Четвърта конференция на ООН относно най-слабо развитите страни (разискване) 
Председател
Следващата точка е разискването относно изявленията на Съвета и на Комисията относно Четвъртата конференция на ООН, посветена на най-слабо развитите държави.
Жолт Немет
Г-н председател, Европейският съюз е поставил като своя приоритетна задача успешното реализиране на Четвъртата конференция на ООН, посветена на най-слабо развитите държави, която ще се проведе в Истанбул в периода 9-13 май 2011 г. Европейският съюз счита, че тази конференция ще предостави огромна възможност за увеличаване на подкрепата за най-слабо развитите държави (НРД).
Съветът съвсем неотдавна прие заключения, които ще бъдат използвани като насоки за участниците в преговорите от страна на ЕС в процеса на подготовка и по време на самата конференция. Даването на предимство на НРД е необходимост в нашите общи усилия за постигане на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР). Ето защо поддържаме своя сериозен ангажимент към подкрепата за приобщаващото и устойчиво развитие на всички НРД, които представляват най-бедният и слаб сегмент на международната общност и за които е характерна също висока уязвимост, що се отнася до външноикономически сътресения, природни и причинени от човека бедствия и заразни болести.
Решително подкрепяме резултати, съсредоточени в области и мерки, които биха могли да прибавят стойност по отношение на специалните потребности на НРД и които следва да отразят поуките, извлечени от Брюкселската програма за действие от 2001 г., чрез провеждане на конференция относно ЦХР и определяне на конкретни цели и задачи за НРД. Един дългосрочен ангажимент чрез подновено партньорство с НРД, включващ подходящи мерки, е от съществено значение в нашия бързо променящ се свят.
Европейският съюз счита, че резултатите от Истанбулската конференция следва да обхванат по-специално три основни цели: първо, борба срещу уязвимостта и нестабилността на НРД и по-нататъшно укрепване на тяхната устойчивост на сътресения; второ, създаване на благоприятна среда за устойчивото развитие на НРД; трето, насърчаване на устойчивия и приобщаващ икономически растеж на НРД. Тези цели ще продължават да са водещи за Европейския съюз в хода на диалога му с НРД през всички етапи на подготвителния процес и по време на самата конференция.
Европейският съюз винаги е бил начело на усилията на международната общност в подкрепа на НРД и е най-големият донор на тези държави. Той винаги е бил онзи партньор за развитие, който най-успешно е изпълнявал своите ангажименти, особено по отношение на достъпа до пазари, правилата за произход и облекчаването на дълговото бреме. Постигнал е значителен напредък по отношение на Официалната помощ за развитие (ОПР), а също и на съгласуваността на политиките за развитие.
През последното десетилетие някои НРД постигнаха добър икономически растеж и напредък в развитието; все пак признаваме, че общо взето напредъкът е неравномерен. Предстои още много работа, особено в Африка на юг от Сахара и в държавите, които са нестабилни и в условия на конфликт. По тази причина ЕС неотдавна отново потвърди своя ангажимент, в рамките на общия ангажимент към ОПР, да постигне съвместната цел на повишаване на заделените средства за НРД от 0,15 на 0,20 % от брутния национален доход (БНД).
Най-слабо развитите държави носят основната отговорност за собственото си развитие, а една помощ от страна на общност донор следва да бъде основана на инициатива и пълна ангажираност от страна на държавите получатели. Европейският съюз подчертава и взаимната зависимост между общия напредък на НРД и подобряването на качеството на управление, демокрацията, зачитането на правата на човека и равенството между половете.
В заключение, същевременно сме твърдо убедени, че всички държави имат отговорността да помагат на развиващите се държави да излязат от бедността и да постигнат напредък по посока осъществяването на ЦХР. Напредъкът на НРД е взаимосвързан с качеството и съгласуваността на политиките на техните партньори за развитие. Ето защо интензивните усилия следва да бъдат насочени към повишаване на резултатността и ефективността на механизмите за предоставяне на помощ и към изпълнение на поетите ангажименти. Европейският съюз неколкократно призова и други донори да изпълнят тези ангажименти. Бързоразвиващите се икономики също следва да предоставят своя дял от помощта за НРД.
Щефан Фюле
Г-н председател, Комисията е поела ангажимент към успеха на Четвъртата конференция на ООН в Истанбул, посветена на най-слабо развитите държави, като дава нов политически тласък на приобщаващия растеж, устойчивото развитие и намаляването на бедността в най-слабо развитите държави (НРД). Това наше убеждение и този наш ангажимент са изразени в заключенията на Съвета, приети миналата седмица на 31 март, относно насоките за участие на ЕС в предстоящата конференция, посветена на НРД. С голяма радост отбелязвам и че Парламентът ще бъде силно представен в делегацията, която ще присъства на тази конференция.
Много от НРД са постигнали напредък в своето развитие, но напредъкът е неравномерен и предстои още много работа. Твърде малък брой НРД излизат от тази категория - повечето изостават в процеса на постигане на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР). Ние - и донорите, и НРД - трябва да извлечем важни поуки от успеха, който са постигнали част от НРД, както и от прилагането на Брюкселската програма за действие.
Глобалното партньорство и взаимната отговорност са от жизненоважно значение за успеха на конференцията. Развитието е съвместно предизвикателство. Развиващите се държави носят основната отговорност за собственото си развитие чрез създаване и прилагане на подходящи политики и постигане на добро управление.
Що се отнася до НРД, ЕС е техният партньор за развитие, който най-успешно е изпълнявал своите ангажименти, особено по отношение на достъпа до пазари, правилата за произход и облекчаването на дълговото бреме. Европейският съюз е най-големият донор на НРД и е постигнал значителен напредък по отношение на Официалната помощ за развитие (ОПР), като през последното десетилетие е утроил своята помощ за тези държави.
В Истанбул ЕС ще призове и останалите донори и партньори за развитие да последват този пример, да поемат същия ангажимент със същия стремеж. Развитите държави имат отговорността да помагат на развиващите се държави да излязат от бедността. В условията на глобално партньорство бързоразвиващите се икономики също следва да дадат своя дял от приноса.
Устойчивото развитие и дългосрочният справедлив и приобщаващ растеж са от съществено значение за всяка от тези държави. Частният сектор има да изиграе решаваща роля в това отношение и би могъл да има огромно въздействие върху живота на гражданите чрез създаване на благосъстояние и заетост.
Възможностите на търговията като двигател на растежа и заетостта са значителни. Независимо от това ЕС иска да подчертае взаимната зависимост между напредъка на НРД и правата на човека, равенството между половете, демокрацията, доброто управление, мира и сигурността.
Напредъкът на НРД е взаимосвързан с равнопоставеността и съгласуваността на политиките на партньорите за развитие. Ето защо интензивните усилия следва да бъдат насочени към повишаване на резултатността и ефективността на механизмите за предоставяне на помощ, а също и към съгласуваност на политиките за развитие.
Председателството вече обяви три приоритета, затова позволете само да добавя, че конференцията следва да разгледа също и въпроса за излизането на държавите от категорията НРД. Европейският съюз ще настоява за по-систематизиран механизъм за предоставяне на концесии с гъвкави срокове и за оказване на подкрепа на държавите, излизащи от тази категория. Комисията е убедена, че този нов тласък през следващото десетилетие ще доведе до значително увеличаване на броя на държавите, излизащи от категорията НРД.
Eleni Theocharous
Г-н председател, г-н министър, г-н член на Комисията, както съвсем правилно се изразихте, г-н Немет, заключенията на Съвета, заедно с ангажиментите, поети от Европейския съюз, трябва да бъдат придружени от ефективни мерки в подкрепа на всеобщите усилия. Разбира се, представителството на Европейският парламент на конференцията на ООН в Истанбул, посветена на най-слабо развитите държави (НРД), ще бъде "въоръжено" с добре изготвена резолюция със становища, изразяващи удовлетворение. Налице е обаче проблем със статута на представителството, тъй като, в качеството си на наблюдатели, те няма да могат да се намесват пряко, а според мен Комисията и председателят Барозу биха могли да се намесят по решаващ начин, за да променят създалото се положение. Растежът и сигурността на Европейския съюз и контролът на миграционните вълни не могат да бъдат постигнати с близо един милиард граждани, живеещи в бедност и нищета.
Изглежда, че усилията за развитие на НРД трябва да бъдат преразгледани, тъй като, въпреки че НРД също имат вина, механизмите, използвани за прекъсване на омагьосания кръг на бедността, очевидно са неефективни.
Бих подчертала, че богатствата на НРД се експлоатират от външни субекти и че дефицитът на демокрация, корупцията и несигурността са преобладаващи характеристики на тези държави. Всичко това води до липса на основни инфраструктури в секторите на образованието, здравеопазването, транспорта, комуникациите, първичното производство, селското стопанство, банковото дело и публичната администрация. Мисля, че тези механизми биха могли да бъдат приети в Истанбул, за да се подобри подходът към проблема с бедността.
Thijs Berman
Г-н председател, икономическият растеж от 7 %, много по-големият брой деца, посещаващи начално училище, увеличеният брой държави, чиито граждани настояват за демокрация - в най-слабо развитите държави (НРД) в Африка беше постигнат голям успех през последните 10 години. Тези държави работиха за по-добро управление и задвижиха собствените си финансови ресурси. Конкретният принос на богатите държави беше облекчаване на дълговото бреме и осигуряване на наличието на ваксини. Въпреки всичко това все още не сме постигнали своята цел, тъй като бързият икономически растеж в най-бедните държави не вървеше ръка за ръка със съразмерно намаляване на бедността.
Списъкът с най-бедните държави остана почти непроменен в продължение на десетилетия. Броят на хората, преживяващи с по-малко от един щатски долар на ден, се е намалил, но броят на хората, преживяващи с по-малко от два щатски долара на ден, остава непроменен. Богатите държави поддържаха корупционни режими, вместо да обмислят справедливо разпределение на ресурсите. Ето защо е абсурдно и цинично да се говори, че развитието не се осъществява. Не сме му предоставили достатъчно възможности.
Конференцията на ООН в Истанбул ще трябва да стигне до определени заключения вследствие на това. Необходимо е да се обърне много по-голямо внимание на равномерното разпределение на богатството в самата група на най-бедните държави. Това ще осигури стабилност и справедливо разпределение на богатството, ще уталожи напрежението и ще донесе мир. Социалната справедливост също ще направи много повече за осъществяване на икономическото развитие, отколкото неравенството на диктатурите, управлявани от малобройна елитарна клика. Демократичните държави постигат справедливо разпределение на богатството много по-бързо, отколкото диктатурите. Доброто управление ще ни приближи до постигане на Целите на хилядолетието за развитие.
Трябва да направим повече и за общественото здраве. За семейство в бедна държава една болест означава финансова катастрофа. Там боледуването е лукс, който никой може да си позволи. Ето защо трябва да работим за финансиране на здравеопазването чрез здравно осигуряване, така че да има на разположение не само ваксини, но също и добри болници и клиники.
Charles Goerens
Г-н председател, в периода 1980-2011 г. световният брутен вътрешен продукт (БВП) се е увеличил с 19 000 милиарда щатски долара. Това увеличение би следвало да означава, че имаме достатъчно средства да премахнем крайната бедност. Но стига толкова цифри.
По отношение на политиката "подобряването на положението в по-голямата част от бедните държави" е израз, който не звучи особено ясно. Затова трябва да направим ясен избор в няколко направления. Първо, трябва да включим най-бедните държави като цел в нашите програми за сътрудничество.
Второ, което е следствие от първото, трябва постепенно да се оттеглим от бързоразвиващите се държави. Китай, основният кредитор на Съединените щати, разполага с достатъчно средства, за да се справи с бедността, преобладаваща на нейна територия.
Трето, нуждаем се от здраво партньорство с най-слабо развитите държави. Те трябва да свършат по-голямата част от работата. Всичко, което можем да направим, е да им съдействаме със своите умения, с експертния си опит и с политическата си воля. Нищо повече или по-малко от това не можем да направим.
Бих искал да направя един последен коментар: след като сме най-големият донор, следователно от нас, в качеството ни на Европейски съюз, зависи и да поемем водещата роля на тази конференция.
Nirj Deva
Г-н председател, искам да благодаря на г-жа Theocharous за това, че повдигна въпроса за статута на Европейския парламент на международните конференции: ние сме една от трите взаимосвързани институции на Европейския съюз и трябва да разгледаме този въпрос много бързо или ще се появи проблем. Ние сме най-големият донор на най-слабо развитите държави (НРД) в света; през последните няколко години утроихме предоставяната от нас помощ, но бедността не беше намалена, а се увеличи.
Преди десетина години Паскал Лами и комисията по развитие започнаха инициативата под надслов "Всичко освен оръжие" ("Everything but Arms"). Постепенно Парламентът превърна мотото на тази инициатива в "Каквото и да е, само не селскостопански предприятия" ("Anything but Farms"). Понастоящем НРД в света не разполагат с промишлен капацитет - те имат селскостопански капацитет. Ако наистина сте заинтересувани от премахването на бедността и искате да помогнете на тези хора, трябва да увеличим техния търговски капацитет. Не помощите, а търговията ще намали бедността. Но за да се намали бедността и да се увеличи търговията, трябва да увеличим техните възможности да изнасят всичко, което могат, което включва селскостопанска продукция, рибни продукти и т.н. Ние обаче не го правим.
Въведохме строги стандарти, което е много важно за здравето на европейския потребител, но с това не помагаме да се увеличи капацитетът на НРД. Затова от общо 51 държави само три са излезли от категорията НРД. Трябва да положим по-големи усилия - в противен случай само заблуждаваме както себе си, така и тези държави.
Gabriele Zimmer
Г-н председател, бих искала да запитам представителите на Съвета и на Комисията защо считат, че трябва да разглеждат този въпрос с помощта на надути фрази. Не мисля, че помагат на когото и да било, като не излизат с конкретни изявления в духа на това, че в периода на подготовка за Истанбулската конференция държавите-членки и Европейският съюз следва най-сетне да изпълнят изцяло своите ангажименти, както и че не можем да толерираме поведение от страна на държавите-членки, при което те все повече бягат от отговорност.
Недопустимо е, че един милиард души все още гладуват, повечето от тях в най-слабо развитите държави (НРД), с други думи - най-бедните държави в света. Недопустимо е също и че по-голямата част от нашата помощ за развитие не отива за подкрепа и развитие на селското стопанство. Делът, разходван с това предназначение, спадна рязко през последните години, а същевременно един милиард души гладуват. Малко по малко започвам да си мисля, че думите ни, изразяващи надежда НРД да станат по-устойчиви на сътресения, са израз на циничен подход.
Призовавам ви да предприемете специфични мерки за справяне с тези проблеми и да поемете конкретни ангажименти за предоставяне на реална помощ на НРД.
Philip Claeys
(NL) Г-н председател, предстоящата конференция на ООН, посветена на най-слабо развитите държави (НРД), е добра възможност да се проведе разискване относно това, дали помощта за развитие има някакъв смисъл или всъщност е безсмислена. Всеизвестният аргумент за количеството предоставена помощ - т.е. предположението, че колкото по-голяма е предоставената помощ, толкова по-голямо е и икономическото развитие - беше напълно дискредитиран.
Бих искал да използвам своето време за изказване, за да цитирам думите на кенийския икономист Джеймс Шиквати, изказани пред "Der Spiegel online" на 7 април 2005 г. Цитатът е следният: "Помощта за развитие служи, за да поддържа големите бюрократични системи, насърчава корупцията и самодоволството и учи африканците да просят, вместо да бъдат независими". Край на цитата.
Освен това помощта за развитие отслабва местните пазари и е причина за изчезването на предприемаческия дух - на онзи дух, от който толкова силно се нуждаем. Независимо колко абсурдно може да прозвучи, помощта за развитие е една от причините за проблемите в Африка. Ако Западът спре да изпраща тези средства, обикновените африканци няма дори да го забележат. Единствено правителствените служители ще бъдат тежко засегнати. Така че, вместо да даваме още пари, има необходимост от по-малко корупция, от повече предприемачество и повече увереност в собствените сили.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Thijs Berman
(NL) Г-н Claeys, бихте ли се съгласили с мен, че външнополитическите интереси на богатите западноевропейски държави и на Съединените американски щати доведоха до задържането на големите диктатори на власт, а оттам - и до честите провали на помощта за развитие, защото тази помощ в крайна сметка отиваше не там, където трябва, и защото не направихме нищо, за да се справим с този проблем, а защитавахме идеята да се поддържа "стабилност", която в действителност дори не заслужава да бъде наречена така, както беше доказано в Северна Африка и Близкия изток? Да се застъпим за демокрацията означава да се застъпим за демократите в развиващите се държави и да оставим диктаторите да бъдат свалени, като същевременно поддържаме потока на помощта за развитие.
Philip Claeys
(NL) Г-н Berman, да, наистина отчасти съм съгласен с казаното от Вас. Наистина ние носим вина за факта, че някои диктатори имаха възможност да останат на власт. Имам предвид например европейската политика спрямо Куба, при която станахме свидетели как на Фидел Кастро се гледаше като на партньор, с когото може да се прави бизнес. Подобни неща наистина следва да останат в миналото и да водим диалог само с хора, които са избрани по демократичен път и които освен това имат силата и властта да установят демокрация в собствената си държава.
Filip Kaczmarek
(PL) Г-н председател, изразът "най-слабо развити държави (НРД)" възникна преди 40 години, за да помогне на развитите държави и други донори да дадат определение за онези държави по света, които имат най-голяма нужда от помощ. Определението "най-слабо развити държави", употребявано от ООН, не се основава изключително на равнището на доход на глава от населението, а взема под внимание човешкия капитал и проблемите в областта на икономическото развитие. Географското разположение на тези държави е много характерно, тъй като по-голямата част от тях се намират в Африка. Ето защо Европейският съюз съвсем правилно обръща специално внимание на този континент.
Основен проблем е това, че броят на държавите, определени като НРД, става все по-голям, докато същевременно държавите, развити до такава степен, че могат да излязат от тази група, са само три. Именно затова конференцията на ООН следва да обърне сериозно внимание на това, как да приложим ефективна, измерима и лесна за проследяване стратегия за излизане на държавите от категорията НРД. Радвам се, че Европейската комисия и Съветът имат предложения, които биха могли да подпомогнат този процес. Едно от тях е насърчаването на приобщаващото развитие. Известно ми е, че у част от колегите този израз буди безпокойство, тъй като не са убедени, че растежът ще бъде наистина приобщаващ. От друга страна обаче, без растеж няма да увеличим икономическия потенциал на развиващите се държави.
Kriton Arsenis
(EL) Г-н председател, г-н член на Комисията, нуждаем се от ясна цел, която да може да бъде приета на конференцията в Истанбул, и тази цел следва да бъде намаляването наполовина на броя на най-слабо развитите държави (НРД) спрямо настоящия им брой. Това изглежда съвсем очевидно, но през последните 30 години едва три от тези държави са съумели да излязат от категорията НРД.
За да постигнем тази цел, трябва да изпълним своите ангажименти и да повишим своя принос от 0,15 на 0,20 % от годишния ни брутен национален доход (БНД) към помощта за развитие за тези държави. Също толкова важно е да се гарантира съгласуваност на политиките за развитие. Не можем да даваме пари на тези държави, от една страна, а от друга, по същество да крадем от тях чрез нечестни търговски споразумения между тях и ЕС. Трябва да изплатим собствения си валутен дълг, което означава също и да инвестираме в тези държави, с цел както тяхното адаптиране към и борба с изменението на климата, така и изплащането на нашия дълг, натрупан от несправедливата ни Обща селскостопанска политика. За да направим това, трябва да насърчим продоволствения суверенитет на тези държави, като подкрепим традиционните селскостопански политики, местните ресурси, местните земеделски култури и местните пазари, и предотвратим спекулативните атаки, заграбването на земи и монопола върху производството на семена, заплашващи всички нас и по-специално тези слаборазвити държави.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Nirj Deva
(EN) Г-н председател, питам се дали уважаемият господин ще се съгласи с мен - тъй като той използва много силна дума, "крадем" - че крадем от развиващите се държави. Пример за това би могъл да бъде фактът, че даваме 2 милиона евро на един малък остров на атлантическото крайбрежие за развитието на неговото рибарство, за 7 000 тона риба тон, а после продаваме същата тази риба по европейските улици за 235 милиона евро. Значи превръщаме 2 милиона евро в 235 милиона евро. Ето това правим с нашата политика в областта на рибарството.
Kriton Arsenis
(EL) Г-н председател, г-н Deva е прав. Споразуменията в областта на рибарството между Европейския съюз и трети държави до голяма степен са въпрос, който трябва да бъде преразгледан в дълбочина. Споразуменията са необходими, но ЕС, при сключването на тези споразумения в областта на рибарството с въпросните държави, има необходимост и да ги сключи по възможно най-приложимия начин. Трябва обаче и да проверяваме дали финансовите средства, които предоставяме за рибарството, са достатъчни и дали се разходват като помощ за развитие, за да укрепим най-после тези държави, така че да могат да излязат от категорията НРД.
Marek Henryk Migalski
(PL) Г-н председател, г-н Немет не е прав в оптимистичната си нагласа по отношение на излизането на държавите от статута на най-слабо развити държави (НРД), докато г-н Deva, г-н Kaczmarek и г-н Arsenis са прави в изказването си, че през последните десет години едва три държави - Ботсуана, Кабо Верде и Малдивските острови - са излезли от тази група. Това означава, че на практика главната причина за бедността е политиката, тъй като съществуват твърде богати държави, който не разполагат с никакви природни ресурси, като например Швейцария и Япония, а от друга страна, има и държави, които изобилстват с природни ресурси, но независимо от това са бедни. Това означава, че причина за бедността е политиката, а не обратното. Следователно, заедно с предоставянето на помощ за НРД и търговията с тях, ролята на Европейския съюз следва да се състои в оказване на политическо съдействие, водещо до стабилизиране и демокрация в тези държави. Именно това трябва да направим.
Elena Băsescu
(RO) Г-н председател, Четвъртата конференция на ООН, посветена на най-слабо развитите държави, предоставя добра възможност за преразглеждане на международната политика за подпомагане на търговията. Тази група държави среща финансови затруднения на фона на световните икономически промени в резултат на финансовата криза. Постоянното покачване на цените на основни хранителни продукти е сериозен проблем, който не може да бъде пренебрегнат.
Основната цел на стратегията за подпомагане на търговията е да се повиши местната и международната конкурентоспособност на 48 държави. В това отношение би следвало да подчертая важността на премахването на бедността и ефективното разходване на финансовата помощ, предоставена като част от процеса на постигане на Целите на хилядолетието за развитие. Мисля, че би било от полза да подтикнем развиващите се държави да се включат в този процес като резултат от опита, който имат в областта на преустройството на структурите за търговска дейност.
Мария Неделчева
(FR) Г-н председател, напредъкът на най-слабо развитите държави (НРД) е отражение на собствените ни политики за развитие и на тези на международната общност. Повишаването на броя на държавите, определени като НРД, е ясен признак, че е дошло време да преразгледаме собствените си политики, собствените си инструменти и ресурси. Най-бедните държави са силно предразположени към войни, кризи и широко разпространена бедност. Следователно е от съществено значение да продължим своята работа за изграждане на мир, стабилност, демокрация и зачитане на правата на човека.
Следва да се вземат под внимание още три елемента. Първо, трябва да преразгледаме външните фактори, като корупцията, липсата на демократични гаранции и наличието на пропуски в правата на собственост, които са причина тези държави да останат слаборазвити.
Второ, трябва да подобрим икономическия си подход, като предоставим по-голяма помощ за селскостопанските производители, за малките и средните предприятия и за правилното разходване на държавните средства с оглед на създаването на нови инструменти.
В заключение, трябва да направим своите инструменти за предоставяне на помощ по-целесъобразни и да гарантираме тяхната съгласуваност с Целите на хилядолетието за развитие. Ако приспособим общите политики за развитие така, че да отразяват реалните потребности на всяка държава и по-голямото участие от страна на частния сектор и гражданското общество, ще можем по-добре да отговорим на предизвикателствата на следващото десетилетие.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Г-н председател, преди десет години в Брюксел държавите донори се споразумяха за Програма за действие за най-слабо развитите държави (НРД). Сега определяме цели за премахване на крайната бедност в тези държави.
На всички ни е ясно, че НРД страдат най-много от последиците от световната криза, независимо дали тя е икономическа, финансова, екологична или причинена от покачване на цените на хранителните продукти.
Независимо от това днес, десет години по-късно, все още не сме постигнали целите, които си поставихме, и само две от тези 48 държави, съставящи групата на НРД, са успели да излязат от статута на НРД.
Намираме се в решаващ момент. На предстоящата Четвърта конференция на ООН в Истанбул, посветена на НРД, свършената досега работа ще бъде преразгледана и ще бъде съставена нова програма за действие.
Трябва да подновим своя ангажимент към НРД и да покажем, че за десет години сме извлекли поуки от предходния период и сме в състояние да окажем ефективна, качествена подкрепа, която ще ни позволи да постигнем своите цели не през 2021 г., а през 2015 г., като изпълним Целите на хилядолетието за развитие.
Catherine Stihler
(EN) Г-н председател, приветствам и трите ключови области - уязвимостта на най-слабо развитите държави (НРД), устойчивото развитие и насърчаването на икономическия растеж. Въпреки това исках да запитам дали продоволствената сигурност ще бъде част от обсъжданията.
Беше спомената Африка на юг от Сахара; понастоящем 80 % от селскостопанските производители в този регион са жени. Ако можем да помогнем за разработването на по-добри селскостопански технологии, като инвестираме в най-уязвимите в света стопанства и им помогнем сами да се прехранват, можем да дадем огромен принос към здравето и благоденствието на най-бедните в света.
Пожелавам на делегацията успех на конференцията, но също така очаквам с интерес доклада с обратна информация, който ще чуем от всички присъствали на конференцията.
Norica Nicolai
(RO) Г-н председател, твърдо съм убедена, че Парламентът носи отговорност за резултатите, постигнати от Европейския съюз като част от проекта, насърчаващ всеобща солидарност в борбата с бедността. Същевременно категоричното ми убеждение е, че ние сме членове на Парламент, който носи отговорност за разходването на парите на европейските данъкоплатци. Бих искала да положа усилия да приема идеята, че тази конференция трябва да предостави, включително и на нас, възможност да оценим модела на солидарност, който насърчавахме. Защото ако разгледаме така наречените от нас "по-слабо развити държави", ще видим, че бедните държави си остават бедни, а богатите държави поддържат определен жизнен стандарт.
Трябва да преразгледаме модела, който използваме за предоставяне на помощ, както и самата подкрепа, която оказваме, тъй като всички сме под заплахата тази помощ да стане пагубна за държавите, които я получават.
João Ferreira
(PT) Г-н председател, по време на това разискване обсъдихме най-бедните и най-слабо развити държави в света. Това включва близо 50 държави, чиито граждани страдат поради последиците от провалите на няколко последователни опита да се приложат препоръките от няколко последователни конференции на ООН. Това не е неумолима съдба, нито неизбежни природни ограничителни или принудителни условия, станали причина за бедността в тези държави; точно обратното - няколко от тях всъщност са твърде богати на природни ресурси.
Причината е по-скоро в несправедливия и нехуманен характер на една система, която е доминиращият в световен план модел за икономическа и социална организация и която се поддържа от неравностойни отношения, създаващи и разпространяващи форми на неравенство. Това е резултатът от свободната търговия, от финансовата дерегулация, от незаконното, но позволено изтичане на капитали към данъчни убежища, както и от войните и конфликтите, подклаждани от спорове за национални ресурси. Възможността за еманципиране на тези народи и за развитие на техните държави се крие в разрушаването на основите на тази система, в една истинска и основана на солидарност политика на сътрудничество и помощ за развитие.
Щефан Фюле
Г-н председател, според мен това интересно разискване показва, че всички ние имаме еднакви общи цели. Това е отразено и в предложението за обща резолюция, внесено от политическите групи. По-специално искам да спомена следните основни цели, общи за всички нас: първо, конференцията следва да бъде ориентирана към постигането на резултати, а Европейският съюз трябва да изпълни своите ангажименти.
Целта на всичко това е да се окаже подкрепа на държавите, така че те да могат да излязат от статута на най-слабо развити държави (НРД). Поехме ангажименти по отношение на достъпа до пазари и облекчаването на дълговото бреме, както и запазването на дял от Официалната помощ за развитие (ОПР) за НРД. Очевидно съгласуваността на политиките за развитие следва да даде принос във всички области на политиката в подкрепа на борбата на НРД с бедността. Както г-жа Stihler съвсем правилно подчерта, следва да бъде дадено предимство на продоволствената сигурност, селското стопанство и инфраструктурата. Наистина, както подсказа г-н Deva, търговията играе много важна роля.
Всички признахме, че НРД носят основната отговорност за собственото си развитие, поради което има необходимост от по-ефективна данъчна система и по-добро управление в областта на данъчното облагане, с цел увеличаване на местните ресурси в тези държави.
И накрая, въпреки че на практика не носят никаква отговорност за изменението на климата, НРД ще бъдат най-тежко засегнати от това изменение, а ние имаме задължението да им помогнем да се адаптират към него.
В заключение, Парламентът вече даде своята голяма подкрепа за каузата на НРД и аз съм сигурен, че този процес ще продължи.
Жолт Немет
Г-н председател, относно общата сума на Официалната помощ за развитие (ОПР), бих искал да подчертая, че след 2002 г., когато пое своя ангажимент към Конференцията в Монтерей, Съветът отново заявява необходимостта от мобилизиране на всички други налични ресурси за финансиране на развитието - предимно местни ресурси, допълнени от жизнеспособни новаторски финансови механизми - и от подкрепа от страна на развитите държави, частния сектор и бързоразвиващите се икономики.
В своите последни заключения, от април 2011 г., Съветът подчерта, че Европейският съюз сериозно обмисля предложенията за новаторски финансови механизми със значителен потенциал за генериране на приходи, с цел гарантиране на предвидимо финансиране за развитие, особено за най-бедните и най-уязвимите държави. Съгласен съм с мнението на г-н Фюле по отношение на практическото значение на изпълнението на нашите ангажименти в рамките на Европейския съюз, а също и със забележките му относно важността на увеличаването на възможностите за търговия между най-слабо развитите държави и Европейския съюз.
Председател
Внесени са шест предложения за резолюцияв съответствие с член 110, параграф 2 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването ще се проведе в четвъртък, 7 април 2011 г., от 12,00 часа.
