1. Práva žien v Afganistane
Predsedajúci
Nasledujúcim bodom programu je rozprava o šiestich návrhoch uznesení o právach žien v Afganistane.
Ana Maria Gomes
autorka. - Vážený pán predsedajúci, rodová citlivosť je meradlom dobrého riadenia kdekoľvek na svete a v Afganistane, kde ženy po desaťročia museli znášať utrpenie, to platí ešte viac. Pokiaľ sa rešpektovanie ľudských práv žien nestane v Afganistane prioritou, nemôže dôjsť ku skutočnému mieru a obnove.
Šiítsky zákon o rodine dovoľuje manželské znásilnenie, schvaľuje manželstvá detí a zakazuje manželkám odísť zo svojho domu bez dovolenia ich manželov. Ľudské práva a dôstojnosť žien nemožno obetovať v záujme predvolebných rokovaní s islamskými fundamentalistami. Predstavitelia medzinárodného spoločenstva v Afganistane musia na prezidenta Karzaja a afganské úrady vyvíjať väčší tlak, aby prijali primerané zákony rešpektujúce ľudské práva žien a uplatňovali politiku smerujúcu k uzákoneniu týchto práv a rešpektovaniu ich dôstojnosti.
Podobne ako v prípade šiítskeho zákona o rodine je odďaľovanie vstupu do platnosti mediálneho zákona, ktorý afganský parlament prijal dvojtretinovou väčšinou už pred mesiacmi, nástrojom prezidenta Karzaja na to, aby mohol naďalej kontrolovať štátne médiá, ktoré sú pred prezidentskými voľbami mimoriadne dôležitým nástrojom propagandy.
Medzinárodné spoločenstvo nemôže dovoliť, aby to pokračovalo. Tento zákon je základným predpokladom zaručenia slobody prejavu a médií v Afganistane. Bez toho čokoľvek, čo v Afganistane robíme, nemá cenu. Je veľmi dôležité, aby sa v súvislosti s týmito dvoma zákonmi prijali potrebné kroky a aby medzinárodné spoločenstvo dosiahlo, že úrady v Afganistane si budú plniť svoje záväzky, že dodržia svoje slovo, pokiaľ ide o ľudské práva a rešpektovanie najmä práv žien.
Nickolay Mladenov
autor. - Vážený pán predsedajúci, medzinárodné spoločenstvo bolo úplne zhrozené informáciou o navrhovanom zákone o postavení šiítskych žien v Afganistane, o ktorom sme počuli všetci. Je otrasné, že na začiatku 21. storočia krajina, ktorá chce byť demokratickou a ktorá chce dodržiavať svoje medzinárodné záväzky, môže mať zákon, ktorým sa obmedzujú práva žien.
Myslím si však, že v našej rozprave a vo všetkých našich aktivitách týkajúcich sa Afganistanu musíme postupovať veľmi opatrne, lebo Afganistan je krajinou, ktorá prežila veľmi násilnú, represívnu náboženskú diktatúru; prežila roky a desaťročia občianskej vojny; je to spoločnosť, v ktorej boli ľudia zranení a zničení viac ako budovy.
Musíme byť veľmi dôslední vo svojich posolstvách, ale tiež musíme byť veľmi opatrní pri ich formulovaní. Mali by sme afganské úrady vyzvať, aby zákon znovu preskúmali, zrevidovali ho a zabezpečili, aby bol úplne v súlade s medzinárodnými záväzkami tejto krajiny, ako aj s jej ústavou.
Tu v Európe by sme to nemali využiť ako príležitosť na predvolebnú kampaň, ale ako niečo, čo môžeme odovzdať našim kolegom a priateľom v Afganistane, aby sme zabezpečili, že budú môcť splniť záväzky, ktoré sami dobrovoľne prijali.
V tomto prípade musíme prezidentovi Karzajovi a afganskej vláde pomôcť pri revízii tohto zákona a musíme zabezpečiť, aby bol v súlade s medzinárodnými záväzkami a ústavou. Je to súčasťou nášho dialógu a musíme byť absolútne neoblomní v našom postoji, že by sa nemali prijímať žiadne opatrenia, ktoré obmedzujú práva žien.
Úplne súhlasím s tým, čo práve povedala pani Ana Maria Gomesová. Ale buďme veľmi opatrní, keď sa zaoberáme spoločnosťou, ktorá bola tak traumatizovaná. Je oveľa dôležitejšie, ako sú naše posolstvá vnímané tam, než ako sú chápané tu. Buďme v tom veľmi dôslední a vyzvime Komisiu a Radu, aby prostredníctvom všetkých našich programov pomoci toto posolstvo odovzdali vláde a orgánom v Afganistane.
Hélène Flautre
Vážený pán predsedajúci, v záverečnom vyhlásení Durbanskej hodnotiacej konferencie II, na ktorej sa zúčastňuje aj Afganistan a ktorá skončila až dnes, sa hovorí o absolútnej potrebe klasifikovať všetky formy násilia proti ženám ako trestné činy stíhateľné podľa zákona a odsudzujú sa v ňom akékoľvek súdne praktiky založené na diskriminácii vrátane náboženskej diskriminácie.
Afganistan zároveň presadzuje právne predpisy, ktoré sa vzťahujú len na šiítske obyvateľstvo a ktoré jasne diskriminujú ženy v oblasti manželstva, rozvodu, opatrovníctva detí a prístupu ku vzdelaniu.
To je úplne schizofrenické. K čomu sa Afganistan zaviazal v Ženeve, to nemôže odmietnuť v Kábule. Účasťou na Durbanskej konferencii II sa Afganistan jasne zaviazal k odstráneniu viacnásobnej diskriminácie. V záujme jeho dôveryhodnosti je nevyhnutné, aby ihneď začal prijímať konkrétne kroky.
Minister spravodlivosti a prezident by odmietnutím tohto zákona ukázali vôľu zaviazať svoju krajinu k plneniu záväzkov v oblasti ľudských práv.
Rovnosť medzi mužmi a ženami je jasne zakotvená v afganskej ústave a v medzinárodných dohovoroch, ktorých je Afganistan signatárom. Orgány sú povinné nepoddať sa extrémizmu za žiadnych okolností a neustúpiť. Tento návrh zákona v konečnom dôsledku rozhoduje o budúcnosti spoločnosti a afganská spoločnosť už vyjadrila svoje želanie, že nechce byť vylúčená z týchto diskusií.
Ženy bojujú a zaslúžia si všetku podporu a všetku ochranu svojej krajiny. Je na orgánoch, aby si splnili svoje záväzky, aby preukázali svoju schopnosť splniť si povinnosti, a je na tamojších európskych civilných zložkách, aby ich pri tejto ambicióznej obnove krajiny podporili a aby šli príkladom.
Nezabúdajme, že v dôsledku násilných činov páchaných našimi armádami a toho, že vojna Afganistan vrhá do chudoby, sa len rozširujú rady extrémistov.
Erik Meijer
Vážený pán predsedajúci, na zdôvodnenie zahraničnej vojenskej prítomnosti v Afganistane sa používajú dva argumenty.
Prvým argumentom je ochrana sveta mimo Afganistanu. Od roku 2001 žijú Spojené štáty v strachu z nových katastrof, ku ktorým by mohlo dôjsť, ak by al-Káida znovu použila územie Afganistanu na prípravu útokov. V tomto prípade ide teda o vlastné záujmy iných štátov. Tento cieľ bol do veľkej miery splnený.
Druhý argument sa však týka postavenia afganského obyvateľstva. Zámerom bolo oslobodiť ich od útlaku a zaostalosti. Podľa tohto argumentu ide o slobodu tlače, práva náboženských menšín, slobodu jednotlivcov a hlavne o ochranu rovnakých práv pre ženy. Medzinárodným správam o Afganistane už roky dominujú príbehy o tom, ako dievčatá znovu chodia do školy, ako ženy už nemusia nosiť závoj, že teraz už môžu žiť ako rovnoprávni občania bez závislosti od svojich manželov a ako čoraz viac žien vstupuje do sveta politiky. Invázia pripomínala feministický projekt.
A zatiaľ vidíme, že udalosti v Afganistane viac menej odrážajú udalosti v Čečensku. Obom krajinám vládli fundamentalistické islamské skupiny a v obidvoch prípadoch s tým chceli vonkajšie sily skoncovať. V obidvoch prípadoch bola vytvorená mohutná aliancia, jedna Američanmi, druhá Rusmi, čo znamená, že v snahe podriadiť si určitú skupinu islamských fundamentalistov sa uzavrú dohody s inými islamskými fundamentalistami. Výsledkom je, že boj za slobodu, tento dôležitý argument v prospech invázie, bol v tomto procese nakoniec obetovaný.
V Afganistane sú ženy stále viac tlačené naspäť do postavenia, v ktorom sa nachádzali za režimu Talibanu. Dievčatá už znovu nechodia do školy a ženy sa vytrácajú z politickej scény. Teraz dokonca existuje zákon, ktorý chráni právo muža na sexuálne uspokojenie bez toho, aby sa k tomu žena mohla vyjadriť. V podstate sa to rovná znásilneniu. A teraz sa štát vyhráža trestom smrti už aj novinárom. Toto je slepá ulička. Európa by mala odmietnuť túto situáciu ďalej podporovať.
Marco Cappato
Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, pri udalostiach v Afganistane ide o našu dôveryhodnosť, o dôveryhodnosť medzinárodného spoločenstva. Emmu Boninovú, vedúcu predstaviteľku našej politickej strany, zatkol Taliban len za to, že bola v Afganistane prítomná ako európska komisárka, a držali ju vo väzbe niekoľko hodín práve preto, lebo v Afganistane bránila práva žien.
Bez ohľadu na rozdielne názory na ozbrojenú intervenciu a bez ohľadu na zaujaté stanoviská nemôžeme dopustiť zhoršenie situácie v oblasti práv žien.
Pred šiestimi rokmi zorganizovala naša Radikálna strana zameraná proti násiliu satyagrahu: nenásilnú celosvetovú akciu na podporu prítomnosti žien medzi ministrami afganskej vlády. Dnes je potrebné znovu zmobilizovať medzinárodné spoločenstvo, aby sa dosiahlo, že nielenže budú chránené práva žien, ale že ženy budú plnohodnotne zastúpené na najvyššej úrovni politického a inštitucionálneho života.
Pri spolupráci s afganskou vládou musíme v každom prípade postupovať prezieravo a opatrne, čo tu už aj bolo povedané, ale takisto si musíme stáť za svojimi cieľmi, pretože by bolo naozaj scestné myslieť si, že uplatňovanie nejakého druhu realpolitiky voči fundamentalistickým stranám by v konečnom dôsledku mohlo viesť k mieru v Afganistane, ako aj v našich vlastných mestách a krajinách.
Bernd Posselt, v
Vážený pán predsedajúci, pred tridsiatimi rokmi, na jeseň v roku 1979, prijal tento Parlament prvé naliehavé uznesenie týkajúce sa Afganistanu, ktorého autorom bol Otto von Habsburg, s ktorým som vtedy spolupracoval. Išlo v ňom o varovanie pred chystanou sovietskou inváziou do Afganistanu, ku ktorej o niekoľko mesiacov neskôr skutočne došlo.
Odvtedy si musela táto krajina vytrpieť hrozné veci a my si musíme položiť otázku: čo je Afganistan? Po prvé, v mnohých ohľadoch je to veľmi starobylá kmeňová spoločnosť, ktorú nemôžeme len tak odrazu katapultovať do 21. storočia. Po druhé, je to krajina, ktorá prikladá veľkú dôležitosť svojej nezávislosti, ktorú s veľkým úsilím bránila proti britskému a ruskému imperializmu. Po tretie, je to krajina, ktorá si toho v 20. storočí veľa vytrpela a ktorá sa v dôsledku veľmi pochybnej intervencie - to hovorím úplne otvorene - uskutočnenej západnými veľmocami teraz nachádza v situácii, keď má prezidenta, ktorého mnohí tamojší ľudia nepokladajú za svojho.
Je to veľmi ťažká a zložitá situácia. Aby nedošlo k žiadnemu nedorozumeniu, pán Cappato vie, že ja nepatrím k takzvaným "realistickým politikom", naopak, pokiaľ ide o ľudské práva, nie som otvorený žiadnym kompromisom. Musíme sa nekompromisne postaviť proti tomuto zákonu a proti útlaku žien. Musíme však postupovať tak, aby sme dosiahli svoj cieľ, nie tak, aby sme vytvorili dojem, že ide o formu kontroly zvonku. Preto si musíme v Afganistane, v tejto multietnickej spoločnosti nájsť partnerov a postupne tam vybudovať modernú spoločnosť.
Znamená to, že sa v Afganistane musíme zasadzovať skôr za politickú koncepciu, ako za čisto vojenské riešenie, ako to bolo doteraz. Preto treba príslušný zákon zrevidovať. V tejto otázke nie sme ochotní pristúpiť na žiadny kompromis, pretože na túto krajinu, v ktorej sme vojensky prítomní, vynakladáme veľa prostriedkov. Musíme to však robiť takým spôsobom, aby sme do toho zapojili Afgancov a aby sme rešpektovali ich dôstojnosť, a to ako najvyššiu prioritu, samozrejme, zahŕňa, či sa to niekomu páči alebo nie - dôstojnosť žien.
Lissy Gröner, v
Vážený pán predsedajúci, v súvislosti s podpísaním šiítskeho zákona o rodine v Afganistane, v ktorom je zakotvené pohŕdanie ženami, vyzývam Komisiu, aby práva žien opäť urobila hlavnou prioritou svojej afganskej stratégie.
V novembri 2002 vyslala Socialistická skupina v Európskom parlamente do Afganistanu delegáciu pod mojím vedením s cieľom presvedčiť sa, že ženy nie sú vylúčené z obnovy krajiny. Viedli sme rozhovory s prezidentom Karzajom, mnohými vládnymi predstaviteľmi, organizáciami na ochranu ženských a ľudských práv a čo sme počuli, bolo veľmi povzbudzujúce. Zdalo sa, že afganská spoločnosť sa vyvíja smerom k väčšej bezpečnosti, stabilite a prosperite pre ženy vrátane zrušenia povinnosti nosiť burku. Po skončení vlády Talibanu sa ženám otvorili možnosti vzdelania, odbornej prípravy a zamestnania. Zdalo sa, že sa zlepšuje situácia v oblasti úmrtnosti detí, ktorá bola najvyššia na svete. Presadili sme, aby bola v ústave zakotvená 25 % kvóta pre podiel žien v prvom parlamente, ktorý mal byť čoskoro zvolený, a aby sa asi 4 milióny utečencov vrátili do svojej krajiny zničenej vojnou.
Avšak v posledných piatich rokoch sa toho stalo veľmi málo. Zdalo sa, že varovania organizácií na ochranu práv žien, ako medica mondiale, že treba zastaviť násilie, sa neberú vôbec na vedomie, a začiatkom apríla radikálny islamský Taliban zavraždil v Kandaháre nemecko-afganskú aktivistku za práva žien Sitaru Achakzaiovú. Zistili sme, že boli zastrelené aj iné ženy, ako napríklad najvyššia policajná dôstojníčka. Nemôžeme sedieť so založenými rukami, prizerať sa tomu a nerobiť nič. Občianska obroda je vážne ohrozená. Uplatňovanie tohto nového šiítskeho zákona o rodine musíme zastaviť.
V uznesení Európskeho parlamentu musí byť nahlas a jasne uvedené, že zákon treba zrušiť. Ak sa to nepodarí, v prípade nedodržiavania ženských práv je ohrozená aj medzinárodná podpora Afganistanu. Ide o to, či sa presadí cesta do medzinárodného spoločenstva, ktoré rešpektuje ľudské práva, alebo návrat k útlaku Talibanom. To treba pánovi Karzajovi povedať nahlas a jasne.
Ewa Tomaszewska, v
Vážený pán predsedajúci, čo ma na zmene zákona prijatého v Afganistane znepokojuje najviac, je to, že ženám bolo odňaté právo na zdravotnú starostlivosť. Je to v dôsledku zákazu odísť z domu bez dovolenia manžela a tiež zákazu podstupovať lekárske vyšetrenia.
Afganistan je krajinou, kde je v dôsledku dlhoročnej občianskej vojny stav nemocníc a ich vybavenia katastrofálny. Prístup k vode sťažujú rozmiestnené nášľapné míny. Hygienické návyky a poznatky o liečení menej vážnych ochorení bez lekárskej pomoci sa už neodovzdávajú z generácie na generáciu, ako to bolo tradične zvykom. Matky už mladé ženy neučia, že harmanček možno použiť pri kúpaní dieťaťa, lebo má dezinfekčné vlastnosti. Príliš často boli matky prosto zavraždené. Ak sa k tejto vážnej situácii ešte pridá bránenie prístupu k lekárovi alebo zdravotníckemu zariadeniu, mohlo by to mať katastrofálne následky pre celú generáciu. Aj napriek kultúrnym rozdielom by sme sa mali snažiť o vyriešenie tohto problému.
Bastiaan Belder, v
mene skupiny IND/DEM. - (NL) V našej krajine existuje príslovie, že "papier môže počkať”, čo ilustruje priepasť medzi vznešenými ideálmi a nariadeniami na jednej strane a každodennou realitou na strane druhej. Keď toto príslovie aplikujeme na práva žien v Afganistane, naskytne sa nám šokujúci obraz.
Spoločné uznesenie sa správne odvoláva na afganskú ústavu a medzinárodné dohody ratifikované Kábulom, ktoré požadujú rovnaké práva pre mužov a ženy a rodovú rovnosť pred zákonom. Skutočné postavenie afganských žien je však úplne iný príbeh. Postavenie afganských žien možno v podstate stručne zhrnúť do 12 bodov, a síce priemerná dĺžka života 44 rokov; vysoká úmrtnosť pri pôrode (1 600 zo 100 000 pôrodov); len 14 % žien starších ako 15 rokov vie čítať; nízka úroveň spoločenského postavenia, lebo ženy sú vlastníctvom mužov; časté a narastajúce prípady vyhrážania sa a zastrašovania žien vo verejných funkciách vrátane vrážd; prakticky žiadna ochrana afganských ženských organizácií miestnymi orgánmi alebo zahraničnými vojskami pred cielenými útokmi; o tom, či dievča získa vzdelanie, väčšinou rozhoduje rodina; nepretržité útoky na dievčenské školy - napríklad v novembri 2008 zohavil Taliban osem školáčok a štyri učiteľky v Kandaháre tým, že im nastriekali do tváre kyselinu; pokračujúce hrozby sexuálneho násilia v manželstve aj mimo manželstva; približne 57 % dievčat sa vydá pred dosiahnutím 16 rokov; zločiny páchané na ženách sa skoro vôbec neoznamujú zo strachu pred odplatou zo strany rodiny, kmeňa, páchateľov alebo dokonca polície; a sebapoškodzovanie a dokonca samovraždy afganských žien v dôsledku beznádejnej situácie.
Z tohto deprimujúceho obrazu postavenia afganských žien, ktorý je len vrcholom ľadovca, vyplýva absolútna potreba spraviť z papierovej reality právneho postavenia afganských žien národnú, medzinárodnú, ale aj európsku politickú prioritu.
Charles Tannock
Vážený pán predsedajúci, nový afganský zákon, ktorý v podstate legalizuje znásilnenie v manželstve, ako aj manželstvo neplnoletých šiítskych dievčat, hrozí vrátiť krajinu do stredovekých čias vlády Talibanu. V dôsledku tohto zákona je z hľadiska modernosti a rešpektu k právam žien skutočne ťažšie rozlíšiť medzi zvolenou afganskou vládou a teroristami z Talibanu, proti ktorým bojuje.
Prijatím tohto zákona sa tiež spochybňuje opodstatnenosť rozsiahlej vojenskej a finančnej pomoci, ktorú medzinárodné spoločenstvo poskytuje Afganistanu. Mám veľmi zlý pocit z toho, že vojaci z našej krajiny, Spojeného kráľovstva, zomierajú, aby bránili vládu, ktorá je až príliš ochotná vyhovieť extrémistickým a spiatočníckym postojom.
Na obranu prezidenta Karzaja treba povedať, že vyhlásil, že tento zákon bude zrušený, ale vyžiadalo si to silný medzinárodný tlak vrátane tohto uznesenia nášho Parlamentu. Zrušenie tohto zákona by nemal zatieniť ani fakt, že ženy v Afganistane naďalej trpia nedostatkom vzdelania a každodenne sú vystavené nespravodlivosti a diskriminácii. Ešte treba prejsť dlhú cestu, aby sa podarilo Afganistan v plnej miere integrovať do moderného sveta a dosiahnuť, aby dodržiaval svoje medzinárodné záväzky.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Vážený pán predsedajúci, aj napriek tomu, že Afganistan je signatárom Dohovoru o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien, a tomu, že prezident Karzaj dekrétom nariadil rovnosť obidvoch pohlaví pred zákonom a zaručil ženám štvrtinu kresiel v afganskom parlamente, zaobchádza sa s afganskými ženami v ich vlastnej krajine aj naďalej ako s občanmi druhej kategórie.
Podľa mnohých afganských fundamentalistov je miesto žien doma a nie v škole alebo v práci. Príkladom toho je zákon, ktorý nedávno prijali obidve komory afganského parlamentu a podpísal prezident a podľa ktorého len s dovolením svojho otca alebo manžela môžu ženy odísť zo svojho domu, študovať, uchádzať sa o zamestnanie alebo mať prístup k zdravotnej starostlivosti. Okrem toho môžu mať na základe zákona deti v opatere len otcovia a starí otcovia. Tento zákon, našťastie, ešte nevstúpil do platnosti. V dôsledku početných protestov v Afganistane, ako aj v zahraničí bol návrh zákona postúpený afganskému ministerstvu spravodlivosti, aby sa prešetril súlad textu s ústavou a medzinárodnými zmluvami.
Európsky parlament by mal dôrazne požadovať, aby afganské orgány zrušili tento zákon, ktorý je nepochybne v rozpore s Dohovorom o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien. Okrem toho by sme mali afganské ministerstvo spravodlivosti jasne vyzvať, aby zrušilo všetky ostatné zákony, ktoré diskriminujú ženy. Európska únia, ako spoločenstvo, musí vyjadriť podporu všetkým tým, ktorí bojujú za práva žien v Afganistane, aby sme nedopustili zničenie všetkého, čo sa doteraz v tejto oblasti dosiahlo.
Anna Záborská
(SK) Dovoľte mi úprimne poďakovať pánovi predsedovi Hansovi-Gertovi Pötteringovi, že akceptoval moju žiadosť a zaradil tento bod medzi urgentné rezolúcie tejto schôdze.
Dôstojnosť ženy je súčasťou jej osoby. Musí byť rešpektovaná v partnerskom vzťahu i v rodine a výchova k nej by mala byť súčasťou každej spoločnosti. Mladé ženy musia mať možnosť slobodne a autonómne sa rozhodovať. Aktuálnu situáciu v Afganistane nemôžeme akceptovať. Diskriminácia žien je porušovaním základných ľudských práv, ponižovaním žien a deštrukciou ich osobnosti.
Naša politika musí byť koncepčná, ale jednoznačná. Nemôžeme na jednej strane prezidentovi Hamidovi Karzajovi umožniť, aby vystúpil v Európskom parlamente, a na druhej strane pripustiť, aby v jeho krajine boli prijímané zákony porušujúce základné ľudské práva.
Corina Creţu
(RO) Nás všetkých sa, samozrejme, týka skutočnosť, že v Afganistane má vstúpiť do platnosti zákon, ktorý dovoľuje diskriminačné a ponižujúce zaobchádzanie so ženami v rodine a v spoločnosti. Tento zákon zásadne odporuje programu, ktorý v Afganistane presadzujeme o to viac, že väčšina krajín NATO oznámila, že majú v úmysle posilniť svoju prítomnosť v snahe o dosiahnutie stability v Afganistane. Vojenský aspekt medzinárodnej prítomnosti v tejto krajine je určite veľmi dôležitý, možno dokonca rozhodujúci, ale cieľom tejto vojenskej prítomnosti je nielen zabezpečiť mier a ochranu investícií do infraštruktúry, ale aj oveľa zložitejší projekt: modernizácia afganskej spoločnosti.
Pre koho staviame školy, ak sú afganské dievčatá diskriminované a nesmú chodiť do školy? Nikto, samozrejme, nehovorí, že nová afganská spoločnosť by mala byť kópiou západných spoločností, ale nemôžeme zatvárať oči pred zneužívaním žien a porušovaním ľudských práv v mene rešpektovania miestnej kultúrnej identity. Preto si myslím, že je povinnosťou európskych inštitúcií adresovať pánovi prezidentovi dôraznú výzvu...
(Predseda prerušil rečníčku.)
Paul Rübig
(DE) Vážený pán predsedajúci, pán komisár, dámy a páni, Afganistan má zložitú históriu. Myslím si, že hlavne rodiny v tejto krajine silne držia spolu a že žena hrá v rodine dôležitú úlohu. Preto je veľmi dôležité podporovať predovšetkým hospodársky rozvoj, najmä malé a stredné podniky.
Na lepší rozvoj krajiny je, samozrejme, tiež potrebná moderná infraštruktúra. Som presvedčený, že sú to práve projekty v oblasti infraštruktúry, ktoré by mohli v tejto krajine viesť k lepšiemu vzájomnému pochopeniu, a že prostredníctvom informačných a komunikačných technológií by sa tam mohol postupne vyvinúť iný pohľad na svet aj pri plnom zachovaní identity krajiny.
Antonio Tajani
Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, právne predpisy týkajúce sa ľudských práv šiítskej komunity v Afganistane právom vzbudili veľkú pozornosť.
Pozorne sledujeme politický vývoj priamo na mieste prostredníctvom našej delegácie a za pomoci osobitného predstaviteľa Európskej únie a predstaviteľov členských štátov.
Prirodzene rešpektujeme nezávislosť legislatívneho procesu v Afganistane, najmä pokiaľ ide o ústavu, ktorá na základe článku 131 skutočne pripúšťa možnosť prijímania právnych predpisov určených výlučne pre šiítsku komunitu. Spolu s našimi partnermi sme však presadzovali taký prístup, aby sa upozornilo na určité články tohto zákona, ktoré sú sotva v súlade s afganskou ústavou alebo medzinárodným právom, ktoré sa afganská vláda zaviazala dodržiavať.
Európska únia preto 12. apríla zaslala afganskej vláde stanovisko. V našom stanovisku sme vláde osobitne pripomenuli jej záväzky vyplývajúce z medzinárodných dohovorov týkajúcich sa ľudských, občianskych a politických práv, diskriminácie žien a práv detí.
Zdôraznili sme, že navrhované právne predpisy by ženám dosť podstatne bránili v uplatňovaní ich práv a v spravodlivej účasti na sociálnom, kultúrnom, občianskom a politickom živote afganskej spoločnosti.
Je pravdepodobné, že medzinárodné reakcie a reakcia afganskej občianskej spoločnosti prispeli k rozhodnutiu afganskej vlády postúpiť zákon späť ministrovi spravodlivosti na všeobecnú opätovnú revíziu, pri ktorej by sa mali brať do úvahy hlavne záväzky Afganistanu vyplývajúce z medzinárodného práva. Nie je potrebné zdôrazňovať, že uskutočnenie tejto revízie bude výlučne v kompetencii afganskej vlády. Vzhľadom na politickú situáciu v tejto krajine je veľmi dôležité, aby sa vláda plne ujala svojich povinností v rámci legislatívneho a inštitucionálneho procesu.
Spolu s našimi medzinárodnými partnermi budeme túto revíziu pozorne sledovať, a to aj v súvslosti s našou podporou inštitucionálnej reformy právneho systému.
Predsedajúci
Rozprava sa skončila.
Hlasovanie sa uskutoční dnes o 12.00 hod.
Písomné vyhlásenia (článok 142)
Toomas Savi  
písomne. - Vážený pán predsedajúci, každý človek má právo na humánny život, čo znamená, že človek by nemal byť diskriminovaný na základe ničoho, ani na základe pohlavia. Bohužiaľ, v krajinách na celom svete dochádza k rozsiahlemu porušovaniu ľudských práv, ktoré my Európania považujeme za prirodzené.
Od zvrhnutia Talibanu sa situácia v Afganistane zlepšila, avšak v oblasti ľudských práv nedošlo v skutočnosti k výraznému pozitívnemu vývoju. Pretrvávajúce utláčanie žien je absolútne neakceptovateľné a je veľmi dôležité, aby Európska únia vyvíjala tlak na afganskú vládu, aby dostala situáciu pod kontrolu. Ešte poburujúcejšie ako niekoľko kontroverzných zákonov týkajúcich sa rovnoprávnosti medzi mužmi a ženami je to, že v samotnej afganskej spoločnosti sa stále muži cenia viac ako ženy. Preto musí Európska únia podporovať kampane na zvýšenie povedomia o rodovej rovnosti a ľudských právach.
