Pregătirea Consiliului European (29-30 octombrie 2009) (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct este declaraţia Consiliului şi a Comisiei privind pregătirea Consiliului European.
Cecilia Malmström
Dle Preşedinte, săptămâna viitoare are loc reuniunea Consiliului European. Avem o agendă cuprinzătoare, care include multe chestiuni ce afectează bunăstarea tuturor. Vom discuta chestiunile privind combaterea schimbărilor climatice, găsirea unor modalităţi de a scoate UE din criza economică şi financiară, promovarea securităţii energetice şi soluţionarea problemei imigraţiei ilegale.
Uniunea Europeană va fi cel mai bine pregătită să abordeze toate aceste aspecte dacă clarificăm chestiunea tratatului. Este important ca Tratatul de la Lisabona să intre în vigoare cât mai curând posibil astfel încât, printre altele, să putem continua activitatea de numire a Comisiei noi. Prin urmare, Consiliul European va examina, de asemenea, aceste chestiuni.
Voi începe cu aspectele pentru care ştiu că Parlamentul European prezintă un interes deosebit. La sfârşitul săptămânii viitoare, şefii de state şi de guvern vor încerca să clarifice problema ratificării Tratatului de la Lisabona şi modul în care va continua procesul. Votul afirmativ covârşitor din Irlanda şi semnătura preşedintelui polonez au oferit o nouă vigoare activităţii, dar, după cum ştiţi cu toţii, tratatul nu poate intra în vigoare până când nu este ratificat de toate statele membre - 26 din 27 au făcut acest lucru, dar mai aşteptăm încă Republica Cehă. Camera deputaţilor şi senatul au aprobat tratatul, însă ulterior 17 senatori au depus o petiţie la curtea constituţională cehă pentru a examina dacă Tratatul de la Lisabona este compatibil cu constituţia cehă.
Trebuie, bineînţeles, să respectăm procesul democratic din Republica Cehă. La 27 octombrie, cu alte cuvinte săptămâna viitoare, curtea constituţională a ţării va convoca o audiere publică asupra acestei chestiuni. Credem că hotărârea curţii va fi pronunţată rapid, dar încă nu cunoaştem data. După cum ştiţi, preşedintele Klaus a stipulat, de asemenea, anumite condiţii pentru semnarea tratatului. Aşteptăm şi încercăm să aflăm cu precizie care sunt aceste cerinţe şi condiţii. Dezbaterea din Consiliul European va depinde, prin urmare, într-o mare măsură, de ceea ce se întâmplă în Republica Cehă. Declaraţia curţii constituţionale cehe şi procedura ulterioară vor fi esenţiale pentru determinarea momentului în care Tratatul de la Lisabona va intra în vigoare.
În cadrul Consiliului European, vom discuta, de asemenea, pregătirile care s-au realizat până acum pentru a ne asigura că intrarea în vigoare a tratatului se desfăşoară cât mai uşor posibil. În legătură cu aceasta, Preşedinţia va prezenta un raport care descrie situaţia actuală cu privire la toate aceste chestiuni. În acest raport, vom prezenta punctele de vedere ale statelor membre asupra chestiunilor referitoare, de exemplu, la Serviciul european pentru acţiune externă - o chestiune pe care o vom dezbate aici în această după-amiază - competenţa acestui serviciul, poziţia sa legală, organigrama şi finanţarea. Am citit raportul dlui Brok, care a fost adoptat luni în Comisia pentru afaceri constituţionale. După cum am spus, vom discuta după-amiază în detaliu despre aceasta.
Pot să spun deja că, pentru reuniunea de săptămâna viitoare, acest raport va oferi indicaţii pentru analiza Înaltului reprezentant care să-i permită acestuia, de îndată ce Tratatul va intra în vigoare, să prezinte foarte rapid o propunere formală privind modul de funcţionare a Serviciului european pentru acţiune externă. Consiliul ar trebui să poată adopta această propunere foarte rapid, să sperăm că în următoarele câteva luni. Am discutat multe dintre aceste chestiuni cu Paramentul European şi sperăm că acest lucru va continua în următoarele săptămâni.
Chestiunea majoră de la reuniunea Consiliului European va fi problema schimbărilor climatice. Scopul nostru este luarea unor decizii corecte de către Consiliu, inclusiv problema finanţării, astfel încât UE să joace în continuare rolul de conducere necesar şi, prin urmare, să contribuie la obţinerea unui rezultat pozitiv la Copenhaga.
La reuniunea Ecofin de ieri, a existat o discuţie lungă şi animată privind chestiunea finanţării. Preşedinţia a făcut tot posibilul să se ajungă la o înţelegere, dar în cele din urmă a decis că această chestiune trebuie decisă de Consiliul European. Sunt necesare dezbateri ulterioare în unele state membre pentru a ne permite să înregistrăm progrese în această privinţă. Este foarte important că suntem de acord astfel încât acest proces să nu stagneze. În această etapă a negocierilor internaţionale, suntem conştienţi de dificultăţile cu care ne confruntăm. Prin urmare, UE, cu un acord asupra chestiunii finanţării, ne-ar oferi un avans semnificativ în cadrul negocierilor.
Reuniunea Consiliului European are loc într-un moment oportun, la scurt timp înainte de sesiunea de negociere a Grupul interguvernamental privind schimbările climatice al ONU de la Barcelona şi întrunirea miniştrilor de finanţe G20 de la St Andrews. Vom ajunge la un acord la Copenhaga doar dacă intervin toate părţile. Chiar acum miniştrii mediului ale statelor membre UE se întâlnesc pentru a discuta concluziile privind schimbările climatice. Scopul este de a putea să ofere o imagine completă a poziţiei UE asupra chestiunilor care se află în prezent în curs de negociere.
O parte importantă a concluziilor Consiliului Mediu vor fi să clarifice strategia UE pentru o reducere pe termen lung a emisiilor şi să încerce să ajungă la un acord care să poată facilita luarea deciziei noastre cu privire la ridicarea ţintei de reducere a emisiilor de la 20 la 30 %, în comparaţie cu nivelurile din 1990. Concluziile Consiliului Mediu vor trata, de asemenea, chestiunea unei decizii privind propunerea UE în cadrul negocierilor asupra reducerilor emisiilor pentru transportul aerian şi maritim internaţional, dezvoltarea strategiei UE pentru măsuri în ţările în curs de dezvoltare cu privire la măsurarea, raportarea şi verificarea investiţiilor şi rolului mecanismelor sectoriale, şi vor dezvolta în continuare strategia UE pentru combaterea defrişărilor şi a degradării pădurii, cu scopul de a accelera negocierile.
Consiliul European va evalua, de asemenea, progresul realizat în crearea unui cadru nou pentru supravegherea pieţelor financiare de către UE. După cum ştiţi, şefii de stat sau guvern au ajuns la un acord foarte ambiţios în luna iunie, cu scopul de a înfiinţa un organism special care să fie responsabil pentru supravegherea la nivel macro a sistemului financiar al UE şi trei autorităţi europene de supraveghere pentru piaţa bancară, piaţa asigurărilor şi cea de capital. La sfârşitul lunii septembrie, Comisia a prezentat pachetul său de propuneri legislative. Aceasta este una dintre priorităţile Preşedinţiei şi am stabilit un calendar ambiţios. Scopul nostru este să ajungem la un acord asupra întregului pachet până la sfârşitul anului.
Prin urmare, sunt foarte bucuroasă deoarece Consiliul Ecofin a reuşit ieri să facă un pas important înainte şi să ajungă la un acord politic larg asupra înfiinţării unui organism de supraveghere la nivel macro fără a evita dezbaterea din parlamentele naţionale. Miniştrii de finanţe au solicitat, de asemenea, Preşedinţiei suedeze să continue dialogul cu Parlamentul European. Am avut o experienţă pozitivă cu acest dialog şi credem că funcţionează bine.
Acum este important să profităm de oportunitatea de a accelera acţiunea cât mai rapid posibil. Trebuie să arătăm că facem tot posibilul pentru a preveni crize ulterioare şi că ne îndeplinim responsabilitatea care ne revine prin garantarea faptului că consumatorii şi investitorii îşi redobândesc încrederea în sistemul financiar.
De asemenea, doresc să spun câteva cuvinte despre ocuparea forţei de muncă în Europa - o chestiune care ştiu că va fi dezbătută în cadrul Consiliului European. Recent, am observat indicatori prudenţi ai unei redresări a economiei. Totuşi, se aşteaptă ca situaţia pieţelor forţei de muncă să se înrăutăţească şi vom avea nevoie de stimulente şi măsuri de sprijin.
O chestiune care trebuie subliniată de Consiliul European este modul în care vom reuşi să facem faţă consecinţelor crizei şi, în acelaşi timp, să atingem ţinta pe termen lung de a creşte oferta de locuri de muncă. Un nivel ridicat de ocupare a forţei de muncă este necesar pentru garantarea unor venituri publice durabile. Un nivel ridicat de ocupare a forţei de muncă este necesar, de asemenea, pentru a asigura creşterea economică, bunăstarea populaţiei şi pentru o Europă cu o coeziune socială mai mare.
În legătură cu aceasta, doresc să vă reamintesc declaraţiile noastre cu privire la strategiile de ieşire din criză. Miniştrii de finanţe au confirmat că redresarea este reală, dar fragilă. Prin urmare, este important să continuăm politica financiară expansivă. Discuţiile din şedinţa Consiliului au condus la un acord pentru formularea de strategii pe baza principiilor discutate de miniştrii de finanţe la reuniunea oficială de la Göteborg.
Aş dori să mai adaug ceva în legătură cu securitatea energetică. Conform concluziilor din iunie 2009, Consiliul European va evalua săptămâna viitoare realizările cu privire la infrastructura energetică (interconexiuni) şi mecanismele de criză. Am pregătit un raport referitor la progresul realizat începând cu luna ianuarie. Consiliul european va lua act de acest raport.
Consiliul European va adopta, de asemenea, Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice. Am avut o dezbatere foarte productivă asupra acestei chestiuni în timpul şedinţei plenare a Parlamentului din septembrie. Şefii de stat şi de guvern vor aproba concluziile Preşedinţiei, care vor fi adoptate în cadrul Consiliului Afaceri generale şi Relaţii Externe de luni. Această strategie formează un cadru integrat pentru gestionarea provocărilor cu care ne confruntăm şi contribuie la asigurarea unei coeziuni economice, sociale şi teritoriale în cadrul UE. Sunt convinsă că această strategie poate inspira alte macroregiuni din UE şi, prin aceasta, poate consolida integrarea europeană. Strategia UE pentru regiunea Dunării prinde deja contur şi va fi pregătită pentru a fi prezentată în timpul Preşedinţiei ungare din 2011.
Preşedinţia suedeză poate prezenta acum cu mare satisfacţie rezultatul acestei iniţiative, care a luat naştere, bineînţeles, în Parlamentul European. Sperăm că Consiliul European va putea solicita insistent tuturor participanţilor relevanţi să înceapă foarte rapid punerea în aplicare a strategiei. Acest lucru este absolut necesar dacă dorim să tratăm problemele grave legate de mediu şi să atingem obiectivele strategiei.
Consiliul European va evalua, de asemenea, progresul realizat în legătură cu punerea în aplicare a concluziilor referitoare la situaţia imigraţiei din Marea Mediterană. Consiliul va saluta măsurile luate pe termen scurt - lansarea proiectului pilot în Malta, de exemplu - precum şi progresul realizat în ceea ce priveşte înfiinţarea unui Birou European de Sprijin pentru Azil. Se va avea în vedere, de asemenea, faptul că UE şi Turcia au reluat discuţiile asupra migraţiei.
Ne aşteptăm ca Consiliul European să solicite noi eforturi pentru a aborda situaţia actuală din regiunea Mării Mediterane şi pentru a continua acţiunea în vederea găsirii unor soluţii pe termen lung bazate pe solidaritate între statele membre. Credem, de asemenea, că Consiliul va sublinia necesitatea creşterii eforturilor în vederea punerii în aplicare a abordării globale a UE privind migraţia. Se va solicita insistent Consiliului să întărească Frontex şi să introducă norme comune pentru operaţiunile maritime Frontex.
În cele din urmă, va exista o dezbatere asupra relaţiilor externe. În luna iunie, Consiliul Afaceri Generale şi Relaţii Externe a solicitat instituţiilor să examineze modul în care UE se poate implica în continuare în Afganistan şi Pakistan. Un prim proiect a fost discutat la reuniunea oficială de la Gymnich din septembrie şi statele membre discută în prezent o propunere detaliată în cadrul grupurilor de lucru. La reuniunea miniştrilor de externe de săptămâna viitoare, UE va adopta un plan pentru a consolida implicarea noastră în Afganistan şi Pakistan. Planul se va concentra asupra întăririi capacităţii şi instituţiilor statului din ambele ţări. Este foarte important ca acest plan să poată fi pus în aplicare imediat.
Sunt necesare măsuri internaţionale extinse dacă dorim să schimbăm evoluţia situaţiei din Afganistan şi Pakistan. Soluţiile militare nu pot duce niciodată singure la o soluţie durabilă. Fără securitate şi control, progresul economic va fi pierdut. De asemenea, trebuie să investim în stabilirea de instituţii democratice şi consolidarea societăţii civile. UE are de jucat un rol extrem de important în această privinţă în ambele ţări. Există probleme comune precum şi aspecte regionale şi, bineînţeles, abordarea diferă între cele două ţări. Vom discuta toate aceste lucruri în cadrul Consiliului European de săptămâna viitoare şi voi putea, bineînţeles, să ascult orice comentarii şi întrebări din partea deputaţilor din acest Parlament.
(Aplauze)
José Manuel Barroso
preşedinte al Comisiei. - (FR) Dle Preşedinte, în general sunt de acord cu poziţia exprimată de Cecilia Malmström, în numele Consiliului European. Voi sublinia două aspecte principale: Tratatul de la Lisabona şi toate chestiunile instituţionale, pe de o parte, şi lupta împotriva schimbărilor climatice şi perspectivele pentru Copenhaga, pe de altă parte.
În primul rând, cred că acest Consiliu European ar trebui să poată lua deciziile finale pentru a vedea intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Ştim de mulţi ani că ratificarea unui tratat nou nu este uşoară. Am avut multe impedimente şi unele dezamăgiri, dar de fiecare dată argumentul predominant în favoarea tratatului a avut câştig de cauză - argumentul convingător pentru o Europă democratică şi eficientă. Cred că acelaşi lucru se va întâmpla şi pentru depăşirea acestui obstacol final, de a vedea tratatul intrat în vigoare, după sprijinul puternic oferit Tratatului de la Lisabona de către poporul irlandez.
După încheierea procesului de ratificare din Polonia, acum putem spune că statele membre au aprobat democratic Tratatul de la Lisabona. Mai avem de aşteptat încheierea procesului de ratificare în Republica Cehă. Bineînţeles, procedurile constituţionale care se desfăşoară în Republica Cehă trebuie respectate, precum şi nevoia de a răspunde la voinţa democratică de a vedea tratatul intrat în vigoare. Această voinţă democratică a fost demonstrată clar de parlamentul Republicii Cehe, astfel încât sper că nu vor mai exista obstacole şi întârzieri artificiale care să cauzeze alte dificultăţi înainte de ratificarea completă.
Am explicat deja în Parlament importanţa minimalizării întârzierilor în nominalizarea Comisiei Europene. Totuşi, trebuie să facem tot posibilul pentru a avea o Comisie a Tratatului de la Lisabona, deoarece acestea sunt momente importante pentru Europa. Trebuie să putem avansa cu o agendă pe care acest Parlament a susţinut-o când m-a ales în funcţia de preşedinte pentru un nou mandat. Pentru a obţine acest lucru şi pentru ca instituţiile să lucreze corect, avem nevoie de ratificarea Tratatului de la Lisabona dacă dorim o Uniune Europeană puternică, coerentă şi eficientă. Prin urmare, vreau să clarific încă o dată faptul că Consiliul European trebuie să-şi asume responsabilităţile şi trebuie să existe o recunoaştere a priorităţii şi o conştientizare a faptului că va exista un cost real pentru Europa, atât timp cât instituţiile europene nu funcţionează corect.
În acelaşi timp, este bine să continuăm acum activitatea de punere în aplicare şi să fim pregătiţi pentru intrarea în vigoare a tratatului. Ştiu că Parlamentul este dedicat în întregime acestei activităţi. Mă bucur să colaborez cu dvs. pentru a ne asigura că beneficiile tratatului vor apărea cât mai rapid posibil. Sunt multe domenii în care Parlamentul a început deja să lucreze şi a adus o contribuţie majoră, cristalizând ideile în domenii precum iniţiativa cetăţenilor europeni. Ştiu că în această după-amiază veţi dezbate raportul dlui Elmar Brok privind Serviciul european pentru acţiune externă. Raportul porneşte exact de la premiza corectă de a asigura că serviciul, ca şi restul inovaţiilor tratatului, consolidează şi mai mult sistemul nostru comunitar şi îl face să funcţioneze mai bine.
Ştiu că există de la început îngrijorări că SAE va fi un fel de organism interguvernamental care pluteşte în afara sistemului Uniunii Europene, însă serviciul ar trebui să fie ferm ancorat în sistemul Uniunii Europene. Acesta ar trebui, inevitabil, să funcţioneze într-o cooperare foarte strânsă cu toate instituţiile, în primul rând cu Comisia. Deciziile pregătite de acesta în privinţa aspectelor legate de PESC vor fi luate de Comisie sau de către Consiliu. De fapt, sunt convins că succesul acestuia va depinde de faptul de a ne asigura că acţiunea externă a Uniunii Europene este mai mult decât suma părţilor ei instituţionale. În cazul în care acesta poate funcţiona cu susţinerea democratică a acestui Parlament, legătura Consiliului cu administraţiile naţionale,experienţa Comisiei şi viziunea europeană, acest serviciu poate deveni cu adevărat un instrument puternic pentru ca Uniunea Europeană să-şi atingă obiectivele pe scena globală. Un serviciu extern european comunitar, un serviciu bazat pe metoda Comunităţii, va fi un serviciu puternic pentru Europa şi un instrument puternic pentru o Europă unită care îşi proiectează influenţa în lume.
În acelaşi timp, Consiliul European trebuie să continue o agendă politică activă. Aceasta trebuie să menţină impulsul activităţii noastre pentru a soluţiona criza economică, în special impactul acesteia asupra şomajului. Trebuie să continuăm activitatea convenită la G20. Trebuie să facem tot ceea ce putem pentru a ne asigura că propunerile făcute de Comisia Europeană privind supravegherea financiară vor intra în vigoare cât mai curând posibil. Trebuie să continuăm programul pentru a aborda problema securităţii energetice.
Cea mai importantă chestiune politică din cadrul Consiliului va fi Copenhaga. Un rezultat pozitiv la Copenhaga rămâne o preocupare principală pentru europeni şi o sarcină majoră pentru comunitatea globală. Au mai rămas mai puţin de 50 de zile până la Copenhaga. Progresele înregistrate în negocieri rămân lente. Uniunii Europene îi revine din nou obligaţia de a demonstra că dispune de capacitate de conducere şi de a menţine ritmul. Obiectivele pe care le-am prezentat au fost o inspiraţie pentru ca alţii să continue acţiunile lor, dar ştim cu toţii că pentru a stimula acţiunea globală reală, trebuie să mai facem un pas. Trebuie să ajutăm ţările în curs de dezvoltare cu idei concrete pentru finanţare, precum cele propuse de Comisia Europeană luna trecută. Estimăm că până în 2020, ţările în curs de dezvoltare vor avea nevoie de aproximativ 100 miliarde de euro în plus, anual. Finanţarea internă, în special din economiile emergente mari - economiile în curs de dezvoltare dar emergente - şi piaţa emisiilor de carbon ar trebui să acopere o mare parte din această sumă, dar finanţarea publică internaţională la scară mare ar trebui, de asemenea, să fie disponibilă, Uniunea Europeană aducându-şi astfel contribuţia cuvenită.
Agenda de la Copenhaga nu se referă doar la schimbările climatice. Acesta este, bineînţeles, obiectivul principal, dar clima este, de asemenea, o chestiune legată de dezvoltare şi nu trebuie să uităm această dimensiune foarte importantă. Acesta va fi un angajament major, în special într-un moment în care bugetele publice sunt deja sub presiune, dar ştim cu toţii că cu cât aşteptăm mai mult, cu atât costurile vor fi mai mari. Sarcina Consiliului European va fi, din nou, să găsească soluţii creatoare, pentru a demonstra că Uniunea Europeană este unită în lupta împotriva schimbărilor climatice.
În primul rând, Copenhaga trebuie să demonstreze că acţiunea de reducere a emisiilor este pe cale să înceapă; în al doilea rând, aceasta trebuie să demonstreze că suntem pregătiţi să-i ajutăm pe cei care doresc să facă acest pas. Acesta este cel mai bun mod de a justifica tipul de Europă activă pe care o aduce Tratatul de la Lisabona - continuarea unui program care demonstrează că Uniunea Europeană aduce beneficii concrete pentru cetăţenii săi.
Pentru a avea un program ambiţios, trebuie să avem un cadru instituţional eficient şi revin la primul punct. Tratatul de la Lisabona este primul tratat al Europei extinse. Această generaţie, în special în rândul prietenilor noştri din Europa Centrală şi de Est, îşi aduce bine aminte de timpul când Europa era divizată, dar noi nu vom fi aici mereu. Instituţiile vor dura, deci trebuie să avem instituţii pentru Europa extinsă. Tratatul de la Lisabona este Tratatul pentru Europa secolului XXI, cu instituţii puternice care sunt capabile să ofere rezultate concrete într-o Europă cu 27 de membri şi cu mai mulţi în viitor. Doar instituţiile, totuşi, nu sunt suficiente. Avem nevoie de o voinţă politică puternică pentru a atinge aceste obiective şi sper că Consiliul European de la sfârşitul acestei luni va da dovadă de voinţă pentru a obţine un rezultat ambiţios puternic la Copenhaga.
(Aplauze)
Joseph Daul
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) se aşteaptă ca următorul Consiliu European să reprezinte sfârşitul unei perioade extrem de lungi de nesiguranţă cu privire la instituţiile europene şi să furnizeze impulsul necesar pentru a înfiinţa Comisia nouă şi de a numi preşedintele Consiliului şi Înaltul Reprezentat permanenţi, astfel cum se prevede în Tratatul de la Lisabona.
Mai presus de toate, Consiliul trebuie să adopte măsurile necesare pentru a accelera redresarea creşterii şi pentru a plasa Europa în cea mai bună poziţie care să-i permită să creeze locuri de muncă, întrucât criza va dura până când coeziunea socială va fi restabilită.
În primul rând, în ceea ce priveşte instituţiile, aş dori să reamintesc tuturor faptul că decizia preşedintelui polonez de a semna Tratatul înseamnă că toate ţările, cu excepţia uneia, au eliminat obstacolele pentru ca Europa să meargă mai departe, în cele din urmă, fără să mai piardă timp.
La 27 octombrie, cu două zile înainte de Consiliul European, curtea constituţională cehă va studia compatibilitatea tratatului cu constituţia ţării. Bineînţeles, vom respecta decizia, oricare va fi aceasta.
Pe de altă parte, grupul meu regretă faptul că preşedintele ceh, deşi parlamentul său a adoptat ca atare Tratatul de la Lisabona, a oferit un nou pretext pentru întârzierea semnării acestuia, întrucât ştim cu toţii prea bine că acesta este doar un pretext. Regret că alte ţări adoptă aceeaşi atitudine şi, la rândul lor, solicită asigurări în privinţa unor aspecte ale tratatului. Nu trebuie să cedăm tentaţiei de a deschide această cutie a Pandorei şi felicit Preşedinţia pentru că a afirmat clar acest lucru.
Grupul PPE aşteaptă o indicaţie clară din partea Consiliului European că Uniunea Europeană nu va accepta nicio tactică de întârziere. Toţi membrii Europei au sprijinit tratatul, direct sau indirect, şi acum trebuie să mergem mai departe. Ştim cu toţii că, atât timp cât dezbaterea publică europeană este monopolizată de aspectul instituţional şi atât timp cât Europa nu dispune de instrumentele necesare pentru a lua decizii atât în mod democratic, cât şi în mod eficient, aspectele politice, economice, sociale şi ecologice reale nu vor fi abordate cu rapiditatea şi seriozitatea necesare. Putem observa pe bună dreptate că, în prezent, suntem într-un impas.
Parlamentul trebuie să poată continua audierile viitorilor comisari cât mai curând posibil şi trebuie să poată lua decizii referitoare la numirile pentru toate posturile disponibile în Comisie şi Consiliu înainte de sfârşitul anului, dacă este posibil.
Grupul PPE aşteaptă, de asemenea, de la Consiliul European instrucţiuni clare referitoare la politica economică, pe baza concluziilor summitului G20 de la Pittsburg, care a avut rezultate îndoielnice şi observăm deja în presă că este ca şi cum nimic nu s-a întâmplat.
Europa trebuie să facă tot posibilul pentru a permite întreprinderilor sale să revină la un nivel suficient de activitate pentru a face angajări şi pentru a investi în cercetare. Europa trebuie să facă, de asemenea, tot ceea ce-i stă în putere pentru a crea un mediu comercial echitabil.
În sfârşit, în ceea ce priveşte clima, aştept de la Consiliul European o strategie potrivită pentru această situaţie, adică, fragilitatea angajamentelor partenerilor noştri de până acum, acum când sunt mai puţin de două luni până la Copenhaga. Vă adresez această întrebare clară: ce presiuni vom face asupra Statelor Unite, Chinei şi tuturor ţărilor emergente? Presiune moderată şi politicoasă sau presiune maximă? Deşi mă felicit că Europa este un promotor în această privinţă, ea nu poate fi singura parte care să facă eforturile necesare pentru combaterea încălzirii globale.
Mai sunt doar 50 de zile înainte de summitul de la Copenhaga - 50 de zile nu înseamnă mult, dar este suficient dacă ştim cum să fim convingători, prin urmare vă întreb, dle preşedinte al Consiliului şi dle preşedinte al Comisiei, să ne spuneţi cum intenţionaţi să utilizaţi aceste 50 de zile.
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, sesiunea din octombrie a Consiliului European va fi un moment crucial şi va demonstra dacă Europa cunoaşte sau nu nevoia urgentă de a acţiona asupra economiei şi asupra aspectelor sociale, precum şi de a depăşi disputele instituţionale. Grupul meu, PPE, face apel la sentimentul de responsabilitate al fiecăruia dintre cele 27 de state membre UE.
(Aplauze)
Hannes Swoboda
Dle Preşedinte, dnă Malmström, dle Barroso, înainte de a examina chestiunile instituţionale, aş dori să fac o scurtă observaţie referitoare la Copenhaga.
Aveţi perfectă dreptate, dnă Malmström, şi dl Barroso a subliniat acest aspect, şi anume că una dintre deciziile esenţiale pe care trebuie să le luăm acum se referă la Copenhaga. Avem nevoie de obiective obligatorii, nu de declaraţii generale. Acest lucru nu va fi uşor de realizat, deoarece americanii nu au finalizat încă procesul lor legislativ. De asemenea, va trebui să luăm unele decizii după Copenhaga, pe parcursul anului următor. Totuşi, la sfârşitul procesului trebuie să fie stabilite obiective obligatorii. Acest lucru este absolut esenţial.
În al doilea rând, în ceea ce priveşte pieţele financiare şi situaţia economică, bonusurile care sunt plătite în prezent sunt atât ofensatoare cât şi provocatoare. Acesta este, în special, cazul Americii, dar va fi cazul şi în Europa. Nu aceasta este principala problemă, însă ea demonstrează câţi administratori nu înţeleg încă ce înseamnă regulamentul nou al pieţelor financiare şi ce responsabilităţi au faţă de populaţie, în ansamblu. Dnă Malmström, admit că aveţi dreptate când spuneţi că politica ocupării forţei de muncă trebuie să fie o prioritate specială. Nu este vorba doar de păstrarea stimulentelor care au fost puse în practică ca parte a planului de redresare economică. Este vorba, de asemenea, despre introducerea de măsuri noi pentru a stimula ocuparea forţei de muncă.
Ieri, preşedintele Comisiei a oferit un răspuns pozitiv la solicitarea dlui Stephen Hughes. Mă bucur că am ajuns, cel puţin, la un consens conform căruia politica de ocupare a forţei de muncă trebuie să se afle în centrul activităţilor noastre în următorii câţiva ani.
Acum aş dori să spun ceva în legătură cu Lisabona. În primul rând, în ceea ce priveşte lipsa unei semnături din partea dlui Václav Klaus, presupun că curtea constituţională va lua o hotărâre pozitivă. Mi se pare inacceptabil faptul că decretele Beneš sunt utilizate astfel, că această chestiune poate fi, probabil, redeschisă şi că semnarea poate fi întârziată. Aş dori să reamintesc colegilor deputaţi din Republica Cehă că înainte de aderarea lor, am solicitat un raport referitor la decretele Beneš - dnă Malmström, vă amintiţi, deoarece atunci eram colegi - care a examinat dacă decretele Beneš reprezentau un obstacol în calea aderării Republicii Cehe. Opinia majoritară la momentul respectiv era că nu sunt. Decretele nu au un impact diferit acum, dar aveau un impact în momentul în care au fost întocmite. Când spunem că decretele Beneš nu reprezentau un obstacol pentru aderarea Republicii Cehe, aceasta înseamnă că acum este inacceptabil să utilizăm aceleaşi decrete pentru a refuza semnarea Tratatului de la Lisabona. Trebuie să ne clarificăm opiniile în această privinţă.
Tratatul de la Lisabona are două obiective majore: pe de o parte, mai multă democraţie în Europa, care include mai multă democraţie parlamentară, în special în Parlamentul European.
(Proteste)
nu doriţi acest lucru pentru că nu doriţi mai multă democraţie - şi, pe de altă parte, mai multă eficienţă. Dnă Malmström, acum aveţi o sarcină foarte importantă, trebuie să vă asiguraţi, în următoarele câteva săptămâni, că problemele instituţionale şi aspectele legate de personal nu reprezintă un obstacol. Ieri, dl Baroso a spus pe bună dreptate că avem nevoie de un preşedinte al Consiliului asupra căruia să nu avem nicio influenţă, dar care să poată colabora bine cu Comisia - şi aş adăuga aici cu Parlamentul - şi care crede că metoda comunitară se află în centrul procesului de luare a deciziilor. Acest lucru este foarte important. Nu avem nevoie de un preşedinte al Consiliului care să fie lăudăros, să ne impresioneze pe toţi şi să încerce să ne păcălească. Avem nevoie de un preşedinte al Consiliului care să colaboreze cu noi în mod eficient.
Bineînţeles, avem nevoie de un Serviciu pentru acţiune externă, nu doar din motivele menţionate de către preşedintele Comisiei şi pentru a furniza regulamente eficiente privind unitatea şi politica externă comună, ci şi din motive care ţin de controlul parlamentar. Nu este acceptabil să fie scoase brusc articole din Tratatul de la Lisabona, care este destinat să ofere mai mult control parlamentar, rezultatul fiind în cele din urmă un control parlamentar mai redus, dacă dorim ca Serviciul pentru acţiune externă să fie complet independent.
Ştiu că trebuie să găsim un compromis. Totuşi, trebuie să aveţi în vedere faptul că noi - împreună cu dl Brok, raportorul - suntem pe deplin de acord cu preşedintele Comisiei că avem nevoie de o structură clară. Factorul decisiv pentru noi este, încă o dată, controlul parlamentar, inclusiv control asupra Serviciului pentru acţiune externă şi a politicii externe concepute de Înaltul Reprezentant, deşi, bineînţeles, recunoaştem rolul Consiliului. Întrucât am fost colegi şi am luptat împreună pentru acest lucru în Comisia pentru afaceri externe, vă considerăm o colegă de luptă în acest domeniu. Sper să putem pune în aplicare Tratatul de la Lisabona aşa cum s-a dorit pentru a aduce mai multă democraţie, mai mult control parlamentar şi o politică externă mai eficientă.
(Aplauze)
Zoltán Balczó
(HU) Dnă Swoboda, aţi menţionat că Republica Cehă a fost asigurată în momentul aderării sale că nu există probleme în ceea ce priveşte decretele Beneš, deoarece ele nu erau valabile. Ştiaţi că consecinţele grave ale acestor decrete mai sunt valabile? Prin urmare, dacă aici există stat de drept şi considerăm că toată Europa este guvernată de lege, în această privinţă, Republica Cehă mai are încă probleme de rezolvat cu germanii şi maghiarii din Regiunea Sudetă.
Preşedinte
Dle Swoboda, puteţi să oferiţi un comentariu în această privinţă?
Hannes Swoboda
Dle Preşedinte, m-am implicat foarte mult în această chestiune, deoarece mulţi germani din Regiunea Sudetă trăiesc în Austria şi recunosc drepturile, dificultăţile şi îngrijorările acestora. Totuşi, trebuie să lăsăm în urmă fantomele trecutului şi să privim în viitor. Viitorul nu înseamnă decretele Beneš. Acesta înseamnă o Europă liberă cu cetăţeni liberi, ale căror drepturi se bazează pe Carta drepturilor fundamentale. Aceasta este viziunea mea despre Europa.
Guy Verhofstadt
în numele Grupului ALDE. - Dle Preşedinte, "trenul a călătorit deja atât de rapid şi de departe încât cred că nu va putea fi oprit sau întors”. Acesta este un citat al preşedintelui Klaus şi este probabil sigura dată când sunt de acord cu acesta, că trenul a călătorit deja atât de rapid şi de departe încât cred că nu va putea fi oprit sau întors.
Acesta este un citat major al preşedintelui Klaus, deoarece aparent, se pare că acesta a acceptat faptul că nimic nu mai poate întârzia Tratatul de la Lisabona. Consider că este normal să avem şi semnătura acestuia, după ce tratatul a fost ratificat şi aprobat de 27 de state membre.
Cred că această schimbare de atitudine poate fi explicată doar prin determinarea noastră şi a dvs. de a continua întreg procesul, astfel cum a fost prevăzut în Tratatul de la Lisabona, şi trebuie să continuăm să facem acest lucru în următoarele zile şi săptămâni. Sper zile, nu săptămâni. Cu alte cuvinte, cel mai bun mod, în opinia mea, de a obţine semnătura preşedintelui Klaus şi ratificarea finală a Tratatului este pur şi simplu, dnă Malmström, să continuăm întreg procesul şi punerea în aplicare a acestuia. Acesta a declarat că trenul a călătorit atât de rapid încât este imposibil de oprit, deci nu trebuie să opriţi trenul.
În această privinţă, este absolut necesar ca Consiliul să accelereze procedura privind nominalizarea noii Comisii şi să propună cât mai rapid pachetul pentru preşedintele Consiliului şi pentru Înaltul Reprezentant. Repet că acesta este cel mai bun mod de a arăta preşedintelui Klaus că are dreptate, că trenul se deplasează din ce în ce mai repede în fiecare zi şi că pentru el nu există altă opţiune decât să semneze tratatul. Dacă aşteptaţi, va aştepta şi el. Dacă mergeţi mai departe, acesta va semna. Aceasta este părerea mea.
Cel de-al doilea punct se referă la Serviciul pentru acţiune externă. Sper că Consiliul poate ajunge la un acord în această privinţă, dar nu orice acord. Trebuie să evităm duplicarea. Mă tem că în prezent creăm două structuri paralele: una este formată din delegaţiile Comisiei şi Uniunii, conform noului tratat, care în prezent se ridică la peste 6 000 de persoane, inclusiv personalul local, care lucrează pentru Comisie şi pentru preşedintele Comisiei. Cealaltă este un nou Serviciu de acţiune externă cu câteva mii de persoane care lucrează pentru Înaltul Reprezentant.
La sfârşitul acestui întreg proces, este absolut clar şi necesar să avem o singură structură care se ocupă de afacerile externe şi nu această structură paralelă de delegaţii ale Comisiei, pe de o parte, şi servicii pentru acţiune externă, pe de altă parte. Sper să ajungem la un acord în Consiliu, dar sper, de asemenea, că va fi un acord în care se precizează foarte clar că nu poate exista nicio dublare în structurile Comisiei, cu delegaţiile Comisiei, pe de o parte, şi Serviciul pentru acţiune externă, pe de altă parte.
Rebecca Harms
Dle Preşedinte, dnă Malmström, dle Barroso, referitor la subiectul Republicii Cehe, aş dori în primul rând să menţionez că dl Klaus nu ştie să piardă şi că acţiunile sale reprezintă un tip special de impertinenţă politică. Aş dori să vă solicit foarte urgent să nu răspundeţi unei persoane care nu ştie să piardă şi care, în mod evident, nici măcar nu respectă legile Cehiei, deoarece nu respectă majoritatea constituţională care a votat în favoarea tratatului în Republica Cehă şi care încalcă legislaţia din Republica Cehă, atunci când solicită ca această ţară să nu opteze pentru validitatea Cartei drepturilor fundamentale. După părerea mea, acesta ar depăşi cadrul relaţiei cu acest instigator ceh. Cetăţenii Republicii Cehe, care au făcut atât de mult pentru reunificarea Europei atunci când germanii au plecat de acolo, merită ceva mai bun. Atât doresc să-i comunic preşedintelui Klaus.
(Aplauze)
În ceea ce priveşte subiectul schimbărilor climatice, dle Barroso, rar m-aţi auzit fiind de acord cu dvs. pe cât de mult voi fi astăzi. Sunt foarte entuziasmată de faptul că aţi precizat încă o dată aici cât este de important ca europenii să îşi asume un angajament clar pentru a contribui cu o sumă specifică la fondul internaţional pentru măsuri de protecţie a climei pentru ţările în curs de dezvoltare. Ieri, mi-a fost ruşine să citesc că secretarul de stat pentru finanţe al Germaniei, care a luat parte la negocierile de la Luxemburg, a comparat negocierile cu un joc de poker. Acesta a spus că atunci când joci poker, nu spui nimănui ce cărţi ai în mână. Totuşi, pregătirile pentru Copenhaga nu sunt, cu siguranţă, un joc de poker. După cum au precizat în mod repetat dna Merkel şi alţi lideri politici din Uniunea Europeană, aceasta este cea mai mare provocare dintre toate. Aceasta este cea mai mare provocare pentru comunitatea umană care trăieşte pe această planetă. Cred că acest lucru trebuie tratat cu seriozitate,
Începând cu anul 2020, 100 de miliarde de euro trebuie să fie disponibile pentru a ajuta ţările în curs de dezvoltare să-şi îndeplinească obligaţiile referitoare la protecţia climei pe care apoi acestea trebuie să le adopte, precum şi pentru a pune în aplicare măsurile de adaptare. Aceasta se ridică la circa 3 miliarde de euro începând cu 2020 pentru o ţară ca Germania. În comparaţie cu ceea ce punem în prezent la dispoziţie prin pachete de redresare economică sau pentru salvarea sectorului financiar, aceasta reprezintă mărunţiş. Mi-e ruşine că eşecul la Copenhaga şi acest joc de poker îngrozitor, lamentabil, sunt acceptate. Modul în care Uniunea Europeană a negociat ieri în Luxemburg demonstrează că nu este o forţă motrice. Aceasta nu şi-a asumat rolul de lider în protecţia internaţională a mediului. În schimb, este unul dintre obstacolele principale în calea progresului. Trebuie să înţelegeţi că toate negocierile de astăzi de la Luxemburg şi de săptămâna viitoare de la Bruxelles sunt urmărite în toată lumea.
Pot doar să-i solicit urgent dlui Barroso, încă o dată, să se asigure că Comisia merge până la capăt. Finanţarea pentru acest fond internaţional trebuie să fie transparentă. Discutăm despre acesta de doi ani, de la evenimentele din Bali. Dnă Malmström, cred că suedezii procedează corect în cadrul negocierilor. Trebuie să rămâneţi consecventă şi să respectaţi votul din Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară a Parlamentului. Obiectivul este reducerea emisiilor de CO2 cu 30 % până în 2020. Dacă coborâm ştacheta, nu vom reuşi niciodată să atingem obiectivul de două grade.
Am o problemă majoră cu credibilitatea Preşedinţiei suedeze a Consiliului. Cred că ar trebui să convingeţi în cele din urmă compania de stat Vattenfall să nu investească în mod consecvent şi fără restricţii în cărbune pe tot cuprinsul Europei şi, în special, să nu investească mai ales acolo unde nu trebuie cumpărate certificate. Această strategie a Vattenfall contravine bunei dvs. reputaţii în pregătirile pentru negocierile privind clima mondială. De asemenea, vă solicit să vă asiguraţi că procedurile legale iniţiate de Vattenfall împotriva Republicii Federale Germania pentru a aduce modificări în legislaţia germană în materie de mediu în favoarea termocentralelor pe bază de cărbune ale Vattenfall sunt retrase. Cred că, din păcate, aveţi o pată neagră mică, dar în creştere pe reputaţia dvs., de altfel, ireproşabilă. Trebuie să vă asiguraţi că totul este în ordine înainte de a merge la Copenhaga.
Preşedinte
Stimaţi colegi, vă rog să respectaţi timpul alocat. Discursurile dvs. sunt foarte importante dar, cu toate acestea, am altă solicitare în ceea ce priveşte întrebările de tipul "cartonaş albastru”. Nu voi accepta toate întrebările de tipul "cartonaş albastru” deoarece trebuie să continuăm discuţia. În câteva minute, va fi altă solicitare; dacă este o solicitare în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură, o voi accepta.
Timothy Kirkhope
în numele Grupului ECR. - Dle Preşedinte, aş dori în primul rând să felicit guvernul Suediei pentru Preşedinţia sa,în general, şi, în special, pentru modul în care a încercat să promoveze chestiunile foarte importante legate de schimbările climatice şi să gestioneze criza economică şi financiară cu care ne confruntăm. Cred că dl Reinfeldt şi guvernul său merită mulţumirile noastre pentru modul în care au realizat acest lucru, însă, aşa cum s-a fost întâmplat în cazul multor Preşedinţii, aceştia au trebuit să facă faţă, de asemenea, unui număr mare de confuzii instituţionale - în acest caz, în legătură cu Tratatul de la Lisabona.
Teologia instituţională nu este o prioritate pentru cetăţenii Europei. Bineînţeles, avem nevoie de Agenda de la Lisabona, nu de Tratatul de la Lisabona.
Agenda de la Lisabona are un obiectiv nobil: un obiectiv de a crea cea mai dinamică şi mai competitivă economie bazată pe cunoaştere din lume, capabilă de creştere economică durabil cu locuri de muncă mai multe şi mai bune, o coeziune socială mai mare şi respect pentru mediu până în 2010.
Aceasta ar fi trebuit să schimbe cu adevărat vieţile a milioane de oameni şi să ofere o bază solidă pentru viitorul nostru economic şi, totuşi, după cum a spus chiar dl Reinfeldt, Agenda de la Lisabona a fost un eşec.
De ce nu putem obţine niciodată rezultate importante pentru cetăţenii noştri? Obiectivele demne de laudă din Declaraţia de la Laeken nu au fost puse ulterior în practică şi acum Agenda de la Lisabona se confruntă cu aceeaşi lipsă de scop şi rezultate.
Atât de aproape, dle Preşedinte, dar atât de departe şi în afară de aceasta, iniţiativele legate de economiile statelor membre trebuie să fie înţelese clar de oamenii obişnuiţi. Crearea locurilor de muncă nu trebuie să se refere la crearea locurilor de muncă pentru ca foşti prim-miniştri să fie preşedinţi ai Consiliului sau pentru ca entuziaşti care cutreieră lumea să fie înalţi reprezentanţi pentru afaceri externe.
Aceste două posturi vor ajuta mult întreprinderile mici şi mijlocii greu încercate din toate ţările noastre. Acestea nu vor reduce efectele crizei care afectează chiar acum milioane de familii.
Schimbările instituţionale nu contribuie la combaterea schimbărilor climatice. Cele mai mari ameninţări pentru lumea noastră trebuie confruntate şi trebuie găsite soluţii practice şi fezabile. Mii de pagini de text, în majoritate prea complicat pentru ca cetăţenii noştri să-l înţeleagă vreodată, consumă pur şi simplu arborii pe care trebuie să-i protejăm.
Haideţi să facem presiuni asupra comunităţii mondiale pentru a salva împreună planeta pentru generaţiile viitoare, iar nu asupra celor care nu împărtăşesc pe deplin entuziasmul unor persoane pentru instituţiile europene.
Cu toate acestea, sper că Preşedinţia suedeză este capabilă, în timpul care-i mai rămâne şi în cadrul summitului, să-şi concentreze atenţia asupra tuturor liderilor europeni privind chestiunile majore care-i preocupă pe oameni - acele chestiuni asupra cărora s-au concentrat la începutul Preşedinţiei lor privind economia, Europa şi, într-adevăr, schimbările climatice. Le urez succes în timpul rămas şi le mulţumesc pentru activitatea lor de până acum.
Lothar Bisky
Dle Preşedinte, dnă Malmström, dle Barroso, există multe speculaţii în ce priveşte aspectele legate de personal în ultimele trei luni şi asupra posibilei intrări în vigoare a Tratatului de la Lisabona, pe care grupul meu a respins-o din trei motive întemeiate.
În termeni simpli, în primul rând dorim să fie acordată prioritate mai degrabă unei Europe sociale decât unei orientări radicale de piaţă. În al doilea rând, dorim dezarmarea în locul dezvoltării capacităţilor militare şi, în al treilea rând, dorim mai multă democraţie directă în locul unei Europe formată din elite.
Ar trebui să ne ocupăm în cele din urmă de chestiuni specifice de conţinut. În timp ce dezbatem numele şi poziţiile, din ce în ce mai multe persoane îşi pierd locurile de muncă. Băncile au fost, bineînţeles, salvate. În acelaşi timp, dl Baroso ne solicită să punem capăt curând planurilor de redresare economică - ieri, termenul limită a fost stabilit pentru 2011- şi ca deficitele bugetare din statele membre să fie reduse rapid. Aceasta va însemna reducerea salariilor şi pensiilor, reduceri în furnizarea de servicii publice şi asigurare socială, creşterea taxei pe valoarea adăugată şi lipsa de acorduri colective. Un exemplu actual în această privinţă poate fi găsit în industria de salubrizare comercială din Germania unde muncitorii sunt în grevă de trei zile.
Acestea sunt problemele care afectează oamenii din Europa şi acestea sunt problemele pe care ar trebui să le soluţioneze Consiliul. În schimb, preocuparea principală este adăugarea de clauze la Tratatul de la Lisabona pentru a încuraja preşedintele ceh să îl semneze. Dacă acest lucru este într-adevăr atât de simplu precum pare în practică, aş solicita şefilor de guvern să se gândească mai atent la includerea unei clauze sociale de progres în Tratatul de la Lisabona. Aceasta ar fi mult mai potrivită.
La începutul legislaturii, au fost făcute o serie de propuneri pozitive privind o politică UE mai socială. Aceasta nu se referea doar la clauza socială de progres. Aceasta se referea, de asemenea, la planul de redresare economică pentru Europa în vederea creării şi menţinerii de locuri de muncă, precum şi la creşterea investiţiilor şi creşterea ecologică durabilă.
A fost solicitat un Pact european pentru ocuparea forţei de muncă pentru locuri de muncă mai multe şi mai bune, pentru plată egală la muncă egală, pentru mai multe drepturi pentru angajaţi şi condiţii de lucru mai bune. Au existat discuţii privind solidaritatea crescută între statele membre şi asigurarea durabilităţii sistemelor de asigurare socială şi de pensii.
Nu am identificat încă nicio strategie în cadrul politicilor statelor membre sau politicilor Comisiei care ne-ar putea conduce spre atingerea acestor obiective. Bineînţeles, Consiliul trebuie să analizeze acum numirile pentru noua Comisie şi schimbările posibile ale Tratatului de la Lisabona. Totuşi, trebuie să ne îndreptăm atenţia asupra problemelor la care m-am referit şi asupra soluţiilor la acestea. Votul grupului meu pentru colegiul comisarilor va depinde de acest lucru.
Nigel Farage
în numele Grupului EFD. - Dle Preşedinte, dl Barroso a declarat în această dimineaţă că toate statele membre au ratificat în mod democratic acest tratat. Nu este adevărat. Cetăţenii britanici nu şi-au exprimat opinia în acest sens, deşi li s-a promis, şi până nu vom avea un referendum, voi refuza să recunosc legitimitatea acestui tratat.
(Proteste)
Nu toată atenţia este îndreptată asupra preşedintelui Klaus şi a ceea ce acesta poate să facă sau nu săptămâna viitoare şi acest lucru este interesant. Ştiu că toţi îl urâţi pe preşedintele Klaus deoarece acesta crede în democraţia naţională.
(Proteste)
Dar ceea ce face el aici este să ia poziţie şi să apere interesul naţional al Cehiei. Acesta se teme de pretenţiile germanilor asupra proprietăţilor din Regiunea Sudetă şi, după ce i-am ascultat pe politicienii germani vorbind despre acest subiect, cred că au absolută dreptate să aibă temeri.
Deci, perseveraţi, dle preşedinte Klaus; dacă aceştia nu vă oferă ceea ce doriţi, nu semnaţi tratatul. Dacă aceştia vă oferă ce doriţi, tratatul va trebui să fie ratificat din nou în 25 de state membre, ceea ce va însemna că britanicii vor avea un referendum şi sunt sigur, ca democraţi, că aţi dori să vedeţi cu toţii un referendum britanic asupra acestui tratat. Eu aş dori cu siguranţă.
Şi mă întreb, la sfârşitul acestui summit, vom avea într-adevăr un nou împărat european? Va fi Tony Blair cu împărăteasa lui Cherie? Ei bine, am ajuns la concluzia că-l doresc pe Tony Blair. Vă rog să-l numiţi pe dl Tony Blair, cel care a renunţat la 2 miliarde de lire sterline din subvenţia britanică pentru nimic; cel care ne-a promis un referendum asupra constituţiei şi a refuzat să ni-l ofere.
Este perfect clar că, în această Uniune Europeană, preţul pentru trădare naţională este unul într-adevăr foarte mare. Aşa că, vă rog să-l numiţi pe dl Tony Blair. Le voi spune cetăţenilor britanici adevărul, că reprezentanţii aleşi nu contează în această Uniune Europeană, oamenii care renunţă la democraţia naţională în favoarea Uniunii Europene sunt cei care câştigă cele mai bune posturi. Vă rog, îl dorim pe dl Tony Blair ca primul preşedinte al Europei.
Diane Dodds
Dle Preşedinte, este o dezamăgire - dar nu neprevăzută - că Consiliul şi Comisia sunt determinate să continue cu Tratatul de la Lisabona. Ştiu că acest lucru s-ar putea să nu fie popular în Parlament, dar cred cu adevărat că în Regatul Unit trebuie să aibă loc un referendum asupra tratatului. Nu înţeleg de ce nici conservatorii şi nici laburiştii nu sunt dispuşi să ni-l ofere.
Totuşi, în această dimineaţă doresc să vă îndrept atenţia, dle ministru, în special, asupra crizei financiare care continuă să urmărească Europa. Ieri seară, dl Mervyn King, guvernator al Băncii Angliei, a indicat că împrumuturile acordate de Regatul Unit băncilor se apropie de 1 trilion de lire sterline. Într-adevăr, acesta a precizat că niciodată până acum o sumă atât de mare de bani nu a fost datorată de atât de puţini către atât de mulţi şi cu atât de puţină reformă reală. Dl King a precizat în continuare faptul că reglementarea băncilor nu a fost suficientă, dar că a existat o dilemă morală în centrul acestei crize bancare prin faptul că instituţiile financiare şi bancare ştiau că erau prea mari pentru a da faliment şi că contribuabilul, fie din Regatul Unit, fie din orice altă regiune a Europei, va trebui să-i ajute întotdeauna, indiferent de criză. Aceasta este o acuzaţie foarte gravă, dle ministru, şi provine de la unul dintre membrii principali ai lumii bancare. Trebuie să existe voinţă pentru soluţionarea acestei dileme morale în cadrul reuniunilor Consiliului şi Parlamentul este interesat să afle ce este această voinţă şi cum va fi îndeplinită.
Cecilia Malmström
Dle Preşedinte, vă mulţumesc pentru oportunitatea de a face câteva observaţii acum, deşi voi rămâne aici, bineînţeles, până la sfârşitul dezbaterii.
Mai întâi aş dori să mă adresez dlui Verhofstadt. Nu, nici eu nu cred că va fi posibil să oprim trenul. Sper că trenul va intra în gară foarte curând. Pot să-i asigur atât pe dl Verhofstadt, cât şi pe distinşii deputaţi, că Preşedinţia suedeză se află în contact foarte strâns cu Republica Cehă şi că sperăm să putem oferi foarte curând un răspuns mai exact şi definitiv la întrebarea referitoare la ce se va întâmpla cu tratatul şi momentul când va avea loc acest lucru. Ca şi dvs., dorim foarte mult ca totul să se aranjeze cât mai rapid posibil, atât cu privire la posturile care trebuie ocupate, cât şi la lista de comisari, care va fi prezentată Parlamentului European pentru audierea pe care o veţi organiza. În timpul summitului, vom lua toate deciziile necesare care pot fi luate. Vom face toate pregătirile pentru ca Tratatul de la Lisabona să intre în vigoare imediat ce avem toate ratificările.
De asemenea, aş dori să mulţumesc pentru sprijinul colosal oferit de deputaţii din toate grupurile pentru prioritatea absolută a Preşedinţiei, aceea de a ajunge la un acord în Copenhaga. Aceasta este extrem de importantă. Europa poartă o responsabilitate foarte mare de a soluţiona chestiunea finanţării, astfel încât să putem demonstra că ne aducem contribuţia la responsabilitatea globală şi să putem trimite semnalele adecvate.
Dle Daul, avem un contact foarte intens cu ceilalţi participanţi. În doar câteva săptămâni, va avea loc summitul cu Rusia şi China, precum şi cu SUA şi, bineînţeles, chestiunile legate de climă şi energie vor avea prioritate în discuţiile cu toate aceste ţări. De asemenea, vom avea reuniuni ale grupurilor de lucru şi summitul de la Barcelona de peste zece zile. În plus, miniştrii de finanţe se vor întâlni la St Andrews, astfel încât există multe oportunităţi pentru a discuta aceste chestiuni. Nu sunt satisfăcută de rezultatele de până acum, dar rămân pe deplin optimistă că vom reuşi totuşi să ajungem la un acord la Copenhaga. Oameni din toată lumea se aşteaptă să reuşim.
De asemenea, cred că va fi foarte bine dacă UE poate arăta rezultate cu privire la gestionarea crizei financiare. Deşi observăm câteva semne pozitive, nu trebuie să uităm totuşi că noile organisme de supraveghere trebuie să fie înfiinţate astfel încât să fim mai bine echipaţi pentru a evita apariţia unor crize similare în viitor şi pentru a le putea recunoaşte din timp. Prin urmare, sper că sistemele de monitorizare şi organismul de supraveghere la nivel macro vor putea fi înfiinţate cât mai curând posibil.
Chestiunile instituţionale sunt extrem de importante. Este important ca Uniunea Europeană să poată lua decizii şi ca acest lucru să se facă în mod democratic şi într-un mod eficient. În această privinţă, Tratatul de la Lisabona este un instrument important. În acelaşi timp, Uniunea Europeană nu va câştiga niciodată încrederea cetăţenilor săi dacă nu oferim rezultate pentru chestiuni specifice. Gestionarea crizei economice şi chestiunile legate de mediu îi preocupă pe oamenii din toată lumea, nu doar pe cei din Uniunea Europeană. Dacă putem continua şi putem obţine rezultate în cadrul summitului şi ulterior în toamnă, atunci cred că se va crea o bază solidă pentru legitimitate şi încredere crescută în instituţiile europene.
José Manuel Barroso
Dle Preşedinte, cred că preşedintele Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), Joseph Daul, şi dna Harms au adresat nişte întrebări foarte importante.
Cum putem asigura succesul la Copenhaga, în special când alţi parteneri nu depun eforturi similare? De fapt, există dificultăţi, deoarece există o lipsă clară de ambiţie din partea unor ţări dezvoltate privind un angajament concret pentru reducerea emisiilor. Cele mai mari economii din ţările în curs de dezvoltare nu doresc, de asemenea, integrarea planurilor naţionale de combatere în acordul global şi, în prezent, nu există niciun plan financiar credibil.
Deci, ce facem în acest caz?
În primul rând, cred că nu este timpul ca Europa să-şi limiteze ambiţia. Aceasta ar oferi o justificare pentru elementele negative de a nu face niciun efort. În consecinţă, trebuie să demonstrăm în continuare ambiţie şi capacitate de conducere dar, în acelaşi timp şi aici răspund în termeni concreţi dlui Joseph Daul, să spunem că oferta noastră, în special oferta noastră financiară, este una condiţională. Suntem pregătiţi să ajutăm acele ţări care fac eforturi reale pentru a reduce emisiile. Prin urmare, este important să facem o ofertă condiţională în termeni financiari, însă să ne limităm ambiţia ar fi o greşeală.
Cred că succesul este totuşi posibil la Copenhaga. Există, de asemenea, aspecte pozitive. Statele Unite au reintrat în negocieri. Trebuie să ne reamintim că acum câţiva ani Statele Unite nu participau cu adevărat la proces, însă acum s-au angajat în negocieri. Ar trebui să ne amintim, de asemenea, că Australia şi Japonia au anunţat obiective ambiţioase - nu încă în termeni obligatorii, desigur, ci la un nivel politic. Chiar şi China, Mexic, Brazilia şi Coreea de Sud au anunţat planuri naţionale ambiţioase, dar nu au acceptat încă să le integreze într-un acord global.
Haideţi să accentuăm, prin urmare, aceste aspecte pozitive şi să creăm această dinamică şi sper că Consiliul European de la sfârşitul acestei luni nu va oferi muniţie scepticilor şi rău-prevestitorilor, care spun deja că avem nevoie de un plan B. Am precizat deja că nu există un plan B, deoarece nu există o planetă B. Ceea ce trebuie să facem este să ne concentrăm şi să nu pierdem această oportunitate istorică oferită de Copenhaga.
preşedinte al Comisiei. În ultimul rând aş dori să-mi exprim surpriza. Nu m-aş fi aşteptat niciodată ca un deputat britanic din acest Parlament să pună în discuţie instituţia renumită care este Parlamentul britanic. Una dintre cele mai mari contribuţii ale Marii Britanii la civilizaţie a fost şi este Parlamentul britanic.
(Aplauze)
Să clarificăm lucrurile. Guvernul britanic a negociat tratatul. Guvernul britanic a semnat tratatul. Parlamentul britanic - Camera Comunelor şi Camera Lorzilor - au aprobat tratatul. Maiestatea Sa Regina a ratificat tratatul. Instrumentele de ratificare ale Regatului Unit sunt depozitate la Roma.
Deci Regatul Unit a ratificat Tratatul de la Lisabona şi sper că toată lumea - în special deputaţii britanici - respectă sistemul democratic britanic.
(Aplauze)
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, dl Farage pleacă în acest moment. Sper că nu este nimeni în Parlament care urăşte ceea ce acesta a insinuat la adresa noastră. Ura contravine spiritului european şi egoismul, protecţionismul şi naţionalismul sunt cei mai mari inamici ai Comunităţii Uniunii Europene.
În al doilea rând, sper că nu este nimeni în acest Parlament care pune în opoziţie democraţia parlamentară şi cetăţenii şi care vede o linie de separaţie între noi şi activitatea noastră ca reprezentanţi ai cetăţenilor, aşa cum a insinuat acesta.
Am văzut cu toţii ieşind scântei în etapa premergătoare summitului şi sperăm într-o hotărâre decisivă, eliberatoare din partea curţii constituţionale. Ne aşteptăm ca Consiliul să-şi îndeplinească responsabilitatea faţă de Europa, să nu-şi permită să fie sechestrat de o persoană şi să ia deciziile necesare care privesc personalul, instituţiile, programul, conţinutul şi finanţarea.
Totuşi, solicit, de asemenea, guvernelor să nu caute cel mai mic numitor comun atunci când selectează şi nominalizează comisarii, ci să găsească cea mai bună soluţie pentru Comunitatea din care facem parte cu toţii. Solicit guvernelor să nu urmeze jocurile politice de partid vechi familiare atunci când selectează comisarii, ci să pună responsabilitatea europeană comună în centrul procesului de selecţie. Solicit preşedintelui Comisiei să creeze un set ambiţios de cerinţe pentru comisari şi statele membre.
Al doilea aspect este legat de supravegherea pieţelor financiare. Salut propunerile pentru supraveghere la nivel macro, dar acestea nu merg suficient de departe. Avem nevoie, de asemenea, de supraveghere la nivel micro şi, după părerea mea, propunerea Comisiei reprezintă cel mai mic numitor comun, cel minim. Trebuie să mergem mai departe. Trebuie să înfiinţăm un organism de supraveghere pentru pieţele financiare europene care să aibă autoritate pentru a lua măsurile necesare, similar Băncii Centrale Europene.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Jo Leinen
(DE) Dle Preşedinte, solicitarea din partea dlui Václav Klaus cu privire la adăugarea unei anexe la Carta drepturilor fundamentale este atât arbitrară cât şi inutilă. Totuşi, aceasta este uşor de contracarat, deoarece carta se referă doar la legislaţia UE şi se aplică doar în viitor. Prin urmare, dacă este necesar, Consiliul ar trebui să facă o declaraţie politică. În câteva săptămâni ar trebui să aibă loc ratificarea tratatului, pentru care am aşteptat nouă ani.
Consiliul European trebuie să facă pregătirile necesare, dar nu ar trebui să tragă concluzii pripite. Acest lucru se aplică, de asemenea, Serviciului european pentru acţiune externă. Înaltul Reprezentant este responsabil pentru propunerea unui concept pentru serviciu, nu pentru birocraţia Consiliului. Prin urmare, solicit Preşedinţiei Consiliului să se asigure că serviciul nu este într-o poziţie care să favorizeze una dintre părţi, ci că acesta se poate integra singur în sistemul comunităţii, după cum a precizat dl Barosso.
Acest tratat ne oferă temeiul juridic pentru o politică energetică comună şi pentru o politică comună de protecţie a mediului. Sper doar ca ceaţa să se ridice înainte de Copenhaga, deoarece nu trebuie să lăsăm aceste întrebări deschise până la conferinţă. Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară a făcut solicitări clare, inclusiv cu privire la finanţare. Sper că va exista un acord asupra unui concept de finanţare săptămâna viitoare, în cadrul summitului. În plus, avem nevoie de o repartiţie internă a responsabilităţii în cadrul UE. Germania şi alte ţări trebuie să cedeze, deoarece avem nevoie de un acord echitabil atât în cadrul UE, cât şi între UE şi ţările în curs de dezvoltare din lume.
Marielle De Sarnez
(FR) Dle Preşedinte, aş dori să vă adresez trei întrebări.
În primul rând, există chestiunea schimbărilor climatice. Oricine poate vedea că Uniunea Europeană are o datorie specială de a conduce naţiunile lumii la Copenhaga. Pentru aceasta, trebuie să fim exigenţi şi ambiţioşi în privinţa obiectivelor, însă trebuie, de asemenea, să recunoaştem datoria pe care o avem faţă de ţările în curs de dezvoltare. Fiecare ţară trebuie să accepte să facă un efort financiar adecvat. Dacă nu putem demonstra solidaritate, aceasta nu va funcţiona.
Al doilea aspect este legat de chestiunea migraţiei. Este evident că este bine să îmbunătăţim operaţiile Frontex, dar dacă dorim cu adevărat să ajutăm ţările din sudul Europei, atunci trebuie să acţionăm pentru armonizarea dreptului la azil, revizuirea Convenţiei de la Dublin şi, mai presus de toate, să creăm în cele din urmă o politică reală privind imigraţia. Cred că acesta este singurul mod de abordare a acestei chestiuni într-un mod calm şi responsabil.
În final, al treilea aspect este politica externă. Consiliul va progresa în ceea ce priveşte Serviciul pentru acţiune externă. Cu atât mai bine! Vom avea probabil un Înalt Reprezentant. Cu atât mai bine! Totuşi, ar fi şi mai bine să ne exprimăm cu o singură voce, cel puţin în ceea ce priveşte conflictele care zguduie lumea. Mă gândesc în special la Afganistan, în privinţa căruia doresc să menţionez că numărul de soldaţi europeni angajaţi este aproape acelaşi cu numărul de soldaţi americani.
La 3 noiembrie va avea loc summit UE-SUA şi europenii au o responsabilitate specială. Aceştia trebuie să propună o strategie care să nu fie exclusiv militară. Dacă nu facem noi acest lucru, nimeni nu o va face.
Gerald Häfner
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, Tratatul de la Lisabona este pe ultima sută de metri şi acum este momentul să privim în viitor. Trebuie să facem Europa mai socială, mai ecologică şi mai democratică. Avem mult de recuperat, mai ales în aceste domenii.
Aş dori să văd o Europă în care cetăţenii se consideră nu doar observatori sau obiect al Comunităţii Europene, ci şi subiect. Aş dori să văd o Europă pe care oamenii o simt ca o Europă pentru cetăţeni, dar avem multe de făcut pentru a realiza acest lucru.
Am spus că Tratatul de la Lisabona este pe ultima sută de metri, dar mai ales acum acesta poate fi abătut uşor din drum.
Sunt frustrat din cauza faptului că la scurt timp înainte de încheierea procesului de ratificare, observăm un număr în creştere de încălcări flagrante ale spiritului european şi ale legilor europene. Un anumit preşedinte european încearcă să-şi sechestreze cetăţenii, ţara şi întreaga Europă. Acum acesta explică pe neaşteptate că în ţara sa nu trebuie să se aplice Carta drepturilor fundamentale. Dacă este adevărat ceea ce am aflat ieri, atunci acesta a primit şi asigurări de acest fel. Acest lucru ar fi într-adevăr scandalos şi aş fi mulţumit dacă situaţia ar putea fi clarificată şi ar putea fi oferită o explicaţie clară că nu au fost acordate astfel de asigurări. În caz contrar, se pare că ne întoarcem în Evul Mediu, în care conducătorii despotici acordă supuşilor doar acele drepturi pe care sunt pregătiţi să le permită. Totuşi, nu suntem în Evul Mediu, suntem în Europa şi Europa este o comunitate bazată pe lege, o democraţie.
Parlamentul şi senatul ceh au votat deja în favoarea acestui tratat, fără să facă solicitări de acest fel. Au făcut acest lucru, bineînţeles, dintr-un motiv întemeiat, deoarece doresc aplicarea Cartei drepturilor fundamentale în Republica Cehă. Aceasta reprezintă punctul central al acestui tratat şi nu ar trebui să permitem ca acesta să fie scos din tratat fără un motiv întemeiat.
Drepturile fundamentale sunt drepturi inalienabile ale cetăţenilor, care nu ar trebui să fie disponibile doar pentru unii dintre ei. Europa este o comunitate bazată pe lege, o democraţie. Aceasta nu este un bazar. Aceasta înseamnă că ar trebui să prevenim încheierea acestui tip de înţelegeri îngrozitoare cu Carta drepturilor fundamentale şi nu ar trebui, sub nicio formă, să permitem ca aceasta să fie modificată sau pusă în discuţie. Nu ar trebui să permitem ca astfel de lucruri să devină negociabile şi Europa să devină un bazar.
Aceste evenimente sunt o demonstraţie cu privire la importanţa pe care o prezintă pentru noi consolidarea democraţiei în Europa.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Oldřich Vlasák
(CS) Dle Preşedinte, dle ministru, dle comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori să răspund la discursul anterior. Este absolut clar că următoarea reuniune a Consiliului European va fi dominată de întrebări instituţionale şi procesul de ratificare a Tratatului de la Lisabona. În dezbaterile asupra direcţiei viitoare a UE, ar trebui, după părerea mea, să ne comportăm unii faţă de alţii cu un sentiment adecvat de modestie şi, în acelaşi timp, ar trebuie să respectăm cu calm mecanismele de luare a deciziilor suverane ale diferitelor state membre şi ale actorilor constituţionali ai acestora.
Acum doresc să revin la propriul subiect. Personal, consider că strategia la nivel macro nu este un element mai puţin important pe agenda de discuţii a Consiliului. Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, parlamentul anterior a stabilit deja că regiunea Mării Baltice este potrivită pentru un proiect pilot, care intenţionează să pună în aplicare o strategie internă a UE pentru această macroregiune şi. prin urmare, sunt bucuros că această decizie a Consiliului va fi cel mai probabil ratificată.
În acelaşi timp, cred că a sosit timpul să ne gândim la modul în care poate fi reprodusă această strategie pilot. Dacă privim harta Europei în acest context, vom vedea că cele mai mari diferenţe, fie economice, sociale sau culturale, persistă încă de-a lungul graniţelor dintre fostul bloc socialist şi statele capitaliste ale Europei de Vest. Aceste diferenţe sunt vizibile şi aici în Parlament. La douăzeci de ani după căderea Zidului Berlinului, mai discutăm încă despre state membre vechi şi noi. La douăzeci de ani după Revoluţia de Catifea, mai aplicăm încă excepţii la libera circulaţie a persoanelor atunci când utilizăm perioadele de tranziţie pentru libera circulaţie a lucrătorilor. Acestea sunt bariere absolut clare care trebuie demontate sistematic...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Georgios Toussas
(EL) Dle Preşedinte, declaraţiile Consiliului şi Comisiei privind viitorul summit al Consiliului European semnalează o escaladare a politicii antisociale a Uniunii Europene şi a guvernelor statelor membre, cu un nou atac general asupra claselor muncitoare. Obiectivul principal al Uniunii Europene şi al guvernelor statelor membre, fie de centru dreapta, fie de centru stânga, este de a proteja profitabilitatea continuă a monopolurilor prin transferarea sarcinii crizei economice capitaliste asupra claselor muncitoare de pe între teritoriul Uniunii Europene.
Deşi Uniunea Europeană a sprijinit monştrii monopolişti cu un pachet de sute de miliarde de euro, iar o rundă nouă de finanţare pentru aceştia nu este exclusă, în această etapă nouă este favorizată promovarea mai rapidă a restructurărilor capitaliste planificate în cadrul Strategiei de la Lisabona. În centrul atacului împotriva forţei de muncă se află eliminarea zilei de lucru de opt ore şi a acordurilor colective şi aplicarea generalizată a flexisecurităţii şi a locurilor de muncă flexibile temporare şi prost plătite, prin întărirea instituţiei contractelor de muncă locale şi a perioadelor de practică. Sistemele de securitate socială, de sănătate, de protecţie şi educaţionale sunt tăiate pentru a încăpea în patul lui Procust, schimbări rapide fiind făcute în detrimentul lucrătorilor, netezind mai departe calea pentru pătrunderea grupurilor de afaceri monopoliste în aceste sectoare producătoare de bunăstare pentru capitalism. În acelaşi timp, concedierile în masă, peste cinci milioane şi jumătate anul trecut, terorismul împotriva lucrătorilor şi intensificarea muncii au creat condiţii medievale la locul de muncă. Un exemplu tipic este infracţionalitatea de lungă durată care este comisă împotriva lucrătorilor France Telecom, unde 25 de lucrători au fost împinşi către comiterea de suicid de către condiţiile de lucru inacceptabile şi de intensificarea sclaviei.
William
Dle Preşedinte, marea problemă a statelor membre este, după cum a precizat dl Bisky mai devreme, criza locurilor de muncă. Şomajul în rândul tinerilor este de 24 % în Franţa, 25 % în Italia şi 39 % în Spania.
Totuşi, putem fi siguri că reuniunea Consiliului European va fi saturată cu un triumfalism colosal în contextul şomajului în masă. Acest triumfalism este nepotrivit şi dezagreabil şi va fi acolo deoarece elita presupune că şi-a obţinut Tratatul ei de la Lisabona.
Toate mişcările de până acum spre superstatul dvs. european au avut loc în secret sau prin manipulare şi, în cazul Tratatului de la Lisabona, manipularea a fost atât de neruşinată şi atât de flagrantă încât tratatul duce lipsă de legitimitate politică. Din această cauză, vor fi consecinţe. Pentru a cita, "Acum trag clopotele; foarte curând îşi vor frânge mâinile.”
Csanád Szegedi
(HU) Dle Preşedinte, dnă Malmström, doamnelor şi domnilor, orice dezbatere cu privire la semnarea Tratatului de la Lisabona este inutilă până când nu clarificăm reciproc care sunt valorile noastre fundamentale. Permiteţi-mi să vă ofer câteva exemple legate de cea mai mare minoritate discriminată din Europa, care este comunitatea maghiară ce trăieşte în exteriorul Bazinului Carpatic. Ştiaţi, de exemplu, că autodeterminarea teritorială pentru comunitatea maghiară care numără două milioane de persoane în unul dintre statele membre ale Uniunii Europene nu este în agendă nici măcar în prezent, deşi ştim cu toţii că autonomia teritorială este o instituţie legală europeană?
Ştiaţi că în aceeaşi ţară, România, mai multe zeci de mii de maghiari ceangăi nu pot, nici măcar în prezent, să se roage şi să înveţe în limba maternă? Apoi avem un stat care este mai tânăr ca mine, Slovacia, cu legea referitoare la limba slovacă, despre care putem spune pe drept cuvânt că reprezintă o ruşine pentru Europa. În plus, există politicieni josnici care utilizează decretele Beneš inumane ca bază pentru negociere. În ce fel de Europă dictatorială, rasistă trăim, în care decretele Beneš pot fi considerate ca bază pentru negocieri? Ne-am săturat de dictaturi care ne-au fost impuse, întotdeauna sub deghizarea democraţiei.
Noi, deputaţii Jobbik, dorim să trăim într-o Europă fără decrete Beneš, fără o lege privind limba slovacă şi fără un Tratat de la Lisabona, unde nu există niciun maghiar persecutat din cauza originii etnice şi a limbii materne. Doresc să adresez o întrebare dlui Swoboda: dacă a precizat că decretele Beneš nu sunt valabile, când au fost compensate victimele?
Marian-Jean Marinescu
Există voci în acest Parlament care, indiferent de subiectul care este în discuţie, au acelaşi subiect pe care îl tratează şi, câteodată, nu aşa cum ar trebui.
Este evident că în cadrul reuniunii Consiliului European trebuie, în primul rând, găsită o soluţie pentru ca Republica Cehă să finalizeze procedurile de ratificare ale Tratatului de la Lisabona. Această soluţie trebuie să fie însă, una corectă faţă de toate celelalte state membre.
În acelaşi timp nu trebuie să uităm situaţia crizei economice cu care ne confruntăm în continuare şi pentru care trebuie găsite, de asemenea, soluţii imediate. Criza economico-financiară precum şi măsurile financiare excepţionale luate în ultimul an, au destabilizat în mod îngrijorător finanţele publice din majoritatea statelor Uniunii Europene.Până în acest moment, 17 din cele 27 de state membre se află în vizorul Comisiei pentru deficit excesiv, estimările arătând că alte 3 state se vor afla în curând în aceeaşi situaţie.
Indiferent de puterea economică, statele membre au depăşit valorile asumate, deoarece criza a determinat scăderea drastică a veniturilor bugetare şi creşterea peste planificări a cheltuielilor publice. Este adevărat că există premise clare ale unei redresări economice în viitorul apropiat şi, din acest motiv, putem începe discuţiile referitoare la diminuarea stimulentelor financiare în anumite domenii.
Cu toate acestea trebuie să se ţină cont de situaţia specifică a fiecărui stat în parte şi instituţiile europene trebuie să recunoască faptul că nu suntem încă în momentul de a renunţa complet la sprijinul public pentru toate sectoarele economice. Statele membre trebuie să cadă de acord asupra continuării strategiei de ieşire din criză şi asupra unor instrumente corecte pentru aceasta, inclusiv intensificarea reformelor structurale care pe termen mediu pot scădea deficitul fiscal şi pot contribui în mod natural la relansarea economică.
O gestionare nepotrivită a perioadei ulterioare ieşirii din criză a statelor membre poate să destabilizeze piaţa internă a Uniunii Europene. Continuarea sprijinului public trebuie deci decisă şi permisă în funcţie de condiţiile particulare de la stat la stat.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Dle Preşedinte, sunt de acord cu dl Marinescu că viitorul Consiliu trebuie să găsească o soluţie la două chestiuni. Una este finalizarea ratificării Tratatului de la Lisabona şi cealaltă se referă la remedii noi pentru criza economică şi financiară. În prezent, trecem prin cea mai gravă criză din istoria economică a Europei. Această criză va însemna o restructurare completă a oportunităţilor, venitului, pensiilor şi locurilor de muncă ale populaţiei şi trebuie să fim conştienţi de acest lucru.
Uniunea Europeană a început redresarea foarte bine. Ar trebui să mulţumim Comisiei pentru aceasta. Comisia şi chiar Banca Centrală Europeană au acţionat atât de rapid încât Statele Unite ale Americii au urmat exemplul Europei. Apoi lucrurile au început, în mod ciudat, să se liniştească şi oamenii au început să spună că criza s-a terminat. Totuşi, criza acum începe, deoarece deasupra Uniunii Europene atârnă o ghilotină cu patru lame, sub forma creşterii şomajului, economiilor naţionale îndatorate, populaţiei îmbătrânite şi a schimbării structurale uriaşe care va avea loc în industria forestieră, industria auto etc.
De fapt, singura parte bună a acestei crize economice este că politica este necesară pentru a soluţiona problemele. În ceea ce priveşte arhitectura financiară nouă, Comisia nu are deloc ambiţie. Să sperăm că grupul de lucru pentru criza financiară înfiinţat de Parlament va fi o sursă nouă de îndrumare. Obiectivul trebuie să fie reglementarea pieţelor financiare. Reglementarea excesivă, totuşi, nu trebuie să împiedice creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Dle Preşedinte, dnă Malmström, dle Barroso, dnă Wallström, presupun, dnă Malmström, că aveţi atât de multe subiecte de discutat încât aţi avea nevoie de două săptămâni în loc de două zile pentru summitul de săptămâna viitoare. Acestea sunt subiectele de reală importanţă pentru cetăţenii Europei, precum criza economică şi modul în care aceasta poate fi depăşită, evidenţiind oportunităţile de a crea noi locuri de muncă şi, bineînţeles, Afganistan. Acestea nu sunt subiecte noi. Totuşi, acum, noutatea este că putem să discutăm totul din perspectiva că UE să va fi într-adevăr capabilă să funcţioneze mai eficient şi a unui tratat nou.
Aceasta este o perspectivă incitantă şi, prin urmare, ar trebui să acţionaţi rapid pentru a pune în aplicare o structură de supraveghere comună pentru pieţele financiare europene, pentru a implementa o politică externă comună şi pentru a vă pregăti pentru summitul de la Copenhaga. De asemenea, ar trebui să clarificaţi rapid care va fi structura de conducere viitoare a UE şi să puneţi capăt acestui egocentrism. Avem nevoie de mai puţină introspecţie şi de mai multe rapoarte de succes de la Uniunea Europeană. Din acest motiv, vă doresc succes, noroc şi toată autoritatea de care aveţi nevoie.
Oriol Junqueras Vies
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să subliniez că nu pot să ţin discursul în limba catalană deoarece aceasta nu este încă o limbă oficială, deşi este limba a peste 10 milioane de cetăţeni europeni. Din acest motiv, vorbesc astăzi în italiană.
Guvernul finlandez a recunoscut dreptul tuturor cetăţenilor de a avea o conexiune la Internet în bandă largă ca un serviciu universal. Acest serviciul reprezintă, de fapt, un element de dezvoltare economică, justiţie socială şi echilibru teritorial, întrucât acesta garantează accesul la informaţii, prevenind astfel diviziunea digitală. În acelaşi mod, accesul la bandă largă cu un preţ redus este esenţial atunci când este vorba despre construirea unei economii bazate pe cunoaştere, aşa cum este formulată aceasta în obiectivele de la Lisabona.
Va adopta următorul Consiliu European măsuri pentru a se asigura că Uniunea Europeană, în general, stabileşte un exemplu pentru lume şi în acest domeniu?
Martin Callanan
Dle Preşedinte, se vor discuta multe chestiuni importante în cadrul Consiliului European, dar din punctul meu de vedere, unul dintre cele mai importante este viitorul Tratatului de la Lisabona.
Mulţi dintre cei care au luat cuvântul în această dezbatere au menţionat, fără niciun fel de ironie, că Tratatul de la Lisabona aduce democraţie crescută şi responsabilitate pentru instituţiile UE, uitând faptul că au adoptat în mod deliberat un punct de vedere conform căruia nu ar trebui să existe democraţie sau responsabilitate în privinţa evoluţiei tratatului propriu-zis. A existat o complicitate activă între şefii de guvern pentru a evita desfăşurarea de referendumuri asupra tratatului de teama că oamenii ar fi suficient de incomozi pentru a spune de fapt că nu-l doresc.
Am ascultat cu mult interes observaţiile de mai devreme ale dlui Barroso. Permiteţi-mi să-i explic de ce oamenii din Regatul Unit sunt atât de supăraţi în această privinţă. În cadrul alegerilor generale din Regatul Unit, în 2005, toate cele trei partide politice principale s-au angajat în declaraţiile publice să organizeze un referendum asupra Constituţiei Europene, aşa cum era aceasta în acel moment. Aceasta a devenit apoi Tratatul de la Lisabona, de fapt acelaşi document: La votul din Camera Comunelor, două dintre cele trei partide şi-au încălcat acele promisiuni şi au refuzat să ofere referendumul populaţiei, astfel încât este vorba despre o chestiune de încredere şi responsabilitate elementară în politică. Oamenii doresc referendumul care li s-a promis. Dacă nu li s-ar fi promis, atunci observaţiile dlui Barroso ar fi fost corecte şi ar fi avut loc procesul obişnuit de ratificare parlamentară din Regatul Unit.
Am sprijinit realegerea dlui Barroso, dar nu avem nevoie ca acesta să ne dea lecţii de încredere şi responsabilitate în politică în timp ce acesta doreşte să-i sprijine pe aceia care refuză să le ofere oamenilor un referendum. Deci, pe scurt, aceasta este cauza pentru care populaţia Regatului Unit au sentimente atât de puternice faţă de acest referendum. Aceştia privesc spre Irlanda şi văd că cetăţenilor Irlandei li s-a cerut să voteze de două ori acest document în timp ce nouă ni s-a refuzat posibilitatea de a vota măcar o singură dată. Pe de altă parte, nu puteţi să susţineţi că acesta va aduce democraţie crescută şi responsabilitate în UE când, în acelaşi timp, refuzaţi electoratelor din UE să-şi exprime părerea asupra acestui document.
Mario Borghezio
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să exprim şi eu câteva opinii care, având în vedere posibila intrare în vigoare a Tratatului de la Lisabona, trebuie dezvoltate şi de asemenea, aş spune eu, mai presus de toate, ţinând cont de efectul semnificativ al recentei hotărâri a curţii constituţionale din Germania asupra Tratatului de la Lisabona.
Aş dori să mă axez în special asupra chestiunii lipsei de legitimitate democratică rezultând din două aspecte: reprezentarea inadecvată în Parlamentul European şi, de asemenea, în diversele instituţii europene, a ţărilor cu cel mai mare număr de locuitori şi a lipsei de respect pentru parlamentele naţionale în ceea ce priveşte exercitarea puterilor suverane la nivelul Uniunii Europene.
Doresc să menţionez alt neajuns, semnificativ din punctul meu de vedere, al Tratatului de la Lisabona, şi anume că rolul parlamentelor regionale este practic ignorat. Deşi parlamentele naţionale sunt tratate cu puţin respect, aş spune că principiul subsidiarităţii a primit o lovitură de graţie din partea Tratatului de la Lisabona, în forma pe care acesta o are din prezent.
Hotărârea curţii constituţionale din Germania, tocmai datorită autorităţii şi puterii acesteia, ar fi trebuit şi ar trebui încă să conducă la o dezbatere juridică şi politică cuprinzătoare în Parlament, care să abordeze în mod specific aceste pericole, riscurile care pot rezulta ca urmare a procesului de federalizare a Uniunii Europene introdus de acest tratat.
Doresc să menţionez, de asemenea, drepturile naţiunilor apatride, din Padania în Bretania, din Corsica până în Valle d'Aosta. Există zeci de naţiuni apatride care trebuie menţionate, ţinând cont de faptul că ceea ce au dorit părinţii fondatori să construiască era o Europă a naţiunilor, nu o Europă federalistă sau o Europă a celor mai mari interese.
Franz Obermayr
(DE) Dle preşedinte, în ceea ce priveşte imigrarea ilegală în Uniunea Europeană, aş dori să subliniez că aceasta a înregistrat o creştere semnificativă şi foarte importantă pe parcursul anului trecut. Conform declaraţiilor Comisiei, numărul înregistrat de imigranţi ilegali a crescut cu aproximativ 63 %.
În 2008, 62 000 de seturi de amprente ale imigranţilor ilegali care au fost descoperiţi au fost introduse în baza de date EURODAC. Nu putem nici măcar să ghicim numărul de imigranţi care nu au fost prinşi.
Situaţia geografică a Austriei, ţara din care vin, face ca aceasta să fie o destinaţie extrem de populară, acest lucru antrenând consecinţe dezastruoase. De exemplu, 58 din cei 64 de kurzi care au fost capturaţi recent au dispărut recent în centrul de primire şi au depus imediat cereri de azil, lucru care implică o procedură de lungă durată.
Povara reprezentată de numărul în creştere constantă al imigranţilor ilegali - aş dori să subliniez cuvântul "ilegal” - devine de nesuportat pentru cetăţenii UE. Dacă nu soluţionăm rapid această problemă, nu ar trebui să fim surprinşi de scepticismul în creştere faţă de UE şi de sentimentul de resemnare manifestat de cetăţenii noştri. Prin urmare, îi solicit Consiliului European să ia în calcul acest subiect la 29 şi 30 noiembrie.
Elmar Brok
(DE) Dle preşedinte, dnă Wallström, dnă Malmström, doamnelor şi domnilor, Tratatul de la Lisabona trebuie acum să intre în vigoare şi să fie pus rapid în aplicare. Sunt suficienţi cei peste zece ani de dezbateri între instituţii. Acum, în sfârşit, avem nevoie de aceste instrumente pentru a putea să ajutăm cetăţenii Europei. Mai ales în timpul acestei crize economice, trebuie să facem ceva pentru cetăţeni în lupta împotriva şomajului şi a problemelor similare. Din acest motiv, ar trebui să finalizăm rapid aceste dezbateri.
De in acest motiv, îi cer preşedintelui Klaus să deschidă drumul pentru tratatul care a fost ratificat în toate cele 27 de state. În Republica Cehă, curtea constituţională a spus "da” tratatului în două rânduri şi va face acest lucru din nou şi a treia oară. Este, de asemenea, foarte clar că Carta drepturilor fundamentale este aplicabilă doar în contextul dreptului european. Reglementările naţionale sunt exclusiv o problemă care ţine de autoritatea naţională. Legile care erau în vigoare înainte de adoptarea dreptul comunitar nu vor fi invalidate de dreptul comunitar. Aceste trei măsuri de protecţie există, aşadar acesta nu trebuie să se îngrijoreze. Dacă va fi necesar, Consiliul European va trebui să clarifice acest lucru din nou prin emiterea unei declaraţii.
În acest context, aş dori să fac un alt comentariu. Punerea în aplicare a tratatului trebuie să reflecte cele trei principii ale proiectului de constituţie şi Convenţia constituţională: eficienţa, transparenţa şi democraţia. În acest punct, aş dori să menţionez în special Serviciul pentru acţiune externă, deoarece vom dezbate acest subiect din nou în această după-amiază. Transparenţa, democraţia şi, mai ales, principiul comunităţii nu trebuie sacrificate pentru obţinerea eficienţei. Salvgardările necesare trebuie să existe. Am putea spune că o parte din Comisie are un caracter sui generis, însă este posibil să se discute aici tot felul de probleme. Din acest motiv, dnă Malmström, aş dori să vă cer să renunţaţi la actualele planuri ale guvernului dvs. şi să nu elaboraţi liniile directoare pentru Serviciul de acţiune externă pe durata întâlnirii Consiliului European de săptămâna viitoare, deoarece acest lucru ar limita aria negocierilor, ci, din contră, să ajungeţi la o decizie finală pe această temă, împreună cu noul Înalt Reprezentant, astfel încât să putem avea o bază comună şi corectă de negociere.
William
Dle Brok, aţi menţionat 10 ani de dezbateri cu privire la Tratatul de la Lisabona. V-aţi gândit vreodată că, în cei 10 ani de dezbateri, dvs. şi colegii dvs. aţi eşuat pur şi simplu în a convinge destul de multe persoane şi din această cauză dvs. şi colegii dvs. aţi trebuit să recurgeţi la manipularea flagrantă la care m-am referit mai devreme pentru a face să se adopte tratatul?
Elmar Brok
(DE) Aş dori să-i spun colegului meu deputat că schimbările instituţionale care au rezultat din Tratatul de la Nisa, din Tratatul constituţional şi din Tratatul de la Lisabona au beneficiat întotdeauna de suportul larg al europenilor şi de suportul larg al majorităţii statelor europene. Au existat întotdeauna state individuale care au luat decizii diferite, parţial din motive de politică internă. Acum decizia a fost luată de parlamentele celor 27 de state - iar parlamentele nu sunt o formă de democraţie de nivel inferior - sau prin referendum, cum a fost cazul Irlandei. Drept rezultat, o foarte mare majoritate este acum în favoarea Tratatului de la Lisabona, inclusiv majoritatea concetăţenilor dvs.
Libor Rouček
(CS) Aş dori să fac câteva comentarii înainte de reuniunea Consiliului European cu privire la ratificarea Tratatului de la Lisabona în ţara mea, Republica Cehă. Cehii au exprimat un "da” hotărât în favoarea Tratatului de la Lisabona prin intermediul reprezentanţilor lor aleşi din ambele camere ale parlamentului. Toate sondajele de opinie indică faptul că doresc ca preşedintele Klaus să semneze cât mai repede tratatul. Cehii doresc, de asemenea, să li se garanteze şi lor aceleaşi drepturi ale omului, civile şi sociale, care există în Europa. Din acest motiv, au spus un "da” hotărât Cartei drepturilor fundamentale. Preşedintele Klaus este cunoscut pentru lunga lui opoziţie faţă de Cartă şi mai ales faţă de secţiunile sociale ale acesteia. Acum, sub pretextul aşa-numitei ameninţări sudete, încearcă, sub presiunea timpului, să negocieze o clauză excepţională pentru Republica Cehă.
Uniunea Europeană nu trebuie să joace acest joc dezonorant. Majoritatea cehilor doreşte Carta în totalitatea ei, inclusiv secţiunile sociale ale acesteia. Este trist, regretabil şi înjositor pentru rolul preşedintelui ceh faptul că atrage germanii sudeţi în acest joc, la 65 de ani după terminarea celui de-al Doilea Război Mondial. Atât cehii cât şi germanii sudeţi au îndurat destule orori şi suferinţe din cauza războiului şi a strămutărilor. Cred cu tărie că atât cehii cât şi germanii sudeţi au învăţat din această tragică experienţă şi că cehii, germanii şi germanii sudeţi vor să trăiască împreună şi să construiască o nouă Europă unită, împreună, în pace şi cooperare.
Fiona Hall
Dle preşedinte, Preşedinţia suedeză şi Comisia vorbesc despre importanţa unui acord european cu privire la finanţarea măsurilor de prevenire a schimbărilor climatice pentru ţările în curs de dezvoltare. Sunt de acord. Însă oferta discutată a Comisiei este o propunere iluzorie de care ţările în curs de dezvoltare au toate motivele să se îndoiască.
Dl Barroso a afirmat chiar acum că piaţa cărbunelui din ţările emergente va acoperi marea parte a costului - estimat la 100 de miliarde de euro anual - aferent adoptării măsurilor de atenuare şi de adaptare la schimbările climatice.
Totuşi, nu este nicio certitudine că piaţa internaţională a cărbunelui va produce 38 de miliarde de euro anual, sub forma unui flux financiar direcţionat către ţările în curs de dezvoltare. Am văzut cât de instabil a fost preţul cărbunelui în Sistemul comunitar de comercializare a emisiilor (EU ETS) şi cât de mult timp îi ia să apară unei pieţe adecvate a cărbunelui.
Un alt defect major este presupunerea că ţările în curs de dezvoltare şi emergente vor fi fericite să-şi finanţeze propriile măsuri de eficientizare a energiei. Acest lucru este absurd. Ceea ce blochează eficientizarea energiei în propriile noastre state membre este lipsa unor mecanisme de finanţare în avans, însă în schimb presupunem că ţările în curs de dezvoltare îşi pot găsi singure banii necesari. Trebuie să avem o finanţare suplimentară.
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, aş dori să fac trei comentarii cu privire la viitoarea reuniune a Consiliului. Mai întâi, votul afirmativ irlandez este, în opinia mea, în primul rând rezultatul crizei financiare, în condiţiile în care băncile au fost salvate acum un an cu banii contribuabililor. Acum bancherii vor primi din nou salarii record. UE va fi cu siguranţă măsurată după abilitatea cu care poate pune capăt dispariţiei a miliarde de euro din banii contribuabililor care se duc în această gaură neagră.
În al doilea rând, feţe noi ocupă poziţiile de vârf din cadrul UE ca rezultat al Tratatului de la Lisabona. Calificările lor profesionale sunt în mod cert de nivel inferior, deoarece majoritatea candidaţilor sunt politicieni eşuaţi care au fost votaţi pentru puterea lor, în statele din care provin. Cine va reprezenta UE acum? Preşedintele Consiliului, Înaltul Reprezentant sau preşedintele Comisiei? Cu siguranţă va fi haos.
Cel de-al treilea comentariu al meu, dle preşedinte, este următorul. Dacă preşedintele Václav Klaus al Republicii Cehe semnează Tratatul de la Lisabona, cu condiţia să se includă o notă de subsol care să dea asigurări că decretele Beneš rămân în vigoare, cu alte cuvinte, decretele care se opun dreptului internaţional şi drepturilor omului, atunci vor exista două tipuri de drepturi fundamentale: cele pentru germani, pentru germanii sudeţi şi pentru ceilalţi. Acest lucru nu trebuie permis!
Jacek Saryusz-Wolski
Dle preşedinte, pe măsură ce se apropie intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, ne aşteptăm ca Consiliul European din octombrie să facă progrese cu privire la una din problemele prioritate - Serviciul european pentru acţiune externă. Parlamentul European a solicitat constant crearea unei diplomaţii europene comune veritabile. SAE are potenţialul de a asigura unitatea şi consistenţa acţiunilor noastre externe, lucru de care va fi mare nevoie dacă Uniunea va acţiona solidar şi va face faţă provocărilor externe, cum ar fi securitatea energetică, într-un mod eficient.
Pentru a profita de ocazia oferită prin crearea EAS, ne aşteptăm ca Consiliul să ia în considerare poziţia Parlamentului European adoptată în această săptămână în Comisia pentru afaceri constituţionale şi mai ales următoarele aspecte. Pentru a avea o politică externă puternică, trebuie să-i oferim noului şef al diplomaţiei europene instituţiile adecvate care să-i permită acestuia să ne întărească politica externă. EAS ar trebui să se bazeze pe metoda Comunităţii, cu o implicare clară a Comisiei şi a Parlamentului European. Aria de cuprindere a competenţei Înaltului Reprezentant trebuie să fie extinsă, implicând politici conexe PESC, cum ar fi extinderea, vecinătatea, comerţul şi dezvoltarea.
Condiţia pentru o politică externă puternică şi coerentă este legitimitatea democratică, care poate fi atinsă numai prin implicarea puternică a Parlamentului European. Această implicare ar trebui considerată la două nivele: anterior consultării Parlamentului pe durata procesului de creare a serviciului şi anterior consultării Parlamentului pentru stabilirea obiectivelor de politică externă. De îndată ce poziţia Înaltul Reprezentant şi serviciul au fost stabilite, Parlamentul European ar trebui să aibă un mandat puternic pentru a juca un rol activ în examinarea amănunţită a politicii externe a UE şi a serviciului.
În faza de punere în aplicare, nu ar trebui să permitem ca prevederile privind politica externă bazate pe Tratatul de la Lisabona să scadă ca importanţă. Legitimitatea democratică a noului serviciu depinde, de asemenea, de componenţa sa. Balanţa geografică a Uniunii ar trebui să fie luată în calcul. Reprezentarea corectă a tuturor Statelor Membre în instituţiile UE este un principiu de bază, iar SAE nu ar trebui să fie o excepţie.
Pervenche Berès
(FR)Dle preşedinte, dnă preşedintă în funcţie a Consiliului, la mai bine de patru luni de la alegerea acestui Parlament European, veţi convoca un Consiliu European într-un moment de nehotărâre pentru Uniunea Europeană, cu o Comisie care încă mai poate trata probleme cotidiene.
Dacă nu vrem să-i aducem complet la disperare pe cetăţenii Europei, mi se pare că acest Consiliu European poate transmite două mesaje. Primul este că, la un an după solidaritatea manifestată de toate statele europene faţă de bănci, trebuie să începeţi o dezbatere europeană cu privire la taxele asupra tranzacţiilor financiare sau pe contribuţia pe care băncile trebuie să o aducă bugetelor statelor membre pentru a asigura solidaritatea în schimb.
Dnă Malmström, în numele Comisiei Europene, preşedintele Comisiei ne-a spus ieri că susţine bugetul, aşa cum s-a spus şi astăzi şi că, la un an după planul de redresare, nu se va include nimic nou. Totuşi, în ultimul an, situaţia de pe frontul angajărilor şi al datoriilor s-a înrăutăţit considerabil. Bugetul propus de noi astăzi este un buget care nici măcar nu va finanţa cea de-a doua parte a planului de redresare pe care l-aţi elaborat în urmă cu un an. Aşadar acesta este sfatul pe care trebuie să-l urmeze Consiliul European: impozitarea tranzacţiilor financiare, solidaritatea băncilor cu privire la bugetele statelor membre şi un plan real de redresare, aşa cum a fost acesta iniţiat în urmă cu un an, deşi l-am criticat la momentul respectiv pentru că nu mergea destul de departe.
Marian Harkin
Dle preşedinte, mai întâi de toate, sunt bucuros să o văd pe fosta mea colegă dna Cecilia Malmström aici, mai ales în lumina votului favorabil şi convingător al irlandezilor în favoarea Lisabonei, urmat de semnarea de către preşedintele polonez ales în mod democratic. Cred că aceste două sancţionări vor facilita, sper eu, sarcina Preşedinţiei suedeze de a prezida ratificarea completă a Tratatului de la Lisabona.
Totuşi, majoritatea cetăţenilor Europei sunt mai preocupaţi de ceea ce face UE pentru a contracara criza economică actuală decât de detaliile Tratatului de la Lisabona. Aşadar le spun prietenilor mei eurosceptici: "Treceţi peste asta”. Înainte de votul afirmativ al irlandezilor, 27 de milioane de cetăţeni europeni au votat "da”, iar 24 de milioane au votat "nu”. Aceasta este legitimitatea democratică.
Aşadar haideţi să ne ocupăm de realitate. În acest context, doresc să vorbesc despre Instrumentul de microfinanţare Progress, care le va oferi tuturor acelora care sunt şomeri şansa unui nou început şi deschiderea drumului către antreprenoriat. Acest instrument va furniza 100 de milioane de euro şi randamentul său ar putea fi de 500 de milioane de euro sub formă de microcredite. Însă le spun Comisiei şi Consiliului: nu este nici pe departe destul. Aceasta este o ocazie reală pentru ca UE să răspundă nevoilor reale ale cetăţenilor săi, însă avem nevoie de investiţii mai mari.
Wim van de Camp
(NL) Dle preşedinte, este bine că Uniunea Europeană savurează succesul referendumului irlandez pentru o vreme. Ar trebui să luăm în calcul binecuvântarea că un pas important a fost întreprins în direcţia Tratatului de la Lisabona. Desigur, suntem cu toţii preocupaţi de Republica Cehă. Vom aştepta hotărârea curţii cu respect, însă vă rog să aveţi răbdare şi să păstraţi raţiunea în tratativele dvs. cu dl Klaus. Dacă ridicăm piatra contra dumnealui, acest lucru nu va fi deloc productiv.
Copenhaga şi succesul acestei conferinţe reprezintă o sursă de speranţă, nu numai pentru Europa, ci şi pentru întreaga lume. Durabilitatea este o sursă de dezvoltare tehnologică. Descoperiri tehnologice importante din Europa, cum ar fi depozitarea CO2, pot ajuta, de asemenea, la combaterea crizei economice.
Şi astfel ajung la al treilea aspect pe care doresc să-l subliniez: criza economică. Vrem o Europă a cetăţenilor. Ar trebui acordată mai multă atenţie cetăţenilor, iar planurile Consiliului sunt bune în această privinţă. Totuşi, aceste planuri sunt încă foarte îndepărtate pentru mulţi cetăţeni, care, în foarte mare parte, nu le cunosc. Supravegherea financiară a instituţiilor bancare este, de asemenea, foarte importantă şi sper că veţi putea face progrese şi în această direcţie săptămâna viitoare.
În final, abordarea problemei azilului. Susţin cu tărie intenţiile Preşedinţiei suedeze, însă rezultatele tangibile, inclusiv ca urmare a deliberărilor Consiliului, nu au putut încă să se materializeze. Săptămâna trecută, la reuniunea Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne, s-a prezentat o plângere conform căreia Comisia, Consiliul şi Parlamentul obţin prea puţine rezultate tangibile.
Gianluca Susta
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, cred că a sosit momentul ca acest Parlament să pună capăt dezbaterii nesfârşite cu privire la Tratatul de la Lisabona, despre care am auzit că încă mai continuă.
Cred că trebuie să respectăm dorinţele acestui Parlament, ale marilor state europene, ale celor 27 şi 26 care au ratificat acest tratat în diverse forme, dar în mod democratic, şi astfel trebuie respinse şi ofensele aduse tratatului şi conţinutului său democratic. Cred, de asemenea, că reuniunea Consiliului de la sfârşitul lunii va reprezenta o ocazie importantă pentru reafirmarea ideii unei Europe dincolo de Lisabona şi pentru revigorarea economiei, precum şi pentru garantarea faptului că Europa nu se retrage din faţa problemei importante reprezentate de schimbările climatice. Din acea perspectivă, cred că am primit în ultima vreme mesajul preşedintelui în funcţie, şi totuşi chiar şi ceea ce am auzit astăzi este insuficient.
O Europă dincolo de Lisabona nu reuşeşte să interpreteze conţinutul puternic al noului tratat şi eşuează în respectarea termenilor Agendei de la Lisabona. De aceea, dacă noi, cei 500 de milioane de europeni, dorim să rămânem cea mai mare putere economică a lumii, o putere care se pregăteşte să devină un actor politic major pe scena internaţională, îi solicit Comisiei să îşi aducă la îndeplinire în totalitate mandatul de a propune o legislaţie europeană cu privire la problemele principale referitoare la economie, la redresarea economică şi la revigorarea pieţei muncii şi îi solicit Consiliului să transforme o lungă listă de titluri într-o politică concretă pentru a contribui la soluţionarea dificultăţilor economice.
Cred că acest lucru este ceea ce ne lipseşte. Ne lipseşte un plan de redresare economică pe scară largă, avem lipsuri în zone importante, cum ar fi înviorarea politicii de infrastructură cu euro-obligaţiunile şi ne lipseşte o abordare europeană de ansamblu. Acestea sunt lucrurile pe care le aşteptăm de la Consiliul European la sfârşitul lunii.
Johannes Cornelis van Baalen
Dle preşedinte, este extrem de important să luptăm contra crizei economice, ceea ce înseamnă şi să ajutăm întreprinderile mici şi mijlocii. Trebuie să ne angajăm în vederea atingerii rezultatului obţinut ca urmare a Comisiei Stoiber şi doresc să ştiu dacă Comisia şi Consiliul se angajează sau nu în acest proces şi, de asemenea, ce vom face, deoarece trebuie să tăiem panglica roşie.
Un alt punct pe care aş dori să-l discut este Protocolul de la Ankara. Ministrul de externe turc a spus într-un interviu public la Haga că Turcia nu va ratifica sau pune în aplicare Protocolul de la Ankara. Aceasta este o declaraţie făcută în cadrul unui interviu autorizat în de Volkskrant din 7 octombrie 2009. Ce vom face? Nu putem, aşa cum a spus comisarul Rehn în Comisia pentru afaceri externe, pur şi simplu să cerem acest lucru din nou. Data limită este 1 noiembrie. Ce acţiuni vom întreprinde?
Gunnar Hökmark
(SV) Dle preşedinte, dle ministru, dle comisar, este o plăcere să vă avem aici. Aş dori să menţionez două lucruri înainte de summitul Consiliului European. Primul lucru pe care doresc să-l aduc în discuţie priveşte climatul. Cred că este important să iniţiem negocieri cu scopul că cea mai bună soluţie la problemă este o soluţie care implică pe oricine îşi asumă un angajament comun. Spun acest lucru deoarece, în cadrul dezbaterii, uneori vorbim de parcă acest lucru ar fi doar o chestiune de formulare a celei mai bune soluţii aici în Europa sau într-o ţară anume. Totuşi, acest lucru nu este suficient dacă nu putem coopta China, India şi alte ţări, care în acest moment nu sunt implicate în angajamentul comun referitor la problemele climatice. Aceasta înseamnă că pragmatismul şi rezultatele trebuie tratate cu prioritate. Acest tip de soluţie trebuie, de asemenea, să se bazeze pe faptul că toate ţările sunt pregătite să îşi asume un angajament. Nu trebuie să fie cazul ca angajamentele şi politicile din alte părţi ale lumii să se bazeze pe investiţii continue din partea Europei. Trebuie să se bazeze pe o economie sănătoasă, pe o creştere economică sănătoasă şi pe dezvoltarea sănătoasă de noi oportunităţi - cu ajutorul Europei şi al altor ţări bogate.
Cel de-al doilea punct priveşte pieţele financiare. Cred că este important să subliniem că, mai mult decât orice, stabilitatea de pe pieţele financiare necesită crearea unei macroeconomii stabile, cu alte cuvine, a unor finanţe publice stabile. Aceasta înseamnă că dezbaterea cu privire la contracararea deficitelor bugetare mari este mult mai importantă decât modul în care ar trebui să arate reglementările de pe pieţele financiare individuale. Totuşi, este o realitate faptul că pieţele financiare stabile necesită existenţa unei creşteri stabile din partea noastră, a unor investiţii stabile, precum şi crearea de noi locuri de muncă. Acest lucru înseamnă că, atunci când emitem legi pe pieţele financiare, respectivele legi trebuie să implice o supraveghere mai bună, măsuri transfrontaliere şi transparenţă, iar nu un număr mare de reglementări, pentru ca investiţiile şi creşterea să se poată produce cu adevărat în ţările noastre. Aceasta ar ameninţa stabilitatea propriei noastre economii şi a propriilor noastre pieţe financiare.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle preşedinte, rezultatul pozitiv al referendumului irlandez face ca intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona să fie mai plauzibilă şi mai iminentă ca niciodată. Acestea sunt veşti bune, deoarece înseamnă că în sfârşit avem instituţii care pot acţiona. Mai întâi de toate, acestea ne vor putea ajuta să ieşim din criză şi să abordăm dimensiunea socială a acesteia, şi anume problema creării de locuri de muncă. Totuşi, pe lângă acest lucru, schimbările climatice, energia şi normele privind comerţul echitabil ar trebui, de asemenea, să existe pe ordinea de zi.
Summitul oferă, de asemenea, elanul iniţial, decisiv, necesar pentru determinarea compoziţiei noii Comisii şi l-am auzit deja pe preşedintele Barroso făcând previziuni cu privire la criteriile de selecţie.
Aş dori să subliniez importanţa a două lucruri. Mai întâi, în calitate de membru al Grupului Alianţei Progresive a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European, cred că această compoziţie a Comisiei ar trebui să fie echilibrată. Grupul S&D a menţionat cât de semnificativ ar fi ca Înaltul Reprezentant să fie membru al acestei familii politice, însă nu există nicio îndoială că este important să se asigure şi o egalitate de gen.
Pe de altă parte, grupul a menţionat, de asemenea, distribuţia portofoliilor şi s-a referit şi la unul care este important pentru mine, ca avocat angajat în direcţia respectării libertăţii, şi ca preşedinte al Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne şi care are legătură cu împărţirea Direcţiei Generale Justiţie şi Afaceri Interne într-o DG care tratează probleme legate de justiţie şi drepturile fundamentale şi o DG dedicată problemelor legate de securitate.
Cred că nu aceasta este soluţia cea mai bună. Soluţia adecvată nu implică subordonarea justiţiei importanţei securităţii sau punerea acestora pe poziţii de rivalitate, ci mai degrabă crearea unei Direcţii Generale Justiţie şi Drepturi Fundamentale, a unei a doua Direcţii Generale Afaceri Interne şi a unei a treia care nu leagă securitatea de imigraţie, ci, din contră, le separă, creând astfel o Direcţie Generală Securitate şi o alta Imigrări, Azil şi Refugiaţi, care include domeniul drepturilor fundamentale.
Brian Crowley
Dle preşedinte, în dezbaterile noastre cu privire la aceste summituri, dacă vă uitaţi înapoi, cu 10 ani în urmă, veţi constata că multe idei, multe planuri similare sau propuneri au venit din partea membrilor acestui Parlament, a membrilor Consiliului şi, de asemenea, din partea comisarilor şi, la drept vorbind, ultimul an mi-a dovedit ceva, şi anume că atunci când Uniunea acţionează solidar, având planuri şi ambiţii mari, ea poate mişca lumea din loc. Poate că acum a sosit timpul să avem planuri mai mari şi ambiţii mai mari, cu privire la modul în care înaintăm.
Mulţi oameni au vorbit despre flagelul şomajului care a atins atât de multe persoane în ultimele luni şi au spus că acum a sosit momentul să se întreprindă acţiuni serioase pentru îndepărtarea acelor reglementări ce seamănă cu lemnele uscate şi pentru a putea scăpa şi de alte lemne uscate reprezentate de blocajele pentru afaceri şi antreprenorii care înfiinţează respectivele întreprinderi.
Aş putea să spun că atunci când vorbim despre solidaritate, nu vorbim despre cel mare comparativ cu cel mic, însă îmi este teamă că noul G20 ar putea avea un impact negativ asupra statelor mici şi mijlocii care sunt emergente pe aceste noi pieţe.
În final, aş dori să-i adresez câteva cuvinte preşedintelui în funcţie: aţi putea pune problema extinderii duratei drepturilor de autor pe agenda Consiliului şi pe durata Preşedinţiei suedeze.
Tunne Kelam
Dle preşedinte, acum când Tratatul de la Lisabona este pe punctul de a intra în vigoare, este un moment istoric în care ne putem concentra mai întâi de toate asupra viitorului comun şi binelui comun al Europei. Mă tem că nu este cea mai bună ocazie în care putem folosi aceste ultime momente pentru a avansa interesele naţionale, jucându-ne cu nervii celorlalţi parteneri.
Provocările globale cu care se confruntă Europa nu pot fi rezolvate fără instituţii comune eficiente şi politici comune. Totuşi, Europa din ziua de astăzi are nevoie mai mult decât oricând de o viziune pe termen lung, de angajament moral şi de percepţia valorilor europene comune care i-au inspirat pe părinţii noştri fondatori să spargă cercul vicios al istoriei şi egoismele naţionale. De aceea avem nevoie, pentru progresul şi credibilitatea Europei în lume, nu numai de buni conducători ai afacerilor, ci de oameni de stat adevăraţi, de lideri democratici puternici care să aibă autoritatea şi viziunea de a aduce o schimbare şi în Europa.
Prin urmare, avem nevoie de un angajament clar faţă de instituţiile comune europene şi de o punere efectivă în aplicare a acestora. Avem nevoie nu numai de o politică externă şi de securitate comună, cu un serviciu extern, ci şi de o politică energetică comună. Consiliul European va aproba, de asemenea, Strategia Mării Baltice. Aş dori să-i mulţumesc comisarului şi Preşedinţiei suedeze încă o dată pentru înţelegerea acestor aspecte. Acum, sarcina Consiliului este să le punem în aplicare fără a mai pierde timpul. Sper că Strategia Mării Baltice va obţine atenţia pe care o merită şi din partea Preşedinţiilor spaniolă şi belgiană. Susţin ideea dnei ministru Malmström, conform căreia Strategia Mării Baltice poate fi văzută ca un proiect pilot model pentru alte macroregiuni din Europa. Totuşi, nicio strategie UE nu va fi luată în serios fără existenţa unor resurse suficiente pentru punerea în aplicare a acesteia. Linia de buget existentă are nevoie de bani şi credibilitate.
Edite Estrela
(PT) Aş dori să expun pe scurt două aspecte. Primul este în legătură cu Tratatul de la Lisabona: ca urmare a votului afirmativ din Irlanda şi a semnării de către preşedinţia poloneză, se aşteaptă ca Tribunalul Constituţional al Republicii Cehe să emită o opinie şi ca preşedintele Klaus să facă ceea ce trebuie şi să semneze tratatul. Consiliul nu poate ceda şantajului preşedintelui Republicii Cehe. Tratatul de la Lisabona este esenţial pentru o mai bună funcţionare a instituţiilor europene, pe lângă faptul că oferă alte beneficii, cum ar fi consolidarea puterii Parlamentului European şi a drepturilor cetăţenilor. De aceea, este imperativ ca Tratatul de la Lisabona să intre în vigoare în curând. Consiliul şi Comisia ar trebui să-i dea preşedintelui Klaus un termen limită pentru ca dumnealui să înceapă să se comporte ca un preşedinte al unei ţări democratice care este membră a Uniunii Europene. Nu putem concepe nici pentru o clipă ideea că toanele unui lider pot prevala asupra voinţei majorităţii.
Cel de-al doilea aspect este se referă la conferinţa de la Copenhaga. Doamnelor şi domnilor, lumea are nevoie de un acord global pentru a contracara efectele schimbărilor climatice; atât statele dezvoltate cât şi cele în curs de dezvoltare trebuie să oprească supraîncălzirea planetei şi de aceea trebuie să-şi concentreze eforturile şi să ia o decizie curajoasă. Copenhaga este ocazia noastră cea mai importantă pentru evitarea catastrofei, după cum spun oamenii de ştiinţă. Nu se poate invoca argumentul crizei financiare ca fiind motivul întârzierii sau al diminuării planurilor pentru Copenhaga, iar astfel de tentative nu trebuie luate în serios. Avem nevoie de ambiţie dacă trebuie să salvăm planeta.
Gay Mitchell
Dle preşedinte, după o generaţie, populaţia Uniunii Europene va fi de aproximativ 6 % din populaţia mondială. În acest moment nu suntem cu mult sub acest procent şi din acest motiv nu putem continua să schimbăm prin rotaţie Preşedinţia Consiliului Europei, o dată la şase luni, şi să avem până la cinci persoane diferite care să vorbească în numele Uniunii despre probleme legate de afacerile externe. De asemenea, în decurs de o generaţie populaţia lumii va creşte cu aproape două miliarde de oameni. Nouăzeci la sută din această creştere se va produce în statele care sunt acum în curs de dezvoltare, în care aproape 11 milioane de copii mor anual, cinci milioane dintre aceştia din nevoia de medicamente care sunt disponibile de mai bine de 30 de ani în ceea ce numim noi Vest.
În acest context, este important nu numai să ne organizăm în mod adecvat pentru a conduce Europa la nivel intern; este, de asemenea, important să ne echipăm corespunzător pentru a ne confrunta cu situaţii precum cea din statele în curs de dezvoltare şi, din acest motiv, solicit să se adopte ideea unui comisar separat responsabil cu ajutorul pentru dezvoltare, independent şi puternic, care va avea propriul său buget şi o arie de responsabilitate bine definite şi care va fi responsabil în faţa acestui Parlament, prin intermediul Comisiei pentru dezvoltare.
Este de o importanţă crucială că Înaltul Reprezentant, ministrul afacerilor externe, sau orice titulatură doriţi să-i daţi acestei persoane, va avea extrem de multe probleme de rezolvat, multe lucruri de făcut, însă există un singur lucru care ne atrage şi trebuie să ne atragă atenţia. Vreau să pledez în favoarea faptului că nu numai că trebuie să continuăm să avem o funcţie de comisar pentru dezvoltare, ci că trebuie să-i acordăm acest portofoliu unei persoane care să fie pe măsura sarcinii şi hotărâtă să se asigure că aceste state - vecinii noştri care mai au un drum scurt de parcurs până la Uniunea Europeană - sunt trataţi cu respect, aceasta atât din motive egoiste, cât şi altruiste.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Cel mai important punct de pe agenda următoarei reuniuni a Consiliului va fi finalizarea ratificării Tratatului de la Lisabona şi aplicarea acestuia.
Procesul anunţat prin Tratatul de la Lisabona va întări Uniunea atât intern, cât şi într-un context global. Consolidarea poziţiei Uniunii este în strânsă legătură cu întărirea cooperării din sfera celui de-al treilea pilon. Uniunea va fi mai deschisă, mai eficientă şi mai democratică. Principala provocare şi prioritate este asigurarea drepturilor şi libertăţilor fundamentale, precum şi integritatea şi securitatea în Europa. Modul de atingere a acestor obiective este susţinerea integrală, punerea eficientă în aplicare şi respectul suficient pentru legile şi instrumentele existente referitoare la protecţia drepturilor omului şi a libertăţilor civice.
Programul de la Stockholm evidenţiază afirmarea acestor drepturi, mai ales în zone precum justiţia şi securitatea. Trebuie să acordăm prioritate mecanismelor care facilitează accesul cetăţenilor la instanţele judecătoreşti, astfel încât drepturile şi interesele lor legitime să poată fi aplicate pe întreg teritoriul Uniunii. Strategia noastră trebuie să se concentreze şi pe întărirea cooperării poliţieneşti şi pe aplicarea drepturilor, precum şi pe îmbunătăţirea securităţii în Europa. Strategia internă de securitate trebuie dezvoltată în vederea combaterii extremismului în creştere din cadrul statelor membre, a eliminării tensiunilor provocate de politicienii iresponsabili, prin soluţii concrete care să răspundă la aceste chestiuni sensibile cum ar fi, de exemplu, imigraţia, politica în domeniul azilului sau problema minorităţilor de rromi sau a altor minorităţi naţionale într-un mod în care aceste soluţii să nu fie exploatate de extremiştii de dreapta.
Migraţia organizată corect poate reprezenta un beneficiu pentru toate părţile implicate. Europa va avea nevoie de o politică imigraţională flexibilă, care să poată răspunde nevoilor societăţii şi pieţei muncii din diversele state membre UE.
În ceea ce priveşte asigurarea unei politici credibile în domeniul imigraţiei şi al azilului care să fie durabilă pe termen lung, trebuie, totuşi, să acordăm o atenţie sporită problemei migraţiei ilegale, care reprezintă o sursă de preocupări serioase pentru cetăţenii noştri.
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, fiţi curajoşi, fiţi curajoşi, fiţi curajoşi, aceasta este recomandarea pe care simt că trebuie să o fac înainte de reuniunea Consiliului şi, din acest motiv, atunci când se ajunge la dezbaterea numirilor de noi comisari, noul ministru al afacerilor externe al Uniunii Europene şi preşedintele Consiliului European - deci persoanele care, alături de preşedintele Barroso şi de alţi comisari, va trebui să supervizeze politica europeană în viitorul apropiat - singura metodă de luare a deciziilor care se va folosi va fi aceea a luării în considerare a intereselor optime ale cetăţenilor Europei.
De aceea, persoanele care vor fi alese vor fi acelea care au profunzime atât din punct de vedere politic, cât şi uman, şi ale căror eforturi politice naţionale şi europene s-au distins prin preocuparea pentru binele comun. Acestea trebuie să fie bazele pe care vom continua să abordăm problemele principale, cum ar fi schimbările climatice, cercetând mai îndeaproape cerinţele diferitelor economii şi ale crizei economice, cu ajutorul iniţiativelor curajoase precum euro-obligaţiunile, pe care ar trebui, de asemenea, să le punem pe agenda următoarei reuniuni a Consiliului.
În concluzie, aş dori să citez cuvintele pronunţate de Papa Benedict al XVI-lea zilele trecute - pe care aş fi încântat să le văd măcar o dată afirmate cu tărie şi în cadrul viitorului Consiliu European - deoarece acestea sunt cuvintele care ne oferă o ocazie de a ne reaminti în mod oportun răspunderea împărtăşită de toţi cetăţenii şi de toţi reprezentanţii politici, care constă în îndeplinirea cerinţei de a căuta în unitate şi în avântul comun adevărul, acea motivaţie crucială de care avem nevoie pentru a începe să construim ceva important pentru noi şi pentru generaţiile următoare.
Progresul şi civilizaţia s-au născut din unitate, iar Europa a fost măreaţă atunci când a exprimat aceste valori fundamentale pe care le-a derivat din credinţa creştină, transformându-le în moştenirea culturală şi identitatea naţiunilor. Din acest motiv, cred că este clar ce cale trebuie să urmăm pentru a putea depăşi provocarea crucială de relansare a Europei ca o putere mondială.
Zuzana Roithová
(CS) Dle preşedinte, Tratatul de la Lisabona este un punct cheie. Jurisprudenţa Curţii Constituţionale cehe este consecventă şi nu cred că aceasta ar fi putut constata săptămâna viitoare că tratatul a fost în neconcordanţă cu constituţia Cehiei. Totuşi, mă îndoiesc că preşedintele va pune capăt acestei obstrucţionări. Totuşi, Republica Cehă nu are un sistem prezidenţial, iar guvernul poate întreprinde o acţiune împotriva unui asemenea preşedinte pe motivul depăşirii limitelor autorităţii sale. Este o realitate faptul că Václav Klaus a refuzat timp de mai mulţi ani să numească un avocat anume ca judecător pe simplul motiv că a pierdut un litigiu pe care l-a avut cu acesta în faţa instanţei, şi că nici nu respectă deciziile Curţii administrative supreme. Alături de acest avocat, 500 de milioane de europeni au devenit ostaticii toanelor preşedintelui nostru. Daunele nu sunt nesemnificative. În timp de criză, numirea unei noi Comisii este amânată, Parlamentul nu are puterea de a soluţiona problema bugetului, parlamentele naţionale nu pot, între timp, să arate cartonaşul galben sau roşu şi nu folosim noi puteri pentru combaterea epidemiilor, a crizelor energetice, a terorismului şi crimei organizate sau noile principii din apărarea civilă şi ajutorul umanitar.
Este posibil să se respingă Carta, toate din cauza defunctelor decrete Beneš. Acest lucru este pur şi simplu absurd, nu numai din cauza momentului, ci şi pentru că nu există un fundament juridic. Articolul 345 din Tratatul de la Lisabona chiar prevede în mod explicit faptul că nu se aplică chestiunilor legate de proprietate din statele membre. Carta nu creează noi posibilităţi juridice superioare celor care există deja cu privire la litigiile privind proprietăţile din Republica Cehă. În plus, Regulamentul 44 privind recunoaşterea hotărârilor judecătoreşti nu duce problemele legate de proprietate înapoi cu 50 de ani. Mijloacele de informare din Cehia sunt frământate de îndoieli. Ce se petrece de fapt în Republica Cehă? Este clar că următoarele alegeri prezidenţiale din Republica Cehă vor fi o luptă crâncenă, iar Václav Klaus se aventurează, prin scenele sale, să cultive imaginea unui lider puternic care se poate împotrivi singur Uniunii şi care poate apăra proprietatea cehilor împotriva străinilor. Apreciez faptul că UE nu a pus nicio presiune asupra Republicii Cehe şi aş dori să îndemn la răbdare până ce deficitul democratic cauzat de preşedintele nostru este rezolvat intern, cu mult timp înaintea alegerilor din Marea Britanie. În concluzie, aş dori să solicit din nou Consiliului să rămână alături de Republica Cehă, opunându-se introducerii unilaterale a vizei de către Canada faţă de cetăţenii cehi şi să ia o decizie cu privire la sancţiunile comune.
Georgios Papastamkos
(EL) Dle preşedinte, discursul meu se va concentra asupra a trei puncte. Primul punct: criza economică. Criza loveşte fără diferenţiere toate sistemele economice, atât cele puternice, cât şi cele mai puţin puternice. Dacă interpretăm experienţa de zece ani a UME în lumina crizei economice, este clar că politica economică trebuie să fie mai europenizată. Este, de asemenea, clar că riscul economic trebuie să fie europenizat. Încrederea este bună, controlul este însă şi mai bun.
Cel de-al doilea aspect: schimbările climatice. Uniunea Europeană este de drept în avangarda diplomaţiei ecologice globale. Sunt pe deplin de acord cu preşedintele Comisiei, dl Barroso, că în drumul către summitul de la Copenhaga nu există un plan B. Datoria ecologică cade pe umerii tuturor, fără excepţie. Susţin ideea creării unei bănci climatice globale, care va beneficia de fonduri de la băncile emiţătoare pentru finanţarea eforturilor întreprinse de către ţările în curs de dezvoltare pentru crearea unor standarde de dezvoltare favorabile mediului înconjurător.
Cel de-al treilea aspect: imigraţia. Evident, trebuie să acţionăm cu mai multă rapiditate pentru a adopta o politică comună privind imigraţia. Totuşi, există de asemenea şi aspecte de politică externă cu privire la imigraţie. Trebuie să acţionăm cât mai rapid posibil pentru crearea unor relaţii eficiente de politică externă cu ţările terţe, deoarece există foarte multă presiune asupra ţărilor, mai ales în sudul Europei. Doresc să spun foarte clar că atitudinea Turciei este provocatoare. Am fost mulţumit să aud că Preşedinţia suedeză a subliniat acest lucru. Mesajul Uniunii Europene către Turcia - şi către alte state - trebuie să fie spus cu voce tare, clar şi eficient. Acest cadru face parte din acquis -ul comunitar şi toată lumea trebuie să-l respecte.
Peter Liese
(DE) Dle preşedinte, dna Malmström şi dl Barroso au acoperit subiectul schimbărilor climatice şi pregătirile pentru Copenhaga. Sunt de acord cu toată lumea care spune că Consiliul trebuie să ajungă la nişte concluzii ambiţioase. Totuşi, sfatul meu este să nu ne uităm numai la industria acoperită prin Sistemul comunitar de comercializare a emisiilor începând cu 2005 atunci când luăm în calcul atât finanţarea cât şi problema celor care trebuie să genereze reducerea.
Avem nevoie de mai multe industrii pentru a putea face faţă poverii. Mai mult de 50 % din emisii nu sunt încă incluse în Sistemul de comercializare a emisiilor. Avem nevoie ca mai multe industrii să-şi asume responsabilitatea pentru a ne atinge obiectivele şi pentru a garanta finanţarea. Mă refer la industria aviatică şi a transportului maritim. Am fost dezamăgit de acţiunile Consiliului şi ale Comisiei de până acum. În timpul preparativelor pentru Pittsburgh, acest subiect nu a fost inclus printre concluziile Consiliului.
Dacă dorim să avem succes la Copenhaga, este esenţial să grăbim lucrurile pe care le facem. Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară a făcut acest lucru luni. Aş dori să le solicit Consiliului şi Comisiei să examineze mai în detaliu aceste lucruri.
În al doilea rând, aş dori să spun că ştiu că discuţiile vor fi foarte informale, însă Consiliul trebuie, de asemenea, să discute despre componenţa noii Comisii. Cu toată modestia, aş dori să fac o sugestie. Din motive istorice, legislaţia în domeniul farmaceutic a intrat sub supravegherea Direcţiei Generale Industrie şi a comisarului pentru Industrie. Desigur, legislaţia farmaceutică este o chestiune pentru industrie, însă este, de asemenea, un aspect important referitor la sănătate. În toate statele membre, în Parlamentul European, chiar şi în SUA, această zonă este o parte a politicii în domeniul sănătăţii. Prin urmare, poate a sosit acum timpul să încercăm o schimbare în acest domeniu. Vă rugăm să-i solicitaţi preşedintelui Comisiei să ia în considerare această problemă.
Vytautas Landsbergis
Dle preşedinte, preşedintele Barroso a menţionat aici ieri, în frumosul său răspuns adresat dlui Farage, că în UE avem nevoie ca preşedintele Consiliului să fie un european adevărat. Sunt sigur că atât dvs. cât şi mulţi dintre cei de aici împărtăşiţi această viziune. Avem nevoie în această funcţie de cineva care să fie un adevărat "Gazpromian”, ca Gerhard Schröder, Paavo Lipponen etc.? Sau poate credeţi că aceste calităţi sunt oarecum compatibile, deci un bun "Gazpromian”, mai ales dacă a fost votat din prietenie şi pentru mită, este cel mai bun european. În acest mod, am putea grăbi dezvoltarea UE în direcţia transformării într-o "UG” - "Uniunea Gazprom” - şi astfel am putea evita situaţia în care Rusia ignoră complet UE în timp ce lucrează exclusiv la fărâmiţarea ei. Care este opinia dvs. cu privire la venirea la preşedinţie a "Gazpromienilor”?
Mirosław Piotrowski
(PL) Dle preşedinte, Tratatul de la Lisabona nu a fost încă ratificat şi este încă un document politic în faza de proiect. Aceasta înseamnă că, în Uniunea Europeană, rămânem legaţi de principiul unanimităţii. Fiecare stat are dreptul să-şi declare rezervele. Preşedintele Republicii Cehe, Václav Klaus, acţionează în limita normelor stabilite. Dacă facem presiuni asupra preşedintelui, aceasta nu numai că-l va afecta pe dumnealui personal, ci va afecta şi multe milioane de cetăţeni din statele Europei care au anunţat rezerve serioase cu privire la acest document. În cadrul viitorului Consiliu European, liderii statelor membre ale Uniunii Europene ar trebui să se gândească profund la oportunitatea şi la consecinţele eludării conştiente a voinţei cetăţenilor pe care îi reprezintă.
Silvia-Adriana Ţicău
Consiliul European va fi invitat să adopte strategia privind regiunea Mării Baltice. Consider că aceasta este un bun model pentru strategia viitoare a Uniunii Europene privind regiunea Dunării.
Regiunea Dunării include 10 state, dintre care 6 sunt state membre ale Uniunii Europene şi numără 200 de milioane de locuitori. Dintre aceştia, 75 de milioane trăiesc în regiunile riverane Dunării. De aceea, consider că este important ca acest model să servească şi pentru strategia Dunării, care va trebui să aibă un plan de acţiune şi un program de acţiune pentru următorii ani.
De asemenea, referitor la programul Consiliului European, consider că este extrem de important să adoptăm la nivel european acele instrumente financiare necesare pentru dezvoltarea economiei "ecoeficiente”. Mă refer aici, în special, la eficienţa energetică a clădirilor şi la un transport sustenabil.
Jean-Pierre Audy
(FR) Dle preşedinte, dle ministru, dnă vicepreşedintă a Comisiei Europene, întrebarea mea se referă la aplicarea Tratatului de la Lisabona, în special la promisiunea făcută poporului irlandez de a avea un comisar pentru fiecare ţară.
În decembrie 2008, s-a căzut de acord ca Consiliul European să întreprindă măsurile juridice necesare pentru a se asigura că avem un comisar pentru fiecare ţară. Dnă Malmström, care sunt aceste măsuri juridice? Circulă zvonul că se va amenda Tratatul de la Lisabona în conformitate cu tratatul de aderare al Croaţiei, sau poate există alte măsuri juridice adecvate? Ne-aţi putea oferi aceste informaţii? De asemenea, cum planificaţi să creşteţi numărul deputaţilor europeni cu 18, de vreme ce vor exista 18 deputaţi suplimentari care vor constitui următorul Parlament European în conformitate cu Tratatul de la Lisabona?
Ilda Figueiredo
(PT) Dle preşedinte, viitorul Consiliu ar trebui să acorde o prioritate absolută schimbării politicilor liberale care au condus la grava criză economică şi socială. Acesta ar trebui să fie momentul în care să luăm în considerare sărăcia care a afectat aproximativ 80 de milioane de cetăţeni ai Uniunii Europene, incluzând aici mai bine de 30 de milioane de muncitori ale căror salarii sunt atât de scăzute încât ei şi familiile lor de-abia supravieţuiesc şi nu pot scăpa din această stare de sărăcie. Acesta ar trebui să fie momentul în care ne angajăm să combatem şomajul grav care continuă să crească şi care ar putea ajunge la 30 de milioane în următorul an dacă nu întreprindem imediat măsurile adecvate.
Principala provocare a Consiliului, prin urmare, este să o rupă cu politicile neoliberale ale Strategiei de la Lisabona şi ale Pactului de stabilitate. Acestea ar trebui înlocuite cu un program real de progres şi dezvoltare socială care va promova servicii publice de înaltă calitate, va susţine producţia şi microîntreprinderile, întreprinderile mici şi medii, preţuindu-i pe cei care muncesc şi creând mai multe locuri de muncă cu drepturi, inclusiv locuri de muncă pentru femei şi tineri.
Enikő Győri
(HU) Doamnelor şi domnilor, după zvonurile pe care le-am auzit, se vehiculează o idee despre cum să-l convingem pe preşedintele ceh Klaus, şi anume prin încorporarea ulterioară, într-un fel sau altul, a decretelor Beneš în Tratatul de la Lisabona. Aş dori să ne ţinem departe de acest tip de sforării juridice şi absurdităţi din trei considerente. Mai întâi, cred că vom crea un precedent periculos cu ajutorul căruia orice expert constituţional va simţi că poate interveni retrospectiv într-un contract şi, după cum putem vedea, acest lucru este periculos deoarece guvernul slovac a declarat deja că dacă Klaus poate face acest lucru, atunci şi ei ar dori să-l facă. Prin urmare, cred că acest lucru ar reprezenta un precedent periculos.
În al doilea rând, este greşit să-i dăm pe irlandezi drept exemplu. Lucrul pe care-l cereau irlandezii a fost şi el inclus iniţial în Tratatul de la Lisabona şi ei nu au obiectat cu privire la ceea ce nu era cuprins în acesta. Prin urmare, cererea lor nu a întâlnit niciun obstacol juridic. În al treilea rând, cuprinsul a 13 din cele 148 de decrete Beneš îi privau de anumite drepturi pe maghiari şi pe germani. Cred că Uniunea Europeană nu poate permite să se facă referire la atare documente.
Rachida Dati
(FR) Dle preşedinte, aş dori să continui cu argumentul din discursul meu de ieri cu privire la pregătirile pentru summitul de la Copenhaga şi să menţionez şi reuniunea Ecofin de ieri, care nu a fost în întregime reuşită.
Vă adresasem o întrebare cu privire la responsabilitatea pe care o avem, în calitate de state industrializate, de a ne comporta de o aşa manieră încât ţările în curs de dezvoltare să ne poată urma în eforturile noastre de combatere a schimbărilor climatice.
La Copenhaga, nu putem să ne comportăm de parcă am avea cu toţii aceleaşi capacităţi - asta ar însemna că începem cu toţii din acelaşi loc, pentru a nu ajunge nicăieri la final. De aceea, pentru a ne convinge partenerii în dezvoltare să ni se alăture, trebuie evident să abordăm problema ajutorului pe care ar trebui să-l primească şi nu să aşteptăm rezultatele summitului la Copenhaga.
În cadrul următorului Consiliu European şi în contextul important al schimbărilor climatice, cei 27 trebuie neapărat să se pună de acord cu privire la modul în care Uniunea Europeană concepe ajutorul acordat ţărilor în curs de dezvoltare.
Ieri, după cum am spus, Consiliul Ecofin al miniştrilor de finanţe nu a reuşit să ajungă la o poziţie comună cu privire la acest set de probleme. Totuşi, ştim cu toţii că această problemă se află în centrul tuturor preocupărilor. Comisia Europeană şi-a înaintat deja propunerile şi sper din toată inima că putem lua iniţiativa şi ne putem antrena partenerii alături de noi pentru a ajunge la solidaritatea globală de care este nevoie pentru a depăşi problema schimbărilor climatice.
Charles Goerens
(FR) Dle preşedinte, întrebarea mea este adresată Preşedinţiei în funcţie al Consiliului. Ştiţi că problema centrală cu privire la viitoarea Preşedinţie a Consiliului European este să ştim dacă el sau ea intenţionează să prefere metoda comunitară în toate circumstanţele. Credeţi că acest criteriu ar trebui să fie o precondiţie a numirii preşedintelui în funcţie al Consiliului?
Recent, am fost din când în când martorii unor derive interguvernamentale. Cred că a sosit timpul să încheiem această perioadă şi să ne reîntoarcem la începutul procesului de integrare europeană şi să rămânem credincioşi moştenirii lui Robert Schumann şi Jean Monnet.
Angelika Werthmann
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, vorbim întotdeauna despre "criza economică şi financiară” între ghilimele. De ce nu ne referim la o criză structurală? Toate acestea au început cu o simplă criză bancară care a inclus băncile de investiţii. Aceasta este o singură industrie, însă consecinţa a fost că întreaga economie mondială a avut de suferit.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Doamnelor şi domnilor, conferinţa de la Copenhaga va avea loc în curând şi din păcate nu am făcut decât un mic pas înainte de la conferinţa de anul trecut. Ar fi trebuit să obţinem mult mai mult şi să acţionăm cu mai multă hotărâre. Acum ne luptăm nu numai cu finanţarea, ci şi să ne asumăm angajamente faţă de ţintele de reducere a emisiilor ale fiecărei ţări în parte.
Ţările industrializate trebuie să joace un rol mai vizibil în acest context şi trebuie să transmitem un mesaj clar Statelor Unite ale Americii. Dificultatea specifică cu care ne confruntăm în relaţiile cu Statele Unite este că ştim că acest stat nici măcar nu va vota legislaţia naţională necesară până în luna decembrie. Cred că ar trebui să ne exprimăm clar aşteptările ca preşedintele Obama să-şi respecte unul dintre cele mai importante angajamente preelectorale, şi anume că America va juca un rol proactiv în combaterea schimbărilor climatice. De asemenea, ar trebui să dăm glas aşteptărilor noastre ca preşedintele Obama să profite de apariţia sa în persoană pentru a genera o încheiere reuşită acestei conferinţe.
Jaromír Kohlíček
(CS) Dnă preşedintă în exerciţiu a Consiliului, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, Consiliul European este fără îndoială un organism important şi ar trebui prin urmare să rezolve probleme fundamentale. Cea mai importantă problemă este să furnizeze locuri de muncă, care să le poată asigura oamenilor un standard de viaţă decent. Sunt surprins de succesiunea de discursuri fără sens care trădează o lipsă de cunoaştere şi care amestecă de-a valma un gulaş ciudat de solicitări revanşarde şi metode extrem de liberale. Consiliul European ar trebui să respingă asemenea voci şi să transmită în acelaşi timp un semnal clar în sensul că scopul său principal este să procedeze în aşa fel încât industria să se pună din nou în mişcare şi să rezolve situaţia critică din agricultură. Dacă, în loc de aceasta, ajunge să facă reduceri în sfera socială, alături de măsuri favorabile băncilor şi celor bogaţi, atunci nu ne putem aştepta la vreun impuls pozitiv, mai ales dacă se insistă pe criteriile abstracte ale stabilităţii financiare. În concluzie, aş dori să le spun tuturor celor care au rezistat cu disperare ratificării Tratatului de la Lisabona prin referendum: puneţi-vă propriile treburi în ordine şi, dacă nu puteţi explica ce este bun cu privire la acest tratat propriilor dumneavoastră cetăţeni, nu le mai ţineţi predici altora.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Dle preşedinte, aş dori să menţionez provocările cu care trebuie să ne confruntăm şi pe care trebuie să le depăşim în spaţiul de libertate, securitate şi justiţie, şi anume stabilirea unei politici adecvate, comune privind migraţia şi azilul; controlul eficient al frontierelor noastre externe; o politică eficientă de integrare şi repatriere, un Eurojust care să fie credibil şi de încredere; un Europol care să servească intereselor Comunităţii, sub controlul Parlamentului European; progres în termeni de armonizare în domeniul justiţiei civile şi penale; relaţii transatlantice eficiente, în special cu Statele Unite, bazate pe încredere şi egalitate; o soluţie echitabilă adusă problemei datelor SWIFT; o politică eficientă în domeniul protecţiei datelor; o protecţie mai bună a monedei euro împotriva falsificării şi o promovare activă a Cartei drepturilor fundamentale.
Robert Goebbels
(FR) Dle preşedinte, întrebarea mea este foarte simplă. Avem un preşedinte nou-numit pentru noua Comisie, dar când vom avea oare şi noua Comisie? În aceste vremuri grele, este imposibil să se lucreze cu o Comisie din care jumătate dintre membri îşi fac deja bagajele. Avem nevoie de un nou imbold în Europa - avem nevoie de această Comisie cât mai curând.
Seán Kelly
Dle preşedinte, una din lecţiile care trebuie învăţate din referendumul recent din Irlanda este că o campanie bună de PR face o mare diferenţă. În iunie 2008, poporul irlandez a votat împotriva Tratatului de la Lisabona. La un an şi ceva după aceea, au votat pentru cu o majoritate de două treimi. Uniunea Europeană a avut un impact cu mult mai mare asupra vieţilor lor în perioada interimară? Nu. Însă mesajul Uniunii Europene a fost vehiculat cu mult mai bine prin rezultatul pozitiv din cea de-a doua campanie.
Acum, cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, cred că este important să se facă multe lucruri bune cu noile competenţe care vor exista. Totuşi, Comisia trebuie, de asemenea, să se angajeze într-o strategie de PR adecvată pentru a aduce aceste lucruri pozitive în casa cetăţeanului. Aşadar, aş dori să întreb Comisia ce planuri are în această privinţă astfel încât referendumurile viitoare să fie adoptate mult mai uşor decât în trecut.
Petru Constantin Luhan
Domnule preşedinte, numele meu este Luhan, nu Luman. Apreciez foarte mult faptul că formaţiunile politice sunt solidare în ceea ce priveşte promovarea procesului de ratificare. Pentru ca Uniunea Europeană să poată funcţiona eficient, avem nevoie de Tratatul de la Lisabona şi de intrarea acestuia în vigoare cât mai curând.
La acest moment, Cehia este singurul stat membru care nu ratifică încă Tratatul şi, aşa cum Grupul PPE a mai spus-o, facem apel la o atitudine responsabilă din partea preşedintelui Klaus pentru a ratifica Tratatul până la data Consiliului European de la finele lunii octombrie. Altfel vom rămâne blocaţi în dezbaterea instituţională şi nu ne vom putea concentra pe adevăratele probleme cu care cetăţeanul obişnuit se confruntă, precum criza economico-financiară, şomajul, incluziunea socială şi nici nu vom putea consolida profilul Uniunii Europene de veritabil actor internaţional.
Cred că despre meritele acestui Tratat s-a vorbit atât de mult încât este inutil să reluăm această dezbatere. Ceea ce ne interesează acum este ca la proximul Consiliu European să putem constata că procesul de ratificare, în toate statele membre, a fost definitivat pentru a putea trece la etapa următoare de formare a Colegiului Comisiei.
Cecilia Malmström
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, vă mulţumesc pentru întrebările şi comentariile dvs. Discutăm adesea despre o Europă a cetăţenilor, Europa oamenilor şi apoi interpretăm aceste lucruri pentru a le potrivi scopurilor noastre politice. Nu este nimic rău cu asta, dar dacă îi întrebăm pe cetăţeni ce-şi doresc de la Europa, atunci cetăţenii tuturor statelor europene vor spune că-şi doresc cooperare în Europa, care să se bazeze pe un număr de valori şi acest lucru rezolvă problemele noastre comune - criza economică, şomajul, problemele climatice, criminalitatea internaţională, problema migraţiei şi aşa mai departe.
Suntem aici pentru a face aceste lucruri. Multe din aceste probleme vor fi discutate la summitul care va avea loc în zece zile. Desigur, nu vom reuşi să le rezolvăm pe toate, dar să sperăm că vom putea întreprinde nişte paşi importanţi în direcţia potrivită şi prin aceasta vom crea şi mai mult o "Europă a cetăţenilor”. Trebuie să luăm aceste decizii într-un mod democratic, deschis şi care permite transparenţa.
Putem fiecare din noi să avem viziuni diferite cu privire la Tratatul de la Lisabona. Viziunea promovată de Preşedinţia suedeză şi de Consiliu şi, cred, de majoritatea celor din acest Parlament, este aceea că Tratatul de la Lisabona va aduce Europa mai aproape de cetăţeni. Vom lua deciziile într-un mod mai eficient şi mai democratic şi-i vom acorda o putere şi o greutate sporite Uniunii Europene în relaţiile noastre globale. Prin urmare, este important să adoptăm tratatul şi pot să vă garantez că vom face tot posibilul pentru a ne asigura că acest lucru se va întâmpla cât mai curând posibil.
Nu există încă nicio soluţie cu privire la preşedintele ceh. Am auzit că sunt unele speculaţii aici, însă totuşi nu există încă nicio soluţie. Purtăm discuţii intense cu prietenii noştri din Praga şi sperăm că vom putea să vă prezentăm foarte curând o propunere pentru soluţionarea problemei. Aş dori să subliniez faptul că trebuie, desigur, să aşteptăm hotărârea Curţii Constituţionale cehe înainte de a merge mai departe.
Între timp, vor continua pregătirile referitoare la codecizia cu Parlamentul şi la Serviciul european pentru acţiune externă, aspecte pe care le vom discuta în această după-amiază. Voi reveni asupra multora dintre viziunile exprimate aici şi asupra altor întrebări cu privire la Tratatul de la Lisabona. Am avut o cooperare foarte constructivă cu preşedintele dvs., dl Buzek, şi cu colegii dumnealui cu privire la modul în care Parlamentul, Consiliul şi Comisia pot coopera în momentul în care sunt adoptate noile norme.
S-au exprimat anumite întrebări cu privire la Afganistan. Da, dnă de Sarnez, sperăm să putem face progrese în discuţiile pe care le purtăm cu privire la o Europă mai unită în ceea ce priveşte problemele din Afganistan, bazate atât pe prezenţa militară pe care o are Uniunea Europeană în zonă, cât şi pe susţinerea crescută acordată societăţii civile şi procesului democratic de constituire a statului. În acest moment, se poartă discuţii intense cu privire la modul în care putem susţine alegerile care vor avea loc la 7 noiembrie. Adică foarte curând. Este dificil să stabilim observatorii alegerilor europene într-un răstimp atât de scurt, dar, desigur, ne vom da toată silinţa să facem acest lucru.
Scopul Uniunii Europene pe termen lung, pe care-l susţinem, este să avem o politică comună în domeniul azilului şi migraţiei. Nu vom reuşi aceste lucruri până la sfârşitul anului, în parte deoarece trebuie să aşteptăm mai întâi intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Totuşi, sunt de acord că este un lucru important. Între timp, lucrăm la Programul de la Stockholm şi unul din lucrurile pe care le discutăm cu privire la acesta este reprezentat de problemele legate de migraţie. Acestea sunt, desigur, probleme foarte complexe, care privesc cooperarea cu ţări terţe, comerţul, ajutorul şi posibilitatea de a introduce un cadru astfel încât să putem să avem şi o imigraţie legală în Europa. Acestea privesc, de asemenea, solidaritatea şi sistemele de primire. Comisia va prezenta un raport referitor la progresele înregistrate în această privinţă. Vom lua decizii suplimentare în decembrie.
Dle van Baalen, problema Protocolului de la Ankara este importantă. Le spunem adesea prietenilor noştri turci că trebuie să ratifice şi să pună în aplicare Protocolul de la Ankara. Această problemă nu va fi discutată la acest summit, ci vom discuta despre extindere mai târziu, în toamnă, iar o posibilă decizie se va lua în luna decembrie. Prin urmare, voi reveni cu siguranţă asupra acestei probleme din nou.
În ceea ce priveşte numărul comisarilor, Consiliul European a decis, desigur, că fiecare stat trebuie să aibă un comisar. În conformitate cu prezentul tratat, ar fi posibil să schimbăm acest lucru în 2014. De îndată ce tratatul va intra în vigoare, vom avea tot timpul să revizuim orice modificare juridică care poate fi necesară pentru a garanta că fiecare stat îşi poate păstra comisarul şi chiar vom face acest lucru. Suntem în discuţii cu diferitele organisme juridice pentru a vedea dacă vor fi necesare amendamente suplimentare la tratat sau dacă este suficient ca Consiliul European să decidă aceste lucruri în unanimitate.
Aceleaşi lucruri se aplică cu privire la cei 18 deputaţi europeni suplimentari. De îndată ce tratatul va intra în vigoare, vom începe preparativele în această direcţie. Un anumit număr de state a făcut deja pregătiri pentru a putea să-şi trimită membrii respectivi aici cât mai repede. Dle Audy, sistemul naţional de votare este puţin mai complicat în unele state. De aceea, se poate să dureze ceva timp. Sper că pregătirile vor fi demarate cât mai curând posibil. Sunt foarte mulţumită că Parlamentul European le-a permis acestor membri să fie observatori în timp ce aşteaptă să devină în mod formal deputaţi europeni. Împreună cu următoarea Preşedinţie spaniolă, vom depune toate eforturile pentru a ne asigura că aceste lucruri se desfăşoară cât mai rapid şi mai uşor posibil.
În final, aş dori să-mi exprim mulţumirile, nu numai pentru această dezbatere, ci şi pentru susţinerea extrem de puternică pe care acest Parlament i-o acordă Preşedinţiei cu privire la problema climatică. Vom depune toate eforturile pentru a face posibilă luarea de decizii cu privire la finanţarea europeană în cadrul reuniunii Consiliului European, pe baza atât a contribuţiei europene cât şi a propriei noastre contribuţii cu privire la ţările în curs de dezvoltare, permiţându-ne astfel să trimitem un semnal puternic şi să le oferim negocierilor internaţionale un impuls pentru a le face cât mai fructuoase cu putinţă la Copenhaga. Sarcina cea mai serioasă şi mai importantă cu care se va confrunta generaţia noastră va fi aceea de a întreprinde paşii adecvaţi şi concreţi pentru a combate încălzirea globală şi pentru a stabili o reglementare globală. Sunt foarte recunoscătoare pentru susţinerea şi angajamentul pe care Parlamentul European l-a arătat în această privinţă.
Margot Wallström
vicepreşedintă a Comisiei. - Dle preşedinte, mai întâi de toate, vă mulţumesc foarte mult pentru această dezbatere aprinsă şi interesantă. Este foarte tangibil aici, în acest Parlament şi în această dezbatere, faptul că se înţelege pe deplin urgenţa punerii în aplicare a Tratatului de la Lisabona. După cum veţi putea înţelege, Comisia, ca şi Parlamentul, aşteaptă cu nerăbdare intrarea în vigoare a tratatului.
ştim cu toţii că procesul politic de aprobare a fost acum finalizat în toate statele membre. Este, desigur, responsabilitatea fiecărui stat membru să finalizeze procesul de ratificare şi, făcând aceasta, acestea vor trebui să-şi respecte procedurile interne, însă este, de asemenea, clar că niciun stat membru individual nu acţionează în gol. Deciziile sau întârzierile lor vor avea un impact asupra tuturor.
Desigur, sperăm că Republica Cehă se va afla foarte curând în postura de a ratifica tratatul. Aş dori, de asemenea, să le reamintesc tuturor celor de aici aspecte referitoare la cooperarea loială care este unul din principiile şi caracteristicile principale ale Uniunii Europene. Cred că este de o importanţă crucială că statele membre pot avea încredere reciprocă cu privire la angajamentele asumate.
Aş dori, de asemenea, să comentez asupra faptului că mulţi dintre deputaţii europeni prezenţi aici au făcut o diferenţă sau o diviziune între realitate - cu şomajul şi criza economică - pe de o parte, şi textul Tratatului de la Lisabona, pe de altă parte, însă, desigur, ideea de ansamblu este că textul Tratatului de la Lisabona există pentru a se confrunta cu contextul şi astfel vom fi mai bine înzestraţi pentru a lua decizii eficiente cu privire la politica în domeniul imigraţiei sau al azilului, securitatea energetică etc. Aceasta este ideea de ansamblu şi trebuie să facem o legătură între acestea în loc să le separăm, însă sperăm că vom ajunge într-un final la sfârşitul acestei eterne dezbateri privind problemele instituţionale şi vom putea să utilizăm aceste noi instrumente eficiente.
Comisia lucrează în mod activ la pregătirea punerii în aplicare atunci când tratatul va intra în vigoare. Ştiu că în această după-amiază veţi avea o dezbatere specifică cu privire la Serviciul pentru acţiune externă. Prin urmare, nu este acesta momentul în care să putem intra într-o discuţie pe tema respectivă. Însă pot spune că ne confruntăm cu o provocare reală aici.
Este o provocare să adunăm în acelaşi loc diferiţii participanţi din sfera relaţiilor externe, iar scopul de ansamblu trebuie să fie ajungerea la o sinergie diplomatică. Este necesar un anumit grad de gândire creativă, respectându-se în acelaşi timp echilibrul interinstituţional.
Avem nevoie ca serviciul să fie pe deplin răspunzător în faţa acestui Plen - în faţa Parlamentului European. Cred cu tărie că instituirea Serviciului pentru acţiune externă poate fi un real succes dacă Consiliul, Parlamentul şi Comisia vor conlucra îndeaproape. Trebuie, de asemenea, să respectăm faptul că Înaltul Reprezentant şi vicepreşedintele Comisiei trebuie să facă o propunere de comun acord cu Comisia.
În ceea ce priveşte un alt aspect important, Iniţiativa cetăţenilor Europei, Comisia intenţionează să lanseze o Carte verde la mijlocul lui noiembrie. Intenţionăm să ne consultăm la scară largă cu cetăţenii, cu societatea civilă şi cu toţi participanţii pentru a lansa propunerile legislative foarte curând după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona.
Consecinţele crizei economice şi financiare vor apărea cu prioritate pe agenda Consiliului. De mai multe ori s-a evocat această temă în timpul dezbaterii. Sunt de acord cu cei care au spus că nu e loc de complezenţă. Este adevărat că politicile de răspuns la criză încep să dea roade - pieţele financiare încep să se consolideze, iar încrederea se îmbunătăţeşte - însă suntem departe de o revenire completă şi consecinţele şomajului sunt şi vor rămâne foarte grave. Trebuie ca eforturile politice să continue pentru a susţine politicile active din domeniul pieţei forţei de muncă.
Desigur, Comisia - şi afirm acest lucru ca răspuns la unele dintre întrebările adresate în timpul dezbaterii - îşi susţine propunerea de buget. Sperăm ca Parlamentul să ne confirme ambiţiile prin votul dvs. După cum a spus ieri preşedintele Barroso în prima oră de întrebări, ceea ce s-a făcut până în acest moment nu este suficient.
Situaţia şomajului este de aşa natură încât trebuie să facem mai multe atât la nivel european, cât şi la nivel naţional. Şomajul este prima noastră preocupare astăzi şi sperăm să putem conta pe faptul că Parlamentul European îşi va continua munca în această direcţie şi, de asemenea, că va pune presiune asupra Consiliului, pentru aprobarea propunerii noastre de facilitare a gestionării fondurilor structurale, deoarece aceste lucruri vor fi de un real ajutor.
Un alt punct adus în discuţie a fost în legătură cu povara administrativă. Joia aceasta, Comisia va adopta un comunicat care oferă o viziune amplă, de durată, cu privire la reducerea poverii administrative. Acest comunicat va evidenţia ceea ce s-a realizat până în acest moment şi ce mai rămâne încă de făcut. Comunicatul se bazează şi pe munca foarte importantă depusă de Grupul Stoiber. În conformitate cu acest raport particular, imaginea este foarte pozitivă, iar propunerea cu privire la modul de abordare a reducerii poverii administrative se află pe masa de discuţii. Din nefericire, majoritatea acestor propuneri sunt pendinte la Consiliu, astfel încât sperăm din nou că Parlamentul European ne va ajuta să punem presiune asupra statelor membre pentru a continua în această direcţie.
Aş dori, de asemenea, să spun câte ceva despre supravegherea pieţei financiare, lucru care a apărut în mod regulat pe agenda Comisiei în ultimele luni. La nivelul UE trebuie creat un cadru de supraveghere complet nou şi suntem bucuroşi să observăm că s-au înregistrat unele progrese. Există un acord extins în cadrul Consiliului cu privire la propunerea Comisiei asupra Consiliului de risc sistemic pentru supravegherea macroprudenţială. Sperăm ca Parlamentul să ne ofere susţinerea sa. Este nevoie de mult mai multe eforturi atunci când vorbim despre autorităţile de supraveghere microprudenţială şi, din nou, ne bazăm pe voinţa atât a Consiliului cât şi a Parlamentului pentru a ajunge la o soluţie ambiţioasă şi eficace, cât mai curând posibil.
În final, permiteţi-mi să vorbesc şi despre tema care ocupă una din poziţiile fruntaşe pe agenda Preşedinţiei suedeze, şi anume schimbările climatice, deoarece nu mai avem decât câteva săptămâni înainte de conferinţa de la Copenhaga. Cred că unii dintre dvs. au atins deja acest aspect care va reprezenta problema de bază care va determina succesul sau eşecul. Aş numi acest lucru justiţie climatică, deoarece priveşte relaţia dintre ţările în curs de dezvoltare şi cele dezvoltate, precum şi voinţa de a prezenta o propunere credibilă pentru finanţarea măsurilor de contracarare şi adaptare, şi modul în care ne arătăm disponibilitatea de a deschide drumul.
Comisia - singurul organism care a făcut acest lucru - a prezentat o propunere de finanţare. A fost criticată de mulţi ca insuficientă. Sunt sigură că nu va fi suficientă, însă nu este decât un prim pas şi să sperăm că acest lucru îi va determina şi pe alţii să contribuie cu propriile lor eforturi şi să prezinte ceva concret, pe baza căruia să putem negocia la Copenhaga. Desigur, vom continua să fim activi şi nu ne vom diminua ambiţiile, în schimb vom încuraja toate celelalte părţi şi toţi ceilalţi parteneri să-şi asume rolul în totalitate şi să ia loc la masa de negocieri - inclusiv Statele Unite, pentru prima dată - astfel încât să putem oferi un răspuns tuturor preocupărilor cetăţenilor.
Vă pot asigura că nu avem nicio intenţie de a ne diminua ambiţiile, ci dimpotrivă ne vom asigura că lucrăm în mod proactiv pentru a ajunge la o înţelegere pozitivă la Copenhaga.
Preşedinte
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Gerard Batten  
în scris. - Sunt speculaţii aprinse că Tony Blair ar putea fi numit primul preşedinte al Uniunii Europene în conformitate cu Tratatul de la Lisabona/Constituţia europeană. Aproape treizeci şi opt de mii de oameni au semnat o petiţie la nivel european prin care se opun preşedinţiei dumnealui. Este uşor de înţeles de ce. În calitate de prim-ministru al Marii Britanii, dl Blair s-a dovedit a fi un mincinos şi un fantezist. Dintr-un salariu de prim-ministru relativ modest, a reuşit în mod misterios să devină multimilionar. În scandalul privitor la cheltuielile membrilor Parlamentului care a Camera Comunelor, numai înregistrările cheltuielilor unui singur membru al Parlamentului au dispărut ca prin minune. Este vorba despre cele ale dlui Blair. Împărtăşesc repulsia celor care s-au opus preşedinţiei dlui Blair. Dar cine oare ar fi un candidat la preşedinţie mai bun decât dl Blair, pentru această Uniune fondată numai pe înşelătorie, minciuni şi corupţie? Dl Blair a adus Marea Britanie în pragul ruinei. Ar putea face acelaşi lucru pentru UE: UE şi Tony Blair se merită unul pe celălalt.
Ivo Belet  
Dle preşedinte, presupunem că agenda viitorului Consiliu European va include şi criza economică, mai ales situaţia companiei Opel. Achiziţia Opel şi masivul ajutor naţional de stat care a fost promis în această direcţie reprezintă mai mult decât un precedent pentru Europa; este vorba despre credibilitatea Comisiei Europene, care trebuie să se asigure că nu se acordă niciun ajutor de stat ilegal. Este inacceptabil ca uzinele sănătoase şi profitabile să fie închise deoarece statul membru în care sunt situate nu poate produce suficient de mult ajutor de stat ca alte state membre mai mari şi mai puternice.
Trebuie să învăţăm o lecţie din afacerea Opel: nu este încă prea târziu să lansăm o strategie europeană coordonată pentru sectorul automobilelor. CARS 21 a fost şi rămâne un plan demn de laudă, însă este departe de a fi suficient. Europa trebuie să elaboreze un plan viguros pentru viitor, care să accelereze drastic dezvoltarea maşinii electrice durabile. Pentru a face acest lucru, trebuie să-i convocăm la o masă rotundă pe producătorii auto europeni şi să ne concentrăm resursele din cadrul celui de-al şaptelea program cadru pe această problemă. A venit vremea să ieşim din poziţia defensivă şi să le transmitem tuturor lucrătorilor din cea mai mare industrie europeană un semnal pozitiv.
Maria Da Graça Carvalho  
Unul dintre obiectivele primare ale viitorului Consiliu European va fi să se asigure succesul Conferinţei NU cu privire la schimbările climatice, care va avea loc la Copenhaga în luna decembrie.
Concluziile Consiliului cu privire la poziţia UE din cadrul conferinţei de la Copenhaga sunt fundamentale pentru a ne asigura că UE se exprimă într-un singur glas. Este important să păstrăm o poziţie ambiţioasă în timpul negocierilor. UE ar trebui să demonstreze că este unită şi să dea un exemplu de spirit de conducător, mai ales ajutând ţările în curs de dezvoltare, care se vor confrunta cu costuri de aproximativ 100 de miliarde de euro anual începând cu 2020 pentru a se adapta la impactul schimbărilor climatice şi pentru a-şi reduce emisiile.
Crearea structurii pentru un sistem de finanţare dedicat ţărilor în curs de dezvoltare, mai ales celor mai puţin dezvoltate, este de o importanţă extremă, alături de definirea surselor şi sumelor acestor finanţări, pentru a se asigura ajungerea la un acord la Copenhaga.
Acest acord va permite intrarea în vigoare a unui protocol, care va înlocui Protocolul de la Kyoto începând cu 1 ianuarie 2013 şi va asigura o reducere efectivă a emisiilor de gaze de seră, permiţându-i industriei europene să rămână competitivă pe pieţele globale.
András Gyürk
Sperăm ca, cel mai târziu până la sesiunea finală din octombrie a Consiliului European, obstacolele finale care au împiedicat intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona să dispară. Acest acord poate, în multe privinţe, să inspire Uniunea Europeană să aibă un proces mai eficient de luare a deciziilor. Aş dori să subliniez un exemplu: securitatea energetică. Un semn de progres este acela că, spre deosebire de situaţia existentă până în acest moment, politica energetică beneficiază de o secţiune separată într-un Tratat CE. Pe baza evenimentelor din ultimii ani, cred că noul capitol va trasa liniile directoare ale politicii energetice a UE. Obiectivele care vor fi susţinute includ dezvoltarea eficienţei energetice, promovarea utilizării surselor regenerabile şi interconexiunea reţelelor. În calitate de deputat european din partea unui stat membru nou, sunt deosebit de bucuros că conceptul de solidaritate apare în noul capitol dedicat energiei. Totuşi, Tratatul de la Lisabona nu ne prezintă în niciun fel - cel puţin în ceea ce priveşte politica energetică - o soluţie de-a gata. Includerea noului capitol are mai degrabă rolul unui avertisment: Europa trebuie să întreprindă de urgenţă paşii necesari în vederea reducerii dependenţei sale şi a promovării viziunilor sale privind mediul înconjurător.
Tratatul de la Lisabona în sine nu oferă nicio garanţie, ci doar o ocazie. Aceasta este o ocazie acordată statelor membre pentru a consolida fundaţiile unei politici energetice europene comune, rămânând în tot acest timp conştiente de propriile lor interese. Dezvoltarea unor căi alternative de aprovizionare, interconectarea reţelelor sau chiar o măsură de protecţie împotriva achiziţiilor externe nu pot fi concepute pe viitor fără un grad adecvat de voinţă politică şi cooperare din partea statelor membre.
Iosif Matula  
în scris. - Efectele aprobării Tratatului de la Lisabona în Irlanda se răsfrâng asupra întregului continent european. Scopul acestui tratat este, evident, simplificarea procesului de luare a deciziilor după extinderea Uniunii către est. În acest context, semnalul dat de către partenerii noştri irlandezi este unul al solidarităţii cetăţenilor europeni. Discutam, astfel, de unul dintre ultimele Consilii Europene ce se desfăşoară sub preşedinţia rotativa a Uniunii, fapt cu atât mai semnificativ, cu cât trebuie realizată selecţia titularilor pentru posturile de prim rang ce vor fi deţinute în anii care vor veni. E o problema care a suscitat vii dezbateri, antrenând sensibilităţi politice nenumărate. Din punctul meu de vedere, avem de a face cu o chestiune unde principiile clare trebuie să primeze în defavoarea unor orgolii de moment. Avem datoria să oferim Uniunii coerenţă, eficienţă, perspectivă pe termen lung, dezvoltare echilibrată a tuturor regiunilor, pentru a putea face faţă provocărilor de pe scena politică internaţională, fie că vorbim de criza economică, de schimbările climatice, de identitatea noastră comună, etc. Iar Uniunea nu va căpăta forţa pe care o merită, decât în momentul în care vom avea un mesaj sincronizat la nivel internaţional, în momentul în care vom fi identificabili ca o structură ce acţionează unitar.
(Şedinţa a fost suspendată pentru câteva minute)
