anslagits från strukturfonderna som påtryckningsmedel för att tvinga Irland att följa vissa särskilt viktiga direktiv som direktivet om nitrater och ramdirektivet om avfall. Vad exakt avser kommissionen att göra, förutom de pågående rättsliga åtgärderna, för att se till att Irland följer Europeiska unionens miljölagstiftning?
Planerar kommissionen att skärpa det nuvarande, utdragna förfarandet för klagomål för att bestraffa medlemsstater som konsekvent underlåter att följa Europeiska unionens lagstiftning? Vad skulle dessa reformer i så fall bestå av och när skulle de inledas?
Ett stort antal klagomål som rör miljön lämnas in av enskilda och organisationer på Irland, andelen per capita är högst i Europeiska unionen. Vilka slags kompletterande resurser är kommissionen mot denna bakgrund beredd att tillhandahålla för att se till att dessa klagomål behandlas snabbt och effektivt?
Frågor till herr Fischler
Wallström
. (EN) Sambandet mellan tilldelningen av gemenskapsmedel och förenligheten med gemenskaps- och miljölagstiftningen är opartiskt och gäller för alla medlemsstater. Ett samband har redan inrättats mellan medlemsstaternas förenlighet med centrala aspekter i livsmiljödirektivet och nitratdirektivet, och finansiering i enlighet med strukturfondsförordningen och förordningen om landsbygdsutveckling. Eftersom tidsfristen för sammankopplingen för strukturfonder närmade sig i slutet av 2000, förbättrade Irland dramatiskt sin förenlighetsgrad med livsmiljödirektivet.
Fokus ligger nu närmast på nitratdirektivet. Irland är för närvarande den enda medlemsstat som saknar områden som betecknats som nitratkänsliga. I sin landbygdsutvecklingsplan förpliktigade sig Irland att slutföra utnämnandet av sådana områden senast i slutet av 2001. Eftersom detta ännu inte har inträffat kommer kommissionen inte att godkänna några ändringar som föreslagits av Irland för dess program i enlighet med förordningen om landsbygdsutveckling. Irland lade nyligen fram en rutinändring som nu blockeras av kommissionens tjänsteenheter. De omfattande diskussionerna om utnämnande av sådana områden i Irland för närvarande stärker vikten av dessa åtgärder, och jag ser fram emot att Irland slutför sitt utnämnande mycket snart.
Ramdirektivet om avfall är inte aktuellt, eftersom Irland har inlämnat en fullständig rad uppdaterade avfallshanteringsplaner.
Vad gäller orubbligheten i kommissionens verkställighetsförfaranden, har stadigt och stegvis mångfaldigade reformer redan påskyndat hanteringen av ärendet. Dessa reformer omfattar en bättre intern användning av informationsteknik och en snabbare utsändning av varningsskrivelser till medlemsstater. Dessutom utdömde EG-domstolen 2000 sin första straffavgift i ett ärende som gällde avfallshantering.
När det gäller tilldelningen av ytterligare resurser för att påskynda hanteringen av de irländska fallen håller mina tjänsteenheter resursbehoven under en konstant översyn. Men den ärade ledamoten är nog medveten om att kommissionen måste agera inom övergripande restriktioner som är mycket snäva, och att det finns många konkurrerande förfrågningar.

McKenna (Verts/ALE).
Fru kommissionär! Jag mottag er skrivelse i dag efter ert besök i Irland, men den sista punkten som ni tog upp, som inte behandlades i er skrivelse, gäller bristen på resurser inom miljödirektoratets rättsliga enhet för hanteringen av klagomål. Detta är ett stort problem som man måste ta itu med, eftersom EU-medborgarnas rättigheter förnekas dem i de fall där klagomål inte granskas fullt ut. Samtidigt fortsätter miljöskadorna. Detta måste vi ta itu med.
När det gäller avfall är problemet med Irland att landet underlåter att följa avfallsdirektivet. I dagens Irish Times medger Wicklow County Council att det finns upp till 88 illegala soptippar, varav 19 inte ens har undersökts ännu. Detta grevskapsråd har misstänkts för att ha varit delaktigt i tippning på några av dessa illegala anläggningar, och det organ som ansvarar för miljöskyddet, EPA, har faktiskt beviljat en avfallslicens för en av dessa illegala soptippar.
Vår minister har i dag tyvärr uteslutit all slags oberoende granskning av detta. Mot bakgrund av de irländska myndigheternas underlåtenhet att följa EG-direktiven, särskilt när det gäller avfall, finns det någon möjlighet att kommissionen kan tänka sig att ta in en oberoende grupp för att granska den skada som görs och de oegentligheter som finns när det gäller avfall särskilt inom detta område?

Wallström
. (EN) Jag måste säga, efter att ha lyssnat på er, att det är tydligt att det är till Irland som resurserna borde läggas för att ta hand om avfallsproblemet. Jag önskar också att jag kunde ha mer personal, så att vi bättre kunde hantera alla ärenden, men det är i Irland som handling måste vidtas för att direktiven skall iakttas, inklusive avfallsdirektiven. Jag vet från mitt besök i Irland att detta är en högst viktig, kontroversiell och svår fråga. Jag förstår att det är en stor utmaning för det irländska samhället och dess regering att hantera avfallsproblemet, och jag har förstås tagit upp mitt problem med otillräcklig personal vid kommissionens interna diskussioner om resurser. Handling måste absolut vidtas i Irland för att våra direktiv skall följas.

Davies (ELDR).
Jag hoppas att kommissionär Fischler förstår att ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor helt och hållet stöder det som kommissionären just har sagt om behovet av extra resurser för att se till att miljölagstiftningen genomförs ordentligt. Men det är inte bara Irland som orsakar problem. I oktober förra året avgavs ett motiverat yttrande mot konstruktionen av Odeloucadammen i Portugal, och konstruktionen av denna damm inleddes tydligen ändå i januari i år. Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att övertala de portugisiska myndigheterna att stoppa konstruktionen av denna damm?

Wallström
. (EN) Det är en helt annan fråga, och jag skulle vilja veta hela bakgrunden så att jag är fullt uppdaterad om alla fakta. Jag skulle gärna vilja svara på er fråga, men var snäll och ge mig en chans att undersöka detta särskilda ärende, och återkom sedan till mig så att jag kan ge er ett uppdaterat svar.

Talmannen. -
Fru kommissionär! Ni sade detsamma som jag tänkte säga, eftersom jag måste se till att debatten genomförs enligt arbetsordningen. Den fråga som ställdes var inte en följdfråga, utan en ny fråga. Därför stöder jag er förklaring.

Ahern (Verts/ALE).
Detta är en tilläggsfråga. Det som McKenna sade om Wicklow County Council är helt sant. Avslöjanden gjordes dagligen och den lokala myndigheten förde en livlig och intensiv diskussion om denna fråga i går. Jag har lämnat ett klagomål till er angående de illegala soptippar som påträffats i Wicklow. Det är nu dock möjligt att den lokala myndigheten själv är inblandad. Detta är mycket allvarligt och ändå inleder inte den irländska regeringen någon oberoende granskning. Finns det något som kommissionen kan göra, och kommer den att ta itu med mitt klagomål omgående?

Wallström
. (EN) Ja, vi tar alla klagomål på allvar, och vi arbetar med alla klagomål. Vi får som ni vet ett rekordstort antal klagomål särskilt från Irland. Vi undersöker dessa så snabbt vi kan. Jag kan också ta upp denna fråga i mina kontakter med den irländska regeringen. Det är vad jag har för avsikt att göra. Detta är farhågor som det irländska folket uttryckte mycket tydligt när jag besökte landet. Jag kommer definitivt att lägga fram dem för den ansvarige ministern och för den irländska regeringen.

Talmannen. -
Eftersom den tid som avsatts för denna del av frågestunden har tagit slut, kommer frågorna 44-47 och 74 att besvaras skriftligen.

Talmannen. -
Fråga nr 48 från Alexandros Alavanos. Frågeställaren ersätts av Mihail Papayannakis (H-0064/02):

Angående: Tobaksproducenternas återköp av tobakskvoter
Genom den senaste revideringen av förordningen om tobak gav Europeiska unionen tobaksproducenterna möjlighet att köpa kvoter från sådana producenter som lämnar branschen, detta för att förbättra deras verksamhet och ekonomiska ställning. Men genom de meddelanden och beslut som kommissionen nyligen utfärdat om att stöden efter tre år skall slopas gradvis så inaktiveras ju i själva verket programmet för återköp av kvoter, eftersom tobaksproducenterna inte kan ta på sig kostnader för återköp med de ytterligare investeringar som det här kräver, om de inte vet om det kommer att utbetalas något stöd för tobak under en period av åtminstone 7-8 år, det vill säga den tid som krävs för att få igen de kostnader som de blir tvungna att lägga ut.
Vilka garantier kan kommissionen ge tobaksproducenterna för deltagande i programmet för återköp av kvoter i enlighet med förordning (EG) 1636/98

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Programmet för återköp av kvoter inom tobakssektorn infördes för att underlätta omställningen för de producenter som frivilligt ville lämna sektorn. För vissa tobakssorter, där avsättningsmöjligheterna hela tiden försämrades, höjdes sedan också återköpspriset avsevärt, för att producenterna skulle stimuleras till att ge upp odlingen.
När det gäller förvärv av kvoter ur återköpsprogrammet har emellertid de andra tobaksodlarna, som vill köpa kvoter, förtur. Vi kan bara köpa tillbaka de mängder, som de andra tobaksodlarna inte köper upp.
För de kommande tre åren har kommissionen lagt fram ett förslag till en förordning från rådet, med vilken bidragen och kvoterna skall fastslås fram till år 2004. Detta kommissionsförslag föreskriver bl.a. en ändring av gemenskapens tobaksfond, så att man i medlemsstaterna kan finansiera undersökningar om möjligheten att lägga om tobaksproduktionen till andra kulturer utanför tobakssektorn, och om de första erfarenheterna med denna omläggning.
I detta förslag har kommissionen också tillkännagett ytterligare ett förslag för det första halvåret 2003, som kommer att anpassas till riktlinjerna i kommissionens meddelande av den 16 maj förra året om Europeiska unionens strategi för en hållbar utveckling. För detta är det nödvändigt att exakt känna till möjliga alternativ och de socioekonomiska följderna av att tobaksstödet fasas ut. Därför genomför man för närvarande också en undersökning för att utvärdera den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak, som skall vara klar i slutet av detta år och som skall bedöma de socioekonomiska effekterna av tobaksodlingen i de enskilda produktionsområdena.

Papayannakis (GUE/NGL).
Herr kommissionär! Tack för svaret. Jag tror att min kollega Alavanos fråga bygger på följande tankegång, vars innebörd är mycket allvarlig. Om ni stöder återköpen av kvoter från andra producenter, är det självklart att de som skaffar sig dessa produktionsmöjligheter vill ha en viss tid på sig för att betala investeringen, ungefär sju till åtta år. Om ni säger att stödet kommer att upphöra inom tre år, är det ingen mening för dem att genomföra återköpen. Jag skulle vilja ha ett svar om denna motsägelse. Dessutom säger ni, herr kommissionär, att ni kommer att genomföra en studie i syfte att undersöka möjligheterna att odla andra grödor. Utmärkt, vi stöder den tanken sedan länge, men ni har själv vid upprepade tillfällen sagt, i svar på tidigare frågor från kolleger, att det i stort sett är omöjligt. Kanske finns det nyheter på den fronten?

Fischler
Herr talman! Det har egentligen inte ställts någon fråga, men naturligtvis känner kommissionen exakt till vilka effekter som är förbundna med denna åtgärd för återköp av kvoter. Men jag måste påpeka att det här handlar om en helt frivillig åtgärd; ingen tvingas att köpa kvoter. Därför kan man här inte heller så att säga göra några legala förväntningar gällande, om det sedan senare skulle ske en utfasning av stödet till tobaksodlingen.
Men jag vill också påpeka att vi ju redan denna vecka, på torsdag, kommer att ha tillfälle att i debatten här i kammaren mycket utförligt diskutera framtiden för marknadsordningen för tobak. Då kommer just denna förlängning med tre år och de därmed sammanhängande konsekvenserna att diskuteras.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr kommissionär! Vad skall tobaksproducenterna i Granada leva av i framtiden? Vilka utsikter till arbetstillfällen tror ni att de cirka 2 000 familjer som försörjde sig på denna produktion kommer att ha? Jag ber er att vara vänlig att besvara min fråga skriftligen i det fall ni inte vill svara direkt.
Cetarsa har meddelat dem att fabriken i Granada skall stängas. Herr Prodi har demagogiskt meddelat dem att stöden till tobaksodling upphör. Herr kommissionär med ansvar för jordbruk, vilka garantier kan ni ge Granadas tobaksodlare? Svara mig, är ni snäll, men gör det genom att tala om alternativa arbetstillfällen och handlingar. Försök inte tysta oss med demagogiska uttalanden, eller med tjatet om alternativa grödor.
Herr kommissionär, ge mig ett allvarligt menat svar.

Fischler
Herr talman, fru ledamot! Jag vill ge ett stringent svar! För det första: Det har gjorts fullständigt klart, också i det som beslutades vid toppmötet, att utfasningen av tobaksstödet måste kombineras med ett motsvarande erbjudande om alternativ. Det innebär att bara i den utsträckning som vi är i stånd att faktiskt ställa alternativ till förfogande kan vi också genomföra en utfasning. Det är min ståndpunkt här. Vi vill under de kommande åren använda tobaksfonderna just för detta, så att vi också i praktiken kan prova möjligheter och riktiga alternativ, så att man kan se vad som fungerar och vad som inte gör det. Först då krävs det ett beslut från rådet (jordbruk) och även en åsikt från parlamentets sida, nämligen på grundval av ett förslag från kommissionen som kommer att sammanställas med utgångspunkt från resultaten av undersökningen i år. Först då kan denna utfasning genomföras.
Just för detta ändamål vill vi ju i de huvudsakligen berörda regionerna - Granada, Estremadura, Thrakien i Grekland och i några andra regioner - lokalt undersöka vilka möjligheter det finns. Vi skall alltså inte nöja oss med hjärnspöken, utan vi skall ta tag i verkligheten. Jag tror att det absolut är ett rättvist tillvägagångssätt.

Talmannen. -
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga 49. Fråga nr 50 från María Izquierdo Rojo (H-0080/02):

Angående: Följderna av premiärminister Aznars meningsskiljaktigheter med Marocko
Kommer jordbrukarna att få betala priset för följderna av de meningsskiljaktigheter som har uppstått mellan premiärminister Aznar och Marocko?

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Utan att vilja yttra mig om de sakförhållanden som ledamoten tog upp, vill jag i kommissionens namn påpeka att förfaranden, som gäller de bilaterala förbindelserna mellan Marocko och en medlemsstat i EU, inte påverkar Europeiska unionens omfattande strategi när det gäller Medelhavsländerna. Dessa förbindelser bestäms av Barcelonaprocessen.
Enligt de principer som undertecknades 1995 i Barcelona av EU:s alla medlemsstater och av våra Medelhavspartner, skall alla parter stegvis avreglera handeln med jordbruksprodukter. I detta sammanhang slöt gemenskapen 1996 ett associeringsavtal med Marocko, som föreskriver eftergifter för båda parter när det gäller jordbruksprodukter.
Kommissionen och Marocko har nyligen formellt tagit upp förhandlingar för att omarbeta dessa eftergifter för att fördjupa avregleringsförfarandet.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr kommissionär! Ni har gett mig ett mycket bristfälligt och förvirrande svar, eftersom vi vet genom tidningarna att förhandlingarna om jordbrukskapitlet mellan Europeiska unionen och Kungariket Marocko inleds den 15 mars i Rabat.
Som ni säkert känner till är herr Aznar för närvarande tjänstgörande ordförande för det spanska ordförandeskapet i Europeiska unionen. Följaktligen talar jag endast om frågor som rör Europeiska unionen. Herr kommissionär, jag skulle vilja att ni förklarar vilka grundläggande förutsättningar man kommer att följa i denna förhandling och om ni inte anser att det skulle vara önskvärt att ha goda förbindelser med Marocko, i stället för Aznars fiasko? Jag talar inte i spanska termer, utan i europeiska, eftersom den förhandling som inleds den 15 mars, herr kommissionär, inte är spansk, utan europeisk. Precis som denna kammare och min fråga är europeiska. Ni besvarar ledamöternas frågor på ett mycket otillfredsställande sätt, som om ni inte respekterar de demokratiskt valda företrädarna. Detta är rena vansinnet!

Talmannen. -
Jag vill be talarna att ställa frågor, de kan uttrycka sina åsikter, men de skall inte göra bedömningar om avsikter, eftersom detta inte är vår uppgift och jag anser inte heller att det är den anda som bör vägleda oss.

Fischler
Herr talman, fru ledamot! Jag skulle vilja klargöra att jag för det första har påpekat att man måste skilja mellan de bilaterala förbindelserna mellan Spanien och Marocko och Europeiska unionens förbindelser med Marocko. För övrigt har jag i mitt svar nämnt just de förhandlingar som ni talar om och som ägde rum den 15 mars. Det enda jag inte nämnde var datumet.
Men jag vill verkligen erinra om att sättet att agera för att avreglera jordbrukshandeln med Marocko fastslogs redan 1995. Nu handlar det bara om att förhandla om vilket som skall bli nästa steg i denna avreglering. Det måste stå klart att avregleringen måste ske i båda riktningar. Det handlar alltså inte bara om vilka eftergifter vi gör gentemot Konungariket Marocko, utan det handlar också om vilka eftergifter inom jordbrukshandeln Marocko gör gentemot oss.
Om ni exempelvis, just den senaste tiden, betraktar utvecklingen av jordbrukshandeln, då kommer ni intressant nog att se att importen av exempelvis spannmål från USA till Marocko har ökat mycket starkt. Motsatsen gäller för utvecklingen av importen från Europeiska unionen. Det är inte enkelriktat, utan gäller i båda riktningarna. Men naturligtvis måste också vi vara beredda att göra ytterligare eftergifter. Vi förhandlar helt konstruktivt. Förhandlingarna har ju nyss börjat, och är ännu inte avslutade. Man räknar med att slutföra dem i slutet av detta år. Alltså, vi har fortfarande tid att fortsätta förhandlingarna.

Talmannen. -
Fråga nr 51 från Esko Olavi Seppänen (H-0083/02):

Angående: Nedskrotning av fiskeflottor
I samband med behandlingen av budgeten för 2002 godkändes vissa anslag som kompensation för nedskrotning av medlemsstaternas fiskeflottor efter det att man inte lyckats förlänga fiskeriavtalet med Marocko.
På vilka grunder beviljar kommissionen dessa anslag och kan anslagen beviljas, inte bara för skrotning av fiskeflottor utan också för försäljning av dem, till exempel till marockanerna och kan anslag utbetalas också för nedskrotning av sådana fartyg som byggts med stöd av andra anslag från Europeiska unionen?

Fischler
Herr talman, herr Seppänen, mina damer och herrar! Rådet antog den 17 december förra året kommissionens förslag att genom lämpligt ekonomiskt stöd möjliggöra en omstrukturering av flottan och fiskeriverksamheten för de yrkesfiskare och fartygsägare som var verksamma enligt fiskeriavtalet med Marocko. För denna åtgärd har 197 miljoner euro anslagits. Av dessa har 170 miljoner euro anslagits i årets budget, och 27 miljoner euro skall ställas till förfogande i budgeten för nästa år.
Medlen skall användas på följande sätt: Minst 40 procent av medlen måste användas för nedskrotning eller för att slutgiltigt ändra om fartygen till andra ändamål än fiske. Maximalt 28 procent av medlen kan användas för att slutgiltigt överföra fartygen till ett tredjeland, även inom ramen för ett gemensamt företag, eller för modernisering av fartyg. Minst 32 procent av medlen skall användas för socioekonomiska åtgärder, alltså exempelvis för omskolningsprogram för yrkesfiskare som har förlorat sitt arbete, eller för förtidspensioneringar. Följaktligen kan också ett slutgiltigt överförande av fartyg till Marocko genom försäljning eller genom grundande av ett gemensamt företag i Marocko stödjas.
Bidragen för att grunda ett sådant gemensamt företag uppgår dock bara till 80 procent av nedskrotningsbidraget och bidraget för export av ett fartyg uppgår bara till 50 procent av nedskrotningsbidraget. Dessutom måste en fartygsägare, som har köpt sitt fartyg med hjälp av gemenskapsstöd och nu vill exportera det med hjälp av stöd eller överföra det till ett gemensamt företag, betala tillbaka en del av det stöd som han fick vid köpet. Hur högt beloppet blir som skall betalas tillbaka anpassas vid varje tillfälle till fartygets ålder. För ett fem år gammalt fartyg måste exempelvis åtminstone hälften av stödet betalas tillbaka.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Jag tackar för kommissionärens svar, vilket var rätt så utförligt då det gäller användningen av detta stöd. Jag vill ännu precisera med en fråga, som även ingick i den ursprungliga frågan: har dessa fartyg, vilka man nu är på väg att skrota eller sälja till marockanska köpare med EU-stöd, möjligtvis finansierats med andra EU-medel i anskaffningsskedet, det vill säga jag vill med min fråga göra er uppmärksamma på hur kort- eller långsiktig EU:s fiskeripolitik är.

Fischler
Herr talman! Det står i och för sig helt klart: Detta program är ett specifikt program, som antogs för att klara av det särskilda problem som uppstod på grund av att Marockoavtalet inte kom till stånd. I samband med detta speciella program gäller också de villkor jag nämnde. Utanför detta program finns det bara fiskeristrukturfonder, som gäller för alla skrotningsåtgärder och där samma villkor gäller överallt. Endast i detta speciella fall möjliggörs en nedskrotning och en försäljning med hjälp av dessa extrapengar och på dessa förbättrade villkor.

Talmannen. -
Eftersom de behandlar samma ämne kommer fråga 52 och fråga 53 att tas upp tillsammans.
 Fråga nr 52 från Jonas Sjöstedt (H-0086/02):

Angående: Europeiska unionens exportsubventioner på jordbruksprodukter
Europeiska unionen spenderar årligen uppemot fem miljarder euro på subventioner av export av egna jordbruksprodukter. Dessa subventioner skadar allvarligt andra länders, inte minst utvecklingsländers, möjligheter att hävda sig på marknaden för jordbruksvaror. Revisionsrätten har också uppmärksammat att utgifterna inte kontrolleras på ett tillfredsställande sätt. I WTO har Europeiska unionens subventioner fått häftig kritik och en målsättning att se över subventionerna ingår i slutsatserna från WTO-mötet i Qatar. Hur ser Europeiska unionens planer ut för att successivt minska/avskaffa subventionerna de kommande åren?  Fråga nr 53 från Paulo Casaca (H-0142/02):

Angående: Successivt upphörande av exportstöd
Europeiska kommissionen åtog sig i Doha att inleda förhandlingar för att minska alla former av exportstöd, med målet att de till slut skall upphöra helt. Denna överenskommelse är, precis som de övriga och såsom det är brukligt i detta slags texter, beroende av förhandlingarnas slutresultat.
Kommissionens modiga åtagande kan även motiveras internt, med tanke på hur ineffektivt systemet varit och hur ofta det missbrukats, för att inte tala om dess tvivelaktiga inverkan på uppfyllandet av målen i artikel 33 i EG-fördraget, särskilt vad gäller åtgärderna för att trygga skäliga inkomster för dem som arbetar i jordbruket.
Kan kommissionen klargöra när och hur den skall agera för att försöka uppnå sitt mål, i full överensstämmelse med artikel 33.1 b) i EG-fördraget?

Fischler
Herr talman! Jag vill i själva verket sammanfatta dessa båda frågor, eftersom de har samma innehåll. I ministeruttalandet i Doha förband sig WTO:s medlemmar att genomföra globala förhandlingar, med vars hjälp alla exportsubventioner skulle reduceras och efter hand fullständigt avskaffas, varvid man i sluttexten från Doha lämnade det slutgiltiga resultatet av förhandlingarna öppet.
Alla former av exportsubventioner diskuteras, inte bara vårt exportstöd. Det handlar också om en disciplin exempelvis för exportkrediterna, om andelen exportstöd i olika livsmedelsprogram eller om förfaringssätt bland statliga handelsföretag som snedvrider handeln. Det vore oacceptabelt att begära att enbart Europeiska unionen skall skära ned stödet ytterligare. Det har vi också tydligt gett uttryck för i vårt förslag, som vi lade fram redan efter Artikel-20-förhandlingarna.
Dessutom har Europeiska unionen redan minskat exportstödet med hälften. År 1993 uppgick exportstödet fortfarande till 10 miljarder euro, och nu är det mindre än 5 miljarder. Dessutom bemödar sig kommissionen om att anpassa sin exportpolitik så att man undviker negativa effekter på utvecklingsländernas produktion när man beviljar stöd. Minskningen av subventionerna kommer att fortsätta, såvitt utvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken medger det, varvid man också på ett tillbörligt sätt bör ta hänsyn till våra egna tillverkares och handelsföretags intresse.
Kommissionen har reagerat på revisionsrättens kritik, när det gäller beviljande av exportstöd, med en åtgärdsplan som kommer att genomföras redan under årets första 6 månader, och där det föreskrivs väsentliga ändringar gentemot nuvarande system. Eftersom slutförandet av WTO:s nu beslutade förhandlingsrunda har planerats till år 2004, vore det nu för tidigt att redan i detalj fastslå Europeiska unionens ståndpunkter eller rentav föregripa slutresultatet av förhandlingarna. Våra slutgiltiga ståndpunkter kommer att bedömas i ljuset av de totala förhandlingarna.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jag vill tacka kommissionären för det utförliga svaret. Jag menar att Europeiska unionen har en särställning när det gäller exportsubventioner. EU är den i särklass största subventionerande makten globalt.
Min fråga gäller hur planerna ser ut för de kommande åren. Finns det några planer för de två, tre, fyra kommande åren på att ytterligare minska de fem miljarder euro som gavs som exportsubventioner under det senaste året?
Fischler
Herr talman! För det första stämmer det att vi är den största marknaden, och vi är också de absolut största importörerna av produkter från utvecklingsländerna. Vi bör, tror jag, också någon gång erinra om att Europeiska unionen ensam importerar mer jordbruksprodukter från utvecklingsländerna än USA, Japan, Kanada, Nya Zeeland och Australien tillsammans. Vi behöver här inte känna oss underlägsna de andra industriländerna. Dessutom vet ni ju att vi har beslutat att fullständigt öppna gränserna för de fattigaste länderna i världen.
I fråga om exportsidan hänger det till väsentlig del samman med att vi bara kan minska exportstödet där det sker motsvarande reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken. Om ni betraktar strukturen för exportstödet, så ser ni att vi använder större delen av dessa medel för exporten av mjölkprodukter, socker och sockerprodukter. Varför? Därför att avståndet till världsmarknadspriset här fortfarande är mycket stort, och detta pris kan man bara närma sig i samma mån som man genomför reformer inom dessa båda sektorer. Under de båda senaste åren har vi å andra sidan praktiskt taget inte beviljat något exportstöd i fråga om spannmål, och när det gäller nötkött har vi också minskat exportstödet rejält. Med den hastighet med vilken fortsatta reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken sker, kan man också fortsätta att minska exportstödet.
Casaca (PSE).
Herr talman! Jag vill också tacka kommissionär Franz Fischler för de klargöranden han har gjort, vilka jag tror kommer att bli mycket användbara. Men jag måste medge, herr kommissionär, att jag är litet besviken den bristande tyngden i era ord när det gäller det åtagande som är absolut nödvändigt, angående en successiv minskning av exportstödet till jordbruket. Jag noterar att bidragen till kött enligt massmedia från och med i december har öka betydligt. Jag noterar också att under år 2001 handlade minskningen av bidragen i hög grad om dollarns uppgång och inte om någon jordbruksreform. Jag konstaterar också att bidragsvolymerna för alla produkter som inte finns med i bilaga 1 har ökat betydligt. Det är en situation som oroar mig, och jag skulle vilja fråga er herr kommissionär Franz Fischler om ni anser det realistiskt att hinna genomföra de reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken ni har talat om i tid för att successivt kunna avskaffa exportstöden?

Fischler
Herr talman, herr ledamot! Stringens är en sak, samstämmighet är en annan. Låt oss, som jag sade, till exempel ta sektorn med mjölkproduktion. Vi har i vår nuvarande organisation av marknaden gjort åtagandet att garantera ett bestämt pris för skummjölkspulver och för smör. Så länge vi har detta åtagande, kan vi bara exportera smör och skummjölkspulver med motsvarande stöd. Som ni förmodligen känner till, finns det för närvarande ingen politisk majoritet i Europeiska unionen för att ändra något i den befintliga organisationen av marknaden för mjölkprodukter. Därför är det en aning för enkelt att här bara påpeka för kommissionen att det vore nödvändigt med reformer. Det är något som i första hand måste påpekas för medlemsstaterna.
I fråga om socker ligger det till på det här viset: Där har vi också lovat parlamentet att vi år skall genomföra en undersökning om konkurrensförhållandena inom sockerindustrin, och beroende på hur resultaten blir kommer kommissionen nästa år att utnyttja den möjlighet som finns i förlängningen av organisationen av marknaden för socker; sedan kan vi ta den review-klausul i anspråk som formulerades där och under denna klausul också komma med ytterligare förslag.
Dessutom kommer säkert också reformprocessen att fortsätta. Som ni vet är nästa steg the mid-term review i juni i år, men det finns några områden där ytterligare steg redan är planerade, exempelvis inom olivsektorn, inom sektorn för frukt och grönsaker och även många andra.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Fischler, för ert engagemang under frågestunden här i kväll.
Eftersom den tid som har avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna 54-92 att besvaras skriftligen.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0063/2002) av Isler Béguin för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling
(KOM(2001) 162 - C5-0467/2001 - 2001/2189(COS)).

Isler Béguin (Verts/ALE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag har nöjet att lägga fram betänkandet om biologisk mångfald för er. Tillåt mig i detta sammanhang att tacka de kolleger som är närvarande och de som arbetat tillsammans med mig för att utarbeta och i dag lägga fram denna resolution.
Jag vill också tacka kollegerna som varit föredragande av yttranden från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, fiskeriutskottet och utskottet för utveckling och samarbete, som stöder alla förslag som föredraganden lagt fram om att bevara den biologiska mångfalden.
Jag vill avslutningsvis tacka de icke-statliga organisationerna som verkligen engagerat sig i detta betänkande. Vi vet att de är utmärkta observatörer som i detalj känner till läget för den biologiska mångfalden i hela världen. Herr talman! Situationen är faktiskt inte lysande och jag skulle vilja besvara en fråga som egentligen inte ställts men som ofta underförstås i inlägg från vissa av våra kolleger: vad tjänar egentligen den biologiska mångfalden till, eller enklare uttryckt, varför bevara naturen när det finns så många andra viktiga frågor?
Jag vill påminna om att den biologiska mångfalden är en beståndsdel för vår egen överlevnad, och även om naturen inte behöver människan för att överleva behöver vi människor naturen för att leva.
Vårt ansvar som folkvalda är att bevara den rika biologiska mångfalden. Den innehåller det som behövs för att kommande generationer skall kunna utvecklas. Varje levande art som försvinner från jorden är en avgjord och oersättlig förlust, och om vi låter den biologiska mångfalden förstöras förstör vi oss själva sakta men säkert. Detta ser vi varje dag. Skall inte den brasilianska kongressen därför inom kort uttala sig om ett projekt som tillåter 50 procents utnyttjande av Amazonasskogen som vi vet utgör en så stor genetisk tillgång? Det är inte på grund av bristande intresse som människan förstör eller hotar den biologiska mångfalden, tvärtom. Det är av verkligt intresse. Det beror på att enorma ekonomiska intressen står på spel, både när det gäller de värdefulla skogarna och handeln med utrotningshotade arter, den intensiva exploateringen av marken, överexploateringen av fiskbestånden eller skövlingen av uråldrig kunskap bland urinvånarna.
För att stoppa denna massaker undertecknades konventionen om bevarande av den biologiska mångfalden vid toppmötet i Rio. Tio år senare betraktas den som den fattiga kusinen från landet: de stater som undertecknat konventionen har inte hållit sina åtaganden och inget land har för närvarande valt den biologiska mångfalden som en prioritering för toppmötet i september i Johannesburg.
Några dagar före konferensen i Haag där parterna till konventionen om biologisk mångfald skall samlas, måste Europaparlamentet genom vår resolution ta sitt ansvar och framföra ett starkt och tydligt budskap. Vi kräver att unionen sätter upp frågan om biologisk mångfald på dagordningen för toppmötet i Johannesburg och att kommissionen där lägger fram en handlingsplan på samma sätt som för Europeiska unionen. Vi bör erinra om den grundläggande roll som den biologiska mångfalden spelar som hörnsten i en hållbar utveckling, och betydelsen av att konventionen och dess bestämmelser genomförs i sin helhet. Vi ber för övrigt unionen att inrätta en ambitiös politik för att bevara sin egen biologiska mångfald. Kommissionens handlingsplaner inom områdena naturresurser, jordbruk, utveckling och fiske, som är föremål för föreliggande betänkande, kan självfallet betraktas som ett första steg, men de är inte tillräckliga. Det krävs kompletterande handlingsplaner, bland annat för skogen och transporterna, för all denna gemenskapspolitik har haft och har fortfarande en negativ inverkan på den biologiska mångfalden. Även om kommissionen har ambitionen att förändra den nuvarande tendensen är den ändå medveten om den utmaning den antar. I betänkandet säger man: ?Under dessa två decennier har den biologiska mångfalden i Europa och världen minskat i allt högre takt och på ett spektakulärt sätt och det har visat sig att de nya regler som trätt i kraft varit otillräckliga för att bryta trenden?. Till detta skulle jag vilja lägga de nya hoten som utgörs av att vissa genetiskt modifierade organismer införs eller av konflikterna om vem som skall äga levande organismer, som är ett tecken på nya begär.
Att vända denna destruktiva trend är visserligen en vågad utmaning, men vi är beredda att anta den. Unionen måste emellertid få de politiska och ekonomiska medlen för att ha en chans att lyckas. Vi har redan direktiven om ?fåglar och livsmiljöer? till vårt förfogande, som gör det möjligt att bevara en del av vår biologiska mångfald. Vi kräver att de tillämpas på unionens hela territorium, inbegripet i kandidatländerna och i de mest avlägset belägna områdena, bland annat när det gäller korallrev. Vi måste hitta möjligheter att bevara dessa områden.
Det andra sättet att uppnå resultat i genomförandet av en hållbar ekologisk utveckling, vilket man för övrigt noterade vid toppmötet i Göteborg, är att skaffa sig effektiva bedömningsmöjligheter för hur miljön beaktas i unionens politik.
I Barcelona skall Europeiska rådet i vår anta sex miljöindikatorer. Det är alldeles för lite. Man säger egentligen inte ett ord om den biologiska mångfalden. Även här ber vi kommissionen att före 2003 lägga fram en särskilt indikator för den biologiska mångfalden. Om man vill uppnå resultat när det gäller den biologiska mångfalden måste man, det vet vi, genast och varje dag föra in problematiken i unionens politik. Det börjar med den kommande reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken, transportpolitiken och Cotonouavtalet för utveckling.
Även om vi uppnår samförstånd mellan de olika grupperna här i parlamentet när det gäller hur den biologiska mångfalden skall bevaras kvarstår fortfarande meningsskiljaktigheter mellan några kolleger när det gäller de genetiskt modifierade organismernas inverkan på den biologiska mångfalden. Och som författare till betänkandet önskar jag ändå att hänvisningarna till de genetiskt modifierade organismernas påverkan på miljön när det gäller nedsmutsning på landsbygden behålls.
Herr talman! Tillåt mig avslutningsvis att anta att ingen skulle komma på idén att planera att förstöra exempelvis en katedral eller ett k-märkt monument för att dra fram en motorväg. Vi bör ha samma reflexer när det gäller att bevara naturarvet och den biologiska mångfalden.

Talmannen. -
Som ni kanske har märkt har vi vissa problem med de stora displayerna. De i talmannens bänkar fungerar emellertid.

Redondo Jiménez (PPE-DE)
Herr talman! Jordbruket är en ekonomisk verksamhet som är beroende av de biologiska processerna och som förvaltar en stor del av naturresurserna i gemenskapen. Därför måste det spela en central roll inom bevarandet av den biologiska mångfalden i två sammanhang: för det första bör man stödja miljövänliga jordbruksmetoder och för det andra bör man säkra jordbruksföretagens och produktionssystemens fortlevnad inom hela Europeiska unionen.
Obegränsad intensifiering av jordbruket gör lika stor skada som en nedläggning av jordbruksverksamhet och den ekonomiska nedgång som detta skulle medföra i landsbygdsområdena. En gemenskapsstrategi för biologisk mångfald måste borga för ett hållbart jordbruk i ordet vidaste bemärkelse och utöver biologiska aspekter innehålla ekonomiska och sociala krav för att säkerställa landsbygdens fortlevnad.
Bevarandet av ett hållbart jordbruk är också en förutsättning för den europeiska jordbruksmodellen, som grundas på försvaret av jordbrukets mångsidiga roll, något som rådet och Europaparlamentet har upprepat i ett stort antal resolutioner.
Den gemensamma jordbrukspolitiken är ett användbart instrument för den biologiska mångfalden och så är även de resolutioner från världstoppmötet som antogs vid råden i Helsingfors och Göteborg. Mot bakgrund av detta är det ett misstag att begränsa skyddet av den biologiska mångfalden till de snäva gränserna för den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare -, och mer konkret till programmen för miljövänligt jordbruk för främjande av extensifiering, organiskt jordbruk, bevarande av inhemska raser, skydd av naturliga livsmiljöer och så vidare- av två anledningar: för det första för att den andra pelaren knappt täcker 10 procent av jordbruksbudgeten och för det andra för att programmen för miljövänligt jordbruk, trots att de omfattar 20 procent av jordbruksområdena inom Europeiska unionen, har genomförts på ett mycket ojämnt sätt och i dagsläget praktiskt taget begränsas till de minst produktiva områdena i fem medlemsstater. Denna situation förvärras av den svaga marknad som de särskilda miljövillkoren för beviljande av marknadsstöd resulterat i, något som har lett till att man ställt upp minimikrav.
Därför måste de särskilda miljövillkoren utökas och ge upphov till en mer aktiv samordning mellan mekanismerna inom politiken om jordbruksmarknader till förmån för miljön och den biologiska mångfalden. Vi måste stödja dessa krav inom lagstiftningen om livsmedelskvalitet, fytosanitära produkter, utsäde och genetiska resurser.
Man måste snarast stärka den andra pelaren rent ekonomiskt och undersöka möjligheterna att inom denna skilja mellan åtgärder för social utveckling på landsbygden och åtgärder för miljövänligt jordbruk.
Vi står inför en stor utmaning: vi måste befästa gemenskapens jordbrukspolitik och bevarandet av den biologiska mångfalden måste löpa parallellt med detta.

Maat (PPE-DE)
Herr talman! Jag talar för övrigt inte på utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors vägnar utan på fiskeriutskottets, där jag var medföredragande. Jag tackar föredraganden för hennes tydliga synpunkter. Hon talade om Brasilien, jag börjar närmare hemmavid när vi behandlar den biologiska mångfalden.
Just nu är det så att vi inom fisket fångar glasål vid våra kuster, vilket leder till att det knappast finns någon ål mer i sin naturliga miljö. Det är väl ändå en sak för vårt utskott för miljö, och för kommissionen, att undersöka närmare och fastställa en politisk riktning för.
Fiskeriutskottets andra orosmoln gäller den genetiska modifieringens utveckling inom fiskeodlingen. Kanada och Förenta staterna har nu ett system som de omedelbart kan sätta i produktion så snart de får grönt ljus. Jag tycker att kommissionen borde undersöka hur mycket vi i Europa kan motarbeta den här utvecklingen eller åtminstone föra en ordentlig, politisk diskussion om det innan vi börjar använda en sådan teknik inom fiskeodlingen.
En tredje punkt är vattenbruket och konsekvenserna för havsmiljön. Även på den punkten behövs det mer forskning, särskilt för att söka efter mer slutna system.
Den fjärde punkt som fiskeriutskottet ber er uppmärksamma är konsekvenserna av den disharmoni som ibland förekommer mellan fågelbeståndet och fiskbeståndet. Särskilt med avseende på skarven förekommer stora problem i Europa.
För det femte vill fiskeriutskottet att sammanhanget mellan klimatförändringar och fiskbeståndet undersöks. Vilket sammanhang finns det? Det har inte undersökts tillräckligt och på den punkten välkomnar vi gärna handlingsplaner från kommissionen.
Den sjätte punkten. För att skydda vissa fisksorter för vi nu en politik som består i att stänga vissa områden. Det är inte tydligt om det verkligen har positiva effekter på fiskbestånden eller inte. Även på den punkten vore det mycket välkommet med en undersökning med avseende på den biologiska mångfalden.
Jag vill avsluta, herr talman, med att i alla fall inbjuda miljökommissionären, Wallström, att utbyta tankar med fiskeriutskottet om den här sortens specifika punkter för att slutligen även få reda på i vilken mån hon kan tillföra något till grönboken för fisket, även med avseende på den biologiska mångfalden. Vi skulle verkligen välkomna ett sådant initiativ av kommissionären.

Sandbæk (EDD)
Herr talman! Allra först skulle jag vilja lyckönska föredraganden, Isler Béguin, till hennes lysande betänkande. Min enda invändning är att jag gärna hade sett att utvecklingspaketet hade fått en lite mera framträdande placering i betänkandet, eftersom den största delen av världens biologiska mångfald finns i de tropiska områdena i utvecklingsländerna.
I punkt 49 krävs att Europeiska unionen stöder åtgärder som syftar till att uppmuntra ursprungsbefolkningarna att förvalta och bevara den biologiska mångfalden. Jag har lämnat in ett ändringsförslag där formuleringen ändras till att Europeiska unionen skall stödja den roll som ursprungsbefolkningen redan har i kraft av sin traditionella kunskap när det gäller bevarandet och förvaltningen av den biologiska mångfalden. Detta gäller inte minst de skyddade områden där det är viktigt att ursprungsbefolkningen deltar i förvaltningen, så att man undviker tvångsförflyttningar och bristande tillgång på resurser. Jag har lämnat in ett ändringsförslag i syfte att få med denna aspekt i betänkandet. I en del utvecklingsländer finns ett klart behov av att kunna tillgodoräkna sig ekonomiska fördelar genom ett bärkraftigt utnyttjande av vilda djur, för att befolkningen skall känna sig sporrade att bevara bestånden. I södra Afrika har elefantbestånden blivit så stora att de förstör den biologiska mångfalden och med tanke på ländernas ekonomiska situation är det fullständigt orimligt att de inte kan skaffa sig en intäkt genom sina elefanter. Den biologiska mångfalden går i dag förlorad i hittills osedd takt och ändå har det inte hänt någonting anmärkningsvärt sedan Rio. Den biologiska mångfalden har blivit ett begrepp, som göms undan, och det är nu vår uppgift att se till att den finns kvar på dagordningen. För att kunna tackla frågan om bevarande är det nödvändigt att vi skyddar hela ekosystemet. Gemenskapens samarbetsprogram har visat sig vara hållbara alternativ för ett protektionistiskt tillvägagångssätt, och detta är ett tänkesätt som jag fullt ut kan stödja.

Flemming (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Minskningen av arterna och förlusten av artmångfalden i Europa och över hela världen fortsätter att ske i allt snabbare takt. Alla åtgärder som vi hittills har vidtagit kunde helt enkelt inte hejda denna utveckling.
I anslutning till gemenskapens strategi för att bibehålla den biologiska mångfalden, som antogs av rådet i juni 1998, föreslås det i meddelandet tacknämligt handlingsplaner för att bibehålla den biologiska mångfalden inom fyra områden, och man kan principiellt verkligen bara välkomna detta. De gäller bevarande av naturen, fiske, ekonomiskt samarbete och utveckling. Även det som kommissionen här nämner i samband med jordbruket kan man egentligen bara vara positiv till.
Jag är litet nedstämd därför att man i föredragandens annars mycket bra betänkande - så betraktar vi det i alla fall - ändå ser mycket negativt på jordbruket och att dess bidrag för att bevara den biologiska mångfalden överhuvud taget inte nämns. Min grupp kommer absolut att rösta för detta betänkande, men enskilda punkter kommer vi att rösta emot. Ser ni, jag kommer från ett land där man helt enkelt inte skulle klara sig utan bönder. Österrike ligger till största delen i Alperna, och om vi inte hade bergsbönderna, som i dag fortfarande arbetar på samma sätt som de kanske gjorde för hundra eller tvåhundra år sedan, då skulle helt enkelt mycket inte längre vara så som det bör. Vi vet mycket väl att jordbruket, framför allt det jordbruk som inte bedrivs intensivt, också bevarar särskilda ekosystem. Många livsmiljöer, till exempel mosaiken av odlade fält och sluttningar som avgränsas av häckar och diken, är helt enkelt oundgängliga för vissa växter och för att vissa djur skall finna skydd, möjlighet att bygga bo och även finna näring.
Jag vill nu inte räkna upp vilka fågelarter som är drabbade, vilka som kunde bevaras, och jag vill inte alls säga er något om växt- och insektsarter. Men jag tror att man helt enkelt måste nämna att det icke-intensiva jordbruket - jag vill absolut betona det - det icke-intensiva jordbruket, familjejordbruken, lämnar ett mycket stort bidrag till bevarandet av både vilda och domesticerade växter och djur. Jag tror att om man inte erkänner vad bönderna i dag åstadkommer, då gör vi vår natur och vårt ekosystem en otjänst. Vi kommer alltså att rösta för detta betänkande, men de punkter där vi tror att man gör jordbrukarna orätt, kommer vi att rösta emot.
(Applåder)

Corbey (PSE).
Herr talman! Allra först mina gratulationer till Isler Béguin, jag tycker det är ett utmärkt och konstruktivt betänkande.
Skyddet av den biologiska mångfalden förtjänar verkligen att prioriteras. Om arter dör ut är de borta för alltid och därför är det dags att handla nu. Handlingsplaner får inte vara utan tvång. De kan endast bli framgångsrika om hänsyn tas till de socialekonomiska förhållandena för människorna i de här områdena. Prioriteringar måste göras. Vi måste över hela världen ta oss an de så kallade hot spots, de platser som är särskilt artrika förtjänar särskilt stöd. Handlingsplaner måste vara tydliga och framför allt konkreta. Offentligt stöd är viktigt och ingen blir varm av ett abstrakt begrepp som biologisk mångfald. Det handlar om bevarandet av naturrikedomen, värdefulla landskap och anslående arter. Vi måste veta, oberoende kontroller måste göras, vi måste varje år göra ett bokslut över naturens kvalitet. Det fungerar motiverande och inspirerande.
Europeiska unionen borde vara litet mer konsekvent. Galjonsfigurer för skyddet av den biologiska mångfalden är fågeldirektivet och livsmiljödirektivet. De måste tillämpas på ett bra sätt, hur svårt det ibland än är. Det resultatet måste alltid komma i första rummet.
Gentemot dessa pärlor av naturskydd står dock en massiv annan politik. Jag tänker i första hand på jordbruket, men även på fisket. Storskaligt jordbruk och bevarande av den biologiska mångfalden är svåra att kombinera. Den gemensamma jordbrukspolitiken borde bara av det skälet ändras på ett genomgripande sätt. Bidrag enbart på grundval av produktion är att be om svårigheter. Fiskets konsekvenser för den biologiska mångfalden är inte lika tydliga. Bottenfisket i många kustområden och på djupare vatten är ett hot mot den biologiska mångfalden. Det måste vi hitta ett övertygande svar på.
Biologisk mångfald måste vara ett rättesnöre vid regional planering. Medlemsstater borde dessutom utarbeta handlingsplaner. Jag uppmanar kommissionen att varje år välja ut ett flaggskeppsprojekt och stödja det, helst inom kandidatländerna. De projekten måste bli en förebild för andra naturområden. Urskogen i Polen skulle kunna vara ett bra flaggskeppsprojekt. Tack än en gång till kollega Isler Béguin för hennes goda betänkande.
(Applåder)

Pesälä (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär! Jag vill även för min del rikta ett varmt tack till föredraganden och kommissionen för beredningen av detta ärende. Förslagen har en målsättning värd att stödjas: biologisk mångfald är en viktig fråga för oss alla. Jag vill dock lyfta fram två frågor i parlamentets betänkande.
För det första har man i punkt 8 formulerat skogsfrågan så, att man för hela EU skulle vilja ha ett byråkratiskt, centralstyrt och certifieringsbaserat uppföljningssystem för skogarna och alla skogens organismer. Användningen av medlemsstaternas skogar skulle styras på EU-nivå genom handlingsplaner. Här måste man komma ihåg att man inom EU tillämpar andrahandsprincipen när det gäller skogsfrågor, och därför finns det ingen anledning att utvidga kontrollen från Bryssel, såvida det inte föreligger särskilda skäl. Dessutom är alla instanser som arbetar med skogsfrågor eniga om att certifieringen bör fungera på frivillighetsbasis, under inga omständigheter EU-styrt.
För det andra föreslår man i punkt 44 att alla betalningar av produktionsstöd inom jordbruket skall ersättas med stöd som främjar miljön. Bästa kolleger, nu måste man komma ihåg vilken situation vi lever i när det gäller världshandeln. Om man inte betalade ut produktionsstöd skulle det inom EU inte längre finnas något jordbruk i den här omfattningen. Hur skulle det då vara med den biologiska mångfalden? På vissa områden inom EU har produktionsstöden relativt sett ännu större betydelse än i det centrala Europa. Exempelvis i mitt hemland hänför sig de viktigaste problemen verkligen inte till miljöns tillstånd eller biologisk mångfald, utan till det att produktionen överhuvudtaget är lönsam under förhållanden med höga produktionskostnader. Det lönar sig inte att tala med odlarna om ökade miljöåtgärder, när hela vårt lands produktion i praktiken är ekologisk.
Därför föreslår jag att punkt 44 stryks ur texten, likaså slutet i punkt 42, där det står att miljöåtgärderna inom jordbruket enbart skall inriktas på skydd av utrotningshotade arter. Sådant bör inte skrivas in i resolutionerna för ett EU-organ med självaktning.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Vi instämmer i vad som sägs i betänkandet av Béguin, eftersom det utgår från ett faktum: varken konventionen om biologisk mångfald, som undertecknades år 1992, eller de olika internationella konventioner, eller gemenskapsrätten, närmare bestämt direktiven ?Fågeldirektivet? och ?Livsmiljödirektivet? har lyckats bromsa försämringen av den biologiska mångfalden. Dessutom innehåller betänkandet en tydlig påminnelse om att tusentals arter som inte ens har identifierats kommer att försvinna. I själva verket riskerar 11 000 arter av fauna och flora att utrotas. Jag anser att det är ett tillräckligt skäl för att vidta lämpliga åtgärder. Föredraganden ser positivt på de föreslagna planerna, men erinrar om att det finns planer som inte har genomförts, som till exempel den som handlar om skogar. Föredraganden uttalar sig även klart om behovet av att integrera miljöpolitiken i de andra politikområdena för jordbruk, fiske och övriga.
Herr talman, eftersom jag har kort tid på mig kommer jag att ge ett exempel, eftersom detta bättre än något annat visar vad man bör göra: hur tillämpningen av EUGFJ-stöden har lett till att den sista lagerbladsträdsskogen på Gran Canaria håller på att förstöras.
I helgen sammanträffade jag med en grupp ortsbor på Gran Canaria som anmälde detta till Europeiska kommissionen - jag hänvisar till den fråga jag ställde vid ett tidigare tillfälle - lindblomsskogen i Moya, den enda skog där det växer lagerbladsträd som finns kvar på ön, håller på att torka ut eftersom allt vatten som förut rann ned genom bevattningskanalerna har letts in i rörledningar. Detta görs med medel från EUGFJ-fonderna. Ortsbornas kampvilja måste verkligen erkännas, de kämpar för att bevara detta naturområde, utan ekonomiska medel, utan att ha tid, utanför sin arbetstid.
Ortsborna är tacksamma för det svar de fick från fru Wallström, eftersom det visade sig att hon mycket väl kände till det område - som måste skyddas, eftersom det uppfyller kraven för att ingå i nätverket Natura 2000 - och för att Wallström inför den spanska regeringen begärde att den skall axla sitt ansvar för att skydda detta område. Fru Wallström, ert ingripande gav hopp till ortsborna.
Detta är ett tydligt exempel på att europeiska medel inte får användas till projekt som hotar miljön.

Hyland (UEN).
Herr talman! Jag sällar mig till de andra talarna, och gratulerar föredraganden och välkomnar hans betänkande. Den inverkan som den biologiska mångfalden har på alla medborgares liv och på deras livskvalitet och på andra aspekter av deras liv gör denna diskussion oerhört viktig.
De av oss som har anförtrotts uppgiften att garantera en framtid för vårt förflutna måste nu handla med beslutsamhet. Vi måste dock göra det på ett upplyst och informerat sätt, och vara redo att använda oss av modern forskning och teknik för att uppnå detta mål. Kontroversiella områden som till exempel bioteknik måste enligt min åsikt ingå i denna ekvation.
Jordbrukarnas roll som garanter för en hållbar och kvalitativ livsmedelsförsörjning måste uppmärksammas mer, eftersom vi på vårt eget ansvar bortser från det faktum att jordbruket är en kommersiell verksamhet. Jordbrukarnas unika roll som miljöförvaltare måste också fullt ut erkännas, uppskattas och belönas. I detta hänseende ber jag kammaren att verkligen notera att jordbrukaryrket är på tillbakagång. Jordbrukarna blir äldre och unga människor är ovilliga att börja med jordbruk som ett yrke. Från en synpunkt med biologisk mångfald är jordbrukarnas roll och bevarandet av familjebaserade lantbruksenheter viktiga. De utgör en viktig del av infrastrukturen på landsbygden. Biologisk mångfald och hållbar utveckling skulle inte finnas om de planerades bort från ekvationen.
Sammanfattningsvis måste vi kort sagt anta ett praktiskt tillvägagångssätt som skyddar den biologiska mångfalden, samtidigt som vi erkänner jordbrukarnas yrkesmässiga och kommersiella roll.

Bernié (EDD).
Herr talman! Vid ett tillfälle när Natura 2000 inrättas lite överallt i Europa, i strid med landsbygdsbefolkningen och med katastrofala konsekvenser för människan, beklagar jag att detta betänkande om den biologiska mångfalden debatterats i all hast i utskottet för miljö. Det handlar ändå om en viktig fråga, som gäller områden där man grubblar inom unionen, såsom exempelvis skydd av naturresurser och nystart för utvecklingspolitiken eller de nya målsättningarna för jordbruket och fisket. Att inrätta nationella strategier eller handlingsplaner till förmån för den biologiska mångfalden är bara tänkbart om de utarbetats efter bred konsensus, och med respekt för regionala socioekonomiska intressen.
När det gäller utvidgningen och föredragandens förslag att välja ett flaggskepp för skydd av den biologiska mångfalden, får man inte glömma att kandidatländerna vill ansluta sig till unionen för att så snart som möjligt åtgärda sin ekonomiska och sociala eftersläpning och modernisera sin infrastruktur. Den biologiska mångfalden är inte den viktigaste frågan för dem.
Jag beklagar att de fyra ändringsförslag jag lämnat i utskottet alla har avvisats, även det där jag förespråkade en gemensam jordbrukspolitik som tar hänsyn till miljön, men också till aktörerna på landsbygden. Ett stort antal punkter i betänkandet oroar mig, bland annat tycker jag det verkar orealistiskt att införa en certifiering för skogsbranschen och djurarterna med tanke på den stora mångfalden när det gäller skogar och arter. Vad finns det för mervärde i en sådan certifiering? Hur är det med strävan att öka de ekonomiska medlen som beviljats Natura 2000 och andra åtgärder rörande den biologiska mångfalden? Varför framhärda på en väg som kritiseras alltmer av medborgarna, ägarna, brukarna och användarna? Vem skall betala strävan efter att inrätta ett system för strikt skydd bortom indelningen i zoner som införs genom direktiven ?fåglar och livsmiljöer?? Går man mot en indelning i zoner för hela territoriet? Vad söker man via detta maximalistiska synsätt för skydd av den biologiska mångfalden? Den fråga jag ställer mig när jag läser betänkandet är om människan alltid är en del av den biologiska mångfalden för föredraganden? För oss är det ingen tvekan om saken.

Souchet (NI).
Ja, fru föredragande, de varningssignaler som kommer från alla håll beträffande den biologiska mångfaldens utarmning är motiverade. Ja, det finns växtarter som försvinner, djurarter som är hotade och även bland arter och raser som inte riskerar att utrotas medför det minskade antalet anställda, de genetiskt modifierade organismernas släktskap på fädernet och den okontrollerade spridningen en genetisk utarmning som är ett hot mot miljön. Men är de oväntade reglerna, utan att man egentligen frågat de lokala aktörerna, den bekräftade målsättningen att helgonförklara stora områden där en befolkning lever och arbetar, som i stor utsträckning bidragit till att utforma de nuvarande ekosystemen, liksom bristfälliga förfaranden för att genomföra Natura 2000 i ett antal länder, de rätta riktlinjerna för att bevara den biologiska mångfalden? Riskerar de inte i stället att ge motsatt effekt jämfört med den man eftersträvar och leda till att jordbruket överges, något som kommer att skada den biologiska mångfalden?
Vi kommer därför att stödja er, fru föredragande, när ni på nytt bekräftar principen med ?förorenaren-betalar?, i er försiktighet när det gäller genetiskt modifierade organismer och i er uppmaning till subsidiaritet, men vi kommer inte att instämma i er uppmaning att göra kommissionens förslag som rör jordbruket hårdare, vilket skulle vara detsamma som att fullständigt avskaffa den gemensamma jordbrukspolitiken från och med 2003. Man kan inte bevara den biologiska mångfalden genom att göra sig av med jordbrukarna.

Scheele (PSE)
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär! Jag vill ta ställning till handlingsplanen som hänför sig till bevarandet av den biologiska mångfalden inom ramen för det ekonomiska samarbetet och det utvecklingspolitiska samarbetet. Det har i kväll redan sagts att den största artmångfalden återfinns i det tropiska regionerna i utvecklingsländerna. Det finns där en bred palett av vilda och domesticerade arter, och - och det är lika viktigt för oss - mycket stora delar av den lokala, infödda befolkningen är också beroende av att denna artmångfald finns.
Om nu arternas mångfald minskas, om det inträffar stora skador i naturen, då får man en ond cirkel; den befolkning som bor där drabbas av fattigdom. Vi vet också att om man inte bekämpar fattigdomen, blir det mycket svårt att stödja och främja medvetandet om artmångfald och hållbarhet.
Därför är det viktigt att denna handlingsplan har till syfte att införliva koncepten för artskydd i Europeiska unionens program inom ramen för utvecklingssamarbetet. Det betyder att man stöder ett hållbart utnyttjande av naturresurserna, framför allt av skogarna, men också stöder ökad bedömning av miljörisker på detta område.
Jag vill från min grupps sida också stödja alla de ändringsförslag där den infödda befolkningens fundamentala roll framhävs, och även deras sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter.
Jag vill naturligtvis också utnyttja detta tillfälle, när vi talar om arternas mångfald och naturligtvis också om hållbarhet, för att säga att vi också måste sopa rent framför egen dörr, om vi vill vara trovärdiga internationellt sett. När jag erinrar mig diskussionerna om resolutionen inför toppmötet i Barcelona, där man helt klart nämnde projekt i Europa som kränker och reducerar arternas mångfald, då duger det enligt min åsikt inte att vi här i Europa bara lägger fram häftiga resolutioner, med vilka vi vill skydda bergsgorillor i afrikanska skogar, utan det är också nödvändigt att genomföra projekt och våra egna program - exempelvis Natura 2000 - på ett mycket engagerat sätt.

Wallström
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill först och främst tacka föredraganden Isler Béguin, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, fiskeriutskottet och utskottet för utveckling och samarbete för deras arbete med utkasten till betänkandet och denna resolution.
Den biologiska mångfalden är en central fråga när det gäller hållbar utveckling och integration av miljöhänsyn i andra politikområden. Den är viktig i sig, men utgör också själva grunden för naturresursbaserad verksamhet som jordbruk och fiskerinäring. Den biologiska mångfalden utgör också ett viktigt naturkapital som lokalsamhällen i många länder är beroende av för sin försörjning. Samtidigt minskar den dock snabbare än någonsin tidigare i mänsklighetens historia. Jag har en tråkig nyhet i kväll. Vi har nu förlorat den första arten på vår lista över skyddade arter. Den pyreneiska bergsgeten har försvunnit för alltid. Vi förmår således inte ens fullt ut skydda de arter som vi har placerat på våra listor över arter som vi har lovat att skydda.
I både EU:s strategi för hållbar utveckling och det sjätte miljöhandlingsprogrammet anges som ett centralt mål att förlusten av biologisk mångfald skall stoppas fram till år 2010. Om vi skall kunna uppnå detta mål är det mycket viktigt att de åtgärdsplaner för biologisk mångfald som vi diskuterar idag verkligen genomförs. En förutsättning för att den biologiska mångfalden skall kunna bevaras är att fågeldirektivet och livsmiljödirektivet genomförs fullt ut. Det räcker dock inte. Om vi verkligen vill stoppa förlusten av biologisk mångfald, måste vi se över EU:s hela territorium och inte bara de skyddade områdena.
Det är nödvändigt att integrera frågan om biologisk mångfald med politiken rörande utveckling och utnyttjande av fastland och hav. Åtgärdsplanerna för biologisk mångfald är inte bara ambitiösa utan också realistiska. De innebär ett stort steg framåt när det gäller att få den biologiska mångfalden integrerad också i politiken för jordbruk-, fiskeri- och utvecklingssamarbete och i vår egen miljöpolitik. Åtgärdsplanen för bevarande av naturresurser visar tydligt vår fasta avsikt att helt genomföra fågeldirektivet och livsmiljödirektivet samt att stödja arbetet med Natura 2000. I denna anges också hur vi avser att använda allmänna miljöstyrmedel som miljökonsekvensbedömning, miljömärkning, miljörevision och andra ekonomiska styrmedel för att främja bevarandet av biologisk mångfald inom hela EU.
I åtgärdsplanen för jordbruk anges prioriteringar för uppnående av ömsesidiga fördelar med jordbruksverksamhet och biologisk mångfald. De viktigaste instrumenten omfattar allt från åtgärder för landsbygdsutveckling till olika miljöinslag i den gemensamma organisationen av marknaden, ordningarna för nötkött, mjölk och spannmål m.m. Åtgärdsplanen omfattar hela vår landsbygd inklusive Natura 2000-områden.
Åtgärdsplanen för fiske behandlar hot från både traditionellt fiske och vattenbruk, och den överensstämmer helt med grönboken om den framtida gemensamma fiskeripolitiken.
De flesta och allvarligaste hoten mot den globala biologiska mångfalden finns i utvecklingsländerna. Kampen för den biologiska mångfalden hör därför nära samman med vår strategi för att utrota fattigdomen. Vi har ett ansvar för att bistå utvecklingsländerna så att de naturresurser som är avgörande för deras välfärd kan bevaras. Åtgärdsplanen för ekonomiskt samarbete och utveckling tillhandahåller verktygen för detta.
Dessa planer för biologisk mångfald är inga statiska instrument, utan kommer att utvecklas framför allt genom användning av olika indikatorer. Detta har påpekats under debatten, och det är självfallet också något som kommissionen stöder och som vi har börjat arbeta med. Dessa planer kommer framför allt att bidra till diskussionen om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, jordbrukspolitiken och förordningarna om strukturfonderna.
Jag hoppas att dessa reformer skall ha den räckvidd och tillhandahålla de styrmedel som krävs för att vi helt skall kunna uppnå målsättningarna i åtgärdsplanerna för biologisk mångfald. Endast på så sätt kan vi klara att uppnå det övergripande målet, nämligen att fram till år 2010 sätta stopp för förlusten av biologisk mångfald. Jag tackar alla ledamöter för era värdefulla bidrag i debatten.
Talmannen. -
Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0044/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott (12394/2/2001 - C5-0640/2001 - 2000/0080(COD)) (föredragande: Emilia Franziska Müller).
Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Jag har en ordningsfråga. Innan Emilia Franziska Müller börjar skulle jag vilja säga att det faktum att den skärm där namnen på talarna visas har blivit felaktig kanske kan förklara varför människor kanske inte kommer till debatten. Vi får också bara den tyska tolkningen på våra kontor. Detta är till stor hjälp för mig eftersom jag går en kurs på Goetheinstitutet, men för andra kan det vara litet svårt.

Talmannen. -
Som ni ser skadar det inte alltid att försöka! Jag meddelade nyligen att vi hade detta problem och att teknikerna försöker lösa det. Låt oss hoppas att de lyckas lösa det så snart som möjligt. Jag tycker emellertid att ni är mycket optimistisk när ni säger att det är få ledamöter närvarande i kammaren enbart på grund av att vi har lite problem med en display. Om det ändå vore så väl!
Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Ungefär 20 procent av alla européer tar kosttillskott regelbundet. År 1999 gav europeiska konsumenter enbart för vitaminer och mineraler ut 1 615 miljoner euro. Efterfrågan stiger permanent, ty människornas levnads- och matvanor har förändrats starkt. Vitaminer och mineraler deltar i en mängd biokemiska processer i den mänskliga organismen. En optimal tillförsel av dessa ämnen är avgörande för hälsan och människornas prestationsförmåga.
Jag anser att möjligheten att berika vår dagliga föda med ytterligare vitaminer och mineraler är mycket positiv. När vi i dag talar om kosttillskott, så menar vi i huvudsak vitaminer och mineraler, som finns i handeln som tabletter, kapslar och pulver. Direktivet om kosttillskott syftar till att harmonisera lagarna i medlemsstaterna. Tillverkarna får därigenom bättre tillgång till alla marknader på enhetliga tillverknings- och marknadsföringsvillkor.
I direktivet inordnas kosttillskott entydigt under livsmedel. Kosttillskott är inga läkemedel och kan inte heller ersätta dessa. Genom att man klassar dem som livsmedel gäller för kosttillskott samtliga gällande föreskrifter i Europeiska unionen, också de som rör kvalitet, hygien och säkerhet. Konsumenten måste kunna förlita sig på att alla livsmedel är riskfria, särskilt när det gäller ämnen som vitaminer och mineraler, där det delvis finns skillnader i stabilitet.
Det nya direktivet siktar konkret på två områden: säkerhet för konsumenterna och förverkligande av den inre marknaden för kosttillskott. Ministerrådet har införlivat parlamentets huvudsakliga krav från den första behandlingen.
Parlamentet ser positivt på att rådet i direktivet tar hänsyn till att ytterligare ämnen kan tas med. Det handlar därvid om ämnen som nu redan finns på marknaden, men ännu inte utvärderats av den ansvariga vetenskapliga kommittén. Dessa skall tas med i direktivets bilaga. I den gemensamma ståndpunkten räknar man med 18 månader för att ta fram dokumentation. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har förlängt denna 18-månadersfrist till 36 månader, för att särskilt ge mindre och medelstora företag tillräcklig tid för att sammanställa sina produktdata.
I kammaren har vi nu ytterligare ändringsförslag om detta, 24 respektive 30 månader. Själv föreslår jag 30 månader, ty jag anser att två och ett halvt år bör räcka till för att belägga säkerheten hos en produkt som har sålts till konsumenten under flera år. Jag lägger stor vikt vid att ämnena granskas vetenskapligt innan de omfattas av gemenskapsbestämmelser.
I fråga om doseringen, för att på så vis på bästa sätt värna om konsumenterna, välkomnar parlamentet systemet med de säkra maximimängderna i kombination med befolkningsreferenskvantitet. Tillverkaren får alltså med sin dosering inte gå ända till gränsen för vad människan tål. Men han får inte heller inskränka sig till de rekommenderade dagsmängderna, som i regel har satts mycket lågt. Just på denna punkt tar man i direktivet hänsyn till konsumenternas önskemål, men också till skyddet av dem.
I den gemensamma ståndpunkten har man här kommit fram till en kompromiss, som jag helt och hållet stöder. Därför avvisar vi också ändringsförslag 6 till artikel 5 i direktivet. När det gäller produktmärkningen föreskrivs det i direktivet klara doseringsrekommendationer. Ändringsförslag 8 om mer öppenhet täcks klart av förordningen för inrättandet av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, 178/2002 av 28 februari 2002, artikel 38 och 42. Därför avvisar PPE-gruppen entydigt också detta förslag.
Av alla de nämnda orsakerna avvisar jag beslutsamt att man återförvisar den gemensamma ståndpunkten, så som krävs i ändringsförslag 7.
Avslutningsvis några ord om den kampanj som stört alla ledamöter under de senaste veckorna och månaderna. Med denna kampanj företräder en enda tillverkare och försäljare av vitaminprodukter rent ekonomiska intressen.
(Applåder)
Upphovsmannen till denna kampanj gör reklam för sig på bekostnad av sjuka människor. Han oroar konsumenterna och utnyttjar deras nödsituation för sina egna ändamål. Jag beklagar alla människor som har fallit för hans skrämselpropaganda och helt ovederhäftiga argumentation. Det står klart att vi med direktivet för kosttillskott inte förbjuder vitaminterapier och att vi därmed inte heller ingriper i fråga om naturmedicinska metoder. Att vilseleda konsumenter med ohållbara löften i fråga om eventuella botande effekter eller profylaktisk verkan av vitaminer och mineraler, förbjuds med all rätt i direktivet. Med detta direktiv kan Europas konsumenter räkna med lagstadgade ramvillkor, där det läggs stor vikt vid produktsäkerhet och ändamålsenlig märkning, utan att man begränsar produktutbudet i hyllorna. En rättslig reglering alltså, som står för fri rörlighet för varor och en samtidig hög skyddsnivå. Efter samtal med många organisationer - med både industriorganisationer och konsumentorganisationer - är jag nu ännu mer övertygad om att detta direktiv visar i rätt riktning!
(Applåder)

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig börja med att tacka föredraganden, Müller, inte bara för hennes utmärkta betänkande utan även för den ståndaktighet som hon visat.
Den fråga som vi behandlar i dag har rört upp väldigt mycket känslor. I Europa, det vet vi, finns det olika traditioner, påbud och förbud. Storbritannien och Nederländerna har egentligen precis som Förenta staterna en mycket flexibel lagstiftning varvid, när de väl registrerats, egentligen alla vitaminer och mineraler fritt får köpas, säljas och användas.
Det finns dock även produkter, vissa vitaminer och mineraler, som inte är riskfria. I Tyskland, en annan medlemsstat, är man mycket sträng. Kosttillskott kan endast får mot recept och då enbart i apoteket. Skäl nog för att harmonisera den inre marknaden. Då, herr talman, harmonisering med två kriterier: fastställande av ett rekommenderat dagligt intag som riktlinje för konsumenten och för det andra fastställandet av en positiv lista över tillåtna produkter. Produkter som ännu inte står på den europeiska listan, tillåts om en ansökan prövas av den oberoende, vetenskapliga kommittén.
Det hederliga näringslivet i Europa nöjer sig med det här direktivet, dock inte bluffmakare som en viss Mathias Rath, vilken utifrån Nederländerna bedriver en mycket vinstgivande affärsverksamhet med egna produkter precis bakom den tyska gränsen. Om den europeiska lagstiftningen antas kommer hans handel, som är speciellt inriktad på Tyskland, att dö ut av sig själv eftersom ofarliga vitaminer och mineraler kan köpas överallt i snabbköpet eller på apoteket.
Herr talman! Jag bombarderas också med otroligt mycket e-post, med tusentals e-postmeddelanden och brev. Rath drev de oroliga medborgarna till aktion med argument som dessutom var falska. Låt mig tala klarspråk, inget kommer att tas bort från marknaden. Man har 30 månader på sig att bevisa att produkterna verkligen är ofarliga och jag skall fortsätta följa den vetenskapliga kommittén under registreringen och jag är glad att Europa gör slut på ett förfarande som endast är inriktat på omåttligt profiterande på bekostnad av många människor som är allvarligt sjuka.

Corbey (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill först gratulera Müller till hennes konsekventa, sakkunniga och ståndaktiga tillvägagångssätt. Hennes arbete är nu av stor betydelse. Marknaden för kosttillskott växer snabbt. Kosttillskott kan ge ett bra bidrag till hälsan. Den som kan unna sig det köper gärna hälsa. Vi måste dock konstatera att kvaliteten inte alltid garanteras. Vi måste därför skilja agnarna från vetet. Konsumenten har rätt till en säker produkt och till riktig information.
När det gäller kosttillskott så står stora industriintressen på spel. Det har vi märkt. Tusentals e-postmeddelanden, fyra böcker, videor och vykort som stöder producenternas sak. I tidningen ?De Rapporteur? beskrevs vitaminlobbykampanjen som kontraproduktiv. Vore det bara sant! Tyvärr har ett antal kolleger, främst i de liberala och gröna grupperna fallit för den här lobbyn.
Nyligen fick jag 35 brev från oroliga konsumenter. Jag fick dem inte direkt utan via näringslivet och då börjar man ju undra. De breven var från personer som skrev att de hade nytta av multivitamintabletter och att de hade hört att Europaparlamentet skulle förbjuda dem i framtiden. Ett tydligt exempel på vilseledande information. Multivitamintabletter kan man fortsätta använda. Det är bara om de innehåller ämnen eller föreningar som inte ingår i den omfattande listan som tillverkaren måste påvisa att de är säkra. Är det för mycket begärt?
Var och en som säger att det hittills knappast skett några olyckor med kosttillskott har antagligen rätt. Hittills har ju användningen också varit begränsad. Först på senare tid har marknaden börjat växa och tabletter med hög dosering hamnar i butikerna. Säkerheten måste komma i första rummet. Producenterna har 18 månader på sig att påvisa säkerheten. Det tycker jag är mer än tillräckligt och jag har svårt med att göra det till 24 månader.
Direktivet är mycket viktigt och det är meningslöst att reglera säkerheten per medlemsstat. Det gör vi inte när det gäller livsmedel heller. Det finns nu ingen inre marknad för kosttillskott men däremot flera skilda, nationella regler. Den inre marknaden måste bli av för kosttillskotten. Personligen tycker jag att den inre marknaden är någonting mycket bra. Villkoret är naturligtvis att den inre marknaden ställer upp gemensamma normer på hög nivå och det görs i det här direktivet. Kommissionen har lagt en tydlig grund för fastställandet av högsta säkra mängd vitaminer och mineraler och det är också grunden för konsumenternas förtroende. Jag röstar gärna för det här direktivet.

Ries (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Konsumtionen av vitaminer och andra kosttillskott är mer än ett mode; det är ett verkligt samhällsfenomen. Den marknad det genererar är enorm. Den lobbying vi varit utsatta för är ett bevis på detta, om det nu behövdes.
Låt oss nu komma direkt till huvudfrågan som plågar ett stort antal av mina kolleger som är motståndare till detta direktiv: var det nödvändigt att lagstifta? Jag säger utan tvekan ja, och det av minst tre anledningar.
Till att börja med innebär detta förslag till direktiv ett konkret svar på en verklighet, nämligen avsaknaden av en inre marknad, vilket får skadliga konsekvenser såväl för de ekonomiska aktörerna inom denna sektor som för konsumenterna. Det är exempelvis i stort sett omöjligt i dag för en vitamintillverkare i Förenade -Kungariket att exportera och sälja sina produkter i Belgien eller i Frankrike.
För det andra är det ändå lämpligt att inte ha samma korta minne när det gäller de två huvudsakliga tvisterna vid den första behandlingen, nämligen införlivandet av ämnen som har fysiologisk funktion - fibrer och växtextrakt, bland annat - och de nödvändiga reglerna för märkning för att konsumenten skall kunna välja med full kännedom om sakfrågan. Man lyssnade till oss i parlamentet.
Jag skulle vilja tillägga, och jag kommer nu till min tredje punkt, att inget kosttillskott av kvalitet, oavsett dess sammansättning, kommer att förbjudas på grund av detta direktiv. Jag vill betona detta: Vi måste sluta att hota med förbudsspöket och ett Europa som snöper. Tillverkarna kommer att ha minst tre och ett halvt år på sig, enligt vår omröstning, för att lämna in sina handlingar och bevisa att de produkter som för närvarande inte upptas i bilagorna är oskadliga, och om det blir ett förbud in fine kommer det alltså att gälla tvivelaktiga substanser vilket ändå enligt min mening är det minsta man kan begära.
Eftersom jag tar upp den rent hälsomässiga aspekten av frågan, skulle jag också vilja att man slutar upp med att upprepa att missbruk av vitaminer inte medför någon fara. Det är fel! Det måste upprepas: Överdosering av alla fettlösliga vitaminer (A, K, E, D) kan ge problem, och för att bara nämna en är det känt att överdosering av vitamin A kan ge upphov till missbildningar, fosterskador alltså. Man kan därför tillåta ett politiskt motstånd mot detta direktiv, men man kan inte i något fall låta vetenskapliga osanningar spridas.
Sammanfattningsvis, och av alla de anledningar jag just tagit upp, har vi att göra med en flexibel och rättvis lagstiftning som tar hänsyn till konsumenternas, producenternas och distributörernas intressen och som skapar grunden till en nödvändig harmonisering av denna sektor. Majoriteten av mina kolleger i den liberala gruppen kommer att rösta för Müllers utmärkta betänkande och jag vill också lyckönska henne till det.
(Applåder)

McKenna (Verts/ALE).
Jag anser att detta direktiv är ett oacceptabelt angrepp på medborgarnas rättigheter att välja hur de sköter sin hälsa och sitt välmående. Ett stort antal EU-medborgare väljer att ta tillskott för att minska risken för att bli sjuka och för att behöva söka läkarhjälp för att få ut receptbelagda läkemedel. Människor borde ha rätt att välja ett hälsosamt tillvägagångssätt, snarare än att vänta på att sjukdomen skall inträda och sedan tvingas tillgripa farmaceutiska läkemedel, varav många har farliga bieffekter.
Det förvånar mig inte att läkemedelsindustrin stöder detta direktiv, eftersom det spelar dem rätt i händerna och innebär fler affärsmöjligheter för dem. Produkter som har använts i stor utsträckning och med säkerhet i många år i flera EU-medlemsstater begränsas utan några hälso- eller säkerhetsrelaterade motiveringar. Jag anser att detta är gräsklipparharmonisering när den är som bäst, där allt klipps ned till den lägsta gemensamma nämnaren.
Konsumenterna borde vara fria att välja sin egen nivå för styrka och näringsämnen, under förutsättning att de är säkra och ordentligt märkta. Tillgången till tillskott bör inte begränsas av andra skäl än säkerhetsskäl. Detta förslag har djupa brister, eftersom det är baserat på den omoderna forskning som bygger på dagligt rekommenderade intag (RDA) av vitaminer och mineraler. Under de senaste femtio åren har RDA utgjort grunden för den konventionella näringsmässiga kunskapen. Men i enlighet med många rapporter som jag har läst i denna fråga är RDA-doserna alldeles för låga och borde höjas. Lagstiftarna borde i stället förlita sig till de övre säkerhetsgränserna, som är en mycket bättre idé. RDA för vitamin B6 är till exempel bara 2 mg, medan den övre säkerhetsgränsen ligger på 200 mg. Två studier som offentliggjordes i New England Journal of Medicine 1993 visade att intag av tillskott som innehåller 100 IU med vitamin E under minst två år minskar risken för hjärtsjukdomar för både män och kvinnor med ungefär 40 procent. Trots detta ligger RDA för Vitamin E kvar på futtiga 10 IU.
Jag anser att länder med en restriktiv politik borde mildra den, men inte under förutsättning att vi skärper vårt system och begränsar tillgången till vitamin- och kosttillskott för konsumenterna i våra länder.
(Applåder)

Sjöstedt (GUE/NGL).
Herr talman! Två olika typer av argument har framförts för detta direktiv. Det ena har handlat om folkhälsa, det andra om harmonisering av den inre marknaden.
När det gäller folkhälsan anser jag att argumenten är svaga. Det är inget stort folkhälsoproblem att människor överdoserar vitaminer och mineraler. Inte heller försvinner risken för överdosering med detta direktiv.
Om man verkligen vill göra en kraftfull insats för folkhälsan är det kanske alkohol, tobak eller något annat man bör ta upp, snarare än det område som detta direktiv berör. Faktum är också att EU inte får införa några harmoniseringar när det gäller folkhälsofrågor. Det framgår tydligt av EU:s fördrag. Det finns också en risk att konsumenter som använder vissa preparat i vissa doser får svårare att göra det när detta direktiv har trätt i kraft.
Det verkliga motivet bakom direktivet är harmoniseringen, dvs. möjligheten att kunna sälja fritt överallt. För mig är detta inget starkt argument. Jag menar att andra hänsyn ibland måste vara viktigare än en fri marknad.
Jag anser att olika EU-länder på sådana här områden bör tillåtas att ha olika regler, beroende på vad väljarna vill: mer liberala eller mer restriktiva. Jag anser att övernationella regler enbart skall användas för att bekämpa verkligt övernationella gemensamma problem. Så är inte fallet denna gång.
Vi har bevittnat en furiös och ganska obehaglig lobbykampanj. Dess metoder och innehåll har varit kontraproduktiva. Flera av de argument som framförts mot förslaget har varit både överdrivna och ibland också felaktiga.
Delar av detta förslag är positiva, till exempel kravet på innehållsdeklarationer. Som helhet saknas dock starka argument för att genomföra den långtgående harmonisering som föreslås. Det finns också en risk att det system som utformats gynnar stora industriella intressen på bekostnad av småföretagen.
(Applåder)

Fitzsimons (UEN).
Det direktiv som lagts fram för oss i dag har två huvudsakliga centrala mål: för det första att harmonisera de nationella rättsliga bestämmelserna om kosttillskott för att minska och avskaffa avsevärda problem för den fria rörligheten för kosttillskott, och för det andra att upprätta en lämplig nivå för konsumentskyddet när det gäller användningen av kosttillskott inom Europeiska unionens medlemsstater.
För att uppnå dessa två mål är det, som föredraganden har sagt, nödvändigt att på ett korrekt sätt definiera vad kosttillskott är; det är nödvändigt att införa en vetenskaplig bedömning av alla beståndsdelar och av deras minimi- och maximidoser; det är också nödvändigt att ställa upp de huvudsakliga kriterierna för kraven när det gäller konsumentskyddet, och naturligtvis måste också kvaliteten hos normerna undersökas.
Skyddet av Europeiska unionens 370 miljoner konsumenter är av yttersta vikt. I enlighet med Amsterdamfördraget har parlamentet medbeslutandebefogenheter tillsammans med rådet inom området för konsumentskydd och folkhälsofrågor. Jag har alltid stöttat behovet av förbättrade märkningsbestämmelser för att garantera att konsumentinformationen är öppen och effektiv. Ärendets fakta är detta: vi lever i en inre marknad där det råder fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. Vi måste garantera säkerheten i vår livsmedelskedja från producenten till konsumenten. Det är viktigt att vi har ramförslaget för att införa enhetliga system för den fullständiga certifieringen av kosttillskott. Om det finns någon möjlig sannolikhet att folkhälsan kan komma att utsättas för någon risk genom införandet av något särskilt förslag, måste vi alltid hålla oss på försiktighetssidan, och jag gratulerar föredraganden till hennes betänkande.

Blokland (EDD).
Herr talman! Det finns inga kända fall av allvarliga, skadliga effekter eller konsekvenser av användandet av vitaminer eller mineraler som omfattas av det här direktivet. Däremot vet vi alla att en halv miljon människor dör i förtid i Europeiska unionen på grund av rökning. Det är därför förvånande att strängare regler skall gälla för mineraler och vitaminer än för tobak.
I betänkandet tillmötesgås producenter av kosttillskott genom att förlänga perioden för godkännande från ett och ett halvt till tre år. Det är ingen lösning för de flesta mindre företagen eftersom de undersökningar som krävs är för dyra. Följden blir att kosttillskott kommer att förbjudas, vilka i vissa medlemsstater i flera år har sålts legalt utan problem.
Genom att de tillåtna mängderna i tabletter i många fall har sänkts kommer det att leda till att konsumenter köper större mängder tabletter för att få i sig samma mängd.
Jag har dock mer grundläggande invändningar. Då det förekommer olikartade matvanor och matkulturer i Europeiska unionen så skiljer sig också behovet av kosttillskott avsevärt. Jag har kommit fram till att det inte går att göra en europeisk lagstiftning för det här som passar för alla de olika kulturerna.
Redan vid första behandlingen yrkade EDD-gruppen på att återförvisa betänkandet av Müller för att det strider mot fördraget. Då fanns det inte så mycket stöd för det. Nu har jag förstått att stödet för att förkasta den här lagstiftningen har växt ordentligt. Jag hoppas därför att det finns tillräckligt många ledamöter som vågar förkasta rådets gemensamma ståndpunkt. Det finns också många konsumenter som hoppas det. Med tanke på alla reaktioner verkar det ju vara ett problem för många konsumenter. De namnteckningar som samlats in, flera tusen, vill jag härmed gärna överlämna.
(Applåder)

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Detta är ett dåligt direktiv. Jag säger inte detta mot bakgrund av någon känsla, eller för att doktor Rath har utövat påtryckningar mot mig. Märkligt nog har jag inte fått många e-postmeddelanden, så min dator har inte proppats full med e-brev från doktor Rath eller någon annan. Jag vet inte vad det beror på, men jag är väldigt snabb med delete-knappen.
Jag tycker verkligen att detta är ett dåligt direktiv, inte när det gäller dess avsikt men dess metod. Direktivet har, som alla har sagt, utformats för att införa en gemensam marknad för kosttillskott. Direktivet kan mycket väl leda till detta, men genom att detta sker är risken - och det finns en risk - att vissa produkter som för närvarande finns på marknaden i vissa länder kommer att upphöra att vara tillgängliga.
Jag har, liksom många brittiska parlamentsledamöter, mottagit många brev från människor i den region som jag företräder. Det rör sig inte om cirkulär som de bara har undertecknat, utan det är brev som de själva har skrivit. De människor som har skrivit dessa brev fruktar att de inte längre kommer att kunna köpa över 300 kosttillskott som deras goda hälsa är beroende av.
Vi behöver inte gå in på varför denna oro har uppstått, och vem som har framkallat den, om någon har framkallat den. Fakta i ärendet är att kommissionen, genom att lägga fram direktivet i denna utformning, har skapat en situation som har givit människor anledning att uttrycka och att ha sådana farhågor. Jag har inget otalt med de tyska ledamöterna eller med föredraganden. Hon har gjort ett tappert jobb. De står upp för det system som de använder. De tror att vårt - brittiska, i detta fall - mer liberala system kan göra att farliga produkter släpps ut på marknaden. Vi menar att konsumenterna måste kunna göra ett så brett val som möjligt, och att det inte finns några bevis för att produkter på vår marknad är farliga. Var finns beviset för att dessa produkter är farliga? Varför måste vi behöva bevisa att de är säkra när människor köper dem varje dag, och anser att deras hälsa är beroende av dem?
Jag säger till kommissionär Byrne: var försiktig. I detta direktiv försöker man förlika mycket olika nationella sätt att tillåta dessa produkter på marknaden, och man misslyckas med detta förlikningsförsök. Små företag har fått alltför litet tid för att införa den säkerhetsdokumentation som krävs för deras produkter. Vi kan rätta till detta i morgon, men hur kommer det sig, kommissionär Byrne, att det inte finns någon kostnadsbedömning för små företag i detta direktiv? När direktivet lades fram för två år sedan hade ingen kostnadsbedömning bifogats.
Det är lika viktigt att hela processen med att se över vad som finns på marknaden förs med mycket större öppenhet. Det borde inte ske i hemliga utskott. Parlamentsledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kommer att insistera på att vi får mycket bättre information om detta, så att vi kan följa med i vad som händer på våra oroliga väljares vägnar. Vi hoppas att vi kan blockera alla tafatta försök att beröva människor på de produkter som de känner till och fortsätter att behöva.

Roth-Behrendt (PSE).
Herr talman! Jag är verkligen förvånad! Vi talar i dag om produkter som finns på marknaden, och frågar varför man måste bevisa att de är säkra? Jag kan säga er varför: Eftersom man måste göra det med varje litet färgämne som finns i era Uncle Jo's Mintballs, eftersom man måste göra det med varje konserveringsmedel som finns i en marmelad, och eftersom vi också annars alltid står upp här och säger att det är viktigt med säkerhet för konsumenterna. Därför får det bara finnas sådant på marknaden som bevisligen är säkert och riskfritt. Så måste det väl ändå vara för något som redan har funnits på marknaden!
Jag blir också förvånad när man hänvisar till de olika systemen. Jag vet inte vad ni talar om. Jag har varken förstått det hos Oomen-Ruijten eller Jackson. Ni kan i Tyskland gå in på vilket apotek som helst, var ni vill, ni kan gå in på varje varuhus och köpa vitaminer, kalcium, vad ni än vill ha, det är till salu receptfritt, med olika doseringar. Jag har inte heller något emot detta. Jag har inte heller något emot att det får säljas fritt även i fortsättningen. Men jag vill att det skall finnas en maximidos, ja det vill jag! Ty människor som jag till exempel, som haft oturen att få njursten, får inte ta mycket C-vitamin, ty det kristalliserar sig. Likaså måste de vara försiktiga med kalcium, och det måste människor som jag veta. Därför måste de vara märkta, därför måste de vara säkra.
Var och en som i dag likt Patricia McKenna står upp och säger att om man godkänner detta direktiv då skulle produkter försvinna från marknaden, han lurar oss! Jag säger det inte gärna, Patricia, eftersom vi oftast är av samma åsikt. Det stämmer inte att någon enda produkt, som i dag är säker, kommer att försvinna från marknaden. Alla måste ha råd med ett säkerhetsintyg. Alla måste ha råd med det! För varje enskild produkt som vi köper, för kosmetika, läkemedel, för varje enskilt sötningsmedel begär vi detta. Och nu skall vi inte begära det när det gäller kosttillskott? Då kommer livsmedelstillverkarna i framtiden att säga att varför skall då vi ha det för en müslistång? Och de har rätt! Då behöver inte heller de göra det i framtiden. Då kan de blanda i genetiskt modifierade organismer, eller vad de vill. Varför skall de då lämna något säkerhetsintyg?
Jag har ägnat mig åt konsumentskydd här i kammaren tillräckligt länge, det skall gudarna veta. Jag tror också att mitt rykte i det förflutna klart har visat det. Jag säger till alla människor som ringer mig: Alla produkter som ni köper i dag kommer ni att kunna köpa i framtiden! Jag kommer att se till att de informeras om vad de kan köpa och om produkten är säker. Huruvida det bevisas inom 24 eller 30 månader är mig likgiltigt, men det måste bevisas.
Jag gratulerar fru Müller till hennes utmärkta betänkande som jag utan inskränkningar kommer att rösta för i morgon!
(Applåder)

Talmannen. -
Blokland! Jag har läst igenom de dokument ni har gett mig och det verkar som om det skulle vara rätt att vidarebefordra dem till utskottet för framställningar, så att ni på så vis kan få ett svar. Naturligtvis kommer ni också att få svar på ett annat sätt när det gäller vad som hände med namnteckningarna som har överlämnats till mig.

Davies (ELDR).
Herr talman! Enbart i Storbritannien dog 5 000 människor förra året från överdosering av alkohol. De drack sig själva till döds under en ihållande dryckesperiod. Ändå har inget direktiv lagts fram för oss för att kräva att alkohol skall underställas alla slags säkerhetstester, eller för att flaskor med Guinness eller Strasbourg-vin skall bära de strängast möjliga hälsovarningarna. Så varför i hela världen säger man till tillverkarna av kosttillskott att de måste gå igenom en hel rad med dyra prov, som kan vara så kostsamma att de gör att några av dessa tillverkare skulle gå i konkurs, för att de skall kunna behålla sina produkter på marknaden?
Min kollega, Frederick Ries, säger att inte alla vitaminer är säkra, men man kan naturligtvis dö av allt om man äter tillräckligt mycket av det. Man kan proppa sig full med vita bönor tills man dör, men till skillnad från alkohol eller de flesta läkemedelsprodukter, är vitaminer och kosttillskott inte kända för att leda till att människor dör. Tvärtom har jag, liksom Blokland, fått en hög med brev som vittnar om att många kosttillskott gör en hel del nytta.
Detta direktiv är därför som att använda en slägga för att knäcka en nöt! Bättre märkning skulle ha varit tillräckligt för att ge det skydd som behövs, men det hade kanske inte varit tillräckligt för att tillfredsställa de stora läkemedelsföretagen, som strävar efter att kontrollera en lukrativ marknad.
Jag minns att kommissionären sade till oss för inte länge sedan att med hans system skulle vi få färre konflikter av den typ som retar upp många europeiska medborgare utan verklig anledning. När det gäller Bryssels uppvisning av att det vill behandla människor som en störande förmyndare, tar detta direktiv verkligen priset.
(Applåder)

Schörling (Verts/ALE).
Jag vill börja med att ta avstånd från den mycket aggressiva kampanj som vi ledamöter och inte minst föredraganden Müller har utsatts för under behandlingen av detta ärende. Alla har naturligtvis sin demokratiska rättighet att argumentera för det de tror på och att försöka påverka beslutsfattare och beslut, men i det här fallet har man faktiskt gått över gränsen för det acceptabla.
Jag tillhör dem som vill förkasta den gemensamma ståndpunkten. Det är inte för att jag alltid skulle vara emot regleringar eller harmoniseringar på folkhälsoområdet, utan för att jag just i detta fall anser att det varken är önskvärt eller nödvändigt att harmonisera den nationella lagstiftningen. Precis som Blokland sade har olika länder mycket olika traditioner, och mig veterligen har ingen ätit ihjäl sig på vitaminer eller mineraler.
Problemet med direktivet är bl.a. artikel 5, som gäller fastställande av det maximala dagsintaget. Europaparlamentet kommer inte att ha någon som helst insyn i eller påverkan på hur det kommer att fastställas, utan det mest troliga är att det kommer att ske genom kommittéförfarandet.
Ett annat problem är bilagan i vilken det anges vilka vitaminer och mineraler som skall få förekomma som kosttillskott. De mindre företagens och tillverkarnas möjlighet att göra sig gällande på marknaden oroar mig mycket därvidlag. Många företag och produkter kommer att försvinna och därmed, vilket är det viktigaste, kommer också konsumenternas valmöjligheter att begränsas.
Vi utsätts idag för stress och en rad miljögifter och kemikalier som gör att en varierad och sund kost inte alltid är tillräckligt för att vi skall kunna hålla oss friska och må bra. Vi behöver tillskott av vitaminer och mineraler, ibland i höga doser, för att kunna balansera kroppens funktioner. Goda kunskaper i näringslära, herr talman, skulle också kunna förebygga sjukdomar i alla sammanhang.
Vi borde uppmuntra människor att ägna sig åt egenvård och att ta sitt eget ansvar för sin egen hälsa. Detta direktiv ger fel signaler.

Fiebiger (GUE/NGL)
Herr talman! Att man köper kosttillskott via Internet för att bli frisk, det stöds inte i detta betänkande. Jag kan mycket väl begripa de berörda medborgarnas levnadshistorier, men mina egna upplevelser talar ett annat språk. Medel som är ägnade att undanröja och lindra svåra sjukdomar respektive sjukdomar som i dag ännu inte kan botas, hör därför enligt min åsikt hemma inom läkemedelslagstiftningen och har ingenting att göra med konsumtion av livsmedel. Det betyder att produkter med farmakologiskt innehåll och reklam som har att göra med sjukdomar skall betraktas som läkemedel och det skall krävas tillstånd för dem.
Med direktivet skall maximimängderna av de verksamma ämnena harmoniseras i de 15 medlemsstaterna och de nationella villkoren skall förbättras och baseras på kriterier för hälsosäkerhet, till förmån för det förebyggande konsumentskyddet. De nationella livsmedelsindustrierna och farmakologiska industrierna slåss om en ytterst attraktiv marknad, där det handlar om livsmedel som är berikade med verksamma ämnen.
Därmed siktar man med de extra och ofta också inbillade hälso- respektive prestationseffekterna på ett nytt slags livsmedel. Jag anser att det är viktigt och ansvarsfullt att man inte låter gränserna mellan läkemedel och livsmedel få flyta samman eller ställas till förfogande. Den farmakologiska industrin och livsmedelsindustrin kommer i detta förfarande att göra allt för att på den allt större marknaden berika livsmedel med tillskott, som inte naturligt hör dit. Betänkandet bygger på insyn, öppenhet och säkerhet för konsumenterna. Därför stöder jag betänkandet. För patienterna och konsumenterna kommer det ändå även i framtiden att vara nödvändigt att läsa det finstilta ?i tveksamma fall, rådgör med er läkare eller apotekare?. Därför har forskningen och vetenskapen ett rättsligt anspråk på att denna ståndpunkt förbättras.

Titford (EDD).
Herr talman! I morse cirkulerade det en mobil annonstavla på gatorna i Strasbourg som frågade detta parlament hur det kunde ignorera 450 miljoner väljares vilja. Det uppenbara svaret är ?med stor lätthet?: det har parlamentet gjort i åratal. Och om detta parlament godkänner den gemensamma ståndpunkten om detta direktiv kommer parlamentet att stärka min åsikt. Detta direktiv är ett helt onödigt ingrepp i miljontals människors friheter. Jag har aldrig fått så många brev från vanliga människor som ber mig att förkasta direktivet. Kommissionen har helt fel när de påstår att lobbygrupper sprider panik. Såvitt jag kan se kommer påtryckningarna från vanliga människor som alla oroas mycket av detta förslag. Det är dessa vanliga människors intressen som hotas. Följaktligen kommer jag att rösta för UEN:s ändringsförslag 7, i vilket man kräver att den gemensamma ståndpunkten skall förkastas. Jag uppmanar alla parlamentsledamöter att göra detsamma.

Nisticò (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig först av allt tacka Emilia Müller, Corbey och Roth-Behrendt för det mod de visat trots de enorma och absurda påtryckningar de utsatts för från personer som saknar vetenskapliga meriter och som dessutom uppfört sig omoraliskt. Jag vill säga följande till Byrne: För att medge ett snabbare antagande av detta direktiv har undertecknad dragit tillbaka ett ändringsförslag av mycket god kvalitet som framför allt avsåg konsumenternas säkerhet, eftersom det avsåg att samtliga kosttillskott skulle behöva beredas utifrån bästa tillverkningspraxis. Syftet med mitt ändringsförslag var att kosttillskotten skulle beredas på ett sätt som inte bara garanterade den högsta tänkbara kvaliteten vad gäller deras sammansättning, utan även säkerheten när det gäller det långsiktiga intaget av dessa sammansättningar.
Jag skulle vilja be kommissionär Byrne om ett formellt löfte att de bestämmelser som slår fast att kosttillskotten skall respektera stränga kvalitets- och säkerhetsnormer specificeras och förtydligas bättre i de förordningar som skall utarbetas, för att undvika att de små producenterna - eller snarare dessa välbefinnandets häxmästare - för ut produkter av låg kvalitet, som kanske till och med är farliga, på marknaden.
Parlamentet är medvetet om sitt stora ansvar när det gäller medborgarnas hälsa och det gör att vi måste agera mycket beslutsamt om samtliga unionens medlemsstater skall kunna utarbeta direktiv där stränga kvalitets- och säkerhetsnormer prioriteras.
En sista bön vill jag rikta till kommissionär Byrne: När vi begär denna nya dokumentation bör vi kräva en dokumentation som är differentierad på grundval av vissa produkters sammansättning. Det skulle göra det möjligt att avsevärt minska kostnaderna för de små och medelstora företagen.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Det är inte varje dag som vi måste gratulera en föredragande för rent civilt mod för att ha stått upp emot en av de mest skrupelfria lobbygrupperna i vår tid. Jag tror inte att jag någonsin sett något liknande. Liksom de flesta av oss har hon anklagats för att vara en nickedocka för läkemedelsindustrin, för att vara okunnig och okänslig. Vi borde säga till dem som har kommit med dessa anklagelser att vi i denna kammare inte kan köpas, och att vi heller inte kan trakasseras.
Vi är skyldiga våra väljare vårt omdöme, och mitt omdöme är att direktivet, trots alla sina fel och brister, är ett direktiv som borde rekommenderas, med ändringsförslag, till de många människor som är rädda och nervösa, som är beroende av dessa kosttillskott för att bevara sin hälsa, och varav några till och med anser att det handlar om liv eller död. De fruktar detta direktiv, eftersom de har fått höra att dessa produkter kommer att förbjudas, att testningen kommer att vara prohibitiv, och att det som kvarstår kommer att uppslukas i ett restriktivt och preskriptivt system. Vi är skyldiga dem att se till att detta inte är fallet, och ytlig populistisk retorik inte är det rätta tillvägagångssättet. Vi måste se till att små producenter kan komma fram och försäkras om att det inte kommer att vara en kostsam och en prohibitiv process. Gång efter annan ser vi att detta ignoreras i direktiv. Det har ignorerats i PPP-direktivet.
De människor som nu har störst behov av vårt skydd är de små producenterna, och vi borde hjälpa dem. De borde kunna registrera sin produkt för en enkel och kostnadseffektiv utvärdering. Det borde vara en positiv förteckning som snabbt utvidgas, med maximidoser som är sammankopplade med verkliga behov, och inte med urmodiga dagliga intag.
Personer som Davies har sagt: ?Ja, men vi har inte gjort detta när det gäller alkohol?. Men Gud skall veta att vi har försökt! Vi vet vilken lobbygrupp som hindrar oss från att göra detta när det gäller alkohol, och som hindrar oss från att ha den märkning som är nödvändig. Man kan inte utplåna en orätt genom att begå en ny. Vi måste titta på detta direktiv ur perspektivet med det sätt som det kommer att tolkas på. Ju mer människor reser krav på sin hälsa, desto mer ser vi att detta kräver en säkerhetsutvärdering. Man kan inte ha det ena utan det andra. Om man reser kraven, måste man förstå att de kommer att prövas, men de borde prövas på ett rättvist, enkelt och kostnadseffektivt sätt för att leda till ett system med lätthanterliga och användarvänliga metoder. Det är vad vi har haft i mitt land, och jag tror att vi kan bevara detta. Det är också möjligt att passa in detta i ramverket för detta direktiv.
(Applåder från vänster)

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag anser att detta direktiv utgör en förfärlig kränkning av vår rätt till dessa produkter. Kommissionär Byrne, ert förslag skulle om det genomfördes kunna avlägsna hundratals vitamin- och mineraltillskott från våra hyllor, särskilt i Förenade kungariket och Irland. Dessa produkter är säkra och har varit tillgängliga för konsumenterna i åratal. Men i stället för att sträva efter en vetenskaplig säkerhetsbedömning, baseras direktivet på en urmodig RDA, som härstammar från andra världskriget. Detta direktiv kommer att tvinga konsumenterna att köpa dessa produkter på Internet, där det inte finns några kontroller. Är detta verkligen vad ni vill? Konsumenterna kommer inte att avstå från dessa produkter.
Jag anser att detta direktiv är ett självmål. Europeiska kommissionen har uppgett att målet är att utvidga den inre marknaden. Men många medlemsstater har satt de nationella intressena först och utövat lobbyverksamhet för att hålla sina marknader stängda. Detta beror på att den liberala regimen i Irland, Förenade kungariket och Nederländerna inte är godtagbar för andra medlemsstater som Tyskland och Frankrike. Detta innebär att produkter som är säkra och vida tillgängliga kommer att avlägsnas från marknaden. Det enda kriteriet för att avlägsna produkter från marknaden borde ha att göra med säkerhet.
Som jag sade är detta ett självmål, och det kommer att sluta med att vi importerar produkter från USA via Internet. Är detta verkligen vad ni vill?

Arvidsson (PPE-DE).
Herr talman! EU:s inre marknad är en grundpelare i det europeiska samarbetet. Den har gett Europa frihandel, konkurrenskraft och välfärd. Det finns dock inget marknadsmässigt behov av att likrikta reglerna för försäljning av vitaminer och mineralpreparat.
Medlemsländer har olika traditioner på området. I Sverige, liksom i England och Irland, kan enskilda personer i den öppna handeln köpa flera preparat med styrkor upp till det maximalt rekommenderade dagliga intaget. Denna tradition måste respekteras och gå före kravet på enhetliga regler.
Vad ligger egentligen bakom förslaget att på EU-nivå reglera försäljningen av vitaminer och mineraltillskott? Motståndarna utpekar läkemedelsindustrin som syndabock, eftersom den vill sälja fler tabletter. Regleringsförespråkarna utpekar också läkemedelsindustrin, men i detta fall som motståndare till förslaget på grund av att den vill sälja ännu större volymer. Jag tror personligen att båda har fel.
Jag har inte träffat någon lobbyist från läkemedelsindustrin i denna fråga. Den främsta drivkraften bakom regleringsivern är i stället en överbeskyddande mentalitet bland EU-tjänstemän och politiker.
Självklart är det olämpligt att överdosera vitaminer och mineraler, men marginalen mellan överdosering och skadliga nivåer är stor. Med hjälp av informationstexter på burkarna kan de flesta sköta sitt dagliga vitaminintag själva. Ett sådant förtroende skall vi ha för den enskilde.
Själv är jag dialysläkare och har sett många förgiftningsfall. Jag har sett två yngre kvinnor som har varit förgiftade av muskotnöt och en äldre man som var kraftigt nikotinförgiftad, men jag har aldrig mött någon med vitamin- eller mineralförgiftning. Njurstenspatienter bör vara restriktiva med mycket annat än enbart C-vitamin och kalcium. Det är Roth-Behrendts läkare som har till uppgift att informera henne om vad hon bör vara försiktig med. Läkare har viktigare uppgifter än att ordinera och skriva ut recept på vitaminer och mineraler i högre doser än de som accepteras som kosttillskott.
de Roo (Verts/ALE).
Herr talman! I dag är det andrabehandlingen av vitamindirektivet. Observera att jag är för EU och för harmonisering men inte på det här sättet.
Jag är glad att majoriteten av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vill ge tillverkarna av vitaminpiller 36 månader i stället för 18 månader att bevisa att deras produkter är ofarliga. För de stora farmaceutiska företagen är det inget problem men för de små företagen är det ett problem att lämna in ett sådant bevis, framför allt finansiellt. I princip är det dock fel att de måste bevisa att deras produkter är ofarliga, medan de ibland redan funnits på marknaden i Nederländerna, Storbritannien och Irland i tiotals år.
Bevis för nya vitaminpillers säkerhet ja, men inte för de gamla pillren. Kommissionen, majoriteten av rådet och även kollega Roth-Behrendt säger egentligen att alla de gamla pillren är farliga. Därför kommer jag att rösta för att den gemensamma ståndpunkten förkastas.
(Applåder)

Bowis (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! I 60 år har vi haft två traditioner i Europa och inga avsevärda hälsoproblem. Så länge som vi accepterar den övre säkerhetsgränsen, borde konsumenternas val råda. Miljontals människor i Europa har köpt de vitaminer och mineraler som de föredrar. Inte bara har de inte haft några problem, utan deras hälsa och välmående har vunnit på det. Nu står vi inte inför en hälsoåtgärd, utan en åtgärd för den inre marknaden som hotar att avlägsna 300 produkter från den ?positiva? förteckningen över tillgängliga produkter. Dessa 300 produkter säljs för närvarande lagligt och säkert i butikerna i mitt och ert land, herr kommissionär. Det är inte några konstiga produkter - det är varor som är baserade på bor, kalcium, koppar, järn, mangan, kalium, selen, zink och så vidare. Om dessa produkter inom 18 korta månaders tid inte lyckas vinna den vetenskapliga kommitténs godkännande eller om deras dokumentation inte godkänns, kommer de att avlägsnas från marknaden. Det är inte något problem för de stora tillverkarna, men det är ett mycket allvarligt problem för de små tillverkarna. Kostnaden och tiden kan vara prohibitiv för dem, och om varor tas bort från marknaden, då är det konsumenten som får lida. Om dessa produkter tas bort från marknaden kan de, som vi har hört, flyttas utomlands, tillverkas utomlands eller dyka upp på Internet, med viss risk för konsumenten.
Vad vi behöver, herr kommissionär, är ett förenklat förfarande för de produkter som har uteslutits, så att de snabbt kan tas med på förteckningen, och för det behöver vi tidsskalan med 36 månader.
Kan jag dock också få säga att Emilia Müller har utsatts för ett av de värsta angreppen från människor utanför detta parlament som någon ledamot någonsin har varit tvungen att utstå. Det är en sak att få e-post, det är en sak att utsättas för lobbyverksamhet, det är en sak att utsättas för masslobbyverksamhet, men att utstå hot om våld, mobbning och trakasserier, som hon och hennes familj har fått göra, är något som detta parlament inte kommer att acceptera. Jag säger det till alla dem som gör detta utanför kammaren: låt bli, för vi kommer inte att tillåta att en kollega i kammaren drabbas på detta sätt. Hon har mer integritet i sitt lillfinger än dessa personer har i hela sin kropp, och jag kräver, herr talman, att ni föreslår inför detta parlaments talman att detta ärende skall hänvisas till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, i syfte att se på vilket sätt en parlamentsledamot som utsätts för denna typ av angrepp kan skyddas och tillåtas att göra sitt jobb ordentligt som en ledamot av detta parlament, som föredragande och som någon som vi har stor tillgivenhet och respekt för.
(Applåder)

Talmannen. -
Jag instämmer verkligen helt i er bedömning och jag kommer garanterat att informera talmannen. Jag vet inte om talmannens beslut blir att överlämna ärendet till utskottet för rättsliga frågor, men under alla omständigheter håller jag med er om att något måste göras. Det är en klar skillnad mellan å ena sidan alla dessa lobbygruppers påtryckningar och å andra sidan förolämpningar och hot!

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Till att börja med vill jag rikta ett varmt tack till föredraganden Emilia Müller som har skött sin uppgift under svåra förhållanden. Många kolleger har varit utsatta för orimliga trakasserier och förtret från instanser som har utgett sig för att vara välgörare och försvarare av sjuka. Min egen privata e-postadress har fått ta emot tusentals meddelanden per dag, som mest 8 000 onödiga meddelanden på en dag. Det är verkligen inte längre fråga om någon medborgaropinion när en och samma person skickar 900 meddelanden på samma dag. Det är helt enkelt fråga om brottsligt störande. Jag kan bara föreställa mig hurudant kollegan Müllers arbete har varit!
Parlamentet borde redan inför detta fall, men framför allt för att förbereda sig för framtiden, undersöka vilka förfaranden man har inom de nationella parlamenten för att garantera medlemmarnas immunitet, säkerhet och arbetsro. Allt detta störande och all denna manipulering av människor till åsiktsyttring har varit fullständigt onödig. Det verkar snarast ha varit fråga om en enskild affärsverksamhets hänsynslösa marknadsföringskampanj, med vilken man inte ens har tänkt påverka parlamentets arbete. Troligtvis har också den som dragit igång kampanjen själv varit medveten om att alternativa behandlingar och vitaminbehandlingar inte skall förbjudas eller förhindras inom EU. Jag har själv många gånger tänkt den enkla tanken: redskapet är ett meddelande. Om metoderna för att påverka oss har varit så här oförskämda är det också svårt att låta sig övertygas om uppriktigheten i den bakomliggande frågan.
Det två främsta syftena med direktivet är för det första att närma sig den nationella lagstiftningen, så att man kan upprätta en inre marknad för kosttillägg, och för det andra att skapa en ändamålsenlig konsumentskyddsnivå i alla medlemsstater. I och med detta direktiv ger man därför en ändamålsenlig definition på kosttillskotten, utför en vetenskaplig utvärdering av alla beståndsdelar, fastställer informationen till kunderna och kraven på märkning, utvecklar kvalitetsstandarder och garanterar en tillräcklig övervakning. För ärliga aktörer borde allt det ovannämnda vara fullt godtagbart och till och med direkt till deras fördel.
Samtidigt som man med hjälp av direktivet garanterar att alla tillverkare har tillgång till marknaden har parlamentet särskilt velat ta hänsyn till de små tillverkarnas problem. Därför vill parlamentet i sitt eget kompromissförslag förlänga den tidsfrist på 18 månader som rådet föreslagit i den gemensamma ståndpunkten till 30 månader.
Under dessa förutsättningar ser jag ingen anledning att förkasta den gemensamma ståndpunkten.

Flemming (PPE-DE)
Herr talman! Det som hände Müller borde egentligen få ett efterspel. Som jurist tänker jag på begreppet ?olaga tvång?. Jag beundrar henne verkligen och kommer helt säkert att rösta för den gemensamma ståndpunkten!
Men det är för mig också det maximalt moraliskt försvarbara. Ty, ser ni, jag kommer från ett land där man i dag fortfarande bara kan köpa vitaminer på apoteken. När någon kommer och köper vitaminer där, säger apotekaren till sin kund: Ta inte så mycket, läs den bifogade texten! Det kommer att framkalla stor förvirring i mitt land om allt detta ändras. Man kommer att få det intrycket att allt detta är helt och hållet harmlöst. Så enkelt är det inte. Vitaminer har biverkningar. Naturligtvis kommer man inte genast att märka dem - om ni dricker för mycket och raglar ut från krogen, då märker ni att det inte var hälsosamt, fast det kanske smakade bra - utan effekterna kommer att uppträda först senare.
Vi vet i dag långt bättre än för tio år sedan att vitaminer säkert också har negativa effekter. Jag anser egentligen att det är oförsvarligt att släppa lös dem på detta sätt bland konsumenterna. Fru McKenna, egentligen är jag djupt besviken. Jag trodde att ni nu rekommenderade oss apelsiner, citroner, bananer, grönkål eller något annat nyttigt. Nej, ni rekommenderar konstgjorda medel, medel som helt enkelt tillverkas av industrin, där många människor tjänar mycket, mycket pengar. Jag förstår er inte!
(Applåder)

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka min tillfredsställelse redan vid början av de framsteg som har gjorts när det gäller detta förslag till direktiv om kosttillskott.
För det första är syftet med denna lagstiftning - och jag måste betona detta - inte att förbjuda kosttillskott. Det är en fråga om maximala säkerhetsnivåer. Jag beklagar verkligen att jag måste motsätta mig min vän Bowis, vars åsikter jag har den största respekt för, när han säger att läget för närvarande är att det finns övre säkerhetsgränser. Det är verkligen inte läget. Det kommer att vara läget efter att denna lagstiftning har införts. Det är syftet med åtgärden. Denna åtgärd kommer att baseras på vetenskapliga bevis och på vetenskapliga utvärderingar.
Det gör mig också bestört att i viss mån höra personer i denna kammare - som jag också har enorm respekt för - uttrycka den åsikten att denna lagstiftning drivs av lobbyverksamhet från läkemedelsindustrins sida av alla ting. Det är förtal. Det är helt och hållet felaktigt. Det är orättvist att säga att jag eller de människor som arbetar för mig skulle drivas av sådana saker. Men de människor som gör dessa påståenden är ibland dem som är omåttligt oroade över industrins roll. Men hur är det med rollen för den industri som drar nytta av att denna rättsakt inte går igenom? Hur är det med detta? Har de rannsakat sig själva för att avgöra huruvida de har utsatts för en sådan grad av lobbyverksamhet från denna industri att de själva har duperats av denna industri, och försökt att svärta ned kommissionen och de som förespråkar att denna lagstiftning skall gå igenom på ett sätt som jag verkligen tycker är förkastligt?
Det här är ingen enkel fråga. Vi har för närvarande mycket olika inställningar, regler och metoder inom medlemsstaterna. Dessa hindrar den fria rörligheten för kosttillskott inom Europeiska unionen, och kan beröva konsumenterna på tillgången till ett omfattande utbud av dessa produkter.
Så skälen till en harmonisering är uppenbara och starka. Jag tror att den stora majoriteten aktörer delar den åsikten. Ni kommer därför inte att bli förvånade över att jag inte kan stödja åsikterna hos dem som, genom ändringsförslag 7, föreslår att den gemensamma ståndpunkten skall förkastas.
Ett avsevärt antal parlamentsledamöter och kommissionsledamöter har utsatts för en iscensatt och missvisande kampanj emot antagandet av detta direktiv. Denna kampanj har bara drivits av dem som inte delar det allmänna europeiska intresset.
Jag skulle också vilja betona för Blokland och andra som nämner att de har utsatts för påtryckningar från konsumenter som har skrivit brev, så kan vara fallet. Jag misstänker att det mycket väl kan vara människor som har vilseletts ordentligt av de som tjänar på att denna lagstiftning inte går igenom systemet.
(Applåder)
De konsumentorganisationer som finns till för att tillvarata konsumenternas bästa intresse har inte vilseletts. De är för denna lagstiftning. Europeiska byrån för konsumentorganisationer har trätt fram och sagt att den stöder denna lagstiftning.
Detta är enligt min åsikt ett starkt stöd, snarare än anekdotartade redogörelser om individuella konsumenter som, enligt min åsikt, troligen har vilseletts av de uttalanden som så många har gjort som helt enkelt är osanna. De har förvrängt direktivets syfte, använt vilseledande argument och misslett konsumenterna. Detta blev tydligt vid debatten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Müller har gjort ett utmärkt jobb som föredragande. Hennes bidrag till att förslaget till direktiv har gått framåt har varit ovärderligt. Jag gratulerar och tackar henne innerligt. Jag skulle också vilja uppmärksamma den ansvariga och mycket konstruktiva roll som Corbey spelat som medföredragande.
Den gemensamma ståndpunkten ger ett mycket gott ramverk för regleringen av kosttillskott inom Europeiska unionen. Den är utformad för att se till att ett mycket brett utbud av sådana produkter finns tillgängliga för konsumenterna. Det bakomliggande kriteriet för en inre marknad för kosttillskott är säkerhet: tillräcklig och lämplig märkning som är utformad för att informera konsumenterna. Dessa produkter måste naturligtvis användas inom ramen för en varierad kost och i enlighet med tillverkarnas instruktioner.
Tidsfristen för att utarbeta dokumentationen för utvärderingen av ämnen som redan finns på marknaden är en viktig fråga. Jag har lyssnat noga på de farhågor som har uttryckts, angående små och medelstora företag, om att en period på 18 månader för utarbetandet av utvärderingsdokumentationen kan vara för kort.
Om det var det enda ändringsförslaget till den gemensamma ståndpunkten skulle jag vara beredd att beakta en förlängning av den nämnda perioden. Jag kan därför godkänna vilket som helst av ändringsförslagen 1, 3, 4 eller 5 om denna punkt, under förutsättning att detta skulle bidra till att den gemensamma ståndpunkten antogs utan ytterligare ändringar.
Jag har också noga lyssnat på inläggen om god tillverkningssed för kosttillskott, vilket behandlas i ändringsförslag 2. Jag skulle vilja upprepa vad jag sade vid första behandlingen. Antagandet av principer om god tillverkningssed genom juridiskt bindande åtgärder för särskilda produktkategorier är inte lämpligt när det gäller livsmedel. Detta finns redan för livsmedel i många övergripande rättsakter. Jag tröstar mig gärna med Nisticòs bidrag mot den bakgrunden att han faktiskt är en av de parlamentsledamöter som jag känner här som själv är vetenskapsman. Han stöder denna lagstiftning. Han har bett mig att noga notera riskerna med att garantera avskaffandet av lågkvalitativa produkter när denna ramlagstiftning går igenom systemet. Det gläder mig att säga att detta kommer att beaktas.
Den stora majoriteten av dessa principer omfattas av övergripande lagstiftning, särskilt när det gäller direktiven om hygien och kontroll. Dessa kommer också att gälla för tillverkningen av kosttillskott. I förslaget till direktiv hänvisar vi särskilt till frågan om renhetskriterier för de vitaminer och mineraler som skall användas. Vi har förbättrat de berörda bestämmelserna till följd av ert ändringsförslag vid första behandlingen. Vi har också för avsikt att anta särskilda tekniska regler med hänsyn till toleransmarginalerna för de vitamin- och mineralmängder som skall uppges finnas i kosttillskott. Vi anser att dessa regler är viktiga för att garantera dessa produkters kvalitet.
Jag är av den bestämda åsikten att denna rad övergripande och särskilda regler fullständigt motsvarar alla de önskemål som uttryckts om att dessa produkter bör tillverkas med hänsyn till högkvalitativa normer. Jag kan därför inte godkänna ändringsförslag 2 om att anta bestämmelser för god tillverkningssed för kosttillskott. Jag upprepar dock att jag kommer att prioritera antagandet av tekniska regler om de toleransmarginaler som nämns i artikel 9.1.
I ändringsförslag 6 nämns de kriterier som kommer att användas för att fastställa maximinivåerna för vitaminer och mineraler i kosttillskott. Denna punkt var den som var svårast att enas om i rådet. Texten i artikel 5 är nu noga avvägd. Det är min tro att en eventuell splittring skulle äventyra hela förslaget.
I ändringsförslag 8 föreslås slutligen ett tillägg till texten som gäller principerna för funktionssättet inom Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa och inom de vetenskapliga panelerna vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Jag anser att dessa frågor omfattas tillräckligt i den nyligen antagna allmänna livsmedelslagstiftningen. De borde därför inte upprepas i detta särskilda direktiv. Av detta skäl kan jag inte godkänna ändringsförslag 8. Men jag upprepar och betonar att rollen för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet inom detta område kommer att vara av yttersta vikt, och att detta arbete kommer att utföras av oberoende vetenskapsmän. Den utvärdering som styrelsen för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att göra av detta arbete kommer att ske på ett fullständigt öppet sätt - nämligen offentligt.
Sammanfattningsvis anser kommissionen att den gemensamma ståndpunkten som sådan är tillfredsställande vad gäller alla betydande punkter. Kommissionen skulle vara redo att godkänna en teknisk ändring av den gemensamma ståndpunkten för att förlänga den period som nämns i artikel 4.6.b. liksom i ett av ändringsförslagen - ändringsförslagen 1, 3, 4 eller 5 - om det skulle bidra till att direktivet antogs vid andra behandlingen. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslagen 2, 6 och 8, och stöder sannerligen inte ändringsförslag 7, i vilket man kräver att den gemensamma ståndpunkten skall förkastas.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
andrabehandlingsrekommendationen (A5-0042/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 90/425/EEG och 92/118/EEG beträffande hälsokrav för animaliska produkter
(10407/1/2001 - C5-0588/2001 - 2000/0230(COD)) (föredragande: Paulsen)
andrabehandlingsrekommendationen (A5-0043/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel (10408/1/2001 - C5-0589/2001 - 2000/0259(COD)) (föredragande: Paulsen).

Paulsen (ELDR)
. Herr talman, ärade kommissionär, kära kolleger! Jag ber att få tacka alla för ett mycket, mycket bra samarbete under närmare ett och ett halvt år, då jag har haft hand om dessa två betänkanden. Det har gått oerhört bra. I den gemensamma ståndpunkten har rådet och kommissionen godtagit majoriteten av de drygt hundra ändringsförslag som vi lade fram vid den första behandlingen. Det är en oerhörd glädje för mig att se att rådet och kommissionen nu är eniga med Europaparlamentet om de grundläggande principerna.
Den första och viktigaste principen är att endast biprodukter från djur som är godkända som människoföda får användas i foder, kosmetika och läkemedelsprodukter. Detta säger jag litet grand med hänvisning till föregående debatt. Vi kommer likaså att få ett förbud mot återanvändning inom arten, dvs. djurkannibalism. Den nya förordningen kommer faktiskt att bli tillräckligt flexibel för att kunna anpassas till den tekniska utvecklingen och till nya vetenskapliga erfarenheter. Den gemensamma ståndpunkten har faktiskt välkomnats av den berörda industrin i Europa.
Jag ber er tänka på att vid slutomröstningen i morgon står 200 000 arbetstillfällen fördelade över hela Europa på spel. Glöm inte att denna industri inte ligger i de tätbefolkade områdena utan att det handlar om företag på landsbygden. För varje dag som går utan klara spelregler riskeras alltfler små och medelstora företag att tvingas lägga ned. Litet tillspetsat skulle jag kunna säga att Europas producenter och även konsumenter står och stampar medan vi så här på sluttampen bråkar om en skinksmörgås.
Låt mig först tala om ändringsförslag 25, som är en kompromiss. Såsom alltid är fallet med kompromisser betyder det att ingen har fått precis som den vill. Vi har alla fått ge efter en bra bit, och jag är litet osäker på vad slutresultatet av denna kompromiss kommer att bli. Ändringsförslaget ger dock de medlemsstater som idag tillåter användning av matavfall under extremt noga kontrollerade former en övergångsperiod på fyra år.
Framemot slutet av ärendets behandling har en rad detaljer som gäller slam och avloppsvatten framkommit. Ändringsförslagen 2, 4 och 14 bör faktiskt falla till förmån för ändringsförslag 21, som syftar till en säker hantering av dessa material så att allvarliga miljökonsekvenser kan undvikas. Det är alltså ett sätt att praktiskt hantera detta.
Jag skulle själv mycket gärna se att ändringsförslagen 3 och 5 skulle vara möjliga. Tyvärr är de tekniskt sett ganska omöjliga. Dessa ändringsförslag gäller märkning av kategori 1-material. I den redan antagna TSE-förordningen finns klara krav på att direkt riskmaterial skall märkas. Ändringsförslag 5 handlar om märkning av kategori 2-material. Jag tycker att det skulle vara önskvärt, men att ändringsförslaget bör förkastas eftersom det skulle få orimliga konsekvenser. Om ändringsförslaget antas skulle bl.a. all gödsel, naturgödsel inom EU-området, behöva märkas, och det gäller ca 1 200 000 000 ton per år. Det betyder att vi skulle kunna välja om marken skall vara blå, grön eller lila på våren, och det skulle allt se ganska märkligt ut.
Ändringsförslagen 6 och 16 måste faktiskt antas. I annat fall undermineras betänkandets huvudprincip om att endast råvaror som har godkänts som livsmedel får användas i foder. Ändringsförslagen innebär egentligen inte någon ändring av de krav som idag gäller för provtagning och/eller inspektioner post ante mortem av slaktdjuren. Det är endast den slutgiltiga bedömningen baserad på befintliga regler som påverkas av denna förordning.
Ändringsförslagen 7 och 8 gäller hantering av matavfall. I det fallet rekommenderar jag att man röstar ja till ändringsförslagen 22 och 23, som innebär att matavfall från internationell trafik med alla dess risker skall hanteras i enlighet med förordningens strängaste krav, kategori 1. Däremot skall matavfall av kategori 3 hanteras i befintliga strukturer och system för insamling, transport och bortförskaffande i enlighet med EU:s avfallsdirektiv.
Den gemensamma ståndpunkten innehåller ett något märkligt förslag avseende utrotningshotade asätande arter av fåglar, s.k. lammgamar i Spanien. I ändringsförslag 24 stadgas att det är tillåtet att använda kategori 1-material för utfodring av denna specifika lilla grupp av fåglar. Jag har faktiskt kontrollerat detta mycket noga. Dessa fåglar måste ha denna speciella mat. Det låter lite apart, men naturen är till sin natur av och till apart.
Ändringsförslag 12 om permanent märkning av importerat sällskapsdjursfoder är framför allt kontroversiellt för USA. Apropå att färga in de råvaror som skall gå in i kategori 1 och 2, är det fastslaget att produkter av kategori 1 och 2 skall märkas när de väl har blivit till fett och bearbetade proteiner. Sådant bearbetat material skall då färgas permanent när det gäller importerat sällskapsdjursfoder, eftersom exakt samma krav måste ställas på importerade produkter som på våra egna produkter.
Ändringsförslag 15 gäller separering av anläggningar. Europaparlamentet krävde från början helt separata tomter. Jag kan gå med på separata byggnader om de verkligen är separata - inte bara skilda delar av en byggnad under samma tak.
Det finns vidare ett antal ändringsförslag som förkastades av utskottet och som av olika skäl bör förkastas på nytt. Det gäller strykning av hänvisningar till biogas och kompostering. Denna förordning reglerar inte biogasanläggningar och komposteringssystem. I artikel 6.2 g sägs tvärtom att den nationella lagstiftningen på området skall gälla i väntan på en ny EU-miljölagstiftning. Den enda poängen med hänvisningen i artikel 1.2 är att kommissionen ges en rättslig grund för att begära in vetenskapliga yttranden för biogas och kompostering.
Om vi stryker hushållsavfall, dvs. från privata kök, i definitionen av matavfall gör vi oss själva en otjänst. Vi vet att matavfall utgör en mycket allvarlig smittväg för både svinpest och mul- och klövsjuka. Personligen tycker jag att det är ganska jobbigt att förbjuda hushållsavfall som foder. Det har varit tradition i tusentals år i vår europeiska kultur, men vi lever nu i en ny värld och i en annan tid där mat, foder och ingredienser flyttas runt på ett helt annat sätt än för t.ex. 50 år sedan då foder och mat cirkulerade i relativt små och igenkännbara kretslopp.
Jag vill än en gång tacka mina kolleger, medföredragandena, kommissionen och rådet för ett utmärkt samarbete under ett och ett halvt års tid.
Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! Skulle jag först och främst kunna få tacka fru Paulsen för det konstruktiva sätt på vilket hon har fört dialogen mellan grupperna i syfte att lägga fram några kompromissändringsförslag? Det gläder mig att min grupp har kunnat underteckna alla kompromissändringsförslag, med undantag för kompromissändringsförslag 25. Vi stöder verkligen förbudet för användningen av matavfall i djurfoder, inte minst för att den troliga orsaken till att mul- och klövsjukan bröt ut i Förenade kungariket var användningen av matavfall som foder. Det gläder mig också att se att utländskt matavfall, som till exempel det matavfall som kan komma från flygplan som landar i vårt land, har uppgraderats till kategori 1.
Denna situation leder dock till två problem. Det första är användningen av använd matlagningsolja i Förenade kungariket som djurfoder. Vi kommer tyvärr inte att kunna dölja denna olja bakom högarna av kylskåp som för närvarande påträffas i mitt eget land, och jag är rädd att en stor del av denna olja kommer att finna sin väg ner i landets avlopp, och orsaka miljöskador och också, vill jag påstå, folkhälsoproblem, eftersom det koagulerar och stelnar i våra större städers avlopp.
Vi har också ett problem i Tyskland, där det finns centraliserade anläggningar för hantering av matavfall, till skillnad från situationen med anläggningar på gårdarna i Förenade kungariket, som inte var särskilt tillfredsställande. Många av dessa installationer är splitter nya och drivs i enlighet med högsta normer med typisk tysk effektivitet. Vi borde erkänna situationen i Tyskland och Österrike, och tillåta en förlängning för användningen av vissa av dessa helt nya anläggningar. Därför gläder det mig att stödja ändringsförslag 10, som lades fram i utskottet av Graefe zu Baringdorf, och i vilket man kräver att kommissionen skall lägga fram ett lagstiftningsförslag senast i juni 2002 med kravet att medlemsstaterna måste lägga fram bevis för att dessa anläggningar kan drivas på ett säkert sätt.
I kompromissändringsförslag 25 motsägs detta, eftersom man i detta förslag lägger fram ett krav på en fyraårig förlängning för användningen av dessa anläggningar. Om författarna till det ursprungliga ändringsförslaget, vilket jag har informerats om, skulle lägga fram ett muntligt ändringsförslag där de uppgav att detta nya lagstiftningsförslag skulle kunna läggas fram om fyra år, skulle det leda till att en sådan motsägelse undveks. Det vore ett bra sätt att gå vidare på, och min grupp skulle vara beredd att stödja en sådan åtgärd.
När det gäller slam, undrar jag om jag får be kommissionären att klargöra situationen? Vi har många slakterier och köttbearbetningsanläggningar som släpper ut utsläpp i hushållsavloppssystemen i våra större städer. Även om denna process innefattar en viss inledande filtrering, kan man omöjligen beskriva detta utsläpp som sterilt: det innehåller sjukdomsalstrande organismer av alla typer. Att fastställa att slammet från avloppsreningsverken i dessa stora städer måste brännas i enlighet med detta direktiv skulle innebära oacceptabla kostnader för slakterierna. Europeiska unionen har redan varit ansvarig för nedläggningen av många slakterier, och i många fall skulle det faktiskt inte finnas något utrymme för separata avloppsreningsverk. Skulle jag därför kunna få be kommissionären att göra det fullständigt klart i registret att produkterna från den inledande filtreringen i dessa anläggningar skulle omfattas, men att slammet från avloppsrening inte behövde brännas och att det kunde spridas på marken som tidigare?

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Det är ju en märkvärdig situation som vi befinner oss i dag. Vi talar om en andra behandling, som föredraganden har förberett på ett briljant sätt, och jag beundrar fru Paulsen, hur hon har försökt att röra sig mellan Scylla och Charybdis. Scylla är de tretton medlemsländerna, som har röstat för den gemensamma ståndpunkten, Charybdis är de båda andra, som inte har röstat för den gemensamma ståndpunkten, alltså Tyskland och Österrike.
Tyskland och Österrike har av klara skäl inte röstat för den gemensamma ståndpunkten. Österrike på grund av den biokompostering och biogasbearbetning, som enligt den gemensamma ståndpunkten inte längre vore möjlig, Tyskland på grund av återanvändningen av restaurangavfall och steriliseringen av dem.
När jag lyssnar i dag och när jag ser tillbaka på de senaste dagarna, då är jag förvånad över att Storbritannien, Frankrike och andra länder har röstat ja. Jag har just lyssnat till Goodwill, som sade att han inte skrivit under kompromissändringsförslag 25, vilket jag har skrivit under, liksom alla andra kompromissändringsförslag. Jag har skrivit under dem därför att det är kompromisser. Den bästa av alla världar ser annorlunda ut. Den föreställer jag mig också på ett annat sätt. Men exempelvis består kompromissändringsförslaget bland annat av de tidigare ändringsförslagen 10 och 1 av Graefe zu Baringdorf, men även av Whiteheads ändringsförslag, där det föreskrivs fyra års övergångstid.
Goodwill har sagt att man i hans land befarar att mul- och klövsjukan uppstått på grund av utfodring med matavfall. Jag har inte hört att detta bevisats. Svinpest ja, men mul- och klövsjuka är för mig något nytt. Jag har kanske hört det någon gång tidigare, men detta är bara en aspekt av det. En annan punkt är, och det är en del av kompromissen, herr Goodwill, att när jag åker tillbaka till mitt medlemsland och säger att det finns ett avfallsproblem när det gäller återuppvärmd matolja, då får jag höra i Tyskland att det är ett dioxinproblem, och det vill man inte ha.
Vi måste vara mycket försiktiga. Det är en mycket smal knivsegg som vi i dag balanserar på, när vi inte återigen, liksom ofta i det förflutna, använder oss av ett kostnadsargument och ett avfallsproblem på bekostnad av djurens och därmed även människans hälsa. När jag i dag säger att i fråga om matavfallet kan jag acceptera den kompromiss som vi föreslår, då säger jag det också med tanke på följande: Ingen har kunnat säga mig vad som sker med dem i de andra medlemsländerna. I Tyskland finns det moderna toppanläggningar, där matavfall steriliseras på bästa sätt och sedan återanvänds till djurfoder. Det stämmer! Men i andra medlemsländer kan ingen säga vad som sker med dem. Några säger att de förbränns. Ingen vet det verkligen. Ingen känner till normerna, och mellan fyra ögon säger alla företrädare att ja, de hamnar också på sopstationen. Det är just så vi inte vill ha det! Jag vill ha klara bestämmelser.
Om vi om fem år har en lagstiftning där man inte längre får använda dem till utfodring, utan bara till biodiesel, bra, då gör vi så. Men då måste det gälla för alla medlemsländer. För ögonblicket skulle Tyskland och andra länder, även Österrike och andra, bestraffas för sina höga normer. När jag i morgon propagerar för att vi skall rösta för alla kompromissändringsförslag, då gör jag det eftersom de är kompromisser. Men jag ber er då också om att ni är lika renhåriga, och också röstar för kompromisserna.

Pesälä (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär! Nu behandlas en mycket komplicerad och mångfasetterad fråga som kommer att ha en mycket omfattande inverkan på livsmedelsindustrin. Därför vill jag tacka föredraganden: vi är tacksamma för att ni har gjort ett utomordentligt bra arbete, och detta betänkande kan generellt sett godkännas.
Jag vill dock fästa uppmärksamheten på en punkt, nämligen ändringsförslag 15. Det finns medlemsstater där man hanterar mycket små mängder. Därför är kravet på att olika kategorier skall ha separata byggnader orimligt för dessa länder. I mitt eget land har man till exempel två anläggningar, där båda två redan har isolerade och välövervakade separata linjer. Om vi var tvungna att bygga separata byggnader för ytterligare en separat linje, skulle situationen för hanteringen av så små mängder bli orimlig. Jag anser att man i rådets formulering har tagit särskilt väl hänsyn till ovannämnda frågor, och jag hoppas att rådets och kommissionens ståndpunkt blir gällande i denna fråga.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden Marit Paulsen för det utmärkta arbete hon har lagt ned för att få igenom denna förordning om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter.
Jag vet också att Staes är glad över samarbetet och det sätt på vilket man har kunnat nå fram till kompromisser samt Paulsens arbete med medföredraganden. Tack för det!
Detta är ett mycket tekniskt och komplicerat ärende som det kan vara svårt att sätta sig in i. Samtidigt är det ju självklart att vi skall garantera säkra livsmedel till EU:s medborgare, och då måste vi göra rätt genom hela kedjan. Därför är det självklart viktigt hur vi behandlar djuren och vad vi utfodrar dem med.
Jag är väldigt glad över de principer som Europaparlamentet och rådet har enats om, det vill säga att endast biprodukter från djur som är godkända som livsmedel får användas som foder. Det viktigaste är kanske också att återanvändning inom arten förbjuds, det vill säga att vi tar avstånd från kannibalism.
Jag har förståelse för rådets ståndpunkt att vilja förbjuda matavfall i djurfoder. Det är svårt att garantera en säker och riskfri hantering av matavfallet. Hur skall man kunna veta vad ett blandat hushållsavfall egentligen består av?
Nu har vi lagt fram ett kompromissförslag, nummer 22, där undantag görs för matavfall i kategori 3 och vi lägger fram ändringsförslag 25 i vilket vissa medlemsländer tillåts utfodra med matavfall under en övergångsperiod på högst fyra år.
Jag är inte helt förtjust i detta ändringsförslag, men jag är ändå villig att acceptera det för att vi skall kunna få igenom betänkandet.
I dagsläget råder ett slags moratorium för användningen av ben- och köttmjöl som djurfoder. Det betyder att rådet när som helst skulle kunna bestämma sig för att åter tillåta användningen av kött- och benmjöl.
Därför har de Verts/ALE-gruppen lagt fram ändringsförslag 20. Jag ber kollegerna att rösta för det, eftersom det ändå ger ett slags försäkring om att rådet måste ta upp frågan igen innan några beslut i den riktningen kan fattas.
Souchet (NI).
Herr talman! Under mycket tekniska förevändningar ställer detta betänkande om hälsoregler som är tillämpliga på animaliska biprodukter oss inför ett verkligt samhällsproblem, eftersom vi måste ta hänsyn till två verkligheter som svårligen kan förenas: dels den berättigade oron bland konsumenterna inför BSE-epidemin och dess fruktansvärda mänskliga sjukdom - Creutzfeld-Jacobs sjukdom - dels den nödvändiga oron när det gäller uppfödarna och samtliga aktörer i köttbranschen, vars verksamhet skadas av den skrämmande överbelastningen av krav som man i försiktighetsprincipens namn samlar på deras axlar. För några år sedan var det slaktavfall - dvs. delprodukter från kött - som kunde förädlas så att det täckte kostnaden för att driva slakterier, men nu skickar vi dessa delprodukter, mot stora kostnader - och sannolikt med rätta, - till destruktion, så att köttet hela tiden blir dyrare för konsumenterna och uppfödarna inte längre får rimlig ersättning för sina djur.
Den gemensamma ståndpunkten som vi skall uttala oss om leder, genom att den bygger på en extrem uppfattning av försiktighetsprincipen, till ett antal tekniska återvändsgränder. Är det exempelvis rimligt att avstå från all förädling inom jordbruket genom spridning av gödselvatten, gödsel och träck från slakterierna och enbart skicka dessa tjugo miljoner ton till förbränning, trots att vi redan nu inte kan ta hand om våra två miljoner ton kött- och benmjöl? Är det rimligt att engagera flera tusen slakterier i kommunerna och regionerna i uppbyggandet av hundratals renings- och förbränningsanläggningar när samtidigt testerna för att upptäcka BSE gör mycket snabba framsteg?
Herr talman! Vi kommer alltså att vara reserverade inför denna extremt pedantiska och överdrivet försiktiga text som kommer att ställa krav på slakterierna som är så höga att fler än ett riskerar att försvinna, med alla de konsekvenser dessa stängningar kan ha för transporten av djur och spridningen av epidemier.

Schierhuber (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill först tacka alla kolleger så hjärtligt, som har lagt ned stort och konstruktivt arbete på detta. Det är obestridligt att förhindrandet av djursjukdomar som leder till livsmedelskriser inte bara är av stor betydelse för det europeiska jordbrukets framtid, utan för hela den europeiska befolkningen. Nu gäller det att finna ett lämpligt sätt för att ta hänsyn både till det mångfunktionella jordbrukets behov och till konsumenternas behov. Därför uttalar jag mig i subsidiaritetsprincipens anda för att man behåller de beprövade nationella avfallshanterings- och bearbetningssystemen för bioavfall.
Insamlandet och bearbetningen av bioavfall i syfte att kompostera detta eller använda det i en biogasanläggning ser vi av miljöpolitiska skäl mycket positivt på, och det måste därför också vara möjligt i framtiden. Särskilt i Österrike har vi mycket goda erfarenheter av det.
Vidare vill jag gå in på den mycket omstridda frågan om utfodring med matavfall. Österrikes exempel visar att betänkligheterna med tanke på en eventuell risk för djursjukdomar är ogrundad, om det sköts hygieniskt oklanderligt och kontrolleras av myndigheterna. Det har också bekräftats under den senaste tiden. Jag skulle därför anse att ett generellt utfodringsförbud med skulor är en överdriven åtgärd.
Dessutom får man inte glömma de investeringar som gjorts inom ramen för den kommunala bioavfallshämtningen liksom de av myndigheterna godkända uppkokningsanläggningar som byggts i tron på ett miljöpolitiskt förebildligt system. I Österrike har det under de senaste åren byggts 250 sådana nya uppkokningsanläggningar.
Jag stöder därför alla kompromissförslag, som garanterar fortbeståndet för beprövade kontrollerade bearbetningssystem för bioavfall. Jag anser att det är synnerligen viktigt att vi utformar våra beslut på detta ömtåliga område på sådant vis att de är begripliga för medborgarna. Förbudet mot ett förebildligt förfaringssätt skulle säkert inte ligga i våra medborgares intresse.
(Applåder)

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag gratulerar innerligt fru Paulsen till hennes flit och skicklighet när det har gällt att föra igenom ännu en komplex rättsakt om livsmedelssäkerhet. Hon lyckas alltid lotsa rättsakterna mellan nationella ståndpunkter och tappar aldrig sikte på den huvuddel av livsmedelssäkerhetslagstiftningen som vi sakta för samman.
Jag skulle vilja titta på den mycket vida definition av matavfall som förekommer i bilagorna och i ändringsförslagen 22 till 25. Jag kommer att utelämna utfodringen av asfåglar, eftersom jag vill titta på en annan typ av kadaver, det vill säga det matavfall som utgörs både av det återanvända matavfallet i vissa länder och av återanvänd matolja i andra länder, inklusive mitt eget. Matavfall från matlagning framkallar djupa farhågor i mitt land på grund av den roll som det spelade nyligen vid mul- och klövsjukeepidemin. Matolja uppfattas som ett problem efter de senaste årens dioxinskandaler. Föredraganden har fört samman dessa båda problem i en komplex rad ändringsförslag som kulminerar med ändringsförslag 25, som jag kommer att stödja. Jag erkänner hennes ansträngningar.
Problemet i Förenade kungariket, vilket Goodwill har nämnt, är att vi måste ha ett effektivt och belönat insamlingssystem för återanvändning av använda matlagningsoljor som bränsle - inte foder. Det kommer att ta tid. Om inget annat avsättningsområde ges, kommer användarna att släppa ut denna olja i avlopp och dammar. Dessa kommer att bli till avloppsbrunnar med skadligt material. En väljare visade för mig på det mest livliga sätt exakt vilka dessa konsekvenser kommer att bli.
Därför, herr kommissionär, vill vi verkligen ha en avsiktsförklaring om huruvida övergångsperioden på fyra år är uppnåelig. Jag hoppas det, för annars kommer de goda avsikterna säkerligen att stranda här, och det gamla talesättet att det bästa kan vara det godas fiende kommer att befästas.

Busk (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill börja med att tacka min kollega, Marit Paulsen, för hennes omfattande, skickliga och kompetenta arbete med detta betänkande. Jag stöder det mesta av betänkandets innehåll och är nöjd med att kommissionen är beredd att föreslå övergångsordningar för rening av avloppsvatten. Men på vissa områden anser jag att vi går för långt. Under det senaste sammanträdet behandlade vi Karl Erik Olssons betänkande om huruvida de hittillsvarande BSE-besluten genomförts i medlemsstaterna. Det var nedslående och inte mycket att glädjas åt. Det är för många länder som fuskar och detta ger för många blottor i systemet för att BSE skall kunna bekämpas på ett effektivt sätt. Detta måste vi göra någonting åt, det är vi skyldiga oss själva och inte minst de länder som respekterar besluten. Jag kan inte stödja de föreslagna ändringarna av bestämmelserna om post mortem-godkännande av blod, som jag inte anser att det finns någon fackmannamässig grund för. Dessutom saknar jag uppskattningar över den ekonomiska betydelse det kommer att få i medlemsstaterna och i regionerna. Jag befarar att det kommer att medföra stora omkostnader för de mindre verksamheterna och speciellt för den mindre slaktaren.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag välkomnar uttryckligen kommissionens initiativ att införa enhetliga europeiska föreskrifter för användning av animaliska biprodukter. Optimal kontrollerbarhet och spårbarhet för animaliska biprodukter är en viktig förutsättning för mer säkerhet för konsumenterna.
Jag stöder i synnerhet de ändringar av den gemensamma ståndpunkten om bearbetning av köksavfall för djurfoder som antagits i utskottet. Utfodring med obehandlat avfall från kök och restauranger har tidigare ofta betraktats som möjlig utlösare av svinpest och mul- och klövsjuka. Därför är det framför allt nödvändigt att principiellt undanröja obehandlat matavfall som transporteras över gränserna.
Det är säkert förnuftigt att tillämpa stränga villkor vid bearbetning av matavfall, för att kunna kontrollera hela förloppet i detalj. Därvid måste största möjliga säkerhet för konsumenterna vara vårt förklarade mål. Stränga villkor när det gäller bearbetning, närmare bestämt när det gäller sterilisering och dödande av potentiella sjukdomsalstrare, liksom fasta bestämmelser över hela Europa i fråga om spårbarhet och kontrollerbarhet är absolut nödvändiga och minskar risken för att djursjukdomar som mul- och klövsjuka och svinpest skall breda ut sig.
Konsekventa kontroller hos producenten, men också hos jordbrukarna, måste komplettera systemet. Det är avgörande att jordbrukarna och konsumenterna kan förlita sig på produkternas säkerhet. Förutsättningen är därför att det finns ett bra kontrollerbart system för att under vissa omständigheter tillåta användning av matavfall som djurfoder. Jag stöder därför uttryckligen ändringsförslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.

Ferreira (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag instämmer med mina kolleger och gratulerar Paulsen till hennes arbete liksom hennes samarbete.
Målsättningen med betänkandet är, såsom man erinrat om, att precisera hälsoreglerna för att bättre säkerställa livsmedelssäkerheten. En av grunderna till detta förslag är att förbjuda återvinning i livsmedelskedjan av vissa produkter av animaliskt ursprung, nämligen djurkroppar och animaliska nedklassificerade biprodukter.
I den skrivning texten hade när den lades fram för parlamentet vid den andra behandlingen - och jag talar nu om artikel 4 - innebär den att allt animaliskt material som samlas ihop vid rening av avloppsvatten i slakterierna och andra lokaler skall klassas i kategori I, och det är en skrivning och en utveckling av texten som oroar oss.
En sådan bestämmelse skulle leda till enorma problem när det gäller lagring, uppsamling och eliminering eftersom leran som kommer från bearbetningen av avloppsvattnet, som omfattar slakteriåtgärder, inte längre skulle kunna spridas på åkrarna utan måste brännas, utöver de miljontals ton kött- och benmjöl som vi måste eliminera.
Kostnaderna för dessa nya krav skulle tvinga ett stort antal slakterier och styckningsanläggningar i hela Europeiska unionen att upphöra med en verksamhet som blivit allt svårare till följd av alla kriser vi gått igenom.
Jag kan bekräfta för er att lokalt skulle yrkesverksamma, anställda, medborgare och myndigheter som inte förstår det vetenskapliga berättigandet i en sådan text ha svårt att förstå att efter alla ansträngningar de gjort (sanitära åtgärder, tester, slaktning av hjordar) kräver Europeiska unionen ytterligare ansträngningar, som ligger bortom de ekonomiska gränserna för vad de kan klara.
Det förefaller mig därför viktigt med ett klargörande och att denna specifika behandling bara gäller specificerat riskmaterial, vilket därmed garanterar en ökad livsmedelssäkerhet som är möjlig att genomföra för våra industrier och hantverkare.
Vi behöver också intensifiera våra forskningsprogram för att skaffa oss de mest effektiva teknikerna när det gäller bearbetning av slaktade djur som är avsedda som livsmedel, och även fortsätta vår övriga politik när det gäller livsmedelssäkerhet: ökad spårbarhet, kontroll av importen från tredjeland och säker utfodring av boskapen, för det är vid källan som dessa problem i första hand måste behandlas.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman, kommissionär Byrne! I folkmun säger man att politik är ett smutsigt hantverk. Är det nu desto smutsigare, när man ägnar sig åt så oaptitliga saker som matavfall och slaktavfall? Är det kanske inte mer konsekvent att låta bli att befatta sig med det och helt enkelt säga: Förbjud! Måste man alltså på visst sätt vara korrumperad eller mutad, när man arbetar för förnuftiga lösningar? Allt detta har ju varit i omlopp under den senaste tiden. Nej, jag anser inte att det är så. Europaparlamentet har visat mod. Jag vill betyga fru Paulsen min respekt för att hon här har arbetat så konsekvent på detta. Jag tackar för det goda samarbetet. Som föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling var det min uppgift att ta upp jordbrukets intressen. Det gick bra. Jag tackar också er, kommissionär Byrne, för de långa samtalen och ordväxlingarna som vi haft. Jag tror inte att de var så illa, och de var fruktbara. Dessutom var de också lite roliga!
Här handlar det ju om högvärdigt protein, och med detta skall man utfodra allätare. Vi vill inte tvinga dem att bli vegetarianer, lika lite som vi kan få asätande fåglar att låta bli att äta as. Då skulle de dö. Därför vill vi också i fråga om mat ha bestämmelser som återför de högvärdiga beståndsdelarna tillbaka till kretsloppet. Vi kan inte, på bekostnad av de hungrande i världen, anta bestämmelser om att allt det som inte längre är tillräckligt bra, helt enkelt skall förstöras eller inte längre användas.
Matavfallet regleras inte här, utan kommissionen lägger fram ett eget lagförslag och sedan behandlar vi det lika konsekvent och exakt som i fråga om kött- och benmjölet. Jag förstår inte den inställning de har som säger att man kan använda kött- och benmjöl för utfodring, men inte matavfall. Där finns det naturligtvis återigen andra som säger att man kan utfodra med matavfall, men inte med kött- och benmjöl. Det finns ju båda ståndpunkterna. Därför lämnade jag in förslaget. Fru Paulsen, ert kompromissförslag är i sin ordning. Jag kommer i morgon att lämna in ett muntligt ändringsförslag, där jag tidsmässigt anpassar mina ändringsförslag, vars innehåll går i samma riktning, dvs. det handlar om tiden innan denna förordning skall träda i kraft. Då är de enligt min åsikt förenliga med varandra, och vi kan godkänna dem på så vis. Då har vi en förnuftig lösning. I samband med detta hoppas jag, herr Byrne, på ert initiativ, så att de snart kommer att läggas fram. Då kommer vi att diskutera detta igen, och vi kommer också att ha roligt igen i samband med det. Politik är inte någon smutsig affär, utan tvärtom mycket rolig!
(Applåder)

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! De rekommendationer av kollegan Paulsen som behandlas i dag är en fortsättning på det viktiga arbete, där hon på ett mycket berömligt sätt har fungerat som parlamentets föredragande när det gäller uppdateringen av lagstiftningen rörande livsmedelssäkerhet. Under den gångna valperioden har man kunnat bemöta livsmedelskriserna på ett konsekvent och övergripande sätt. Vårt gemensamma mål är att återställa konsumenternas fulla förtroende och säkerhet. Jag påpekar att jag vill förena mig med ledamot Pesäläs nyss nämnda ståndpunkt avseende ändringsförslag 15.
Det traditionellt förnuftiga sättet att använda matrester som djurfoder har tillsvidare tyvärr visat sig vara problematiskt på grund av den bristfälliga foderhanteringen. På så sätt har allvarliga djursjukdomar kommit åt att sprida sig. Därför kräver parlamentet nu av kommissionen ett snabbt förslag till rättsakt, där man förbjuder användningen av animaliskt livsmedelsavfall som foder och ålägger medlemsstaterna att anvisa säkra metoder för att göra sig av med avfall. Undantagsvis kunde man tillåta fodertillverkning av livsmedelsavfall som vederbörligen steriliserats i officiellt godkända anläggningar.
Parlamentet kan säkert vara belåtet över att medbeslutandeförfarandet fungerat, liksom samarbetet med kommissionen när det gäller livsmedelssäkerhet. Därför är det beklagligt att den del av arbetet med att förbättra livsmedelssäkerheten som är mest synlig i offentligheten, grundandet av den nya livsmedelssäkerhetsmyndigheten, har varit så svårhanterad i rådet och att myndigheten kommer att inleda sitt arbete på tillfällig lokaliseringsort. Förmodligen kommer detta även att försvåra rekryteringen av kompetent personal till ämbetsverket. I detta avseende borde rådet kunna fatta snabba och bra beslut och visa för konsumenterna att ett långsiktigt arbete för att garantera säkra livsmedel är viktigare än eftersträvandet av kortsiktiga fördelar för de enskilda länderna i rådet.

Klaß (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! När vi nu diskuterar detta betänkande, som handlar om animaliska biprodukter, som inte är avsedda för mänsklig förtäring, då får vi ändå inte i detta sammanhang uteslutande tala om avfall.
Grundvalen för att göra en mycket speciell åtskillnad ges i kommissionens förslag, genom att man har delat upp ämnena i tre kategorier. Dessa måste bevisligen registreras, lagras, behandlas och säljas separat. Man skiljer helt klart mellan vad som skall förstöras, vad som inte hör till näringskedjan och på vilka villkor de skall förstöras. Där är vi alla eniga: Nedsmittade, förgiftade och mindervärdiga ämnen hör inte hemma i näringskedjan. Som motdrag kan vi dock behandla viktiga näringsämnen och sedan också återanvända dem - bearbetade och färdiga att användas. Stränga villkor reglerar förfarandet för hur detta kan ske. Vi kan ta exemplet med skulor. Här har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor antagit ändringsförslag 10, bearbetning av matavfall. Under tidspress har detta ändringsförslag för en reglering tagits fram. Direktivet om svinpest träder i kraft den 1 november och där förbjuds utfodring med matavfall generellt. Därför min fråga, herr kommissionär: Upphäver då kompromissändringsförslag 25, som har lagts fram för oss, detta förbud? Här får det inte uppstå några luckor i lagstiftningen, ty de befintliga anläggningarna producerar hygieniskt djurfoder, som varken sprider svinpest eller mul- och klövsjuka. Jag tror att ändringsförslag 10 var bra och därför också antogs av utskottet. Därav min mycket klara och entydiga fråga om det kompromissändringsförslag vi nu har framför oss. Vi bör särskilt se till att vi gör klara och otvetydiga uttalanden och att vi inte får några förvirrande dubbla bestämmelser och överlappningar av enskilda förordningar. Det gäller de mindre och medelstora slakterierna. Därför bör ändringsförslag 2 till artikel 4 stödjas.
Jag vill än en gång tacka fru Paulsen så hjärtligt för detta betänkande. Det handlar om säkerheten i vår näringskedja, som inte minst hänger mycket intimt samman med konsumenternas hälsa!

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Utfodring med matavfall i stället för avfallsturism - detta är mitt politiska krav. När skall vi inom EU åstadkomma kvalificerad och saklig information? I Tyskland utfodras gödsvin med matavfall på strängaste villkor. Bearbetningsanläggningarna åtnjuter stort förtroende. Vi har i mitt land de flesta invånarna, cirka en fjärdedel av hela EU:s befolkning bor i Tyskland, och tillgången på matavfall blir alltså i förhållande till det. Ingen sjukdom har bevisligen uppträtt i vårt land på grund av att behandlat matavfall använts för utfodring. Vad åstadkommer vi egentligen med det planerade förbudet?
Nu placerar vi enligt min åsikt svinet över människan när det handlar om näringsintaget. Det har också redan påpekats av Graefe zu Baringdorf, och jag anser verkligen att det är abnormt. Varje dag svälter människor ihjäl i denna värld, i slumområdena letar barnen efter matavfall på soptipparna. Vilken lyx tillåter man sig i Europa? Ni tycker säkert att det är emotionellt när jag i kväll gör dessa uttalanden, men, herr kommissionär, jag är verkligen angelägen om att utfodringen med matavfall åter hamnar på ett rationellt plan. Vi måste ändå lyckas att även med mediernas stöd sprida dessa frågor lite mer sakligt!
Naturligtvis måste man tillämpa en lämplig steriliseringsstandard. Bara på så vis kan man garantera att sjukdomsalstrare som ger mul- och klövsjuka och svinpest dödas. Företag som kontrolleras av myndigheterna är säkert den bästa garantin för detta. I de många föregående talarnas namn - jag vill inte upprepa allt - tackar jag fru Paulsen så mycket för hennes arbete, men jag hoppas verkligen också att vi kommer fram till en genomförbar lösning, och att vi också ger långsiktiga signaler, som sedan industrin, bearbetningsföretagen och jordbruket kan ställa in sig på.

Byrne
. (EN) Herr talman! Detta förslag är den andra stora beståndsdelen i våra försvarsbarriärer mot galna ko-sjukan. Den andra är naturligtvis TSE-förordningen. Det är ett enormt viktigt förslag, en nyckel till den säkra bearbetningen av de miljoner ton animaliska biprodukter som varje år produceras inom unionen. Den fortsatta avsaknaden av en välgrundad, förståelig och regleringsmässig ram för att hantera dessa biprodukter är riktigt farlig.
Till att börja med skulle jag vilja peka ut er föredragande, Paulsen, och framföra min särskilda uppskattning för hennes enorma ansträngningar och outtröttliga arbete under dessa månader i strävan efter en snabb överenskommelse med kommissionen och rådet med avseende på en tidig tillämpning av den föreslagna förordningen. Många av de viktigaste bestämmelserna i den förordning som diskuteras är ett resultat av hennes personliga ansträngning och beslutsamhet.
Det uppmuntrar mig mycket att alla de tre institutionerna har uppnått en allmän enighet om tre huvudsakliga principer: kravet att endast animaliska biprodukter från djur som har befunnits lämpade att användas som livsmedel bör användas i foder, kosmetika och läkemedelsprodukter; förbudet mot återanvändning mellan arter; och behovet av att skärpa vissa bestämmelser i syfte att förbättra kontrollen och spårbarheten när det gäller animaliska biprodukter.
Trots de mycket goda framsteg som skett när det gäller förslaget beklagar jag dock att frågan om hur matavfall skall hanteras förblir ett huvudsakligt hinder för en slutlig överenskommelse.
Utfodringen med matavfall för med sig ett allvarligt hot när det gäller överföringen av allvarliga djursjukdomar som till exempel mul- och klövsjuka och klassisk svinpest. Man vet till exempel med säkerhet att utbrottet av mul- och klövsjukan i Förenade kungariket förra året, som orsakade sådana enorma förluster för både lantbruket och samhället utanför lantbruket, hade sitt ursprung i utfodring med matavfall. Jag skulle också kunna lägga till att utbrottet av klassisk svinpest i Nederländerna 1997 också orsakades av utfodring med matavfall i grannlandet Tyskland.
Ingen skulle vilja att detta inträffade igen. Med tanke på de enorma skador som har orsakats på grund av utbrotten nyligen av dessa sjukdomar är medlemsstaternas krav på mycket höga skyddsnivåer förståeligt och det delas av kommissionen.
Jag är fullt medveten om era farhågor om att ett totalförbud kanske inte vore lämpligt, särskilt i medlemsstater med stränga kontroller. Jag är dock också medveten om att medlemsstaterna inte är beredda att ta några risker som beror på att utfodring med matavfall tillåts. Medlemsstaterna har redan beslutat om ett förbud i svinpestdirektivet, trots flera möjligheter att ompröva behovet av ett förbud. Det finns inga indikationer på att denna ståndpunkt skall ändras.
Parlamentet måste också acceptera att det finns motsägelser i alla förslag att behålla utfodringen med matavfall. Parlamentet begär till exempel att beståndsdelar i animaliskt foder skall vara fullt spårbara, och att det skall finnas ett förbud för vad som kan beskrivas som kannibalism. Hur kan detta vara förenligt med ett upphävande som tillåter användningen av det avfall som samlas in från restauranger och sjukhuskök för att utfodra grisar och fjäderfän?
Hur kan parlamentet också begära att matavfall skall uteslutas från de stränga kontrollreglerna i förordningen, eftersom det oroar sig över att dessa regler skulle äventyra bruket av kompostering, och sedan på samma gång kräva att kommissionen skall lägga fram en ny förordning om säkert bortskaffande av matavfall?
Efter att ha hört kravet på behovet av ett förbud från 13 medlemsstater, och i syfte att uppnå en konsekvens, motsätter sig kommissionen fortfarande ett eventuellt mildrande av ett fullständigt förbud i denna förordning. Vi måste därför förkasta ändringsförslagen 1, 10 och 25.
Vi motsätter oss också dessa ändringsförslag på institutionella grunder, eftersom kravet på en tidsfrist och på innehållet i framtida förslag undergräver kommissionens initiativrätt. Bortskaffandet och återanvändningen av matavfall styrs vidare och kommer att styras av befintlig och kommande miljölagstiftning om biologiskt nedbrytbart avfall.
Slutligen har kommissionen redan officiellt förklarat att den är beredd att lägga fram övergångsåtgärder som skall antas genom kommittésystemet närhelst detta är berättigat och lämpligt, i syfte att ge de berörda industrierna tid att anpassa sig till de nya krav som införs i denna förordning. Jag skulle också vilja hänvisa er till artikel 32, som kan ge er ytterligare hjälp inom detta område.
Om man går in på detaljerna, kan vi inte godkänna ändringsförslagen 3 och 5 om kravet på märkning för obearbetat kategori 1- och 2-material. Ett godkännande skulle kräva en märkning av kadaver, inklusive husdjur, och av 1,2 miljarder ton gödsel. Jag lämnar det till er fantasi att föreställa er möjligheterna för den EU-skeptiska pressen att utnyttja detta krav för att undergräva vår trovärdighet.
Vi kan inte heller godkänna ändringsförslag 9, eftersom detaljerade och tillräckliga krav angående åtföljande dokumentation och registrering fastställs i bilagan till förordningen, och dessa kan vid behov kompletteras med kommittésystemet.
Vi kan emellertid godkänna ändringsförslag 22 och 23 om matavfall i vilka hänvisning görs till miljölagstiftningen, eftersom de skulle garantera att målen i förordningen uppnås utan att de särskilda insamlingsplanerna undergrävs. Därför är ändringsförslagen 17 och 19 onödiga och vi kan inte ge dem vårt stöd.
I ändringsförslagen 22 och 23 klargörs det också att det matavfall som innebär den största risken och som härstammar från internationella transportsätt borde fortsätta att omfattas av kontrollreglerna i artikel 7. Därför är dessa ändringsförslag att föredra framför ändringsförslagen 7 och 8.
Vi kan inte godkänna ändringsförslag 18, som syftar till att utesluta privat köksavfall från definitionen för matavfall, eftersom detta vore oförenligt med den befintliga gemenskapslagstiftningen om klassisk svinpest.
Jag går vidare till en annan viktig fråga - slam från slakterier - vi kan inte stödja den första delen av ändringsförslag 2, eftersom det praktiskt taget förstör effekten av artikel 4 genom att avlägsna material från artikelns räckvidd som kommer från avloppsvattensystem från alla slakterier och från andra platser varifrån specificerat riskmaterial förs bort. Det bör noteras att det inte fastställs några regler inom detta område i TSE-förordningen. Men som en sidoreplik, och som svar till Goodwill, borde jag påpeka att jag har skrivit till dr. Jackson angående denna särskilda fråga. Jag har sänt en kopia på skrivelsen till ett antal ledamöter, och jag kommer att se till att en kopia sänds till er. I min skrivelse förklaras ståndpunkten med avseende på slam, och där ges den typ av försäkran som ni tidigare eftersökte i ert anförande.
Vi skulle i allmänna ordalag kunna godkänna den andra delen av ändringsförslag 2, i vilket man vill klargöra att animaliskt material som samlas in vid rening av avloppsvatten är ett kategori 1-material endast om det innehåller BSE-specificerat riskmaterial. Vi kan dock godkänna ändringsförslag 21, som har samma syfte, men som är klarare. Ändringsförslag 4 kan inte godkännas eftersom det, i kombination med ändringsförslag 2 eller 21, skulle bli överflödigt och förvirrande.
Vi kan inte stödja ändringsförslag 14, som skulle föreskriva en 3-årig övergångsperiod utan att det finns några villkor att tillämpa under denna period. Jag upprepar att kommissionen redan officiellt har förklarat att den är beredd att föreslå transnationella åtgärder som skall antas med kommittéförfarandet i samtliga fall där det är berättigat och lämpligt.
Vi kan stödja ändringsförslag 24, som syftar till att förlänga undantaget gällande utfodring av vissa djur med kategori 1-material för utrotningshotade och skyddade arter av till exempel asätare. Vi kan inte godkänna ändringsförslag 11, eftersom det skulle utvidga detta undantag till att omfatta alla utrotningshotade eller skyddade arter.
Vi kan stödja ändringsförslag 20, i vilket man kräver att medlemsstaterna skall lämna in en rapport om genomförandet av förordningen, med undantag för hänvisningen till upphävandet av förbudet för kött- och benmjöl. Detta omfattas redan på ett uttömmande sätt i TSE-förordningen. Vi kan inte heller stödja grundtanken i ändringsförslag 13, som har samma syfte som första delen av ändringsförslag 20, med förbehåll för redigeringsmässiga ändringar.
Vi kan slutligen godkänna ändringsförslagen 6, 12, 15 och 16 till olika artiklar och bilagor, eftersom de är i linje med förordningens grundläggande syften.
Jag vill också påpeka att parlamentet inte har lagt fram några ytterligare ändringsförslag för det andra förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 90/425/EEG och 92/118/EEG när det gäller hälsokrav för animaliska biprodukter.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär!
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0459/2001) av Sornosa Martínez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om tillämpningen av direktiv 91/271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (2000/2318(INI)).

Sornosa Martínez (PSE)
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Anledningen till att utarbetandet av Europaparlamentets initiativbetänkande om tillämpningen av direktivet om rening av avloppsvatten faktiskt kunde genomföras är att vi i utskottet för miljö folkhälsa och konsumentfrågor har engagerat oss i detta direktiv och vi har följt det med stort intresse.
Under arbetet med betänkandet kunde vi konstatera att det förekommer allvarliga brister i genomförandet av direktivet, trots att det har funnits under lång tid, det är över 10 år gammalt, och trots att det dessutom är mycket viktigt för hela den europeiska lagstiftningen om vattenfrågor.
Vi vet att det är många medlemsstater som inte har uppfyllt detta direktiv. Under 1998 hade ett stort antal tätorter med över 150 000 personekvivalenter fortfarande inte löst frågan om rening av avloppsvatten. Många av medlemsstaterna hade fortfarande inte meddelat vilket tillstånd de känsliga områdena befann sig i. Som situationen är för närvarande har många av de tätorter med över 15 000 personekvivalenter fortfarande inte löst frågan om behandling av avloppsvatten.
Vi vet att medlemsstaternas vårdslöshet har varit stor under den här tiden (de har varken tillämpat detta direktiv eller andra direktiv om vattenfrågor). Medlemsstaterna har anmälts vid över 42 tillfällen för att inte ha följt 17 direktiv om avloppsvatten.
Detta beror på att medlemsstaterna inte har lämnat in de uppgifter som kommissionen begärt och det beror naturligtvis även på att medlemsstaterna inte har uppfyllt den lagstiftning som de måste respektera, de har varken uppfyllt den fullständigt år 1993 eller 1998 och inte ens år 2000. Fru kommissionär, utskottet ansåg även att ert agerande inför Europaparlamentet inte heller var lämpligt, eftersom de uppgifter ni har lämnat oss har varit otillräckliga och i några fall felaktiga.
Jag vill säga er att detta betänkande från början innehöll en bilaga som vi efter debatterna i utskottet var tvungna att dra tillbaka, eftersom de uppgifter som kommissionen hade lämnat oss var felaktiga. I det här fallet anser vi att kommissionen varken har visat den styrka eller vilja som erfordras för att kräva att medlemsstaterna lämnar in uppgifterna eller för att kräva att detta direktiv uppfylls.
Fru kommissionär, å utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors vägnar vill jag säga er att när vi begärde att detta initiativbetänkande skall utarbetas, ville vi egentligen att ni skulle se oss som en samarbetspartner i syfte att göra direktivet mer bindande och göra det möjligt för kommissionen att mer kraftfullt kräva att medlemsstaterna uppfyller det.
I detta betänkande begär vi att kommissionen skall mana på medlemsstaterna, att den inleder fördragsbrottsförfaranden i fall av överträdelser och att den vidtar alla rättsliga åtgärder för att se till att denna lagstiftning uppfylls. Dessutom begär vi naturligtvis att kommissionen fortsätter att hålla Europaparlamentet informerat, och vi begär även information från medlemsstaterna. Dessutom skall ett seminarium anordnas. Kort sagt begär vi att kommissionen vidtar alla nödvändiga åtgärder för att kunna förfoga över så mycket information som möjligt, vilket leder till att man kan se till att lagstiftnigen uppfylls, detta tack vare en vilja att skapa denna lagstiftning.
Fru kommissionär, jag anser att det för närvarande råder en allvarlig obalans mellan den omfattande lagstiftning vi har antagit och den nya lagstiftning vi kommer att anta. Medlemsstaterna uppfyller fortfarande inte den befintliga lagstiftningen, vilket vi får bevis på i två initiativbetänkanden om - nitrater och livsmiljöer - från Europaparlamentet. I dessa har vi kunnat bekräfta att det även finns andra miljödirektiv som inte uppfylls av medlemsstaterna.
Jag anser att vi medborgare har en fördragsenlig rätt till miljöskydd. I Europeiska unionen har vi redan vissa principer (bland andra principerna om försiktighetsåtgärder och förebyggande). Vi har även satt upp mål (strategin för hållbar utveckling). Vi har likaså redskap (det sjätte ramprogrammet och lagstiftningen). Europeiska unionen anses även vara världsledande inom miljöskydd. Men, fru kommissionär, om allt detta bara är tomma ord, om det bara står skrivet i lagstiftningen, om kommissionen inte kräver att medlemsstaterna skall uppfylla all denna lagstiftning, är den inte till någon nytta. Ni kan se oss som er allierade i arbetet med att uppnå att denna lagstiftning följs. Om den inte följs kommer vi att förlora trovärdighet och jag anser att vi är här just för att stödja kommissionen och undvika att vi förlorar vår trovärdighet.

Schleicher (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Direktivet om behandling av kommunalt avlopp av år 1991 skulle säkerställa byggnad och underhåll av reningsverk i alla större städer och kommuner inom Europeiska unionen. Eftersom detta var förbundet med avsevärda ekonomiska insatser, medgav man generöst tilltagna övergångsfrister. Som kollegan Sornosa Martínez redan sagt måste vi i dag konstatera att alla medlemsstater inte har iakttagit dessa frister, utan tvärtom har fortsatt att bedriva försenings- och - tyvärr måste man på grund av avsaknad av rapportering också klart säga så - överskylningstaktik. Den belgiska metropolen Bryssel, som så gärna kallar sig Europas huvudstad, föregår här med ett mycket dåligt exempel.
Vår kollega Sornosa Martínez bra betänkande avslöjar skoningslöst missförhållandena. De flesta medlemsstaterna har hittills inte iakttagit rapporteringsplikten för det första datumet 1998 och naturligtvis inte heller för det andra datumet 2000. Redan detta är illa nog. Men mycket värre är att medlemsstaternas vattendrag fortfarande nedsmutsas av orenat kommunalt avloppsvatten. Vi riktar i dag många krav till kommissionen. Men kommissionen kan inte agera så länge man inte ens har några grundvalar för att agera.
Jag tror att det stora antalet inledda lagsöknings- och domstolsförfaranden i EG-domstolen belägger att kommissionen fullgör sina förpliktelser. Det är i stället medlemsstaterna som får stå vid skampålen. Men här bör vi som ledamöter också agera där hemma. Kravet på mer direkta kontrollbefogenheter för kommissionen lokalt i medlemsstaterna när det gäller miljöområdet, så som det ju är möjligt inom jordbruket, avvisas häftigt av de flesta medlemsstater. Men när vi konstaterar så graverande överträdelser i fråga om genomförandet av den europeiska lagstiftningen i medlemsstaterna, måste vi också fråga efter orsakerna.
Jag vill nämna åtminstone tre skäl: För det första de höga kostnaderna, som Europaparlamentet redan vid samråden om direktivet hela tiden pekade på. Enbart för investeringarna i de 15 medlemsstaterna krävs det uppskattningsvis tvåsiffriga miljardbelopp i euro. För kandidatländerna ligger uppskattningarna enbart för detta enda direktiv för närvarande på cirka 30 miljarder euro.
Den andra orsaken: Medlemsstaterna måste komma med rapporter i samband med många direktiv, vilket innebär en avsevärd förvaltningsinsats. Jag ber kommissionen att snarast granska om man inte kan underlätta denna uppgift, exempelvis genom en standardisering. Det finns ju redan förslag i denna riktning, just i denna riktning i fråga om de olika skyddsdirektiven om vattendrag.
Den tredje orsaken: Det har också vid genomförandet visat sig, att medlemsstaterna vid definitionen av de ömtåliga områdena har agerat på mycket olika sätt. Borde kommissionen inte konkretisera kriterierna för definitionen av ömtåliga områden? Det skulle kanske kunna bidra till genomförandet och skulle dessutom ha den positiva effekten att det blir lättare att göra jämförelser. Jag skulle vara tacksam om jag också kunde få ett svar på detta.

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Detta är mycket kort sagt en mycket trist historia. Det har varit en dålig historia ganska länge, och det är särskilt pinsamt om man är belgare förstås, eller för den delen en person som besöker Belgien, eftersom staden Bryssel är en av de städer som under den längsta perioden har överträtt detta direktiv.
Mina frågor till kommissionären, som hon kanske antingen vill svara på nu eller vid ett senare tillfälle, är för det första: håller hon inte med om att situationen i detta direktiv visar att det finns ett behov av en mycket mer noggrann konsekvensbedömning som åtföljning till lagstiftning av den här typen? När direktivet om avloppsvatten från tätbebyggelse gick igenom minns jag att konsekvensbedömningen var mycket otydlig, och aldrig egentligen innehöll några siffror när det gällde de troliga kostnaderna. Jag har hört att 26 miljarder brittiska pund i Förenade kungariket mellan 1989 och 2005 kommer att läggas på att uppgradera vattensystemet för att ta itu med detta direktiv. Denna siffra var inte känd vid tidpunkten för direktivets antagande - inte i mitt land och inte i något land; så frågan är: kan vi uppnå bättre och mer effektiva konsekvensbedömningar? Inte bara konsekvensbedömningar av kostnader med en övergripande siffra, utan konsekvensbedömningar när det gäller nackdelarna med att inte göra något ställt mot förtjänsterna med att göra något.
För det andra undrar jag om jag skulle kunna få be kommissionären att vara mycket modig, eftersom detta egentligen handlar om Wallströms diskussioner med ministerrådet. Ett av våra problem är inte bara att kommissionen inte utarbetar några konsekvensbedömningar, utan att medlemsstaterna inte är ärliga om sin förmåga att införa den lagstiftning som de undertecknar. Vad vi egentligen behöver är ett system med vilket varje medlemsstat vid ett rådsmöte får frågan om huruvida de kan följa den lagstiftning som dess ministrar är i begrepp att underteckna eller inte. En mycket bra början vore det nya direktivet om förpackningsavfall. Jag är säker på att alla medlemsstater vill sända sin minister till Bryssel för att samtycka till miljödirektiv, och det är just det som är vårt problem. De samtycker alldeles för mycket men de gör alldeles för litet, och detta avloppsvattendirektiv återspeglar det problemet.
Jag skulle vilja gratulera fru Sornosa till att ha utfört detta betänkande så väl. Vi hade många problem med att få ut informationen från kommissionen, av den enkla anledningen att kommissionen inte hade informationen, eftersom medlemsstaterna inte hade gjort den tillgänglig.

Wallström
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill tacka Europaparlamentet och speciellt föredraganden María Sornosa Martínez för det arbete som hon och parlamentet har lagt ner på den här resolutionen.
Vatten är ett av de områden som jag som miljökommissionär prioriterar, och jag är särskilt intresserad av denna fråga. Ett renat avloppsvatten är ett av de viktigaste verktygen för att skydda våra vatten och människors hälsa.
Jag har gått igenom uppgifterna om medlemsstaternas genomförande av direktivet och delar väldigt många av de synpunkter som parlamentet framför i sin resolution. Vattenkvaliteten i större floder och i många sjöar har förbättrats, men de flesta medlemsländer har ändå inte gjort tillräckligt eller också har de agerat för sent. De har också varit sena med att lämna information om direktivets genomförande, vilket har bromsat kommissionens bedömningsarbete.
Vi har från kommissionens sida använt en rad styrmedel för att se till att direktivet genomförs. Det rör sig om traditionella styrmedel - dit hör rättsliga åtgärder, som numera också kan innefatta bötesföreläggande - och ekonomiskt stöd inom ramen för EU:s fonder. För närvarande driver vi överträdelseförfaranden mot sju av 15 medlemsstater. Ytterligare förfaranden kommer att inledas.
De nya styrmedlen fokuseras på att höja medvetandenivån hos allmänheten och på utbyte av kunskaper och information. För ett år sedan anordnade vi ett s.k. name, fame and shame-seminarium. Jag har också beställt omfattande rapporter om direktivets genomförande. Detta går utöver vad kommissionen enligt lag har skyldighet att göra. Rapporterna, tycker vi, skall vara skrivna på ett lättfattligt sätt och vara tillgängliga för allmänheten.
Kommissionen har redan hörsammat de flesta kraven i resolutionen. Så är fallet när det gäller rättsliga åtgärder för att se till att direktivet genomförs, offentliggörande av uppgifter om medlemsstaternas genomförande av direktivet, även rättsfall, villkoret att kraven i direktiven skall vara uppfyllda för att man skall kunna få ekonomiskt stöd, utvecklingen av ett omfattande övervaknings- och bedömningssystem knutet till Geographical Information System och sist men inte minst samarbetet med och stödet till kandidatländerna.
Talmannen. -
Tack, fru kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

