Proračun za leto 2011 (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o proračunu za leto 2011.
Želel bi začeti našo razpravo. Gospod Barroso, gospod Wathelet, gospod Chastel, Evropski parlament in Svet se na usklajevalnih sestankih nista uspela dogovoriti o proračunu za leto 2011. To obžalujemo. Dogovor bi lahko dosegli.
Evropski parlament se zaveda, da je treba varčevati. Pripravljeni smo bili sprejeti omejitev povečanja odobritev plačil v okviru proračuna za leto 2011 v višini 2,91 % v primerjavi z letom 2010. V zameno smo hoteli vzpostaviti metodo za uveljavitev Lizbonske pogodbe, predvsem pa smo želeli opredeliti postopke, ki bi jih bilo treba upoštevati v nadaljnjih pogajanjih o proračunu. To je pomembno, saj je Lizbonska pogodba že v veljavi. Nikakor nismo želeli preseči obsega pogodbe. Vemo, da je večina držav članic želela ta dogovor.
Zdaj moramo kar najhitreje ugotoviti, kako bomo rešili ta problem, da nimamo nobenega proračuna. Za to so odgovorne vse tri evropske institucije. Rekli smo, da Parlament lahko to pospeši, vendar samo če bodo zagotovljena naša pričakovanja glede postopkov za naslednja pogajanja o proračunu.
V zadnjih nekaj dneh smo bili priča velikemu napredku pri pogovorih s Svetom. Prepričan sem, da je sporazum na dosegu roke. Evropski parlament je pripravljen storiti veliko, da bi se ta sporazum čim prej dosegel. Pogajanja smo zaključili 15. novembra, kmalu pred polnočjo, s pričakovanjem Parlamenta, da bomo našli dobre rešitve za dve temeljni zadevi: mehanizme prilagodljivosti, da bi zagotovili financiranje politik, ki izhajajo iz Lizbonske pogodbe, ter tudi rešitve, povezane z udeležbo Parlamenta v procesu pogajanj o zaporednih večletnih finančnih okvirih.
Takšna pričakovanja imamo tudi v zvezi s predlogi, ki so povezani z našimi lastnimi sredstvi za Evropsko unijo. Mislimo, da bi Evropska komisija lahko prevzela odločilno vlogo v tej zadevi. Prepričan sem, da bomo zahvaljujoč vzajemni pripravljenosti za pogovore dosegli sporazum. Še enkrat bi rad poudaril, da je vloga Evropske komisije po mojem mnenju ključnega pomena. Zato z zanimanjem pričakujemo govor gospoda Barrosa, v katerem bo predstavil tako predlog novega proračuna, o katerem bomo glasovali 1. decembra, kot odgovor na glavna pričakovanja Parlamenta. Seveda bo za nas posebej pomembna tudi izjava predsedstva - tj. gospoda Watheleta -, kakor tudi izjava gospoda Chastela.
Joseph Daul
Predsedniki, gospe in gospodje, razprava o proračunu poteka v času, ko se med našimi sodržavljani porajajo dvomi zaradi šibkosti njihove valute in ko se Evropa upravičeno združuje v podporo irskemu gospodarstvu.
V nasprotju s tem, kar je bilo mogoče rečeno o ciljih Evropskega parlamenta v teh pogajanjih, pri tem ne gre za spopade moči ali institucionalne spore, pa tudi ne za to, da se ne bi menili za težave, s katerimi se soočajo naše države članice, ali za krizo javnega dolga, ki jo trpimo prav vsi. Ne, gre za zagotavljanje, da bo Evropa lahko spoštovala svoje zaveze. Zaveze na socialnem področju, in pri tem mislim na izobraževanje in vseživljenjsko učenje; zaveze žrtvam naravnih nesreč, in pri tem mislim na pomoč državam, ki so jih prizadeli nemiri zaradi pomanjkanja hrane; ter zaveze programom, ki ustvarjajo delovna mesta in rast, kot sta Galileo in ITER.
Če pogledamo na stvari z računovodskega in ne s političnega vidika, je resnica ta, da nekaj držav članic, ki še naprej ovirajo pogajanja, škodijo interesom 500 milijonov Evropejcev. S prikazovanjem Evropskega parlamenta kot povzročitelja godlje in z namigovanjem, da želi zapravljati v času, ko države članice zategujejo pasove, da želi pristojnosti, ki mu jih podeljuje Lizbonska pogodba, izvrševati na škodo varčevanja in Evropejcev, te države članice preusmerjajo pozornost od realnosti obstoječih problemov.
In kakšna je ta realnost? Gre za to, da najnovejše gospodarske napovedi ne nudijo nikakršnega upanja, da bomo do leta 2020 ponovno imeli močno, trajnostno in vključujočo rast, ki si jo je Evropska unija zastavila za cilj.
Dejstvo pa je tudi, da sedanji predlog proračuna ne vsebuje nikakršnih določb glede financiranja novih pristojnosti, ki jih Uniji podeljuje Lizbonska pogodba, in da mu ni uspelo izpolniti naših zahtev po izvajanju vmesnega pregleda finančnega ciklusa, določenega v sporazumu za obdobje 2007-2013.
In nenazadnje je tudi dejstvo, da predlog proračuna ne vsebuje nobene - in dejansko mislim nobene - finančne določbe za strategijo 2020.
Svet skratka sprejema programe, ne da bi zanje opredelil kakršno koli finančno določbo. Poleg tega je užaljen, kadar ga predsednik Evropskega parlamenta opozori na njegove obveznosti, ko pa lokalni, regionalni ali nacionalni organ odobri projekte, ne da bi jih tudi financiral, je ta organ za to deležen obsodbe. Sprašujem vas, zakaj je nekaj, kar je nesprejemljivo na lokalni ali nacionalni ravni, sprejemljivo na evropski ravni?
Ali je to način usklajevanja naših državljanov z Evropo? Mislim, da ne. Komisiji in predvsem Svetu želim jasno povedati: ne računajte, da bo moja skupina oziroma ta parlament glasoval za programe, ki jim niso zagotovljena finančna sredstva. Moja skupina se želi vrniti k zdravi pameti in doseči uravnotežen sporazum. To mora biti celovit sporazum, ki se obenem nanaša na proračun za leto 2011, spremembo proračuna za leto 2010 in z njim povezane pisne predloge sprememb, postopek v zvezi s prilagodljivostjo in nenazadnje zagotovila glede financiranja prihodnjih politik, kar imenujemo politični oddelek.
Želim poudariti, da naši predlogi v zvezi s tem političnim oddelkom ne vključujejo nobenih sprememb veljavnih pogodb, niti na noben način ne predvidevajo zneska, izvora ali porazdelitve prihodnjih sredstev EU. Poudaril bi tudi, da ponovno odprtje razprave o lastnih sredstvih ne pomeni novega predloga Parlamenta, temveč gre za sklep, ki ga je sprejel sam Svet, in sicer maja 2006, po sporazumu, ki je bil sklenjen decembra 2005 pod predsedstvom Združenega kraljestva.
Moja skupina v celoti podpira cilj tako v zvezi z omejitvijo, kakor tudi z zmanjševanjem proračunskih prispevkov držav članic. Skrajno resna narava krize dolga mora dejansko pripeljati do popolne prenove evropskih javnih financ. Pri tem ne gre samo za razdeljevanje nalog med nacionalnimi proračuni in evropskimi proračuni; gre tudi za iskanje vseh možnih oblik vzajemnosti za namen varčevanja.
Predsedniki, gospe in gospodje, Skupina Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) podpira zahtevi, ki ju je Svet podal 15. oktobra: da naj proračun EU prispeva k skupni finančni disciplini in da naj se zagotovi financiranje evropskih ciljev. To je vse, kar si želimo na pogajanjih o proračunu za leto 2011, in prepričani smo, da je sporazum mogoče doseči, če se bo predsedstvo Sveta s svojimi kolegi v Bruslju uspešno pogajalo.
(Aplavz)
Martin Schulz
v imenu skupine S&D. - (DE) Gospod predsednik, mislim, da so krizo, v kateri smo se trenutno znašli, sprožili dogodki v Deauvilleu. Mislim, da sta francoski predsednik in nemška kanclerka v Deauvilleu sklenila kupčijo z Davidom Cameronom, ki se je v okviru tega strinjal s spremembo pogodbe za Pakt za stabilnost in rast v zameno za izpolnitev zahtev Združenega kraljestva v zvezi s proračunom. Mogoče se motim, a sum ostaja. Takšna kupčija bi bila sklenjena na račun tretjih strani; z drugimi besedami, na račun pravic Evropskega parlamenta. Zato ne bi smelo biti presenetljivo, da tretja stran, ki jo v tem primeru predstavlja ta parlament, v tem ni pripravljena sodelovati.
In tudi ne bi smelo biti presenetljivo, da je usoda Evrope zdaj v rokah evroskeptičnih vlad. V takšnih razmerah bo takšna vlada preskusila, kako daleč lahko gre. Britanska vlada trenutno preskuša, ali bo preostala Evropa sprejela njene posebne pravice ali ne. Zato je ta proračun oziroma razprava o proračunu tudi razprava o smeri, v kateri bi se morala Evropska unija razvijati. Ne gre za denar. O denarju smo se dogovorili. Mislim, da je to pomembno sporočilo za volivce in državljane Evrope. Sklenili smo sporazum o denarju, v Parlamentu pa smo izpolnili zahteve Združenega kraljestva v zvezi z denarjem: 2,91 % povečanje porabe, ne odobritev za prevzem obveznosti, temveč odhodkov.
Če ne gre za denar, za kaj potem sploh gre? Gre za pravice Evropskega parlamenta. Gre za pravice, ki so določene v pogodbi. Vse, kar Parlament zahteva, je del pogodbe. O lastnih sredstvih govori člen 311 Pogodbe o delovanju EU. Srednjeročno finančno načrtovanje je postopek, ki je opredeljen v pogodbi in zanj je treba sprejeti predpis. Prilagodljivost v proračunu vključuje vzajemni interes vlad, Komisije in Parlamenta ter njihovo sposobnost, da se v okviru proračunskih pravil prilagodljivo odzovejo na kratkoročne zahteve. Ne gre za dodatno porabo; gre za to, kako učinkovito je upravljanje Evrope, vsaj kar zadeva prilagodljivost, in gre za glavne pravice Parlamenta.
Sem precej presenečen. Voditelji vlad Evropske unije so vsi parlamentarci. Vsi so moški in ženske, ki so odraščali v parlamentarni tradiciji. Kot je pravkar dejal gospod Daul: kateri nacionalni parlament bi dovolil, da bi se v njegovo osrednjo pravico, pravico do sestave proračuna, vtikala izvršilna oblast? 27 vlad Evropske unije predstavlja izvršilno oblast. Ne smemo pa dovoliti, da bi se demokracija v Evropi postavila na glavo. Parlament sprejema proračun in Parlament nadzoruje izvršilno oblast. Želja britanske vlade v tem primeru pa je, da bi 27 vlad nadzorovalo Parlament, kar je v nasprotju s parlamentarno demokracijo. Zato bi ta odločitev lahko ustvarila presedan. Parlament ne sme dovoliti, da bi mu odvzeli njegove pravice.
Kaj se zgodi potem? Ko se denar evropskih davkoplačevalcev iz blagajn držav članic prenese v Bruselj, ne pripada več državam članicam. To je denar EU. Od tu naprej ga mora nadzorovati Parlament znotraj Unije. Po tem mora proračun sprejeti Parlament, kajti evropskega proračuna ne sprejema 27 nacionalnih parlamentov ali 27 nacionalnih vlad, temveč ga sprejema svobodno izvoljeni Parlament, ta parlament.
Srednjeročno finančno načrtovanje, klavzula o prilagodljivosti in lastna sredstva so tisti trije elementi, o katerih moramo razpravljati s Svetom, in ne denar. O tem smo govorili zadnjih nekaj ur. Še enkrat bi rad jasno povedal, da so si gospod Lamassoure in predsedniki skupin močno prizadevali, da bi nam omogočili, da sprejmemo, kar je po mojem mnenju relativno dosledno stališče. Temu stališču pa se zdaj ne smemo odreči. Svetu moramo jasno povedati, da gre pri teh treh elementih za naše pravice in ne dodatno porabo. Vsak Parlament, ki dovoli, da mu njegove pravice okrni kakršna koli vlada, bi moral nehati delovati.
Zato se je moja skupina soglasno odločila, da se bomo bodisi dogovorili o teh zahtevah, ki niso nič več kot poskus okrepitve pravic Parlamenta ali pa ne bo nobenega proračuna. Če ne bo nobenega proračuna, ne bo nobenega projekta ITER, ne bo nobenega reaktorja za jedrsko fuzijo. Ne bo nobenega projekta Galileo in ne bo nobene Evropske službe za zunanje delovanje.
Voditelji vlad imajo izbiro. Lahko bodisi priznajo pravice Parlamenta in njegove projekte ali pa Parlament ponižujejo, a v tem primeru ne bo nobenega proračuna. To je soglasno stališče moje skupine.
(Aplavz)
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Krisztina Morvai
Gospod predsednik, zanima me, ali bi se Parlament strinjal, da v ustavnem smislu obstaja še ena razlaga celotne ideje v zvezi z delitvijo oblasti ter zavorami in ravnovesji? Na mednarodnem in tudi evropskem političnem prizorišču ne moremo zgolj prenašati nacionalnih modelov delitve oblasti ter zavor in ravnovesij.
Sama to razumem - in zanima me, ali se bodo kolegi strinjali z mano - tako, da Svet v sistemu delitve oblasti ter zavor in ravnovesij v resnici predstavlja države in vse, kar po Lizbonski pogodbi ostane od suverenosti in neodvisnosti držav. Deluje v imenu narodov, katerih vlade so izvoljene.
V evropskih demokracijah so vlade izvoljene z demokratičnim volilnim sistemom. V imenu držav in njihovih narodov predstavljajo zavoro in protiutež oblasti Parlamenta. Ali se Parlament strinja, da obstaja še ena razlaga zavor in ravnovesij?
Martin Schulz
v imenu skupine S&D. - (DE) Gospod predsednik, obstaja veliko razlag, gospa Morvai. To je popolnoma jasno. Možno je, da se vaša razlaga Pogodbe o delovanju EU razlikuje od moje. Vendar tu ne gre za razlago, temveč za uporabo pogodbe, to pa vključuje tudi jasen proračunski postopek. Mimogrede, vi ste, kolikor vem, članica madžarske stranke Jobbik; če ne, potem ste članica neke druge stranke. Prosim, da volivcem v vaši državi pojasnite, da bo, če bomo sprejeli proračun EU, dejansko mogoče dolgoročno izplačevati sredstva iz kohezijskih skladov znotraj Evropske unije. Če proračuna ne bo, potem financiranje ne bo moglo biti na voljo.
Guy Verhofstadt
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, decembra 2005 je v tem parlamentu sedel en predsednik vlade. Mislim, da smo se vsi naučili, da za prihodnost zares potrebujemo resno prenovljen proračun. Vsi skupaj - Komisija, Svet, države članice in Evropski parlament - ugotovimo, kako bi lahko v naslednjih nekaj letih dosegli soglasje o spremenjeni in prenovljeni Evropi, v kateri bo proračun jasen del prihodnosti in ne samo nesrečen del kravje kupčije.
No, ta predsednik vlade je bil Tony Blair, človek, ki je sklenil zadnjo kupčijo o finančnih perspektivah. Od tega je zdaj minilo pet let. Kar je rekel gospod Blair, je temeljna stvar, ki jo Parlament želi doseči: vključevanje institucij EU in vseh vključenih strani v izboljšanje financiranja Unije in utemeljitev tega financiranja na jasnih temeljih in ne na tekmovanju v kravjih kupčijah, kar se dogaja danes.
Kar zadeva številke, bodimo povsem jasni: Nobena skrivnost ni, da bi Parlament lahko bil pripravljen sprejeti številke Sveta, seveda v okviru širšega dogovora. Vendar pa se moramo dogovoriti tudi o drugem elementu, kolegi, to pa je prilagodljivost. V zvezi s tem bodimo povsem jasni. Ta prilagodljivost ne pomeni popuščanja s strani Sveta; prilagodljivost je potrebna, nepogrešljiva, sicer ne moremo financirati številnih pomembnih zadev. Še pomembneje pa je, da je prilagodljivost "pravni red". Je del medinstitucionalnega sporazuma, ki ga že imamo. Pravzaprav je Svet prelomil obljubo, ko jo je zdaj v tem proračunu zavrnil. Nazadnje, to pa je tudi najpomembnejše, se moramo dogovoriti o prihodnjem financiranju Unije.
Zato je treba ponovno odpreti vprašanje o lastnih sredstvih; o tem ni dvoma. Jasno moram povedati, da pri lastnih sredstvih ne gre za spreminjanje pogodb. Prav tako ne gre za nove pristojnosti. Gre za uporabo obstoječih pogodb in za financiranje obstoječih pristojnosti, kajti Unija naj bi vedno imela lasten prihodek. Gospa Merkel, gospod Sarkozy in gospod Cameron tega ne vedo, a Unija je bila ustanovljena s svojim lastnim prihodkom. To je bila podlaga za financiranje Unije, ki so jo določili ustanovni očetje.
Vsi pa vemo, da je sčasoma in s prispevkom določene Železne lady Unija izgubila povezavo do lastnih sredstev, zato smo zdaj priča nesmiselnim razpravam o tem, kdo ima od Unije več in kdo manj koristi. Danes se pri proračunu v Evropski uniji ne sledi več interesom EU, temveč gre zgolj za osredotočanje na neto proračunski položaj vsake posamezne države članice.
To se v proračunskih vprašanjih Unije imenuje začasen posel. Takšno ravnanje ubija Unijo - uničuje duha enotnosti v Uniji in uničuje solidarnost v Uniji. Ponavljam, da lahko samo zahtevamo prava lastna sredstva, ki bi lahko pripeljala do tega, kar si želijo številne države, tj. da bi imele manj nacionalnih prispevkov. Če sistema ne spremenimo, bodo vodilno vlogo še naprej imele vlade in ne državljani. Če pa stopimo v smer, ki pelje proti lastnim sredstvom, potem bodo vodilno vlogo imeli državljani, ne vlade. Lahko bi torej rekli, da lastna sredstva za evropske kolege pomenijo več evropske demokracije; to je podlaga sodobne evropske demokracije.
Zato imam za vas, gospod Barroso, eno prošnjo. Ta je zelo enostavna. Ne glede na obliko - ne glede ali gre za konvencijo, konferenco, medvladno konferenco z ali brez nacionalnih parlamentov -, nikar ne poslušajte glasov preteklosti. Izberite prihodnost, uporabite svojo pravico do pobude in čim prej predložite uraden predlog. Proevropska večina v tem parlamentu vas in to pobudo v celoti podpira.
Daniel Cohn-Bendit
v imenu skupine Verts/ALE. - (FR) Gospod predsednik, predsednika, če natančno prisluhnemo temu, kar vsi tukaj govorijo, mislim, da smo se znašli na prelomnici v zgodovini Evropske unije. Problem s proračunom danes, kot so vsak na svoj način povedali vsi, je problem, povezan z idejo o razvoju evropske ideje. To ni samo proračun. Z idejo Evropske unije je nekaj narobe, kar se vedno jasno pokaže v javnih razpravah.
Priča smo ponovni nacionalizaciji - popolnoma nesmiselni ponovni nacionalizaciji - evropskih dejavnosti. Zakaj? Ker - in to vsi pravimo - želite, da bi Evropska unija uspešno rešila probleme, ki jih niste več zmožni reševati na nacionalni ravni, in ker obenem sredstev za nalogo ne želite dati Evropskemu parlamentu, temveč Evropski uniji.
Zato pravimo, da ne zagovarjamo pravic Parlamenta, temveč samo pravice Evropske unije in potrebo po Evropski uniji. Zato se moramo danes, tukaj, vsi skupaj, medtem ko se dogovarjamo o treh točkah, v resnici dogovoriti o eni stvari: ali bomo to sprejeli ali zavrnili. Poleg tega, tudi če nam bo to vzelo dva, tri ali štiri mesece - in to bo težko za vse -, bomo evropski proračun potrdili samo, če bomo imeli sporazum o točkah, ki jih odpiramo.
Zato se ne smemo bati, da bo to dolgo trajalo in da mogoče ne bomo glasovali o proračunu decembra ali celo januarja oziroma februarja. Če sprožimo to razpravo in se potem na polovici ustavimo, bomo prikrajšani za naslednja štiri leta.
Zato pozivam vse, da pokažejo odgovornost v zvezi z lastnimi sredstvi, kar je pojasnil gospod Verhofstadt. Navsezadnje je to dokaj preprosto, zaradi česar je zamisel gospoda Lamassourja o sporazumu zanimiva, saj morajo razprave potekati na evropskem javnem prizorišču z nacionalnimi parlamenti, s predstavniki vlad in s Komisijo. Lastna sredstva predstavljajo priložnost za zmanjšanje - to bom trikrat ponovil - za zmanjšanje - takrat je bilo to v korist vseh konzervativcev - za zmanjšanje nacionalnih prispevkov in obenem za okrepitev evropskega proračuna. Navsezadnje to sploh ni zapleteno!
Če bomo torej to sporočilo uspeli prenesti po vsem evropskem področju, se bodo prebivalci Evrope z nami strinjali. Ponavljam: zmanjšati moramo nacionalne prispevke in okrepiti evropski proračun. Da, imeli bomo evropske davke, prav res jih bomo imeli, a varčevalni ukrepi, ki jih zdaj uvajate na nacionalni ravni, bodo za vas tako ali tako pogubni, saj že leta vemo, da varčevanje ubija gospodarski zagon in nazadnje ne doseže ničesar. Zato vas rotim: nikar ne ohromimo Evrope, saj vlade doma že hromijo svoja lastna gospodarstva.
Moja zadnja pripomba zadeva Irsko. Irska simbolizira propad neoliberalizma; simbolizira propad deregulacije. Skupaj z gospodom Griffithom ste nas leta in leta spravljali ob pamet s svojim "deregulirajte, deregulirajte, deregulirajte, zmanjšajte davek od dobička pravnih oseb". No, ali ste že dojeli? To je gospodarska katastrofa in kaj irska vlada dela zdaj? Vpije: "Mami, mami Evropa, pomagaj nam!"
(Predsednik je prekinil govornika)
Lajos Bokros
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, rad bi zagotovil gospodu Cohn-Benditu, da razumemo, zakaj se lahko zgodi to, da ne bomo imeli proračuna. V nasprotju s tem, kar si mogoče mislijo številni ljudje, bi bila skupina ECR navdušena, če bi prišlo do sporazuma med dvema vejama proračunske oblasti. Mislimo, da bi bilo sramotno, če po vseh teh napornih usklajevalnih pogovorih ne bi dobili proračuna, saj 500 milijonov davkoplačevalcev v Evropi ne razume, zakaj ti dve imenitni veji proračunske oblasti ne moreta skleniti sporazuma v prvem letu izvajanja Lizbonske pogodbe.
Mislim, da sta za to odgovorni obe strani. Parlament ni dolžan siliti vlade k sprejemanju političnih zavez, ki jih na žalost niso zmožne ali - iz kakršnega koli razloga - pripravljene dati v tem času sredi krize. Parlament tudi ni dolžan izvrševati teh zavez skozi daljše obdobje.
Na drugi strani lahko tudi rečem, da ima Svet svoj pošten delež odgovornosti, kajti ko smo se pred enim tednom pogajali v okviru usklajevanja, se ni niti en sam ambasador toliko potrudil, da bi s kakršno koli izjavo pojasnil stališče svoje vlade. Zato je to bil nekakšen dialog med dvema stranema, ki nista predstavili niti svojih lastnih predlogov.
Komisija pripravlja nov predlog na podlagi 2,91 % rasti. Ob tem bi rad izrekel priznanje in zahvalo za odlično delo, ki ga v tej zvezi opravlja komisar Lewandowski. Kompromis lahko dosežemo, če se bomo lahko dogovorili, da prilagodljivost - kar, mimogrede, ni ustrezna uporaba terminologije, uporabiti bi namreč morali izraz "rezerva" - uporabimo kot del medinstitucionalnega sporazuma za preostala tri leta financiranja projekta ITER in nekaterih drugih ključnih projektov.
Obenem bi se Parlament lahko odločil, da od Sveta ne izsili nobene politične izjave, kar je v tem času nesprejemljivo za več ključnih vlad. Tako bi lahko dosegli kompromis. Mislim, da si gospod Wathelet za to močno prizadeva. Lahko vas samo spodbudim, da pri tem vztrajate, gospod Wathelet, saj bi bila še večja sramota, če sporazuma ne bomo uspeli doseči pred koncem tega leta.
Mairead McGuinness
(Vprašanje na podlagi modrega kartončka za gospoda Cohn-Bendita v skladu s členom 149(8)). Gospod predsednik, res je tako in mislim, da niste opazili, da sem opozorila nase. Imam pripombo in vprašanje za gospoda Cohn-Bendita, razen če mislite, da vas irska ušesa ne poslušajo.
Ali bi se strinjali, da bodo vaše pripombe v zvezi z davkom od dobička pravnih oseb v teh razmerah prej škodile kot pomagale? Namesto da dajete omalovažujoče opazke o Ircih, ki iščejo pomoč, ali se ne strinjate, da Evropska unija s tem, ko pomaga Irski, pomaga sebi? To vam govorim kot irska mamica, kajti mislim, da ste se tako izrazili. Bodimo odrasli in spoštljivi v tem parlamentu, ko govorimo o drugih državah.
Daniel Cohn-Bendit
(V odgovor na vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Gospod predsednik, Evropa je politično telo. Imamo države s svojimi politikami in razpravljamo o politikah. Še naprej bom trdil, da so eden izmed razlogov za katastrofo na Irskem bile gospodarske politike. Tudi Zeleni so sodelovali pri tem, da bi bile napačne. To vem. To lahko jasno povem. Nisem slep in še naprej bom trdil, da je bila ta politika napačna. Če vztrajate pri napačni politiki in če ta pelje do katastrofe, potem je pošteno, da rečemo, da je to bila napačna politika. Če bi bila pravilna, vas ta katastrofa ne bi doletela.
Med ostalimi, ki nosijo odgovornost, so evropske banke. Igrale so kot v igralnici, a če kot normalen človek v igralnici izgubite denar, potem ste izgubili denar. Zdaj pa banke pravijo, da tudi one hočejo svoj denar nazaj, mi pa smo se znašli v zapletenem položaju, ker želimo Ircem pomagati, moramo pa reči, da je sistem, ki ga kritiziramo, tisti, zaradi katerega smo, kjer smo na Irskem.
Lothar Bisky
v imenu skupine GUE/NGL. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tisti, ki podpirajo Lizbonsko pogodbo, so poudarili dejstvo, da ta odpravlja demokratični primanjkljaj v EU. V resnici pa se je v prvem letu pokazalo, da se mora Evropski parlament boriti s Svetom in Komisijo samo zato, da bi dosegel parlamentarno soodločanje in demokratični nadzor.
Soodločanje Parlamenta o vseh proračunskih vprašanjih je minimalni demokratični standard. Ponavljam: to je minimalni standard. Ta Parlament je bil izbran, da bi oživil evropski ideal in deloval kot protiutež nacionalnemu samoljubju. Naša dolžnost je, da ne sprejemamo kompromisov, ko gre za vključitev Evropskega parlamenta v pogajanja o finančnem okviru za proračune za čas od leta 2013 do leta 2020.
Novih nalog ni mogoče financirati s prerazporeditvami proračunskih sredstev, oziroma to je mogoče samo v zelo omejenem obsegu. Svet se spopada z omejenimi proračuni v državah članicah, zato je popolnoma nerazumljivo, da ne želi razpravljati o lastnih sredstvih s Parlamentom.
Evropski proračun mora biti pravi prikaz solidarnosti držav članic. V nasprotnem primeru se bomo odmaknili od temeljne ideje evropskega povezovanja in izgubili spoštovanje državljanov Evrope. Zdi se, da so neto plačnice to pozabile. Medtem ko njihova podjetja ustvarjajo dobičke na evropskem notranjem trgu, se Nemčija in druge države vedejo skrajno stiskaško, ko gre za premagovanje skupnih izzivov, s katerimi se sooča Evropa. Solidarnost je opredeljena na novo, države članice pa bodo pomagale drugim samo, ko bodo od tega tudi same imele korist.
Nemške banke so tako močno vpletene v krizo irskega finančnega sektorja, da je rešilna vrv enako pomembna tako za rešitelje, kot za tiste, ki se jih rešuje. V zadnjih letih je moja skupina zavrnila proračun EU. Menimo, da so njegove prednostne naloge napačne in da je premalo pozornosti namenjeno premagovanju poslabšanja na področju okoljskega in družbenega napredka. To je poglobilo družbeni razkol znotraj EU in znotraj držav članic.
Popolnoma nesprejemljivo je, da naj bi se veliki projekti, kot je ITER, financirali na račun projektov, ki zagotavljajo neposredna sredstva za študente, brezposelne, podeželje in lokalne skupnosti. Če povzamem: skrajni čas je, in priznam, da je to nekoliko poenostavljeno rečeno, da začnemo na prebivalce Evrope misliti bolj v evropskem smislu in ne v samoljubnem nacionalnem smislu.
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Paul Rübig
(DE) Gospod predsednik, imam vprašanje za gospoda Biskyja. Podjetja ustvarjajo dobiček, ko proizvajajo proizvode ali nudijo storitve, ki jih kupujejo državljani. Ali torej predlagate, da naj bi ta podjetja začela ustvarjati izgube in proizvajati proizvode, ki jih nihče ne potrebuje?
Lothar Bisky
(DE) Gospod predsednik, razumem vaša ekonomska vprašanja, gospod Rübig, ki so zelo prodorna v ekonomskem smislu, kar tudi spoštujem. A vendar gre tu po mojem mnenju za razmerje med proračunom in Evropskim parlamentom ter njegovimi pravicami. To je druga tema. Gre za proizvode, vendar v popolnoma drugem pomenu.
Marta Andreasen
v imenu skupine EFD. - Gospod predsednik, bodimo odkriti. Pogajanja o proračunu za naslednje leto so propadla zaradi velikopotezne želje tega parlamenta, da bi pridobil več pristojnosti nad financiranjem Evropske unije, pa čeprav Lizbonska pogodba teh pristojnosti ne določa. Takšna zahteva - ki jo lahko razlagamo kot predlog evropskega davka - je in je vedno bila za nas nesprejemljiva.
Bile so grožnje, da se bodo blokirala finančna sredstva za tiste države, ki ne želijo sprejeti zahtev Parlamenta. Verjemite mi, to bi bila najboljša novica, ki bi jo lahko dali britanskim in vsem evropskim davkoplačevalcem - tistim, ki na koncu financirajo tako nacionalne prispevke kot evropski davek. Revizorji so odklonili izbris 92 % porabe sredstev Evropske unije za leto 2009 in ocenjujejo, da se najmanj 6 milijard BDP ne bi smelo odplačati - številka, ki je podobna lanskoletni in še ni bila povrnjena. Če bi se tistim, ki so denar EU neustrezno uporabljali, blokirala finančna sredstva, bi Evropska unija imela dovolj sredstev za plemenite cilje, za katere trdi, da jih želi podpreti. Obenem bi evropska birokracija s tem ustvarila določeno mero verodostojnosti. A bojim se, da se to ne bo nikoli zgodilo.
Angelika Werthmann
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, pri pogajalski mizi o proračunu za leto 2011 sedijo trije enakovredni partnerji: Svet, Komisija in Parlament. Evropski parlament se je na predlog Sveta strinjal z 2,9 % povečanjem proračuna, a samo v povezavi s političnim svežnjem. To je v okviru Lizbonske pogodbe povsem upravičena zahteva. Kar zadeva obseg povečanja, mislim, da je treba pojasniti, da se še vedno ukvarjamo z obsegom proračuna EU, ki sega še v čas 15 držav članic, zato je tudi narejen po meri takšne Unije. A zdaj imamo v Uniji 27 držav in upoštevati je treba celo vrsto novih nalog.
Zdi se nepojmljivo, da v tej gospodarski krizi povečujemo proračun EU. Vendar smo upoštevali dejstvo, da se skoraj 95 % denarja državljanom Evrope vrne v obliki neposredne pomoči, na primer prek Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji. Vsem mora biti popolnoma jasno, da so si nekatere države članice same nakopale sedanji proračunski položaj. Dejstvo je, da brez proračuna za leto 2011 ne bo mogoče financirati treh finančnih nadzornih organov. Glede na trenutne dramatične dogodke na Irskem bi bilo dobro, če bi te organizacije lahko s svojim delom začele že včeraj.
Melchior Wathelet
predsedujoči Svetu. - (FR) Gospod predsednik, na začetku bi rad povedal, da 15. novembra nihče ne uživa v tem pomanjkanju uskladitve. Res je, da bi nam bilo ljubše, če bi danes imeli popolnoma drugo razpravo, v okviru katere vi se končal postopek usklajevanja, ki bi lahko svoj vrhunec dosegel s sporazumom in možnostjo, da bi ta proračun bil sprejet tudi v Evropskem parlamentu.
Res je, da smo bili seveda vsi razočarani nad neuspehom tega postopka usklajevanja. Obenem pa sem tako znotraj Komisije, ki je delovala kot posrednica, ki je dejansko igrala vlogo posrednice skozi ves postopek, in predvsem znotraj Parlamenta slišal željo in opozorilo na to močno željo po uspehu in prizadevanju za uspeh. To sem slišal tudi znotraj Sveta.
Zato je res, da si je belgijsko predsedstvo takoj po neuspehu - to moramo jasno tako imenovati - 15. novembra prizadevalo za obnovo neposrednega stika in nadaljevanje z namenom, da bi ta prvi proračunski postopek na podlagi Lizbonske pogodbe bil uspešen in ne neuspešen. Želim pa vas opozoriti, da bo prav vsak izmed nas vedno lahko našel neke razloge, da ta postopek ne uspe, zaradi česar se je izjalovil tudi ta postopek usklajevanja. Parlament bo med predlogi, ki jih je podal Svet, vedno lahko našel tiste, s katerimi se ne bo strinjal, Svet pa bo med predlogi, ki jih je podal Parlament, vedno lahko našel tiste, ki ne bodo zadovoljivi.
Vedno bo obstajal način, da se to neuspešno konča. Vendar pa sem slišal, da sta obe instituciji izrazili željo po uspehu. Zdaj je pomembno, da vsi prevzamemo svojo odgovornost in uspešno sklenemo ta sporazum, namesto da obtičimo v tej rutini.
Še enkrat: kakšno sporočilo bi poslali, če tega usklajevanja ne bomo zaključili s sporazumom? Kakšno podobo bi projekt Evropske unije v teh še posebej nestabilnih in težkih gospodarskih razmerah imel v zunanjem svetu, če se v teh hudih časih ne bi mogli držati skupaj in oblikovati potrebne kompromise med institucijami, da bi zaključili proračun, oziroma da bi naše različne institucije uspešno sklenile sporazum?
Da si bomo na jasnem: poleg podobe, poleg prvotnega neuspeha, povezanega s tem proračunskim postopkom, ki izhaja iz Lizbonske pogodbe, bi to povzročilo tudi zelo konkretne posledice, ki bi jih predvsem čutili prebivalci Evrope. Nekatere izmed njih so bile že omenjene, saj proračun z začasnimi dvanajstinami pomeni proračun z "ničelno rastjo", da ne omenjam inflacije. V težavah bi lahko bila tudi Evropska služba za zunanje delovanje; v težkem položaju bi se lahko znašli tudi finančni nadzorni organi, kohezijske politike - naj vas spomnim, da je predlog proračuna določil 14 % povečanje odobritev plačil - in sredstva kohezijske politike, ki mogoče ne bodo sproščena; še več problemov pri strategiji 2020 ter politične prednostne naloge, ki so tako ljube Parlamentu in ki so bile vključene v ta predlog proračuna za leto 2011, in sicer pod postavko 1a, kot so mobilnost, mladi in izobraževanje - torej politike, za katere tudi obstaja možnost, da se ne bodo izvajale.
Zato bi dejstvo, da nimamo nobenega sporazuma, poleg negativne podobe, ki bi jo lahko ustvarilo, imelo tudi zelo otipljive, zelo resnične in zelo specifične posledice, ki zagotovo ne bi prispevale k izboljšanju podobe Evropske unije v očeh samih državljanov. Če torej želimo obrniti ta tok, če želimo ostati verodostojni, če želimo prevzeti ta delež odgovornosti, moramo izkoristiti teh zadnjih nekaj tednov, da bi sklenili sporazum in se izkopali iz te spirale konfliktov.
Jasno povejmo: da bi to storili, moramo upoštevati tri stvari. Prvič, tu je proračun za leto 2011 kot tak, s svojimi številkami, proračun, o katerem - kar sem slišal reči mnoge predsednike skupin tukaj - bi bilo mogoče doseči sporazum, ki bi vključeval 2,91 % povečanje odobritve plačil. Lahko bi sklenili sporazum o številkah, o proračunu za leto 2011, oziroma prav o tem, kar je danes na dnevnem redu. Rad bi ponovil, da vemo, da to pomeni več popuščanja za Evropski parlament. Vemo, da je Parlament v zvezi s proračunom za leto 2011 večkrat popustil pri svojih prvotnih zahtevah.
Druga tema, ki ste jo skoraj vsi omenili, je večletni finančni okvir za financiranje projekta ITER, kar je povezano z vprašanjem prilagodljivosti. Naj ponovim, belgijsko predsedstvo je v želji, da podpre to načelo sklenitve sporazuma, nemudoma ponovno predstavilo svoje predloge, povezane s prilagodljivostjo. V takšnih okvirih delamo sedaj. Želim pa vas spomniti, da bomo morali biti soglasni, če želimo še natančneje spregovoriti o vprašanju prilagodljivosti, da mora to biti jasno na številnih področjih in predvsem da mora ohraniti nevtralnost proračuna v obdobju, za katerega velja večletni finančni okvir.
Izkoristiti bomo morali tudi vse priložnosti prerazporeditve in prenosa, preden se opremo na to idejo prilagodljivosti. A napredek lahko dosežemo. Če si bo vsak prizadeval, kolikor je to potrebno, potem menim, da lahko napredek razen pri samem proračunu za leto 2011 v njegovem najstrožjem pomenu dosežemo tudi pri sami ideji prilagodljivosti, pri tej nalogi in tem cilju financiranja projekta ITER v obdobju 2012-2013.
Tu je še tretja tema, ki ste jo tudi omenili: politične izjave. Na tej točki moram reči, da Svet ne more reči ničesar več, kot je bilo rečeno v ponedeljek pri usklajevanju, čeprav vem, da se Parlament s tem takrat ni mogel strinjati. Vem, da se omenjene zaveze zdijo prešibke za Parlament, a naj ponovim, da bomo ponovno imeli priložnost, da odpremo ta vprašanja in o njih skupaj razpravljamo. Te razprave bomo morali imeti, saj členi 311, 312 in 324 pogodbe omenjajo več posvetovanj, ki morajo potekati med našimi različnimi institucijami, zato bomo zagotovilo, da bodo zares potekala, saj je tako določeno v pogodbi.
Izjava se je sklicevala na člena 312 in 324, na podlagi česar bodo naše različne institucije morale v prihodnosti organizirati te razprave. A kot sem rekel, slišali bomo celo vrsto razlogov, zakaj nočemo sporazuma.
Kljub temu sem med člani Sveta in znotraj Parlamenta zaznal željo po uspehu. Ali res hočemo širiti preplah, s tem da bomo drug drugemu govorili, da raje ne bi imeli proračuna, da raje ne bi izvajali politik, ki jih določa proračun za leto 2011 in da raje ne bi uspešno sprejeli prvega proračuna na podlagi Lizbonske pogodbe, ali pa dejansko želimo ravnati pozitivno, s čimer bomo eden za drugim pridobili številne sporazume, ki bodo Evropski uniji omogočili, da se premakne naprej in s proračunom za leto 2011 omogoči izvajanje številnih politik, ki smo se jih odločili podpreti? Upam, da je prav ta cilj tisti, zaradi katerega bomo izkoristili naslednja dva tedna, da bi zagotovili uspeh tega prvega postopka v okviru Lizbonske pogodbe.
José Manuel Barroso
predsednik Komisije. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, člani Komisije so se na podlagi celovitega uveljavljanja svoje pravice do pobude na zasedanju, ki je potekalo tukaj v Strasbourgu, pravkar odločili, da bo Komisija predstavila nov predlog proračuna v naslednjih nekaj dneh oziroma najpozneje do 1. decembra. Upamo, da ga bosta v naslednjih štirinajstih dneh potrdila tudi Parlament in Svet.
Ta predlog bo obravnaval vse točke, o katerih smo se dogovorili pred usklajevanjem, ki se je končalo prejšnji teden. V resnici smo bili že zelo blizu sporazuma, zato se želim zahvaliti vsem, ki so delali v tem duhu, v pravem evropskem duhu kompromisa. Škoda, da sporazum na koncu ni bil mogoč. Želel pa bi poudariti vlogo komisarja Lewandowskega, ki je prispeval vso svojo energijo in strokovno znanje, vlogo številnih ljudi v tem parlamentu in tudi zelo konstruktivno vlogo belgijskega predsedstva, ki se mu zahvaljujem za vse, kar je imelo in ima možnost storiti, da bi prišlo do sporazuma. Menim, da si predlog, ki ga bomo predstavili, zasluži vašo podporo in podporo Sveta in da nam bo omogočil, da dobimo proračun še pred koncem tega leta, da bi ga torej Unija lahko imela že 1. januarja 2011. Menim tudi, da bi bilo državljanom Evrope zelo težko pojasniti, da v tej krizi, ki jo trenutno prestajamo v Evropi, nismo sposobni doseči sporazuma o proračunu, ki je dejansko simbol sposobnosti Evrope, da odgovori na izzive: na izzive, s kakršnimi se mora trenutno soočati irsko ali evropsko gospodarstvo.
Naš predlog bo v celoti upošteval predlog Parlamenta o povečanju obveznosti v razdelkih "Konkurenčnost za rast in zaposlovanje" in "Zunanji odnosi" z uporabo instrumenta prilagodljivosti. Tako se bo popravila raven plačil z 2,91-odstotnim povečanjem. Prepričan sem, da nam bo ta predlog pomagal vzpostaviti ravnovesje, ki ga je mogoče podpreti.
Samoumevno je, da mora biti ta sporazum jasen v zvezi z vprašanji o "prihodnjem financiranju". Pokazati moramo, da vse vključene strani jasno razumejo posledice pogodbe in da je tesno sodelovanje med institucijami na najvišji politični ravni naravna posledica naše skupne zaveze sprejetju najboljšega finančnega okvira za prihodnost. Komisija bo sprejela vse potrebne pobude za namen trajnega in plodnega dialoga na vseh ravneh, vključno z dialogom med predsedniki institucij, da bi pripravila skupen načrt, ki bo omogočal sprejemanje potrebnih odločitev. Dovolite mi, da vas spomnim na pomemben govor predsednika Buzeka v Evropskem svetu 27. oktobra, v katerem je poudaril okrepljeno vlogo Evropskega parlamenta, ki jo zagotavlja Lizbonska pogodba med drugim tudi na področju proračunskih zadev, tj. vlogo, na katero sem imel možnost opozoriti tudi sam, ko sem podprl govor vašega predsednika pred 27 voditelji držav ali vlad.
Rad bi zelo jasno pojasnil stališče Komisije v zvezi s številnimi ključnimi točkami.
Prvič, da bi do konca junija predstavili uradne predloge o lastnih sredstvih bomo, kot se je pokazalo med nedavnim pregledom proračuna, uveljavljali našo pravico do pobude. Seveda se bomo o teh predlogih na podlagi pogodbe morali posvetovati z Evropskim parlamentom, kar je v skladu s pričakovanji, ki izhajajo iz medinstitucionalnega sporazuma, ki je bil sklenjen leta 2006.
Drugič, pri predstavitvi predlogov prihodnjih proračunov in večletnega finančnega okvira v celoti bomo zagovarjali upoštevanje vseh sprememb, ki jih predvideva Lizbonska pogodba. Proračun mora vsebovati spremenjene prednostne naloge Unije, ki izhajajo iz pogodbe.
Moram tudi pojasniti, da prilagodljivost v naših proračunih, kot je pokazal pregled proračuna, pomeni, da smo se osredotočili na politične cilje Unije. Prilagodljivost je treba torej jasno ohranjati, da bi kvalificirana večina lahko sprejela spremembe, ki ne presegajo 0,03 % bruto nacionalnega dohodka.
Zato iskreno upam, da bomo od Sveta zelo kmalu prejeli pozitivne novice, tako da bomo imeli prave politične pogoje, da bomo zagotovili uspeh postopka sprejetja proračuna za leto 2011.
Nedavni pregled proračuna Unije, kot ga je predstavila Komisija, jasno kaže na pomen, ki ga dajemo optimizaciji dodane vrednosti odhodkov EU. Ne smemo zapraviti priložnosti, ki jo imamo, da bi zagotovili, da bo proračun Unije s podpiranjem naših velikopoteznih ciljev in izpolnjevanjem ciljev pogodbe zares ustvaril spremembe. Komisija bo pripravila metodologijo, katere namen bo prikazati dodano vrednost proračuna, pripravljeni pa smo se tudi lotiti količinske opredelitve stroškov "ne-Evrope". Zelo jasno je treba povedati, da prednosti, ki jih prinaša članstvo v Uniji, ni mogoče povzeti zgolj s številkami in zneski. Medtem ko se osredotočamo na stroške proračuna, se moramo tudi bolj osredotočiti na tiste, ki jim politike Unije resnično prinašajo koristi, in ne zgolj na letne proračunske stroške.
Gospe in gospodje, to so jasne zaveze, ki vam jih danes dajem v imenu Komisije. Predsednikom Parlamenta in Svetu jih bom potrdil še pisno. Če bo to pomagalo doseči ta sporazum, smo jih pripravljeni ponoviti tudi v obliki izjav, ki bi bile priložene sporazumu med Svetom in Parlamentom.
Gospod predsednik, gospe in gospodje, vem, da se je mnogim z vseh strani v teku te razprave zdelo, da bo naslednji večletni finančni okvir ključna preizkušnja za Evropo in s tem se popolnoma strinjam. To bo preizkus naše sposobnosti ustvarjanja pravih sprememb za milijone Evropejcev, za uporabo močnega orodja za spodbujanje naše ambicije za Evropo, ki naj bi bila usmerjena v rast in trajnostna delovna mesta za prihodnost, za močno Evropo na mednarodnem prizorišču in Evropo, ki temelji na vrednotah, ki jih podpiramo.
To bo tudi preizkus naše sposobnosti, da namesto napačno usmerjenega proračuna, v katerem je bila prednost namenjena političnemu kompromisu in ne kakovosti ter učinkovitosti naše porabe, pripravimo pameten proračun, ki bo usmerjen na področja, na katerih je sredstva mogoče kar najbolje razporediti in kjer bi lahko prinesla otipljive rezultate.
A kot se je pokazalo v zadnjih nekaj tednih, bo to mogoče predvsem preizkus našega sistema upravljanja, naše sposobnosti, da ne predstavljamo samo trdnih argumentov, temveč da tudi priznamo, da se moč naše Unije in Lizbonske pogodbe skriva v iskanju najboljših rešitev za izpolnjevanje naših skupnih ciljev. Predlogi, ki jih bo Komisija predstavila naslednjega junija, zahtevajo veliko truda, da bi se doseglo potrebno soglasje. Komisija bo odprta za vse predloge o tem, kako graditi razpravo o naših predlogih na trdnih temeljih Lizbonske pogodbe.
Gospe in gospodje, vprašanja, za katera gre v naših tekočih razpravah, so ogromna. Zaslužijo si našo popolno pozornost. Prepričan sem, da bodo vse strani odločne, da sprejmejo sporazum. Imamo širok povzetek rešitev, ki temelji na možnostih, ki se ponujajo v sedanjih razmerah, ki so, poudarjam, zelo, zelo občutljive in od vseh nas - Parlamenta, Sveta in Komisije - zato zahtevajo, da ravnamo še odgovorneje, kot smo do zdaj.
Ne smemo pozabiti, da razpravljamo o proračunu in ne o vprašanju drugotnega pomena. Razpravljamo o enem glavnih orodij, ki jih Unija ima na razpolago. To orodje, ki je daleč od tega, da bi bilo neko razkošje, ki bi ga lahko pogrešali v težkih obdobjih, je popolnoma nujno, če želimo oživiti rast v Evropi ter ustvariti delovna mesta in napredek.
Evropski proračun se razlikuje od nacionalnih proračunov. To bi rad poudaril, saj ljudje včasih zelo hitro delajo primerjave. Prvič, evropski proračun nima nobenega primanjkljaja: vedno je uravnotežen. Od proračunov držav članic se razlikuje v tem, da je v prvi vrsti naložbeni proračun, ki prispeva k rasti, vemo pa, kako močno v tem trenutku potrebujemo te naložbe.
To orodje je torej preveč pomembno, da bi ga ogrozili. Za Evropo je pomembno, da ima Evropska unija proračun. To ni proračun za Bruselj, temveč je proračun za evropske državljane. Je proračun za brezposelne, ki trenutno iščejo novo zaposlitev. Je proračun za regije Evrope. Je proračun za naložbe v Evropo. Zato moramo jasno povedati, da to ni proračun za birokracijo in birokrate. Je proračun za ljudi Evrope.
Preprečiti moramo prekinitve, ki bi jih lahko povzročila nadaljnja prerekanja, in vse negotovosti, povezane z začasnimi dvanajstinami. To niso zgolj negotovosti; so resnične izgube za resnične državljane. Če bi se uporabljale samo začasne dvanajstine, potem naši državljani ne bi razumeli, kako lahko vprašanja, med katerimi so tudi zelo pomembna, ovirajo proračun, ki neposredno vpliva na preživetje in možnosti državljanov po vsej Uniji.
Zato sem prepričan, da bomo z dodatno zavezo - in s tem apeliram na evropski duh zlasti tistih, ki ga zadnjič niso uspeli pokazati - lahko dobili proračun za leto 2011 in položili temelje za zares resno razpravo o možnostih za financiranje Evropske unije v prihodnosti.
Martin Schulz
(DE) Gospod predsednik, ob 17. uri bo na vaš poziv potekala konferenca predsednikov. Če gospod Wathelet ne bi dal svojih pripomb, se zdaj ne bi spet oglasil. Glede na dejstvo, da se bo na konferenci predsednikov ob 17. uri razpravljalo in odločalo o naslednjem koraku Parlamenta, bi bil hvaležen, če bi lahko dobili govor gospoda Watheleta. Moram reči, da to, kar je bilo povedano, pomeni korak nazaj. To je manj, kot smo do zdaj slišali od Sveta. Če je to stališče Sveta, potem vam moram povedati, gospod Wathelet - in to ni obtožba, usmerjena proti belgijskem predsedstvu -, da so pred nami težki časi, polni izzivov. Vam, gospod Barroso, bi se rad zahvalil. S svojimi besedami ste pokazali, da si dve instituciji Skupnosti, Parlament in Komisija, prizadevata za popolnoma isti cilj.
Predsednik
Kolegi, če bo naša razprava potekala gladko, bomo na koncu, pred 17.00, lahko dali besedo skupaj z našim vrstnim redom še predsedujočemu Svetu, gospodu Watheletu, ki bo lahko vse pojasnil. Bodimo potrpežljivi. To je zelo pomembna razprava.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Gospod predsednik, gospod Wathelet, gospod Barroso, gospod komisar Lewandowski, gospe in gospodje, moja politična skupina želi normalen proračun za leto 2011. Moja kolegica, gospa Skrzydlewska, in kolegica poslanka, gospa Trüpel, sta si izredno močno prizadevali, da bi predložili izvedljiv načrt, s katerim so se strinjale vse politične skupine in ki je v skladu s potrebo po varčevanju, ki ga zahtevajo države članice.
Poslanci Evropskega parlamenta niso z Marsa. Smo Nemci, Britanci, Švedi, Madžari in Španci in se zavedamo ter čutimo vplive izredno hude gospodarske in finančne krize v naših državah. Kljub temu menimo, da je trden in dobro financiran evropski proračun dragoceno orodje bistvenega pomena za ponovni zagon gospodarstva EU.
Blokiranje, zmanjševanje ali oslabitev evropskega proračuna je paradoksalno v nasprotju z interesi 27 držav članic in 500 milijonov Evropejcev. Če v naslednjih treh letih ne bomo imeli prilagodljivosti, ne bomo mogli izvajati polizbonskih politik. Brez političnega sporazuma med Parlamentom in Svetom o lastnih sredstvih ali sodelovanju pri naslednjem večletnem finančnem okviru ne bo nobene politične ali finančne stabilnosti. Ne gre zgolj za vprašanje pravic, temveč gre za vprašanje skupnega interesa. Skupina naprednega zavezništva socialistov in demokratov v Evropskem parlamentu in Skupina Zelenih/Evropske svobodne zveze imata pravico, da v tem parlamentu nastopata kot politična nasprotnika, vendar nihče ne ve, komu nasprotujeta. To pa ne koristi nikomur in prav tako ne koristi "kohezijskim državam".
Čeprav svoj interes za proračun za leto 2011 danes kažejo številni politični voditelji, bi vas rad spomnil, da imam 14 let političnih izkušenj pri usklajevanju proračuna. Nič, kar je bilo v vseh teh letih doseženo na področju proračuna, ni bilo doseženo s spori. Vse smo vedno dosegli s sodelovanjem. Nastopaštvo, bodisi v tem parlamentu ali v stavbi Justus Lipsius, kjer se to tudi dogaja, nima prav nobene praktične koristi.
Gianni Pittella
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, menim, da je Evropski parlament pozvan, da potrdi svoj pristop, tj. pristop na podlagi odgovornosti, vizije in enotnosti.
Kar zadeva odgovornost, želimo Evropi zagotoviti dostojen proračun. Evropski državljani, mladi, podjetja, kmetje, občine in regije, delavci in brezposelni potrebujejo proračun z zmernim, trajnim in realnim povečanjem.
Če tega proračuna še nimamo, to ni krivda razsipnega Parlamenta, ki pozablja, da prestajamo krizo. To je krivda nekaterih sebičnih, lažno moralističnih nacionalnih vlad, ki zelo rade hitro razglašajo svoja mnenja, hkrati pa se niso nepripravljene, kot je pokazala Velika Britanija, odpovedati svoji zahtevi po nepravičnih privilegijih, ki jih uživajo skoraj 30 let. Če so tri vlade sebične in slabe, ostalih 24 ne sme biti odvisnih od njihove volje, temveč se morajo odzvati, gospod predsednik, gospod Wathelet. Pokazati morajo, iz kakšnega testa so!
Prihodnost naših državljanov nam je zelo pomembno, ko gre za našo vizijo prihodnosti. Lizbonska pogodba in strategija EU 2020 nam določata nove naloge, nove dolžnosti, nove ambicije za gradnjo boljšega jutri. Kako bomo izpolnili te naloge? Kako bomo uresničili naše skupne ambicije? Kateri denar lahko uporabimo, da bi se spustili v novo zagato, kakršna je bila lizbonska strategija, ki ni bila nikoli sprejeta, vendar zagotovo ne zato, ker se Evropski parlament ne bi dovolj potrudil?
Nazadnje, ko govorimo o enotnosti, mislimo na enotnost poslancev Evropskega parlamenta in enotnost s Komisijo. Nocojšnji govor predsednika Barrosa je bil dober. Ne potrebujemo tolažbe, napeti moramo vse sile z razlogom, a hkrati tudi z odločenostjo. Pri tem smo vsi enotni in to je zelo dragoceno sredstvo, izjemna moč, ki predstavlja 500 milijonov državljanov.
Anne E. Jensen
(DA) Gospod predsednik, tako gospodu Watheletu kot gospodu Barrosu bi želela reči, da se v celoti strinjam, da moramo dobiti sporazum. Seveda ga moramo dobiti. To je tudi mnenje Parlamenta in prav zaradi tega smo bili tako močno pripravljeni, da sprejmemo kompromis, ki ga je predlagal Svet, saj slednji ne soglaša niti s samo velikostjo proračuna. Sprejemamo 2,91-odstotno povečanje odobritev plačil. V zameno pa moramo zahtevati, da se nam zagotovi možnost, da bomo lahko v prihodnjih letih dobili ustrezen proračun. Gre za vprašanje prilagodljivosti. Gre tudi za vprašanje vključevanja v dialog o proračunu za prihodnja leta.
To vprašanje prilagodljivosti je zelo otipljivo. S pomočjo prilagodljivosti smo lahko izpolnjevali nove zahteve. Če ne bi imeli možnosti, da poiščemo denar v proračunu za kmetijstvo, ne bi mogli spraviti v energetskih projektov, ki so del načrta za oživitev - na primer s povezovanjem električnih omrežij iz baltskih držav z omrežji iz nordijskih držav, ali s povezovanjem plinskega omrežja iz Bolgarije z omrežjem zahodne Evrope, da Rusija ne bi več mogla odklopiti našega ogrevanja. Proračun EU na mora nuditi takšne možnosti za prerazporejanje sredstev. Zato moramo torej imeti prilagodljivost.
Potreben je tudi konstruktiven dialog med Svetom, Komisijo in Parlamentom, pa tudi z nacionalnimi parlamenti, in sicer o proračunu EU za obdobje po letu 2013. Evropski parlament ne sme priti v položaj, v katerem lahko samo sprejema ali zavrača srednjeročne finančne perspektive. Obstaja nevarnost, da jih bomo zavrnili; obstaja tveganje, da se bo zgodilo enako, kot se je zgodilo s sporazumom SWIFT.
Lastna sredstva EU je treba ponovno preoblikovati. Ne gre za vprašanje ustvarjanja davčnega bremena EU; gre za oblikovanje preglednega in razumljivega sistema brez posebnih pravil in popustov, da bi imeli sistem, ki ga državljani lahko razumejo. Razpravo potrebujemo zdaj, zato sem zadovoljna, da je Komisija obljubila, da bo sprejela pobudo in predstavila predlog pred naslednjim poletjem.
Helga Trüpel
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tudi jaz bi želela še enkrat poudariti, da je za ta parlament, ta samozavestni Evropski parlament, pomembno, da spoštuje Lizbonsko pogodbo. Ne gre za to, da bi se presegle določbe pogodbe, kot je pravkar pravilno dejal gospod Barroso, temveč gre za ohranjanje duha Lizbonske pogodbe glede na dodatne pristojnosti Parlamenta, pri čemer je treba zagotoviti, da Svet ne bo zavrtel časa nazaj, ter se držati dogovora o našem sodelovanju in doseganju sporazuma med Parlamentom in Svetom. To je bilo določeno leta 2006 v medinstitucionalnem sporazumu. Vse, kar želimo, je, da se to ponovno potrdi. Najlepša hvala, gospod Barroso, to vprašanje ste upravičeno ponovno poudarili.
Gospod Wathelet je zdaj poskusil prepričati Parlament, naj ne hiti tako močno proti pravi proevropski prihodnosti, ampak naj se rajši zadrži. Če bomo to storili, bomo takoj priznali poraz. Kot je dejal gospod Schulz, je to v resnici političen spor. Kako bomo kos večjim pristojnostim Evropskega parlament in držav članic, ki se vedejo čedalje bolj evroskeptično? Če želimo, da bi Evropska unija in njeni državljani imeli močno prihodnost, med drugim tudi na svetovni ravni, potem morata Parlament in Svet doseči proevropski sporazum. Zato se ne smemo prezgodaj vdati. Moramo se boriti za evropsko dodano vrednost, saj je to v interesu tako nacionalnih vlad kot naših državljanov.
Jan Zahradil
(CS) Gospod predsednik, kot je dejal gospod Schulz, to ni samo razprava o proračunu, temveč je tudi razprava o podobi Evropske unije v prihodnosti in to je dejstvo. Tu lahko jasno slišimo, da se za razpravo o proračunu med drugim skriva tudi razprava o tem, kako najbolje spraviti skozi lastna finančna sredstva Evropske unije in s tem torej večjo avtonomijo ter kako dejansko spraviti Evropsko unijo naprej po poti federalizma.
Po mojem mnenju je to seveda dokaj nesprejemljivo; to se ne more in ne sme zgoditi. Poleg tega moram reči, da je prav utrudljivo poslušati vztrajno neprijazen ton, ki je tukaj uperjen proti Svetu, in da so vsi ti različni ultimati in grožnje prav otročji. Če bo Evropski parlament ubral to pot in če se bo ta napadalen ton, ki smo ga slišali od številnih poslancev, nadaljeval, potem se bo zgodila samo ena stvar: Evropski parlament bo izgubil, tako proti medijem kot proti javnosti.
Miguel Portas
(PT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, jutri se bo več milijonov portugalskih delavcev udeležilo stavke. Udeležili se bodo stavke z zelo jasnim sporočilom: tisti, ki delajo, upokojenci, mladi in brezposelni niso dolžni plačati za krizo, ki je niso povzročili. Sedanje mrtve točke, na kateri je obstal evropski proračun, ni mogoče razumeti, ne da bi analizirali njen okvir, tj. okvir družbene tragedije in varčevalnih politik, ki se vsiljujejo državam. Varčevalne politike niso samo nepoštene: so neizmerna gospodarska napaka, ki obljublja, da bo Evropsko unijo ponovno spravila v recesijo, ki obljublja prihodnost brezposelnosti in ki predvsem obljublja, da bo še bolj poudarila razlike med državami s presežkom in državami s primanjkljajem.
V tem okviru moramo biti zelo jasni v zvezi s to razpravo o proračunu. Ne verjamemo, da lahko obstaja valuta, ki za seboj ne bi imela izdatnega proračuna in - bodimo realni - proračun za leto 2011, o katerem govorimo, ni zgolj skromen: to je povprečen proračun; to je proračun, ki se na krizo ne odziva, temveč je del te krize. In prav zato je pomembno, da se ne ponovi leta 2012, leta 2013 ali po letu 2014.
To je vprašanje, o katerem razpravljamo; vprašanje o prihodnosti: ali želimo Evropo, ki jo bodo nadzorovale vlade, ali pa Evropo, ki bo še naprej igrala vlogo trojanskega konja za interese finančnega sistema? Evropska levica želi razpravljati o lastnih sredstvih. Nočemo novih davkov za evropsko javnost, zagotovo pa hočemo govoriti o tem, kako naj prisilimo finančni kapital, da plača, česar ni plačeval: da plača, kar dolguje. To je sporočilo, ki ga javnost - delavci in brezposelni - zahtevajo od tega parlamenta in Evropske unije. Ali bomo želeli evropski projekt, ki ima tako nizke cilje, da se je komajda zmožen zagnati, ali pa bomo jasno povedali, da ne bomo zadovoljni s scenarijem, ki nam ga predlagata Združeno kraljestvo in skupina vlad, tj. "storite več z manj denarja, kajti to je Evropa, ki vam jo ponujamo".
Timo Soini
(FI) Gospod predsednik, smo v res odličnem položaju. Evropska unija je v krizi; vse njene institucije so v krizi. To je položaj, ki smo ga iskali, in to je res. Zdaj je prišla priložnost za rast.
Centralizirana moč in monetarna politika v Sovjetski uniji nista delovali in prav tako ne bosta delovali na zahodu. Ni nobene enotne valute; je samo denar davkoplačevalce v različnih delih Evrope. Medtem ko se obenem zmanjšujejo nacionalni proračuni - na Finskem niso mogli priskrbeti niti 1 milijona EUR za bolnišnico za revmatične bolezni -, moji volivci - in teh je bilo 130 000 - ne želijo, da bi bil predstavnik EU na Finskem, temveč predstavnik finskih davkoplačevalcev v EU, kar je tudi moj namen.
Centralizirana politika ne prinaša ničesar. Najprej je padla Grčija, zdaj pada Irska, sledita pa jima Portugalska in Španija. Te vaje bo kmalu konec.
Lucas Hartong
(NL) Gospod predsednik, kako zadovoljen sem bil do zdaj predvsem s stališčem vlad Združenega kraljestva in Nizozemske! Z odličnimi argumenti sta uspeli preprečiti povečanje proračuna EU za leto 2011 in nista želeli pritrditi uvedbi lastnih sredstev, berite evropskih davkov. Rečem lahko: bravo. Obenem pa moram reči, da obžalujem, da se Evropski parlament ni pripravljen naučiti ničesar iz izkušenj držav članic. Evrska klika, ki je daleč od resničnosti, je mislila, da bo dobila samo še nekaj več denarja za svoje konjičke. Izgubila je prav vsak občutek za to, kar se dogaja v glavah njenih državljanov. Zahteva vedno več, od Parlamenta in Komisije pa pričakuje, da bosta samo korakala na mestu ali celo zmanjšala svojo porabo. Niti slučajno. Nizozemska in druge države članice imajo zelo dobre razloge, da zavrnejo povečanje proračuna EU in uvedbo evropskih davkov. To počnemo iz demokratičnih razlogov in zdi se nam popolnoma nesprejemljivo, da nekateri v tem parlamentu, kot je Skupina Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov), očitno mislijo, da bi bilo treba Nizozemsko zaradi tega kaznovati. Nizozemska je bila kot ustanovna članica EU vedno največja neto plačnica, ki je prispevala v proračun EU. Govorimo o denarju nizozemskih davkoplačevalcev. Ali bo gospod Daul zdaj zahteval sankcije proti drugim državam članicam? Ali je to konec EU? Človek bi si skorajda želel, da bi bil, če pomislimo, kako se interesi naših državljanov prodajajo pod ceno. To je res žalostno, gospod predsednik, vendar smo mi tisti, ki nas bodo potem obtoževali, da smo populistični. Če populizem pomeni, da pozorno poslušamo, kaj govorijo ljudje, da jih predstavljamo in jim nudimo res trdne argumente glede reševanja iz gospodarske krize, ki nam jo je vsilila tudi EU, potem bom z veseljem nosil ta naziv. Seveda bomo še naprej nasprotovali povečanju proračuna za leto 2011 in evropskim davkom. Mimogrede, gospod Schulz, preden začnete: nisem svetlolas.
László Surján
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ali je to razprava o denarju in moči? Ne, ni. Motor evropskega razvoja kašlja. Del proračuna, ki se nanaša na prihodke, je že več lete potreben sprememb. Lizbonska pogodba pravi, da dohodek mora biti zagotovljen iz naših lastnih sredstev. Torej, zakaj ne? Zakaj ne bi mogli razpravljati o tem? Strokovnjaki že več let govorijo, da je evropski proračun neprilagodljiv, da Evropska unija zaradi tega v igri ne more zmagati. Zakaj torej ne ustvarimo prilagodljivega proračuna?
Ne moremo se zvezanih nog - zaradi sedemletnega proračuna - odzivati na izzive hitro spreminjajočega se sveta, obenem pa ne smemo zanemariti tistih temeljnih evropskih načel, ki pravijo , da je treba razlike v mnenjih rešiti v odprti razpravi in s kompromisom. Nesprejemljivo je, da obstajajo države, ki se niso niti pripravljene vključiti v razpravo. To pomeni konec evropskega duha. Mi smo še naprej odprti za razpravo, odgovornost pa je na strani tistih, ki se ne marajo vključiti.
Nekateri pravijo, da politična vprašanja ne smejo biti povezana s proračunskimi. Ravno nasprotno! V zgodovini celotne Evropske unije gre prav za to. Prosim, raziščite sami! Tukaj predstavljamo ljudi: ne moremo jih vendar gledati v oči in jih vedno znova tako krasno slepiti: program za leto 2020, lizbonski program, mi pa nimamo sredstev, da bi ju začeli izvajati. Tako ne gre več naprej! Ne gre za to, da se Svet prepira s Parlamentom. Gre za to, da nekateri ne morejo razumeti duha časa, da se prepirajo s tistimi, ki si želijo delujočo Evropo.
Göran Färm
Gospod predsednik, dovolite mi, da se zahvalim belgijskemu predsedstvu, ker si zares prizadeva, vendar morajo storiti še nekoliko več. Evropski parlament je pokazal veliko dobre volje pri sprejemanju številk za leto 2011, saj razumemo gospodarski položaj v državah članicah.
Kar zadeva zaveze, gre tudi v resnici za zmanjšanje proračuna. Ponudili smo tudi rešitve za številne praktične reči, kot so ustanove ITER, kot so finančni nadzorni organi in Služba za zunanje delovanje; bili smo konstruktivni. Vendar pa se ne strinjamo, da bo gospodarska kriza tu za vedno in da mora kriza določiti meje za prihodnost Evrope. Ne strinjamo se, da je izhod v vztrajnem varčevanju. Ne strinjamo se, da kriza zahteva manj Evrope ali protievropski program. Določneje, že leta kritiziramo pomanjkanje prilagodljivosti v Evropski uniji in Komisija se strinja z nami. Kako je torej nenadoma rešitev za probleme proračuna prav omejitev prilagodljivosti?
Kako naj bo prihodnost Evrope zmanjšanje financiranja skupaj dogovorjenih prednostnih programov in ne financiranje novih - ITER ni edina prednostna naloga - ali celo najpomembnejših. Brez razumne prilagodljivosti tvegamo, da si bomo nakopali kopico težav za leto 2012 in 2013. Poskusimo se temu izogniti.
Kako je lahko vključitev Evropskega parlamenta v konstruktiven dialog o prihodnosti finančnega okvira in naslednjem dolgoročnem proračunu problem? Ne razumem. Poskusimo še enkrat doseči dogovor, vendar pa moramo najti rešitev glede prilagodljivosti, ki ne bo nič manj velikopotezna od tiste, ki jo že imamo v medinstitucionalnem sporazumu. Najti moramo odprt in konstruktiven postopek o naslednjem finančnem okviru. To je naša rdeča nit. Prosim, Svet, poskusite še enkrat.
Carl Haglund
(SV) Gospod predsednik, strinjati se je mogoče z večino tega, kar so povedali moji kolegi poslanci. Zame in za mnoge druge gre tu pravzaprav za vprašanje prave zaskrbljenosti za prihodnost, zaskrbljenosti glede tega, kako se bomo prebili skozi leta, ki so pred nami, in skozi prihodnje desetletje. Ne smemo pozabiti, da smo se skupaj uspeli dogovoriti o dokaj ali celo zelo velikopotezni strategiji za leto 2020 za Evropo - strategiji, ki naj bi Evropo popeljala naprej. Vendar pa bi bilo naivno verjeti, da se bo takšna strategija financirala ali izvajala sama. Prav gotovo pa je tudi dejstvo, da pri tej strategiji in njenih uspehih ne bo šlo zgolj za denar. Na žalost pa bo svojo vlogo do neke mere odigralo tudi to.
Ne Svet ne Komisija še nista uspela predstaviti načrte za prihodnja leta, ki na nas puščajo dovolj velik vtis, to pa je tudi eden izmed razlogov, da smo se v zadnjem času znašli v sporu. Svetu bi rad rekel, da vam zelo ugaja, če ste vključeni v družinski portret, potem ko ste potrdili Lizbonsko pogodbo in se uspeli dogovoriti o strategiji 2020. Vsi ugledni ljudje srečno stojijo tam in govorijo vsem okrog sebe, kako radi imajo Evropo, a ko je treba nekaj storiti in te reči dejansko izvajati, potem ima Svet nenadoma probleme. Ti problemi se zdaj kažejo v dejstvu, da imamo nenadoma proračunsko krizo, to pa so problemi, ki se jih mora Svet, kot je bilo tu poudarjeno, lotiti in jih poskusiti rešiti, kajti dejstvo je, da tu ne gre samo za proračun za naslednje leto: gre tudi za prihodnost. To je politično sporočilo, ki ga želimo danes prenesti Svetu.
Vicky Ford
Gospod predsednik, ta konec tedna je delegacija iz Komisije in MDS odpotovala v Dublin, da bi ponudila gospodarsko svetovanje. Še ena evropska država je morala spet sestaviti nov nacionalni proračun in za naše prijatelje onstran Irskega morja so to izredno težki časi.
Seveda pa je veliko ironije v tem, da evropski uradniki svetujejo o nacionalnem proračunu, ko vendar ni dogovorjen še lasten proračun EU. Moja skupina že veliko mesecev opozarja, da je zaradi tega, ker se države članice doma spopadajo s tolikšnimi proračunskimi pritiski, zelo pomembno, da EU pokaže omejitev pri lastni porabi in tako zagotovi, da bo vsak peni davkoplačevalskega denarja dobro porabljen. Zadnje glasovanje v Evropskem parlamentu ni pokazalo takšne omejitve in seveda je dober znak, da je med Parlamentom in Svetom prišlo do sporazuma o številkah, čeprav menim, da bi te lahko bile še nižje. Zaskrbljujoče pa je, da kljub dogovoru o številkah še vedno nimamo nobenega sporazuma o proračunu.
Naši trgi še zdaleč niso še stabilni; trgi postanejo nemirni, kadar se pojavi negotovost, zato pozivam poslance tega parlamenta, da pusti politične ambicije in poskrbi za dogovor o proračunu.
Bastiaan Belder
(NL) Gospod predsednik, Evropski parlament odlaša s sprejetjem proračuna za leto 2011. Njegova zahteva, da mora imeti besedo pri dolgoročnem financiranju Evropske unije vključuje davek EU, čeprav za to ni porabil toliko besed. Evropski parlament s tem pušča sum, da ne želi igrati konstruktivne vloge v letnem proračunskem postopku v skladu s členom 234 pogodbe. To pa ne kaže nič dobrega za finančno perspektivo za obdobje 2014-2020, v katero si Parlament tako močno želi biti vključen. Z 2,91-odstotnim povečanjem proračuna je Evropski parlament že dosegel več, kot je dobro za Evropo ter njene državljane in podjetja in proračune držav članic. Mi smo tisti, ki smo odgovorni za oblikovanje ustreznih načrtov za proračun za leto 2011. S tem bi se lahko končale te proračunske omejitve, kar bi se še vedno lahko izkazalo za poučno.
Philip Claeys
(NL) Gospod predsednik, ne bi bolelo, če bi Evropski parlament končno dal dober zgled in zagovarjal načelo, da mora Evropska unija prilagoditi izdatke prihodkom. V času, ko morajo varčevati prav vsi in ko morajo naši državljani zategovati pasove, je zagovarjanje velikega povečanja proračuna EU popolnoma napačno sporočilo. EU samo grabi nove moči zase in zato želi več denarja. Prav: priložnosti za resno varčevanje je veliko. Po ugotovitvah Evropskega računskega sodišča finančni vpliv nepravilnosti v kmetijski politiki znaša 2-5 % porabe za kmetijstvo. Finančne napake za regionalne sklade so večje od 5 %, torej presegajo dve najpomembnejši odhodkovni postavki v proračunu. Zato potrebujemo boljši nadzor nad porabo sredstev in strožje sankcije za napačno, nezakonito in goljufivo rabo. Namesto da ves čas samo zahtevamo povečanje dohodka, bi Parlament občasno moral spregovoriti tudi o prihrankih. Neposreden davek EU, ki ga želi Komisija, je nesprejemljiv iz več razlogov. Je samo še en korak proti evropski superdržavi, ki bo neizogibno povzročil še večjo porabo in obenem - kar je dejansko priznal tudi komisar Lewandowski - do povečanja splošnega davčnega bremena neto plačnic, kar v tem trenutku preprosto ne gre.
Alain Lamassoure
(FR) Gospod predsednik, gospod Wathelet, gospod Barroso, rad bi se zahvalil Evropski komisiji in belgijskemu predsedstvu za njun odprt, sodelovalen in prav zares evropski pristop.
V teh časih krize ne smemo pozabiti na ohranitev prihodnosti. Lani so vlade na tekmovanju odlik tekmovali, katera lahko porabi več. Vsi so pritisnili na gas. Letos je ravno nasprotno. Letos vsi pritiskajo na zavore. Prav. Parlament sprejema številko, ki jo je Svetu vsilila najvarčnejša ali najbolj stiskaška država članica, vendar pod pogojem, da se bomo strinjali glede zaščite prihodnosti.
Unija nima več potrebnih sredstev, da bi financirala svoj proračun. Namesto da bi proračun Skupnosti predstavljal prvi instrument solidarnosti med Evropejci, je postal bojno polje nasprotujočih si nacionalnih interesov. Lizbonska pogodba velja že eno leto. Na Unijo prenaša dolgo pričakovane nove pristojnosti. A vendar proračunu za leto 2010 ni bilo mogoče zagotoviti nobenih dodatnih sredstev in isto velja za leto 2011. To pa velja tudi za akcijski program Evropa 2020.
V času, ko so vse države članice predane politikam, ki so usmerjene v obsežno zmanjšanje javne porabe, kažejo tudi zelo velik interes za opredelitev in izkoriščanje potencialnih prihrankov, ki bi jih bilo mogoče ustvariti z združevanjem nekaterih izdatkov bodisi med več državami ali med vsemi 27 državami članicami. Evropa, evropska vizija in evropska primerjalna metoda nam lahko pomagajo, da porabimo manj. Zato Evropski parlament predlaga sporazum med našimi tremi institucijami o metodi sodelovanja pri vseh teh predlogih v prihodnosti.
Osebno bi želel še dodati, da bomo prihranili čas, če bomo vključili nacionalne parlamente, saj so ti suvereni v smislu obdavčenja in proračunskih zadev.
Ivars Godmanis
Gospod predsednik, poudariti želim tri stvari. Prvič, če so časi težki za vse, potem moramo sodelovati. Mislim, da smo najnižjo točko pri usklajevanju dosegli, ko Svet ni hotel začeti z razpravami, druga najnižja točka pa je bila, ko ni hotel začeti z razpravami na podlagi dokumentov, ki jih je Komisija predlagala v zvezi s političnim delom naših razprav. Toda razprave so v pogodbi, in sicer v najmanj dveh delih. Prvič: v zvezi z večletnim finančnim okvirom v členu 312 je dokaj jasno, da če ne bomo imeli razprav, preden se odločimo o novem večletnem finančnem okviru, slednji ne bo uspešen.
Kar zadeva lastne vire - in kar je mogoče zelo pametno za Svet -, ni nobene posebne grožnje. Ne uvajamo novih davkov, temveč pričenjamo z razpravami, kar je določeno v členu 311. Prepričan sem, da potrebujemo proračun, to je stoodstotno. Druga rešitev ne obstaja. A če res želimo eno stvar - da bi sodelovali in pričeli z razpravami (rezultata razprav ne poznamo) -, prosimo Svet, da se pridruži tej skupni nalogi. Mislim, da bo takrat uspešna. Sicer pa zares upam, da se tega ne boste lotili sami v skladu s členom 315. To lahko storitev, vendar meni, da bi bila skupna naloga veliko boljša od ločene.
Hynek Fajmon
(CS) Gospod predsednik, rad bi povedal, da sem razočaran zaradi pogajanj med Svetom, Komisijo in Parlamentov v zvezi s proračunom EU za leto 2011. Vso Evropo je namreč prizadela gospodarska in finančna kriza. Evropske vlade so prizadeli čedalje nižji prihodki ter potreba po odplačilu velikih dolgov. Evropski parlament se ne more pretvarjati, da se ga to ni dotaknilo. Ni prav, da v tako težkih razmerah zahteva 6-odstotno povečanje proračuna. Tudi ni prav, da ponuja svoje soglasje proračunu v zameno za obljubo, da se bodo Parlamentu zagotovila lastna sredstva. Po mojem mnenju pogajalci iz Evropskega parlamenta ne bi smeli zaostrovati razmer v pogovorih, temveč bi si ravno nasprotno morali prizadevati za sklenitev sporazuma.
Državljani, gospodinjstva, podjetja, skupnosti in države EU potrebujejo stabilnost, to pa je mogoče zagotoviti samo s pravočasno odobrenimi proračuni in ne z začasnimi proračuni. Zato pozivam Parlament, Svet in Komisijo, da se čim prej dogovorijo o proračunu EU za leto 2011.
Diane Dodds
Gospod predsednik, pozdravljam današnjo razpravo o proračunu. Države članice prestajajo težke čase in to je resničnost, ki je ta parlament ne more zanemariti. Na podlagi pogovorov z mojimi volivci je jasno, da verjamejo, da tisti, ki razglašajo potrebo po povečanju proračuna, nimajo nobenega stika s svojo ekonomsko realnostjo, poleg tega pa celoten problem spodkopava zaupanje v evropske institucije.
Nepopustljivost ni kriva za to, da proračun ni bil dogovorjen, temveč je razlog temu predvsem federalistični program ter iskanje svetega grala, pojma lastnih sredstev. Davek EU po mojem mnenju ne pride v poštev.
V odgovor današnji izjavi predsednika Barrosa, da bo predstavil predloge za takšen davek še pred junijem naslednje leto, bi želela pozvati predsednika vlade, gospoda Camerona, da jasno pove, da bo vsaka takšna poteza v Združenem kraljestvu sprožila referendum.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Gospod predsednik, kot poročevalka za proračun Evropske unije za leto 2011 bi želela poudariti konstruktivno vlogo belgijskega predsedstva. Rada bi se tudi zahvalila Evropski komisiji za vključenost. Vendar pa naših prizadevanj ni konec. Prav nasprotno, zdaj jih moramo še okrepiti. Osebno mislim, da je neuspeh pogajanj o proračunu za leto 2011 poraz za vse nas. Vendar pa bi vam rada s svojimi besedami razložila, zakaj je v ponedeljek prišlo do tega neuspeha.
Bili smo priča obžalovanja vrednim okoliščinam, ko je nekaj držav članic zavleklo pogajanja do polnoči, da bi se ta na koncu z njihovo pomočjo končala z neuspehom. Pogajanj nismo uspeli pravočasno zaključiti, ker se teh nekaj držav članic preprosto ni bilo pripravljeno pogovarjati. Zame osebno je strašno nadležno in presenetljivo, ko okrog pogajalske mize sedijo diplomati in namestniki ministrov za finance in se ne želijo pogovarjati o financah ali prihodnosti financiranja in sedanjim financiranjem Evropske unije. To mi je popolnoma nerazumljivo in nesprejemljivo, kajti če se politiki in diplomati ne želijo pogovarjati drug z drugim, kaj bo sledilo potem?
Moja naslednja točka je, da se je napetost v zvezi z razpravo o proračunu 2011 pojavila zato, ker Evropski parlament želi opozoriti na problem, ki ga vidimo v prihodnosti in ki ga lahko vidimo že danes: da Evropska unija še naprej sprejema nove vloge in odpira nova področja dejavnosti in da ima čedalje večje ambicije, da pa obenem države članice, ki te ambicije podpirajo, slednjih ne želijo financirati, ne želijo financirati teh načrtov, teh ukrepov in teh novih področij. Moramo spregovoriti o tem čedalje večjem neskladju. V času krize je še toliko pomembneje, da govorimo o financah in da govorimo o tem, kako je treba financirati Evropsko unijo. Poleg tega je Evropski parlament toliko pomembnejši, zato še ni pravi čas, da iz proračuna naredimo tabu temo.
Janusz Wojciechowski
(PL) Gospod predsednik, v Evropski uniji dejansko imamo proračunsko krizo in za to so, kot je dejala predhodna govornica, odgovorne številne strani. Mogoče je Parlament naredil majhno napako pri tem, kar je pričakoval od pogajanj - hoteli smo poskrbeti za preveč stvari obenem. To je problem za upravičence, vendar je tudi dejansko resna politična kriza, ki po mojem mnenju izvira iz dejstva, da se je duh evronavdušenja nekje izgubil. Ta duh evronavdušenja je bilo mogoče čutiti v Evropskem parlamentu, ko smo razpravljali o Lizbonski pogodbi, in od tistih, ki za Evropo niso bili zelo zagreti, se je zahtevalo, da pokažejo več navdušenja. Ko pa so se pogajanja o pogodbi končala in se je povezovanje izboljšalo, so se pričele razprave o denarju in proračunu, nakar se je izkazalo, da se je namesto evronavdušenja pojavil evroegoizem in želja, da bi se za večje evropsko povezovanje plačalo čim manj. Želim si več evronavdušenja nad proračunom.
Reimer Böge
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, zaskrbljen sem, a ne zaradi proračuna, medinstitucionalnega sporazuma ali možnega dvanajstdelnega proračuna. Na splošno sem zaskrbljen zaradi političnih razmer, s katerimi se sooča Evropska unija in ki so danes prišle na dan v okviru razprave o proračunu. Zaskrbljen sem zaradi nagnjenosti k medvladnemu sodelovanju in zaradi dejstva, da bodo večje pristojnosti Parlamenta očitno spodrezane in da se ne spoštuje niti sporazum, ki je bil sklenjen leta 2006. Zaskrbljen sem, ker se Lizbonska pogodba ne izvršuje. (Aplavz) Gospod Barroso, pozdravljam vaše izjave. Mogoče pa bi bilo koristneje, če bi prišli pred 10 dnevi, da bi pojasnili, da je Komisija na strani Parlamenta.
Kar zadeva tri glavne teme naših pogajanj, bi najprej želel spregovoriti o instrumentu prilagodljivosti. Na tem področju je očitno prišlo do nekakšnih premikov. Vendar pa sem nedavno slišal, da je v času vzporednih pogajanj v Bruslju prišlo tudi do nazadovanj. Kaj se tam dogaja? Ali obstaja možnost - in ali je ta prošnja pretirana -, da se dogovorimo o določeni ravni prilagodljivosti, ki smo jo imeli pred Lizbonsko pogodbo, ki je bila dobra rešitev in ki je bila dosežena po dolgih letih pogajanj, začenši z Agendo 2000? Ali je prošnja pretirana, če želimo, da bi se lastna sredstva posvetila nadaljevanju tega, kar smo vsi skupaj - Svet, Komisija in Parlament - dejali leta 2006 v naši izjavi o medinstitucionalnem sporazumu? Ali je prošnja pretirana, če želimo, da bi tisti, ki zavračajo idejo o razpravi o lastnih sredstvih, poskusili prebrati pogodbo? V pogodbi je namreč določeno, da se ta razprava mora zgoditi.
Nazadnje, gospod predsednik, ali je prošnja pretirana, če želimo skleniti zavezujoče politične sporazume o vseh vprašanjih v zvezi s postopkom odobritve, da bi lahko preprečili krize in da se ne bi znašli na istem položaju tudi pri drugih vprašanjih, vključno z zunanjimi trgovinskimi sporazumi in naslednjim večletnim finančnim okvirom? Če nam boste te stvari predstavili tako, kot ste jih danes, potem bo odgovor iz tega parlamenta odločen "ne".
Marian-Jean Marinescu
(RO) Gospod predsednik, države članice s proračunskega vidika očitno prestajajo težke čase. Na drugi strani je očitno, da je proračun EU močno prispeval k razvoju vsake države članice, med drugim tudi neto plačnic.
Presenečen sem, da neuspeh pri usklajevanju ni bil posledica nestrinjanja glede številk, temveč nepripravljenosti na praktično razpravo o skupni prihodnosti držav članic oziroma prihodnosti Evrope. Parlament ne želi prekoračiti svojih pristojnosti. Želi si, da bi se pogodba upoštevala in da bi se zaščitili prihodnji interesi državljanov, ki so jo izvolili.
O katerih točkah Svet ni hotel govoriti?
Vključenost Evropskega parlamenta v pripravo večletnega finančnega okvira je določba pogodbe. Ta naloga je bila opravljena leta 2006 in mislim, da proračun za obdobje 2007-2013 za Unijo ni bil slab. Ravno nasprotno.
Prilagodljivost - ta instrument se je do zdaj uspešno uporabljal in vse države članice so od njega imele korist.
Lastna sredstva - ravno proračunski položaj, v katerem so se znašle države članice, je tisti, ki bi jih moral spodbuditi, da poiščejo stabilne metode financiranja evropskega proračuna, ki ne bo več ogrožal izvajanja evropskih politik.
Nove naloge, ki jih določata pogodba in strategija za leto 2020, zahtevajo finančna sredstva. Nesprejemljivo je, da ista institucija, tj. Svet, določa cilje za leto 2020 in obenem ne potrdi finančnih sredstev, ki so potrebna za izpolnitev teh zahtev. Mislim, da je naša dolžnost, da dosežemo sporazum. Smo odgovorni našim državljanom. Ne smemo, da bi zaupanje v institucije Evrope splahnelo.
Giovanni La Via
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ta teden bi morali odobriti splošni proračun Evropske unije za leto 2011. Namesto tega smo soočeni s položajem, v katerem Evropi grizi resna nevarnost, da bo v novo leto vstopila z začasnim proračunom in močno ovirano uporabo sistema dvanajstin.
Splošno znano je, da so Parlament, Komisija in večina držav članic bili pripravljeni skleniti sporazum, kar je blokirala manjšina držav, ki ni hotela odpreti konstruktivne razprave s Parlamentom o izvajanju Lizbonske pogodbe.
Mislim, da je bilo stališče Parlamenta med pogajanji odgovorno in zmerno. Parlament je pozval k uporabi Lizbonske pogodbe in k temu še naprej odločno poziva.
Svet pa je pokazal, da ni sposoben skleniti sporazuma in da je močno razklan pri vprašanjih temeljnega pomena, zaradi česar je manjšina držav izrekla veto in zavrnila zamisel, da bi odprli razpravo s Parlamentom o predpisih in postopkih, ki bi morali usmerjati izvajanje Lizbonske pogodbe.
Vendar pa smo zdaj dolžni pogledati v prihodnost in skupaj zgraditi Evropo prihodnosti - s tem mislim na Svet, Parlament in Komisijo -, tj. brez sebičnosti ali izmikanja. S tem ko se Parlament strinja z omejitvami, ki jih uvaja Svet v zvezi z rastjo, tj. z 2,91 %. s čimer smo vsi seznanjeni, želi odločno sporočiti, da razume obdobje, ki ga preživljamo.
Vendar pa se vsi strinjamo, kot je danes potrdila tudi Komisija, da moramo zahtevati večjo prilagodljivost, da bi izpolnili potrebe Evrope. Strinjam se z današnjimi besedami predsednika Barrosa, ki je govoril o predlogih, ki jih bo Komisija pripravila za namen uporabe svojih lastnih sredstev in prilagoditev proračuna EU Lizbonski pogodbi, in upam, da bo Svet pri gradnji Evrope prihodnosti bolj sodeloval.
José Manuel Fernandes
(PT) Gospod predsednik, v pogajanjih s Svetom o proračunu za leto 2011 je Evropski parlament storil vse, da bi dosegel sporazum. Edina zahteva je izpolniti naloge Sveta, na primer strategijo Evropa 2020 in potrebo po njenem financiranju, ter upoštevati Lizbonsko pogodbo.
V resnici mora biti Evropski parlament v skladu s pogodbo vključen - z glasovanjem dajanjem mnenj ali tako, da igra vlogo svetovalca - v nov medinstitucionalni sporazum, v naslednji večletni finančni okviru in v določitev novih lastnih sredstev. Te zahteve so logične, razumne, v javnem interesu in v interesu preprečevanja medinstitucionalnih tveganj in sporov: to so zahteve, ki bi jih Svet moral deliti in izpolniti.
Kar zadeva medinstitucionalni sporazum, je očitno, da je spoštovanje zavez, ki so jih dale evropske institucije, zlasti pa Svet, odvisne od obstoja prilagodljivosti v zvezi s sedanjim večletnim finančnim okvirom.
Strategija Evropa 2020, mednarodni termonuklearni poskusni reaktor, Evropska služba za zunanje delovanje in finančni nadzorni organi predstavljajo le nekaj primerov stvari, ki potrebujejo financiranje. Svet mora upoštevati Lizbonsko pogodbo tako z vidika novih področij, ki so pod pristojnostjo Evropske unije in se odražajo v proračunu, kot z vidika povečanih pristojnosti Evropskega parlamenta, nenazadnje tudi v zvezi s proračunom. Te spremembe dejansko krepijo demokratično legitimnost institucij Unije.
Z uporabo metode Skupnosti namesto medinstitucionalnega pristopa je naše upravljanje bolj demokratično. Upam, da nekaj nacionalnih egov ne bo oviralo evropskega projekta miru, solidarnosti in napredka ali ga celo ogrozilo.
Mairead McGuinness
Gospod predsednik, to je bila najpomembnejša razprava - zlasti njeni politični vidiki -, vendar menim, da je tudi pomembno, da spregovorimo o nekaterih praktičnih delih razprave. Sem poročevalka za proračun za leto 2011 s področja kmetijstva, kjer bo prišlo do pravih posledic, če ne dosežemo sporazuma o proračunu za denarni tok držav članic, ki so svojim kmetom v zadnjih tednih dale predplačila. Ti kmetje se soočajo s finančnimi težavami in pomanjkanjem dohodka. Tu so torej zelo resnične in dejanske posledice in ta je samo ena izmed njih.
Toda dovolite mi, da spregovorim o prihodnosti. V tem trenutku govorimo o prihodnosti skupne kmetijske politike, od katere zahtevamo, da naj doseže več za Evropo na področju okoljskih vprašanj, varnosti hrane in ozemeljske razsežnosti, a kljub temu se je celotna razprava do zdaj vrtela okrog tega, kako bi lahko skrčili kmetijski proračun. Zelo me skrbi, da v tej razpravi o proračunu za leto 2011 kažemo zelo negativen pogled na proračun za kmetijstvo in Evropsko unijo po letu 2013. Ta sta zelo tesno povezana in mislim, da se tega moramo zavedati.
Edit Herczog
(HU) Gospod predsednik, zadnjih deset let govorimo evropskim državljanom, da je Pogodba o Evropski uniji potrebna, države pa so jo prav zares ratificirale. Zadnjih deset let govorimo državljanom, da je raziskave in razvoj mogoče bolje izvajati in financirati na ravni EU. Govorimo jim, da je evropsko vesoljsko politiko mogoče bolje izvajati na ravni EU, in govorimo jim, da je raziskave na področju energije ter boj proti podnebnim spremembam mogoče bolje izvajati v Evropski uniji kot na ravni držav članic. Ko smo v to verjeli, ko smo to zagovarjali, smo mislili, da govorimo resnico. Če nekaj začneš, moraš to tudi končati. Če še danes verjamemo v to, kar govorimo zadnjih deset let, potem moramo ustvariti potrebna proračunska sredstva; osnovno sredstvo za doseganje tega je prilagodljivost, drugo sredstvo pa je oblikovanje lastnih sredstev Parlamenta, lastnih sredstev Evropske unije. Ceterum censeo, obstaja potreba po Evropski uniji.
Niki Tzavela
Gospod predsednik, vaša zadnja skupna izjava po vrhu EU-ZDA je bila prva izjava v dolgem času, v kateri je Komisija pokazala resnost, optimizem, moč in solidarnost ter doslednost. Tu imamo protislovje, da se ne moremo strinjati o proračunu. Če želimo, da bi Evropa bila mednarodna sila, kar tudi dejansko smo, potem si ne moremo privoščiti, da ne bi imeli proračuna. To sem želela reči: kar tako naprej.
Giovanni Collino
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, neuspeh trialoga predstavlja veliko politično priložnost za premislek o novejši zgodovini Evrope.
Problem ni samo političen, temveč tudi kulturen in vključuje mnoge države članice. Trenutna gospodarska in finančna kriza je strukturni in ne minljivi pojav. Dejansko predstavlja preoblikovanje, ki vpliva na gospodarstvo, zaposlovanje in družbo dobe, v kateri živimo. Če ni nobene politične in kulturne rasti z globalno vizijo Evrope, potem ne bomo zmogli ukrepati, da bi premagali probleme, povezane z začetkom tretjega tisočletja, kot so blaginja, raziskave, energija in okoljska politika ter varnost, ki jih je mogoče obravnavati samo tako, če se bodo sestale vse države, ki sestavljajo Unijo.
Moje sporočilo mojim kolegom poslancem Evropskega parlamenta je, da je delo, ki ga je opravil Parlament, v primerjavi z neuspelim trialogom prepoznavno in v celoti skladno z našo pristojnostjo predstavljanja ljudi. Vloga Parlamenta je danes večja zaradi Lizbonske pogodbe, Svet pa ne more več prevladovati nad suverenostjo ljudstva, ki jo predstavlja Parlament ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Franz Obermayr
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, jasno je, da tradicionalni predstavniki Evropskega parlamenta pozivajo k veliki prilagodljivosti v proračunu, vendar sem opazil, da nihče ne omenja interesov neto plačnic ali interesov državljanov.
Neto plačnice so namreč na koncu tiste, ki financirajo EU in ki so bile zadolžene za ponoven zagon motorja gospodarstva po krizi, kar je rešilo države s proračunskim primanjkljajem ter sam evro in kar je močno obremenilo njihove državljane. Po mojem mnenju je zato dokaj razumljivo, da te države in njihovi državljani želijo obdržati proračunska sredstva, zagotoviti, da se neto bilanca ne more kar na lepem spreminjati za nazaj, ter preprečiti, da bi denar stekel v druge kanale. Seveda tu ne mislim na pomoč, ki je bila zagotovljena po naravnih nesrečah. To izključujem.
Prav tako kritični pristop k obdavčenju EU nima opraviti ničesar z očitnim pomanjkanjem solidarnosti. Gre zgolj za posledico dejstva, da države članice temu močno nasprotujejo. Zato je jasno, da moramo ohraniti ratifikacijo v nacionalnih parlamentih v korist subsidiarnosti.
Monika Hohlmeier
(DE) Gospod predsednik, najprej bi želela jasno povedati, po večkrat izrečenih trditvah v tem parlamentu, da med pogajanji o proračunu nismo prosili niti centa več, kot nam je ponudil Svet. To pomeni, da smo bili popolnoma usklajeni z željami Sveta. Kar zadeva instrument prilagodljivosti: tega potrebujemo, saj Svet redno prihaja v težave s svojimi odločitvami o velikih projektih, za katere ne opredeli določbe glede financiranja. Potem moramo skupaj z državami članicami poskusiti poiskati rešitev za te projekte, da bi jih lahko finančno podprli in oblikovali razumne načrte. Tudi nismo zahtevali več, kot je določeno v Lizbonski pogodbi. Pozivamo pa k upoštevanju pogodbe. Nič drugega, nič več in nič manj.
Kar zadeva lastna sredstva, zagotovo ni pretirana prošnja, če želimo, da bi Parlament rekel, da si vsaj želi razpravljati o tem vprašanju tukaj, kakšno naj bi to vprašanje bilo in ali so lastna sredstva na voljo. Ne morejo preprosto odkloniti pogovor o tem, nato pa okriviti Parlament.
Janusz Lewandowski
član Komisije. - Gospod predsednik, tu je moja kratka dopolnitev k besedam predsednika Barrosa, potem ko sem prisluhnil pripombam cenjenih poslancev.
Strategija Komisije je v teh posebnih okoliščinah zelo preprosta in temelju na preprosti domnevi, da je enotnost, ne razkoli, tista, ki jo potrebuje Evropa, da bi se soočila z drugimi izzivi. Mislim, da tudi belgijsko predsedstvo izhaja iz te domneve.
Naša vloga je jasno opredeljena v pogodbah za primer sporazuma - in za primer nesoglasja, kar ni bilo zelo verjetno, vendar se je prvič zgodilo v 26 letih. Po vsej Evropski uniji vidimo nezadovoljstvo milijonov upravičencev. Zato se moramo odzvati. Razumemo, da moramo ukrepati hitreje, in danes smo naredili že prvi korak, da bi se dogovorili o smernicah, da bi potem, po možnosti 1. decembra, predložili številke, ki ne bodo več sporne, da bi zagovarjali prilagodljivosti, ki jo potrebujemo, da podamo predlog o dogovorih za sodelovanje na podlagi Lizbonske pogodbe in da zagovarjamo - kar je tudi pomembno - pravico Komisije do pobude, da naslednje leto predstavi svojo vizijo prihodnosti.
Naša skupna dolžnost je, da dosežemo obljubljene rezultate, tisto, kar pričakujejo naši upravičenci, kar se je razvilo, kot proračun, na strani prihodka, in da obenem spoštujemo davčno suverenost držav članic. To je skromen proračun, ki se je višal s polovično hitrostjo nacionalnega proračuna kljub širitvi, po kateri je pristopilo več kot 12 novih držav. To je bil jasen dokaz discipline in doslednosti. Zato nadaljujmo z delom, medtem pa delajmo na novem scenariju. Obračam se na vaš čut za odgovornost. Današnja razprava v Parlamentu je tako meni kot predsedniku Barrosu dala zelo veliko spodbudo.
Melchior Wathelet
Gospod predsednik, res je, da bi nam takšna razprava morala pomagati, da dosežemo sporazum in da položaja ne otežimo še bolj. Upam, da lahko rečem, da je danes dopoldne ta razprava potekala prav v tem duhu.
Da, prišlo bo do napredka in poskusiti bomo morali doseči sporazum o prilagodljivosti in financiranju programa ITER. Da, ta možnost za proračun za leti 2012 in 2013 bo morala biti tema sporazuma in prav res si prizadevamo, da bi pokazali, da smo sposobni doseči sporazum o tej možnosti za obdobje 2012-2013, zlasti v zvezi s pomembnim vprašanjem prilagodljivosti.
Drugič, da, imeli bomo razprave v okviru členov 312 in 324, da bi videli, kako lahko to izvajamo in izvršimo v praksi ter da zagotovimo, da bodo ta člena in ti novi postopki postali resničnost. Poiskati bomo morali skupno stališče.
Danes sem slišal, da bo Komisija uporabila svoje pooblastilo za zakonodajno pobudo, bodisi pri vprašanju o lastnih sredstvih ali o večletnem okviru. Na osnovi teh elementov se bomo morali sestati, morali bomo razpravljati in morali bomo zagotoviti, da bomo spoštovali člena 312 in 324 pogodbe, ki vključujeta določbe o tem, da je treba izvajati vse elemente, da bi se dosegel sporazum, da bi imeli ta srečanja in da bi opravili to usklajevanje, ki bo omogočilo, da bodo ti novi postopki, ki jih določa pogodba, postali resničnost.
Kar zadeva prilagodljiv del za obdobje 2012-2013, bomo morali ta člena 312 in 324 pogodbe izvajati tudi, če, ponavljam - to točko moram poudariti -, bomo morali zagotoviti sprejetje proračuna za leto 2011. Zdaj gre za verodostojnost Evropske unije. Gre tudi za učinkovitost politik, ki se bodo izvajale samo, če bo sprejet proračun za leto 2011. Govorimo samo o kohezijskih politikah; samo o tem govorimo. Za kar gre tu v resnici, je naša verodostojnost in izvajanje naših politik.
Tretjič, nikar kaznujmo tistih, ki ne želijo proračuna, da bi imela EU na voljo še manj sredstev za izvajanje svojih politik. A da bi jim dokazali, da se motijo, moramo seveda podpreti usklajevalni pristop in kar najbolj izkoristiti teh zadnjih nekaj tednov, da bi ta pristop uresničili in da bi od njega imeli koristi vsi kljub potrebnim popuščanjem. To je vsaj razlog, zaradi katerega stopamo naprej namesto nazaj, kar bi se sicer zgodilo, če v naslednjih nekaj tednih ne bomo dobili proračuna za leto 2011.
Predsednik
Gospod predsedujoči Svetu, pravkar se bo pričela konferenca predsednikov, zato so zdaj v tej dvorani potrebna nekatera prava vprašanja in odgovori, kajti to bo zelo pomembno srečanje. Moramo se prepričati, da Svet dosega napredek. Verjetno ste s člani Sveta, z državami članicami, imeli že veliko pogovorov. Kako nam lahko to razložite? Ali je mogoče iti naprej v naši smeri? Imamo določena pričakovanja. Zelo dobro jih poznate, kajti dejstvo je, da je bila to tema naših zadnjih vprašanj - treh točk na samem koncu 15. novembra, nekaj minut pred polnočjo. Za nas je zelo pomembno, da od vas dobimo ta odgovor.
Melchior Wathelet
Gospod Schulz, slišal sem vaše vprašanje. Prepričan sem, da so ga slišali vsi.
Mislim, da lahko bodisi izberemo pristop, po katerem bomo s prsti kazali drug v drugega - ti si kriv, ti si kriv - ali pa se bomo poskusili prepričati, da sprejmemo drug pristop, po katerem si bosta obe strani prizadevali za napredek v smeri proti temu usklajevalnemu pristopu. Lahko ohranimo tudi stanje duha, ki je na žalost 15. novembra pripeljalo do nestrinjanja.
Kdo je kriv za to? Lahko bi vam že na začetku rekel, da bo Parlament zagotovo trdil, da je krivda na strani Sveta, in da bo Svet zagotovo trdil, da je krivda na strani Parlamenta, medtem ko se bosta oba zahvalila Komisiji, ker si je prizadevala pri usklajevanju. Moramo se odmakniti od takšnega pristopa in kar najbolj izkoristiti zadnjih nekaj tednov in dni, da bi začeli razmišljati drugače.
Če odgovorim predsedniku glede možnosti za kakršen koli napredek: da, napredek je mogoč, saj vemo, da bi z enakim ravnanjem, ki smo ga pokazali 15. novembra, samo ponovili nestrinjanje, ki se je ta dan zgodilo, zlasti v zvezi s pomembnim vprašanjem prilagodljivosti. Zakaj je to vprašanje pomembno? Po mojem mnenju je pomembno zato, ker govori o enem izmed največjih skrbi Parlamenta, ki se nanaša na številne možnosti, vsaj za obdobje 2012-2013, ko se bo končal sedanji večletni finančni okvir.
To je razlog, zakaj je belgijsko predsedstvo pri tej zadevi, glede na to, kar se je zgodilo 15. novembra, nemudoma obnovilo stike, da bi poskusilo doseči napredek tudi pri teh drugih točkah. Da, obstajajo možnosti za sporazum v tem okviru, vendar bosta obe strani morali spremeniti svoje razloge in sprejeti usklajevalni postopke, da bi dosegli rezultate. V nasprotnem primeru bomo žal priča še enemu neuspehu, pred tem pa sem že govoril o škodljivih posledicah, ki bi jih neuspeh lahko imel predvsem pri izvajanju naših politik. Mislim, da si državljani Evrope zaslužijo več.
Predsednik
Gospod predsedujoči Svetu, hvala za vašo vlogo v pogajanjih in tudi za razpravo. Upamo, da bomo čim prej dosegli pozitivne rezultate.
Hvala tudi predsedniku Komisije, gospodu Barrosu, ter komisarju Lewandowskemu za prispevek k naši razpravi.
Imam nekaj pomembnih pripomb, zato bom spregovoril v materinščini.
Predsednik
Razprava je končana.
Naj vas obvestim, da so roki za podajanje predlogov v zvezi s to točko naslednji: predlogi resolucij - sreda, 24. novembra, ob 10.00, predlogi sprememb - sreda, 24. novembra, ob 15.00.
Glasovanje bo potekalo v četrtek, 25. novembra 2010.
Pisne izjave (člen 149)
Cătălin Sorin Ivan
v pisni obliki. - (RO) Trenutno se nahajamo na mrtvi točki, ki dejansko presega proračunski postopek za leto 2011. To je občutljiva točka, ki bo določila prihodnost Unije in predstavljala presedan za prihodnje proračunske postopke ter vlogo, ki jo bo igral Evropski parlament.
Pritožbe Parlamenta niso smešne. Vse, kar želimo v praksi, je, da bi se vloga, ki jo pogodba podeljuje Parlamentu, spoštovala. Parlament je že nemalokrat popustil v teku teh pogajanj in od nas se še vedno zahteva, da popustimo še bolj. Upam pa, da se bomo prebili skozi to obdobje, in da bomo lahko glasovali o novem proračunu na decembrski seji.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Evropa že od leta 1988 ni videla tako močnega nestrinjanja med Parlamentom in njegovim institucionalnimi partnerji, ko gre za evropski proračun. To je zgodovinski trenutek: ali bodo Svet in predvsem Združeno kraljestvo, Nizozemska in Danska hoteli spoznati, da gre v Evropi samo za združevanje virov, da bi nalogo bolje opravili skupaj? Nekatere države članice sprejemajo nedosleden pristop: v imenu omejitve zmanjšujejo svoj nacionalni proračun in pozivajo EU, naj reši njihove probleme, tako da ji nalagajo velikopotezne naloge, ki naj bi jih izpolnila. In potem, ravno ko naj bi se ti velikopotezni cilji uresničili, se uprejo požrešnim proračunskim zahtevam. Galileo, ITER, strategija Evropa 2020, Evropska služba za zunanje delovanje - vse to stane! Ali se bomo morali vsako leto boriti, da bi od trmoglavih držav članic, ki nenehno obtožujejo Evropo, da je neučinkovita in potratna, dobili simboličen prispevek? Zato podpiram razpravo o lastnih sredstvih, o spoštovanju Lizbonske pogodbe in velikopotezni in realistični Evropi.
Georgios Stavrakakis
Neomajno stališče majhne manjšine držav članic je v osnovi izraz njihove jasne nepripravljenosti, da položijo temelje za takojšnje in pomembne rešitve osnovnih potreb evropskih državljanov, in sicer danes ali kadar koli do njih pride v prihodnosti. Obravnavati moramo vprašanja, ki se odgovorno nanašajo na evropske državljane. Ne smemo pozabiti, da države članice poleg novih polizbonskih odgovornosti EU nenehno predlagajo in sprejemajo nove politike in strategije, kot je strategija EU 2020, ki jo je bila EU pozvana izvajati; na drugi strani pa pravijo, da niso pripravljeni zagotoviti denarja za njihovo izvajanje, s čimer jih obsojajo na neuspeh še pred samim začetkom. Tudi jaz bi rad poudaril, da Evropski parlament ne prosi za povečanje izdatkov ali za več pristojnosti od tistih, ki jih določa Lizbonska pogodba. Parlament jasno zagovarja, da EU potrebuje zadostna sredstva, ki bi jih moral imeti na voljo, da bi lahko neovirano izvajal politike, ki dopolnjujejo prizadevanja držav članic na področju večanja zaposlovanja, naložb in splošne gospodarske rasti. Stališče Parlamenta je, da proračun EU ni del krize; prek naložb v kritične sektorje je odgovor nanjo.
Róża, grofica Thun Und Hohenstein
Močno me skrbi zmeda v zvezi s proračunom za leto 2011, saj na eni strani ne smemo opustiti naših velikopoteznih načrtov glede gradnje močne Evropske unije, na drugi strani pa je tu Poljska, ki bo prevzela predsedstvo Sveta EU v drugi polovici leta 2011. Če Evropska unija do takrat ne sprejme proračuna in potrebuje še kak mesec, bo naš predsedstvo zelo težko razrešilo svoje naloge. Vprašati se moramo, kaj je pomembneje: preprosta, kratkoročna rešitev, ki pomeni, da se vdamo številu držav in predsedstvu, ali bolj velikopotezen načrt, ki bi mogoče lahko bil težji, a ki bi dolgoročno naredil EU močnejšo in zaradi katerega bi od EU imeli koristi vsi? Po mojem mnenju je pomembneje, da skupaj zgradimo močno Evropsko unijo. Tovrstna Evropska unija pa potrebuje lastna sredstva in močan proračun, ki temelji na načeli solidarnosti, da bi lahko financiral vse, kar je potrebno. Je nekaj držav članic EU, predvsem Združeno kraljestvo, ki o tem ne želi niti spregovorit. Ne moremo si privoščiti, da bi se vdali nacionalnim egoizmom.
