Recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale (dezbatere) 
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi îl reprezintă întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de Malcolm Harbour, Andreas Schwab, Evelyne Gebhardt, Cristian Silviu Buşoi, Heide Rühle, Adam Bielan şi Kyriacos Triantaphyllides, în numele Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor, referitoare la transpunerea Directivei 2005/36/CE privind recunoaşterea calificărilor profesionale (O-0108/2009/rev.2 - B7-0217/2009).
Malcolm Harbour
autor. - Dle preşedinte, cu permisiunea dumneavoastră, vă propun să amânăm discuţia câteva clipe, deoarece această întrebare cu solicitare de răspuns oral îi este adresată Comisiei şi sperăm ca dl McCreevy să fie aici, însă văd că dl Samecki va lua cuvântul. Nu l-am întâlnit pe dl Samecki până acum, aşa că sunt interesat ca domnia sa să ne furnizeze un răspuns la o problemă de care s-au ocupat dl McCreevy şi echipa sa. Vă mulţumesc foarte mult.
Urma să-i urez bun venit dlui McCreevy şi să-i mulţumesc pentru activitatea sa de până acum, aşa că vă rog să-i transmiteţi gândurile bune cu care intenţionam să-l întâmpinăm la ceea ce probabil ar fi fost ultima sa apariţie în faţa acestui Parlament. Cu toate acestea, mă bucur că dl Barnier, membru foarte activ al comisiei mele, ni s-a alăturat pentru a asista la discuţii, deoarece va avea foarte multe tangenţe cu acest dosar, desigur, dacă Parlamentul îi va aproba numirea şi în cazul în care Comisia va trece mai departe. Cu toate acestea, este foarte bine că se află aici.
În contextul construcţiei pieţei unice, aspectele care preocupă cel mai mult comisia al cărei membru sunt, sunt, printre altele, libera circulaţie a lucrătorilor şi Directiva privind recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale. Este foarte oportun să discutăm în această dimineaţă această întrebare adresată Comisiei, deoarece dorim să solicităm informaţii noi privind progresul înregistrat în transpunerea directivei revizuite, la care comisia mea a lucrat în perioada 2004-2005 şi, de asemenea, dorim să aflăm cum este aceasta pusă în aplicare în statele membre UE. Totodată, momentul este foarte potrivit pentru că profesorul Monti s-a prezentat luni în faţa comisiei noastre şi a vorbit despre misiunea sa pentru preşedintele Comisiei, privind viitoarea direcţie a pieţei interne. Dumnealui a subliniat faptul că nu lipsa de legislaţie este una dintre problemele pieţei interne, ci punerea în aplicare şi eficacitatea permanentă a instrumentelor existente de care dispunem pentru crearea pieţei interne.
În cazul recunoaşterii reciproce a calificărilor profesionale, după cum precizează în mod clar textul întrebării noastre, ştim deja că cetăţenii din întreaga Uniune Europeană se confruntă cu numeroase probleme asociate recunoaşterii calificărilor profesionale. Acest subiect este unul dintre cele care înregistrează cele mai multe reclamaţii în cadrul mecanismului Solvit, susţinut cu convingere de guvernele statelor membre. Multe persoane se simt frustrate de absenţa unor decizii clare şi de lipsa unor legături între organismele de autorizare dintre diferitele state membre. Propriile noastre cercetări, dar şi cercetările comandate de comisie în legătură cu acest subiect au demonstrat că soluţia optimă este o activitate suficient de coordonată, pentru ca cetăţenilor să le fie recunoscute drepturile în cadrul recunoaşterii reciproce. Celălalt aspect este faptul că lucrările noastre, dar şi ale altor organisme au ajuns la concluzia că mult prea puţine profesii se gândesc să adere la un cadru european al calificărilor. Trebuie să adresăm întrebări serioase în legătură cu acest mecanism, cu simplitatea accesării lui şi cu eficienţa sa în termeni practici. Statisticile şi informaţiile ne arată că transpunerea acestui instrument a fost întârziată în aproape toate statele membre. Sunt sigur că vom afla în curând şi poziţia Comisiei. Punerea sa în aplicare a durat mult mai mult decât ne-am aşteptat, iar acest lucru creează preocupări în legătură cu complexitatea respectivului instrument.
Aceste lucruri trebuie gândite împreună, în contextul activităţii Comisiei pentru piaţa internă pentru următorii cinci ani şi mă bucur că toţi coordonatorii comisiei se află astăzi aici. Doresc să le mulţumesc pentru munca pe care am desfăşurat-o împreună în vederea elaborării agendei viitoare a acestei comisii. Problema recunoaşterii reciproce a calificărilor profesionale nu este unică. Suntem de părere că rolul comisiei noastre este acela de a investiga în continuare, de a promova şi de a face recomandări în legătură cu evoluţia viitoare a principalelor documente legislative, elementele care stau la baza pieţei unice.
Ştim că, în 2011, Comisia va trebui să revizuiască directiva privind recunoaşterea reciprocă. Intenţionăm să ne întâlnim cu parlamentele naţionale şi cu parlamentarii naţionali pentru a discuta această propunere. A existat deja o audiere în acest sens şi avem raportul nostru de cercetare. Acestea sunt instrumentele pe care le poate folosi comisia mea şi, în cazul în care coordonatorii vor fi de acord, vom elabora, în cursul anului 2010, un raport din proprie iniţiativă, cu care să putem contribui la discuţia pe care o va organiza Comisia.
Acesta este contextul întrebării. Aşteptăm cu interes răspunsul Comisiei pentru a crea cadrul corespunzător, însă acesta este doar începutul procesului şi sunt sigur că noul comisar va putea prelua această sarcină şi va coopera cu noi pentru a dezvolta în mod eficient acest document legislativ esenţial, pentru ca, astfel, piaţa unică să funcţioneze mai bine.
Paweł Samecki
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, doresc să le mulţumesc membrilor Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor pentru aducerea în discuţie a acestor chestiuni importante.
Înainte de a răspunde la întrebările individuale, doresc să încep prin a face o prezentare. Obiectivul Directivei privind calificările profesionale este acela de a facilita libera circulaţie a cetăţenilor la nivelul pieţei interne. La doi ani de la încheierea perioadei de transpunere, transpunerea a fost finalizată în 22 de state membre şi sperăm că patru state membre se vor achita de această obligaţie până la finalul anului. În această fază mă îngrijorează, însă, Grecia, de la care nu am primit încă nicio măsură de transpunere.
Voi răspunde acum la prima întrebare. Transpunerea a reprezentat o provocare pentru statele membre, în principal pentru că afectează peste 800 de profesii diferite. Aceste profesii au fost reglementate frecvent chiar prin legislaţii federale sau regionale. Totuşi, aceasta nu poate fi o scuză pentru nicio întârziere, iar Curtea de Justiţie nu a acceptat aceste întârzieri, potrivit celor şase sentinţe emise până în prezent.
În ceea ce priveşte cea de-a doua întrebare, principalele probleme se referă la profesiile din sectorul sanitar şi la arhitecţi, în cazul cărora s-a instituit un nivel mai ridicat de armonizare a cerinţelor de pregătire la nivel european. Probleme apar şi în cazul profesiilor cu un nivel mai ridicat de mobilitate transfrontalieră a lucrătorilor, cum ar fi profesorii sau ghizii turistici.
În legătură cu cea de-a treia întrebare, prioritatea Comisiei este să asigure punerea în aplicare corectă şi coerentă a directivei. În acest sens, am elaborat un cod de conduită privind practicile administrative şi un ghid de utilizare adresat cetăţenilor, care va promova, de asemenea, o coerenţă sporită.
În ceea ce priveşte obstacolele identificate de Solvit, suntem foarte conştienţi de problemele existente, precum întârzierile în procedura de recunoaştere, lipsa unui răspuns din partea autorităţilor naţionale competente, deciziile nefundamentate, dosarele pierdute etc. Uneori, imigranţii primesc informaţii eronate şi sunt invitaţi să urmeze proceduri greşite. Cu toate acestea, reţeaua Solvit s-a dovedit a fi eficientă în rezolvarea multor probleme de acest gen.
Însă situaţia nu se rezumă numai la Solvit. În toate statele membre UE există acum puncte de contact pentru informarea şi asistarea cetăţenilor, iar Comisia doreşte ca acestea să fie şi mai active în viitor. Totodată, Sistemul de informare al pieţei interne a pus la dispoziţie un mediu care facilitează peste 1200 de schimburi de informaţii în acest an, pentru multe dintre profesiile reglementate. Aceasta a condus la îmbunătăţirea cooperării administrative cotidiene între statele membre.
În final, în ceea ce priveşte ultima întrebare, Comisia nu este în măsură să evalueze dacă este nevoie de o reformă la momentul actual. Acest lucru se va efectua în cadrul unui exerciţiu de evaluare ex post, prevăzut în directivă. Intenţia noastră este aceea de a respecta programul menţionat în directivă. Următoarea Comisie va hotărî ce măsuri trebuie luate în perioada care urmează.
Kurt Lechner
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în anul 2005, această directivă a fost adoptată după câţiva ani de muncă şi de dezbateri în Parlament şi a intrat în vigoare. A fost pusă în aplicare în 2007. Acum suntem în anul 2009 şi este greu de acceptat că nu a fost pusă în aplicare pretutindeni, mai ales fiindcă nu era complet nouă, existau deja propuneri în acest sens. Nu pot face altceva decât să încurajez Comisia să exercite mai multă presiune asupra statelor membre.
Sperasem că problemele vor ţine de gestionarea practică a directivei. Acesta este principalul subiect al cercetărilor viitoare: să aflăm unde există probleme locale specifice şi să descoperim ce se întâmplă de fapt. S-a făcut deja referire la faptul că 20 % dintre reclamaţiile asupra SOLVIT privesc acest subiect. Situaţia este foarte gravă. Dl Harbour a subliniat în mod corect importanţa, din perspectivă economică, a acestei probleme pentru piaţa internă şi nu doresc să repet cuvintele domniei sale.
Cu toate acestea, pe lângă aspectele economice, exercitarea profesiei şi realizarea potenţialului personal într-un alt stat este una dintre libertăţile fundamentale ale cetăţenilor, spre exemplu atunci când se căsătoresc sau când se mută într-o altă ţară, indiferent de motiv. Aceasta este o problemă reală pentru cetăţenii Europei.
Este important să recunoaştem că, în mod inevitabil, vor exista probleme. Subiectul este unul complex, punerea sa în aplicare necesită timp şi sunt implicate culturi şi tradiţii diferite, mai ales în ceea ce priveşte profesiile şi conceptele de calitate şi de calificări în cadrul acestor profesii. Prin urmare, nu se poate recunoaşte în mod automat orice calificare dintr-o ţară în alta. Din punctul meu de vedere şi din punctul nostru de vedere, ca grup, problema nu se referă la dificultăţile individuale care vor apărea în mod inevitabil, ci mai degrabă trebuie cercetat dacă există erori la nivelul structurilor sau al sistemului şi dacă şi în ce mod se pot introduce îmbunătăţiri. Aici intră în scenă SOLVIT.
Doresc să subliniez faptul că nu vom putea încheia niciodată acest subiect pe deplin. Discuţia este una pe termen lung, întrucât apar în permanenţă noi profesii şi noi fişe ale posturilor. Din acest motiv, aceasta este o sarcină permanentă pentru Comisie şi pentru Parlament, dar şi pentru statele membre, la a căror bunăvoinţă doresc să apelez în acest moment.
Evelyne Gebhardt
Dle preşedinte, în primul rând doresc să spun că este absolut scandalos că niciun membru al Comisiei nu se află aici, pentru că această întrebare este adresată Comisiei Europene. Această atitudine este una de dispreţ faţă de Parlament. Este scandalos şi nu putem accepta această situaţie.
(Interpelări)
Da? Nu s-a ridicat în picioare. Atunci îmi pare rău. Nu pot accepta acest lucru.
Trecând la chestiunea care ne interesează, doamnelor şi domnilor, aceasta este în primul rând o problemă de cetăţenie, o problemă a persoanelor care au dreptul de a circula în mod liber la nivelul Uniunii Europene şi de a-şi practica profesiile în locul în care trăiesc şi în care aleg să lucreze. Am instituit această legislaţie pentru a facilita aceste demersuri şi pentru ca procesul recunoaşterii calificărilor profesionale să poată avansa în mod corespunzător. Consider că este şocant faptul că, în multe cazuri, statele membre UE nu au luat măsurile necesare pentru punerea în aplicare a acestei legislaţii şi pentru a se asigura că cetăţenii se vor bucura într-adevăr de libertatea de circulaţie. Comisia Europeană mai are încă multe de făcut în acest sens.
Aş dori să atrag atenţia asupra unui subiect pe care îl consider foarte important şi care a fost adus în discuţie de mai multe ori în acest Parlament. Trebuie să ne asigurăm că se va introduce cardul profesional european pe care l-am propus. Cetăţenii vor primi, astfel, un obiect care le va permite să circule în Europa. Există organizaţii care încearcă să facă acest lucru. Cu toate acestea, consider că este important să întrebăm Comisia Europeană dacă s-ar putea implica în acest domeniu, pentru a putea accelera acest proces.
Cristian Silviu Buşoi
în numele grupului ALDE. - Libera circulaţie a persoanelor este unul dintre drepturile fundamentale ale cetăţenilor Uniunii Europene, iar aceasta include libera circulaţie a profesioniştilor, o condiţie esenţială pentru funcţionarea optimă a pieţei interne.
Aşa cum s-a spus în toate intervenţiile de până acum, în pofida adoptării directivei privind recunoaşterea calificărilor profesionale în 2005, profesioniştii care doresc să beneficieze de dreptul la libera circulaţie întâlnesc, încă, numeroase dificultăţi. M-am confruntat personal cu diverse cazuri de acest gen, care mi-au fost aduse la cunoştinţă de către cetăţeni români, dar şi de către cetăţeni europeni, referitoare la diverse profesii.
Colegii din Comisia pentru piaţa internă mi-au făcut onoarea de a mă numi raportor pentru reţeaua europeană Solvit şi, aşa cum s-a spus până acum, o parte semnificativă a cazurilor pe care Solvit trebuie să le soluţioneze sunt legate de disfuncţionalităţi ale sistemului de recunoaştere reciprocă a calificărilor profesionale.
Cred, stimaţi colegi, că trebuie studiate în detaliu care sunt problemele care au fost prezentate centrelor Solvit, pentru a vedea ce putem ameliora.
De asemenea, este necesară o mai bună comunicare între punctele de contact pentru a favoriza o înţelegere reciprocă între statele membre. Acestea trebuie să înţeleagă cum funcţionează celelalte sisteme în Uniunea Europeană, astfel încât să aibă un grad de flexibilitate cât mai ridicat la aplicarea directivei şi să evite obstacolele administrative care stau în calea profesioniştilor.
În fine, este de dorit ca cele cinci state membre care nu au finalizat încă transpunerea directivei sau din cele 22 care au făcut-o, dar care au încă probleme în transpunere sau au transpus-o în mod necorespunzător, să se grăbească pentru a corecta aceste situaţii, pentru a permite, în final, buna funcţionare a pieţei interne în ceea ce priveşte prestarea de servicii, care este afectată direct de problemele de recunoaştere a calificărilor profesionale.
Heide Rühle
Dle preşedinte, dle comisar, cred că suntem cu toţii de acord asupra obiectivului. Desigur, cu toţii dorim ca cetăţenii Europei să poată circula în mod liber şi să-şi exercite profesia. Întrebarea este de ce această directivă nu a fost pusă în aplicare în mod corespunzător, deşi au trecut aproape cinci ani. Cred că ar fi util ca, din acest motiv, comisia să se implice nu doar în elaborarea şi punerea în aplicare a legislaţiei, ci şi în analizarea motivelor pentru care transpunerea întârzie.
Directiva privind recunoaşterea calificărilor profesionale nu este singura directivă care pune probleme. Există atâtea cazuri la Curtea de Justiţie a Uniunii Europene, există atâtea proceduri de reclamare şi SOLVIT este atât de implicat în această problemă, încât toate acestea ar trebui să constituie un semnal de alarmă pentru noi. Trebuie să analizăm mai atent motivele acestei situaţii. Există mai multe cauze. Pe de o parte, este uşor de spus că statele membre sunt de vină pentru această întârziere. Desigur, protecţionismul este un alt motiv. Diferitele culturi şi sisteme juridice joacă, de asemenea, un rol. Ce efect are legislaţia europeană asupra acestor sisteme legale diferite? Aceasta este o altă problemă pe care va trebui s-o rezolvăm.
De asemenea, trebuie să ne gândim dacă directiva a avut efectul dorit sau dacă, încă de la concepere, a fost incapabilă de a obţine anumite rezultate. Cred că este foarte important să analizăm din nou această problemă. Acest tip de analiză ex-ante este unul dintre subiectele importante pe care comisia va trebui să le abordeze şi să le dezvolte.
Aş dori să adresez câteva întrebări Comisiei. Mă surprinde faptul că aceste orientări apar numai după mai bine de patru ani. Acest lucru s-ar fi putut face mult mai devreme. Cu toate acestea, salut orientările. Le-am citit şi, într-adevăr, ne sunt de ajutor. Totuşi, ar fi fost util să le avem mai demult. Doresc să mă alătur dnei Gebhardt şi să vă întreb ce se întâmplă cu cardul profesional european. Acesta va fi cel de-al doilea pas important.
Adam Bielan
Dle preşedinte, criza care a afectat Uniunea Europeană în ultimele luni a arătat fără doar şi poate cât de importantă este piaţa internă pentru funcţionarea întregii Uniuni. Nu o vom termina de construit fără a introduce o anumită libertate de migraţie, care să fie garantată, printre altele, de Directiva privind recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale. Prin urmare, faptul că, la patru ani de la adoptarea directivei, aceasta încă nu a intrat în vigoare în patru state, iar niciunul dintre statele membre UE nu a adoptat-o înainte de termenul limită prevăzut în directivă, 20 octombrie 2007, este trist şi deranjant.
În acest sens, prima mea întrebare adresată Comisiei Europene este următoarea: Nu a fost Comisia prea pasivă în ultimii patru ani şi ce a făcut Comisia, mai exact, pentru ca toate statele să reuşească să transpună directiva la timp? În al doilea rând, doresc să întreb când anume va publica Comisia un raport de evaluare a transpunerii directivei şi pe ce se va baza pentru concluziile acestui raport? Directiva serviciilor trebuie pusă în aplicare până la finalul anului. Astăzi, Parlamentul ştie că multe ţări nu vor reuşi să adopte legislaţia corespunzătoare până la momentul respectiv. Doresc să întreb Comisia dacă vede vreo legătură între aceste două documente?
În final, un subiect foarte important pentru ţara pe care o reprezint se referă la migraţia infirmierelor. Directiva introduce armonizarea cerinţelor privind pregătirea infirmierelor. Doresc să întreb care sunt măsurile specifice pe care le-a luat Comisia pentru a ajuta infirmierele din statele Europei Centrale şi de Est, inclusiv pe cele din Polonia?
Andreas Schwab
(DE) Dle preşedinte, dle comisar, în primul rând doresc să-i mulţumesc Comisiei pentru faptul că ne-a prezentat opinia sa. Cu toate acestea, doresc să subliniez faptul că, în baza acordului interinstituţional dintre Comisie şi Parlament, la fel ca şi în cazul Directivei privind serviciile, despre care am discutat la Bruxelles în urmă cu câteva luni, Parlamentul are dreptul să solicite prezenţa comisarului responsabil, pentru ca acesta să poată răspunde întrebărilor dificile. Nu cred că putem rezolva această problemă cu această Comisie şi nici nu are sens să încercăm.
În numele Parlamentului, aş dori să-i explic reprezentantului Comisiei care se află aici că suntem de părere că această parte a acordului interinstituţional este extrem de importantă. De ce? Nu din raţiuni de simplu formalism, ci pentru că este o chestiune politică foarte importantă pentru cetăţenii Uniunii Europene. Dl Bielan tocmai a menţionat Directiva privind serviciile, care poate funcţiona doar în cazul în care calificările profesionale sunt recunoscute de ambele părţi. Acest lucru este foarte important, însă multe persoane îl asociază cu o senzaţie de neajutorare, dacă au impresia că angajatorul profită de discrepanţele în recunoaşterea reciprocă transfrontalieră a calificărilor profesionale, doar pentru a le reduce veniturile.
Aceste persoane se simt abandonate şi neajutorate. Am văzut cu ochii mei mai multe cazuri de acest gen, aici, în zona de graniţă dintre Germania şi Franţa. Totuşi, aceasta nu este, în mod evident, singura problemă. Într-adevăr, nu putem rezolva peste noapte toate dificultăţile, iar acest proces va rămâne o problemă şi pe viitor, după cum a spus dl Lechner, raportorul. Cu toate acestea, avem obligaţia de a le demonstra cetăţenilor că le luăm în serios preocupările şi, din punctul meu de vedere, trebuie ca şi Comisia să acorde suficientă importanţă acestui aspect.
Sper că vom putea coopera cu noua Comisie în această direcţie, astfel încât să înregistrăm progrese împreună. Aş dori să vă rog să colaboraţi, în acest sens, cu Direcţia generală competentă.
Bernadette Vergnaud
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, am discutat deja despre temerile asociate transpunerii Directivei privind serviciile. În acest sens, exemplul Directivei privind recunoaşterea calificărilor profesionale este unul simbolic. Unele state nu au respectat termenul limită pentru transpunere şi întâmpină probleme din cauza carenţelor textului. Deşi această directivă reprezintă o bază solidă pentru recunoaşterea reciprocă, nu au fost luate în considerare caracteristicile specifice ale anumitor profesii. Fapt este că recunoaşterea calificărilor fără a stabili un adevărat nivel comun de calificare şi pregătire, nici măcar pentru educaţia superioară, nu poate duce decât la complicaţii şi neîncredere din partea statelor membre, a angajaţilor şi a cetăţenilor.
Cel mai evident exemplu este cel al profesiilor din domeniul medical. De exemplu, moaşele din Franţa au dreptul să prescrie reţete şi sunt pregătite în acest scop, însă lucrurile nu stau la fel şi în alte ţări. Ce se întâmplă dacă în Franţa soseşte o moaşă fără o astfel de autorizaţie, fără pregătire suplimentară, care trebuie să scrie o reţetă medicală? În mod similar, anumite specializări nu există în toate statele membre.
Această directivă este esenţială pentru libera circulaţie a lucrătorilor, care stă la baza proiectului european, însă ea trebuie îmbunătăţită şi completată, iar dificultăţile întâmpinate trebuie să ajute la identificarea profesiilor pentru care sunt necesare învăţarea limbii şi o pregătire armonizată.
Doresc să menţionez iniţiativa remarcabilă de creare a unui card european, iniţiativă susţinută de toate persoanele care lucrează în sectorul medical. Acesta reprezintă o garanţie autentică, atât pentru posesor, cât şi pentru client sau pentru pacient, şi solicit Comisiei extinderea acestui card şi la alte profesii, deoarece ne va permite să îmbunătăţim recunoaşterea reciprocă şi să câştigăm încrederea cetăţenilor.
Antonyia Parvanova
Dle preşedinte, atunci când discutăm despre recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale şi despre buna funcţionare a pieţei interne, trebuie să analizăm situaţia actuală din sectorul sanitar, pentru care directiva şi punerea sa în aplicare ar putea necesita discuţii suplimentare.
Pe lângă punerea pe deplin în aplicare a acestei directive, trebuie introduse măsuri suplimentare care să se aplice în cazul recunoaşterii reciproce, nu doar pentru diplome, ci şi pentru calificările angajaţilor din domeniul sanitar. Furnizarea de servicii medicale impune deţinerea unor competenţe lingvistice corespunzătoare, înregistrarea la autorităţile naţionale de reglementare şi, mai ales, capacitatea asigurării unor servicii sigure şi de înaltă calitate.
Cred că trebuie îmbunătăţit schimbul de informaţii dintre statele membre în ceea ce priveşte înregistrarea angajaţilor din sectorul sănătăţii, de exemplu prin intermediul unei baze de date comune la nivelul UE. Un sistem de asigurare a competenţelor este, de asemenea, un element cheie în furnizarea unor servicii medicale sigure şi trebuie să ne gândim la standarde comune pentru evaluarea competenţelor şi capacităţilor.
Mobilitatea angajaţilor din domeniul sănătăţii este o altă problemă a sănătăţii şi siguranţei publice. Din aceste motive, CEJ a aprobat deja instituirea unor sisteme suplimentare de protecţie la nivel naţional pentru circulaţia bunurilor. Există şi un fundament pentru care aceste măsuri se aplică în cazul furnizării de servicii sanitare, mai ales când noile tehnologii de comunicare permit practici controversate precum consultaţiile prin internet. Trebuie să ne confruntăm cu provocarea unei populaţii îmbătrânite, situaţie care va exercita presiuni şi mai mari asupra forţei de muncă din Europa.
Trebuie să asigurăm mobilitatea angajaţilor din domeniul sănătăţii, însă, totodată, trebuie să le putem garanta tuturor cetăţenilor europeni servicii sanitare accesibile, furnizate la timp, la cele mai ridicate standarde de calitate. Aceasta este o responsabilitate pentru noi toţi. Sper că instituţiile europene şi statele membre vor lua în serios această problemă, pentru că unele sisteme naţionale de asistenţă medicală duc mare lipsă de specialişti şi, astfel, vom întâmpina mari dificultăţi în furnizarea serviciilor medicale de bază.
Małgorzata Handzlik
(PL) Dle preşedinte, dacă dorim mobilitatea cetăţenilor noştri, mobilitate de care economia europeană are nevoie, aceşti cetăţeni trebuie să fie siguri, atunci când îşi obţin calificările, spre exemplu în Polonia, că nu vor avea probleme la recunoaşterea acestora în oricare alt stat membru al UE. Înţeleg perfect amploarea problemei. Cele 800 de profesii reglementate despre care vorbea dl Samecki, precum şi numeroasele reglementări privind aceste profesii, la nivel naţional şi regional, reprezintă o provocare considerabilă pentru administraţiile statelor membre. Cu toate acestea, cetăţenii noştri care au probleme la recunoaşterea calificărilor se confruntă, mai ales, cu complexităţile întregului sistem. Acest lucru este confirmat de datele din Solvit şi, din acest motiv, problema punerii în aplicare la timp a directivei este doar un aspect al discuţiei noastre.
Să nu uităm că multe probleme apar pentru că statele membre nu au încredere în sistemele de educaţie şi de pregătire din celelalte state membre. În final, avem nevoie de cooperarea, resursele şi angajamentul administraţiilor naţionale. Introducerea unui card profesional european este o idee bună şi am avut şansa de a discuta acest lucru în legislatura anterioară a Parlamentului European. Acest card trebuie, însă, să faciliteze circulaţia populaţiei, nu s-o îngreuneze. Doresc să subliniez faptul că introducerea acestui card nu trebuie să devină o altă barieră pe piaţa internă.
Doamnelor şi domnilor, termenul limită pentru transpunerea Directivei privind serviciile expiră în mai puţin de zece zile. Menţionez acest lucru pentru că este important în contextul dezbaterii noastre de astăzi. Aceste două directive se completează reciproc din anumite puncte de vedere. Transpunerea Directivei privind recunoaşterea calificărilor profesionale nu poate fi considerată un succes, motiv pentru care îmi voi permite să solicit, încă o dată, intensificarea lucrărilor asupra ambelor directive, deoarece, fără ele, piaţa internă nu va putea progresa.
António Fernando Correia De Campos
(PT) Dle preşedinte, după cum ştim cu toţii, 15 directive au fost consolidate într-un singur act legislativ pentru recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale. Aceasta a dat naştere mai multor probleme practice de transpunere în diferitele state membre. Dificultăţile sunt bine cunoscute, iar Comisia ar trebui să menţioneze neajunsurile şi să analizeze problemele constatate în transpunerea acestei importante prevederi privind piaţa internă.
Protecţionismul care se manifestă la diferite niveluri este un obstacol nu doar pentru libera circulaţie a persoanelor, ci şi pentru piaţa internă. Trebuie să încercăm să identificăm aspectele neclare, astfel încât eficienţa directivei să nu fie afectată de lipsa de încredere. Nu îi cerem Uniunii să facă ceea ce ar trebui să facă statele membre, însă trebuie depuse eforturi pentru a simplifica situaţia şi pentru a contribui la distrugerea corporatismului profesional.
Pentru a îmbunătăţi transpunerea acestei directive, sunt necesare diseminarea recunoaşterii calificărilor prin intermediul reţelelor Solvit şi EURES, încurajarea platformelor comune, punerea în aplicare a unor puncte eficiente de contact şi, la fel de important, corelarea acestei directive cu Directiva privind serviciile.
Louis Grech
(MT) Cea mai mare problemă care afectează punerea în aplicare corespunzătoare a acestei directive este lipsa de încredere a statelor membre în sistemele celorlalte state membre. Dezinteresul statelor membre de a colabora între ele se reflectă şi în modul incoerent în care acestea percep sistemul de informare al pieţei interne. Fiecare stat membru susţine că foloseşte acest sistem, însă frecvenţa utilizării variază în funcţie de scopul cu care acesta este folosit. Este imposibil ca un sistem de schimb al informaţiilor să funcţioneze corect dacă statele membre nu-l folosesc în acelaşi mod. Trebuie să avem la dispoziţie o compilaţie completă de date, care să fie actualizată regulat şi, totodată, trebuie creat un punct de referinţă pentru toate statele membre, unde fiecare stat membru să transmită toate datele necesare care vor permite aplicarea concretă a directivei.
Doresc să-i solicit Comisiei să ne informeze în legătură cu planurile de acţiune pe care intenţionează să le adopte pentru transpunerea corespunzătoare a acestei directive, dacă dorim într-adevăr să adoptăm conceptul pieţei unice, nu doar să-l interpretăm după cum considerăm de cuviinţă.
Catherine Stihler
Dle preşedinte, înainte de a ajunge la întrebarea mea, în această dimineaţă s-a discutat mult despre Solvit. La ultima reuniune a Comisiei IMCO, ni s-a spus că centrele Solvit primesc finanţare insuficientă. Dle Barnier, poate doriţi să aflaţi acest lucru înainte de desfăşurarea audierii: într-un important stat membru, această organizaţie este condusă de un asistent. Nu putem permite ca această situaţie să continue, deoarece Solvit ne asigură servicii excelente.
Întrebarea pe care o adresez Comisiei se referă la angajaţii din domeniul asistenţei medicale. Un angajat incompetent pune în pericol sănătatea pacienţilor şi, în cazuri extreme, poate provoca decese.
Comisia consideră că autorităţile competente au obligaţia legală de a comunica într-un mod proactiv şi eficace informaţii privind angajaţii disponibilizaţi, pentru a se asigura că mobilitatea angajaţilor din domeniul sănătăţii nu va compromite siguranţa pacienţilor?
Sistemul actual de informare al pieţei interne permite comunicarea informaţiilor, însă doar în situaţiile în care un factor de reglementare are o întrebare în legătură cu un solicitant care doreşte să se înscrie în registrul său, aşa că trebuie să ameliorăm acest schimb de informaţii, pentru a alerta autorităţile în legătură cu situaţiile în care o persoană a fost disponibilizată din cauza incompetenţei.
Vă mulţumesc, dle preşedinte, pentru aducerea în discuţie a acestui subiect, care va fi dezbătut şi în cadrul comisiei.
Philippe Juvin
(FR) Dle preşedinte, s-au spus multe în legătură cu recunoaşterea reciprocă a calificărilor profesionale. Întrebarea este: de ce este această directivă, atât de importantă şi atât de dorită de toată lumea, atât de greu de aplicat? Ei bine, pur şi simplu pentru că aplicarea ei la nivel cotidian, operaţional este dificilă şi complexă.
Observ trei probleme principale: prima este, desigur, limba, aspect care a fost adus în discuţie; cea de-a doua este complexitatea procedurilor ce trebuie urmate pentru recunoaşterea calificărilor unei persoane, deoarece, în unele situaţii, cei interesaţi trebuie să facă un adevărat maraton pentru a li se recunoaşte diplomele iniţiale; cea de-a treia este, probabil, varietatea tipurilor de pregătire iniţială.
În acest sens, cred că ar fi o idee bună ca Comisia să solicite fiecărui stat membru să desemneze, pentru fiecare profesie, un singur organism profesional competent, care să se ocupe de pregătirea continuă, aceasta din urmă fiind una dintre soluţii. Aceste organisme competente trebuie să formeze un comitet la nivel european şi să definească o formă comună europeană de certificare. Astfel, lucrătorii ar trece treptat de la un nivel iniţial eterogen la un nivel comun de pregătire continuă.
Marc Tarabella
(FR) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, Belgia este unul dintre cele cinci state membre UE care nu a transpus încă pe deplin Directiva privind recunoaşterea calificărilor profesionale. Cu toate acestea, potrivit informaţiilor pe care le deţin, singurul lucru pe care trebuie să-l facă pentru a respecta legislaţia europeană este să rezolve problema lucrătorilor din domeniul turismului.
Lăsând deoparte dificultăţile inerente ale sistemului instituţional belgian în ceea ce priveşte transpunerea diferitelor directive europene, se pare că directiva despre care discutăm aici este deosebit de complexă. Acest lucru a fost deja menţionat. Belgia nu este singura ţară afectată de lipsa transpunerii, de transpunerea defectuoasă sau parţială a directivelor. Din acest motiv, în interesul lucrătorilor, solicit Comisiei Europene să ajute statele membre care întâmpină dificultăţi. Lucrătorii trebuie să poată beneficia de pe urma liberei circulaţii a persoanelor şi a libertăţii de stabilire care, doresc să subliniez, reprezintă principalul obiectiv al acestei directive.
Seán Kelly
Dle preşedinte, în primul rând doresc să-i mulţumesc dlui Samecki pentru activitatea sa fructuoasă. Cred că suntem cu toţii de acord cu principiul pe care-l discutăm aici în această dimineaţă, însă acesta ar trebui să se aplice nu doar la nivelul Uniunii Europene, ci în întreaga lume.
Am discutat recent acest aspect cu delegaţia din Canada şi considerăm că acesta este un pas în direcţia potrivită. Cu toate acestea, dacă ne dorim această situaţie utopică, trebuie să asigurăm un standard profesional egal al calificărilor profesionale, la nivelul Uniunii Europene şi, în mod ideal, în întreaga lume.
Există foarte multe situaţii care ne arată că, cel puţin în unele ţări, atunci când studenţii nu au atins standardul educaţional pentru trecerea la un nivel superior de învăţământ, ei pot merge în altă ţară şi pot plăti pentru a urma cursurile acolo.
Prin urmare, avem nevoie de dovezi independente, verificabile, care să demonstreze că standardele sunt egale şi, dacă sunt egale, nu există nicio scuză pentru lipsa transpunerii acestui principiu la nivelul Uniunii Europene şi, să sperăm, şi în întreaga lume în timp util, pentru a obţine ceea ce ne dorim: libera circulaţie a forţei de muncă.
Alan Kelly
Dle preşedinte, să trecem direct la obiect. Eşecul statelor membre în a se pune de acord în ceea ce priveşte recunoaşterea calificărilor ne face să pierdem locuri de muncă. Faptul că statele membre nu iau în serios acest aspect este o problemă gravă. Nivelul comerţului transfrontalier în cadrul unei pieţe care se presupune că este unică nu este nici pe departe cel care ar trebui să fie. În prezent, reconstruim economia europeană şi, în acest sens, trebuie luate măsuri pentru dezvoltarea comerţului transfrontalier şi creşterea mobilităţii forţei de muncă.
Trebuie să pătrundem într-un nou domeniu al inovaţiilor antreprenoriale, în care Europa să lucreze la nivel colectiv, pentru a fabrica cele mai avangardiste produse din lume. Având în vedere că baza de fabricaţie s-a redus - Irlanda este un exemplu în acest sens - exportul serviciilor reprezintă un nou mod de dezvoltare a comerţului la nivelul Europei. Cu toate acestea, Europa trebuie să aibă standarde atunci când vine vorba despre calificări.
Prin urmare, faptul că statele membre nu au reuşit să ajungă la un acord privind regulile în acest domeniu ne reduce capacitatea de a comercializa aceleaşi servicii la nivel transfrontalier. Pentru persoanele implicate, această situaţie restricţionează libera circulaţie a forţei de muncă.
Sunt de acord cu colegul meu, dl Grech, că statele membre nu dau dovadă de suficient respect pentru sistemul de informare pe care îl folosesc şi că cineva trebuie tras la răspundere în fiecare stat membru pentru acest lucru. Solicit Comisiei să identifice şi să abordeze obstacolele care previn realizarea pieţei unice în acest caz.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Dle preşedinte, doresc să evidenţiez unul dintre aspectele acestei dezbateri. Se pare că profesiile specializate s-au împuţinat foarte mult, ceea ce conduce la o comercializare a acestor calificări şi la dezinteresul faţă de calificările autentice. Aceasta poate implica riscuri enorme, atât în sectorul de securitate, de exemplu, cât şi în marile întreprinderi, precum companiile chimice şi rafinăriile de petrol. Se pare că supravegherea naţională în acest domeniu este inadecvată.
Aş dori să-i adresez dlui comisar trei întrebări. În primul rând, dacă cunoaşte această situaţie; în al doilea rând, dacă Comisia Europeană ne poate oferi un raport în acest sens; şi, în al treilea rând, ce se poate face.
Acest fenomen este absolut ridicol şi nedorit şi consider că trebuie eliminat.
Milan Zver
(SL) Doamnelor şi domnilor, ne confruntăm cu o problemă foarte importantă, aceea a recunoaşterii reciproce a calificărilor profesionale în cadrul Uniunii Europene. Aceasta este o problemă majoră, deoarece calificările sunt acordate de sistemele educaţionale din statele membre UE, care sunt cel puţin 27 la număr.
Unii dintre voi vă amintiţi probabil că în luna martie a anului trecut s-a înfiinţat Cadrul european al calificărilor, mecanism care permite comparaţia între sistemele educaţionale. Cu toate acestea, o problemă a acestui cadru de calificare este aceea că el nu a fost pus în aplicare de către statele membre. Unele state nu l-au pus în aplicare complet, iar unele l-au folosit pur şi simplu drept un mijloc comod de traducere a diferitelor calificări, ocupaţii, competenţe şi niveluri educaţionale.
Din punctul meu de vedere, statele membre trebuie să se achite de obligaţia majoră pe care o au în acest domeniu şi, dacă ar trebui să consolideze cu adevărat Cadrul european al calificărilor, care a fost adoptat anterior la nivelul instituţiilor europene, ar uşura cu mult compararea şi recunoaşterea reciprocă reală a calificărilor educaţionale.
Paweł Samecki
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, onoraţi membri, îmi cer scuze pentru că nu m-am ridicat în picioare în timpul primei mele intervenţii. Acest lucru se datorează lipsei de experienţă şi orei matinale.
În general, aş dori să mă refer la câteva întrebări. În primul rând, trebuie evidenţiat faptul că Comisia a sprijinit statele membre în pregătirea transpunerii directivei. În situaţiile în care perioada de transpunere a expirat, am acţionat în forţă pentru punerea în aplicare a transpunerii. În 2007, am publicat un ghid de transpunere. Apoi am dezvoltat sistemul de informare al pieţei interne, care, în prezent, este folosit destul de intens de către statele membre şi, totodată, am publicat un cod de conduită privind practicile administrative, în luna iunie a acestui an.
Acum un an, Comisia a adus în faţa Curţii de Justiţie a Uniunii Europene statele membre care nu au respectat aceste angajamente, iar Curtea a emis şase hotărâri favorabile, prin care se condamnă absenţa transpunerii în respectivele state membre. Foarte recent, am publicat un tabel care ilustrează starea transpunerii în statele membre, precum şi un ghid de utilizare pentru cetăţeni şi comunitatea de afaceri.
În încheiere, doresc să vă mulţumesc tuturor pentru întrebări şi comentarii, în special preşedintelui Malcolm Harbour, pentru informaţiile sale valoroase. Considerăm că acum totul se află în mâinile statelor membre. Comisia doreşte să dezvolte o relaţie specială cu Parlamentul în legătură cu acest subiect. În special, suntem pregătiţi să discutăm în mod activ felul în care această directivă funcţionează în practică şi modul în care putem profita de mediul foarte schimbător din anii ce ne aşteaptă.
Preşedinte
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Christa Klaß  
Unul dintre obiectivele declarate ale acestei directive este punerea în aplicare completă a prevederilor legale actuale privind libertatea de circulaţie a lucrătorilor în cadrul UE. Libera circulaţie a lucrătorilor a fost deja adoptată prin Directiva 2005/36/CE. Cu toate acestea, problemele se repetă, mai ales în regiunile de lângă frontierele naţionale. Multe persoane din regiunea din care provin eu lucrează în Luxemburg, Belgia sau Franţa. Primesc numeroase întrebări din partea cetăţenilor care călătoresc într-unul din statele vecine pentru a lucra. Aceste întrebări se referă deseori la recunoaşterea calificărilor profesionale. Situaţia trebuie să se schimbe. Organizaţiile profesionale pentru anumite profesii au ajuns la o serie de acorduri, însă acest lucru nu este util în fiecare caz şi, mult prea des, cetăţenii trebuie să se lupte pentru a li se recunoaşte calificările. Lucrurile devin şi mai dificile atunci când într-o anumită ţară nu există o profesie sau profesia respectivă este organizată în mod diferit, de exemplu fizioterapeuţii sau persoanele cu titlul de doctor în administrarea afacerilor. În acelaşi timp, multe domenii duc lipsă de personal. Infirmierele sau lăcătuşii, de exemplu, trebuie să aibă şanse mai bune pe piaţa muncii şi, mai ales, piaţa internă trebuie să funcţioneze în mod eficient din punctul de vedere al muncii. Avem nevoie de o procedură de recunoaştere transparentă, simplă şi clară.
