Faktorer som bidrar till ökat stöd för terrorism och en ökad rekrytering av terrorister (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Gérard Deprez för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om de faktorer som bidrar till ett ökat stöd för terrorism och ett ökat stöd för rekrytering av terrorister.
Gérard Deprez
föredragande. - (FR) Herr talman! Det betänkande från utskottet för medborgerliga rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som jag i dag har äran att lägga fram för er har sitt ursprung i ett förslag som lades fram vid slutet av 2005 av vår kollega Antoine Duquesne, som jag nu vill berömma.
Jag vill också påpeka att merparten av arbetet med detta betänkande har utförts av vår kollega Jaime Mayor Oreja, som av skäl jag inte kan avslöja här beslöt att dra tillbaka sitt namn efter omröstningen i utskottet.
När det gäller innehållet i det betänkande som har lagts fram för parlamentet anser jag att det kan sammanfattas genom att dess många delar grupperas i fyra huvudteman.
Tema nummer ett är hotets allvar och ständiga närvaro. Det är ett obestridligt faktum att terrorismen i allmänhet och framför allt jihadterrorismen nu är ett av de allvarligaste hoten mot EU-medborgarnas säkerhet. De blodiga attackerna mot Madrid 2004 och London 2005, för att inte glömma alla de andra försök som sedan dess har förhindrats, vittnar alla om den ständigt närvarande och allvarliga karaktären hos detta hot. Detta gör att kampen mot terrorismen måste fortsätta att vara en av EU:s och medlemsstaternas prioriteringar, vilket också betonas i betänkandet.
Emellertid, och detta är det andra temat i betänkandet, måste denna beslutsamma kamp mot terrorismen föras på ett särskilt sätt. Det finns grundläggande principer som måste respekteras. Annars kommer vi att förvanska de grundläggande värderingar som styr våra samhällen. Kampen mot terrorismen måste föras på grundval av obetingad respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, framför allt religionsfriheten och rätten till en rättvis rättegång.
Samtidigt, och framför allt när det gäller jihadterrorismen, är det viktigt att skilja mellan kulturer och religioner å ena sidan och terrorism å den andra. Flertalet muslimer, och man får inte glömma att de har varit de huvudsakliga offren för terrorismen i Irak, Afghanistan och Pakistan, har ingenting att göra med extremisterna. Vi måste bekämpa de grupper som förvanskar den religion de påstår sig följa.
Slutligen, om vi utgår från principen att hat och frustration är två av de faktorer som driver fram radikaliseringen, påminns medlemsstaterna i betänkandet om att bekämpandet av alla former av diskriminering, framför allt de åtgärder genom vilka man försöker att integrera minoritetsgrupperna är prioriterade politiska mål som ska genomföras för att främja lugn, tolerans och goda förbindelser i vårt samhälle.
Det tredje temat gäller de åtgärder som speciellt inriktas på att förhindra terroristverksamhet. Samtidigt som det finns en lång lista over rekommendationer för medlemsstaterna inom detta område betonas i betänkandet behovet av större vaksamhet mot propagandaplatser, framför allt via Internet, platser där man organiserar predikningar och audiovisuella media i allmänhet.
Det fjärde temat gäller repressiva åtgärder. Här måste tydligen en åtgärd betonas framför alla andra, eftersom den säkert kommer att ge upphov till stora meningsskiljaktigheter. Den presenteras i punkt 10 i betänkandet och i den föreslår man att utvidga räckvidden av definitionen för terroristhandlingar till rättfärdigandet av terrorism. Samtidigt som jag inte är säker på om termen "rättfärdigande” är lämplig här - personligen anser jag att det på franska hade varit bättre att använda termen ”beröm” eller ”försvar” för terrorism - och om det inte hade varit bättre att ändra termen kommer jag att vara intresserad av att se hur parlamentet reagerar i morgon på den något känsliga punkt som rör själva kärnpunkten i debatten, nämligen hur man ska kunna skilja mellan säkerhet, grundläggande rättigheter och yttrandefrihet.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Att hantera radikalisering med ökat våld är kärnpunkten i kommissionens politik mot terrorismen och därför välkomnar jag det betänkande som diskuteras i dag och de mycket viktiga frågor som behandlas i det. Jag välkomnar också framstegen i det interinstitutionella samarbetet med att erkänna den stora utmaning vi står inför för att utveckla en sammanhängande EU-politik genom vilken vi kan förhindra, avbryta eller upphäva radikaliseringsprocesser.
Efter en rad initiativ under de senaste åren sedan mitt första meddelande om detta ämne i september 2005 kommer ett meddelande att läggas fram till rådet och parlamentet i juli detta år, där goda rutiner i medlemsstaterna kommer att framhävas och där konkreta rekommendationer för framtiden kommer att göras. Jag noterar att det i betänkandet finns en rekommendation till kommissionen i detta avseende.
Vi har under de senaste tre åren ägnat tid och resurser åt en bättre förståelse av detta fenomen, dess tendenser, manifestationer och dynamik. Vi har beställt fyra olika jämförande undersökningar som nu håller på att slutföras. Vi har skickat ett frågeformulär till alla medlemsstater och håller nu på att analysera de svar vi har fått. Vi har organiserat en konferens om utbildningens roll för att förhindra radikalisering, där lärare, religiösa ledare och politiker träffades för att utbyta nya idéer.
Vi håller för närvarande på att utarbeta meddelandet. De första tre undersökningarna, om utlösande faktorer, berättarteknik och mobiliseringsteknik, ska godkännas under nästa månad. En fjärde undersökning om det civila samhällets engagemang (de bästa metoderna) kommer troligen att offentliggöras ungefär samtidigt som meddelandet antas i juli. De viktigaste resultaten kommer i detta skede att ha införlivats i meddelandet. En analys av det frågeformulär som har skickats till medlemsstaterna pågår och kommer också att införlivas i övervägandet om meddelandet.
Därför kan vi nu formulera vår politik med mycket djupare insikt i problemen. I vårt meddelande kommer viktiga frågor att behandlas som den berättarteknik som används av våldsamma radikala personer och radikaliseringen i fängelser och på andra känsliga platser. Vi kommer också att tala om utbildningens roll och om det civila samhällets engagemang för att motverka radikaliseringen.
Ledamöterna är säkert medvetna om att vi, när det gäller uppvigling, har lagt fram ett förslag till ändring av rambeslutet om att bekämpa terrorismen som är en del av det "terrorismpaket” som introducerades i november förra året. Avsikten med detta instrument är att i rambeslutet införa brott som är parallella med dem som behandlas i Europarådets konvention om förhindrande av terrorism: offentlig provokation, rekrytering och utbildning för terrorism, inklusive via Internet, och framför allt instruktioner på Internet om hur man tillverkar hemmagjorda bomber.
Kommissionen är starkt engagerad i att stödja offren för terrorismen. Vi har sedan 2004 visat vårt stöd genom ekonomisk hjälp till många projekt för att hjälpa sammanslutningar av offer för terrorismen och för att främja Europamedborgarnas solidaritet. Vi avser att 2008 inrätta ett europeiskt nätverk av sammanslutningar av offer för terrorismen för att företräda offrens intressen på europeisk nivå och för att stärka Europamedborgarnas solidaritet med offren för terrorismen.
För att hantera terroristhotet på europeisk nivå är det slutligen helt nödvändigt att genomföra en global förebyggande politik gällande de faktorer som leder till radikalisering och rekrytering för att utforska dess djupgående orsakerna under det att vi aldrig rättfärdigar terroristiskt uppträdande. Jihadterrorismen är fortfarande det största hotet mot de demokratiska samhällena, inklusive tusentals miljoner hederliga muslimska människor i EU och i många andra delar av världen.
Manfred Weber
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr vice ordförande, mina damer och herrar! Jag tycker att det är sorgligt att vi måste hålla ännu en debatt om terrorism. Radikalisering och terrorism rimmar illa med EU. Unionen vi bygger är en tolerant union. Därför är det alltid sorgligt när vi måste diskutera den här frågan.
Åtskilliga saker förenar oss. Terrorismen ses som ett stort hot. Rekryteringen måste stoppas. Vi måste respektera grundläggande rättigheter. Dialog är nyckeln till tolerans. Vi måste vara särskilt uppmärksamma på Internet, i synnerhet dess betydelse för kommunikation.
I vår utrikespolitik anser vi att det är ytterst viktigt att bekämpa terrorismen. Vi behöver bättre tjänstenätverk inom EU för att kunna garantera att vi kan bekämpa radikalisering och terrorism. Jag skulle framför allt vilja tacka kommissionens vice ordförande för hans förslag och för hans sammanfattning.
För min grupp är det därför en stor sorg att man inte tog vår föredragande Jaime Mayor Orejas utsträckta hand och att vi inte kunde uppnå en kompromiss i slutet av processen. Då det bland annat finns förslag om att stryka punkterna om att kränkningen av individuella rättigheter och rättsstatsprincipen leder till terrorism och att skolor och religiösa centrum ska sättas under särskild kontroll samt att man ska stryka referenserna till jihadterrorismen, har vi i PPE-DE-gruppen fastställt ett antal huvudpunkter inför morgondagens omröstning.
Om vi vill bekämpa ett hot måste vi veta varifrån det kommer. Därför måste vi fastställa att jihadterrorismen är den största utmaningen och ange det i betänkandet. Om det stryks kommer vi inte att kunna rösta för betänkandet. Vi kommer inte att stödja någon ytterligare urvattning av det. Därför hoppas jag att vi kan uppnå ett gott resultat vid morgondagens omröstning.
Claudio Fava
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka mina kolleger och omedelbart säga att vi uppriktigt var tvungna att arbeta med ett betänkande som fick en dålig start, som gav blandade budskap och som innehöll svaga förslag. Jag anser att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har gjort ett anmärkningsvärt arbete när de återställde betänkandets meningsfulla och konkreta politiska profil.
Den grundläggande förutsättningen delades givetvis av oss alla. Den våldsamma radikaliseringen av individer och grupper under de senaste åren har synliggjort en av de största svagheterna i vårt rättssystem och utgjort ett av de våldsammaste angreppen på våra demokratiska institutioner. Det är av yttersta vikt att vi bekämpar radikaliseringen. I det här avseendet ger EU:s insats ett mervärde eftersom den bidrar till harmonisering. Om vi förenar våra instrument kommer vi att ha en samling instrument som vart och ett har sin egen inneboende svaghet.
Det här är dock en ny utmaning som kräver välbalanserade ansträngningar. Dessutom får vi inte ge efter för den naturliga, mänskliga frestelsen (som är oundviklig på grund av de attacker vi har drabbats av efter den 11 september) att generalisera, att bygga fästning Europa eller att åsidosätta en prioritering som är central för EU:s integrationsprocess, nämligen att garantera de grundläggande rättigheterna.
Därför anser vi att det är mycket viktigt att röra sig i de tre riktningar som fastställts i betänkandet. Det första steget är att upprätthålla de grundläggande rättigheterna och rättstatsprincipen, i synnerhet - som Franco Frattini sa - religionsfriheten och yttrandefriheten. Om inte dessa rättigheter garanteras kommer såväl hela idén om EU som integrationsprocessen, vilken framför allt baseras på EU-medborgarnas grundläggande rättigheter, att bli ett misslyckande.
Vi måste stärka det rättsliga samarbetet så att vi kan göra upp med de radikala, våldsamma och organiserade fraktionerna. Vi behöver en fullständig harmonisering av terroristbrott på gemenskapsnivå, och vi borde även inkludera punkten om försvaret av kriminell verksamhet i förslaget från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. Självfallet behöver vi också omsorgsfullt förebyggande arbete. Vi måste angripa de orsaker och faktorer (det är meningslöst att påstå annat än att de är oerhört talrika) som leder till radikalisering av olika grupper i våra samhällen. Det innebär att man expanderar rättigheten till medborgarskap, till aktivt medborgarskap, med andra ord en form av medborgarskap som inbegriper ansvar och deltagande i det politiska livet. Dessutom måste vi i större utsträckning föra dialog med religiösa rörelser.
Som vice ordföranden sa måste vi också kämpa för och skydda de miljontals, tiotals miljoner EU-medborgare som utövar en annan religion än vår egen, liksom de muslimer som inte är EU-medborgare men som alltid har levt efter reglerna i vår demokrati och följt våra lagar. Därmed förtjänar de vår fulla respekt.
För det sista måste vi skapa en dialog som verkligen ”utgör en civilisationernas allians” och inte en ”konflikt mellan civilisationer”. ”Civilisationernas allians” - jag avslutar nu, herr talman - är inte en term som vi har lånat från en politisk polemik, utan det är en term som har myntats av FN:s säkerhetsråd. Den uttrycker ett större ansvar och en stor förpliktelse för parlamentet och för våra gemenskaper. Jag anser att det är av yttersta vikt att vi behåller termen i morgondagens resolution.
Ignasi Guardans Cambó
för ALDE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag anser att betänkandet, utöver dess aktuella format, är balanserat och oerhört viktigt. Dessutom behandlar det en fråga som numera är alltför välkänd för oss.
Det kan inte vara någon tvekan om att terrorismen är ett politiskt fenomen och vi är alla medvetna om att den har en politisk dimension. Likväl ligger orsakerna bakom terrorismen, eller snarare orsakerna till varför människor blir terrorister långt bortanför detta. Det fastställde Jaime Mayor Oreja, i sitt första betänkande, på ett sätt som till en början var ytterst diskutabelt. Efter många möten och ändringar kom han dock fram till ett resultat som var helt och håller acceptabelt, även för hans egen grupp.
Jag skulle vilja vittna inför parlamentet, på samma sätt som man kan vittna i rätten, om att det inte är sant att Jaime Mayor Orejas utsträckta hand avvisades. Jag skulle kunna vittna om det under ed om det var parlamentets praxis. Det är inte sant. Anledningen till att man nu skapar hinder för betänkandet känner Europeiska folkpartiet och gruppen bäst till. Jag kan vittna om möten på Jaime Mayor Orejas kontor där vi accepterade 99 procent av det som vi kommer att rösta om i morgon. De kan inte säga till oss att vissa frågor har ratats eller att erbjudandet har avslagits, eftersom det bara är deras förvrängning av sanningen.
Vilken ställning Europeiska folkpartiet kommer att ta i morgon förblir därför ett mysterium, och utan tvekan kommer det att bidra till att försvaga det gemensamma politiska budskap vi vill förmedla. Därför vill jag beklaga mig över deras attityd. Jag anser att om man säger att problemet är att ordet jihad måste försvinna från ett stycke när det sedan finns med i tre stycken och det dessutom står i skäl H att den sortens terrorism vi främst tar itu med utan tvekan är jihad letar man efter ursäkter som inte håller.
Hur som helst talas det i betänkandet om frihet - religionsfrihet, tankefrihet och till och med frihet att förkasta en social modell - men det klargörs att EU varken kan acceptera anstiftan till terrorism, hat eller förstörelse av samhällets grundpelare med religionen som förevändning.
Staten är försedd med instrument för att kunna försvara sig och sina invånare. Den kan i själva verket helt och hållet införliva den rättigheten polisiärt och rättsligt. Samtidigt kan den fortsätta dialogen, deltagandet och arbetet för en total integration av människor som en dag kan bli så fanatiska att de skulle kunna attackera sitt eget samhälle, det samhälle som de har integrerats i, eller helt enkelt deras eget samhälle, eftersom dessa människor ofta faktiskt föddes bland oss.
Det är kontroversiellt, och min grupp har diskuterat detta, i vilken utsträckning den nuvarande lagstiftningen är eller inte är tillräcklig. Begrepp som försvar och rättfärdigande av terroristhandlingar är nödvändiga för vissa, medan de avfärdas av andra som en potentiell, överdriven inskränkning av yttrandefriheten. Därför tar min grupp ställning för att inte ändra lagen ytterligare och att förkasta begreppet försvar.
Under alla omständigheter, och jag avslutar nu, herr talman, välkomnar jag betänkandet. Jag hoppas att Europeiska folkpartiet åter överväger och reflekterar över det stöd det skulle kunna ge innehållet. Som riktlinje för en global politik välkomnar jag att kommissionen bedriver en politik där polisstyrkor har ett nära samarbete i hela Europa och där man vidtar åtgärder som under ytan ger ett resultat som respekterar allas och envars rättigheter.
Ryszard Czarnecki
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag parafraserar Hemingway och säger ”Fråga inte vem terroristens klocka klämtar för, den klämtar för dig”. Efter attackerna i Spanien för fyra år sedan och i England för tre år sedan är det ett ytterst relevant budskap. Om Oriana Fallaci - en landsman till kommissionsledamot Franco Frattini - hade kunnat läsa dokumentet som vi diskuterar i dag är det mycket troligt att hon skulle ha blivit chockad. Oriana Fallaci var en framstående italiensk intellektuell som var känd för att vara kompromisslös och kontroversiell. Hon ansåg att islamiska terrorister representerar islam i ett nötskal och utgör kvintessensen av islam.
Uppenbarligen kan Europaparlamentet ha en annan åsikt i frågan. Det är dock värt att överväga varför muslimska terrorister kan samla så mycket stöd i EU:s medlemsstater bland unga människor av arabisk härkomst.
Jag stöder till fullo uttalandena om att kriget emot terrorismen kommer att förbli en prioritet för EU. Det är ytterst viktigt för oss att fokusera på terroristpropaganda som förmedlas via Internet. Jag skulle vilja tillägga att sändningar på arabiska på satellit-tv också kan användas för att främja radikal islam.
Georgios Georgiou
för IND/DEM-gruppen. - (EL) Herr talman! Tiden är på upphällningen. Likväl måste jag tala om för er att jag mottog betänkandet välvilligt eftersom jag uppfattade det som att det i huvudsak var begränsat till avslöjande å ena sidan och undertryckande å andra sidan.
Jag skulle vilja betona att vi först och främst borde ha tagit upp rekryteringen av terrorister. Granne med oss, i Mellanöstern, finns det en ”akademi” som producerar terrorister. Varför är det så? För 60 år sedan försökte inte vi i Europa att lösa deras problem och vi hade inte heller anledning att göra det.
I dag håller en liknande situation på att uppstå och jag är glad över att jag fick ordet nu, en dag efter Kosovos självständighet.
Ni vet att någonting liknande kan hända här igen. Tänk om Mitrovicas serber börjar göra motstånd i morgon eller, om ni så föredrar, att visa missnöje? Ska vi kalla dem terrorister?
Vi måste undersöka varför det finns terrorister som är beredda att attackera vårt europeiska system, som inte stöder dem.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Jag representerar Nordirland i parlamentet, ett område som, vilket alla vet, har lidit av grym terrorism under decennier. Utifrån den erfarenheten vill jag göra två inlägg i debatten.
För det första får vi aldrig ge efter för terrorismen utan vi måste bekämpa den. Om vi börjar förhandla med terrorismen och ge dess fångar särskild status och slutligen tidig frigivning, kommer vi snart att sluta på samma sätt som Nordirland med förhärdade terrorister mitt i regeringen. Eftergifter ökar bara terroristernas hunger - deras omättliga hunger.
Det andra inlägget jag skulle vilja göra är att jag anser att man i betänkandet ger uttryck för en naiv tro eftersom man hävdar att om vi är frikostiga mot terroristerna med så kallade ”mänskliga rättigheter” kommer vi att neutralisera dem. Det är visserligen fel med statliga övergrepp, men frikostighet stärker bara terroristernas sak. De är nämligen experter på att dra fördel av och missbruka alla mänskliga rättigheter medan de fortsätter att förneka sina offer den mest grundläggande rättigheten - rättigheten till liv.
På grund av terroristernas gränslösa mördarstrategier kräver ibland försvaret av samhället att man väljer mellan de ohämmade rättigheterna för terrorister och de oskyldigas rättigheter. Under sådana omständigheter har jag inga svårigheter att ta ställning för samhällets rätt att försvara sig mot terroristernas förmodade mänskliga rättigheter. Kampen mot terrorismen är de godas kamp emot de onda och, om det behövs, är terroristernas rättigheter underordnade samhällets rättigheter.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, herr vice ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! Jag måste inleda med att upprepa att den oavbrutna kampen mot terrorism måste bedrivas inom lagens räckvidd, med respekt för rättstatsprincipen och utan kränkningar av de grundläggande rättigheterna. Jag är inte säker på ifall terrorismen ärdet största hotet mot EU-medborgarnas säkerhet som det sägs i betänkandet, men jag håller med Gérard Deprez om att den definitivt är ett av huvudhoten. Jag anser att om vi underskattar hotet kommer det att hindra oss från att effektivt bekämpa det och från att öka våra medborgares säkerhet. Därför kommer jag att rösta emot ändringsförslagen.
Terrorismen påverkar inte bara medborgarna i de länder som utsätts för attacker, utan den hotar också alla andras säkerhet. Den sprider rädsla och terrorhot. Terrorismen är en irrationell manifestation av fanatism som inte tar hänsyn till livets värde och människans värdighet. EU och även kommissionsledamot Franco Frattini har prioriterat kampen mot terrorism högst. Vi behöver en global strategi som kan demontera terroristnätverken. I strategin måste vi inse värdet av förebyggande; med andra ord måste vi bekämpa rekryteringen av terrorister och alla de faktorer som gynnar våldsam radikalisering.
Det är viktigt att analysera och förstå orsakerna, grunderna och processerna som leder till radikalisering och terrorism, i synnerhet bland de unga i våra medlemsstater. Vi har definitivt misslyckats i integrationsprocessen. Jag instämmer i att man inom lagens räckvidd och med respekt för yttrandefriheten måste förhindra terroristpropaganda som syftar till att uppmuntra terroristhandlingar.
Slutligen måste jag hålla med Jaime Mayor Oreja om att ett initiativ från EU:s sida, i synnerhet inom detta område, inte kan och inte får användas som en plattform för att främja nationella valstrategier.
Inger Segelström
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Deprez för betänkandet och den helt nödvändiga diskussionen om terrorism. Jag tycker också att den hör väl hemma här nu när vi har inlett det interkulturella året.
Det jag däremot inte tycker beskrivs tillräckligt väl i betänkandet är orsaken till att människor, framför allt unga män, blir eller lockas bli terrorister och ställer sig utanför det demokratiska samhället. Om vi ser omkring oss kan vi inte blunda för den fattigdom som finns och de orättvisor som syns. Det är många unga som vi inte kan erbjuda vare sig utbildning, jobb, bostäder eller en framtidstro. Det är grogrunden för fanatism och till att unga lockas att engagera sig för sin grupps eller sitt folks ökade rättigheter. Det saknas en analys i betänkandet.
Jag vill särskilt uppmana er att rösta för ändringsförslag 12, eftersom terrorismpropaganda i dag vanligtvis bedrivs på nätet, något som för få av oss här ser eller har kontroll över. Detta är en generationsfråga, och vi måste få mer och bättre kunskap om och bli bättre på att förebygga rekrytering. I övrigt stöder jag PSE-gruppens ändringsförslag.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman! Ett stort tack till Gérard Deprez och Ignasi Guardans Cambó för deras kommentarer. Jag anser att de i hög grad ligger i linje med vår grupps ståndpunkt.
Betänkandet heter ”De faktorer som bidrar till ett ökat stöd för terrorism och en ökad rekrytering av terrorister”. Andra talare har välkomnat vår diskussion om terrorismen och det gör de rätt i. Det är dock inte första gången vi för den här diskussionen. Europarlamentet och EU som helhet har diskuterat hatets predikanter och man har vidtagit förebyggande åtgärder för att skära av pengaflödena till terroristorganisationer. Dessa åtgärder är säkerligen användbara.
I det avseendet menar jag att man har slagit an den rätta tonen i betänkandet. Jag anser att man överdriver en aning om man ser Internet som roten till allt det onda eller som en säker fristad. Det är utan tvekan ett medium som speglar de sociala tendenserna i lika stor utsträckning som det verkliga livet, och jag tycker inte att vi bör fokusera alla våra ansträngningar på att undertrycka det en gång för alla. Vi kommer helt enkelt inte att klara av det.
Följdfrågan är vad vi kan göra i stället. Vi har talat om audiovisuella tjänster och frågan som uppstår är varför inte EU agerar om vissa kanaler sänder hatprogram på EU:s territorium som riktar sig direkt till barn.
I till exempel ett av Hizbollahs program attackerar en figur som är förklädd till Musse Pigg - i någon form - judiska bosättare. Programmets syfte är att lära små palestinska barn om deras historia. Inte en enda medlemsstat ingrep för att sätta stopp för problemet. I stället hävdade Walt Disneykoncernen sina rättigheter till Musse Pigg och i slutet av serien mördades seriefiguren av en judisk bosättare.
Det här sändes på europeiskt territorium! Varför är Hizbollah ännu inte med på EU:s lista över terroristorganisationer? Vi har just haft en intressant diskussion med Dick Marty om ämnet. Jag anser att vi rent generellt måste skapa fler hinder om vi ska kunna kontrollera terrorismen som helhet. Vi måste givetvis även angripa terrorismens rötter i de berörda länderna, till exempel genom att inrätta hälsovårdssystem, infrastruktur och utbildningssystem. Vi bör inte låta terroristorganisationer som Hamas i Gazaremsan eller Hizbollah tillhandahålla dessa tjänster, eftersom dessa tillflyktsorter i samhället är just de platser som organisationerna rekryterar sina anhängare ifrån.
Bárbara Dührkop Dührkop
- (ES) Herr talman! Vi vill i vårt förslag till en rekommendation till rådet och kommissionen i dag ge ett bidrag till institutionernas och det civila samhällets ansträngningar att eliminera de faktorer som uppmuntrar till stöd för terrorismen och rekrytering av terrorister.
Herr Frattini, processen för att uppnå detta i parlamentet har varit lång och mödosam, men det kan inte vara någon tvekan om att det kommer att vara väl värt att rösta för det slutgiltiga resultatet i morgon. I förslaget fokuserar man på kampen mot islamistisk extremism. Det är ett nytt fenomen inom EU och det krävs resurser och ett visst mått av reflektion för att motarbeta det.
Det kan likväl även tillämpas på andra orsaker till terrorism, såsom när den används i patriotismens och flaggans namn. Vi skulle därför vilja be kommissionen att se försvar som sådant som ett brott i rambeslutet mot terrorism. Det skulle vara önskvärt att utvidga harmoniseringen av detta brott till de 27 medlemsstaterna fastän, jag upprepar detta, alltjämt med en ytterst samvetsgrann hänsyn till yttrandefriheten.
Undertryckande och förebyggande av radikaliseringen måste ske parallellt. Om vi vill förebygga radikaliseringen måste vi tillhandahålla utbildning och integration för de 13 miljoner muslimer som lever i EU och vi måste låta bli att stigmatisera dessa 3,5 procent av befolkningen. När det gäller EU:s utrikesrelationer uppmanar vi till dialog och inte till en konflikt mellan civilisationer. Av denna anledning hänvisar vi till ”civilisationernas allians” som antagits av FN och vi förstår inte varför vissa medlemmar bestämt förkastar detta.
I år är det Europeiska året för interkulturell dialog. Vi har ingen önskan att bidra till religionernas förstörelse. Vi måste uppmuntra socialt deltagande och dialog. Detta är några av förslagen i rekommendationen. Är de så destruktiva att talaren helt enkelt inte kunde bemöta dem?
Herr Weber, jag måste säga att Jaime Mayor Oreja visade brist på parlamentarisk hövlighet eftersom han inte förklarade för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor varför han röstade emot och därmed avslog betänkandet. Hans iver att informera parlamentet om det systematiska motståndet på nationell nivå säger en hel del om den tidigare talarens demokratiska ståndpunkt. En sådan attityd är inte särskilt användbar för oss om vi vill göra framsteg i demokratiska termer. Parlamentet följer inte inskränkta attityder, utan det handlar i konsensus.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Detta är enligt min mening ett bra betänkande, och jag instämmer i stort sett utan undantag i synpunkterna från min ordförande och politiske kollega Gérard Deprez. Jag håller däremot inte med honom och andra om antiterroristlagarnas egentliga räckvidd.
Jag anser inte att det tjänar något till att kriminalisera förhärligande eller försvar av terrorism. Jag anser också att begreppet ”rättfärdigande” är problematiskt. I anslutning till en diskussion tidigare med Dick Marty om svartlistningen av terrorister och frysningen av ekonomiska medel ansåg många av oss att lagstiftningen måste vara både rättvis och effektiv om den ska förbli trovärdig och hållbar och vinna allmänhetens stöd. Risken är mycket stor att om den straffrättsliga lagstiftningen i enlighet med förslaget utvidgas till att inte endast innefatta gärningar och avsikter utan även åsikter, synpunkter och till och med rena fantasier skulle tankar kunna stämplas som brottsliga.
Detta skulle kunna ha en avkylande effekt på yttrandefriheten. Om jag säger att jag förstår de turkiska kurdernas ilska och missnöje över att deras kultur, språk och identitet förtrycks och deras politiska strävanden motarbetas, innebär detta då att jag rättfärdigar Kurdiska arbetarpartiets (PKK) bombningar?
Det finns knappast en enda person här i parlamentet - kanske finns det förresten tyvärr en och annan - som inte skulle höja Nelson Mandela till skyarna. Afrikanska nationella kongressen (ANC) begick emellertid terrorhandlingar i kampen mot den ytterligt repressiva apartheidregimen. Det finns personer som nu är statsmän och har varit hedersgäster här i kammaren, vilka har ett förflutet som frihetskämpar.
Är jag därför blott och bart en inbiten liberal som enbart värnar om yttrandefriheten? Naturligtvis inte, men lagstiftningen måste vara effektiv. Vi kriminaliserar redan helt korrekt anstiftan till terrorism. Detta innebär att det finns gott om handlingsutrymme för att beivra beteenden och yttranden som syftar till att uppmuntra till terrorhandlingar.
Appellationsdomstolen, Storbritanniens näst högsta domstol, underkände förra veckan domarna mot fem män för innehav av jihadistiska skrifter, just av den orsaken att det inte kunde bevisas att det förelåg något uppsåt att uppmuntra till terrorism. De ursprungliga domarna i målet väckte ilska hos dem - huvudsakligen unga muslimer - som ville diskutera, debattera och kritisera Europas och USA:s utrikespolitik. Detta underlättar inte kampen mot radikalismen. Fallen har emellertid lett till förvirring och rådvillhet hos staten, och detta gagnar terroristernas sak.
Låt oss hålla fast vid anstiftan som grund för fällande domar. Låt oss inte förirra oss in i förhärligande och försvar.
Jan Marinus Wiersma
- (NL) Herr talman! Jag vill också uttrycka min uppskattning över det betänkande som vi nu har framför oss, liksom över kommissionsledamotens uttalande och det han vill åstadkomma. Även i mitt land Nederländerna ägnas mycket stor uppmärksamhet åt radikaliseringen och dess tragiska konsekvenser. I Nederländerna konfronterades vi själva med ett fasansfullt mord på en nederländsk tv-producent, som begicks av ungdomar med ursprung i dessa radikaliserade kretsar. Vi talar endast om en liten grupp, men deras gärningar kan få oerhörda konsekvenser. Vi måste samarbeta och se till att ingen möda sparas för att spåra upp och isolera grupper och enskilda ungdomar som kan tänkas utföra terrorattacker.
Som andra har konstaterat här i dag är det emellertid också oerhört viktigt att motarbeta radikaliseringen. Det handlar om att minimera den grupp som kan tänkas tillgripa våld. Det är emellertid inte så att radikaliseringen alltid mynnar ut i våld. Det är i vilket fall som helst illavarslande om ungdomar känner sig helt isolerade från samhället och avsäger sig allt samröre med det. Det handlar även enligt vår erfarenhet om att den politik som förs för att komma tillrätta med radikaliseringen ska inriktas mot de lokala myndigheterna. Det är givetvis viktigt undersöka vad som kan göras i fängelserna och mer allmänt på utbildningsområdet för att förhindra missbruk av Internet. Det är emellertid fortfarande i första hand de lokala myndigheterna som har möjlighet att vara aktiva i de olika samfunden och angripa orsakerna till radikaliseringen och spåra upp de ungdomar som befinner sig i riskzonen. Jag anser att EU och särskilt kommissionsledamoten har en avgörande betydelse i arbetet med att sammanställa erfarenheterna från olika städer. Förra veckan gjorde vår grupp en tjänsteresa till Rotterdam som är en stad där en hel del görs för att angripa och förhindra radikalisering och nå de grupper som kan tänkas vara mottagliga för den.
Vi måste också inleda en bredare dialog med de islamiska samfunden i våra länder. En del av de berörda ungdomarna kommer från dessa stora samfund, och om vi isolerar denna stora grupp kommer vi aldrig att nå den lilla gruppen. Vi måste därför få i gång en dialog och därvid utgå från att det stora flertalet islamiska samfund i samhället inte vill ha något samröre med det som uppfattas som en snedvriden tolkning av deras tro. Vi måste även i år, under Europeiska året för interkulturell dialog, satsa mycket på den breda dialog som förs av min grupp.
Olle Schmidt
Tack herr talman! Herr kommissionär! Det är nödvändigt att EU tydligt visar att kampen mot terrorismen är en solidaritetshandling, både symboliskt och praktiskt. Mer resurser behövs för att Europol tillsammans med våra nationella säkerhetstjänster ska kunna samarbeta och uppnå resultat. Det visar inte minst den senaste tidens oroligheter efter den återupplivade konflikten med Muhammedkarikatyrerna.
Som det har sagts här måste kampen mot terrorismen alltid bekämpas med lagliga och proportionella medel. CIA-flygningarna i Europa, användandet av tortyr som skenavrättningar och skendränkning, som CIA nu erkänner har skett, och inrättandet av särskilda hemliga fängelser måste med kraft fördömas. Här borde, herr Frattini, EU ha agerat mycket kraftfullare än vad som skett.
Det är bra att betänkandet tar ett bredare grepp och tar upp de faktorer som bidrar till ett ökat stöd och förnyad rekrytering för grupper som tillbakavisar våra samhällsmodeller till förmån för våld och sekterism.
Det faktum att gärningsmännen för de senaste årens fruktansvärda illdåd föddes, eller var uppväxta, i Europa var en brutal tankeställare för att vi också måste se på våra egna samhällen med mer kritiska ögon. Vi behöver dialog och en ärlig diskussion om vår integrations- och viseringspolitik. Här kan, och får vi inte, ducka för svåra frågor. Men en sak är självklar för mig. Det är våra värderingar som ska vara grunden för vår gemensamma lagstiftning. Den aktuella debatten om Sharialagen i Storbritannien visar att ädla syften kan stjälpa mer än hjälpa.
Vi måste också se till att den gemensamma lagstiftningen inte stör eller tränger undan viktiga grundlagar, bland annat vad gäller yttrandefriheten. I betänkandet talas det om att införliva en ny definition i rambeslutet, rättfärdigande av terrorism. Jag tror att det här är olyckligt. Inte för att det inte kan finnas anledning att se till att alla medlemsstater har goda lagar mot anstiftan, utan därför att det är svårt, för att inte säga omöjligt, att hitta en definition som skulle kunna tillämpas likartat och som inte skulle leda till svåra tolkningsproblem. På ena sidan står den viktiga uppgiften att hitta former för att bekämpa terrorism och rädda liv. På den andra sidan står yttrandefrihetsprincipen och ambitionen att hålla en hög nivå av rättssäkerhet i Europa. Det handlar om att finna en rimlig balans.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! När det har gått så långt att fanatiker har berövat oskyldiga människor livet och bombat demokratiska samhällen är det redan för sent. Ingen möda får därför lämnas ospard när det - som kommissionsledamot Franco Frattini säger - gäller det viktigaste av allt, nämligen förebyggande åtgärder. Dialog är en nyckel till tolerans och måste prioriteras. Vi behöver emellertid också ett utökat polissamarbete och ett ökat utbyte av uppgifter - alla tänkbara instrument som kan komma till användning såväl inom som utanför EU bör förstärkas.
Jag noterar med särskild tillfredsställelse att kommissionsledamoten har uppmärksammat vikten av att hjälpa offren. Det handlar inte endast om tolerans utan även om praktiska åtgärder. Jag vill betona att det är absolut nödvändigt att ha uppsikt över hatets förkunnare. Informationen måste emellertid därefter följas av åtgärder. Förhärligande av terrorism är aldrig acceptabelt, och därför krävs nolltolerans mot brott mot samhället.
Det är enligt min uppfattning ytterst beklagligt att nationell politik återigen i så stor utsträckning har kommit att prägla betänkandet i en fråga som här i parlamentet alltid har varit föremål för mycket seriösa diskussioner.
Manfred Weber
(DE) Herr talman! Jag har av kolleger i ALDE-gruppen blivit tillfrågad om hur PPE-DE-gruppen tänker rösta. Jag konstaterar än en gång att PPE-DE-gruppen står bakom 95 procent av innehållet i betänkandet. Jag vill också understryka att jag beklagar att de båda företrädarna för ALDE-gruppen och PSE-gruppen, mina spanska kolleger, i dag har gått till attack mot PPE-DE-gruppen. Jag beklagar att inrikespolitiska frågor hindrar oss från att komma överens i parlamentet.
Den som vill att parlamentet ska enas om ett viktigt beslut i morgon ber jag vänligen att rösta för PPE-DE-gruppens ändringsförslag. Vi förändrar inte innebörden i betänkandet, men vi tar bort tar bort den inrikespolitiska aspekten. Den som vill fatta PPE-DE-gruppens utsträckta hand har tillfälle att göra detta i morgon.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman! Det gläder mig mycket att ni återigen har låtit oss komma till tals, eftersom detta har hanterats annorlunda i en tidigare debatt. Hubert Pirker och jag är kanske inte alltid överens - vi munhuggs ofta, och vi gör det friskt och mer än gärna - men han har naturligtvis alldeles rätt i att dessa debatter inte ska missbrukas för inrikespolitiska ändamål. Det förrycker processen och leder endast till falska kompromisser.
Jag är övertygad om att de spanska kollegerna här i parlamentet kommer att ge ett annat svar. Jag vet endast av personlig erfarenhet att en sak som denna mycket ofta får genomslag i den nationella debatten. Jag är också tämligen trött på att vi - och detta är inte första gången - återigen blir slagträn i diskussionen mellan PPE-DE-gruppen och PSE-gruppen i dessa frågor. Jag är emellertid glad över att liberalerna har lyckats medla och fortfarande orkar engagera sig i denna krävande uppgift.
Vår kollega från Nordirland är tyvärr inte kvar här längre. Jag tycker att det är ganska magstarkt, eftersom han enligt min uppfattning yttrade något fullständigt ofattbart, nämligen att terrorister inte har samma grundläggande mänskliga rättigheter som alla andra. Det är emellertid just detta som skiljer oss från terroristerna - att vi anser att de mänskliga rättigheterna innefattar alla utan undantag. Vi får aldrig ge intrycket av att Europaparlamentet någonsin kan ha en annan uppfattning.
Ignasi Guardans Cambó
(EN) Herr talman! Eftersom debatten är viktig har jag en fråga till PPE-DE-gruppen. Frågan kom upp att om PPE-DE-gruppen skulle stödja betänkandet skulle den ta bort, och be övriga grupper att ta bort, samtliga inslag med anknytning till spansk politik. Jag skulle vilja fråga PPE-DE-gruppens företrädare vilket av gruppens ändringsförslag som har anknytning till spansk politik. Det kunde vara intressant att få reda på, och därefter kunde det offentliggöras vilket av PPE-DE-gruppens ändringsförslag som rör inrikespolitik. Är det hänvisningen till FN i ändringsförslag 1 som de vill ska utgå? Vill de ta bort en hänvisning till FN? Är detta spansk inrikespolitik? Man måste vara konsekvent. Den ende som försöker att göra inrikespolitik av detta är Jaime Mayor Oreja som inte ens hade hövligheten att infinna sig till denna sammanträdesperiod.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Jag skulle vara oerhört tacksam om någon av dem som stöder ändringsförslagen om att glorifiering ska kriminaliseras ville ha vänligheten att försöka bemöta mina synpunkter, som framför allt handlar om att jag befarar att yttrandefriheten kommer att få sig en törn och för det andra att jag inte vet hur de skulle kunna fås att fungera i praktiken.
Vad finns det för samband mellan att glorifiera en terrorhandling och att en annan terrorhandling utförs? Det tycks finnas juridiska problem, vilket också framkom i den brittiska appellationsdomstolen förra veckan, eftersom det inte föreligger något sådant direkt samband mellan glorifiering och en ny terrorattack som det givetvis finns mellan anstiftan eller åtminstone uppmuntran. Om man endast ”glorifierar” terrorattacker undrar jag vad det direkta sambandet är mellan detta och en annan handling som utförs?
Om man inte kan tydliggöra detta samband riskerar man att råka ut för bakslag i domstolarna och då hamna i ett mycket sämre läge än ursprungsläget. Jag skulle vara mycket tacksam om någon som faktiskt stöder en kriminalisering av glorifiering eller försvar kunde förklara detta för mig, eftersom jag inte har detta helt klart för mig.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag anser att kvällens debatt har haft mycket stor politisk betydelse. Jag anser också att vi tillsammans måste komma fram till en mycket bred politisk uppgörelse som kommer att ligga till grund för ett betänkande som hela mänskligheten, eller åtminstone det stora flertalet parlamentariska grupper, kan ställa sig bakom.
Jag tvivlar inte på att dagens terrorister försöker införa en ny typ av global diktatur. Vi fick uppleva mäktiga diktaturer på nära håll under förra århundradet, men detta är en diktatur som grundas på kränkningar av den viktigaste grundläggande rättigheten, nämligen rätten till liv. Det är dessutom uppenbart att denna strategi i förening med våld och hat tyvärr har utvecklats till en global strategi.
Vi måste därför inte endast reagera genom samarbete mellan polismyndigheter och informationscentrum utan också politiskt för att komma tillrätta med och undanröja orsakerna till terrorism. Jag anser, och flera av er har understrukit, att ett förebyggande arbete innebär att få ett slut på hatet och orsakerna till hatet utan att någonsin rättfärdiga våld, eftersom det skulle vara ytterst allvarligt om vi börjar rättfärdiga våldet. Vi måste få bukt med hatet utan att rättfärdiga våldet.
Någon talade om en kulturkonflikt. Enligt min åsikt lämnar denna teori en hel del övrigt att önska. Jag är personligen inte övertygad om att en kulturkrock är under uppsegling. Jag är övertygad om att det pågår en intern konflikt inom den muslimska världen, det vill säga en konflikt mellan en minoritet som tolkar det religiösa budskapet på sitt sätt och det stora flertalet muslimer som enligt min uppfattning är ett alltigenom fredsälskande folk som vill leva i en atmosfär av fred och tolerans. Om vi ska reagera politiskt är enligt min uppfattning den enda möjligheten att stödja de reformvänliga, fredsälskande muslimerna och bekämpa den minoritet som varken är reformvänlig eller fredsälskande.
Dessa åtgärder är helt och hållet politiska. Det handlar inte om polisiära åtgärder eller säkerhetsåtgärder. Jag har hänvisat till offrens rättigheter, och jag anser att det behövs ytterligare åtgärder på detta område. Offrens rättigheter måste beaktas i större utsträckning än hittills, och de måste få mer praktisk hjälp som - och detta är, försäkrar jag, min fasta övertygelse - inte endast innebär ekonomisk hjälp utan väl så ofta stöd till dem själva eller de efterlevande, till anhöriga till dem som fallit offer för mord och attacker och hjälpa dem att återinlemmas i samhället efter det fruktansvärda trauma de utsatts för. En annan rättighet för offren är att inte lämnas åt sig själva efter att ha överlevt en attack eller förlorat anhöriga eller nära och kära.
Någon menade att vi måste förstå orsakerna till terrorism. Jag håller med och har själv sagt samma sak, men jag anser att terrorgrupper, deras organisationer och metoder inte får sanktioneras i vårt försök att förstå dem. Förståelse är en sak. Att sanktionera gärningarna är en annan, och däremellan finns en grundläggande skillnad.
Jag vill avslutningsvis erinra om en synpunkt. EU skulle enligt min åsikt spela en betydelsefull politisk roll i världen om unionen kunde åstadkomma något hittills helt nytt. Detta något är att uppmana FN att äntligen anta den internationella konventionen om en definition av terrorism. Någon sådan definition finns fortfarande inte, vilket åsamkar oss en rad svårigheter utanför Europa. Europa har en egen definition av terrorism, men som ni vet har en del av de länder som är medlemmar av FN:s generalförsamling ännu inte godkänt vare sig innehållet i eller förfarandet för en FN-konvention om terrorism.
Jag anser att om Europa verkligen kan enas på detta område kan unionen åstadkomma något som liknar moratoriet för dödsstraff, det vill säga få FN att ta ställning till en viktig och väl underbyggd europeisk ståndpunkt och därmed ge global sanktion åt åtgärderna mot terrorism. Om terrorismen är global måste våra motåtgärder vara mycket bestämda men på motsvarande sätt globala.
Gérard Deprez
föredragande. - (FR) Herr talman! Jag vill framföra tre synpunkter som avslutning på debatten.
Den första handlar om att när vi lyssnar på kommissionsledamoten och de flesta debattdeltagare därefter är det omedelbara intrycket faktiskt att vi alla, när det gäller analysen av det som sker, allvaret i hotet och den avvägning som måste göras mellan förebyggande åtgärder och åtgärder som syftar till att få bukt med denna företeelse, i princip har samma uppfattning om hur saker och ting ska hanteras i praktiken, det vill säga vad vi måste analysera, vad vi måste förebygga och vad vi måste få bort.
För det andra har jag tyvärr känslan av att vi, när det gäller vissa inslag som framför allt är symboliska till sin karaktär, inte uppnår den nödvändiga samsynen i morgon, och efter att ha studerat listan över ändringsförslag beklagar jag detta, eftersom det förefaller mig som om de flesta åsiktsskillnader är av symboliskt snarare än konkret slag. Problemet är att dessa symboliska intressekonflikter skulle kunna tonas ned om partierna bestämde sig för att visa lite handlingskraft, vilket inte är något som direkt utmärker de politiska grupperna i parlamentet.
För det tredje har jag ett antal synpunkter som jag skulle vilja framföra till en del personer här i parlamentet, i första hand - och Alexander Alvaro håller med mig - till min kollega från Irland som anser att respekten för de mänskliga rättigheterna kan åsidosättas i kampen mot terrorismen. Jag vill påstå att detta är en synnerligen illavarslande inställning till de värderingar som vårt samhälle vilar på. Det finns en viss statschef, en europeisk statschef, som jag häromdagen hörde uttala sig i TV, som sa att han skulle beväpna sig med en kniv mot terroristerna och ta död på varenda en av dem. Denna speciella regim förgiftar nu sina motståndare, tillåter mord på sina journalister och genomför val som kan vara fria men möjligen också manipulerade. Om de mänskliga rättigheterna naggas i kanten i kampen mot terrorismen riskerar vi att det går oåterkalleligt utför med de demokratiska samhällena.
Vi har också tillfrågats direkt av Sarah Ludford om problemet med försvaret för terrorismen. Jag kan inte ge något särskilt djuplodande svar utan konstaterar endast att jag är föredragande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, vars villkor hon väl känner till, och att jag, när jag alldeles nyss framförde mina synpunkter, utgick från punkt 10 i det betänkande som utskottet antagit. I denna punkt sägs det klart och tydligt - och här vänder jag mig direkt till er, fru Ludford - att utskottet och därmed parlamentet bland annat uppmanar till förutsättningslösa debatter om en ändring av rambeslut si och så i syfte att därmed innefatta rättfärdigandet av terrorism i dess tillämpningsområde.
Detta var alltså inte något försvarstal från min sida, utan jag redogjorde endast för de slutsatser som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter enats om. Jag kommer ändå att svara henne direkt. När jag talar om försvar för terrorismen betyder försvar detsamma som anstiftan, och jag anser att anstiftan är ett brott.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag, 19 februari 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Lena Ek  
skriftlig. - Kampen mot terrorism får bara föras på ett sätt som hör hemma i ett öppet, demokratiskt och rättssäkert samhälle. Det är fundamentalt att hot mot det öppna samhället ska bekämpas med det öppna samhällets metoder.
Som balans till insatser och åtgärder måste vi värna om de mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen och inte falla undan för integritetsåtgärder.
Därför väljer jag att rösta nej till Gérard Deprezs rekommendation till rådet, om de faktorer som bidrar till ett ökat stöd för terrorism och en ökad rekrytering av terrorister.
Daciana Octavia Sârbu
skriftlig. - (RO) Samarbetet mellan EU:s institutioner i kampen mot terrorismen bör förbättras, eftersom företeelsen har blivit alltmer utbredd.
Jag anser att terrorismen har blivit det största hotet mot de europeiska värderingarna och den globala freden och stabiliteten. Om vi erinrar oss händelserna den 11 september 2001 eller det som inträffade i Madrid för några år sedan har vi den perfekta sinnebilden av skräck, fruktan och lidande.
De europeiska institutionerna borde sedan dess ha utarbetat en strategi för att få grepp om och lära känna, begränsa och undanröja sådana händelser. Vi måste ta initiativ till en så ingående undersökning som möjligt av detta - vi måste klargöra orsakerna, vad det är som föranleder detta raseri hos terroristerna och får dem att offra livet för att bli martyrer. Vi bör även ta reda på för vilka de blir martyrer, hur rekryteringen går till, vem som finansierar den och vad vi över huvud taget kan göra för att få bukt med detta.
För att ta reda på och i EU:s intresse få kontroll över detta bör EU:s institutioner se till att utarbeta en sådan strategi.
EU kommer på så sätt att till hela världen förmedla en bild av enighet och styrka.
