EMU@10 - EMU10 - Ekonominės ir pinigų sąjungos pirmasis dešimtmetis (Komisijos pranešimas) (diskusija)
Pirmininkas
Kitas darbotvarkės punktas - Komisijos pranešimas dėl Ekonominės ir pinigų sąjungos pirmojo dešimtmečio.
Joaquín Almunia
Labai ačiū, pone Pirmininke. Ponai ir ponios, mes švenčiame 1998 m. gegužės 1 - 3 d. Europos Vadovų Tarybos susitikime priimto istorinio sprendimo įvesti eurą ir pradėti trečiąjį Ekonominės ir pinigų sąjungos etapą dešimtąsias metines.
Šis sprendimas pakeitEuropos Sąjungos vystymąsi per paskutiniuosius dešimt metų. Šiandien ir Sąjungoje, ir už jos ribų euras, kuriuo kasdien naudojasi 320 milijonų Europos piliečių, laikomas Europos integracijos simboliu.
Komisija manė, kad šios svarbios politinės iniciatyvos pirmojo dešimtmečio pabaiga ir viso ekonominio ciklo pabaiga yra tinkamas laikas kritiškai įvertinti ir apmąstyti iššūkius, su kuriais ateinančiais metais susidurs Ekonominir pinigų sąjunga.
Tai ir yra Komisijos pranešimo, kurį kaip tik šį rytą priėmKomisiją ir kurį turiu garbės pristatyti, tikslas.
Pranešimas pagrįstas išsamia Komisijos Ekonomikos ir finansinių reikalų generalinio direktorato ataskaita, kurioje pateikiama išsami Ekonominės ir pinigų sąjungos veiklos ir euro poveikio paskutiniais dešimt metų analizbei nagrinėjamos ateities perspektyvos.
Euro pirmąjį jo gyvavimo dešimtmetį įvertinimo išvada negalėtų būti aiškesnė: euras neabejotinai yra ekonominir politinsėkmė.
Euras padėjo europiečiams užtikrinti didesnį makroekonominį stabilumą, žemesnes palūkanų normas ir žymiai nuosaikesnį kainų augimą nei ankstesniais dešimtmečiais, nepaisant šiuo metu išaugusios infliacijos.
Dėl euro Europos Sąjunga - ir ypač 15 euro zonos šalių - tapo labiausiai ekonominiu požiūriu integruota zona, kuri pasižymi intensyvesne prekyba, didesnėmis galimybėmis, didesniu užimtumu ir veiksmingiau veikiančiomis rinkomis.
Dėl euro mūsų ekonomika tapo saugesnnuo išorės veiksnių ir tampa reikšmingesnbei įtakingesnpasaulio rinkose.
Visa tai leido pasiekti apčiuopiamos naudos, jums leidus paminėsiu, kad svarbiausiais pasiekimas - per pastaruosius dešimt metų euro zonoje buvo sukurta 16 milijonų darbo vietų.
Euras sustiprino Europą. Ji geriau gali atsispirti tokiems neramumams ir krizėms, kurias išgyvenome per pastaruosius kelis mėnesius, be to, euras užtikrina tvirtesnį pagrindą siekiant skatinti augimą ir mūsų socialinės apsaugos modelį ateityje.
Vis dėlto, nors dėl euro reikšmės neabejojama, tai nereiškia, kad buvo įgyvendintos visos mūsų prieš dešimt metų su bendra valiuta sietos viltys.
Pirma, ekonomikos augimas per pastarąjį dešimtmetį buvo lėtesnis negu tikėtasi.
Antra, tarp šalių ekonomikų vis dar tebėra skirtumų dėl nepakankamų paskatų įvykdyti visas reikalingas struktūrines reformas.
Trečia, mes euro zonoje dar nesame suformavę tvirtos, vienodos laikysenos, kuri leistų mums pasaulio mastu daryti įtaką, atitinkančią mūsų šalių ekonomikų dydį ir svarbą bei euro svarbą.
Galiausiai, euro - valiutos, kuri glaudžiai susijusi su Europos Sąjungos įvaizdžiu - įvaizdis visuomenėje neatspindi realios euro teikiamos naudos.
Šis įvertinimas teikia medžiagos apmąstymams, ir mums atrodo, kad reikia dar labai daug nuveikti.
Mes taip pat turime atsižvelgti į naujus šiuo metu iškilusius iššūkius, susijusius su Europos Sąjungos plėtra, socialinių, ekonominių ir technologinių pokyčių spartėjimu, išsamios analizės reikalaujančiomis tendencijomis, pvz., visiškos globalizacijos, gyventojų senėjimo ir klimato kaitos. Mes turime numatyti principus ir viziją, kurie paskatintų Ekonominę ir pinigų sąjungą dirbti dar geriau.
Akivaizdu, kad prieš 20 metų, kai buvo sprendžiama, kas turi būti įtraukta į Mastrichto sutartį, arba prieš 10 metų, kai buvo priimtas sprendimas pradėti trečiąjį Ekonominės ir pinigų sąjungos etapą, buvo sunku numatyti naujas šiandieninio mūsų gyvenimo sąlygas.
Dabar mes turime dirbti remdamiesi šiais kriterijais, kad sustiprintume Ekonominę ir pinigų sąjungą, t.y. siekti, kad ji būtų veiksmingesnir tinkamiau formuotų savo įvaizdį pasaulyje.
Taigi šį rytą priimtame pranešime Komisija ne tik nori kruopščiai įvertinti praeitį, bet ir pasiūlyti pradėti diskusiją, kas turėtų būti daroma geriau ateityje. Šios diskusijos pradžioje siūlome trijų punktų darbotvarkę.
Pirmasis susijęs su Sąjungos vidaus funkcionavimu. Šiuo metu Sąjungos ūkių tarpusavio priklausomybyra didesnnei kada nors anksčiau. Mes turime tai suprasti ir visos Ekonominės ir pinigų sąjungos bei ypač kiekvienos valstybės narės interesų labui siekti užtikrinti geresnį tikros ekonominės politikos koordinavimą. Kaip galėtume tai padaryti? Mes turime sustiprinti Stabilumo ir augimo pakte (SAP) numatytą biudžeto būklės priežiūrą, t.y. ją gilinti, kad būtų užtikrinta viešųjų finansų kokybir jų ilgalaikis tvarumas, išplėsti priežiūros tikslą taip, kad jis apimtų ne vien biudžeto, bet ir makroekonominius aspektus, ir įtvirtinti glaudesnį ryšį tarp biudžeto būklės priežiūros ir struktūrinių reformų plėtros.
Antrasis punktas yra išorės darbai. Visų mūsų džiaugsmui euras per labai trumpą laiką tapo antrąja referencine pasauline valiuta. Vis dėlto nėra jokios prasmės akcentuoti dominuojančios euro padėties pasaulio rinkose, kol atsisakoma veikti bendrai tokiu būdu, kuris atitiktų šį statusą. Tarptautinėse rinkose euro padėtis teikia neabejotiną naudą, pvz., geresnę apsaugą nuo išorės veiksnių. Pastarąjį dešimtmetį buvo kritinių laikotarpių, kurių metu buvo patikrintas šis apsauginis vaidmuo. Tačiau euro statusas taip pat susijęs su atsakomybe bei pavojais. Europa privalo prisiimti visą atsakomybę už tai, kad būtų pasiektas didesnis pasaulio ekonomikos stabilumas. Norint tai įgyvendinti, reikia parengti strategiją, atitinkančią euro zonos interesus ir nuosekliai ją saugančią išorėje, nėra abejonių, kad geriausias būdas tokiam nuoseklumui užtikrinti yra vienodas euro propagavimas užsienyje. Nors žinau, kad sunku tai pasiekti per trumpą laiką, tačiau atsižvelgdamas į susijusius interesus norėčiau pasakyti Parlamentui - ir žinau, kad Parlamentas man pritars - jog tai yra būtina.
Galiausiai, trečiasis mūsų ateities darbotvarkės punktas yra Ekonominės ir pinigų sąjungos valdymo gerinimas. Šios sąjungos valdomos institucijos ir priemonės yra tinkamos, ypač jei atsižvelgsime į Lisabonos sutartimi įvedamus patobulinimus. Dabar problema yra ne keisti priemones, bet jas panaudoti, ir panaudoti iki galo. Geresnio euro zonos valdymo imsis Taryba (EKOFIN), kuri yra įsitraukusi į Ekonominę ir pinigų sąjungą liečiančių klausimų sprendimą, geresnis valdymas bus pradėtas stiprinant euro zonos valstybių darbotvarkę ir diskusijas ir ypač mano jau minėtą ekonomikos politikos koordinavimą, taip pat jis bus pradėtas dar glaudesniu Komisijos ir Parlamento bei euro zonos valstybių ir Parlamento dialogu.
Be to, ateinančiais metais greičiausiai išaugs euro zoną sudarančių valstybių grupė, o ne pati Taryba (EKOFIN).
Kaip tik šį rytą Komisija priėmKonvergencijos ataskaitą, kurioje ruošiamas kelias Slovakijos prisijungimui prie euro zonos 2009 m. sausio 1 d. Ateinančiomis savaitėmis turėsiu progos dalyvauti su jumis specialioje diskusijoje dėl šios ataskaitos ir pasiūlymų.
Taip pat visoms mūsų institucijoms turėtų rūpėti bendravimo su visuomene klausimai, susiję su Ekonomine ir pinigų sąjunga, - piliečiai turi turėti tokį supratimą apie eurą, kuris atitiktų realią euro teikiamą naudą.
P. Pirmininke, aš artėju prie pabaigos. Mes svarstome ypatingos svarbos klausimą, kuris vertas šios diskusijos. Aišku, negaliu paaiškinti visų pranešime ir ataskaitoje išdėstytų detalių, bet jūs galite būti tikri, kad esu tikrai pasirengęs jas aptarti ateinančiais mėnesiais.
Kaip jau sakiau, Komisijos tikslas yra siekti tvirto politinio susitarimo dėl žingsnių, kurių reikia imtis, siekiant užtikrinti, kad Ekonominir pinigų sąjunga galėtų kovoti su didžiuliais mums iškilusiais iššūkiais. Mes manome, kad dėmesys šiandien pradedamoje diskusijoje visų pirma turi būti skirtas šiems klausimams.
Tie, kas parengMastrichto sutartį ir prieš 10 metų priėmsprendimą sukurti Ekonominę ir pinigų sąjungą, sugebėjo sukurti priemonę, suteikusią mums apsaugą ir davusią naudos. Sunkiausia jau atlikta: euras yra realybir sėkmė. Taigi galime su pasitikėjimu ir optimizmu pradėti naują etapą, bet tą daryti turėtume su tokiu pat ryžtu ir suvokimu, kad tai, kas naudinga Ekonominei ir pinigų sąjungai, yra naudinga ir visai Europos Sąjungai, visoms jos valstybėms narėms ir visiems jos piliečiams. Dėkoju, p. Pirmininke.
Pirmininkas
Ačiū, pone Komisijos nary. Noriu jums padėkoti už atsakomybę ir tvirtą įsipareigojimą.
Werner Langen
Pone Pirmininke, norėčiau pasveikinti Komisijos narį J. Almunia, turėjusį drąsos euro zonos 10-ojo jubiliejaus proga pateikti siūlymus dėl patobulinimo. Mes kruopščiai išnagrinėsime šiuos pasiūlymus, bet, sprendžiant iš to, ką sužinojome iki šiol, galiu pasakyti, kad mūsų frakcija iš esmės pritars. Mes norime pagerinti padėtį, bet nenorime to, ko siekia Europos Parlamento socialistų frakcija, kuri nori įvesti tam tikrą ekonomikos valdymo tipą. Šiuo klausimu mes visiškai jums pritariame.
Tačiau euro dešimtmetis reiškia, kad atėjo laikas kritiškai įvertinti tai, kas įvyko per dešimt metų. Mes pamatėme, kad euras buvo didžiulsėkmė. Niekas nenumatė, kad šiandien, praėjus 10 metų po politinio sprendimo, euras taps antrąja svarbiausia pasaulyje rezervine valiuta. Jūs paminėjote darbo vietas, nedidelius infliacijos tempus, ekonomikų konvergenciją, t.y. pasiekimus, kurie leido eurui tapti Europos stabilumo pagrindu globalizacijos amžiuje. Kai pamąstome, kodėl neblogai susidorojame su aukštomis prekių ir energijos kainomis, į šį klausimą euras yra puikus atsakymas.
Nepaisant to, kad dideldalis Europos Sąjungos ir euro zonos piliečių nusiteikę skeptiškai, esu visiškai įsitikinęs, kad tuo metu laikantis griežtų sąlygų įvesti eurą buvo teisinga. Kadangi, kaip matome, šiuo metu padėtis keičiasi, mes, pone Komisijos nary, palaikome jus, ir, atsigręždamas į praeitį galiu tik pasakyti, kad jūs priėmėte drąsų sprendimą. Kai prisimenu Lietuvą, kai dabar žvelgiu į Slovakiją, klausiu savęs, ar dar tebeturime tiek pat drąsos. Nors Slovakija gali formaliai įvykdyti kriterijus, atsižvelgiant į dabartinę konvergenciją ir nusistovėjusius infliacijos tempus abejotina, ar šalis galės išlaikyti tokią padėtį. Mes turėsime apsvarstyti šį klausimą. Europos centrinis bankas savo parengiamosiose pastabose išreišknuogąstavimus. Deja, Komisijos sprendime šiandien tai nepaminėta. Galbūt mums tikrai reikia apie tai pasikalbėti.
Šiuo metu procedūra yra tokia: jūs pasiūlote prisijungimą prie euro zonos, konsultuojamasi su mumis ir kartu su Taryba, taip pat valstybių ar vyriausybių vadovais, o tada Ekonomikos ir finansų taryba turi priimti sprendimą. Tokiu būdu mes šiuo metu neturime galimybės atidėti arba atmesti tokį prisijungimą. Tačiau aš esu susirūpinęs, kad šiuo metu sukurtos sąlygos priimti vidutinio dydžio šalį, turinčią reikšmingą pramonės infrastruktūrą, ir kad vėliau, kai norės prisijungti didesnės šalys, būtų daromos nuolaidos, kurių mes nebegalėtume pateisinti.
Tai yra mums susirūpinimą keliantis klausimas. Mes išsakome būgštavimus dėl šio besąlygiško prisijungimo, net ir išreiškus nerimą Europos centriniam bankui. Mes neturime pamiršti, kad dabartinis euro, kaip pasaulinės valiutos, stiprumas yra taip pat ir silpno dolerio padarinys. Tai nėra vien jo paties stiprumas. Prisimindamas diskusijas dėl Stabilumo ir augimo pakto reformos galiu tik pasakyti, kad tai - iššūkis valstybėms narėms. Tai jūs jau minėjote savo trijų punktų darbotvarkėje: iš valstybių narių reikalaujama vykdyti sąlygas, kurias jos pačios pasirašė.
Susirūpinimą man kelia tai, kad baigėte procesus dėl deficito prieš Italiją ir kitas šalis. Nors turimi duomenys tam neprieštarauja, į raidą Prancūzijoje, Italijoje, o po kelių metų ir Ispanijoje žiūriu su dideliu nerimu. Šio dešimtmečio pradžioje pagrindinis pažeidėjas buvo Vokietija. Dabar vokiečiai vėl valdo padėtį, tačiau euro stabilumas priklauso nuo didesniųjų valstybių narių solidarumo ir patikimumo. Taigi kreipiuosi į jus, pone Komisijos nary,: nepasiduokite šitiems ypatingiems pageidavimams. Užtikrinkite, kad, vykdant reformas, dėmesys būtų telkiamas ne į atstovavimą išorėje, ne į tai, "kas atstovauja kam ir kur", o vidinį stabilumą euro zonoje. Tai reiškia, kad turi būti įvykdytos sąlygos ir pabrėžiamas kainų stabilumas. Tada mes visi po 20 metų galėsime pasakyti, kad euras yra stabilios Europos padėties pasaulyje pagrindas ir Europos klestėjimo bei pažangos pamatas.
Pervenche Berès
PSE frakcijos vardu. - (FR) Pone Pirmininke, Komisijos nariai, ačiū už šį pranešimą, už šią progą įvertinti padėtį ir apsvarstyti, ką reikės veikti rytoj.
Niekas neabejoja, kad euras yra sėkmė. Euras mus apsaugojo. Kokioje padėtyje esant šiandieninio pasaulio neramumams būtų atsidūrusios mūsų finansų rinkos, mūsų valiutos, jei nebūtume turėję euro? Tačiau ši sėkmsusijusi su tam tikromis sąlygomis. Ji reiškia, kad mes turime būti dar drąsesni, nes esame ne vien tik piniginsąjunga, mums tenka ypatinga atsakomybė.
Taip, euras yra sėkmė, tačiau jis atskleidir tam tikras mūsų silpnybes. Mes dažnai geriau ginamės, o ne puolame. Dažnai veikiame protingai iškilus diskutuotiniems klausimams, kai Stabilumo paktas tai leidžia daryti, bet prireikus, kad būtų įgyvendintas pats geriausias sumanymas ir kad būtų kuo labiau pagerintos bendros valiutos suteikiamos galimybės, dažnai pasirodome nekaip.
Tai taikoma tam, kas vyksta ES viduje. Kodėl mes nepanaudojame savo valiutos pagerinti mūsų gebėjimams įgyvendinti Lisabonos strategiją? Kodėl nepanaudojame savo valiutos mūsų pačių užsibrėžtų tikslų energetikos ir aplinkosaugos srityse įgyvendinimui? Dėl veiklos už ES ribų, apie kurią jūs kalbėjote, - aš sutinku su jūsų vertinimu.
Jūs pasiūlėte mechanizmus, kaip gerinti daugiašalę priežiūrą, ir esate neabejotinai teisus, bet tai pagrįsta dviem prielaidomis. Pirmoji - ilgalaikis pirmininkavimas Eurogrupei (pirmininkas J.-C. Juncker) pagerino šios institucijos veiklos metodus. Antroji - Europos centrinio banko nepriklausomybyra nesvarstytina ir negali būti užginčyta. Remdamiesi šiomis dviem prielaidomis, vis dar turime nemažai nuveikti, ir aš tikiuosi, kad jūs, pone Komisijos nary, atkursite tam tikrą pusiausvyrą Ekonominėje ir pinigų sąjungoje, kurioje iki šiol ta pusiausvyra neužtikrina. Kaip žinome, jos ekonominę pusę reikia tuoj pat gerinti, ir mes turime nuspręsti, kaip ji turėtų būti reformuojama, kad būtų žengiama į priekį.
Šiandien turime spręsti klausimus, kuriuos kėlėme iš pat pradžių, nors padėtis akivaizdžiai kitokia. Mes turime žvelgti į šią situaciją nepamiršdami dviejų pagrindinių dalykų. Pirmasis, aišku, yra dabartinkrizė, išplitusi iš Jungtinių Amerikos Valstijų ir rodanti, kad mes pasiekėme antrąjį globalizacijos etapą, kai auga infliacija, ir kuriam būdinga, jog euro kursas dolerio atžvilgiu yra nepalankus mūsų eksportui - net jei tai ir turi tam tikrų privalumų - bei kuris pasižymi didžiuliu prekių, naftos ir maisto produktų kainų augimu.
Antras dalykas, į kurį mes turime atsižvelgti šioje situacijoje, yra Lisabonos sutartis, keičianti Eurogupės padėtį ir suteikianti jai naują atsakomybę išorės atstovavimo ir koordinavimo srityse. Mes turime tai suprasti ir tikrai kuo labiau panaudoti šios sutarties teikiamas galimybes.
Pone Komisijos nary, jūs prašėte padėti pasiekti sutarimą. Jeigu jis bus tinkamas, mes pritarsime. Tačiau mes taip pat manome, kad galbūt reikia tai panagrinėti išsamiau, pateikiant konkrečius asiūlymus. Jei teisingai jus supratau, jūs norėtumėte, kad Taryba pateiktų gaires. Puiku! Vis dėlto jūs turite mums pasakyti, kokiomis sąlygomis Europos Parlamentas turės teisę spręsti dėl pasiūlymų, kuriuose bus numatytos euro valdymo gerinimo priemonės, kad šios valiutos potencialas būtų visiškai panaudotas piliečių labui ir kad ateityje mūsų piliečiai palankiau vertintų Europos centrinį banką. Faktas, kad jis tapo institucija, galbūt sudarys galimybę mums vėl pasvarstyti jo narių skyrimo tvarką. Jūs žinote, kad Parlamentas jus palaiko, kad jis yra Komisijos sąjungininkas, tačiau mes norime būti reiklus sąjungininkas. Neklausykite vien tik Tarybos. Nepaisant to, kas parašyta sutartyse, atsižvelkite į bet kokius gerus pasiūlymus, kuriuos gali pateikti ir Parlamentas.
Wolf Klinz
Ponia Pirmininke, pone Komisijos nary, ponai ir ponios, praeityje politiškai nepriklausomos valstybės ne kartą bandkurti bendras pinigines sąjungas. Tokių sąjungų gyvavimo trukmbuvo įvairi, tačiau visos jos galų gale žlugo.
Todėl nieko nuostabaus, kad 8-ajame dešimtmetyje likusioji pasaulio dalis labai kritiškai įvertino Europos sumanymą žengti tokį rizikingą žingsnį. Buvęs Liuksemburgo ministras pirmininkas Pierre Werneris kartu su Valéry Giscard d'Estaingu ir Helmutu Schmidtu, kurie tuo metu buvo finansų ministrai, pateikprojektus, rodančius šią kryptį.
Net ir 10-ojo dešimtmečio pradžioje į ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimą buvo žvelgiama labai kritiškai. Nemažai ekspertų, įskaitant Nobelio premijos laureatus iš Jungtinių Amerikos Valstijų, atmettokią idėją kaip neįvykdomą. Vis dėlto, priešingai, nei tikėtasi, euras pagaliau buvo įvestas - ir tapo sėkme.
Europos pinigų sąjunga iš tikrųjų yra nedidelis politinis stebuklas, unikalus atvejis. Taigi buvusio Komisijos pirmininko W. Hallsteino posakis dar kartą pasirodesąs teisingas: jis pasakė, kad tas, kuris netiki stebuklais klausimais, liečiančiais Europą, nėra realistas.
Vis dėlto euro įvedimą daugelyje šalių žmonės sutiko labai skeptiškai. Jei tuo metu pirmosiose 12 euro zonos valstybių narių būtų buvę surengti referendumai, šiandien euro nebūtų, bent jau ne visose šiose šalyse. Tačiau nuo to laiko piliečių nuomonapie eurą tapo palankesnė. Gal už jį nėra 100 proc. žmonių, bet tikriausiai dauguma. Iš dalies ilgesingi prisiminimai apie senąsias valiutas - markę, guldeną, šilingą ar franką - užleido vietą įsitikinimui, kad euro įvedimas buvo naudingas ir atskiriems piliečiams, ne tik ekonomikai.
Žinoma, tai labiausiai akivaizdu keliaujant: Šengeno erdvėje nebėra pasų kontrolės ir nebereikalingas brangus bei atimantis laiką valiutos keitimas. Dauguma piliečių taip pat suprato, kad mes nepajėgtume taip gerai kovoti su finansine krize, kurią patyrėme, jei nebūtų Europos centrinio banko ir bendros valiutos. Be to, stipri valiuta šiek tiek pristabdžaliavų kainų augimą.
Nepaisant to, dalis piliečių vis dar sieja eurą su neigiama patirtimi. Būtent dėl kainų kilimo kaltdažnai suverčiama teuro ("brangus euras").Vis dėlto faktas yra tai, kad euras tvirtas. Pasirodė, kad tai - stabili valiuta. Infliacijos tempai per pastaruosius 10 metų buvo lėtesni nei ankstesniais 10 metų net ir labai dėmesį į stabilumą kreipiančiose šalyse, pvz., Vokietijoje. Ne tik dėl šio stabilumo euras tampa vis reikšmingesnis tarptautiniu mastu ir dabar yra antroji svarbiausia tarptautinrezervinvaliuta po dolerio.
Už euro stabilumą mes turime būti dėkingi Centriniam bankui, todėl nesuprantama, kodėl nuolat bandoma keisti jo nepriklausomybę. Ypač pirmieji pirmininkai, Wimas Duisenbergas ir Jean-Claude Trichet, atliko labai didelį darbą.
Tačiau ir dabar vienas dalykas yra nepasikeitęs: bendra valiuta be bendros fiskalinės ir ekonominės politikos yra ir išlieka rizikingas dalykas. ES yra iškilę dideli iššūkiai: nuolatinis aukštas nedarbo lygis, demografiniai pokyčiai, migracijos spaudimas, skurdo didėjimas tam tikrose visuomenės grupėse ir didesnkonkurencija vykstant globalizacijai. Euro zona gali įveikti šiuos iššūkius tik jei labiau susivienys valstybių narių politikai, atsakingi už ekonomiką. Euro zonos pirmininko paskyrimas buvo pirmas žingsnis šia kryptimi, tačiau tik pirmas. Reikia tolesnių veiksmų.
Svarbiausia, euro zona turi tapti vieningesnlikusio pasaulio ir tokių organizacijų kaip Tarptautinis Valiutos Fondas bei OECD atžvilgiu.
Alain Lipietz
Verts/ALE frakcijos vardu. - (FR) Ponia Pirmininke, ponios ir ponai, tikiuosi neatimti daugiau laiko nei atėmp. W. Klinzas.
Aš nesiimsiu vėl kalbėti apie tai, kad euras labai naudingas kaip infliacijos stabilizavimo priemonė. Vis dėlto norėčiau padėkoti jums, pone Komisijos nary, ir Komisijai, kad galų gale buvo atsisakyta tabu. Po dešimties metų mums pats laikas apsvarstyti dalykus, kurie nesiseka.
Kaip jūs minėjote, nesėkmyra ta, kad nepasiektas augimas, kurio buvo tikėtasi įvedus eurą. Dar blogiau, Europos Sąjungos valstybėse narėse, nepriklausančiose euro zonai, augimas buvo didesnis nei šios zonos šalyse. Taigi tikra problema yra ta, kaip euro įvedimas susiejamas su Mastrichto susitarimu nustatytais kriterijais.
Kiek suprantu, iškilę trys klausimai. Pirmasis, kurį jūs pabrėžėte, yra poreikis reformuoti euro valdymą koordinuojant biudžeto politiką ir monetarinę politiką. Aišku (ir šiuo klausimu nesutinku su P. Berès), kad nes negalime reikalauti didesnio šių politikos krypčių koordinavimo ir tuo pat metu sakyti, kad Europos centrinis bankas turi išlikti visiškai nepriklausomas. Antraip tai galėtų reikšti, kad biudžeto politika savo ruožtu (t.y., Ecofino taryba) pati taptų nepriklausoma ir nebebūtų demokratiškai atskaitinga. Tai būtų visiškai nepriimtina. Todėl turime apibrėžti sąvoką "nepriklausomas". Nepriklausomas nuo ko? Nuo privačių interesų - taip, bet ne nuo ES biudžeto ir bendros ekonominės politikos.
Antroji problema ta, kad pagal Mastrichto sutartį Taryba atsako už valiutos keitimo kurso politiką, nors valiutos keitimo kurso politikos priemonyra palūkanų norma, o palūkanų normą kontroliuoja Europos centrinis bankas. Todėl turi būti labai aiškiai nurodyta, kad tada, kai sprendžiamas valiutos keitimo kurso klausimas, Europos centrinio banko palūkanų norma turi atitikti Tarybos nustatytą valiutos keitimo kurso politiką.
Trečiasis klausimas - antrinių paskolų rinkos krizprivertmus suprasti, kad būtina skirti keletą paskolų rūšių. Tačiau tai nenumatyta Mastrichto sutartyje. Manau, turi būti labai aiškiai nurodyta, kad paskolos, reikalingos tvariam vystymuisi ir realiai veiklai, skirtai kovai su klimato kaita, turi būti suteikiamos taikant labai mažas palūkanų normas.
Mario Borghezio
UEN frakcijos vardu. - (IT) Ponia Pirmininke, ponios ir ponai, aš manau, kad daugeliu raminančių žodžių labai ilgoje ataskaitoje mėginama atgauti pasitikėjimą, tačiau tik iš dalies: tebėra aišku, kad mums reikėtų tik išklausyti, ką mano mūsų piliečiai apie šį techninį 32 puslapių dokumentą. Mes tik turime pasikalbėti su žmonėmis, namų šeimininkėmis ir pensininkais Europoje - Italijoje, Prancūzijoje ar kitur - kad sužinotume, jog žmonėms sunku sudurti galą su galu.
Mes turime pradėti sutelkdami dėmesį į realias ekonomikos problemas ir į euro bei ECB politikos krypčių poveikį, daromą darbuotojams ir gamintojams, pradedant smulkiomis ir vidutinėmis įmonėmis, kurios priešinasi politikos kryptims, privalančioms parengti konkretų kritinį įvertinimą, ir toks kritinis vertinimas yra reikalingas atsižvelgiant į mūsų piliečių ir valstybių narių ekonominius interesus.
Pavyzdžiui, turiu du pasiūlymus: vienas, skirtas bankams, yra atrankinkreditavimo politika, orientuota į našumą ir kapitalą, taip pat į darbuotojus ir gamintojus. Antrasis būtų išsaugoti ir užtikrinti kooperacijos bankų ir regioninių bankų, kurie, remdamiesi "vienas žmogus, vienas balsas" principu ir turėdami didžiausią akcijų dalį, yra realios ekonomikos atrama, nepriklausomybę.
Deja, atrodo, kad ECB - atsižvelgiant į Mastrichto sutartimi jam suteiktus įgaliojimus valiutos atžvilgiu, taigi ir ekonominę valdžią valstybių narių atžvilgiu - priimami sprendimai, pvz., dėl didesnių ar mažesnių palūkanų normų, ne visada atspindi įvairius mūsų šalių realios gamybos ir našumo interesus.
Todėl mes neigiamai žiūrime į tai, kad nuo euro įvedimo pirminpaskolų palūkanų norma išaugo du kartus. Dėl to labai padidėjo banko komisiniai mokesčiai. Mes neigiamai žiūrime į tai, kad jis tęsia savo pinigų, cirkuliuojančių vidaus rinkoje, kiekio mažinimo politiką naudodamas visas turimas priemones, pvz., Basel II, ir dėl to visoje Europoje susilpnėjo vartojimas ir vidaus prekyba.
Mes raginame, kad Europa užsibrėžtų pagrindinį uždavinį - padaryti Europos centrinį banką pavaldų politinėms institucijoms. Turi būti nustatyta politinEuropos centrinio banko ir jo veiklos kontrolė, nes klausimas, kurį užduoda Europos piliečiai savo bankams ir kurį mes pakartojame, yra toks: "kam padeda ECB politika"? Paliksime jums apgalvoti atsakymą.
Adamos Adamou
GUE/NGL frakcijos vardu. - (EL) Ponia Pirmininke, pone Komisijos nary, siekiant patvirtinti vykdomos politikos sėkmę, Komisijos pranešime dėl naujo Lisabonos strategijos ciklo pernelyg akcentuojama, kad ekonomikos augimas nuo 1,8 proc. 2005 m. didėjo iki 2,9 proc. 2007 m., o numatomas ekonomikos augimas 2008 m. yra 2,4 proc.
Dabar, kaip neseniai išgirdome iš J. Almunia, prognozės vis dėlto buvo pakoreguotos: ekonomikos augimas šiais metais smuks iki 2 proc., o 2009 m. - iki 1,8 proc.
Mes atkreipiame dėmesį, nes tai aiškiai rodo, kas vyksta liberalizuotos rinkos sąlygomis. Ekonominės ir pinigų sąjungos ir, suprantama, naujos liberalios globalizacijos sukeltas netolygus augimas yra apskritai greičiau atsitiktinis, bet jokiu būdu ne neabejotinas reiškinys, nes taikomi mechanizmai yra padiktuoti griežtų rinkos jėgų. Net ribojant infliaciją, o tai yra aukščiausias Europos centrinio banko (ECB) prioritetas, infliacijos tempai šiais metais pasieks 3,6 proc.
Tai kas vyksta? Ar gali būti, kad net ribotais tikslais taikoma valstybės nesikišimo į ekonomiką tvarka nepasiteisina? Dabar, kai Ekonominir pinigų sąjunga egzistuoja jau 10 metų, reikėtų apsvarstyti padėtį.
Ko mes galime tikėtis iš griežto Stabilumo pakto konservatyvumo? Pagal ši paktą tariama, kad visos valstybės narės turi turėti tą pačią pradinę padėtį, jų biudžetas turi būti subalansuotas ir kasmet turi būti mažinamas deficitas, neatsižvelgiant į gyvenimo lygį arba į tai, ar deficitas jau mažesnis nei 3 proc.
Kokią socialinę naudą turi būti pasirengę gauti jauni žmonės ir darbuotojai, kai primygtinai reikalaujama, kad nebūtų didinamos socialinės išlaidos? Kokia sistema ir kokia politika taikoma darbuotojų, kurių minimalios pajamos didžiojoje dalyje valstybių narių siekia 92-668 eurus, atžvilgiu tuo metu, kai nuolat auga kainos ir infliacija?
Lyginant su 1999 m., nedarbas gal ir sumažėjo. Tačiau dar labiau padaugėjo nepatikimų, neužtikrintų darbo vietų, kurios ne tik neprisideda prie gyventojų pragyvenimo lygio gerinimo, bet netgi jį pablogina.
Taigi šiuo metu reikia iš esmės keisti kursą ir atsisakyti šiandienos sistemos ir politikos. To vadinamosios laisvosios rinkos labui reikalauja didžioji dalis ES gyventojų atsižvelgdami į "Shell" ir BP 4,2 mln. eurų per valandą pelnus, nes darbuotojus labai paliečia vis didėjantis darbo vietų nestabilumas ir darbo užmokesčio realios vertės sumažėjimas.
Jens-Peter Bonde
Ponia Pirmininke, jei mes pašalintume visas šalis, pažeidusias Pinigų sąjungos taisykles, greitai nebeliktų daugelio narių. Infliacija šiuo metu siekia 3,6 proc., nors buvo žadėti 2 proc. Pinigų sąjunga grindžiama projektavimo klaida. Infliacijos tikslas buvo nustatytas remiantis Vokietijos modeliu, nors Vokietija prieš sukuriant Europos pinigų sąjungą tenkino šį reikalavimą tik 6 metus iš 30. Kaip kvaila! Kaip mes galime rimtai žiūrėti į tokį tikslą ir padaryti jį "šventu" neatsižvelgdami į kitus tikslus? Pinigų kaina yra priemonė, o ne tikslas. Ekonominės politikos tikslas turi būti sukurti visišką užimtumą ir užtikrinti, kad kiekvienas grįžtų namo su atlyginimu, o ne su pašalpa.
Monetarinir valiutų kursų politika turi padėti žmonėms, o ne stumti juos į skurdą. Jungtinėse Valstijose nuo 1990 m. iki 2007 m., t.y. 17 metų, ekonomikos augimas per metus siek2,9 proc., o ES - tik 2 proc. Kiekvienas pilietis Pinigų sąjungoje galėtų būti 38 000 eurų turtingesnis, jei būtų vykdoma kitokia politika, o Europos ekonomikos augimo tempai būtų prilygę Jungtinių Valstijų augimo tempams iki krizės. Už idėjinį sumanymą panaikinti nacionalines valiutas mokama labai didelkaina. Arba mes turime turėti bendrą valstybę su bendra vyriausybe ir bendru parlamentu, kurie atsakytų už visą ekonominę politiką, arba mes turime sudaryti sąlygas atskiroms šalims valdyti savo valiutą ir tenkintis bendra valiuta, kuri būtų naudojama tarpvalstybinei prekybai. Tai pamoka, kurią verčia išmokti Pinigų sąjungos nesėkmė.
Nevykdant reformų nesunku nuspėti Pinigų sąjungos žlugimą. Galbūt S. Berlusconio Italija pirmoji "iškris už borto" ir turės vėl įsivesti lirą. Aš džiaugiuosi, kad mes Danijoje tebeturime senąją gerąją Danijos kroną! Visi mūsų politikų pareiškimai dėl ekonominių sunkumų, kurie, pasak jų, kiltų, jei atsisakytume euro, pasirodesą apgaulė. Dar kartą nubalsavome "ne" 2000 m. rugsėjo 28 d. Aš norėčiau žinoti, ar tuo atveju, jei mes balsuosime ir trečią kartą "ne", politikai pasiūlys perimti mūsų pinigus.
Reinhard Rack
(DE) Ponia Pirmininke, pone Komisijos nary, mes pagrįstai švenčiame Europos bendros valiutos įvedimą kaip sėkmę. Nors kai kurie klausimai jau buvo paminėti, yra dar keletas, apie kuriuos norėčiau pakalbėti.
Pirmiausia, Europos Sąjungoje yra viena šalis, kuri kitaip nei daugelis šalių kandidačių savo laiku visiškai sąmoningai pasirinko neprisijungti. Pagal galiojančios Sutarties nuostatas ji turi tokią teisę. Taigi britai gali likti savo saloje. Tačiau yra kita šalis - Švedija - kuri stojimo į Sąjungą sąlygose šios galimybės nepasiliko, tačiau nuo to laiko nuolat elgiasi taip, lyg ji, kaip ir JungtinKaralystė, turėtų teisę pati spręsti dėl euro įvedimo ir prisijungimo prie euro zonos. Tai prieštarauja tuo metu prisiimtam įsipareigojimui. Galbūt šiuo atveju taip pat reikėtų šiek tiek pasitvarkyti.
Monika Beňová
(SK) Norėčiau asmeniškai ir Slovakijos Respublikos vyriausybės vardu padėkoti Komisijai ir jos nariui už šiandieninį teigiamą Komisijos požiūrį į Slovakijos Respubliką.
Slovakijos Respublikos vyriausybatsakingai žvelgia ne tik į privalomų kriterijų vykdymą, bet ir į sklandaus pereinamojo laikotarpio galutinai pereinant prie euro 2009 m. sausio 1 d. užtikrinimą, įskaitant tolesnį šių kriterijų tvarumą.
Dėl to manau, kad turiu atsakyti į W. Langeno pastabas. Pone W. Langenai, jei kitos euro zonos šalys būtų laikiusios tokios griežtos biudžetinės drausmės, o jų ekonomikos augimas būtų siekęs bent pusę Slovakijos Respublikos augimo, euras galėtų būti dar stipresnvaliuta. Jau nekalbu apie patekimą į darbo rinką ribojančias priemones, kurias tam tikros šalys ir toliau taiko kai kurių naujųjų ES valstybių narių atžvilgiu. Jei šie apribojimai būtų buvę panaikinti, galbūt mes galėtume kalbėti apie geresnę ES ekonominę perspektyvą.
Olle Schmidt
- (SV) Ponia Pirmininke, pone Komisijos nary, aš nedvejodamas prisijungiu prie sveikinančiųjų eurą ir pirmą euro gyvavimo dešimtmetį. Tik nedaugelis žmonių, jei tokių išvis buvo, galėjo įsivaizduoti, kad euro įvedimas bus taip plačiai pripažintas, kaip yra dabar. J.-P. Bonde yra drąsus žmogus. Tai - malonus ir gabus kolega, bet jis neteisus daugeliu klausimu ir visiškai neteisus šiuo atveju. Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, nesėkmės pranašautojai apsiriko. Euras yra didžiulsėkmė. Iškart po finansinės krizės ECB įrodė, ką reiškia sugebėti veikti greitai ir kolektyviai, netgi dar greičiau nei Federalinių rezervų bankas Vašingtone. Tai dar vienas didelis nuopelnas.
Kalbant apie mano vokiečių kolegą, minėjusį Švediją, galiu atitik tiek, jog sutinku, kad tai negerai. Viliuosi, kad per penkerius metus mano gimtinŠvedija taps visateise Ekonominės ir pinigų sąjungos nare. Aš asmeniškai tikrai norėčiau, kad naujas referendumas Švedijoje įvyktų 2010 m. rudenį arba 2011 m. pavasarį. Galiu pažadėti Komisijos nariui ir kitiems nariams, kad darysiu viską, kad Švedija įsivestų eurą. Tai būtų naudinga ir Švedijai, ir ES.
Othmar Karas
(DE) Ponia Pirmininke, pone Komisijos nary, užduotis dėl euro yra daugiau nei įvykdyta. Euras ir vidaus rinka yra mūsų sėkmingiausias atsakas į globalizaciją. Dėl euro vidaus rinka tapo mūsų "šeimynine" rinka, euras, vėliava ir himnas yra trys mūsų tapatybę patvirtinantys simboliai. Mastrichto kriterijai ir Stabilumo ir augimo paktas paskatino būtinas reformas valstybėse narėse ir taip paruošsąlygas euro sėkmei.
Vis dėlto baigdamas norėčiau pasakyti du dalykus: kriterijai turi būti vykdomi, o Slovakija turi būti vertinama taip pat kaip ir Lietuva. Priimdami atskirus sprendimus mes neturime sudaryti įspūdžio, kad kriterijus aiškiname nevienodai.
Tai, ką mes čia šnekame, yra nepakankamai įsitvirtinę žmonių sąmonėje. Aš norėčiau, kad būtų pradėta informacijos kompanija "Dešimt metų eurui", kuri parodytų euro teikiamus privalumus piliečiams valstybėse narėse. Raginu Komisiją, ECB ir valstybes nares šiais metais išsamiai informuoti piliečius apie euro pridedamąją vertę.
Zita Pleštinská
(SK) Šiandien mes švenčiame euro, kaip vieningos valiutos, įvedimo 10-ąsias metines. Tai svarbi diena Slovakijos Respublikai, kuri nori turėti eurą 2009 m. sausio 1 d. Savo konvergencijos ataskaitoje Komisija konstatavo, kad Slovakijos Respublika tinkamai įvykdMastrichto kriterijus, ir rekomendavo, kad Slovakijos Respublika nuo 2009 m. sausio mėn. taptų 16-ąja euro zonos nare.
Šia proga norėčiau pabrėžti, kad Slovakijos Respublikai galimybtapti euro zonos nare buvo suteikta dėl svarbių reformų, pradėtų buvusio Slovakijos vyriausybės vadovo Mikulášo Dzurindos. Aš tikiu, kad dabartinvyriausybtaip pat rimtai atsižvelgs į Komisijos pateiktas rekomendacijas ir pasimokys iš Slovėnijos patirties. Be to, tikiu, kad Slovakijos Respublika pajėgs paneigti skeptišką nuomonę, kurią šiandienos diskusijoje išsakW. Langenas.
Aš tvirtai tikiu, kad sėkmės pavyzdžiai, apie kuriuos papasakojo Komisijos narys J. Almunia, nuteiks Slovakijos žmones optimistiškai. Slovakijos Respublika mokysis iš Maltos ir Kipro, kurių infliacijos rodikliai iki šiol yra stabilūs.
DanutBudreikait
- (LT) Dešimt metų - tai jau toks laikotarpis, kai galime iš tikrųjų vertinti, ar Ekonominir pinigų sąjunga davnaudą, ar nedavnaudos. Galima pamatyti, kokie pasiekimai, kokie yra trūkumai ir nesėkmės.
Noriu atkreipti dėmesį į Mastrichto kriterijus, kurie buvo sukurti teoriškai iki ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimo. Dabar jie iš tikrųjų yra pasenę. Stabilumo ir augimo faktas yra peržiūrėtas, nes nei viena valstybjo realiai neįgyvendina. Nei viena euro zonos narrealiai neįgyvendino nvieno Mastrichto kriterijaus per visą šių kriterijų įgyvendinimo laikotarpį.
Noriu atkreipti dėmesį į naujas valstybes nares, kurioms keliami griežti reikalavimai finansų srityje. Infliaciją, kuri nustatyta grynai teoriškai, dabar nebeatitinka tikrovės. Nustatyti infliacijos lygį pagal ne euro zonos nares , ir tai reikėtų peržiūrėti.
Gerard Batten
Ponia Pirmininke, pagrindinės euro ekonominės problemos negali būti išspręstos. Ateityje nebus įmanoma taikyti vienos bendros palūkanų normos daugybei skirtingai veikiančių nacionalinių ekonomikų. Taip pat nebus įmanoma taikyti vieno bendro užsienio valiutų keitimo kurso daugybei skirtingai veikiančių nacionalinių ekonomikų. Tai įmanoma trumpu ir net vidutiniu laikotarpiu, bet galų gale šie nesutaikomi ekonominiai prieštaravimai suardys Europos bendrą valiutą. Ir tai net neatsižvelgiant į nedemokratinį ir neatsakingą Europos centrinio banko sprendimų priėmimo procesą. Grėsmingai artėja ekonominkrizė, jeigu ji bus rimta, sunaikins Europos bendrą valiutą.
Zsolt László Becsey
(HU) Ačiū jums, ponia Pirmininke. Pirmiausia sveikinu su Ekonominės ir pinigų sąjungos dešimtmečiu. Euras buvo didelsėkmė: atsirado tvirta valiuta su maža palūkanų norma, veiksmingai pasistūmėta kovojant su spekuliacija, be to, mes sugebėjome sukurti žymiai daugiau darbo vietų negu iki euro įvedimo. Mes tai žinome. Dėl to euras yra patrauklus prie Europos Sąjungos prisijungusioms šalims, kurios dar nėra euro zonos narės. Aš sutinku, kad drausmyra gyvybiškai svarbi ir kad gyvybiškai svarbi yra Centrinio banko nepriklausomybė. Vis dėlto euro zona neturėtų būti elitinis klubas, ir mes neturėtume sakyti, kad narystatverta tik šalims, kurios faktiškai jau pasiekusios tam tikrą konvergencijos lygį. Iš tikrųjų euras yra instrumentas, kuris galėtų būti ypač naudingas šioms šalims, nes daugumai jų tam, kad taptų tikrai europietiškos, žūtbūt reikalingi stabilumas, sanglauda ir kovos su spekuliacija bei nedarbu priemonės. Dėl to būkime atsargūs taikydami ortodoksinius principus, net infliacijos kriterijaus atveju. Be to, ypač svarbu, kad kriterijai būtų nustatyti remiantis vienodais standartais. Labai ačiū, ponia Pirmininke.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Ponia Pirmininke, norėčiau prisidėti prie sveikinimų eurui, vienam svarbiausių Europos integracijos proceso pasiekimų.
Europai prireik40 metų, kad įkurtų savo Centrinį banką, bet neturėtume pamiršti, kad Jungtinėms Amerikos Valstijoms po nepriklausomybės tam prireik140 metų.
Kaip sakKomisijos narys, rezultatai makroekonominio stabilumo, darbo vietų kūrimo, perkamosios galios, Europos sanglaudos ir net naudos valstybėms narėms, kurios nėra euro zonos narės, požiūriu buvo labai teigiami, ir tai suteikmums daugiau politinės kompetencijos.
Žvelgdamas į ateitį, sutinku su tuo, ką pasakKomisijos narys: tam, kad drąsiai pasitiktume iššūkius, susijusius su globalizacija, gyventojų senėjimu ir klimato kaita, mums reikės priimti naujas šalis, gerinti koordinavimą, kad Lisabonos strategija taptų realybe, ir pradėti permainas siekiant stebėti kapitalo rinkų stabilumą.
Išorės santykiuose mes turėsime prisiimti atsakomybę kaip naujas pasaulinis veikėjas. Be to, euro zona turi būti tolesnio bendrijos integracijos etapo varomoji jėga.
Zbigniew Zaleski
(PL) Ponia Pirmininke, jei euro įvedimas buvo tokia sėkmir užtikrino tokią praktinę ir ekonominę naudą, norėčiau žinoti - ir šį klausimą adresuoju Komisijos nariui J. Almunia, - ar nevertėtų keleto eurų investuoti į švietimą, siekiant motyvuoti naująsias valstybes nares kuo greičiau prisijungti prie šios bendros euro zonos. Kaip sakoma lotyniškame posakyje, bona pecunia non olet, arba eufemistiškai: "pinigai kvepia, o ne smirdi"; taigi kas žino, galbūt net britai pakeis savo požiūrį ir nuspręs, kad gal būtų verta įsivesti eurą, nes tai duotų visokeriopos naudos.
Joaquín Almunia
Labai dėkoju, ponia Pirmininke, ir labai ačiū visiems šioje diskusijoje kalbėjusiems nariams.
Aš labai dėkingas jums už pateiktas pastabas dėl Komisijos iniciatyvos ir veiklos, su kuriomis šiandien jus supažindinau ir kurias mes, be abejo, toliau svarstysime ateinančiais mėnesiais.
Euras, Ekonominir pinigų sąjunga - kaip nemažai jūsų pareišksavo kalbose - yra svajonė, tapusi realybe, ir tai įvyko per 10 metų.
Manau, kad reikia padėkoti tiems, kurie ėmėsi šios iniciatyvos pirmaisiais Europos integracijos dešimtmečiais: P. Werneriui 1970 m., už pirmąjį pranešimą dėl Ekonominės ir pinigų sąjungos, Valéry Giscard d'Estaingui ir Helmutui Schmidtui aštuntajame ir devintajame dešimtmetyje ir, be abejo, Jacques Delorsui ir visiems tiems, kurie kartu su juo rengMastrichto sutartį ir kūrpačią Ekonominės ir pinigų sąjungos idėją, kurios galimybes mes plėtojame.
Esame patenkinti ne tik dėl to, kad svajontapo realybe, bet ir dėl to, kad šį realybduoda rezultatų, kuriuos gali įvertinti eiliniai piliečiai.
Kai kurie iš jūsų kalbėjo apie padarinius piliečiams ir realiai ekonomikai: ką apie tai supranta piliečiai už šių rūmų sienų? Visuomenžymiai geriau, nei kai kurie iš mūsų įsivaizduojame, supranta, kad dėl euro ir Europos integracijos šiuo metu turime šešiolika milijonų daugiau darbo vietų negu prieš dešimt metų. Šešiolika milijonų darbo vietų daugiau. Euro zonoje sukurta žymiai daugiau darbo vietų negu Jungtinėse Amerikos Valstijose. Euro zonoje nuo euro gyvavimo sukurta penkis kartus daugiau darbo vietų neguper dešimtmetį iki euro įvedimo.
Visuomentai puikiai supranta. Piliečiai tai puikiai supranta, ir kaip tik dėl to, kad supranta, jie prašo mūsų, kad esant dabartinei padėčiai, susijusiai su dideliais iššūkiais ir labai įtempta bei sudėtinga rinkų ir ekonominės aplinkos padėtimi, nebūtume pasyvūs ir tęstume pradėtas iniciatyvas.
Dabar, kai turime ekonominės integracijos priemones, turime jas panaudoti taip: tas, kurios numatytos Sutartyje, tas, kurias sukūrėme prie dešimt metų remdamiesi savo pasiekimais ir mokydamiesi iš patyrimo, kad kai kuriuos tikslus pasiekti sudėtinga.
Mums reikia geriau koordinuoti ekonominės politikos kryptis, ne tik biudžeto politiką. Tai mes svarstome, kai kalbame apie Lisabonos strategiją, ir ypač kai kalbame apie euro zoną, mums reikia apsvarstyti konkrečias euro zonos reikmes, susijusias su biudžeto politikos koordinavimu ir struktūrinių reformų, kurių įgyvendinimas yra būtinas tam, kad euro zona tinkamai veiktų ir būtų pasiekti geri rezultatai užimtumo, augimo, nedidelio kainų didėjimo ir didesnių galimybių piliečiams, kuriems mes atstovaujame, , koordinavimu.
Be abejo, būta pasiekimų, ir mes neturėtume jų nutylėti.
Pavyzdžiui, euro zonoje ištaisyti visi pernelyg dideli deficitai. Šiandien Komisija taip pat patvirtino pernelyg didelio deficito procedūrą Portugalijai ir Italijai. Euro zonoje nėra šalių, kurių deficitas viršytų Sutartyje ir Stabilumo ir augimo pakte nustatytą ribą.
Tik prieš keletą metų, kai mes čia svarstėme Stabilumo ir augimo pakto reformą, nemažai jūsų negalėjo to įsivaizduoti, tačiau Stabilumo ir augimo pakto bei euro zonos valstybių narių vyriausybių prisiimtų įsipareigojimų sėkmės rezultatas - nėra pernelyg didelių deficitų.
Vis dėlto reikia atlikti labai svarbių dalykų, ir mes turime tai padaryti. Tai ir yra šios iniciatyvos esmė: judėti toliau priekį. Noriu jums pateikti klausimų, kurie turi būti aptarti Parlamente ir Eurogrupėje, sąrašą, ir sutinku su tais, kurie pareiškė, kad Eurogrupės veikla yra nepaprastai svarbi ir kad pirmininkaujant Jean-Claude Junkeriui ji atliko labai didelį darbą. Tai reikia apsvarstyti nacionaliniuose parlamentuose, atsižvelgiant į nacionalinę viešąją nuomonę ir valstybių narių vyriausybių nuomonę, taip pat mums reikalingas dialogas su Europos centriniu banku, kuris vyktų be baimės, pagarbiai, atsižvelgiant į būdą, kuriuo Europos centrinis bankas įgyvendina savo nepriklausomybę. Tai - nepaprastai efektyviai veikiantis bankas, nors ir labai jaunas lyginant su Anglijos banku, Federalinių rezervų banku, Japonijos banku ar kitu centriniu banku.
Dvi paskutinės pastabos: pirma, dėl šalių, kurios nėra ir neatrodo, kad norėtų, priklausyti euro zonai. Aš kalbu ne apie šalis kandidates, kurios norėtų prisijungti prie euro zonos per keletą ateinančių metų, jei įvykdytų sąlygas, bet apie šalis, kurios pasinaudodamos atsisakymo išlyga arba surengdamos referendumą nusprendė, kad nenori būti euro zonos narėmis.
Kai kurie iš jūsų pareiškė, kad euro zonai ateityje iškils problemų. Aš spėju, kad tai tie, kurie nenori priklausyti euro zonai, kurioje šiuo metu yra sunkumų.
Pasaulio ekonomikoje izoliacijos padarinių patirs tie, kurie tos izoliacijos pageidavo. Tie, kurie jungiasi, kurie yra pasirengę dalytis ir kartu nustatyti ekonominę politiką, priims tinkamus, teisingus sprendimus, ir integracija bus naudinga jų piliečiams.
Pirmininkas
(EL) Diskusija baigta.
Rašytiniai pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 142 straipsnis)
Alessandro Battilocchio  
ES ekonomikos augimo prognozės ateinantiems metams rodo keliantį nerimą mūsų gamybos sistemos silpnėjimą. Nuo 2,8 proc. 2007 m. ekonomikos augimas ES per dvejus metus nusmuks dviem proc. punktais - iki 2,0 proc. 2008 m. ir 1,8 proc. 2009 m. Aišku, šis nuosmukis vyksta ne tik dėl vidaus rinkos, bet dėl platesnio pobūdžio pasaulinės ekonominės veiklos sulėtėjimo, ir įtaką jam daro sunki padėtis JAV bei augančios žaliavų kainos.
Komisija mano, kad artimiausioje ateityje infliacija dėl kylančių maisto, energijos ir prekių kainų pasieks aukščiausią ribą. Tai ypatingą nerimą keliantis reiškinys, nes jis daro tiesioginę įtaką mūsų piliečių gyvenimui ir mažina perkamąją galią. Be to, dėl infliacijos atsiranda papildomų sunkumų verslui, kuris palaipsniui praranda savo konkurencinį pranašumą augančių šalių ekonomikų atžvilgiu. Vis dėlto mes matome pliusų įgyvendinant Lisabonos strategijos užimtumo tikslą, nes Europoje buvo sukurta 4 mln. naujų darbo vietų.
Mūsų uždavinys yra nustatyti, ar šis "naujas" darbo rinkos dinamizmas iš tikrųjų yra susijęs su nepatikimu užimtumu, nes ši informacija daro teigiamą poveikį ekonomikai tik tada, kai teikia vilčių dėl stabilumo.
Ilda Figueiredo  
raštu. - (PT) Įspūdinga girdėti, kaip Komisija ir Europos Sąjungos vadovaujantys asmenys kalba apie euro zonos pasiekimus, net kai dabartiniai statistiniai duomenys rodo priešingai: tiek kalbant apie ekonomikos augimą, tiek apie Europos žmonių gyvenimo kokybę. Šie pasiekiami aiškiai susiję su pelno ir pasakiškų pajamų didėjimu, kurio per šį pirmąjį Ekonominės ir pinigų sąjungos dešimtmetį pavyko pasiekti ekonominėms ir finansinėms grupėms.
Vis dėlto nepriimtina, kad jie nuolat pamiršta socialinės nelygybės, nepatikimų ir blogai apmokamų darbo vietų skaičiaus didėjimą, dėl kurio vis daugiau darbuotojų stumiami į skurdą, jie toliau išnaudojami, atimamos jų galimybės užtikrinti savo vaikams gerą gyvenimą.
Todėl nenuostabu, kad Europos Komisijos pateikiamas planas būtų dar vienas iš tokių: daugiau ekonominės kontrolės, kad finansinėms grupėms būtų užtikrintas didesnis konkurencingumas ir stabilumas, griežtesnbiudžeto priežiūra, kad būtų spartinamas viešųjų paslaugų liberalizavimas, ir didesnis spaudimas bei kontrolsiekiant neleisti kilti darbo užmokesčiui.
Dėl to didės socialinįtampa ir bus dedama daugiau pastangų norint apginti socialines ir darbo teises bei užkirsti kelią didėjančiam išnaudojimui.
Diamanto Manolakou  
Siekiant įgyvendinti nepopuliarius prieš darbuotojus nukreiptus Mastrichto sutarties tikslus, sukurta Ekonominir pinigų sąjunga bei euras, kurie paruošdirvą reakcingai Lisabonos sutarčiai ir paaštrino puolimą prieš darbuotojų teises ir laisves.
Centro dešinieji ir centro kairieji ratifikavo šiuos ES ir vyriausybės sprendimus. Graikijoje už Mastrichto sutartį balsavo Naujosios demokratijos partija, PASOK ir Kairiojo sparno koalicija. Atsisakyta surengti referendumus. Tai puikiai atitinka kapitalistų interesus ir rodo, kaip kapitalistai bijo visuomenės reakcijos.
Pagrindinio ekonominės politikos mechanizmo perdavimas iš valstybių narių rankų ECB kontrolei padėjo kapitalistams sumažinti išlaidas darbo jėgai ir padidinti pelnus. Dėl darbo užmokesčio ribojimo, kurį ECB skatino nuo pat įkūrimo, sumažėjo darbuotojų perkamoji galia, sparčiai pablogėjo darbininkų šeimų gyvenimo lygis ir padidėjo skurdas.
Daugelyje šalių vis labiau abejojama Ekonomine ir pinigų sąjunga bei euru. Įrodyta, kad argumentai dėl kainų stabilumo, ūkių apsaugos yra dirbtiniai. Euras apsaugo tiktai monopolijų pelnus, palengvina privatizaciją ir įmonių susijungimą ir paruošia dirvą dar didesniam išnaudojimui.
Cătălin-Ioan Nechifor  
raštu. - (RO) Ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimas lėmne tik vientisos laisvos prekybos zonos sukūrimą, bet ir užtikrino didesnę politinę Sąjungos įtaką tarptautiniu lygiu, įvedkriterijus, kurie leido vėl susivienyti žemynui ir atsirasti bendrai valiutai - eurui, kuris pajėgus konkuruoti su Amerikos doleriu.
Ekonominės ir pinigų sąjungos privalumas yra tas, kad ji užtikrino nedidelius infliacijos tempus ir mažą palūkanų normą, kurie naudingi vartotojams ir įmonėms, ir paskatino viešųjų finansų patikimumą ir gyvybingumą, o įvedus bendrą valiutą išnyko užsienio valiutos keitimo išlaidos, palengvėjo prekyba ir susilygino kainos šalyse, šiuo metu sudarančiose euro zoną.
Dabar Europa rengiasi švęsti bendros valiutos priėmimo dešimtmetį, ir net jei ES pietinės valstybės sprendįvairius sunkumus, susijusius su bendros valiutos priėmimu, valdžios institucijos iki šiol nepasitenkinimo nereiškė. Analitikai aiškina, kad, nepaisant pokyčių Jungtinių Valstijų finansų rinkoje, Europa išliko stabili. Euro sėkmę patvirtina ir tai, kad Danija, kuri pradžioje atsisakįvesti bendrą valiutą, dabar jos siekia.
Rumunijai euro įvedimas šiuo metu išlieka svarbiu siekiu, ir jai vis dar reikia dėti dideles pastangas, kad būtų įvykdytas konvergencijos kriterijus ir išaugtų Rumunijos bendrovių konkurencingumas bendroje rinkoje.
Esko Seppänen  
raštu. - (FI) Dėl Suomijos stojimo į ES buvo sprendžiama referendume. Tuo metu politinis elitas pažadėjo žmonėms naują referendumą, jei kiltų klausimas dėl Suomijos valiutos, markės, atsisakymo. Pažadas liko neištesėtas - ne taip, kaip Švedijoje - ir daug suomių nori susigrąžinti savo valiutą.
Euras buvo sėkmtuo požiūriu, kad turistai gali naudoti tuos pačius pinigus visose Ekonominės ir pinigų sąjungos šalyse ir palyginti kainas. Tačiau kelionių pinigai nėra tikroji Ekonominės ir pinigų sąjungos esmė: jos esmę sudaro bendra pinigų politika. Ir tai nėra toks pat sėkmės pavyzdys vien dėl euro zonos dydžio ir jos šalių ekonomikų skirtumo.
Pirmiausia euras trečdaliu nuvertėjo dolerio atžvilgiu, vėliau jo vertdviem trečdaliais pakilo. Ekonominės ir pinigų sąjungos poveikis taip pat gali būti įvertintas bendros palūkanų normos politikos, dėl kurios daugelyje šalių susiformavo būsto kainų burbulas, požiūriu.
Winkler, Iuliu  
raštu. - (RO) 2008 m. minimos dešimtosios metinės nuo Europos centrinio banko (ECB), vieno iš drąsiausių Europos struktūros projektų, sukūrimo. Ekonominės ir pinigų sąjungos per 10 metų nuo jos sukūrimo pasiekti rezultatai rodo neabejotinus pasiekimus. Šio dalyvaujančių valstybių narių ekonomikoms naudingo projekto sėkmės pagrindas yra ECB sprendimų priėmimas taikant išimtinai ekonominius kriterijus ir bet kokios politinės įtakos pašalinimas iš sprendimų priėmimo proceso.
Stojant į ES Rumunijos centrinis bankas ir vyriausybįvertino, kad mūsų šalis prie EPS galėtų prisijungti 2014 m. Prieš priimdama eurą Rumunija turi prisijunti prie vadinamojo valiutų kurso mechanizmo (ERM II), kuriame dalyvautų dvejus metus, t.y. nuo 2012 m.
Siekdami, kad šie terminai būtų įgyvendinami, turime toliau stengtis koordinuoti vyriausybės fiskalinės politikos kryptis ir centrinio banko pinigų politiką ir taip užtikrinti apdairų ir protingą biudžeto vykdymą. Siekdami neviršyti RNB pasiūlytų infliacijos rodiklių, turime išvengti rinkimų metams būdingų pagundų. RNB infliacijos politiką turi palaikyti fiskalinis stabilumas, atsakingi Rumunijos parlamento sprendimai ir apgalvotas bei veiksmingas biudžeto vykdymas visų valstybės valdžios institucijų lygiu.
