En modern arbetsrätt för att möta 2000-talets utmaningar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är betänkandet av Jacek Protasiewicz för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om en modern arbetsrätt för att möta 2000-talets utmaningar.
Jacek Protasiewicz
, föredragande. - (PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! I och med denna debatt avslutar vi flera månaders diskussioner i Europaparlamentet om att modernisera arbetsrätten för att möta 2000-talets utmaningar. Det har varit en ganska känsloladdad och ibland hetsig debatt, men det är inte särskilt förvånande, eftersom det är en fråga som påverkar nästan alla européer oavsett ålder, livssituation och bostadsort.
Den intensiva debatten har dock inte bara ägt rum här i parlamentet. Offentliggörandet av grönboken har lett till en omfattande debatt i hela Europeiska unionen och i den har ett stort antal fackföreningar, arbetsgivarorganisationer och lokala företag deltagit och olika frivilligorganisationer har tagit initiativ både i de gamla och de nya medlemsstaterna.
Under dessa månader har jag fått intryck av att de flesta deltagare i debatten är överens om att förändringar av arbetsrätten är nödvändiga med tanke på utmaningarna under detta århundrade. Vilka utmaningar har de hänvisat till? Det rör sig om fyra huvudsakliga utmaningar. För det första är det de positiva och negativa konsekvenserna för de europeiska ekonomierna av den ökande globaliseringen. För det andra är det den snabba utvecklingen av tjänstesektorn som snabbt ger upphov till nya arbetstillfällen både i de nya och gamla medlemsstaterna, även om de ser annorlunda ut än de jobb som en gång skapades av industrin. Den tredje utmaningen är den stora teknologiska omvandlingen, särskilt den nya kommunikationsteknologin, som i stor utsträckning påverkar vårt nuvarande sätt att arbeta. En annan stor utmaning är de demografiska förändringarna som redan radikalt har förändrat situationen på den europeiska arbetsmarknaden och som kommer att förändra den ännu mer radikalt inom en snar framtid.
Enigheten har varit stor om att en förändring är nödvändig, men i vilken riktning dessa förändringar ska gå är inte lika självklart. En del parlamentsledamöter har förespråkat större flexibilitet i gemenskapslagstiftningen med argumentet att det kommer att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. Andra anser däremot att arbetsrätten ska ha en mer skyddande funktion. En del parlamentsledamöter stöder en större harmonisering av de nationella rättssystemen och menar att det är en förutsättning i processen att skapa en inre europeiska marknad. Andra håller benhårt fast vid subsidiaritetsprinciperna och hänvisar till skillnader i de traditioner och modeller som är förhärskande i de olika medlemsstaterna, och betonar att en sådan diversifiering är bra eftersom det gör det möjligt att finna de bästa metoderna genom praktiskt utbyte av erfarenheter och att det är att föredra framför ny gemenskapslagstiftning som ofta inte ger så stort utrymme för flexibilitet.
Det ursprungliga förslaget till betänkande som jag utarbetade som ett preliminärt ställningstagande för Europaparlamentet förordade större flexibilitet och motsatte sig harmonisering. I det föreslogs också bestämmelser som på ett positivt sätt bedömer ”atypiska” sysselsättningsformers inflytande på skapande av arbetstillfällen i Europeiska unionen. I betänkandet utmanades dessutom medlemsstaterna att tillämpa metoder för en aktiv sysselsättningspolitik och stödja anpassningsförmågan för att skydda människor i stället för specifika befintliga arbeten.
I det första förslaget till betänkande påpekade jag också att EU-bestämmelser och nationella bestämmelser måste förbättras, så att företagen och medborgarna befrias från onödiga kostnader och byråkrati. Jag påpekade dessutom att en överdrivet restriktiv arbetsrätt kan hindra företag från att anställa ny personal, även i tider med ekonomisk tillväxt. Jag uppmärksammade dessutom utbildningens stora betydelse för att förbättra arbetstagarnas möjligheter och för arbetslösa att hitta nya arbeten. I detta sammanhang föreslog jag att vi skulle uppmana Europeiska kommissionen, medlemsstaterna och de anställda att investera i livslångt lärande och förbättra utbildningens kvalitet för ungdomar, särskilt när det gäller behoven på de lokala och regionala arbetsmarknaderna.
Slutligen påpekade jag den stora betydelsen av rörlighet för att förbättra situationen på den europeiska arbetsmarknaden. Av det skälet föreslog jag att medlemsstaterna skulle undanröja de hinder som finns för medborgare från andra medlemsstater och öppna sin nationella arbetsmarknad.
Det första förslaget till betänkande gav upphov till en stark reaktion från parlamentsledamöterna. Den hetsiga debatten och de 490 ändringsförslag som lades fram för att ändra den ursprungliga texten ledde till ytterligare debatter och förhandlingar med alla politiska grupper. Jag vill här särskilt tacka mina kolleger i den socialistiska gruppen i Europaparlamentet, särskilt Ole Christensen och hans rådgivare, för deras bidrag.
Resultatet av förhandlingarna lades fram för omröstning vid ett extraordinarie sammanträde i utskottet för sysselsättning och sociala frågor den 18 juni i Strasbourg. Jag måste medge att resultatet av omröstningen inte var riktigt vad jag själv hade önskat. Jag har också intryck av att vi förlorade ett avsevärt bidrag som jag själv hade lagt fram i det första förslaget och som enligt min åsikt inte togs upp ordentligt i de efterföljande debatterna. Det gick ut på att alla reformer på arbetsmarknaden, däribland reformer av arbetsrätten, skulle syfta till att skapa nya arbetstillfällen i Europa för att på ett effektivt sätt kunna möta utmaningen med de 17 miljoner människor som för närvarande är arbetslösa. Denna höga arbetslöshet är ett direkt hot mot de värderingar som den europeiska sociala modellen bygger på, och vi måste göra allt vi kan för att radikalt minska arbetslösheten.
Det finns mer än 60 ändringsförslag till betänkandet i dess nuvarande form. Nästan hälften av dem stöder strategin att skapa nya arbetstillfällen. Jag hoppas att resultaten av omröstningen kommer att bli tillräckligt tillfredsställande för att jag ska kunna rekommendera parlamentet att anta betänkandet, och det kommer att vara en viktig omröstning i den debatt som Europeiska kommissionen inledde genom offentliggörandet av grönboken i november förra året.
Vladimír Špidla
kommissionsledamot. - (CS) Fru talman, mina damer och herrar! Grönboken har gett en bra möjlighet att diskutera behovet av att förbättra arbetsrätten för att möta 2000-talets utmaningar. Den fick ett enormt gensvar från ett brett spektrum av berörda parter. Dessa reaktioner innehåller användbar information om de nationella rättssystemen och aktuella problem på den europeiska arbetsmarknaden vilka orsakats av rörligheten över gränserna och den ökade internationella handeln runt om i EU.
Kvaliteten på reaktionerna på grönboken var förvånande och jag anser att det beror på de samråd och diskussioner som genomförts av regeringarna och vissa parlament i medlemsstaterna med arbetsmarknadens parter och andra berörda parter både på EU-nivå och nationell nivå. Några av de problem som uppstod under samråden med allmänheten har redan varit föremål för förhandlingar i Europaparlamentet och parlamentsresolutioner.
Jag vill gratulera föredraganden, de politiska grupperna och parlamentsledamöterna för deras bidrag till texten i detta initiativbetänkande.
I betänkandet görs försök att fastställa hur debatten om grönboken kan komma till praktisk användning i form av praktiska åtgärder som får ett brett stöd. I grönboken erkänns också fullt ut medlemsstaternas behörighet inom arbetsrätten, liksom deras arbetsmarknadsrelationer och traditioner, samt utveckling av kollektivförhandlingar. Debatten har tydliggjort hur användbar arbetsrätten kan vara för att lösa frågor om nedskärningar av personal i en snabbt föränderlig värld med stor rörlighet för kapital och teknik.
Arbetsrätt och kollektivförhandlingar är nära förbundna med varandra. Arbetsrätten utgör en grund som arbetsmarknadens parter på alla nivåer kan förhandla utifrån för att komma fram till kompromissöverenskommelser om arbetsvillkor, livslångt lärande, system för flexibel arbetstid och organisationen på arbetsmarknaden, vilket skulle underlätta rörligheten mellan olika arbeten och övergången från en typ av avtal till en annan. Det är inte någon överraskning att det bland arbetsmarknadsparternas reaktioner på grönboken har varit många olika åsikter om hur man ska gå vidare. Stora meningsskiljaktigheter framkom om följande punkter under parlamentets förhandlingar om detta betänkande och i de parallella förhandlingarna på EU-nivå och nationell nivå:
Heltidsanställningens status, standardavtal för tillsvidareanställning kontra nya flexibla anställningsformer och betoningen på åtgärder för att lösa segmenteringen på arbetsmarknaden,
Strategin för att förbättra atypiska anställningsavtal, där det ibland saknas lämpliga garantier för anställningstrygghet. Detta gäller framför allt fall där personer har flera arbetsgivare. Flexibilitet efterfrågas ofta utan lämpligt anställningsskydd och utan någon möjlighet att uppnå verklig trygghet med stabilare villkor.
Grönbokens betoning på individuella anställningsvillkor har väckt frågan om man tillräckligt har uppmärksammat arbetsrättens kollektiva dimension och dess bidrag till den sociala dialogen.
Det har sagts att kommissionen ska ha begränsat debatten till arbetsmarknadens parter på EU-nivå och inte ska ha inlett någon allmän debatt där EU-organen, regeringarna i EU:s medlemsstater samt arbetsmarknadens parter på EU-nivå och nationell nivå kunnat delta.
Det har också förekommit diskussioner om det bidrag som EU kan ge för att stödja reformen av arbetsrätten och utveckla sociala miniminormer som tillämpas på alla former av anställningsavtal.
Jag anser att betänkandet i princip förordar följande:
En undersökning av flexibilitet och trygghet som två faktorer som ömsesidigt förstärker varandra och som bidrar till förbättrad produktivitet och arbetskvalitet.
Att en strategi antas som beaktar livscykeln vid utveckling av anställningstrygghet.
Att se till att det finns ett grundläggande skydd för alla arbetstagare oavsett vilken typ av avtal de har undertecknat.
Hjälp till arbetstagarna att byta arbete snabbt och verka för att arbetsbyten blir hållbara.
Att man ska se till att åtgärder för att modernisera arbetsrätten ligger i linje med strategierna för bättre lagstiftning och minskad byråkrati, särskilt när det gäller rättsliga bestämmelser för små företag.
Korrekt tillämpning av EU-bestämmelser om arbete och förbättrad information till anställda och arbetstagare beträffande EU:s gällande minimibestämmelser, särskilt i fråga om kampen mot svart arbete.
Vi anser att principerna om icke-diskriminering, jämställdhet mellan könen, flexibel arbetstid för att kunna förena arbete och familjeliv och möjligheterna att få utbildning och yrkesutbildning är de verkliga hörnstenarna i anställningstryggheten och att de är nödvändiga för en smidig övergång från ett jobb till ett annat och från en typ av anställningsavtal till ett annat.
I betänkandet framhåller man hur komplicerat det är att skilja mellan kategorierna arbetstagare och egenföretagare. Det finns en fruktan för att den ökade rörligheten över gränserna kan påverka korrekt tillämpning av gemenskapens regelverk. Jag välkomnar parlamentets positiva inställning till att finna lösningar på problemet, men respekterar medlemsstaterna rätt att avgöra om det i det enskilda fallet är fråga om ett anställningsförhållande.
Jag anser också att betänkandet betonar att det är betydelsefullt med en dialog mellan Internationella arbetsorganisationen (ILO) och EU i denna fråga. Vi måste på bästa sätt ta tillvara ILO:s sakkunskap och erfarenhet och dra nytta av organisationens arbete för att fastställa grundläggande arbetsnormer som möjliggör både flexibilitet och trygghet.
Kommissionen står inför uppgiften att bedöma huvudinriktningarna i denna politik och de alternativ till den som har framkommit i en del av de reaktioner som vi har fått, däribland de som nyligen infördes i parlamentets initiativbetänkande.
Ärade ledamöter! Jag ser med intresse fram emot debatten om denna mycket känsliga och komplicerade fråga och förväntar mig att den kommer att leda till ytterligare initiativ och att föreliggande betänkande antas.
Donata Gottardi 
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Europaparlamentet gör bra ifrån sig. Det arbete som hittills har genomförts i utskotten - utskottet för sysselsättning och sociala frågor och utskottet för ekonomi och valutafrågor - har varit av god kvalitet. Det har undgått flaskhalsen med ideologiska konflikter och motsättningar och uppmärksamheten har fokuserats på det verkliga innehållet i grönboken om sysselsättningspolitiken samt på de reella möjligheterna att planera innovation.
Globaliseringen och de demografiska förändringarna är endast två av de huvudsakliga utmaningarna. En hållbar utveckling kräver också förändringar i sättet att organisera arbete och använda tid. Mycket noggranna analyser visar att det inte finns någon tid då arbete inte utförs, utan att det snarare handlar om tid till personligt liv och familjeliv. Vi har gjort fel som har sett den nya gränsen i den sociala konflikten som en gräns mellan personer med fast anställning och utestängda. Förhållandet mellan flexibilitet och trygghet är ömsesidigt och omfattar både arbetsgivarnas och arbetstagarnas behov. Att utvidga rättigheterna är en åtgärd som inte behöver vara fråga om så mycket text på ett papper, utan det som krävs är förändring och öppenhet, åtgärder mot svart arbete, samordning av olika politiska områden och nya krafttag för harmonisering i riktning mot målet med en europeisk arbetsrätt.
Mia De Vits 
föredragande för yttrandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd. - (NL) Herr talman! Jag är nöjd med debatten, men inte med metoden. Herr kommissionsledamot! Arbetsrätten ligger framför allt inom medlemsstaternas behörighetsområde och särskilt arbetsmarknadens parter. Den garanterar rätten till en anständig lön, goda arbetsvillkor och skydd mot uppsägning, och garanterar ett stabilt socialt klimat som vi behöver för den ekonomiska tillväxten och produktiviteten. I arbetsrätten är det normala anställningsavtalet referenspunkten i motsats till de blandade, osäkra bestämmelserna.
Det gläder mig därför att betänkandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor betonar dessa två avgörande delar och att förslaget från mitt yttrande för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd om ett europeiskt initiativ för kedjeansvar har antagits.
Diskussionen om mildring av uppsägningsvillkoren sänder ett felaktigt budskap till de europeiska arbetsgivarna. Under de senaste veckorna har jag mött mycket irritation i mitt land om storleken på de avgångsvederlag som har betalats ut av Opel i Antwerpen, men jag har noterat att samma personer inte är lika irriterade över de omoraliska omstruktureringsplaner som företagen genomför.
Både parlamentets betänkande och Europeiska fackliga samorganisationen är mycket kritiska mot grönboken, och därför hoppas jag, herr kommissionsledamot, att ni kan ta emot denna kritik. Om en part i samrådet på arbetsmarknaden kommer med denna typ av kritik är vi skyldiga att ge dem ett anständigt svar.
Kartika Tamara Liotard 
föredragande för yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. - (NL) Herr Protasiewicz, herr kommissionsledamot! Jag är inte motståndare till reformen av arbetsrätten om det leder till att vi med större säkerhet får en lämplig sjukvård, rimliga arbetslöshetsunderstöd, pensioner för alla, inklusive dem med de lägsta inkomsterna.
Kommissionen avfärdar dock detta argument. I stället för att tala för ökade rättigheter för de anställda har kommissionen för avsikt att göra Europa till ett paradis för arbetsgivare, där rätten att inte kunna bli avskedad utan motivering kommer att förpassas till den nostalgiska historien, och där man inte längre kommer att ha rätt att vägra arbeta övertid utan ersättning och där kollektivavtal kommer att anses vara föråldrade.
Kommissionen kallar detta flexicurity. Det låter bra, men det kommissionen hoppas uppnå med det är mycket enkelt. Större flexibilitet för arbetsgivaren och större osäkerhet för den anställde. Det kommer att få särskilt förödande konsekvenser för kvinnor, ungdomar och minoriteter som redan är missgynnade på arbetsmarknaden och är överrepresenterade när det gäller deltidsanställningar och tillfälliga anställningar. De kommer att bli de första offren om detta förslag antas i sin nuvarande form, och resten kommer att visa sig.
José Albino Silva Peneda
för PPE-DE-gruppen. - (PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först och främst berömma föredraganden Jacek Protasiewicz för hans arbete. Jag måste dock säga att betänkandet på det sätt som det har lagts fram för oss är obalanserat. Det är obalanserat, därför att det framför allt omfattar aspekter om rör social trygghet - vilka självklart är viktiga - men det bortser från den andra grundläggande aspekten som talar för att reformera arbetsrätten för 2000-talet. I arbetsrätten måste större flexibilitet övervägas för att arbetsmarknaden ska fungera. Dessutom grundas texten på en mycket konservativ inställning som får ytterligare drivkraft från en kultur som bygger på misstänksamhet och konflikt. Ja, det vi behöver i dag är motsatsen: en kultur som grundas på tillit och samarbete mellan parterna.
Det paradigmatiska ändringsförslaget, vilket är absolut nödvändigt om värderingarna om social rättvisa och mänsklig värdighet ska kunna förenas med ökad konkurrens, förefaller inte ha tagits med i betänkandet. Ett tydligt uttryck för den balans som jag hänvisar till, och som saknas i texten till betänkandet, skulle vara grundläggande för att uppmuntra till ett ändrat beteende och en ändrad inställning bland företagen och arbetstagarna i syfte att uppmuntra ökat förtroende.
För att vara kortfattad, texten till detta betänkande är på något sätt en besvikelse, eftersom den inte visar att dagens moderna Europa har den anda, den kompetens och den förmåga som krävs för att bli mer konkurrenskraftig och samtidigt bevara de värderingar som representerar Europas sociala modell. Sanningen är att den text som vi diskuterar inte visar något tecken på anda, och att det varken finns varken kompetens eller reformeringsförmåga. Av det skälet har gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater lagt fram en rad ändringsförslag som om de godkänns kommer att garantera att detta betänkande inte blir en förlorad möjlighet.
Ole Christensen
för PSE-gruppen. - (DA) Fru talman! Jag vill tacka föredraganden, Jacek Protasiewicz, för hans konstruktiva samarbete i samband med utarbetandet av betänkandet. Om EU ska kunna möta 2000-talets utmaningar och skapa en hållbar tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen måste vi förbättra kvaliteten både på arbetslivet och på arbetet i sig. Arbetsrätten spelar en avgörande roll på detta område. Om vi konkurrerar med hjälp av dåliga arbetsvillkor och låga löner kommer vi att misslyckas mot bakgrund av den ökande globaliseringen och konkurrensen. Anställningstrygghet är en produktionsfaktor. En hög grad av trygghet främjar flexibiliteten, sysselsättningen och konkurrenskraften. Detta är en tanke som bör beaktas i den framtida arbetsrätten och jag förkastar alla försök att undergräva den sociala och ekonomiska tryggheten som arbetstagarna har varit tvungna att kämpa för under många år.
Under senare år har vi fått se en tydlig ökning i användandet av atypiska anställningsavtal, men detta är tyvärr också ett tecken på att företagen vill kringgå arbetsrätten och sina sociala skyldigheter. Det finns tyvärr fortfarande alltför många anställda som inte har något annat val än att erbjudas sådana avtal och som inte har något skydd eller någon trygghet. De tvingas ofta till arbeten utan pension och sjukersättning eller mammaledighet. Det finns också fortfarande många anställda som arbetar utan grundläggande sociala rättigheter. Internationella arbetsorganisationen har flera gånger påpekat att det finns ett samband mellan å ena sidan minskad trygghet och sämre hälsa på arbetsplatsen och å andra sidan korttidsanställningar. Med detta sagt anser vi också att heltidsanställningar bör vara norm. Avtal med tillsvidareanställning är bra både för arbetstagarna och företagen. De leder till trygghet, förutsägbarhet och ökade utvecklingsmöjligheter.
Flexibilitet och anställningstrygghet står inte i motsats till varandra utan är i stället förutsättningar för varandra. Detta är något som man behöver tänka på i den framtida arbetsrätten. Flexibilitet handlar i grunden om att utveckla ett konstruktivt samarbete och om ömsesidigt förtroende inom företagen. Det betyder att systemet med kollektivavtal och den sociala dialogen spelar stor roll för att utveckla flexibilitet. Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet förkastar kommissionens snäva inriktning på den individuella arbetsrätten. Den bästa balansen mellan flexibilitet och trygghet uppnås i många länder genom kollektivavtal som kontinuerligt anpassas till utvecklingen både efter de anställdas och företagens behov. Kommissionen måste därför främja den sociala dialogen både på nationell nivå och EU-nivå.
Luigi Cocilovo
för ALDE-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill också välkomna det arbete som har utförts, inte bara av föredraganden, utan också, tror jag, av alla grupper generellt. Detta har lett till den text vi nu håller på att behandla, vilken antogs av utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Jag skulle dock vilja klargöra en punkt. Jag anser inte att idéerna i den text som antagits är konservativa och en besvikelse.
Jag anser att denna text är ett bidrag till att övervinna allt motstånd och de ideologiska hindren för flexibla former i de anställningsförhållanden som finns i dag och som också är en nödvändighet för att företagen på europeisk nivå ska kunna bemöta de utmaningar de ställs inför i ett globalt perspektiv.
För att skydda dessa behov är det dock nödvändigt att dessa avtalsformer fullbordas. Ett mer flexibelt avtal - det kan vara deltidskontrakt, avtal om visstidsanställning eller avtal med tillfälliga arbetsförmedlingar - uppfyller ett behov av flexibilitet just när man behöver möta uppgångar i efterfrågan och produktionsbehov för att öka utbudet, behov som finns i konkurrensen på arbetsmarknaden. Å andra sidan får det inte vara ett olämpligt sätt att införa diskriminering ifråga om kostnader och skyddsåtgärder, något som skulle förvandla flexibla avtal till en grund för eller genväg till att snabbt genomföra social dumpning som inte har något att göra med kraven på konkurrenskraft och som förvandlar konkurrensutmaningen till att endast vara en utmaning som gäller konkurrens om kostnader. Av det skälet anser jag att vi när vi bekräftar nödvändigheten av att godta att sådana anställningsformer existerar inte ska protestera mot dem av ideologiska skäl, och att vi samtidigt måste öka nivån på det särskilda skyddet och de garantier som gäller för dessa flexibla anställningsformer.
Resten kommer här: Kollektiva bestämmelser bör prioriteras framför individuella undantag. Det faktum att det finns ansvarsområden för EU som respekterar de nationella prioriteringarna på det sociala området och att det finns en gemenskapsdimension som styrs av subsidiaritetsprincipen för särskild behörighet rörande lagstiftningen för att garantera miniminormer som är betydelsefulla för den europeiska dimensionen och inte minskar den, så att den bara kramar ur marknaden. Kampen mot den svarta arbetsmarknaden. Och slutligen förkastandet av handelslogiken.
Problemet är att nå dessa mål på ett balanserat sätt och undvika handelshinder såsom skydd inom företag för skyddet på arbetsmarknaden. Vi måste stödja allt som främjar högkvalitativa former av rörlighet och övergångar, och återigen former som inte grundas på motsägelser beträffande socialskydd.
Jan Tadeusz Masiel
för UEN-gruppen. - (PL) Fru talman! Den grönbok som kommissionen föreslagit och det betänkande som vi har diskuterat är enligt min uppfattning en värdefull introduktion till en mer omfattande debatt om anpassningen av arbetsrätten till den ändrade verkligheten både i Europa och i världen.
Detta är bara början, och vi står inför en extremt komplicerad uppgift. Vi måste uppnå resultat som är svåra att förena, som att öka antalet arbetstillfällen samtidigt som vi behåller deras kvalitet, garanterar social trygghet för arbetstagarna och har så många standardavtal för anställning som möjligt och samtidigt tillgodoser arbetsgivarnas intressen och hanterar konkurrensen på världsmarknaden.
En fråga är ytterst viktig: Oavsett om ett anställningsavtal gäller heltid eller inte, eller om det finns atypiska anställningsformer eller konventionella anställningsavtal, måste alla EU-medborgare har rätt att arbeta eller tillhandahålla alternativa tjänster, och definitivt rätt till garanterade sjukvårdstjänster.
Min politiska grupp kommer med nöje att rösta ja till detta betänkande vid morgondagens omröstning.
Elisabeth Schroedter
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Debatten om avreglering av posttjänster har tagit upp en stor del av vår tid i dag. Det visar också att det typiskt nog är på tjänsteområdet som avregleringen åtföljs av en ökning av osäkra arbetsvillkor.
Inför en sådan utveckling förväntar sig alla att kommissionen ska stödja arbetstagarnas rättigheter i en grönbok om arbetstagarnas rättigheter och fastställa miniminormer på EU-nivå för att förhindra att arbetstagarnas rättigheter försvinner helt, och att kommissionen ska stärka fackföreningarnas representation och den sociala dialogen. I stället börjar kommissionen i grönboken att tala om idéer som flexicurity, vilka öppnar dörrarna för social dumpning, vilket har gett upphov till stor besvikelse och kommer att leda till euroskepsis.
Europaparlamentet har gjort en tydlig ändring här: arbetstagarnas rättigheter är inte exklusiva, utan gäller alla anställda, oavsett om de omfattas av kollektivavtal eller inte. Det är den rådande situationen som är avgörande. Mer flexibilitet är endast möjligt om tryggheten ökar. Detta är det enda sätt på vilket betänkandet kan utvecklas vidare.
Roberto Musacchio
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! EU intresserar sig för lite för sysselsättningsproblem, och när unionen intresserar sig för dem är det intresse den visar helt otillräckligt, som om sysselsättning inte alls vore centralt för att skapa demokrati och för den europeiska sociala modellen. Säkerligen finns många av anledningarna till Europas problem i denna klandervärda och medvetna underskattning. I Europa är anställningsotryggheten mycket utbredd, den står i vägen för social sammanhållning och är en sann tragedi - den största sociala tragedin som drabbar hela generationer med ungdomar och även äldre arbetstagare, som i förtid har kastats ut från arbetsmarknaden. Allt detta påverkar våra städer, våra familjer och oss alla.
Att bekämpa anställningsotrygghet är mycket viktigt för att bygga upp en framtid och skapa säkerhet och hopp. Detta är vår viktigaste uppgift. I stället för att bekämpa anställningsotrygghet tycks kommissionen acceptera den och nästan använda den för att minska individuella och kollektiva rättigheter, för att ytterligare inskränka fackföreningarnas roll och ställa dem som har rättigheter - som blir allt färre - mot dem som inte har några, i den så kallade sysselsättningspolitikens namn.
Detta är oacceptabelt. Vad som måste komma till uttryck är att EU ser sysselsättning som grunden för sann demokrati och social sammanhållning och att Europa har sina egna begrepp om vad som utgör normal sysselsättning: fast tillsvidareanställning skyddad av kontrakt och av fackföreningarnas roll och med krav på lika villkor för standardiserade och icke-standardiserade arbetstillfällen som en del av jämlik sysselsättning. Detta anställningsbegrepp är ett bra begrepp som även gynnar produktionen, därför att det innebär att konkurrens inte bygger på utnyttjande utan på kvalitet och innovation. Att spara på anställningskostnader och få arbetstagarna att konkurrera med varandra ger enkla vinster på kort sikt men bidrar inte på något sätt till ekonomins eller samhällets tillväxt.
Detta är den sociala modell som EU bör presentera för världen, och unionen borde framställa sig själv som ett exempel. Rätten till arbete är ett grundläggande inslag i demokrati eftersom den demonstrerar de regler för verksamhet som samhället vilar på. Inom ramarna för dessa rättigheter bör vi skapa en social enhet mellan unga och gamla i stället för att placera dem i ett absurt motsatsförhållande. Anställningskontraktet bör innehålla dessa regler och rättigheter som inte kan delegeras till andra eller ersättas av yttre åtgärder som skulle innebära att anställningskontraktet underkastades djungelns lag. Därför låter vi oss inte övertygas av begreppet flexicurity, av svaga kontrakt som ersätts med sociala förmåner: nej, förmånerna måste finnas i kontraktet och de måste tjäna som garantier för arbetstagaren som EU-medborgare.
Den text som har lagts fram för parlamentet är en kompromiss. Där finns oklara punkter men även viktiga delar. Angrepp på denna sysselsättning, likt dem som ingår i en del av ändringsförslagen, skulle få negativa följder och skulle föra oss tillbaka. Jag säger detta särskilt till mina socialdemokratiska kamrater, i synnerhet med hänsyn till de ändringsförslag som snedvrider den normala anställningsformen. Vi anser att godkännandet av dessa ändringsförslag skulle vara ett brott mot den kompromiss som vi har enats om i utskottet.
Derek Roland Clark
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Föredragandens första utkast togs inte väl emot i utskottet, eftersom han försökte att minska byråkratin och antalet bestämmelser som syftar till att skydda arbetstagare men som i själva verket leder till arbetslöshet.
Vi diskuterar den andra halvan, vilken var mer acceptabel. Han hade tonat ner denna. Det är synd eftersom det innebär att vi kommer att fortsätta med många av de begränsande rutinerna i harmoniseringens namn, medan det som ni fruktar - globaliseringen - hela tiden smyger sig på er. För att klara detta kommer EU att behöva hantera konkurrensen på de fria världsmarknaderna, men ni är inte förberedda på detta.
Om ni inte lär er att konkurrera inom EU, kommer ni inte att kunna konkurrera globalt. Fotbollsspelare tränar ständigt bollteknik och lagspel. De förbereder sig inte inför en match genom att spela kort i en undanskymd bar! På samma sätt kommer ständig övning i EU:s protektionistiska system att innebära nederlag i de mest konkurrensutsatta matcherna som spelas på ogästvänliga globala bortaplaner.
Roger Helmer 
- (EN) Fru talman! Det är mitt partis politik, det brittiska konservativa partiet, att återinföra det avhopp som man enades om i Maastricht och att undandra Förenade kungariket från EU:s arbets- och sociallagstiftning. Jag litar på att mina konservativa kolleger i parlamentet kommer att ha fullt stöd från sin politiska grupp, PPE-DE, i genomförandet av denna politik.
När det gäller betänkandet var jag förbluffad över att läsa i skäl 3 att ”EU är inte bara ett frihandelsområde”. Alla som vet det minsta om internationell handel känner till att EU inte är ett frihandelsområde överhuvudtaget. Det är en tullunion. De känner också till att tullunionen eller Zollverein är ett begrepp myntat av Bismarck på 1800-talet vilket inte bör ha någon plats på 2000-talet. Alla belägg från olika delar av världen visar att frihandelsområden fungerar, medan tullunioner fungerar mycket sämre. EU är faktiskt den enda gruppen av utvecklade länder som fortfarande agerar på detta förlegade sätt. Om parlamentet vill omvandla EU från en tullunion med politiska ambitioner till ett modernt effektivt frihandelsområde så kommer det att ha mitt fulla stöd.
Kommissionens förslag om att modernisera arbetslagstiftningen och vårt första förslag till betänkande visar ett senkommet erkännande av den stora skada som inskränkande och oflexibla regler för arbetsmarknaden har orsakat europeiska ekonomier. De tog de första trevande stegen mot liberalisering. Ändringsförslag som antagits i arbetslöshetsutskottet ändrar denna riktning och gör betänkandet till en bakåtsträvande socialistisk önskelista med djupt skadliga förslag.
Dagens ändringsförslag återställer balansen, och så länge som dessa bibehålls är betänkandets blygsamma åtgärder bättre än ingenting och förtjänar vårt stöd. I stycke två citeras stadgan om de grundläggande rättigheterna. Denna stadga undertecknades två gånger av Tony Blair, men efter toppmötet i Bryssel den 22 juni kom han tillbaka, i likhet med Chamberlain från München, och förklarade att han hade skyddat sina intressen och att stadgan inte skulle påverka Förenade kungarikets arbetsrätt. Skulle kommissionen tydligt kunna svara ”ja” eller ”nej”? Är Blairs avhopp rättsligt försvarbart? Jag ser fram emot kommissionens svar.
Talmannen
Eftersom det är dags för omröstning avbryts nu debatten. Den kommer att återupptas kl. 15.00.
