Framtiden för det strategiska partnerskapet mellan Afrika och EU inför det tredje toppmötet mellan Afrika och EU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden från rådet och kommissionen om framtiden för det strategiska partnerskapet mellan Afrika och EU inför det tredje toppmötet mellan Afrika och EU.
Olivier Chastel
Fru talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka er för att ni har gett mig möjlighet att få tala om det kommande toppmötet mellan Europeiska unionen och Afrika som jag vet att många av er är intresserade av.
Vid det första toppmötet som hölls i Kairo 2000 inleddes processen för samarbetet mellan kontinenterna och vid det andra toppmötet som ägde rum i Lissabon 2007 definierades det nya programmet för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Afrika. Vid det tredje toppmötet i Tripoli ska vårt strategiska partnerskap konsolideras vilket slutligen ska leda till konkreta resultat.
Det är i de frågor som rör fred och säkerhet som den ledande roll som Afrikanska unionen spelar är av störst betydelse. I Sudan var Afrikanska unionen först med att genomföra ett fredsbevarande uppdrag. I Darfur har Afrikanska unionen tack vare den panel som leds av Thabo Mbeki den ledande övergripande politiska rollen. De framsteg som nyligen har gjorts i förhandlingarna om ett ramavtal mellan nord och syd är ett viktigt steg mot en övergång till fred. Unionens insats under ett valobservationsuppdrag visar dessutom tydligt vår beslutsamhet att bidra till en övergång till fred i Sudan. I Somalia är AMISOM, Afrikanska unionens uppdrag i Somalia, den enda närvarande aktören på plats i Mogadishu.
När det gäller statskupper tillämpar Afrikanska unionen en strikt regel om nolltolerans vilken ger skydd och spelar en avgörande roll för att återupprätta konstitutionell ordning. Afrikanska unionen har blivit en organisation som inför normer, inte bara på detta område utan också när det gäller politisk ledning, på den afrikanska kontinenten och inom processen för ekonomisk integration. Organisationen tillhandahåller en politisk ram som gör det möjligt för dess medlemsstater och regionala ekonomiska gemenskaper att uppmuntra utbytet mellan länderna i Afrika och uppbyggnaden av den gränsöverskridande infrastrukturen. Hela portföljen för det nya partnerskapet för Afrikas utveckling, bland annat programmet för social och ekonomisk utveckling, håller för närvarande på att integreras till fullo.
Denna interna process går hand i hand med de reformer som införs i den internationella ledningsstrukturen för representationen i Afrika. Afrikanska unionen ligger långt framme i denna fråga om att koordinera de afrikanska positionerna på den internationella arenan. När det gäller klimatförändringarna har exempelvis Etiopiens premiärminister fått Afrikanska unionens mandat at tala på Afrikas vägnar på den internationella arenan.
Afrikanska unionen har blivit oumbärlig för Europeiska unionen i flera fall där vi har behövt lösningar och bidrag från Afrika, och det har gällt fredsbevarande insatser, migration, narkotikahandel, klimatförändringar såväl som Internationella brottmålsdomstolen. Afrika erbjuder också möjligheter för unionen att exempelvis utforska samarbetet på området för förbindelser rörande energi, vapenhandelsfördraget och framtidsutsikter som erbjuds av den privata sektorn, bara för att nämna några få områden. En särskild utmaning för samarbetet mellan Europeiska unionen och Afrikanska unionen är helt klart Internationella brottmålsdomstolen. Våra afrikanska partner har bidragit till upprättandet av den och deras samarbete har varit nödvändigt för att nå detta politiska mål, som är av största vikt för Europeiska unionen. De har dock varit kritiska till det sätt på vilket affären med Sudans president Omar al-Bashir har hanterats, och till att säkerhetsrådet inte tog initiativ till ett uppskovsförfarande, vilket har lett till att Afrikanska unionen har distanserat sig från domstolen. För unionens del är vi helt klart positivt inställda till domstolens oberoende och vi kan endast lämna frågan om ett eventuellt uppskovsförfarande i säkerhetsrådets händer. Vid nästa toppmöte kommer vi att tydligt uttrycka vår åsikt samtidigt som vi självklart är medvetna om att toppmötet säkert inte kommer att leda till några förändringar i Afrikanska unionens ståndpunkt som också framkommit med tydlighet.
Europa är Afrikas viktigaste partner. Politiskt, ekonomiskt, institutionellt samarbete och utvecklingssamarbete är alltid viktigare än alla andra regionala partnerskap eller förbindelser med en nationell regering. Unionen bör dock inte underskatta den snabba ökningen i de nya partnernas deltagande. Unionen bör glädja sig över detta nya sammanhang, men eftersom det påverkar förbindelserna mellan Europeiska unionen och Afrika önskar vi också att de välkända frågor som utgör våra trumfkort och som ger mervärde för att bättre samordning ska garanteras och situationer som är till fördel för alla ska prioriteras igen.
När det gäller unionen befinner vi oss i en institutionell situation som inte liknar någon annan i världen: två unioner som har regional integration som sitt mål och som vill bidra till upprättandet av ett multilateralt system för övergripande styrning. Afrikanska unionen ser med intresse på hur nya institutioner ska införas i enlighet med Lissabonfördraget. Ett Afrika som hyser tillförsikt och omges av flera partner och som för första gången, och faktiskt för första gången på länge, har lovande tillväxtperspektiv vill helt klart bli behandlat som en jämlike.
Förberedelserna för toppmötet går framåt. Diskussionerna med våra libyska värdar och våra motsvarigheter från Afrikanska unionen har varit till nytta. Flera ledare, både från Europa och från Afrika, har bekräftat att de kommer att delta på högsta nivå. De huvudsakliga diskussionerna på toppmötet kommer att röra de centrala ämnena: investeringar, ekonomisk tillväxt och skapande av sysselsättning, liksom flera angränsande sekundära ämnen. Vi hoppas att dessa diskussioner kommer att leda till konkreta resultat.
Deltagarna i den politiska dialogen på ministernivå, vilken ägde rum i Malawi, kunde sammanställa kommunikén från toppmötet, Tripoliförklaringen, och handlingsplanen för 2011-2013. Handlingsplanen utgör en fast grund för vårt framtida arbete och skapar en god balans mellan traditionella prioriteringar för utveckling - infrastruktur, millennieutvecklingsmålen, politiska teman - fred och säkerhet, demokratisk styrning och mänskliga rättigheter, migration, rörlighet, sysselsättning och de nya lovande samarbetsområdena som exempelvis förnybara energikällor, klimatförändringarna, informationsteknik och rymdteknik, för att bara nämna några få.
Slutligen vill jag säga till er på uppdrag av ordförande Herman Van Rompuy att jag varmt välkomnar parlamentets positiva deltagande i diskussionerna om de framtida förbindelserna mellan Afrika och Europeiska unionen, och jag välkomnar mötet mellan Europaparlamentet och det pan-afrikanska parlamentet, vilket kommer att hållas den 27 november, strax före toppmötet. Detta möte kommer att vara ett utmärkt tillfälle för att utarbeta grundläggande rekommendationer för debatten i plenum vilken kommer att äga rum under toppmötet. Jag gläder mig också åt debatten här i dag, och jag ser med intresse fram emot era åsikter.
Andris Piebalgs
Fru talman! Att uppnå millennieutvecklingsmålen och få bukt med fattigdomen fortsätter utan tvekan att stå i centrum för partnerskapet mellan EU och Afrika. Samtidigt sträcker sig våra förbindelser mycket längre än så. Samarbetsmöjligheterna mellan de båda kontinenterna är enorma.
Europeiska kommissionen lade tidigare denna månad fram förslag på hur vi kan befästa förbindelserna mellan EU och Afrika, genom att förstärka dem och inrikta oss på en långfristig och socialt integrerande hållbar tillväxt. Toppmötet i Tripoli kommer att vara ett utmärkt tillfälle att diskutera olika sätt att förbättra vårt samarbete i dessa avseenden.
Kommissionen anser att den politiska och strategiska dialogen behöver utökas bortom traditionella utvecklingsscenarier. EU och Afrika måste samarbeta bilateralt och samverka på det internationella planet för att främja våra gemensamma intressen: motverka klimatförändringarna, närma oss millennieutvecklingsmålen och främja fred och säkerhet, demokratiskt styre och mänskliga rättigheter.
Syftet är att se till att båda sidorna gemensamt kan ta itu med de globala utmaningar som kommer att dominera dagordningen vid toppmötet och bereda marken för ett effektivare samarbete som gynnar båda parterna.
Med tanke på att toppmötet betonar investeringar, tillväxt och skapande av arbetstillfällen behöver vi också komma överens om hur vi ska samarbeta för att komma till rätta med efterverkningarna av den ekonomiska och finansiella krisen. Detta kommer framför allt att ett mer företagsvänligt och investeringsvänligt klimat främjas. Det blir ett tillfälle att titta närmare på lovande områden som t.ex. förnybar energi, informations- och kommunikationsteknik, vetenskapligt arbete och annat. Inom just dessa områden har Afrika enorma behov samtidigt som EU har mycket att erbjuda. Vi kan också bygga på gemensamma framgångar hittills: fred och säkerhet, och regional integration.
Denna ambitiösa agenda kräver att vi bygger vidare på framgången med toppmötet i Lissabon 2007 och de resultat som sedan dess har uppnåtts genom den gemensamma strategin EU-Afrika och dess första handlingsplan. Med utgångspunkt från våra lärdomar uppmanas båda sidorna att göra mer för att komma till rätta med den rådande splittringen i fråga om strategiska ramar och finansieringsinstrument. Bättre synergieffekter mellan EU:s strategier, särskilt när det gäller Afrika söder om Sahara och Medelhavsområdet, bör tas fram för att garantera riktig samstämmighet och ökad effektivitet och öppenhet. Dessutom krävs bättre intern samordning i medlemsstaterna och att alla berörda parter - Europaparlamentet, det civila samhället, den privata sektorn - är aktivt delaktiga.
För att kunna nå ett bättre resultat bör handlingsplanen för perioden 2011-2013 prioritera aktiviteter som har ett tydligt regionalt, kontinentalt eller globalt mervärde. Toppmötet blir en ypperlig möjlighet att utarbeta vägen framåt. Det kommer också att krävas förändringar från europeiskt håll, vilket innebär att vi kommer att behöva förbättra sättet på vilket EU styr förbindelserna med Afrika.
Jag anser att vi kommer att behöva fortsätta den här debatten efter toppmötet, men jag ser väldigt mycket fram emot dagens debatt så att vi är väl förberedda inför toppmötet.
Filip Kaczmarek
Fru talman! De gemensamma utmaningar som Afrika och EU står inför är tydliga och entydiga. Både Olivier Chastel och Andris Piebalgs har nämnt dem. De omfattar utan tvekan undanröjande av fattigdom, fred och säkerhet, demokrati och mänskliga rättigheter, globalt styre och klimatförändringar. Vi har även fastställt konkreta mål på internationell nivå - millennieutvecklingsmålen. Jag håller med Andris Piebalgs om att det faktiskt är ytterst viktigt för utvecklingssamarbetet och för Afrikas framtid att vi uppnår millennieutvecklingsmålen.
Vi har dessutom formulerat vissa ytterligare mål som är mycket viktiga för de ömsesidiga förbindelserna mellan EU och Afrika. Dessa är: att stärka kvaliteten på politisk styrning och att åstadkomma en effektiv, rättvis och hållbar förvaltning av naturresurser och ekonomiska resurser. Vi hoppas att partnerskapet mellan EU och Afrika, och deras gemensamma strategier och åtgärder, ska leda till konkreta resultat. Vi hoppas t.ex. att den ekonomiska utveckling som vi ser i många afrikanska länder ska främja social integration och minska fattigdomen och de sociala ojämlikheterna. Därför vill vi skapa förutsättningar för investeringar och handel och därigenom skapa nya arbetstillfällen. Vi hoppas också att denna utveckling ska vara hållbar, dvs. att den leder till skapandet av en effektiv, miljövänlig och konkurrenskraftig ekonomi.
En annan aspekt som säkert kommer att lyftas fram starkt under toppmötet är Afrikas enorma, hittills outnyttjade potential när det gäller förnyelsebar energi, däribland vattenkraft, solenergi, vindkraft, geotermisk energi och biomassa. Det är något som har en viss potential som hittills inte har utnyttjats fullt ut, och som i likhet med andra aspekter av Afrikas potential inte alltid är till fördel för Afrikas invånare. Betoning av god förvaltning och på utnyttjande av denna potential kommer att leda till, eller kan komma att leda till, kvalitetsförändringar.
Monika Flašíková Beňová
Fru talman! Det enda interkontinentala partnerskap som EU har upprättat är det strategiska partnerskapet med Afrika.
Efter att ha läst den text som kommissionen publicerade inför det kommande toppmötet kunde jag inte låta bli att känna att det lät nästan för positivt. Som om det var skrivet av någon som ville skönmåla läget.
Sanningen är dock allt annat än skön. Vill vi övervinna problemen måste vi tala om dem öppet. På den afrikanska sidan råder fortfarande upplösning. Afrikanska unionen har ett svagt politiskt mandat och den afrikanska kontinenten är fortfarande splittrad, även ekonomiskt. De ekonomiska partnerskapsavtalen mellan EU och afrikanska länder fungerar inte, och Afrikas regionala ekonomiska gemenskaper komplicerar hela situationen ytterligare.
Kort sagt är det svårt att tala om Afrika som en enhet. Å andra sidan har EU och medlemsstaterna inte någon enhetlig politik när det gäller Afrika, och intar ofta en utilitaristisk eller förmyndaraktig hållning gentemot partnerskap. Det vore därför bra om kommissionen även tog hänsyn till dessa aspekter i sin rapport.
Charles Goerens
Fru talman! Dessa tider, som har utmärkts av krisen, lämnar föga utrymme för beprövade metoder och för sådant som vi redan har hört förut. Om toppmötet mellan EU och Afrika inte ska vara förgäves måste det lyckas ta itu med de verkliga problemen. För övrigt, och detta är den absolut viktigaste aspekten, bör toppmötet förbättra utsikterna för den stora potential som finns på den afrikanska kontinenten.
Från Afrika förväntar vi oss ett tydligt budskap om att man ska förbättra sitt styre, sin förmåga att leverera mervärde och sin beslutsamhet att stoppa plundringen av kontinentens resurser. Vi förväntar oss också att Afrika ska påvisa för oss vilka hinder man inte kan undanröja av egen kraft.
Från EU förväntar vi oss att man ska utveckla sin lyssnarförmåga, sin delaktighet i Afrikas utveckling, sitt engagemang att befria den mörka kontinenten från politiskt och ekonomiskt slaveri såväl som handelsslaveri. EU har ett överväldigande ansvar på dessa områden.
Om toppmötet mellan EU och Afrika kan bidra till att bana väg för ett Afrika som är bättre representerat i säkerhetsrådet och i G20, och som har bättre förutsättningar att utrota fattigdom, har mötet inte varit förgäves.
Judith Sargentini
Fru talman! Förbindelserna mellan EU och Afrika är spända. Enligt mig beror detta inte enbart på den ekonomiska krisen utan också på vårt kortsiktiga i stället för långsiktiga sätt att tänka. Vill vi, på kort sikt, ha frihandel i hela Afrika och därför driva igenom det Europeiska partnerskapsavtalet (EPA) i alla länder, eller vill vi på lång sikt ha en stabil, växande ekonomi i Afrika som vi sedan mer frikostigt kan göra affärer med? Vill vi att de afrikanska migranterna ska stanna hemma nu, eller inser vi att våra inhemska befolkningar kommer att åldras och att vi då kommer att behöva arbetare? Vill vi undvika att nu betala för den globala uppvärmningen och de problem som den orsakar i Afrika, och senare konfronteras med ett destabiliserat land, eller kontinent, och stora grupper av flyktingar? Vill vi lättvindigt inleda en konflikt med Kina nu för att få tillgång till råvaror så fort som möjligt, eller vill vi fortfarande kunna njuta av Afrikas rikedom vid en senare tidpunkt? Och viktigast, hur ska vi se till att även Afrika långsiktigt kan njuta av sina egna råvaror? Hur ska vi se till att afrikanska medborgare kan ställa afrikanska ledare till svars? Toppmötet mellan EU och Afrika i Tripoli har trots allt visat oss att vi har att göra med ledare som har suttit vid makten länge: Bouteflika, dos Santos, Mugabe - man undrar om någon av dessa män tänker på sitt folks bästa? Det är frågor som vi måste finna svar på.
Nirj Deva
Fru talman! Afrika är den rikaste kontinenten i världen och dess befolkning den fattigaste i fråga om inkomst per capita. Hur är detta möjligt? Jag anser att kommissionsledamot Andris Piebalgs anslog den rätta tonen när han sade att det krävs konkreta åtgärder på regional och kontinental nivå.
Vad som krävs för att nå dit är inte mer bistånd, som bara håller kvar folket i tvingande fattigdom. Vi behöver arbeta för att skapa ekonomisk tillväxt. Ekonomisk tillväxt kan bara komma från företagsamhet och utbildning, men utbildning och företagsamhet kan bara uppstå om instrumenten finns för att skapa ekonomisk tillväxt. Stora delar av Afrika har t.ex. ingen elektricitet, och därför har Afrika inte den rätta utbildningen, de rätta datorerna eller den rätta infrastrukturen för ekonomisk tillväxt. Vi måste få fram mer elektricitet i Afrika, vi måste ha rent vatten och en tryggad livsmedelsförsörjning. Det glädjer mig att Afrikanska unionen nu för en politik med nolltolerans mot statskupper. Hurra, som rådet sade.
Vad vi nu behöver göra är att se på Afrika som en modern, framskridande ekonomisk tiger och göra det möjligt för Afrika att snabbt förses med medel för att växa sig rikare.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Jag vill tacka Nirj Deva för hans inlägg, men jag vill fråga honom, när han säger att biståndet ska upphöra, om han inte håller med om att alla medlemsstater, däribland Storbritannien, bör hålla sig till tidsplanen för att uppnå FN:s millennieutvecklingsmål och ge 0,7 procent av sin BNI i bistånd fram till 2013?
Om inte, hur kan då hans önskan om rent vatten, tryggad livsmedelsförsörjning och utrotad fattigdom uppfyllas om inte det internationella samfundet uppfyller sina löften om stödnivåer?
Nirj Deva
(EN) Fru talman! Jag är mycket tacksam över den ärade ledamotens inlägg. Jag sade till parlamentet att bistånd inte kommer att minska fattigdomen.
Det är klart att jag stöder millennieutvecklingsmålen och jag välkomnar att den konservativa regeringen, trots att den har tvingats banta statsbudgeten, inklusive skolbudgeten, med ca 30 procent, har hanterat utvecklingsstödet fullständigt åtskilt och ökat det med 27 procent.
Jag är mycket tacksam mot Richard Howitt som gav mig möjligheten att ge uttryck åt denna utomordentliga konsekvens och generositet som koalitionsregeringen i London har uppvisat.
Men även om vi ökar budgeten med 27 procent och även om ni uppnår millennieutvecklingsmålen kommer vi inte att kunna undanröja fattigdomen i Afrika, inte förrän vi hjälper afrikanerna att bli rikare.
Europa har inte blivit vad det är i dag bara genom att utrota fattigdomen och leva på existensminimum. Det blev rikt genom att skapa välstånd. Inte förrän vi skapar välstånd i Afrika som kan bevaras och inte tas tillbaka kommer vi att lyckas.
Elie Hoarau
Fru talman! EU presenterar ofta de ekonomiska partnerskapsavtalen som en tillgång för de afrikanska länderna. Man misströstar dessutom när man ser att dessa avtal inte undertecknas snabbt.
Frågan är dock varför dessa länder inte skyndar sig att underteckna dessa avtal som är så förmånliga för dem. Tydligen går uppfattningarna isär när det gäller avtalens kvalitet, och så länge denna meningsskiljaktighet består kommer länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) inte att vilja underteckna dem.
Borde man inte fördjupa sig ytterligare i dialogen och förståelsen genom att lyssna till de farhågor och förväntningar som länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet uttrycker? Dessa länder vill prata om utvecklingsstrategier medan EU oftast svarar med att öppna upp marknaderna.
Det är detta lyssnande som den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen tillämpar. Jag anser att de övriga EU-institutionerna bör göra på samma sätt om vi vill få till stånd ett verkligt strategiskt partnerskap mellan Afrika och EU.
Giancarlo Scottà
Fru talman, mina damer och herrar! Det tredje toppmötet mellan EU och Afrika är en avgörande möjlighet att befästa förbindelserna mellan de båda parterna.
Under toppmötet kommer vi att tala om ekonomisk tillväxt, hållbar utveckling och politisk styrning och vi kommer att beakta flera frågor, bl.a. granskningen av jordbrukssektorn och livsmedelssäkerheten med hänsyn till millennieutvecklingsmålen.
För att kunna garantera allmän tillgång till livsmedel, bekämpa fattigdomen på landsbygden och förbättra kvaliteten inom jordbruksproduktionen krävs att olika producentorganisationer och branschorganisationer är delaktiga så att de kan vara engagerade och medvetna, och förbättra distributionen och hanteringen av naturresurser.
EU måste se till att dra nytta av dessa möjligheter för att utöka dialogen och samarbetet till stöd för regional integration i Afrika. Framför allt måste man bekämpa obalanserna och korruptionen inom samarbetsinitiativen. Regeringarnas ansvar får inte överskugga det civila samhällets ansvar och alla aktörer som är inblandade i strategier för hållbar ekonomisk och social utveckling måste garanteras delaktighet.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Vid toppmötet mellan EU och Afrika kommer konkreta initiativ för tillväxt och sysselsättning att diskuteras och det är bra. Men det är inte bra att ett löjligt projekt som den transafrikanska motorvägen byggs med hjälp av EU-stöd. Den 500 km långa vägen som planeras för 2012 och som kommer att korsa Tanzania och Kenya och passera tvärs igenom världens största viltreservat, Serengeti, är ett projekt som bör avslås. Varje år strövar miljontals vilda djur genom Serengeti för att komma till sina vattenhål i norr. Forskare varnar uttryckligen för den ekologiska katastrof som hotar här: om djuren inte kan komma åt vattnet kommer ekosystemet att kollapsa, den biologiska mångfalden kommer att gå förlorad och det kommer att skada den lokala turismen som står för 23 procent av Tanzanias intäkter. Jag vädjar därför till rådet och kommissionen att en gång för alla säga nej till detta ekologiska och ekonomiska vansinnesprojekt. Låt oss skydda Afrikas sista resurser, låt oss rädda Serengeti en andra gång. Jag vill också be er, om ni vill, att underteckna den skriftliga förklaring som jag har lämnat in mot detta projekt, motorvägen genom Serengeti.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru talman! Toppmötet mellan EU och Afrika som kommer att äga rum i Tripoli nästa vecka ger oss möjlighet att fundera över i vilken riktning vi vill styra detta partnerskap som förbinder oss med Afrika.
Enligt min mening är kommissionens meddelande av den 11 november välkommet. Jag vill framför allt uttrycka min tillfredsställelse över inriktningen i detta dokument på behovet av att komplettera utvecklingssamarbetet med konkreta åtgärder som kan skapa hållbar, omfattande tillväxt i regionen.
Om vi vill att de afrikanska länderna ska bli verkliga partner till EU och ta kontroll över sitt eget öde kan det bara ske genom att främja den ekonomiska tillväxten. Jag vill understryka tre punkter som jag anser är mycket viktiga för våra framtida förbindelser med Afrika:
För det första, om vi vill att EU:s röst ska bli hörd i Afrika måste vi se till att vi har en partner som är mottaglig för vårt budskap. Med detta i åtanke är det en prioritet att stärka Afrikanska unionen från institutionell och operativ synpunkt.
För det andra anser jag att partnerskap för fred och säkerhet är de samarbetsområden med Afrika som för närvarande fungerar bäst enligt både kommissionens och experternas analyser. Jag anser dock att vi kan göra mycket mer. Jag anser att vi behöver stärka den konfliktförebyggande aspekten och de politiska konsolideringsmekanismerna eftersom det är uppenbart att såväl konflikterna som instabiliteten i vissa länder i regionen påverkar genomförandet av millennieutvecklingsmålen.
Slutligen vill jag poängtera hur viktigt det är att upprätta demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. EU och Afrika är ofta inte överens om dessa frågor. Den politiska dialogen måste därför stärkas och demokratiseringen av regionen måste vara en prioriterad fråga som systematiskt tas upp i förbindelserna med Afrika.
Joanna Senyszyn
(PL) Fru talman! Genomförandet av millennieutvecklingsmålen är av strategisk betydelse i den nya planen att skapa en gemensam EU-Afrika-strategi. Ett grundläggande problem är att minska fattigdomen, som har ökat till följd av krisen. Nästan 30 procent av världens befolkning lever i extrem fattigdom, dvs. på mindre än 1,25 US-dollar per dag. Över 100 miljoner människor har inte tillgång till rent vatten. Ungefär 80 människor dör av svält varje minut, och 60 av dem är barn. Det motsvarar 40 miljoner per år, lika mycket som befolkningen i ett stort EU-land. Situationen är svårast i Afrika och särskilt i området söder om Sahara.
Förutom strategiska åtgärder krävs en ökning av det omedelbara biståndet. De döende kan inte vänta. EU är den största givaren av utvecklingsbistånd. Mer än hälften av det officiella stödet kommer från oss. Det borde vi vara stolta över. Vi måste öka vårt stöd till Afrika och göra det mer effektivt. Därför stöder jag kommissionens planer på att stärka utvecklingssamarbetet baserat på hållbar tillväxt och åtgärder för att förebygga social utslagning.
Louis Michel
(FR) Fru talman, herr Chastel! År 2007 var afrikaner och européer mycket ambitiösa. Vår gemensamma strategi byggde på en handlingsplan som omfattade åtta mycket konkreta partnerskap.
Vid toppmötet i Tripoli kommer en andra handlingsplan att antas. Jag vill från min sida betona fyra krav som denna strategiska plan bör uppfylla för att den verkligen ska lyckas. För det första insisterar jag på att de nationella parlamenten, Europaparlamentet och Panafrikanska parlamentet, är mer delaktiga i genomförandet av den gemensamma strategin.
För det andra krävs bättre samordning mellan den gemensamma strategin och Cotonouavtalet.
För det tredje måste toppmötet i Tripoli, som ska handla om investeringar, ekonomiskt tillväxt och skapande av arbetstillfällen, för att lyckas, genast ta itu med frågan om att förbättra näringslivsklimatet - jag har hört det nämnas i flera uttalanden, men det är nödvändigt. Den rättsliga och juridiska säkerheten för privata investeringar är en av nycklarna till Afrikas ekonomiska och sociala utveckling. Det blir ingen annan utvecklingsstrategi, Elie Hoarau, än att öppna upp marknaderna. Allt annat är välgörenhet, och tyvärr har denna hittills inte fungerat, i alla fall inte tillräckligt.
Sammanfattningsvis, den sista punkten: Herr kommissionsledamot! Jag vill be dig undersöka om det inte vore av större nytta att diskutera detta snabbt på kommissionsnivå och att utarbeta vissa förslag för att säkerställa att de av våra företag som är verksamma i utvecklingsländer, i synnerhet inom sektorn för naturresurser, följer eller anpassar sig till den lag som den amerikanska kongressen har antagit, den s.k. ”Dodd Act”, eftersom det skulle innebära ett gigantiskt steg i kampen mot plundringen av naturresurser och korruption.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Nirj Deva
(EN) Fru talman! Jag vill fråga Louis Michel, med tanke på hans framstående karriär som utvecklingsansvarig kommissionsledamot och hans enorma erfarenhet i Afrika, om han skulle kunna få de afrikanska parlamenten - särkilt de afrikanska parlamentens utskott för offentlig granskning av finanser och budget - att stärkas och få större makt och stöd från oss för att verkligen kunna ifrågasätta vad som händer med deras ministrar och presidenter när det gäller antagandet, öppenheten och ansvarigheten i lagstiftnings- och utgiftsförfarandet? Håller han med om att det kan vara något mycket viktigt som vi praktiskt kan utföra?
Louis Michel
(FR) Fru talman! Det är naturligtvis en möjlighet. För övrigt måste jag säga att kommissionen sedan många år tillbaka har finansierat åtgärder och kapaciteten hos nationella parlament i utvecklingsländer just för att ge dem möjlighet att utföra denna kontroll. Ni vet också att vår kollega, Glenys Kinnock, i ett annat parlament och vid en annan tidpunkt, försvarade förslaget att landstrategidokument och regionala dokument måste, i förebyggande syfte skulle jag nästan vilja säga, proaktivt, debatteras i de nationella parlamenten.
Ni vet t.ex. också att ett av villkoren för att man ska ge vad som kallas budgetstöd, som är ett sätt att visa förtroende för institutionerna i ett utvecklingsland, är att statsbudgeten, och därmed också användningen av utvecklingsanslagen, debatteras i det nationella parlamentet. Jag anser att det, för kommissionens del i alla fall, redan finns en rad olika villkor och en rad olika metoder som tillämpas i detta syfte.
Charles Tannock
(EN) Fru talman! Afrikanska unionen har ibland visat sig vara en besvikelse när det gäller att ta itu med alla utmaningar som Afrika står inför. Afrikanska unionen håller allt för ofta tyst om envälden, korruption, valfusk och olagliga statskupper.
Om EU och Afrika vill fördjupa och utöka sitt strategiska samarbete i framtiden, kan vi inte dra oss från att uttrycka våra förväntningar av Afrika på ett bestämt och uppriktigt sätt. I praktiken innebär det att Afrikanska unionen måste bli en mer ansvarsfull och lyhörd organisation med äkta moralisk och politisk auktoritet.
När Afrika behöver hjälp för att ta itu med en humanitär kris bör vi förstås fortsätta tillhandahålla de finansiella och mänskliga resurser som krävs. Framför allt måste EU se till att engagemanget för millennieutvecklingsmålen fortfarande är lika starkt som någonsin. EU borde också fundera över den skada som dess handelspolitik har orsakat de afrikanska ekonomierna och över sitt - ibland ganska absurda - system med jordbrukssubventioner.
Men i slutändan kan bara afrikanerna lösa Afrikas problem. Vi måste förstå denna verklighet och göra den till en viktig del av vårt sätt att se på denna strategiska kontinent och vår förbindelse med den.
Mariya Nedelcheva
(FR) Fru talman! Det finns ingen anledning att nämna att en gemensam strategi är en strategi som fastställer gemensamma prioriteringar och mål. Denna strategi har vi redan. Vad vi behöver i dag är att få fram konkreta medel för att uppnå dessa mål.
För att åstadkomma detta krävs en tydlig politisk linje, en sammanhängande ekonomisk politik och stabila sociala kriterier. På det politiska planet är respekten för demokratiska värden och mänskliga rättigheter fortfarande vår ledstjärna. I samband med detta vill jag uppmana våra partner att ratificera den afrikanska stadgan om demokrati så snart som möjligt och att se till att de båda parternas åtaganden respekteras.
På det ekonomiska planet kan vi genom att säkerställa en lämplig och öppen finansiering av strategin och genom att bekämpa korruption på alla nivåer ytterligare garantera att våra gemensamma åtgärder kommer att lyckas. Det är också oerhört viktigt att vi fortsätter att arbeta för att skapa regionala marknader där det finns en erkänd plats för jordbruket.
På det sociala planet måste vi prioritera dialogen med lokala icke-statliga organisationer och alla aktörer i det civila samhället. Vi måste hela tiden ta den sociala politiken till en högre nivå. I detta avseende anser jag att vi måste ge utbildning, träning och rörlighet för ungdomar en särskild plats för att kunna återskapa en ny global dynamik. Våra två parlament, Panafrikanska parlamentet och Europaparlamentet, måste sträva efter att regelbundet och med hjälp av gemensamma experter följa upp rapporter och årliga handlingsplaner. Vi står inför många utmaningar. För att möta dessa utmaningar måste vi se förbi skillnaderna mellan och inom de båda kontinenterna. Toppmötet mellan EU och Afrika är ett tillfälle att föreslå effektiva gemensamma lösningar och det är upp till oss att ta tillfället i akt.
Norbert Neuser
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Toppmötet mellan EU och Afrika ser mycket lovande ut. Toppmötet kommer helt och hållet att kretsa kring ett jämbördigt partnerskap för en bättre gemensam framtid. Två månader efter toppmötet om millennieutvecklingsmålen i New York har vi en unik möjlighet att vidta ytterligare konkreta, bindande åtgärder för att bekämpa fattigdomen i Afrika.
Vi följer förstås med stor oro Kinas omfattande verksamhet på den afrikanska kontinenten för att trygga sitt eget råvarubehov. Det påminner väldigt mycket om kolonialstaternas beteende. EU måste därför verka för en reglering som främjar de afrikanska ländernas allmänna väl och sociala framsteg. Detta kommer att skapa sysselsättning som är hållbar. Jag välkomnar därför uttryckligen kommissionens förslag att införa effektiva kontroller när det gäller råvaruhantering. Tillsammans med våra afrikanska partner måste vi stödja en strukturpolitik som främjar tillväxt och klimatskydd för att det afrikanska folket ska komma ur fattigdomsfällan. Vi stöder kommissionens förslag för social sammanhållning eftersom det kommer att bidra till att skapa sysselsättning. Vi måste se till att det afrikanska folket genom eget arbete lyckas tjäna en lön som går att leva på.
Slutligen vill jag sammanfatta följande prioriteringar: Först måste vi stärka Afrikanska unionen och dess representation i alla internationella organ - säkerhetsrådet, G20 och Panafrikanska parlamentet. Millennieutvecklingsmålen måste uppnås i Afrika fram till 2015 med hjälp av ytterligare initiativ. Vi måste se till att de sociala normer som föreskrivs av Internationella arbetsorganisationen (ILO) anges och görs bindande i alla ekonomiska avtal och handelsavtal som skrivs mellan EU och Afrika.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru talman! I handlingsplanen för det strategiska partnerskapet EU-Afrika ingår ett avsnitt om demokratiska styrelseformer och mänskliga rättigheter, som anses utgöra ”nyckeln till en hållbar utveckling”. Men vi har varit väldigt dåliga på att genomföra sådana mål.
Ett exempel är att vi har misslyckats med att få till stånd verkliga förändringar i Zimbabwe. Före det första toppmötet mellan EU och Afrika 2007 klagade vi bittert på EU:s hycklande när man å ena sidan införde ett reseförbud för Robert Mugabe och hans anhängare samt frös deras tillgångar, samtidigt som man å andra sidan bjöd in honom till den europeiska huvudstaden Lissabon. Nu ser vi att Robert Mugabe återigen har inbjudits till ett toppmöte mellan EU och Afrika, om än i Libyen, och vi låtsas att det inte spelar någon roll. Att umgås med Robert Mugabe är ett angrepp mot våra principer och det går rakt emot EU:s egen ståndpunkt. Om det fortfarande finns någon afrikansk regering som tar hänsyn till Robert Mugabe har vi misslyckats med vår diplomati i Afrika.
Fru talman! Får jag ställa två frågor till rådet och kommissionen? Kommer EU:s representanter att uttrycka sitt missnöje med Robert Mugabes närvaro i Libyen? För det andra, hur agerar EU aktivt för att främja goda styrelseformer? Det finns annars knappast något hopp om en demokratisk framtid med välstånd i Afrika.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Fru talman, herr kommissionsledamot! Under bara några få veckor har EU spelat en ledande roll under många toppmöten, först i Kina, sedan i Asien, i USA och vid G20-toppmötet. Inom kort åker vi till Cancún och nästa vecka reser vi till toppmötet mellan EU och Afrika.
Vi kan se det som en planeringsfråga, en rutinmässig följd av toppmöten som ständigt äger rum varje år. Men vi kan också se det som en rad toppmöten där vi måste komma vidare i olika frågor, där vi måste införa de reformer som krävs för att bemöta en föränderlig värld med nya problem, svar och aktörer.
Det är så vi måste se det kommande toppmötet mellan EU och Afrika. Åttio länder sammanträder och de utgör en tredjedel av länderna i FN och 1,5 miljarder invånare, alltså en fjärdedel av jordens befolkning. Vi kan tyvärr inte säga att vi har samma förhållande för bruttonationalprodukten, för bland de 53 afrikanska länderna finns några av världens fattigaste länder.
Vad måste vi göra för att vidta bättre åtgärder? För det första måste vi prioritera ökad infrastruktur, ökad livsmedelssäkerhet och ökat stöd till styrelseformer.
För det andra måste vi samla våra stödinstrument, stödja det civila samhället och privata initiativ samt stärka Europaparlamentets och det panafrikanska parlamentets roll. Vi måste slutligen komma överens med Afrika om ett antal strategiska förbindelser, till exempel internationella finansiella institutioner.
Med reformen av Världsbanken har tillväxtekonomierna fått större makt, men Afrikas makt har minskat. Världsbankens ordförande sade i april att man nu har förpassat begreppet ”tredje världen” till historieböckerna. Det är tyvärr inte sant, men vi kan göra något för att se till att det snart förverkligas.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Först och främst måste vi komma ihåg att Afrika är världens tionde makt, även om vi i år påminns om den viktiga frågan om fattigdom, som utan tvekan påverkar Afrika precis som den påverkar många andra kontinenter.
Vi måste stärka associeringsavtalen och vidta åtgärder för ekonomisk hållbarhet, särskilt genom infrastruktur, utbildning, hälsovård och vattenresurser. Vi måste verkligen se till att de ekonomiska åtgärderna som vi har beslutat om till afrikanska länder är lämpliga och vi måste komma ihåg att stora skillnader förekommer i Afrika från en region till en annan. Det finns regioner med särskilda behov, som till exempel ofta får ta emot stora strömmar av illegala invandrare. Vi måste i stället anpassa migrationsströmmarna till arbetsmarknadens verkliga behov. En konstruktiv dialog kan säkert skydda grundläggande rättigheter och stödja styrelseformer på en mycket viktig kontinent.
Ana Gomes
(EN) Fru talman! Vid det kommande toppmötet mellan EU och Afrika i Libyen kommer EU:s ledare att möta Etiopiens premiärminister Meles Zenawi. Etiopien är inte bara Afrikas näst mest befolkade land och säte för Afrikanska unionen, utan genom Cotonouavtalet är det också den part som förhindrade EU att lämna sin valrapport i Addis Abeba 2005 och nu senast 2010, för att undvika att alla oegentligheter och manipulationer som ägde rum under valet avslöjades.
Varför ska EU prata om demokrati, mänskliga rättigheter och goda styrelseformer med afrikanska talesmän, om Etiopiens diktator Meles Zenawi är sagesman för Afrika?
Jaroslav Paška
(SK) Fru talman! Vi vet alla att människorna i många afrikanska länder nu är beroende av humanitärt bistånd från industriländerna. Men vi bör i framtiden inrikta vårt bistånd ännu mer mot ökad ekonomisk tillväxt i de områden som behöver det bäst, så att de afrikanska länderna stegvis utvecklar sina länder genom eget arbete.
Mineralresurser och mänskliga resurser ger afrikanska länder potential att ta sig ur eftersläpningen och fattigdomen, med ett väl genomtänkt bistånd från industriländerna. Om de afrikanska länderna ska kunna locka till sig sysselsättning, kunskap och större investeringar måste den politiska stabiliteten öka samt normala rättsliga miljöer och godtagbara regler för företagare införas, så att de blir villiga att uppriktigt utveckla sin verksamhet i afrikanska länder.
Utvecklingen bromsas kraftigt av de vilda auktoritära regimer, som avskräcker människor från att samarbeta. Jag anser att det är problemet som sätter störst hämsko på utvecklingen i de afrikanska länderna. Det är ett problem som måste lösas.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Vi känner alla till det afrikanska ordspråket som säger att ”fattigdom är som ett lejon; om du inte kämpar emot, blir du uppäten”. Om man tittar på aktuellt utvecklingsbistånd och samarbetet mellan Afrika och EU, kommer man inte ifrån tanken att miljarder euro kastas som mat till lejonen i stället för att användas för att hjälpa människor.
Den afrikanska kontinenten har naturligtvis många olika problem. För det första förekommer många väpnade konflikter där vi inte lyckas nå riktiga fredliga lösningar. Biståndspengarna hamnar dessutom ofta i fel händer och förvärrar ständigt konflikterna. För det andra är det problematiskt att ekonomisk tillväxt sällan utvecklas i samma takt som framgångsrik bekämpning av fattigdom. Här måste vi på allvar lyssna till kritiken att EU utsätter de afrikanska staterna för påtryckningar att öppna sina marknader, eftersom det kan förvärra fattigdomen och hungern. Man måste ta upp det i diskussionerna om fria handelsavtal vid toppmötet mellan EU och Afrika och samtidigt kritisera billig livsmedelsexport som hotar försörjningen för stora befolkningsgrupper.
Elena Băsescu
(RO) Fru talman! Nästa toppmöte mellan EU och Afrika är ett bra tillfälle att inleda en realistisk samarbetsstrategi.
Med Europeiska kommissionens förslag, som syftar till att stärka förbindelserna mellan EU och Afrika, anser jag att det blir lättare att anta en specifik handlingsplan under toppmötet. Stats- och regeringscheferna kommer att träffas och anta beslut som påverkar 1,5 miljarder människor i 80 länder.
Utrotning av fattigdom, mänskliga rättigheter och ekonomisk styrning utgör gemensamma utmaningar som kräver en gemensam strategi. Det är därför viktigt att partnerskapet EU-Afrika inte stannar vid en strategi mellan givare och mottagare, utan att det omvandlas till ett partnerskap mellan jämlika parter.
Precis som jag gjorde under debatterna om kampen mot fattigdomen, vill jag understryka hur viktigt det är att uppnå millenieutvecklingsmålen. Jag anser i synnerhet att det behövs bättre samordning mellan de fyra prioriterade områdena finanser, tryggad livsmedelsförsörjning, hälsovård och utbildning.
Alf Svensson
Fru talman! Det bör kanske också påpekas att Afrika faktiskt har lyft sig själv en del på sistone. Sedan vet vi att mycket återstår.
Den ekonomiska krisen har skakat och skakar om Europa. Vi analyserar den dagligdags, men vi analyserar väldigt lite vad som har hänt utvecklingsländerna på grund av den globala ekonomiska krisen. Det skulle vara väldigt angeläget tycker jag att man gjorde en sådan analys. Hur har utvecklingsländerna drabbats av den ekonomiska krisen?
Sedan skulle jag också vilja understryka hur viktigt det är att vi underlättar, eller rättare sagt förbättrar, jordmånen för investeringar i utvecklingsländerna, också för europeiska investeringar i utvecklingsländerna. Det saknas inte idéer och investeringar från utvecklingsländerna själva, men det behövs stabilitet. Det skulle vara utomordentligt positivt om biståndet - eller hur vi nu vill uttrycka det - skulle kunna hjälpa till att skapa stabilitet för de idéer, projekt och investeringar som faktiskt kunde ske av inhemsk karaktär i utvecklingsländerna.
Andris Piebalgs
Fru talman! Det har varit en väldigt bra debatt och jag vill bara understryka ett par saker och svara på några frågor.
Jag anser att det vore fel att inte erkänna de stora förändringar som har ägt rum i Afrika. Afrika har större självförtroende och har goda skäl till det. Det råder ekonomisk tillväxt och på ett sätt har Afrika hanterat de ekonomiska och finansiella kriserna bättre än Europa.
Afrika är mycket bättre organiserat och mycket starkare än Europeiska kommissionen och har större makt i form av Afrikanska unionen. Samtidigt vore det fel att jämföra Afrikanska unionen med EU, för unionerna är mycket olika och vi bör inte försöka jämföra dem med varandra. Men det står klart att den Afrikanska unionen finns.
Det är också viktigt att Afrika inser sin makt på den internationella arenan. Afrikanska länder strävar nu efter att bli representerade enligt sin politiska tyngd. Det innebär att toppmötet är ett mycket speciellt toppmöte. Det är inte fråga om något toppmöte med givare och mottagare. Det är ett toppmöte som kanske inte får någon högre profil, men vi måste få relationen att fungera.
Jag menar att vi måste ta upp två mycket viktiga frågor. Den ena är enkel och gäller att uppnå hållbara millenieutvecklingsmål genom inkluderande tillväxt. Det är därför vi tar upp energifrågan. Det är därför vi måste satsa på ett hållbart jordbruk, annars hotas vårt arbete för att uppnå millenieutvecklingsmålen, vår kamp mot fattigdomen och vår strävan efter större stabilitet.
Den andra frågan är en allvarlig politisk debatt. Ja, goda styrelseformer och mänskliga rättigheter står på dagordningen. Men nu är det inte längre så att den ena sidan lyssnar medan den andra lägger fram sina synpunkter. Vägen är dubbelriktad. Å ena sidan finns en utmaning, å andra sidan en möjlighet. Mänskliga rättigheter och goda styrelseformer utgör ryggraden för stabilitet i våra samhällen. Vi vill inte predika. Men vi menar att man inte kan uppnå millenieutvecklingsmålen och utrota fattigdomen utan att ta upp dessa frågor.
Det innebär att goda styrelseformer utgör centrala frågor i alla program som vi genomför. Under förhandsförfarandet arbetar vi inte med regeringar som inte ger oss några förhoppningar om goda styrelseformer. Då förhandlar vi med icke-statliga organisationer. Vi försöker stödja människor på annat sätt. Men i varje projekt understryker vi kraftigt betydelsen av goda styrelseformer och mänskliga rättigheter.
Vår politik bygger också på hållbarhet. Vi finansierar inga Serengetiprojekt till exempel. Det finns inga EU-pengar inblandade i något projekt som skadar miljön. Varje projekt utvärderas utifrån en miljökonsekvensbedömning. Vi stöder bara hållbara projekt. Men samtidigt vet vi mycket väl att vi inte kan förvänta oss att en kontinent som snart har fördubblat sin befolkning inte påverkar miljön.
Än en gång - vår roll i den aktuella situationen är att finna hållbar tillväxt. Förnybar energi är nyckeln för att kunna tillhandahålla den tillväxten.
Jag menar att det är ett mycket speciellt toppmöte. Det är ett toppmöte som inte handlar så mycket om politiska slagord, utan snarare om det förtroende som redan finns. Det är ganska bräckligt. Vi skulle kunna dra nytta av flera förbindelser, men det skulle också kunna ställa till stor skada.
Jag anser att toppmötet får en hållbar effekt, eftersom vi lägger vikten på rätt områden. Vi tittar på Afrikas politiska roll utifrån Afrikas synvinkel. Vi har gett Afrika mycket stöd för att komma dit, där det är i dag. Genom vårt stöd är vi engagerade i Afrikas utveckling och vi uppmuntrar Afrika att själv äga de afrikanska processerna.
Olivier Chastel
Fru talman, mina damer och herrar! Lite som ett komplement till det som kommissionsledamoten nyss sade och som en kort sammanfattning, vill jag säga att det tredje toppmötet mellan EU och Afrika i Tripoli måste ge en viktig politisk signal som stärker vårt samarbete med Afrika under de närmaste åren.
Det handlar om ett förbättrat samarbete inom de utmaningar som EU och Afrika ställs inför, ett bättre utnyttjande av varandras enorma potential och en förbättrad samordning av våra ståndpunkter på den internationella scenen. Afrikanska och europeiska ledare kommer säkert att hitta nya inriktningar. I debatten har vi pratat om ett antal riktningar som vi naturligtvis går vidare med. Alla bidrag är välkomna, i synnerhet från parlamentsledamöterna.
Jag vill också svara särskilt på en fråga. Några av er har i synnerhet nämnt de ekonomiska partnerskapsavtalen. Det stämmer att de utgör en känslig fråga som vi redan vid toppmötet i Lissabon 2007 inte var eniga om. Med tanke på hur motvilliga afrikanerna var att underteckna de ekonomiska partnerskapsavtalen är det riktigt att några aktörer har efterfrågat en politisk signal som också tar hänsyn till afrikanernas ståndpunkt. Andra talar för en mer proaktiv och positiv inställning till våra förslag.
Vi tycker verkligen att det bästa i den här frågan vore att under toppmötet nå fram till en överenskommelse för att få i gång förhandlingarna igen.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod i december.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Nuno Teixeira
skriftlig. - (PT) Genom det strategiska partnerskapet EU-Afrika som inrättades 2007 vid toppmötet i Lissabon kunde EU och Afrika fastställa gemensamma intressen och strategiska mål som sträckte sig längre än EU:s traditionella utvecklingspolitik. Målen som utformades genomfördes genom den gemensamma strategin EU-Afrika och handlingsplanen för perioden 2008-2010, där åtta prioriterade områden fastställdes: fred och säkerhet; demokratiska styrelseformer och mänskliga rättigheter; handel, regional integration och infrastruktur; millenieutvecklingsmålen; energi; klimatförändring; migration, rörlighet och sysselsättning; vetenskap, informationssamhället och rymdpartnerskap. Det tredje toppmötet mellan Afrika och EU äger rum i Libyens huvudstad Tripoli och har som tema ”Investeringar, ekonomisk tillväxt och sysselsättning”. Syftet är att utforma långsiktiga gemensamma riktlinjer inom dessa områden samtidigt som man ser till att prioriteringarna som fastställdes i EU 2020-strategin genomförs. Jag menar att det är ett tillfälle för portugisiska affärsmän att upprätta närmare kontakter med den afrikanska marknaden och se den som en del av sina affärsnätverk, men frågorna om osäkerhet och de omfattande brott som det portugisiska samhället gjort sig skyldigt till, i synnerhet Madeirasamhället som är bosatt i Sydafrika, måste också tas upp. Det är därför mycket viktigt att stärka och utveckla ett konkret samarbete som också anpassas till de nya utmaningarna inom internationella förbindelser.
