Slavnostna seja - Francija
Predsednik
Predsednik Sarkozy, kolegi poslanci, gospe in gospodje, Evropski parlament vas z veseljem pozdravlja kot predsednika Francoske republike na današnjem plenarnem zasedanju v Strasbourgu. Vaš obisk je zelo velika čast za to institucijo in lahko vam zagotovim, da so poslanci tega parlamenta nestrpno čakali na vaš nagovor, na kar kaže veliko število mojih parlamentarnih kolegov, ki so danes zbrani tu. Med predsedniško kampanjo in nato ponovno po izvolitvi 6. maja ste večkrat in odločno potrdili, da je evropsko povezovanje ena od vaših prednostnih nalog in da bo zaradi tega tudi prednostna skrb francoskega predsedovanja.
Predsednik
(DE)Gospod predsednik, že leta 1849 je veliki francoski pisatelj Victor Hugo zagovarjal unijo evropskih držav. V stotih letih, ki so minila od takrat, je bilo v zgodovini evropskega povezovanja veliko spodbud in napredka, zlasti zaradi pobud Francozov. Ne nazadnje pomenijo začetek naše današnje Evropske unije, ki je rezultat načrta, ki ga je leta 1950 razkril Robert Schuman. Robert Schuman je tesno sodeloval z Jeanom Monnetom.
Ker smo zbrani v Strasbourgu, bi rad izkazal spoštovanje Pierru Pflimlinu, ki je bil dolgo predsednik vlade Francije, predsednik Evropskega parlamenta in župan Strasbourga. Zlasti boleče je bilo, da so prav državljani Francije na referendumu zavrnili osnutek ustavne pogodbe, ki je vsebovala toliko odgovorov, ki so pomembni za prihodnost Evrope. Malo pred izvolitvijo, gospod predsednik, ste jasno povedali, da boste kot predsednik države storili vse v svoji moči, da boste Francijo ponovno postavili v središče Evrope.
To namero ste nedvomno hitro in odločno pokazali s svojim prispevkom k doseganju rešitve pri pogajanjih v zvezi z reformno pogodbo in podporo prizadevanju takratne predsednice Evropskega sveta, kanclerke Angele Merkel.
Gospod predsednik, končujem s spominom, da ste me po izvolitvi prijazno povabili na obisk Elizejske palače kot svojega prvega nefrancoskega gosta. Ob tej priložnosti se vam ponovno zahvaljujem v imenu Evropskega parlamenta za to vabilo, saj ste z njim pokazali ne le predanost Evropi, ampak tudi, kar je najpomembneje, da cenite Evropski parlament kot organ, ki predstavlja prebivalce Evropske unije.
(Ploskanje.)
Gospod predsednik, 2. julija, nekaj tednov po izvolitvi, ste nagovorili prebivalce Strasbourga in povedali naslednje: "Hočem, da Francija prevzame odgovornost, ki ji je lastna, in hočem, da se vsi Evropejci zavejo lastne odgovornosti zgodovini. Hočem začeti z razpravami, hočem postavljati vprašanja in hočem načeti vse teme." Gospod predsednik, nestrpno pričakujemo vaš govor. Prosim vas, da nagovorite Evropski parlament.
(Ploskanje.)
Nicolas Sarkozy
predsednik Francoske republike. - Gospod predsednik Evropskega parlamenta, poslanci in poslanke, gospod predsednik Komisije, gospe in gospodje, zahvaljujem se za povabilo, da vas lahko nagovorim v tej stavbi, v kateri utripa demokratično srce Evrope.
Zahvaljujem se vam za priložnost, da to lahko opravim zdaj in v času, ko se po očitnem odlašanju Evropa združuje in napreduje.
Hvala za to, da lahko pred vami ponovim zavezanost Francije Evropi in jasno izrazim, da glas "proti" evropski ustavi ni pomenil, da so Francozi obrnili hrbet Evropi; pomenil je večja pričakovanja od Evrope.
(Ploskanje.)
Od začetka je upanje spremljalo evropsko združevanje. Zdaj ljudje pričakujejo od Evrope, da bo to upanje izpolnila, in to odgovornost nosimo vsi. Upanje na mir, upanje na bratstvo, upanje na napredek. To upanje se je rodilo iz velikih tragedij 20. stoletja. To upanje se je rodilo iz krvi in solza milijonov mož, žena in otrok. To upanje se je rodilo iz nepopisnega trpljenja. To je upanje, da se ljudje ne bodo nikoli več vojskovali drug proti drugemu, da na evropskih tleh ne bo osvajanja, prevladovanja in iztrebljanja, zaradi katerih so bili naši narodi na robu materialnega in moralnega uničenja.
Evropska ideja se je zgodila, ker so nekega dne veliki Evropejci dosegli drug drugega čez meje, meje, za katere je umrlo toliko ljudi. Ljudje, ki so tako trpeli, so jim sledili in se odločili, da je sovraštvo stvar preteklosti in da je zdaj potrebno prijateljstvo.
Evropsko združevanje je bilo omogočeno, ker so bili ljudje zgroženi ob tem, kar so storili. Odklonili so boj, ker so v srcih vedeli, da bi bila nova vojna pogubna. Namesto tega so izbrali medsebojno ljubezen, medsebojno razumevanje, sodelovanje, da oblikujejo skupno usodo.
Evropsko združevanje je treba obravnavati na podlagi tega, kar je: moralna obveznost, politična obveznost, duhovna obveznost.
Evropsko povezovanje je izraz skupne želje narodov Evrope, ki priznavajo vrednote, priznavajo skupno civilizacijo ter želijo ohraniti te vrednote in civilizacijo.
Evropa ne more biti le mehanizem. Evropa ne more biti upravni mehanizem. Evropa ne more biti pravni mehanizem, ki bruha standarde, uredbe in direktive, mehanizem postopkov in pravil.
Evropa ne more biti ločena od resničnega življenja, ločena od čustev, ločena od človeških strasti. Evropa ne more biti resničnost in nima možnosti za obstoj, razen če milijonom moških in žensk ne glede na njihova prepričanja pomeni nekaj živega, nekaj, kar jih nagovarja, nekaj, kar jim daje upanje na boljše življenje in boljši svet. Evropa bo velik ideal ali ne bo več obstajala.
Kadar ljudje rečejo "ne", ne moremo reči, da se motijo; vprašati jih moramo, zakaj so rekli "ne".
Vsi vemo, in mimogrede, jaz sem volil "za", da sta francoski "proti" in nizozemski "proti" na žalost predstavljala veliko več kot zavrnitev tako pomembnega besedila, kot je bilo.
Vsi vemo, da je bil glas "proti" najvidnejši dokaz globoke krize zaupanja, ki se je ne more prezreti in jo je treba rešiti.
Vsi, ki imajo radi Evropo, morajo ta "proti" sprejeti od dveh ustanoviteljic, ki sta vedno podpirali Evropo in to zelo resno.
Ta "proti" je izražal globoko zaskrbljenost: milijoni moških in žensk so začeli izgubljati zaupanje v Evropo. Zakaj? Ker so imeli občutek, da jih Evropa ne varuje več dovolj dobro. Ker so imeli občutek, da je Evropi vseeno za težave, s katerimi se srečujejo v življenju. Če je ta občutek nepošten ali ne, ni pomembno. Prepričan sem, da imajo milijoni moških in žensk v vseh državah ta občutek.
Glas "proti" je bil polomija. Evropo je potisnil v najglobljo krizo njene zgodovine. Vendar je lahko ta kriza, ki bi lahko povzročila uničenje Evrope, tudi koristna, saj spodbuja tiste, ki so bili zvesto predani evropskemu idealu, k razmisleku o vzrokih za krizo.
Kar se je v Evropi doseglo od ustanovitve Evropske skupnosti za premog in jeklo, je vredno omembe.
Vsi tukaj smo predstavniki ljudi, ki so se med seboj sovražili, ki so poskušali uničiti drug drugega in ki so se več stoletij vojskovali drug proti drugemu.
Na začetku je Paul-Henri Spaak, veliki Evropejec, predsednik prve Evropske parlamentarne skupščine, izrekel splošno veljavne in večne besede: "Naj ne pozabimo ničesar, ker bi to bila oskrunitev, vendar smo se odločili za začetek velike pustolovščine, ki nam bo omogočila, če uspe, ohraniti tisto, kar nam je skupnega in kar nam je najdražje."
Ta pustolovščina se je kljub neštetim težavam nadaljevala pol stoletja.
Parlamentarne skupščine so imele odločilno vlogo. Dovolite mi, da izrazim spoštovanje vsem tistim, ki so pri tem sodelovali, ker so predstavljali državljane Evrope v vsej svoji raznolikosti.
Menim, da se te raznolikosti ne smemo bati. Raznolikost je nekaj, kar moramo spoštovati; je naša največja prednost. Demokracija pomeni razpravo. Pomeni pluralnost mnenj. To je nasprotje sistemu, v katerem je vsak prisiljen misliti enako. Evropa bi umrla, če bi vsi morali razmišljati na enak način in če bi tiste, ki bi razmišljali drugače, šteli za slabe Evropejce. Slabi Evropejci ne obstajajo. Obstaja le Evropa in vsakemu je treba omogočiti, da je del Evrope.
Verjamem v izmenjave, verjamem v razpravo. Zato sem vedno imel raje pravilo večine in ne pravilo soglasja. Pri čemer to za francoskega predsednika ni majhna obveznost.
Soglasje je sistem, ki nekaterim omogoča, da vsilijo svojo voljo vsem ostalim. S soglasjem je zagotovljeno, da ne bodo nikoli sprejete pomembne ali drzne odločitve, da ne bo tveganja, ker če gre za soglasje, moramo biti v koraku s tistimi, ki si od Evrope najmanj želijo.
Soglasje pomeni nemoč. Soglasje pomeni, da je nemogoče ukrepati. Pomeni, da je pot nazaj nemogoča, kar zadeva končne odločitve, zato sem v poenostavljeni pogodbi podprl razširitev glasovanja z večino.
Verjamem v demokracijo. Menim, da mora biti Evropa čim bolj demokratična. Zato sem vedno verjel, da Evropi ne delamo usluge, če zavračamo razprave, potlačimo kritike in prikrivamo razlike.
Prepričan sem, da Evropa potrebuje več razprav, večjo demokracijo in navsezadnje obsežnejšo politiko.
Evropi je uspelo premakniti se z mrtve točke, ker so voditelji držav ali vlad sprejeli politično odločitev na vrhu v Bruslju, pri čemer so se zavedali, da imajo usodo Evrope v svojih rokah. Tistega dne je v Bruslju politična volja različnih voditeljev držav ali vlad odpravila vse ovire, ki so se do tedaj zdele nepremagljive.
Kaj je pomenila politika? Pomenila je priznanje neuspešnosti osnutka ustave. Pomenila je predlog Francozom, ki so glasovali "proti", za pogajanje o poenostavljeni pogodbi, da se Evropa premakne z mrtve točke, in njeno ratifikacijo v Parlamentu, kot sem izjavil med predsedniško kampanjo. Francozi so me pooblastili, da dovolim ratifikacijo poenostavljene pogodbe v Parlamentu.
(Ploskanje.)
Naj dodam, da je nenavadno navajati Evropski parlament kot kraj, v katerem bije demokratično srce Evrope, vendar hkrati reči, da parlamentarna ratifikacija v Franciji ne bi bila demokratična: če je Evropa demokratična v Evropskem parlamentu, je Francija demokratična v francoskem parlamentu.
(Ploskanje.)
Politika je za države, ki so pogodbo ratificirale in ki jim želim izraziti spoštovanje, tega želim izraziti tudi tukajšnjim poslancem, ki so podprli osnutek ustave, pomenila strinjanje glede odprtih pogajanj o novem in manj ambicioznem besedilu. Uspelo nam je, da se je Evropa premaknila z mrtve točke, ker so si države, ki so glasovale "proti", za to prizadevale. Spoštujem tiste, ki ste bili naklonjeni ustavi in ste se strinjali glede razprave o novem osnutku. Evropa je prebrodila krizo zaradi pripravljenosti na obeh straneh.
Poenostavljena pogodba je politična zmaga za Evropo. To je zmaga evropske zavesti, ki se izraža skozi politiko.
Zdaj bi bilo napačno misliti, pri čemer sprejmem svojo odgovornost, da smo s poenostavljeno pogodbo rešili vse v Evropi, da smo lahko mirni in da ne bo več vprašanj. Poenostavljena pogodba rešuje institucionalno krizo, vendar ne rešuje niti politične niti moralne krize v Evropi. Evropi omogoča sprejemanje odločitev in ukrepanje. Vendar ne navaja zakaj in za kakšen namen. Ne pove nam, kakšna bo Evropa jutri in kako bo pripomogla k izboljšanju življenja naših državljanov. Tistim, ki ne verjamejo več v Evropo, ne ponuja nobenega razloga, da bi vanjo ponovno verjeli.
Institucionalno vprašanje se je rešilo. Zdaj moramo rešiti politična vprašanja. Brez strahu jih moramo preučiti in o njih razpravljati brez tabujev.
Evropa je izbrala demokracijo, pri čemer moramo biti v demokraciji sposobni razpravljati o vsem: o proračunski politiki, trgovinski politiki, monetarni politiki, industrijski politiki, davčni politiki, o vseh politikah, kakršne koli že so. V nasprotnem primeru ni smiselno reči, da želimo demokratično Evropo.
Evropa je izbrala demokracijo in v demokraciji se neodvisnost nikoli ne more zamenjati s popolno neodgovornostjo. Nihče ne more navajati lastne neodvisnosti kot razlog, da ne more biti odgovoren, se opravičiti ali biti nadzorovan. V demokraciji je politična odgovornost splošno in temeljno načelo.
V evropski demokraciji moramo biti sposobni razpravljati o namenih in ciljih Evrope. Predlagal sem ustanovitev odbora modrecev, da bi razmislil o prihodnosti. Prav tako menim, da moramo biti sposobni skupnega razpravljanja o različnih možnih vrstah prihodnosti za Evropo: na voljo imamo različne poti in sprašujem se, kako bomo izbrali pravo, če brez zadržkov zavrnemo razpravo o njih.
V evropski demokraciji moramo biti sposobni razpravljanja o evropski identiteti in nacionalnih identitetah. Razpravljati je treba o tem, kako Evropa gradi identiteto, in se oproščam, jo zagovarja. Razpravljati je treba o tem, kako Evropa varuje svoje nacionalne identitete, ki so eno od bogastev Evrope.
Teh identitet se ne smemo bati. Želja po ohranitvi identitete nekoga ni slabost. Kadar so identitete ogrožene in napadene, nastane napetost ter ljudje postanejo nevarni in nasilni.
Narodi Evrope doživljajo zelo globoko krizo identitete. To je kriza, ki prizadene naše narode in idejo civilizacije, ki je skupna vsem Evropejcem in združuje Evropo. Kriza je povezana z globalizacijo in komercializacijo sveta.
Da Evropa začne svojo pot na podlagi gospodarstva, premoga in jekla ter trgovine, je bila genialna poteza ustanovnih očetov. Vendar je bila politika prepočasna, kar zadeva gospodarstvo, in je še vedno počasna na področju kulture. Napaka je bila, da se je kulturna Evropa spregledala.
(Ploskanje.)
V svetu, ki ga ogroža standardizacija, v svetu, v katerem prevladuje tehnologija in bodo gospodarske vrednote prevladale nad vsemi ostalimi, Evropa v očeh vseh ljudi ne more biti Evropa, če ne zagovarja vrednot, vrednot civilizacije, duhovnih vrednot ter če ne stori vsega, kar lahko, da zavaruje kulturno raznolikost. Toda kaj bomo zagovarjali, kar zadeva raznolikost, če nismo ohranili svojih identitet?
Evropa mora zagotoviti, da ne ogroža identitet, vendar jih varuje in jim omogoča živeti.
Tudi na moralni ravni so človekove pravice del evropske identitete. Vsakokrat, ko se po svetu zatira človeško bitje, se preganja oseba, zlorabi otroka, izkoristi človeka, mora Evropa te osebe podpirati, ker je Evropa človekovih pravic zvesta sama sebi. Evropa mora poskrbeti za širitev človekovih pravic na vse regije sveta.
(Ploskanje.)
Naj dodam, da so vsi tisti, ki so v preteklosti zavrnili varstvo človekovih pravic za pridobitev dogovorov, izgubili dogovore in izgubili vrednote.
(Ploskanje.)
V evropski demokraciji beseda varstvo ne sme biti prepovedana. Če želimo, da naši državljani, ki so naveličani biti žrtve nepoštene konkurence in dampinga, ne bodo nekega dne zahtevali protekcionizma in zaprtja meja, moramo pogumno razpravljati o pravi prednostni nalogi Skupnosti. Storiti moramo vse, da se zavarujemo, kot to počnejo ostali. Sposobni moramo biti, da si zagotovimo enake instrumente, kot jih imajo ostali. Če imajo druge regije sveta pravico do zaščite pred dampingom, zakaj se tudi Evropa ne bi smela zavarovati? Če imajo vse države devizno politiko, zakaj je Evropa ne bi imela? Če si drugi narodi pridržijo del trgov javnih naročil za svoja mala in srednje velika podjetja, zakaj si jih tudi Evropa ne bi? Če drugi narodi izvajajo industrijsko politiko, zakaj je tudi Evropa ne bi? Če drugi narodi zagovarjajo svoje kmete, zakaj tudi Evropa ne bi svojih?
(Ploskanje.)
Evropa si ne želi protekcionizma, vendar mora zahtevati vzajemnost, Evropa si ne želi protekcionizma, vendar mora zagotoviti svojo energetsko in prehrambeno neodvisnost.
Evropa želi postati zgled v boju proti globalnemu segrevanju, vendar ne more sprejeti nepoštene konkurence držav, ki ne izvajajo nobenih ekoloških omejitev za lastna podjetja.
(Ploskanje.)
Evropa je sprejela obveznost konkurence, vendar tega ne more urejati sama. Zato je bilo na vrhu v Bruslju odločeno, da pomeni konkurenca Evropi sredstvo in ne cilj.
Evropa je izbrala tržno gospodarstvo in kapitalizem, vendar to ne pomeni popolnega popuščanja in finančnega kapitalizma, ki spodbuja preračunljivce in delničarje na škodo podjetnikov in delavcev.
(Ploskanje.)
Evropski kapitalizem je vedno bil kapitalizem podjetnikov, kapitalizem proizvodnje in ne kapitalizem preračunljivosti ter trgovanja.
Da, jasno in glasno izjavljam, da ima Evropa vlogo pri vnašanju tako potrebne etike v finančni kapitalizem, pri čemer Evropa ne more sprejeti tega, kar zadeva krizo na hipotekarnem trgu, na katerem so nekateri preračunljivci ogrožali svetovno konkurenco.
(Ploskanje.)
Imamo različne zamisli in različna stališča glede teh vprašanj, ampak to ne pomeni, da nam ni treba razpravljati o njih. O tem moramo razpravljati, dokler nam ne bo uspelo doseči soglasja, ki nam omogoča oblikovanje skupne politike. Vsa ta vprašanja bodo središče prednostnih nalog francoskega predsedovanja.
Za razpravo obstaja še veliko več tem: reforma skupne kmetijske politike, ekološko obdavčevanje, obnovljivi viri energije in varčevanje z energijo ter obramba. Kako je lahko Evropa neodvisna in ima političen vpliv na svetovni ravni? Kako je lahko Evropa dejavnik za mir in stabilnost, če ni zmožna zagotavljati lastne varnosti?
Kaj pomeni naša zavezanost Evropi, če ne zmoremo razpravljati o vzpostavitvi evropskega sistema za obrambo in podaljšanju atlantskega zavezništva? Kaj pomeni naša zavezanost Evropi, če se nihče od nas ne more potruditi za zagotovitev obrambe vseh?
Od Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo do poenostavljene pogodbe so Evropejci gradili na solidarnosti. To lahko opazimo v regionalni politiki, vendar bi morali tudi v obrambni politiki. Prav tako bi to moralo biti prisotno v evropski politiki priseljevanja. V Evropi, v kateri lahko ljudje prosto prehajajo iz ene države članice v drugo, je lahko ta politika le skupna politika priseljevanja. Ne morete biti član schengenskega območja in to urejati, ne da bi obvestili druge države, ker ureditev ene države vpliva na vse ostale v schengenskem območju.
(Ploskanje.)
Ko sem bil izvoljen za predsednika republike, sem določil prednostno nalogo, to je vrnitev Francije v središče evropskega združevanja. Želel sem, da Francija premaga dvome tako, da se bolj poveže z Evropo. Dobro vem, da Francija ne bo imela odgovora na vsako vprašanje, vendar želim, da Francija ponovno poišče mesto v središču Evrope.
Ponovno sem vzpostavil dialog z institucijami Skupnosti in se zahvaljujem predsedniku Barrosu za zaupanje, ki se je vzpostavilo med Francijo in Evropsko komisijo. Sedanja politika Francije je, da z zaupanjem tesno sodeluje z evropskimi institucijami, tj. z Evropskim parlamentom in Evropsko komisijo.
Potrudil se bom, da se bo vsak našel v tej viziji, da bo Združeno kraljestvo ratificiralo poenostavljeno pogodbo, ker Evropa potrebuje Združeno kraljestvo ...
(Ploskanje.)
Potrudil se bom za začetek dialoga z vzhodnimi državami, državami, ki so pogosto upravičeno zaznale, da se jim ni dovolj prisluhnilo. To ni zaradi tega, ker bi zgodovina obsodila narode Evrope, ki so se pridružila pozneje, na manj pravic. Imajo enake pravice kot države ustanoviteljice. To je evropski duh.
(Ploskanje.)
To sem storil pri predlogu o Sredozemski uniji. Nočem, da je kdor koli izključen, in želim graditi na delu, opravljenem v Barceloni. Če bi to delo zadostovalo, bi vedeli. Zato moramo ponovno biti ambiciozni.
Želim, da Francija Evropi posreduje dinamičnost, kajti če Francija deluje dobro, potem je to koristno za vso Evropo.
Nihče v Evropi se ne zanima za šibko Francijo, ki ne zmore rasti. Nihče v Evropi se ne zanima za Francijo v upadu, Francijo, ki trpi zaradi krize identitete, ali Francijo, ki se boji prihodnosti.
Sprejel sem program reform. Kar zadeva te reforme, njihova neuspešnost ni v interesu Evrope, ker bodo Franciji omogočile izboljšanje javnih financ, tako da bo Francija izpolnila svoje obveznosti. Francozi so te reforme podprli. Vse sem jim povedal pred volitvami. Zaradi tega si bom prizadeval, da bodo reforme izvedene v celoti. Nič me ne bo odvrnilo od doseganja tega cilja, ki je najboljša stvar, ki jo lahko Francija naredi za Evropo.
Gospe in gospodje, v Strasbourgu, ki Francozom tako veliko pomeni in ki ga misli vseh Evropejcev povezujejo z vašo skupščino, Parlamentom, v katerem se ohranja demokratična razprava, se na tem odru spominjam Simone Veil, ki je bila leta 1979 prva predsednica neposredno izvoljene Evropske parlamentarne skupščine.
Izražam spoštovanje njenemu prispevku k evropskemu cilju in cilju žensk. Bojevala se je za spoštovanje njihovih pravic, spoštovanje njihovega dostojanstva, medtem ko je bil Parlament vedno zvest njenim načelom. Simone Veil je rekla: "Ne glede na naše razlike menim, da imamo skupno željo po oblikovanju skupnosti, ki temelji na skupni dediščini in skupnem spoštovanju temeljnih človeških vrednot. V tem duhu vas vabim, da tovariško sprejmete naloge, ki nas čakajo."
Te besede sem vzel za svoje. Te besede so izzivi. To so izzivi, za katere naši državljani pričakujejo, da jih bo Evropa sprejela. Ne smemo izgubljati časa. Evropa je v zadnjem desetletju izgubila veliko časa. Ne smemo izgubljati časa pri zagotavljanju, da bodo ljudje ponovno verjeli v Evropo. Na zanesljivo predanost Francije Evropi lahko računate.
(Poslanci so vstali in navdušeno ploskali govorniku.)
Predsednik
Predsednik Sarkozy, zahvaljujem se vam za ta iskrena in globoko evropska čustva. Ponovno ste izkazali svoja evropska prepričanja in svojo predanost ter predanost Francozov evropskemu cilju. Samozavestno pričakujemo francosko predsedovanje, ki se bo začelo ob ključnem trenutku za prihodnost Evropske unije, ko bodo države Evrope ratificirale reformno pogodbo. Prepričan sem, da bo to obdobje zaznamoval velik napredek na poti k Evropi miru in solidarnosti. Evropski parlament kot predstavnik državljanov Evropske unije vas bo podpiral med tem podvigom in upa, da bo tesno sodeloval z vami, da bi se zagotovilo, da bo predsedovanje uspešno in zato koristno za Evropejce.
Predsednik Sarkozy, Parlament vam želi, da bi bili zelo uspešni v Franciji in pri poenotenju evropske celine. Hvala.
(Seja se je končala ob 12.40.)
