Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 26. juni 1997, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Ærede medlemmer, for knap 48 timer siden rystede mordet på Miguel Angel Blanco, der var byrådsmedlem i Ermua kommune, kvinder og mænd såvel i Baskerlandet som i hele Spanien. I disse dage er millioner af mænd og kvinder gået på gaden i en imponerende solidaritetsdemonstration under råbene »Slut med vold« og »Ja til frihed, fred og tolerance«.
Europa-Parlamentet, som holder fast i sin linje, fordømmer på det skarpeste ikke kun dette afskyelige angreb på sameksistensen, men også selve forsøget på at påtvinge det demokratisk valgte flertal et mindretals vilje. Vi kan heller ikke tolerere, at blot den omstændighed at man er blevet valgt til et hverv af borgerne kan være grund til at miste livet. Vi har alt for mange gange i Europa set diktaturets og uforsonlighedens mørke ansigt til ikke at kunne genkende det hos dem, der i lørdags myrdede en af vores medborgere. Vi udtrykker vores dybeste medfølelse og støtte til Miguel Angel Blancos familie i denne vanskelige tid.
Vi må give vores fulde støtte til de demokratiske politiske kræfter, som enstemmigt har krævet en isolering af ETA og af Herri Batasuna i og uden for Spanien. Som repræsentanter for de europæiske borgere beder jeg Dem iagttage et minuts stilhed og dermed slutte Dem til dette råb af sørgmodighed, men også af håb, som spontant er kommet fra befolkningen. Vi, ærede medlemmer, er også Miguel Angel.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 26. juni 1997 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Van Bladel
Hr. formand, i protokollen fra 25. juni står der en fejl. Vi havde den aften en forhandling om anvendelse af PHARE-midlerne. I den forbindelse sagde jeg, at det ville være bedre at udvide Kommissionens personale med henblik på at anvende disse PHARE-midler bedre. Jeg brugte ordet »bestaffing«, men desværre står der i det fuldstændige forhandlingsreferat »bestraffing«. Det er i høj grad forkert. Det er også forkert, at PHARE-midlerne bruges til historiebøger i Slovakiet, hvori der står fremmedhadske bemærkninger, og det er beklageligt, at Rådet overhovedet ikke besvarer mine spørgsmål.

Formanden
Mange tak, fru van Bladel, men De bedes bemærke, at dette ikke vedrører protokollen, men det fuldstændige forhandlingsreferat, dvs. den tekst der indeholder en ordret gengivelse af alle indlæggene. Men vi noterer dette.
Fru Bloch von Blottnitz har ordet.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, undersøg venligst, hvordan de udtalelser, som det nederlandske formandskabs repræsentant fremsatte som svar på et spørgsmål fra NGO'er og regeringsrepræsentanter i Zimbabwe om Europa-Parlamentets holdning til CITES, kunne være mulige. Europa-Parlamentet havde nøjagtigt 8 dage forinden som led i den aktuelle og uopsættelige debat vedtaget en beslutning på omkring tre sider. Han påstod ordret, at Europa-Parlamentet ikke havde nogen holdning hertil! Jeg mener, at dette er en skandale! Vi leger ikke parlament her, men er derimod et parlament. Det er Rådets repræsentanter omsider nødt til at tage til efterretning! Rådets repræsentant kan ikke sige, at Parlamentet ikke har nogen holdning hertil, når Parlamentet 8 dage forinden havde vedtaget en tresiders beslutning som led i den aktuelle og uopsættelige debat.

Formanden
Mange tak, fru Bloch von Blottnitz, jeg forsikrer Dem, at vi vil undersøge, hvad der helt præcist er sket, og hvad den nederlandske rådsformand har sagt, og om nødvendigt vil jeg henvende mig til ham og gøre ham opmærksom på problemet.
(Protokollen godkendtes)

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, den 12. maj stillede jeg Dem her et spørgsmål om en udbudsprocedure, og det drejede sig om møbler til Parlamentet. Dengang sagde De: Det må De gøre skriftligt. Det gjorde jeg så den 14. maj. Det er nu ni uger siden, og jeg har stadig intet svar fået. Jeg spurgte Dem den 26. juni under plenarmødet i Bruxelles, hvornår jeg fik svar, og dengang sagde De: endnu inden den næste mødeperiode i Strasbourg. Nu er denne begyndt i dag, men jeg har stadig ikke modtaget noget svar. Jeg forstår ikke, hvordan De kan behandle virksomheder i Unionen sådan, for dem havde jeg et spørgsmål om. Er dette nu et eksempel på gennemsigtighed i Parlamentet? Jeg vil således gerne senest i morgen modtage et svar på dette spørgsmål fra Deres medarbejdere.

Formanden
Fru Plooij-van Gorsel, De har ret i, at jeg sagde til Dem, at De ville få et svar i løbet af ugen, men der er mange spørgsmål, der skal besvares, og Parlamentets tjenestegrene forbereder svarene, når de kan. Derudover skal svarene gennem Præsidiet, jeg udarbejder dem ikke personligt. Men eftersom Præsidiet samles i eftermiddag og torsdag i denne uge, håber jeg, at De har svaret i denne uge.
Hr. Gallagher har ordet.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil berette om en meget alvorlig hændelse, der fandt sted i weekenden i min valgkreds i County Mayo. I landsbyerne Glencullen, Glenamoy og Bangor Erris blev mange familier hjemløse, da flodbølger skyllede gennem deres huse, floderne gik over deres bredder, og flodbølger forårsagede jordskred og gjorde vejene ufremkommelige og ødelagde landbrugsejendomme. Får og kvæg gik tabt, afgrøder blev ødelagt, og det var kun ved et rent mirakel, at der ikke gik menneskeliv tabt.
Dette vil få alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser for hele egnen. Jeg anmoder Parlamentet om at støtte en opfordring til Kommissionen til at stille midler til rådighed med henblik på at hjælpe disse folk, der har lidt tab som følge af denne naturkatastrofe. Jeg er klar over, at det ikke er det eneste område i Europa, der har lidt tab - der har været katastrofer i andre områder - og jeg håber, at Parlamentet vil støtte en opfordring til Kommissionen til at stille de fornødne midler til rådighed for Mayo-området.

Formanden
Tak, hr. Gallagher, men dette er ikke til forretningsordenen. Spørgsmål af denne art hører normalt hjemme under debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål.
Hr. Titley har ordet.

Titley
Hr. formand, for kun en uge siden var en bus, der befordrede elever fra St. James's School i Bolton, som er en del af min valgkreds involveret, i en alvorlig ulykke i De Franske Alper. Som følge af denne ulykke blev tre unge mennesker dræbt. Jeg ved, at Parlamentet vil dele min følelse af sorg over dette tragiske tab af menneskeliv, og jeg ville være taknemmelig, hr. formand, hvis De over for skolen vil give udtryk for hele Parlamentets medfølelse.
Denne ulykker har endnu en gang gjort spørgsmålet om sikkerhedsseler i busser, især busser, der befordrer børn, aktuelt. Det er særlig tragisk, at St. James's School har en politik, der siger, at man altid skal benytte busser med sikkerhedsseler. Ulykkeligvis brød bussen sammen, og skolen var nødt til at leje en lokal fransk bus uden sikkerhedsseler.
Denne tragedie viser til fuldkommenhed behovet for en effektiv lovgivning, der omfatter hele Europa, med henblik på at beskytte vore borgere, der rejser mellem medlemsstaterne. Jeg vil derfor, hr. formand, anmode Dem om at skrive til både formanden for Kommissionen og formanden for Rådet og gøre opmærksom på dette tragiske tab af menneskeliv og anmode dem om at overveje, hvorledes EU-lovgivningen vedrørende sikkerhedsseler i busser kan forbedres yderligere.
Endelig vil jeg give udtryk for min taknemmelighed over for kommissæren for transportanliggender, hr. Kinnock, for den hurtige og sympatiske måde, hvorpå han har stillet sig på min side i denne sag.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, jeg må desværre sige Dem, at jeg ikke er tilfreds med det svar, som De netop gav mig. Jeg har allerede to gange tidligere hørt Dem sige, at De hurtigst muligt ville sørge for, at jeg ville få det. Det er en simpel kendsgerning, at chefen for Deres tjenestegren med ansvar for offentlige udbud kan besvare dette spørgsmål. Hvis det er så vanskeligt at give et indblik i, om virksomheder i de forskellige medlemsstater har lige chancer ved offentlige udbud, så spørger jeg mig selv, hvor gennemsigtigt Parlamentet er.

Formanden
Fru Plooij-van Gorsel, De er nu kommet med Deres synspunkt to gange. Dette er ikke til forretningsordenen. Der findes en kanal, ad hvilken man kan fremsætte dette spørgsmål, samt en kanal til besvarelse af spørgsmålet. Jeg vil ikke give Dem ordet igen om dette emne.

Parlamentets sammensætning
Formanden
Ærede medlemmer, jeg skal meddele Dem, at fru Pery har underrettet mig skriftligt om, at hun giver afkald på sit hverv som næstformand med virkning fra den 15. juli 1997 og som medlem af Europa-Parlamentet med virkning fra den 16. juli 1997.
Parlamentet konstaterer i overensstemmelse med artikel 12 i akten om direkte valg af repræsentanterne i EuropaParlamentet, at dette mandat er ledigt, og vil meddele dette til den pågældende medlemsstat.
Personligt - men jeg mener også, at dette er Parlamentets holdning - synes jeg, vi over for fru Pery skal give udtryk for vores taknemmelighed for de mange år, hun som næstformand i denne forsamling har fungeret med stor effektivitet og til alle medlemmernes tilfredshed.
De franske myndigheder har meddelt mig, at hr. Phillipe de Villiers vil blive afløst af hr. Eric Pinel med virkning fra den 17. juni 1997.
Jeg byder velkommen til vores nye medlem og minder om, at i henhold til forretningsordenens artikel 7, stk. 4, deltager ethvert medlem, hvis mandat endnu ikke er prøvet, eller for hvem der ikke er truffet afgørelse om en indsigelse, i Parlamentets og dets organers møder med fulde rettigheder.

Arbejdsplan
Formanden
Vi går nu over til fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden fremsat af Formandskonferencen på mødet torsdag den 10. juli 1997 er omdelt i henhold til artikel 95 i forretningsordenen, og der er foreslået følgende ændringer:
Mandag, tirsdag og onsdag: (ingen ændringer). Fru Baldi har bedt mig om ordet.

Baldi
Hr. formand, jeg har en anmodning vedrørende onsdag, nærmere betegnet Kommissionens erklæring om topmødet »Planeten Jorden«, dvs. topmødet i New York. Da en så vigtig erklæring risikerer at komme for sent, ved midnatstid, eftersom vi har en meget tætpakket dagsorden, vil jeg spørge, om det er muligt enten at sætte den frem på dagsordenen tirsdag eller udsætte den til torsdag. I modsat fald risikerer den ikke at blive tilstrækkelig grundigt taget i betragtning som det, den er, og Europa skal naturligvis have en betydelig plads i denne erklæring.

Formanden
Fru Baldi, jeg minder Dem om, at der kan indgives forslag om ændring af dagsordenen indtil en time før mødeperioden åbnes. Det forslag, De er kommet med, er ikke indgivet en time før og kan derfor ikke komme i betragtning, hvilket jeg beklager meget.
Hr. Blot har ordet.

Blot
Hr. formand, jeg vil gerne stille et spørgsmål vedrørende dagsordenen.
Vi har i dag, som De ved, den 14. juli, der er en national festdag og helligdag i Frankrig. Agter formanden at fremsætte en høflig bemærkning til de franske parlamentsmedlemmer og de franske medlemmer af Gruppernes personale og Parlamentets personale og andre, der er i dets tjeneste - i alles navn, naturligvis? Jeg tror, at vore venner ville sætte stor pris herpå, så meget mere som høflighed er en del af de parlamentariske skikke, der hører til de væsentligste, for at en institution som vores kan fungere tilfredsstillende.
Hr. formand, jeg siger Dem tak for, hvad De kan sige eller gøre i denne henseende.

Formanden
Hr. Blot, De ved, at enhver anmodning om høflig adfærd altid vil blive gunstigt modtaget af formanden for Europa-Parlamentet. De har selv givet udtryk for, hvorledes dette budskab bør lyde. Jeg gør Deres ord til mine og beder således alle franskmænd, medlemmer af både Parlamentet og personalet om at modtage det.

Green
Hr. formand, må jeg blot anmode Dem om her i plenarforsamlingen at bekræfte, at afstemningen om betænkningen af Tothley vil finde sted på onsdag. Dette fremgår af dagsordenen som sådan, men der synes at herske en hel del forvirring, og på grund af dette emnes følsomme karakter, er det af betydning, at enhver fra Deres mund får at høre, hvornår afstemningen vil finde sted.

Formanden
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Torsdag:

Formanden
Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre anmoder om opførelse af en redegørelse fra Kommissionen om ulovlig eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige.
Hr. Novo har ordet til et indlæg for anmodningen.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, som det vil være Dem bekendt, meddelte kommissær Emma Bonino for et par dage siden på en pressekonference, at der var konstateret tilfælde af ulovlig eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige.
Der er flere grunde til at tage dette problem op her på plenarmødet. For det første var kommissærens oplysninger upræcise og ufuldstændige, hvilket gav spekulationerne i pressen en ekstra tand og øgede bekymringen i befolkningen, som det i øvrigt også kom til udtryk i Den Europæiske Forbrugerorganisations udtalelser.
For det andet kom Kommissionens oplysninger på et sendt tidspunkt i betragtning af, at Den Stående Veterinærkomité allerede to måneder før pressekonferencen havde informeret Kommissionen om de omtalte forhold.
For det tredje er der, når kommissæren henvender sig til massemedierne med sådanne - ufuldstændige og lidet præcise - oplysninger, så meget desto større grund til, at hun henvender sig til Europa-Parlamentet - så vidt muligt med fuldstændige oplysninger.
For det fjerde var det situationer som denne, der bevirkede, at kogalskabskrisen fik et så alvorligt omfang, som den gjorde. Vi må for enhver pris undgå at gentage fortidens fejltagelser og derfor omgående tage situationen op til drøftelse.
For det femte mener jeg ikke, at det af fru Bonino omtalte problem henhører under Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om Henstillingerne vedrørende BSE. Der er ingen forbindelse mellem de to ting!
Af ovennævnte grunde anmoder jeg medlemmerne om at støtte vores anmodning om opførelse på dagsordenen for torsdag af en redegørelse fra Kommissionen om ulovlig eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige.

Formanden
Fru Roth-Behrendt har ordet til et indlæg imod anmodningen.

Roth-Behrendt
Hr. formand, jeg lyttede opmærksomt til hr. Novo. Han sagde til sidst, at fru Boninos redegørelse ikke havde noget at gøre med BSE. Dette overraskede mig, efter at jeg havde hørt hans indledende bemærkninger. Min gruppe og jeg er imod, at fru Boninos redegørelse opføres på dagsordenen i denne uge, og det af følgende grund: Parlamentet har nedsat et midlertidigt udvalg, som skal undersøge Kommissionens aktiviteter i forlængelse af henstillingerne fra Undersøgelsesudvalget om BSE. Dette midlertidige udvalgs møder foregår for åbne døre, og det holder i denne uge møde i dag, i morgen og på torsdag. Det står alle medlemmer af Parlamentet frit at deltage i møderne og lytte til Kommissionen, når den afgiver redegørelse. I dag vil kommissær Fischler gøre det. Fru Bonino og hr. Novo er meget velkomne til allerede i dag at få den redegørelse fra Kommissionen, som han ønsker på torsdag, nemlig i det midlertidige udvalg.
Når hr. Novo siger, at Kommissionen kom med oplysningerne for sent, har han andre oplysninger end jeg. Det var på ingen måde således, at det var den videnskabelige komité, der gav Kommissionen oplysninger, det var derimod Kommissionens afdeling for bedrageribekæmpelse. Hvis Kommissionen handler ansvarligt, fremkommer den med oplysninger, når alle - anklagemyndighed, politi og toldvæsen - har truffet deres foranstaltninger. Hidtil har jeg ikke haft grund til at tvivle på, at Kommissionen har gjort dette. Vi vil i aften lytte til hr. Fischler og fru Bonino. Vi vil i morgen lytte til hr. Cunningham, den britiske landbrugsminister, og på torsdag hr. Boden, den luxembourgske landbrugsminister og rådsformand. Dermed skulle Parlamentet via sit udvalg være omfattende informeret. Derfor er der intet behov for en redegørelse fra Kommissionen i plenum.

(Anmodningen forkastedes)

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, undskyld at jeg beder Dem om at vende tilbage til spørgsmålet dagsordenen til onsdag. De har sagt, at der ikke foreligger ændringer af dagsordenen til onsdag. Skal jeg forstå det således, at spørgetiden til Rådet som sædvanligt finder sted fra kl. 17.30 til kl. 19.00?

Formanden
Ja, det er rigtigt. Og jeg er glad for, at De har givet mig anledning til at gøre det helt klart. Formandskonferencen afkortede spørgetiden til Rådet med en halv time, således at der kunne opføres en yderligere redegørelse fra Rådet. Der er sket det, at der er opstået en fejl i den spanske udgave, hvor der står fra kl. 17.30 til kl. 19.00 i stedet for kl. 18.00 til kl. 19.00, som er det rigtige tidspunkt.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, med behørig parlamentarisk respekt ikke kun over for Dem, men også over for Formandskonferencen, vil jeg gerne minde om, at det er sædvanlig praksis, at Rådet hver onsdag svarer på spørgsmål fra Parlamentets medlemmer i halvanden time. I dette tilfælde er der ifølge mine oplysninger 37 spørgsmål fra medlemmerne, som forventer at få svar fra Rådet. Jeg mener ikke, at en afkortning af denne tid bidrager til at understrege vigtigheden af dialogen mellem Parlamentets medlemmer og Rådets repræsentanter. Derfor vil jeg gerne - med al behørig respekt - give udtryk for min utilfredshed med denne ændring af tidsplanen og denne afkortning af spørgetiden.

Formanden
Mange tak, hr. Gutiérrez Díaz. Denne uge har en yderst bebyrdet dagsorden. Grupperne har ment, at der skal være tre redegørelser fra Rådet, som også er en form for parlamentarisk dialog, og derfor har man helt undtagelsesvist foretaget denne ændring af dagsordenen.
Hr. Posselt har ordet.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig denne kritik. Det er nu sket meget tit, og det af den enkle grund, at man har flyttet spørgetiden, som i mange år fandt sted fra kl. 21.00 til kl. 22.30, til om eftermiddagen. På et eller andet tidspunkt opdagede man, at Rådet er for træt om aftenen, og fremrykkede spørgetiden til om eftermiddagen. Siden da er den hver anden eller tredje gang blevet afkortet eller forskudt. Jeg mener, at man igen bør lægge sig fast på kl. 21.00, da problemet så ville være løst.

Formanden
Mange tak, hr. Posselt. Jeg har allerede forklaret grundene til ændringen af dagsordenen. De enkelte medlemmer bør give udtryk for deres utilfredshed i deres parlamentsgruppe, eftersom grupperne har erklæret sig indforstået med ændringen.

Forelæggelse ved den europæiske ombudsmand af
hans årsberetning 1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 1996.

Söderman
Hr. formand, mine damer og herrer, må jeg begynde med at sige Dem tak, fordi De har fundet tid på den travle dagsorden for mødeperioden i juli til, at ombudsmanden kan fremlægge sin årsberetning.
Den praksis, at ombudsmanden personlig fremlægger sin rapport, betyder, at Europa-Parlamentet følger de bedste parlamentstraditioner i de medlemsstater, der har etableret en ombudsmandsinstitution.
Jeg er overbevist om, at dette vil vise sig at være til gavn for vore fælles idealer om en åben og demokratisk Europæisk Union. Årsberetningen for 1996 er den første, der dækker et helt års virke for Den Europæiske Ombudsmand. Beretningen er koncentreret om arbejdet med behandling af sager, selvom der stadig krævedes betydelige administrative bestræbelser for at fuldende etableringen af ombudsmandens kontor og arrangere en oplysningskampagne. I fremtiden skulle det blive muligt at afsætte mere tid til behandling af klager og initiativer. Jeg er sikker på, at resultaterne fra klagernes synspunkter fortsat vil blive bedre.
I 1996 behandlede ombudsmandens kontor 1.014 sager. Af disse angik 842 nye klager, der var modtaget i 1996. De fleste af dem var indsendt af privatborgere, idet kun 86 stammede fra selskaber og foreninger. 29 klager blev indgivet af medlemmer af Europa-Parlamentet, og tre sager blev optaget af egen drift i årets løb. I alt indledtes der 210 undersøgelser i 1996. De berørte institutioner var Europa-Kommissionen i 187 tilfælde, EuropaParlamentet i 19 tilfælde og Rådet for Den Europæiske Union i fire tilfælde. Disse tal viser, at Kommissionen er den institution, som hyppigst har direkte administrativ forbindelse med Europas borgere. Undersøgelserne blev afsluttet i 102 sager. Undersøgelserne viste i 82 tilfælde ikke kritisabel administration. To klagere trak deres klager tilbage, og i 12 tilfælde blev sagen bilagt af institutionen på en for klageren tilfredsstillende måde.
I 34 tilfælde konstateredes kritisabel administration. 32 af disse afsluttedes med en kritisk bemærkning til den pågældende administration eller enhed. Én klage og ét initiativ resulterede i udkast til to henstillinger til disse institutioner eller enheder. Det første udkast til henstilling blev øjeblikkelig accepteret af den pågældende enhed, og det andet, der var resultatet af en sag optaget af egen drift vedrørende regler om offentlighedens adgang til aktindsigt, synes i almindelighed at være blevet vel modtaget.
Der har hidtil ikke været lejlighed til at udarbejde en særlig beretning vedrørende et tilfælde af kritisabel administration til Europa-Parlamentet. Dette skyldes delvis, at de fleste af Fællesskabets institutioner og andre enheder har indtaget en samarbejdsvillig holdning over for ombudsmanden, særlig ved at søge muligheder for mindelig bilæggelse direkte med klageren. Yderligere tager det nødvendigvis tid at gennemføre de procedurer, der er indført for sagernes behandling, og mange undersøgelser er endnu ikke nået til det stadium, hvor en særlig beretning ville være på sin plads. Den første lejlighed til at udarbejde en særlig beretning vil sandsynligvis vise sig senere på året.
Under drøftelsen sidste år kommenterede jeg, at mange klager lå uden for ombudsmandens kompetence ifølge traktaten. I det første år viser det sig, at 35 % af klagerne falder inden for hans kompetence. Selvom mange nationale ombudsmænd har det samme problem, synes antallet af klager, der falder uden for ombudsmandens kompetence mig temmelig høj.
Det kunne også hævdes, at den store procentdel af de klager, der skønnes at falde uden for ombudsmandens kompetence, viser, at han har fortolket begrebet kritisabel administration for snævert.
I vor beretning for 1995 anførtes det, at »der er tale om kritisabel administration, dersom en fællesskabsinstitution eller enhed ikke handler i overensstemmelse med traktaterne og fællesskabsretsakter, der er bindende for den, eller den ikke iagttager de regler og retsprincipper, der er fastslået af Domstolen og Retten i Første Instans«. Yderligere anførtes det, at »Den Europæiske Ombudsmand skal tage hensyn til kravene ifølge artikel F i traktatens om Den Europæiske Union, hvorefter Fællesskabets institutioner og enheder skal respektere de grundlæggende rettigheder«. En liste over eksempler på kritisabel administration blev føjet til denne definition. Samtidig blev det anført, at de nationale ombudsmænds erfaringer viser, at det er bedre ikke at forsøge sig med en for stiv definition på kritisabel administration. I betænkningen fra Udvalget for Andragender om ombudsmandens årsberetning for 1995, for hvilken fru Ahern var ordfører, bemærkedes det, at det var klogt og rigtigt på daværende tidspunkt at undgå at fastlægge en for stiv definition af begrebet kritisabel administration. Nu er der flere erfaringer for anvendelsen af bestemmelserne vedrørende Den Europæiske Ombudsmand.
Da spørgsmålet om definitionen på kritisabel administration nu er blevet rejst, påtager jeg mig at give en mere nøjagtig definition i min årsberetning for 1997. Dette vil give Europa-Parlamentet og dets ansvarlige udvalg mulighed for at fremkomme med bemærkninger vedrørende dette emne og afklare situationen yderligere.
Et andet vigtigt spørgsmål blev rejst sidste år under forhandlingerne om årsberetningen for 1995. Det vedrørte ombudsmandens beføjelse til at indlede undersøgelser på eget initiativ. Jeg anførte, at ombudsmandens første pligt er at behandle klager, og understregede, at beføjelsen til at handle på eget initiativ ikke bør benyttes for let. Den kunne benyttes, dersom en række klager havde henledt opmærksomheden på en særlig enhed eller en særlig form for administrativ aktivitet. I betænkningen af Ahern understregedes det, at undersøgelser foretaget på eget initiativ burde være et vigtigt redskab for ombudsmanden. Det hed, at »denne form for undersøgelse kan få langt større betydning i de kommende år til gavn for Unionens demokratiske funktion, og følgelig for Parlamentet og borgerne«.
I debatten sidste år ønskedes en hyppigere brug af eget initiativ, end jeg havde bebudet. Der syntes at herske den opfattelse, at ombudsmandens aktiviteter skulle have en højere profil.
I 1996 vedrørte en tredjedel af de klager, der førte til en undersøgelse, den måde, hvorpå Europa-Kommissionen varetog sit ansvar som traktaternes vogter. Dette vedrørte overvågningen af medlemsstaternes opfyldelse af deres forpligtelser i henhold til fællesskabsretten. Som bemærket på side 67 og 68 i årsberetningen viste det sig på grundlag af disse klager, at Kommissionens procedurer gav anledning til betydelig utilfredshed blandt Europas borgere. Jeg begyndte derfor på eget initiativ en undersøgelse af denne sag. Resultatet er, at Kommissionen selv bør overveje at give den enkelte klager en bedre plads i proceduren som et led i god administrativ adfærd. Initiativet behandler ikke Kommissionens skønsmæssige beføjelse til at afgøre, om der skal anlægges traktatsbrudsager for Domstolen eller ej.
Manglende gennemsigtighed var tillige hyppigt genstand for klager, der førte til en undersøgelse. Som forklaret på side 82 i årsberetningen indgik disse klager med betydelig vægt i beslutningen om at iværksætte en undersøgelse på eget initiativ af reglerne for aktindsigt. Undersøgelsen angik 15 fællesskabsinstitutioner og enheder. Den mundede ud i en henstilling om fastsættelse af regler om aktindsigt inden for tre måneder. Selvom institutionerne og enhederne i almindelighed hilste denne henstilling velkommen, viste tidsfristen sig at være urealistisk. Den blev herefter forlænget til udgangen af juli 1997. I betragtning af dette spørgsmåls vigtighed kan det blive en rigtig sag at forelægge Parlamentet senere på året i den første særlige beretning.
Den samme politik for brugen af det egne initiativ ligger til grund for ombudsmandens næste undersøgelse af denne art. Denne vedrører, hvad der synes at være en hyppig og rutinemæssig brug af aldersgrænser som krav i forbindelse med ansættelse i Fællesskabets institutioner og enheder. Dette område har givet anledning til en række klager til ombudsmanden.
Mange af disse klager er fremkommet fra de medlemsstater, der tilsluttede sig Unionen i 1995, og det påstås, at brugen af aldersgrænser er udtryk for en uberettiget forskelsbehandling.
Brugen af det egne initiativ i omhyggeligt udvalgte tilfælde er en god lejlighed både for de pågældende institutioner eller enheder og ombudsmanden til at behandle et problem udtømmende og tilfredsstillende.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke alle Fællesskabets institutioner og enheder for et år med samarbejde i en konstruktiv atmosfære. Særlig vil jeg sige Dem, hr. parlamentsformand og Deres forgænger, hr. Hänsch, tak for Deres støtte og forstående holdning til ombudsmandens arbejde, og det samme gælder mange medlemmer af og tjenestemænd ved Europa-Parlamentet, som har medvirket i dette arbejde. Ligeledes vil jeg sige tak til Kommissionen og dens ansvarlige medlem, fru Gradin, og takke hende for hendes stærke bestræbelser for at skabe en åben og ansvarlig administration. En særlig tak skylder jeg Kommissionens generalsekretær, hr. David Williamson, for den rolle, han har spillet ved fastlæggelsen af de grundlæggende principper for samarbejde med ombudsmandens kontor. Da han snart fratræder, vil jeg gerne understrege, hvor betydelig en rolle han har spillet for at sikre et godt resultat af vort fælles arbejde for den europæiske borger.
Jeg vil ligeledes give udtryk for min taknemmelighed over for formanden for Udvalget for Andragender, hr. Fontana og hans forgænger, hr. Newman, samt alle medlemmerne af dette udvalg for deres klart udtrykte interesse og samarbejdsvilje i deres kontakter med ombudsmandens kontor.
En særlig tak bør rettes til hr. Papakyriazis, som har vist en seriøs og dybdeborende holdning ved udarbejdelsen af den udtømmende og detaljerede betænkning, der nu ligger for os, og som indeholder mange nyttige bemærkninger og forslag til udvikling af samarbejdet mellem Udvalget for Andragender og ombudsmanden under bibeholdelse af begge de to enheders uafhængighed.
Retten til at sende andragender til Europa-Parlamentet og retten til at rette henvendelse til Den Europæiske Ombudsmand udgør tilsammen en enestående mulighed for at fremme Europas borgeres rettigheder. De bemærkninger og forslag, der findes i hr. Papakyriazis' betænkning danner grundlag for at søge efter effektive metoder til fremme af dette ædle formål. For mit vedkommende håber jeg, at der vil blive lejlighed til i nær fremtid at omsætte disse tanker i gennemførlige og praktiske foranstaltninger med henblik på etablering af et smidigt samarbejdsforhold.

Formanden
Tak, hr. Söderman.

Den europæiske ombudsmands årsberetning 1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0211/97) af Papakyriazis for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 1996 (C4-0293/97).

Papakyriazis
Hr. formand, fru kommissær, hr. Söderman, mine damer og herrer, det er mig en stor ære i aften at kunne fremlægge betænkningen fra Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 1996. Dette er i realiteten den første beretning om ombudsmandens aktiviteter, som dækker et helt kalenderår, og det giver os efter min opfattelse et mere modent og detaljeret overblik over denne nye institution. For Den Europæiske Ombudsmand er en ny institution, som imidlertid har en lang forhistorie her i forsamlingen. Her blev Den Europæiske Ombudsmand udformet, her fik institutionen sin endelige form, og her blev den første Europæiske Ombudsmand valgt i 1995.
Et Europa tæt på borgerne ville ikke være opnåeligt, ville ikke kunne realiseres, hvis dets mekanismer var ukendte, hvis det var fjendtligt og utilgængeligt for de europæiske borgere, som Den Europæiske Union også er til for. Ombudsmanden er en af dem, som har til opgave at arbejde med tålmodighed, vedholdenhed og styrke og om nødvendigt indgå i konflikter for at eliminere tilfælde, hvor europæiske organer i deres virke forvrænger eller krænker begrebet »korrekt forvaltning«.
I dag fremlægger jeg - og jeg taler hele tiden på vegne af hele det parlamentariske udvalg - en betænkning, der blev vedtaget enstemmigt, med ingen stemmer imod og ingen, der undlod at stemme. Jeg vil derfor på udvalgets vegne først og fremmest rose Den Europæiske Ombudsmand for den udførlige, righoldige og præcise årsberetning, men vi vil også rose ham for hans arbejde og for de resultater, der er opnået i 1996. Ombudsmandsinstitutionen er en gammel europæisk tradition, hvorimod Den Europæiske Unions ombudsmand er en ny institution med ny dynamik og nye krav. Vi vil også gerne rose ombudsmanden for de konkrete resultater, som undersøgelsen og behandlingen af klager har ført til i konkrete tilfælde. Det hidtidige samarbejde mellem de involverede organer inden for Den Europæiske Union giver efter min opfattelse anledning til en vis optimisme med hensyn til fremtiden. Ganske vist har der også været tilfælde, hvor ombudsmanden har mødt modstand, ligesom der er sager, som endnu ikke er afsluttet.
Vi tror, at Europa-Parlamentet er det organ, der kan og bør vise sin solidaritet og tilføje den særlige politiske vægt, som udførelsen af den parlamentariske kontrol giver, i de tilfælde hvor ombudsmanden ikke får respons fra Det Europæiske Fællesskabs institutionelle organer. Dette betyder på ingen måde, at Europa-Parlamentet har indflydelse på eller diskuterer det organs selvstændighed og uafhængighed, der hedder Den Europæiske Ombudsmand. Vi er imidlertid nødt til hele tiden at uddybe samarbejdet mellem os, og denne holdning i sig selv bringer hele tiden os, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Ombudsmand, nærmere det fælles mål.
Betænkningen indeholder konkrete forslag formuleret i beslutningsforslagets 12 punkter. Jeg skal ikke komme nærmere ind på disse eller komme med praktiske forslag til et mere omfattende samarbejde og en koordinering af vore aktiviteter. Jeg vil blot sige, at der er brug for en uddybning, en bredere indsats for at oplyse borgerne, da der blandt borgerne i alle europæiske lande hersker et noget forvirret billede af, hvilke beføjelser og muligheder hhv. Europa-Parlamentet og Den Europæiske Ombudsmand har.
Jeg vil ikke gå ind i de spørgsmål, som hr. Söderman omtalte. Vi er helt enige i, at en pragmatisk strategi over for ukorrekt forvaltning vil være det, der gør størst nytte. Men vi bør nok alle deltage i forsøget på at give begrebet korrekt forvaltning et mere præcist indhold. Vi er helt enige i, at der er behov for og muligheder i undersøgelser på eget initiativ.
Til sidst vil jeg sige, at vi her står med en ny institution, både efter Maastricht-traktaten, der officielt indførte ombudsmandsinstitutionen, og i dag efter Amsterdam, der giver Den Europæiske Ombudsmand en ny dimension og nye perspektiver. Jeg tror, vi alle her i fællesskab vil følge og styrke institutionens rolle til gavn for de borgere, som vi repræsenterer i Europa-Parlamentet.

Newman
Hr. formand, på De Europæiske Socialdemokraters Gruppes vegne vil jeg lykønske Den Europæiske Ombudsmand, hr. Söderman med hans fremragende beretning for 1996. Jeg anbefaler den til alle Parlamentets medlemmer. Jeg ved, at den vil blive til rådighed på alle sprogene i denne uge. De af os, der har haft mulighed for at studere beretningen før i dag, er bekendt med den meget grundige måde, hvorpå den er udarbejdet. I beretningen redegør hr. Söderman for sit første arbejdsår og de sager om påstået kritisabel administration, han har undersøgt.
Det er vigtigt, at hr. Söderman i sin tale understregede de undersøgelser på eget initiativ, han foretager, fordi disse undersøgelser vedrører vigtige emneområder. De er ikke hans egne påfund, men er opstået som følge af klager, han har undersøgt, og klager, der har henledt hans opmærksomhed på generelle problemer, der kræver, at han griber ind. Som vi har hørt, foranledigede klager vedrørende miljøvurderingerne af Newburry Bypass og M40, der begge angik mit eget land, Det Forenede Kongerige, ombudsmanden til at finde, at Kommissionen svigtede på visse punkter, og at det var mere hensigtsmæssigt at se på en generel undersøgelse af den enkelte klagers stilling i artikel 169-proceduren og ligeledes hans undersøgelse på eget initiativ som følge af klager med henblik på fremme af aktindsigter i Kommissionens dokumenter. Alt dette hilser vi yderst velkomment.
Det er vigtigt yderligere at udbrede kendskabet til borgernes rettigheder til at klage til ombudsmanden over påståede tilfælde af kritisabel administration, og det samme gælder borgernes og de fastboendes ret til at indsende andragender til Europa-Parlamentet vedrørende andre sager, der vedrører De Europæiske Fællesskabers ansvarsområde og henholdsvis ombudsmandens og Udvalget for Andragenders ansvarsområder.
Til slut vil jeg gerne takke vor ordfører for Udvalget for Andragender, hr. Papakyriazis, der har udarbejdet en velafbalanceret betænkning, der ser meget grundigt på ombudsmandens, hr. Södermans arbejde og med ret siger ham tak for hans arbejde og indeholder støtte og positive forslag for fremtiden.

Fontana
Hr. formand, med hr. Perrys betænkning om aktiviteterne i Udvalget for Andragender i plenarmødet i juni og hr. Papakyriazis' betænkning om ombudsmandens beretning tilslutter også jeg mig hr. Newmans opfordring til samtlige parlamentsmedlemmer til at læse den smukke beretning fra hr. Södermann. Med disse to betænkninger ønsker Parlamentet konkret og ikke abstrakt at behandle det meget væsentlige og afgørende emne, der hedder det europæiske borgerskab. Et borgerskab, der udspringer af alle Europas borgeres bevidsthed om at tilhøre et fællesskab, hvori suveræniteten ikke er overladt til moderne despoter, dvs. bureaukrater, men til loven, en lov i hvis tilblivelse borgerne selv deltager gennem deres egne repræsentanter i de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet. Desværre har Europa-Parlamentet ikke fulde beføjelser på lovgivningsområdet, men alene beføjelser til at deltage i fælles beslutninger, selvom disse er blevet udvidet ved det nylige møde i Amsterdam. Der er dog tale om en alvorlig strukturel mangel for et parlament. Europa-Parlamentets grundlæggende opgave burde være at lovgive, men dette er ikke muligt.
Denne mangel har to konsekvenser. Den første er, at der, da borgerne ikke føler sig involveret i processen med udarbejdelsen af lovene, findes et forhold mellem dem og Europa-Parlamentet med et alvorligt demokratisk underskud. Den anden følge er, at den europæiske integration ikke følger en induktiv proces, der går fra virkeligheden til loven og fra det særlige til det almene, men en abstrakt og deduktiv proces fra loven til direktivet og virkeligheden i hvert enkelt tilfælde, fra det generelle til det specielle og den, der kender vort kontinents historie, kender de mange historier, kulturer og sprog, som kendetegner det.
Heraf følger den krise med forkastelse, ufuldstændigheder og vanskeligheder for de nationale samfund ved at gennemføre Unionens direktiver. Unionen risikerer med andre ord at spille fallit, fordi borgerne ikke føler sig som retssubjekter, men som objekter for de afgørelser, der træffes af fællesskabsinstitutionerne, eller endda i visse henseender som ofre for det, der besluttes på fællesskabsniveau. På den anden side skal Kommissionen vogte over håndhævelsen af loven, dvs. gøre sig til vogter over opbygningen af Europa. Men de gamle sagde: Quis custodit custodes? Hvem vogter over vogterne? Det gør selve borgerne, dvs. de europæiske borgere, som i tilfælde af manglende overholdelse af loven med hjemmel i Maastricht-traktaten kun har to praktiske muligheder, to hovedveje at følge. Den ene er at henvende sig til Europa-Parlamentet gennem Udvalget for Andragender - den berømte petitionsret - og den anden er i tilfælde af kritisabel forvaltning inden for fællesskabsinstitutionerne at henvende sig til Den Europæiske Ombudsmand, hvis virke her er belyst af hr. Papakyarizis. Dette særlige virke - det ene politisk og det andet administrativt - men konvergent og udfoldet i samarbejde mellem de to organer vedrører dels indførelsen af et system for beskyttelse af de europæiske borgere, ikke en domstolsbeskyttelse, men en enkel, effektiv og gratis beskyttelse og tjener dels til at gøre opmærksom på og udfylde alle de huller, og de er mange, der er til hinder for udbredelsen af den abstrakte generelle regel, der ofte ligger langt fra dens konkrete gennemførelse, med henblik på fuldt ud at skabe det europæiske borgerskab, som vi alle ønsker.

Thors
Hr. formand, kære medlemmer, kære ombudsmand! Jeg er nordbo. Så jeg plejer at sige, hvad jeg mener. Og jeg vil sige, at vi har fået en god beretning fra ombudsmanden, som jeg håber vil danne skole for fremtidige rapporter. Den behandler det væsentlige og gør centrale iagttagelser uden at opholde sig ved alle mulige detaljer. Jeg synes, beretningen bidrager til at gøre det klart, dels hvad god administration vil sige, dels at man har ret til bedre og mere rimelige sagsbehandlingstider, bedre begrundelser for afgørelser og til ikke at blive forskelsbehandlet, sådan som ombudsmanden selv var inde på det. Derudover håber vi på større åbenhed i fremtiden på grundlag af ombudsmandens undersøgelse på eget initiativ.
Jeg synes, at denne periode på halvandet år har vist, at der er brug for ombudsmanden som vogterens vogter, sådan som ombudsmanden selv udtrykte det med hensyn til artikel 169. Vi støtter indholdet i betænkningen, men der er noget i bemærkningerne fra Udvalget om Andragender, som vi ikke rigtig kan tilslutte os; det vil nogle af mine gruppefæller tage op.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, i punkt 1 i hr. Papakyriazis' betænkning lykønskes - og det er ikke er formalitet - den europæiske ombudsmand for sin omfattende og veludførte årsberetning 1996. Jeg mener, lykønskningen er berettiget, men jeg mener vi også bør vende blikket tilbage mod den fremragende idé, det var at oprette denne institution inden for Europa-Parlamentet i Maastricht-aftalerne og glæde os over det gode samarbejde mellem ombudsmanden og Udvalget for Andragender. Det vil være rigtigt at sige, at hr. Söderman og de to formænd for Udvalget for Andragender i denne periode, hr. Newman og hr. Fontana, har haft en personlig indflydelse på dette gode samarbejde.
I Deres indlæg har De sagt, at der er ved at komme en opfattelse af det europæiske statsborgerskab, som indebærer, at man ved, at man i tilfælde af mangelfuld administration kan gå til ombudsmanden. En ombudsmand, som har vist at have initiativ, og som vi bør lykønske for at have taget initiativ til at overvåge Kommissionens fundamentale funktion som traktaternes vogter. Vi bør også lykønske ham fordi han - på eget initiativ men med en stor generel opbakning - har gjort en indsats i forbindelse med problemet omkring gennemsigtigheden i vores institutioner.
Af alle disse grunde mener jeg, vi skal lykønske hr. Söderman med hans beretning og med hans arbejde og lykønske hr. Papakyriazis for at have fortolket beretningen for os på en sådan måde, at betænkningen blev enstemmigt vedtaget i Udvalget for Andragender, og jeg har indtryk af, at det samme vil ske med betænkningen her i plenum.

Hautala
Hr. formand, det glæder mig på vegne af De Grønne i Europa-Parlamentet at kunne lykønske ombudsmanden med den særdeles vellykkede årsberetning. Han har i den sammenhæng også opnået at skabe den tydelige profil, som Europa-Parlamentet sidste år efterlyste.
Jeg vil navnlig lykønske ombudsmanden med hans egne initiativer, og først og fremmest med hans initiativ med hensyn til klager om fællesskabslovgivning. Det er yderst vigtigt, at der skabes klarhed med hensyn til klagerens stilling, således at den pågældende direkte kan følge behandlingen af sin klage. Klageren bør have ret til at få information om den dialog, der føres mellem medlemslandet og Kommissionen. Han kan også have grund til at supplere sin klage på baggrund af de oplysninger han får. For det andet danner initiativet vedrørende øget åbenhed i institutionerne et omfattende og behørigt grundlag for demokratiet i Den Europæiske Union. Vi ser med stor interesse frem til ombudsmandens første særberetning herom. Amsterdam-traktaten lægger fornyet vægt på åbenhed, men jeg er overbevist om, at ombudsmanden ved sin blotte tilstedeværelse har givet et skub til udvidelsen af åbenheden.
Sidste uge godkendte Europa-Parlamentets præsidium Parlamentets bestemmelser om åbenhed. Desværre skete det for lukkede døre. Ikke en gang medlemmerne af dette hus havde mulighed for at deltage i udarbejdelsen af disse bestemmelser. De er i mange henseender beklageligt svagere end Rådets bestemmelser om åbenhed. Det er efter min mening meget uheldigt, fordi Europa-Parlamentet har ønsket at stå frem som åbenhedens forkæmper. Men denne gang er det navnlig spørgsmålet om adgang til administrative dokumenter og Parlamentet burde også i denne sag foregå med et godt eksempel.

Dupuis
Hr. formand, også jeg vil sige ikke blot ordføreren tak for hans fremragende betænkning, men tillige ombudsmanden tak for det fremragende arbejde, han har udført, og denne funktion - der er af fundamental betydning for Den Europæiske Union - som han har forstået at give stor betydning. Den er fundamental af en grund, der måske ikke er blevet tilstrækkeligt understreget, men at den berøver visse nationale regeringer et påskud, når de altid søger at kaste skylden for alle de værste onder over på Fællesskabets institutioner under henvisning til, at disse fungerer dårligt, og således lægge de problemer, de ikke selv kan løse på nationalt plan, over på europæisk plan.
Vi ved naturligvis, at det ikke blot er takket være ombudsmanden, at vi kan løse et langt mere fundamentalt problem, nemlig problemet vedrørende demokratiet i Den Europæiske Union, et demokrati, der er så lidet respekteret, at Unionen, dersom den skulle udvides under forpligtelse til at overholde de samme kriterier som ansøgerlandene, givet ville falde igennem. Man forventer givetvis ikke ting af denne slags fra ombudsmandens side, men han kan under alle omstændigheder fjerne et vist antal alibier og sørge for, at de europæiske institutioner i lidt mindre grad gøres til syndebuk af de nationale regeringer.
Et par ord om de områder, som vi i min gruppe kunne ønske os, at ombudsmanden arbejde lidt mere intenst. Der kan være grund til at udvide brugen af Internet - og dette er allerede sket - for at gøre det muligt for borgerne at indgive klager via Internet og yderligere sørge for, at ombudsmanden bliver mere kendt, bl.a. ved brug af mere traditionelle kilder til oplysninger. Jeg tænker her på de nationale og regionale dagblade. Måske kunne man ligeledes foreslå ham at undersøge, om det ikke sammen med Regionsudvalget skulle være muligt at udbrede kendskabet til Internet, dets rolle og dets grundlæggende funktion til de fjernest liggende områder i Den Europæiske Union.

Chanterie
Hr. formand, kære kolleger, ombudsmanden udfører sit hverv i fuldstændig uafhængighed. Således står der i traktatens artikel 138 E, og i samme artikel står der, at ombudsmanden skal aflægge en årlig beretning til Europa-Parlamentet om resultatet af sine undersøgelser.
Jeg vil gerne nævne fire små elementer i anledning af hr. Papakyriazis' betænkning, som jeg i høj grad respekterer, og jeg giver derfor ordføreren en kompliment herfor. Ombudsmanden sagde netop i sin forklaring med hensyn til definitionen af uforsvarlig forvaltning, at der egentlig ikke findes nogen streng definition. Jeg ville faktisk i høj grad hilse det velkommen, hvis ombudsmanden inden den næste årsberetning ville komme nærmere ind på det, og hvis vi kunne nå frem til en bedre definition.
Det andet element vedrører ombudsmandens undersøgelser på eget initiativ. Ombudsmandens undersøgelser på eget initiativ skal faktisk være en reaktion på klager, der indgives gentagne gange. Naturligvis bør ombudsmanden i den forbindelse også optage kontakt med de andre institutioner, og det gør han også. Ombudsmanden har udtrykt sin glæde over for alle andre institutioner, men jeg vil gerne tilføje: Lad os ikke være naive i denne undersøgelse af de andre institutioner. Naturligvis vil Kommissionen skriftligt give alle forklaringer, men det betyder ikke, at tingene dermed er løst. Tænk på eksemplet med BSE, kogalskaben. Hvis dette var nået ombudsmanden gennem en klage, spørger jeg mig selv, hvad der ville være sket dermed. Jeg tror således, at der, hvor der er uforsvarlig forvaltning, må der kunne gennemføres mere og bedre kontrol, og at Parlamentet også må spille en rolle her.
Hr. ombudsmand, De har i Deres beretning oplyst, at ca. 65 % af de indgivne klager falder uden for mandatet. Det ville for os og offentligheden, befolkningen, være meget nyttigt at kunne høre, hvad der er sket med disse næsten 65 %. Har disse mennesker fået et brev, hvori der står: Deres klage kommer ikke i betragtning, og vi lader det blive ved det? Jeg tror, at det også må undersøges, hvorvidt disse klager kan sendes videre som andragender til Udvalget for Andragender, således at borgerne så i det mindste ikke blot får et negativt svar, men en mulig løsning på klagen. Det ville således interessere os meget ikke blot at have de 32 tilfælde i årsberetningen som i år, men også at vide, hvad der er sket med resten, og hvorfor disse klager blev afvist.
Det sidste element er, og forskellige kolleger har allerede nævnt det, informationen af de europæiske borgere. Der er opstået en ny ret for de europæiske borgere, men de europæiske borgere ved det ikke. Og det er ikke deres skyld, at de ikke ved det. Men vi har informationskontorer. Europa-Parlamentet har informationskontorer i alle hovedstæder, og Kommissionen har informationskontorer i alle hovedstæder. Hvad gør disse informationskontorer for at informere befolkningen om en væsentlig ret, nemlig retten til at indgive klager? Jeg synes, at dette skal undersøges nærmere.

Bertens
Hr. formand, vi har nu den første rigtige årsberetning fra ombudsmanden. Han er noget beskeden i sin optræden, men jeg synes dog, at hans nylige angreb på Rådets manglende åbenhed er en positiv udvikling. Jeg synes, at ombudsmanden gradvist må udvikle sig i sin rolle, og med henblik herpå må EuropaParlamentet også give ham spillerum. Den juridiske og reglementerede forbindelse med ombudsmanden er vanskelig. Han er uafhængig, men aflægger beretning til Parlamentet. For at få dette instrument for borgernes Europa til at komme til sin ret må vi ikke indtage en for krampagtig holdning og ikke betragte ombudsmanden som en konkurrent i hans arbejde.
Den betænkning af hr. Papakyriazis, som nu foreligger, er fyldt med unødig kritik af ombudsmanden og giver ham utallige opgaver, som han ikke har. Ombudsmanden er ikke ansvarlig for opretholdelsen af den institutionelle ligevægt. Det er også overdrevet at optage hver klage i hans årsberetning.
Den Liberale Gruppe har derfor stillet en række ændringsforslag og vil også forsøge at få et antal punkter forkastet for at give ombudsmanden det spillerum, som han har brug for og fortjener, ikke som lillebror til Udvalget for Andragender, men for uafhængigt at undersøge borgernes klager over institutionerne.
Til sidst vil jeg erklære mig fuldstændig enig i det, som hr. Chanterie har sagt.

Aelvoet
For at fortsætte helt på linje med hr. Bertens tror jeg faktisk, at Europa-Parlamentet skal give det rette politiske signal i forbindelse med denne første fuldstændige årsberetning. Dette rette politiske signal kan ikke bestå i, at Europa-Parlamentet begynder at sige: Ombudsmand, pas på, sørg for, at du ikke forstyrrer ligevægten mellem institutionerne, og i den henseende synes jeg bestemt, kære kolleger, at punkt 4 i denne betænkning er det værste, som absolut bør fjernes, for ellers giver vi borgerne et fuldstændigt forkert signal. Ombudsmandens opgave må kunne udvikle sig, må kunne bedømmes ud fra kendsgerningerne, og i denne henseende forekommer det mig også en vanvittig opgave at give en definition af, hvad vi forstår ved utilfredsstillende tilstande, uforsvarlig forvaltning og lignende. Det er på grundlag af praksis, at sådanne ting udvikler sig, og lad os ikke vende tingene om.
Altså mit første punkt er, lad os frem for alt sørge for, at der kommer et positivt signal fra Europa-Parlamentet, som støtter funktionen og ikke skader den. For det andet må det gøres klart, at udvidelse af Unionens beføjelser, bl.a. med hensyn til den tredje søjle, som berører borgernes grundlæggende rettigheder, bør medføre, at ombudsmandens beføjelser også udvides. Med henblik herpå har vi stillet ændringsforslag, som jeg håber alligevel kan få støtte fra et flertal i Parlamentet.

Perry
Hr. formand, også jeg vil lykønske både ordføreren, hr. Papakyriazis og Den Europæiske Ombudsmand, hr. Söderman. De af os, der deltog i den oprindelige udnævnelse af ombudsmanden vil vide, at der ikke var tale om en let fødsel, men som vi kan sige på engelsk, er ombudsmandsinstitutionen nu ved at udvikle sig til et smukt barn. De europæiske institutioner får ikke altid en god omtale i pressen, og rent ud sagt, fortjener de det heller ikke altid - og det gælder tillige Parlamentet. Men vi må erkende, at bureaukratier og administrationer ikke behandler ganske enkle opgaver. Det er derfor vigtigt, at vi har ombudsmanden til at hjælpe borgerne med at klare de særlige problemer, de kan stå overfor, når de har at gøre med det europæiske bureaukrati.
Europas borgere, der nærer tvivl og nærer forbehold over for administrationen, skal vide, at ombudsmanden er til, og at han er folkets mand. Vi taler ofte om et borgernes Europa, og det betyder noget forskelligt for forskellige mennesker. Men for mig er et borgernes Europa et Europa, hvor den enkelte tæller. Ombudsmandens rolle og for dens sags skyld også Udvalget for Andragender er vigtige institutionelle instrumenter for at sætte den enkelte i forgrunden og sikre, at hans ret beskyttes. Og vi bør som Parlament - og her er jeg enig med mine kolleger - sørge for at hjælpe ombudsmanden med udførelsen af hans hverv, og vi bør ikke anlægge en alt for snæver fortolkning af ombudsmandens fortolkning af dette hverv.
Jeg har til slut to punkter. Der opfordres regelmæssigt til klar oplysning og mere offentlighed. Dette punkt er omtalt i hr. Papakyriazis' beretning, og jeg støtter det. Er det kun en 1 % eller er det 100 % af borgerne, der ved, at ombudsmanden findes? Jeg er bange for, at tallet ligger nærmere det første end det sidste. Men jeg vil sige ombudsmandens tak for hans brug af ny teknologi. Han er faktisk forud for os. Han gør bedre brug af databaser, e-mail og Internettet i sit arbejde, og Udvalget for Andragender kunne meget vel følge hans eksempel.
Endelig vil jeg, som om det ikke allerede var sket, sige hr. Söderman tak for, hvad han gør for Europas borgere.

Dybkjær
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ombudsmanden med hans første hele årsberetning. Det, at der er fire medlemmer af Den Liberale Gruppe, der ønsker at tage ordet i dag, viser, hvilken betydning vi tillægger ombudsmandsinstitutionen. Ombudsmanden og klageudvalget udgør nemlig tilsammen et meget vigtigt, måske næsten det vigtigste - Europa-Parlamentet ufortalt - demokratiske instrument i hele Unionen. Det er borgernes direkte vej til en ændring af forkerte afgørelser. Men det kræver selvfølgelig, at borgerne kan finde ud af, hvad der foregår, og derfor er jeg også særdeles glad for, at et af de initiativer, ombudsmanden har taget, er at undersøge, hvorledes aktindsigten reelt er for borgerne. Ombudsmanden må jo - havde jeg nær sagt - desværre konkludere, at den ikke er god nok, men derfor er jeg også yderst tilfreds med, at ombudsmanden så henstiller til institutionerne at etablere regler for aktindsigt, ellers kan borgerne jo, som jeg sagde, ikke finde ud af, hvad der foregår.
Jeg synes, at denne første beretning viser, at ombudsmandsinstitutionen er på rette vej, og der er opnået et godt resultat i forhold til de ressourcer, der er stillet til rådighed. Jeg vil derfor gerne lykønske Jacob Söderman med denne beretning.

Blak
Hr. formand, det var efter stærk dansk indsats i forbindelse med Maastricht-traktaten og på initiativ fra Europa-Parlamentet, at den europæiske ombudsmandsinstitution i sin tid blev en realitet. Det er derfor med stor spænding, vi har ventet på ombudsmandens første hele årsberetning, som behandles i betænkningen af Papakyriazis. Som det flere gange har været fremhævet, er det meget vigtigt, at EU-borgerne i højere grad bliver opmærksomme på EU-ombudsmandens funktioner og kompetence. Der er hidtil ikke givet tilstrækkelige oplysninger om de muligheder, som både enkeltpersoner og virksomheder har for at klage til ombudsmanden. Det er derfor vigtigt, at ombudsmanden er en garant for EU-institutionernes åbenhed over for borgerne.
Derudover er det vigtigt, at ombudsmanden sikres aktindsigt og adgang til informationer i de forskellige EUinstitutioner, når han behandler klagesager. De mange klager, ombudsmanden hidtil har modtaget, handler i høj grad om aktindsigt. Det vidner om, at det kniber med at omsætte Maastricht-traktatens målsætninger om åbenhed i praksis. Den Europæiske Ombudsmand er helt klart en forbedring af demokratiet i EU, og han vil kunne bidrage til at gøre EU's system mere gennemskueligt ved at give borgerne i Europa mulighed for at klage, når de føler sig dårligt behandlet. Derfor er det vigtigt at gøre EU-borgerne opmærksomme på, at ombudsmanden findes, og hvordan man klager. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan få skabt et EU, som ikke går imod, men arbejder for borgerne og tilgodeser deres rettigheder.
Jeg synes, det er en strålende betænkning, og jeg vil også gerne lykønske ombudsmanden med det gode resultat, hans første virksomhedsperiode har bragt.

Gradin
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske såvel ombudsmanden, hr. Jacob Söderman, som medlem af Parlamentet hr. Papakyriazi med henholdsvis beretningen og betænkningen. Jeg har læst begge med stor interesse.
Den europæiske ombudsmand tiltrådte i 1995, og 1996 var således hans første hele virksomhedsår. Det gør både beretningen og denne forhandling særlig betydningsfulde. Ombudsmanden har til opgave at undersøge, om de europæiske institutioner optræder korrekt, og på borgernes veje rette søgelyset mod administrative fejl og forsømmelser.
Over 80 % af samtlige klager vedrører os i Europa-Kommissionen. Det er normalt i betragtning af, at det først og fremmest er Kommissionens afgørelser, som borgerne er direkte berørt af. Lad mig understrege, at vi sætter stor pris på det arbejde, som ombudsmanden udfører. Det hjælper Kommissionen med at forbedre sine procedurer og rutiner. Den enkelte institution har godt af at vide, at den bliver undersøgt. I sidste instans drejer det sig naturligvis om EU-borgernes ret til at vide, om deres institutioner optræder, og skattemidlerne anvendes, på en korrekt og fornuftig måde.
Personlig sætter jeg pris på at være den i Kommissionen, som er ansvarlig for forbindelserne med ombudsmand Söderman, og jeg vil gerne takke ham for det gode samarbejde. Fra Kommissionens side tilstræber vi netop et godt samarbejde med ombudsmanden. Vi gør, hvad vi kan, for at overholde tidsfristerne og for at svare ham så fuldstændigt som muligt. Derfor glæder det os naturligvis, at ombudsmanden selv i sin beretning noterer, at Kommissionen har udvist en positiv holdning til hans arbejde. Sidste år arbejdede vi på at finde frem til gode samarbejdsformer. Der var selvfølgelig visse indkøringsproblemer dette første år og en del diskussion om fortolkningen af ombudsmandens rolle ifølge traktaten og statutten. Jeg mener dog, at vi i det store og hele har fundet udmærkede løsninger på problemerne.
Hr. formand! Hr. Papakyriazis betænkning kommer, i såvel beslutningsforslaget som begrundelsen, ind på to spørgsmål, som jeg gerne vil kommentere: Punkt 4 i beslutningsforslaget og punkt 13-16 i begrundelsen drejer sig om undersøgelser i relation til institutionernes diskretionære beføjelser. Jeg tænker i denne forbindelse navnlig på Kommissionens beføjelse til at åbne eller afslutte overtrædelsessager, dvs. infringement cases , i henhold til artikel 169. Her understreges det i beslutningsteksten, og jeg citerer, «at ombudsmandens rolle bør understøtte den institutionelle ligevægt, som er fastlagt i traktaterne, herunder især den retmæssige udøvelse af EuropaKommissionens (...) forskellige beføjelser«.
Det hedder videre i beslutningsforslaget, at det er nødvendigt klart at definere, hvad der forstås ved fejl eller forsømmelser i institutionernes handlinger. Dette antyder, at ligevægten på en eller anden måde er truet. I 1996 var der en række sager, som netop vedrørte artikel 169, og som gav anledning til en række uklarheder. Vi havde en grundig drøftelse af spørgsmålet i Kommissionen og nåede frem til et klart standpunkt. I dag ser jeg ingen problemer i vore forbindelser med ombudsmanden i netop denne henseende. Jeg mener, at både Kommissionen og ombudsmanden har håndteret dette på en afbalanceret og ansvarlig måde. Desuden hilser jeg den undersøgelse, som ombudsmanden selv har taget initiativ til vedrørende behandlingen af disse sager, velkommen, navnlig med hensyn til information til og samråd med klagerne. Vi agter at forelægge ombudsmanden vore synspunkter og forslag inden udgangen af denne måned.
Ombudsmanden har taget initiativ til yderligere en undersøgelse. Den drejer sig om åbenhed og adgang til dokumenter. Dette initiativ hilser jeg ligeledes velkomment. Det opmuntrer institutionerne til at gå så langt som muligt, når det gælder åbenhed. Også det nyligt afsluttede Amsterdam-topmøde viste, at dette er et område, hvor udviklingen går hurtigt, og at der er store forventninger til alle Den Europæiske Unions institutioner.
Endelig, hr. formand, deler jeg det synspunkt, der gives udtryk for i beslutningsforslagets punkt 8 og 10, nemlig at borgerne skal oplyses om deres ret til at henvende sig til såvel Europa-Parlamentet som den europæiske ombudsmand.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fiskeri ud for Senegals kyst og i de mauritiske
farvande
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A4-0220/97) af Pery for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om foreløbig forlængelse af gyldigheden af den protokol, der er knyttet til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og regeringen for Republikken Senegal om fiskeri ud for Senegals kyst, for perioden 2. oktober 1996 til 1. november 1996 (KOM(96)0611 - C4-0032/97-96/0287(CNS)); -(A4-0224/97) af Pery for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle godtgørelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og regeringen for Republikken Senegal om fiskeri ud for Senegals kyst, for perioden 1. maj 1997 til 30. april 2001 (KOM(97)0324 - C4-0322/97-91/0179(CNS)); -(A4-0229/97) af Gallagher om forslag til Rådets forordning (EF) om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle godtgørelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og regeringen for Mauritius om fiskeri i de mauritiske farvande for perioden fra 1. december 1996 til 30. november 1999 (KOM(97)0043 - C4-0136/97-97/0035(CNS)).
Pery
Hr. formand, det glæder mig meget at kunne fremlægge en fiskeriaftale med en helt ny ånd, der i højere grad tager hensyn til ikke blot Den Europæiske Unions, men tillige de lokale fiskeres interesser i Senegal og fiskeressourcerne.
Jeg erindrer kort om forhistorien. Den foregående protokol, der varede i to år, udløb den 1. oktober 1996, hvor forhandlingerne om fornyelsen endnu ikke var afsluttet. Denne protokol blev forlænget med en måned, for at der ikke skulle ske afbrydelse af fiskeriet. Senere blev forhandlingerne afbrudt, og vore fartøjer måtte indstille deres aktiviteter. Jeg erindrer om, at der fandt en forhandling sted i mødeperioden i november 1996, og at forsamlingen vedtog en beslutning, hvori den understregede, at forhandlingerne var afbrudt, og fastsatte betingelserne for en genoptagelse af dialogen.
Det syntes os, at der burde tages større hensyn til udtyndingen af ressourcerne i de senegalesiske farvande og vanskelighederne i forholdet mellem det ikke-industrialiserede fiskeri og det industrialiserede fiskeri og udviklingen af det nationale fiskeri. I december 1996 tog jeg selv til Dakar på Europa-Parlaments vegne, ikke for at genoptage forhandlingerne, fordi vi ikke havde fornøden bemyndigelse hertil, men for at genoptage en politisk dialog.
Budskabet gik godt igennem, idet en ny aftale, som jeg finder positiv, har kunnet indgås. Den gælder i fire, og ikke i to år, nemlig fra den 1. maj 1997 til den 30. april 2001, og den er således mere stabil for begge parterne. Der er tale om en blandet protokol, muliggør tre former for fiskeri, nemlig trawlerfiskeri, pelagisk fiskeri og tunfiskeri, der - erindrer jeg om - er det fiskeri, der forsyner den lokale forædlingsindustri med råvarer.
Der er sket en udvikling med hensyn til fiskerizonerne for at tage hensyn til det lokale ikke-industrialiserede fiskeris betænkeligheder. Som følge heraf skal vore fartøjer på over 150 BRT - der udgør den væsentligste del af vor flåde, der fisker ud for Senegal - nu fiske uden for 12-milegrænsen i stedet for 6-milegrænsen. Protokollen er mere smidig at anvende for de europæiske redere, idet tilladelserne kan udstedes for tre måneder eller seks måneder under nøje overholdelse af datoerne. Derimod forhøjes de afgifter, rederne skal svare til de senegalesiske myndigheder, med 10 % om året i fire år. Kontrollen med og den tekniske inspektion af de europæiske fiskerfartøjer bliver skærpet.
En biologisk pause er for første gang blevet krævet af de senegalesiske myndigheder. Den er på to måneder og vedrører uden forskel trawlerfiskeriet efter demersale arter langs kysten og på det åbne hav og gælder således samtlige fartøjer fra Senegal, Europa og andre lande. Dette krav er blevet accepteret af Unionen. Maskestørrelserne er blevet øget, bl.a. for???, fra 65 til 70 mm. Omkostningerne ved aftalen er 18 mio ECU om året, 48 mio for hele aftalen. Det er således det samlede resultat, jeg finder positivt.
Jeg skal understrege en erklæring fra Republikken Senegal regering, der er vedføjet protokollen, og hvori det hedder, «at en betydelig procentdel af den finansielle godtgørelse vil blive overført til fiskerisektoren i overensstemmelse med formålene for den varige udvikling af denne, og særlig det ikke-industrialiserede fiskeri. Denne forpligtelse for de senegalesiske myndigheder er blevet konkretiseret i en skrivelse fra fiskeriministeren til kommissær Emma Bonino, hvori de senegalesiske myndigheder træffer beslutning om at lade 50 % af den finansielle godtgørelse tilfalde statskassen og anvende de resterende 50 % inden for fiskerisektoren på grundlag af formålene for en varig udvikling som omhandlet i protokollen. Det er netop her, vi kan tale om en ny ånd og et fremskridt for ligevægten mellem de to parter.
Jeg til slut sige, at visse af mine kolleger, bl.a. i Budgetudvalget, kunne ønske sig en midtvejsvurdering af denne aftale. Jeg finder, at dette ønske kan imødekommes, og opfordrer parterne til at respektere ånden i denne nye aftale.

Gallagher
Hr. formand, en fiskeriaftale mellem Fællesskabet og Mauritius blev indgået i 1989. Den første protokol til denne aftale gjaldt fra 1990 til 1993, og den anden protokol mellem 1993 og den 30. november 1996. Der er derfor iværksat en ny protokol for perioden december 1996 til november 1999, og Parlamentet har været hørt om denne. Indtil Parlamentet har truffet beslutning i denne uge, og afgivet sin udtalelse, og Rådet såvel som Mauritius har underskrevet aftalen, anvendes denne foreløbigt på grundlag af en aftale truffet ved udveksling af skrivelser. Den første betaling af den finansielle godtgørelse til Mauritius fandt sted i slutningen af maj 1997.
Dette er en ganske typisk adgang til ressource/finansiel godtgørelse ifølge protokollen. Denne giver mulighed for 43 skibe. Tallet er blevet mere end fordoblet, og dette er naturligvis sket for at gøre det muligt for spanske skippere at udnytte aftalen. Grænsen for fartøjernes kapacitet er 100 bruttoregistertons.
Den finansielle støtte andrager i alt 1.746.750 ECU, hvilket betyder et årligt gennemsnit på 582.250 ECU. Det betyder en forhøjelse i forhold til den foregående protokol, hvor bidraget var 1.455.000 ECU, svarende til 485.000 ECU om året. Denne betydelige forøgelse af de opnåede fiskerimuligheder forklarer den højere pris. Inden for denne er dele af det økonomiske bidrag øremærket til videnskabelige og tekniske programmer og større færdigheder og knowhow for mauritanske borgere, der deltager i havfiskeriet.
I foråret 1996 berettede Kommissionen om følgende udnyttelsesgrader af de fiskerirettigheder, der var opnået fra Mauritius: tunfiskeri med vod: 85 %, og linefiskeri: 10 %.
Fiskeriudvalget udarbejdede udkast til et sæt retningslinjer, der skulle gælde for fiskeriaftaler og protokoller hertil. Disse retningslinjer indeholder en checkliste for kontrollen af hver enkelt aftales og hver enkelt protokols overensstemmelse med målene inden for den fælles fiskeripolitik, dens sammenhæng med relevante mål inden for Fællesskabets regionalpolitik og politik for udviklingssamarbejde, dens overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til traktaterne, adfærdskodekser og erklæringer, der er vedtaget på internationalt niveau.
Der findes endnu ikke nogen egentlig ramme for fiskeriaftalerne, og vurderingen af dem vanskeliggøres i højere grad af manglen på faste rutiner for indsamling og meddelelse til Parlamentet af alle de relevante oplysninger, der er tale om. Nylige forbedringer i Kommissionens aflæggelse af beretninger vedrørende udnyttelsen af fiskerimulighederne og gennemførelsen af de pågældende budgetlinjer såvel som den hurtigere fremsendelse af nye protokoller er rosværdige, men disse forbedringer er langt fra tilstrækkelige. De kan ikke råde bod på det fortsatte fravær af et altomfattende evalueringssystem, der er nødvendigt for at forbedre Kommissionens aktioner, Parlamentets udtalelser og Rådets afgørelser.
Jeg vil henvise til de lokale fiskersamfund, og de synes at blive negativt påvirket af fællesskabsflådens aktiviteter. Det er oplyst, at disse samfund ikke beskæftiger sig med tunfiskeri. Fællesskabets fiskerifartøjer må ikke fiske inden for den mauritanske tolvmilegrænse.
Indvirkningerne af protokollen på den mauritanske økonomi kan forventes at blive positiv. I denne sammenhæng er det værd at bemærke, at Mauritius' BNP pr. capita faktisk er højere end Portugals og kun en smule lavere end Spaniens.
Den nye protokol med Mauritius bør godkendes. Men Kommissionen skal bestræbe sig for at forbedre indsamlingen af relevante oplysninger og stille disse til rådighed for Parlamentet. Med henblik herpå bør den vedtage en ensartet procedure af den type, der er skitseret i den betænkning, som er udarbejdet af Fiskeriudvalget på eget initiativ om fiskeriaftalen af 1997.
Endelig bør Parlamentet ikke anmodes om efterfølgende at godkende enhver protokol. Dersom oplysningerne var rettidigt til rådighed, ville Fiskeriudvalget og Parlamentet fremskynde betænkningen og stille denne til rådighed, om fornødent tillige med sin godkendelse, førend der skete nogen udbetalinger.
Jeg vil henlede opmærksomheden på et ændringsforslag, hvori det foreslås, at tunfiskeriet på grund af sit omfang i dette område og antallet af de stater, der grænser til det Indiske Ocean, bør betragtes på regional basis.

Sandbæk
Hr. formand, EU køber sig til fiskerettigheder i tredjelande, fordi der er faldende fiskebestande i egne farvande og overkapacitet i fiskerflåden. Men man kan fristes til at spørge, om EU reelt ikke blot er i gang med at eksportere EU-kutternes overfiskeri til fattige landes farvande, koste hvad det vil. Det er nødvendigt at sikre en bæredygtig fiskeaktivitet i EU, men det gælder også og især i udviklingslandene, for her er fisk en af de få ressourcer, som de fattigste har adgang til. I Senegal beskæftiger fiskerisektoren ca. 250.000 mennesker, og især er det ikke-industrialiserede fiskeri i de kystnære områder sårbart. De senegalesiske fiskere er bekymrede over EU's fiskeri i deres farvande. Det er deres fisk, overlevelse og levebrød, det drejer sig om, hvilket repræsentanter for de senegalesiske fiskere gav udtryk for ved behandlingen i Udviklingsudvalget. Det er en bekymring, det er umådeligt svært at sidde overhørig, og de senegalesiske fiskere bad faktisk Udviklingsudvalget om at stemme imod aftalen.
Den uforbeholdne begejstring, fru Pery viser for den nye aftale med Senegal, er derfor vanskelig at dele. Jeg må medgive, at der er sket forbedringer i fiskeriaftalen med Senegal, men blot ikke tilstrækkelige, og jeg kan kun beklage, at der ikke i højere grad er taget hensyn til udtalelsen fra Udviklingsudvalget. Når vi valgte ikke at afvise aftalen med Senegal, men i stedet at kræve en midtvejsrevision, skyldes det bl.a., at aftalen jo allerede er trådt i kraft. Det, som især er urovækkende, er, at til trods for at fiskerizonen principielt udvides fra 6 til 12 sømil, så har et mindre antal fartøjer dog fortsat adgang til kystfarvandene til skade for de senegalesiske fiskere. Selv om EU's adgang til arter, der lever nær kysten, er reduceret, er den stadig betydelig og problematisk for de lokale fiskere. Havforskningscentret har nemlig konstateret et fald i såvel bestandene som i gennemsnitsstørrelsen af fisk i de kommercielle arter, der drives fangst på. Det er derfor uacceptabelt for både udviklingen af det ikkeindustrialiserede fiskeri og for bekæmpelsen af fattigdommen, at EU-fartøjer overhovedet har adgang til at fange demersale arter nær kysten.
Yderligere giver protokollen for første gang adgang til pelagiske arter, der lever nær kysten. De pelagiske arter og navnlig sardinerne er en vigtig kilde til billig protein især for den fattige befolkning. EU-fartøjernes fiskeri giver derfor anledning til bekymring. Fiskeriaftalen hjælper bestemt ikke de fattige lokale fiskere i Senegal. Tværtimod. Nok vil en stor del af EU's finansielle kompensation føres tilbage til udviklingen af den lokale fiskerisektor, men dette er en ringe trøst, hvis der ikke er flere fisk at fange.
Jeg vil meget stærkt opfordre til at stemme for ændringsforslag 6 og 7 og især ændringsforslag 5, som opfordrer til en midtvejsevaluering. Det vil være forudsætningen for, at jeg kan stemme for forslaget.

Cunha
Hr. formand, jeg vil gerne uddybe tre grundlæggende punkter i fru Perys betænkning om fiskeriaftalen med Senegal. Indledningsvis skal det understreges, at aftalen for første gang omhandler en fireårig periode og dermed sikrer større stabilitet for skippere, fiskere og sektorens øvrige erhvervsdrivende, idet de får mulighed for at planlægge på mellemlang sigt.
For det andet drejer det sig om en aftale af et vist omfang, som giver adgang til fiskeri for 150 trawlfiskerfartøjer, pelagisk fiskeri og tunfiskeri, og som omfatter 48 mio ECU i finansiel kompensation. Selv om det således kun drejer sig om en aftale af mellemstort omfang, må det erkendes, at den er af væsentlig betydning for Den Europæiske Unions fiskerflåde.
For det tredje det efter min mening vigtigste punkt, nemlig at denne aftale, selv om fiskeriaftaler primært er af kommerciel karakter, er et bevis på, at fiskeriaftaler, hvis de er baseret på ordentlige forhandlinger, også kan udgøre et vigtigt støtteinstrument for udviklingen i de pågældende lande og for fiskerisektoren.
I den foreliggende aftale er det fastsat, at halvdelen af den finansielle godtgørelse skal anvendes til udvikling af fiskerisektoren, både hvad angår forskning og kontrol, udvikling af det ikke-industrialiserede fiskeri, omstrukturering af den samlede sektor og biologisk beskyttelse af ressourcerne. Det er efter min mening et interessant og nyskabende perspektiv, som kan inspirere til at forhandle fremtidige fiskeriaftaler efter samme mønster og med alle de ovennævnte dimensioner.
Til sidst vil jeg gerne takke fru Nicole Pery for hendes fremragende betænkning og beklage, at EuropaParlamentets medlemmer nu mister en så værdifuld kollega. Jeg ønsker hende alt godt fremover.

Teverson
Hr. formand, jeg synes altid at følge hr. Cunha i disse forhandlinger. Vi er enige om mange ting, men når det kommer til internationale fiskeriaftaler, er vi ofte blot en smule uenige. Den liberale gruppe har fremsat to ændringsforslag til Senegal-aftalen og et vedrørende Mauritius. Ændringsforslaget til Mauritius-aftalen er det samme, som vi tidligere har lagt på bordet vedrørende internationale aftaler, idet vi nemlig kritiserer dem for ikke på nogen måde at være handelsaftaler. Der er nemlig tale om meget subsidierede aftaler, som vi finder det meget svært at begrunde med andet end at sige, at hvis vi ikke som skatteydere betaler penge til disse aftaler, vil vi blive underbudt af større fiskerinationer, enten der er tale om Korea, Japan eller tidligere USSR. Men dette er et falsk og vanskeligt argument.
Disse fiskeriaftaler bør først og fremmest forhandles af erhvervet selv. Der er ingen virkelig grund til, at staten skal involveres. Og hertil kommer, at vi ved at støtte dem fremmer et verdensomfattende problem med overproduktion og overkapacitet inden for det internationale fiskeri, hvilket i sig selv og med økonomisk nødvendighed bevirker en overdrevet udnyttelse af bestandene på verdensplan.
Hvorledes skal vi tackle dette? En af de måder, der er foreslået under drøftelserne i FAO og Verdensnaturfonden har været, at denne sag skulle tages op af Verdenshandelsorganisationen. Den har beføjelserne, og bør i løbet af det kommende år forsøge at udelukke statssubsidier på dette fiskeriområde, på samme måde som den forsøger det på andre områder inden for den økonomiske aktivitet. Der er ingen forskel her. Og dette er grunden til, at vi har lagt disse ændringsforslag på bordet.
Yderligere har min kollega, hr. Eisma, der er meget optaget af miljøanliggender, fremsat et ændringsforslag om en revision på middellangt sigt af Senegal-aftalen, for at se om den fungerer rigtigt i henseende til indvirkningen på det lokale fiskeri og bestandenes tilstand. Som gruppe går vi stærkt ind for dette.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, fru Pery, vores gruppe har understreget såvel nødvendigheden af som de bilaterale fordele ved at fastsætte klare regler og principper for at muliggøre EUfiskerflådernes fortsatte adgang til tredjelandes fiskeressourcer.
Som en grundlæggende retningslinje har vi slået til lyd for, at der fastsættes en eksklusiv zone på 12 sømil for det ikke-industrialiserede fiskeri og det lokale kystfiskeri, som udgør det økonomiske og sociale grundlag for mange regioner i alle kystlandene og i nogle tilfælde, som for Senegals vedkommende, desuden er befolkningens vigtigste ernærings- og overlevelseskilde.
Vi er bestemt ikke blinde for visse positive aspekter i denne aftale, såsom bestemmelserne vedrørende bifangster og anvendelsen af en større del af den finansielle godtgørelse til udvikling af den lokale fiskerisektor - det er aspekter, vi påskønner. Men uden at forklejne det forhold, at der nu tages de første skridt til at gennemføre multilateral kontrol med fiskeriindsatsen, skal det understreges, at vi nærer betænkeligheder med hensyn til forslaget om adgang for EU- trawlfiskerfartøjer til Senegals fiskeressourcer inden for 12-mile-zonen - selv om denne aktivitet i henhold til aftalen er underlagt kvantitative restriktioner. Forhåbentlig bliver dette aspekt udbedret, således at ånden i aftalen respekteres fuldt ud.
Til sidst vil jeg takke fru Pery, som nu forlader os, og som vi derfor desværre ikke kan trække på fremover; vi mister hermed en kollega, som har udmærket sig ved sin kompetente arbejdsindsats, der altid har været af høj kvalitet. I mit eget og min gruppes navn ønsker jeg hende held og lykke i hendes fremtidige virke.

McKenna
Hr. formand, jeg er sikker på, at alle her er klar over, at De Grønne har grundlæggende problemer med Den Europæiske Unions behandling af fiskeriaftaler. Vi er principielt ikke imod fiskeriaftaler. Men vi protesterer stærkt mod den måde, hvorpå de forhandles, og det grundlag, på hvilke forhandlingerne finder sted.
Da jeg udarbejdede Madagaskar-betænkningen, foretog vi en detaljeret undersøgelse af fiskeriaftalen med Madagaskar og fandt den særdeles mangelfuld. Siden da har vi stemt imod aftalerne. Mauritius-aftalen ligner meget aftalen med Madagaskar, idet Mauritius er en naboø. Senegal er et andet problem. Der er tale om en forlængelse med fire år, og for første gang giver den EU-fartøjer adgang til de pelagiske bestande. Disse bestande er en stor målgruppe for det betydelige ikke-industrialiserede fiskeri, og fiskerne er alvorligt bekymrede for den indflydelse, dette vil have på deres levebrød og fødevareforsyningen af landsbyerne langs kysterne.
Dette er grunden til, at vi sammen med EDN-gruppen og hr. Macartney har fremsat et ændringsforslag om en midtvejsrevision af aftalen. Ved denne midtvejsrevision ser vi gerne en vurdering af EU-fiskeriets indflydelse på både fiskebestandene og det samfund, der driver ikke-industrialiseret fiskeri. Dette er et forslag, der stærkt støttes af de fiskere, der driver ikke-industrialiseret fiskeri i Senegal. Revisionen bør udføres af et uafhængigt organ, og ikke af dem, der har etablerede interesser i fortsættelsen af EU's fiskeri. Dersom indflydelsen findes at være negativ, ønsker vi en genforhandling af aftalen med henblik på udelukkelse af de fiskeriaktiviteter, der volder problemerne.
Jeg har et ganske enkelt spørgsmål til Kommissionen og vil meget gerne have et svar her i aften. Spørgsmålet lyder således: Hvis Parlamentet vedtager vort ændringsforslag om en uafhængig midtvejsrevision, vil Kommissionen da acceptere en sådan revision?

Macartney
Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis sige fru Pery tak for hendes betænkning. Hun og jeg var så heldige at kunne tage til Senegal og tale med fiskerne. Dette er måske en af grundene til, at aftalen med Senegal er udtryk for en forbedring i forhold til visse af de tidligere aftaler. En af manglerne ved systemet er ikke blot, at vi ofte præsenteres for et fait accompli , men at vi ikke får nogen mulighed for at tage til det pågældende land. Der er bestemt ikke afsat midler hertil på Udvalgets budget. Dette stiller ordførerne i en meget ugunstig situation. Vi havde også for Senegals vedkommende folk, der mødtes med Udvalget. Dette har bidraget til i nogen grad at genoprette balancen.
Vi har stadig problemer med timingen af aftalerne i almindelighed, men også her ser jeg et vist fremskridt i tilfældet Senegal i modsætning til visse af de andre. Der er stadig forhandlinger om omkostninger og fordele. Jeg skal komme tilbage til dette om et minut og vil måske gerne have en kommentar fra kommissæren.
Andre grunde til tilfredshed er, at vi har bevæget os længere bort fra kysten, førend EU-fartøjerne kan operere. Den store bekymring i alle disse lande er, at deres nationale, traditionelle og kystnære flåder aldrig får en chance for at udvikle sig, eller at de vil finde, at deres fangster er blevet opsnappet af de store og stærke europæiske flåder.
For så vidt angår spørgsmålet om omkostningerne ved disse aftaler slutter jeg mig til min kollega, hr. Teverson, i Fiskeriudvalget. Jeg ser i denne aftale en fordelagtig mulighed for de europæiske fiskeriflåder. Den kritik, der fremkommer fra mange dele af Unionen er: Hvad er grunden til, at alene visse lande udnytter disse aftaler? Hvorfor er det særlig Spanien, Frankrig, Portugal og Grækenland? Det spørgsmål, jeg gerne vil stille kommissæren er: Er der noget problem med at involvere fiskere fra andre lande? Hvad er fremgangsmåden? Dette er et spørgsmål, der nu stilles. Jeg ville være glad for at få det besvaret.

Souchet
Almindeligvis skal internationale fiskeriaftaler have to formål. De skal på den ene side gøre det muligt for Den Europæiske Unions fiskerflåde at drive dybhavsfiskeri og således sikre opretholdelsen af de arbejdspladser, dette skaffer inden for hele produktionskæden, og på den anden side bidrage til en varig udvikling af tredjelandenes økonomi. Disse to formål er ikke indbyrdes uforenelige og skal forfølges under ét. Og det er det, der sker i den aftale, man foreslår os.
For så vidt angår Senegal må det erindres, at landet har en kyststrækning på 700 km, og at 500.000 mennesker direkte eller indirekte er beskæftiget i fiskerisektoren, der alene tegner sig for 11 % af landets primære BNP og 2, 5 % af dets samlede BNP. Senegal er det første land, der underskriver en fiskeriaftale med Den Europæiske Union. Vi er således nået frem til en såkaldt tredjegenerationsaftale.
Vor Gruppe noterer med tilfredshed, at der i denne aftale er givet det traditionelle fiskeri en større plads, og at dette indtil 2001 efter de forpligtelser, den senegalesiske regering har påtaget sig, skal have tildelt en betydelig del af den finansielle godtgørelse, der betales af Den Europæiske Union. De betydelige bestræbelser på uddannelsesområdet, nærmere betegnet af fiskernes ægtefæller, der varetager administrationen af fiskerivirksomhederne, finder vi overordentlig relevant. Overalt skal hele det ikke-industrialiserede fiskerierhverv udvikles både på fangst- og forædlings- og marketingsiden.
Fra dette synspunkt beklager vor Gruppe dybt de skel, der findes mellem fiskeristrukturpolitikken og udviklingspolitikken. I stedet for over en bank at ophugge europæiske fartøjer - hvilket har været svært at overvære for os, der har været vidner til det - kunne man således spørge, om det ikke var mere hensigtsmæssigt at sælge disse fartøjer til ikke-industrialiserede fiskere i Den Europæiske Unions partnerlande, naturligvis til rimelige priser? Sådanne transaktioner ville gøre det muligt for de ikke-industrialiserede fiskerflåder i tredjelandene at gøre fremskridt, særlig inden for sikkerheden til søs og visse former for fiskeriteknik.
Dette forslag synes os fuldstændigt tilpasset talrige AVS-landes behov, og blandt disse naturligvis Senegal. Vi går ind for det ligesom i øvrigt for forslaget om en midtvejsvurdering af aftalen, der også udmærker sig bl.a. ved, at den gælder for en længere periode end sine forgængere.

Martinez
Vi skal således tage stilling til to aftaler, nemlig aftalen med Senegal og aftalen med Mauritius, eller rettere sagt afgive udtalelse om disse. De vil tillade mig fortrinsvis at udtale mig om aftalen med Mauritius, fordi den var en tidligere fransk ø; den var fransk fra 1715 til 1810. I denne forbindelse vil De forstå, at jeg den 14. juli erindrer om, at grunden til, at disse aftaler er blevet indgået, er, at Senegal og Mauritius er uafhængige stater.
Dette er således grunden til anvendelsen af princippet om selvbestemmelsesret, folkenes ret til selv at bestemme, nationalitetsprincippet. Disse principper er lagt til grund, og det er Frankrig, der opfandt dem den 14. juli 1789. Det vil sige, at der i dag ikke alene er tale om en national festdag, men en festdag af verdensomfattende betydning. Jeg beklager, at hr. Faure ikke er til stede, han, der er en lidenskabelig forkæmper for menneskerettighederne, som ikke blot er Bill of Rights af 1689 eller de 10 ændringer af 1787 af Jefferson-forfatningen, men tillige den erklæring af 1989, der har givet dem verdensomfattende betydning.
Vi, der er arbejdere, arbejder således selv på en universel festdag.
Denne aftale indgår i en endnu længere række aftaler. Vi har set en omhyggeligt udarbejdet aftale med Marokko, der for at hjælpe de spanske fiskere fra Andalusien og andre steder samt visse portugisiske fiskere har ført os til at give meget store beløb ud på et tidspunkt, hvor de europæiske fiskere - som min kollega Souchet har netop erindret om - derimod måtte lade deres egne fartøjer ophugge!
Der er i øvrigt grund til at harmonisere disse regler, således som Fiskeriudvalget har understreget i april i en betænkning om et initiativ, fordi de samme problemer kommer tilbage, og de samme løsninger er nødvendige!
For så vidt angår Mauritius er der konkret tale om en aftale, en form for bompenge for ret til adgang til det økonomiske område, hvor Mauritius er eneherskende efter Montego Bay-konventionen om havretten, en konvention hvori Mauritius og Senegal i øvrigt ikke spillede nogen særlig rolle, fordi det særlig var de latinamerikanske og østafrikanske stater, der deltog.
Vi har således betalt bompenge for en ret til adgang med ca. 20 ECU pr. ton, der, mener jeg, kan sættes op til 50 ECU, dersom man overskrider mængderne, naturligvis med en økonomisk godtgørelse på 1, 7 mio. ECU. Dette giver i øvrigt anledning til problemet om ligevægt mellem cost/benefit og problemet mellem ligevægten mellem de to kontraherende parter. Når Mauritius har et BNP per capita, der er højere end Portugals og næsten det samme som Spaniens, kan man spørge i hvilket omfang man fortsat skal give gaver til folk, der er mindst lige så rige som dem, der giver gaverne.
Det mest interessante aspekt er dog det, der vedrører samarbejdet med udviklingslandene, synspunkterne i Michel Rocards betænkning. Det er helt sikkert, at der dér findes en måde at forebygge immigrationen på ved at uddanne lokale besætninger, lande fangsterne lokalt eller ved at oprette blandede virksomheder.
Jeg er selv tilfreds med, at der i denne aftale med Mauritius er afsat 110 000 ECU til uddannelse af de lokale fiskere. Under denne synsvinkel kan vi kun tiltræde denne form for aftaler, der i løbet af de tre eller fire år, der er varigheden af aftalen med Senegal og Mauritius, gør det muligt at åbne interessante perspektiver. På dette punkt er jeg enig med hr. Souchet. Der er tale om tredjegenerationsaftaler eller tredjebølgeaftaler, og vi tiltræder disse!

Langenhagen
Hr. formand, dette er den første fiskeriforhandling siden Amsterdam. Parlamentet håbede på, at Amsterdam ville resultere i fremskridt med hensyn til den fælles fiskeripolitik i form af en afbureaukratisering af lovgivningsprocesserne og endnu et forsøg i retning af en demokratisering, dvs. et større ansvar til Parlamentet. I den forbindelse drejer det sig om et helt normalt politisk krav fra en demokratisk forsamling i et demokratisk samfund. Vore bidrag til Amsterdam blev imidlertid ignoreret.
Vi nærmer os nu år 2002, og det er ubegribeligt, at Parlamentet ikke skal yde nogle mere omfattende bidrag i proceduren med fælles beslutningstagning. Hele det indre marked er omfattet af proceduren med fælles beslutningstagning. Og derfor forekommer det endnu mindre indlysende, at fiskeriet skal være udelukket her, efter at der nu har været en periode med midlertidige undtagelser, som nu er tilendebragt.
Som kompensation for den manglende opmærksomhed, som Det Europæiske Råd gav os, skal vi have en endnu strammere organisation og strengere overvågning af vort arbejde i Parlamentet og en større åbenhed. Udfordringen begynder hos os selv. Parlamentet skal give Fiskeriudvalget de nødvendige kompetencer. Vi bør derfor også i videst muligt omfang udnytte de kompetencer, vi har, som led i proceduren med fælles beslutningstagning. Vi må ikke tillade, at Fiskeriudvalget udelukkes fra at behandle veterinærretlige spørgsmål og lignende spørgsmål som oprettelsen af specifikke laboratorier for fiskerivarer mv. For fagudvalget har nemlig, det kan jeg vel godt påstå, lov til at gøre krav på, at det besidder den højere viden!
Vi behandler i dag også de internationale fiskeriaftaler med Senegal og de mauritiske øer, som vi har hørt. Jeg komplimenterer ordføreren for kvaliteten af hendes informative arbejde. Men også her må jeg sige: Vi forlanger i fremtiden og vil søge at gøre det gældende ad rettens vej: en større præcision fra Kommissionens og Rådets side, mere gennemsigtighed og netop flere kompetencer. Udvalget er rede til dialog og accepterer konstruktive bidrag. Men det lader sig ikke - dette er jeg helt sikker på - behandle som instrument og indlader sig ikke på divergenser, heller ikke med andre udvalg i Parlamentet, som kan skade dem, der lever af fiskeri. Og til sidst: Også jeg ønsker fru Pery held og lykke med den nye opgave fremover!

Crampton
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig alle de rosværdige bemærkninger, der er fremsat om fru Nicole Pery og fremsætte endnu en. Hendes erfaringer har været meget værdifulde for Fiskeriudvalget, fordi hun tillige er medlem af Udvalget om Udvikling og Samarbejde, og de to sider af sagen er sammenkædet i en betænkning, for hvilken jeg var ordfører, og som blev vedtaget her i Parlamentet i maj. Vi skal meget nøje betragte sammenhængen mellem udvikling og internationale fiskeriaftaler.
Jeg er meget glad over at erfare, at Kommissionen virkelig synes at begynde at gøre dette med Senegal-aftalen, sandsynligvis under indflydelse af fru Pery. Denne er en klart bedre aftale end de aftaler, vi tidligere har haft.
De tre principper, der er påpeget i maj-betænkningen om internationale fiskeriaftaler, synes at have vundet delvis, men ikke fuld tilslutning. Bæredygtighed: Ja, det har vi bemærket, men vi tillader adgang for trawlere. Jeg håber, at det går, og at vi får en midtvejsrevision. Samarbejde: Der har klart været meget mere samarbejde, og de fiskere, der driver ikke-industrialiseret fiskeri, blev klart hørt i denne sag - en proces, der bør fortsætte og måske styrkes i fremtiden. Samhørighed: Jeg kan godt lide tanken om, at en stor del af pengene i Senegal-aftalen vil blive givet ud på udvikling. Jeg håber, at overvågningen af disse udgifter vil blive meget omhyggelig, og at vi vil få resultater at se i løbet af de fire år.
Til slut vil jeg hilse forbedringerne i aftalerne velkommen. Jeg er enig i fru Langenhagens bemærkninger om Parlamentet i forbindelse med disse aftaler. Det var i den betænkning, jeg talte om før. Vi bør understrege, at Parlamentet ønsker mere at skulle have sagt om, hvad der sker i disse aftaler.

Fraga Estévez
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil naturligvis gerne takke for det store arbejde, der er blevet udført af de to ordførere - både fru Pery og hr. Gallagher - men jeg vil navnlig gerne udtrykke min anerkendelse af fru Perys arbejde, ikke kun i forbindelse med denne betænkning, men også for det arbejde, hun altid har udført i Fiskeriudvalget.
Vi vil komme til at savne seriøsiteten i hendes arbejde, hendes viden og hendes engagement i fiskerisektoren, siden hun trådte ind i vores udvalg. Jeg ønsker Dem held og lykke, fru Pery, i Deres nye hverv. Vi vil savne Dem meget. Men vi vil altid have Deres strålende arbejder, Deres strålende betænkninger - ikke altid om nemme emner, som De ved - til vores rådighed.
Derudover vil jeg gerne her og nu takke Kommissionen og fremhæve den nye samarbejdsfase, der med aftalen med Senegal er blevet indledt mellem Kommissionen og Parlamentet. Teksten til aftalen med Senegal blev fremsendt til vores udvalg dagen efter den var blevet underskrevet, hvilket har givet Parlamentet mulighed for at komme med en udtalelse i denne forsamling, inden den første rate af den finansielle godtgørelse betales.
Aftalen med Mauritius har også haft gavn af denne aftale mellem Kommissionen og Parlamentet. Og jeg må også fremhæve, at videregivelsen af oplysninger i de seneste måneder er blevet meget effektiv, hvilket jeg helt klart må rose kommissæren for.
Der er tale om to gode aftaler, og vi noterer med tilfredshed, at aftalen med Mauritius har tilvejebragt større fiskerimuligheder for fællesskabsflåden, samt at aftalen med Senegal er blevet forlænget fra to til fire år, hvilket giver mulighed for større stabilitet.
Og derfor forstår jeg heller ikke, hvorfor man har bedt om en revision halvvejs i forløbet, når Senegal ikke en gang har anmodet om det. Jeg gentager: Forlængelsen af aftalen fra to til fire år vil betyde en stor stabilisering for den flåde, som fisker i området.
Men jeg vil endnu en gang understrege, at det vigtigste i denne debat er det øgede samarbejde mellem institutionerne, og, fru kommissær, som formand for Fiskeriudvalget vil jeg gerne offentligt erkende, at dette er denne fremgangsmåde - som selvfølgelig skal gøres bedre i fremtiden - der gør det muligt for os fortsat at handle.
Tillad mig lige at bruge et minut, for jeg har hørt nogle ting her, som jeg gerne vil stille nogle helt præcise spørgsmål til kommissæren om. Jeg vil gerne vide, om kun Spanien og Portugal nyder godt af aftalerne. Jeg vil gerne bede kommissæren - eftersom vi taler om Senegal - først og fremmest fortæller mig, hvilke flåder i Unionen, der vil nyde godt af denne aftale. Dernæst vil jeg gerne have, at De forklarer mig problemet omkring pelagisk fiskeri, som har forøget omkostningerne i forbindelse med denne aftale væsentligt, samt hvilke medlemsstater, der har anmodet om at drive pelagisk fiskeri.

Morris
Hr. formand, efter min mening kræver de nye og fornyede aftaler med AVS-landene nye holdninger. Ikke mindst skal der være størst mulig indbyrdes sammenhæng mellem handlen og udviklingspolitikken. Ligeledes skal der efter min mening i videst muligt omfang drages omsorg for og handles med henblik på bevarelse af fiskebestandene, således at vi har en bæredygtig fiskeripolitik.
Ifølge artikel 130 U i afsnit XVII er EU forpligtet til at sikre indbyrdes sammenhæng mellem de udviklingspolitikker, der forfølges, og fiskeriaftalerne. Den aftale, man er nået til med Senegal undergraver imidlertid i et vist omfang det udviklingsformål at afhjælpe fattigdommen, fordi aftalen giver EU-flåden og, formoder jeg, andre adgang til bundfiskearter og pelagiske fiskearter, som er hovedproteinkilde ikke blot for den senegalesiske befolkning, men også for de folk i Afrika, der lever i indlandet. Yderligere er der, forekommer det mig, i aftalen i ret betydelig grad sket tilsidesættelse af den ikke-industrialiserede fiskerflådes voksende behov og advarslerne mod faldet i fiskebestandene.
Senegal-aftalen giver os et eksempel på farerne for, hvad der kan ske, dersom vi betragter fiskeriaftalerne snæversynet. EU skal efter min opfattelse i EU-aftalerne bistå AVS-landene med hensyn til videnskabelig overvågning, uddannelsesfaciliteter og inspektører, og med selve fartøjerne gøre det muligt for dem at inspicere de fangster, der hentes af AVS- og EU-lande, og formålet skal naturligvis være en bæredygtig fiskeripolitik.
Jeg vil anbefale Dem og Parlamentet at vedtage betænkningen af Pery og opfordrer Parlamentet til at give den sin helhjertede støtte og tiltræde den fuldt ud. Og som en af formændende for AVS-arbejdsgruppen udtrykker jeg over for fru Pery mit håb om alt muligt held i fremtiden, ikke blot på Parlamentets vegne, men også på vegne af et meget stort antal medlemmer fra AVS-landene. Vi vil savne Dem.

McCartin
Hr. formand, også jeg vil sige fru Pery tak for hendes betænkning og tillige for mange betydelige bidrag, hun har ydet her i Parlamentet i årenes løb, særlig inden for fiskeriområdet, men også i almindelighed.
Hr. Gallagher er, kan jeg sige, ligeledes en stor ekspert på fiskeriområdet, men vi vil ikke rose ham for meget endnu, fordi han ikke viser tegn til, at han hører op her, og vi ønsker ikke at tage vor ros tilbage på et senere tidspunkt.
Jeg har intet principielt imod hele spørgsmålet i forbindelse med disse fiskeriaftaler. Jeg støtter dette som en normal handelsmæssig aktivitet mellem Den Europæiske Union og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, der har ret til at læne sig tilbage og indgå denne form for aftale med os. Jeg er ikke enig med folk, som tror, at der her bør være tale om en blanding af udviklingssamarbejde og en handelsaftale. Jeg finder det er lidt futilt for os at gå til en uafhængig stat, indgå en aftale med den, tilbyde den en pris og derefter fortælle den, hvad de skal bruge pengene til.
Dette er ret futilt, fordi vi, medmindre vi går ind og styrer deres økonomi for dem, ikke har mulighed for at være absolut sikre på, at det, vi ønsker, at de skal gøre med pengene, er bedst for dem, eller at de faktisk vil gøre det. Hvad der optager mig, er hele spørgsmålet om en cost-benefit-analyse på dette område. Jeg mener, at alle de penge vi giver ud herpå, bør gå til områder, hvor der er behov herfor, nemlig de områder, der har kapacitet tilovers, og som ønsker at benytte denne kapacitet gennem disse aftaler. Men på den anden side kunne vi, dersom vi tager alle pengene, etablere en eller anden form for PESCA-program og reservere pengene til disse særlige områder - og jeg tager mig ikke af, om det er Spanien, Portugal eller dele af Frankrig - og spørge os selv om de beløb, vi giver ud hertil gennem udvikling af akvakultur og skabelse af mere effektive strukturer inden for deres erhverv, forarbejdningsindustri og markedsføring, faktisk kunne udrette meget mere for at fremme det økonomiske velfærd i disse områder. Det er dette spørgsmål, jeg ønsker at rejse under denne forhandling.

Jöns
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne tage et andet synspunkt op. Det drejer sig i forbindelse med disse to aftaler for det første om aftaler, hvor vi høres i henhold til adfærdskodeksen. Adfærdskodeksen blev vedtaget i december sammen med budgettet. I denne fælles erklæring, som Rådet, Parlamentet og Kommissionen har undertegnet, forpligter Kommissionen sig til at give Parlamentet bedre og frem for alt mere rettidige oplysninger om de internationale fiskeriaftaler. Alle tre institutioner forpligter sig derudover til at gennemføre lovgivningsprocessen så hurtigt som muligt for således at forhindre, at Kommissionen - som tidligere - foretager udbetalinger til tredjelande, uden at også vi som budgetmyndighed har kunnet afgive vor udtalelse.
Desværre må jeg imidlertid konstatere følgende: Selv om vi har denne aftale, blev vi i forbindelse med aftalen med Senegal først hørt tre en halv måned efter paraferingen og i forbindelse med aftalen med Mauritius først fire en halv måned senere. Dvs. at fristen for udbetalingen af den første rate til Mauritius allerede har været overskredet i halvanden måned, og vi har teoretisk lige ca. en halv måned til at afgive vor udtalelse om aftalen med Senegal, inden den første rate forfalder i juli.
Det var virkelig ikke det, vi forestillede os i forbindelse med undertegnelsen af adfærdskodeksen! Jeg vil gerne rette følgende bemærkninger til Rådet: At vi allerede i dag kan behandle Senegal, skyldes kun den omstændighed, at Kommissionen i det mindste har sendt os aftaleteksten og endelig også finansoversigten, dog også først for en måned siden. Jeg mener, at Kommissionen virkelig også bør arbejde hurtigere her. Den væsentligste kritik er dog rettet mod Rådet.
De oplysninger, som vi modtog fra Kommissionen forud for forhandlingerne om fornyelsen af aftalen med Senegal, var i øvrigt absolut utilstrækkelige, navnlig hvad angår de finansielle aspekter.
Budgetudvalget har nu vedtaget tre ændringsforslag til aftalen, som De bedes støtte. De vedrører som altid klassificeringen. Det drejer sig naturligvis i forbindelse med midlerne til internationale fiskeriaftaler om ikkeobligatoriske udgifter. Hvad angår information, skal to ændringsforslag sikre, at de omtalte mangler med hensyn til information afhjælpes i fremtiden.

Imaz San Miguel
Hr. formand, jeg vil først og fremmest ønske Nicole Pery til lykke med valget. Jeg er overbevist om, at de europæiske fiskere har mistet en fremragende repræsentant i Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg. Men til gengæld kan de franske fiskere prise sig lykkelige ved at få en uvurderlig støtte i Den Franske Nationalforsamling.
Til lykke, Nicole.
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne som medlem af Fiskeriudvalget og af Budgetudvalget lykønske Kommissionen - således som fru Fraga også har været inde på - for den hurtighed, hvormed den har fremsendt disse aftaler til Parlamentet, både aftalen med Mauritius og aftalen med Senegal. Dette markerer helt klart - og det mener jeg vi bør takke kommissæren for - indledningen til en vigtig samarbejdsfase.
Jeg vil gerne lykønske hende helt konkret med aftalen med Mauritius. Det er en god aftale. Den tilvejebringer en betydelig forøgelse af licenser - 43 oceangående tunfiskerfartøjer - hvilket øger fiskerimulighederne ikke kun for franske fartøjer, men også for spanske fartøjer. Det er derfor en betydelig fællesskabsflåde, der nyder godt af aftalen.
Det er en aftale, der gælder for tre år, hvilket giver en betydelig stabilitet. Den højere finansielle godtgørelse på 1.746.000 ecu - i forhold til 1.455.00 ecu i den foregående aftale - er en logisk konsekvens af den forøgelse af fiskerimulighederne, som aftalen indebærer.
Derudover er det en fornuftig aftale i og med, at de fiskeressourcer, som er målet for disse fartøjer, ikke viser tegn på overfiskning. Jeg mener derfor også, at der ud fra et synspunkt om bæredygtigt og stabilt fiskeri er tale om en god aftale.
Når vi derudover tager i betragtning, at revisionen af protokollen for 1993-1996 viser nogle positive resultater, mener jeg, at der er grund til at mene, at det drejer sig om en afbalanceret aftale, der er til gavn for fællesskabsflåden og stabil i forhold til fiskeressourcerne. Derfor vil jeg som medlem af Budgetudvalget gerne lykønske Kommissionen for den hurtighed, hvormed den har fremsendt denne aftale til Parlamentet.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil ikke gentage de vigtige punkter i fiskeriaftalen. Deres ordfører, fru Pery, har allerede redegjort fremragende for disse.
Jeg vil begrænse mig til nogle kommentarer af mere generel karakter vedrørende forskellige spørgsmål, der er blevet rejst.
For først og fremmest at undgå enhver form for misforståelser, medmindre jeg ikke helt har forstået en oversættelse, er der faktisk tale om 48 millioner ECU, altså 12 millioner ECU om året. Når dette er sagt, vil jeg benytte denne lejlighed til én gang for alle at redegøre for fiskeriaftalerne. Jeg har nemlig endnu i dag hørt forudfattede meninger, banaliteter, som rent ud sagt gør mig fortvivlet, fordi jeg ikke længere ved, hvad jeg skal gøre for at bringe orden i oplysningerne.
For det første, hr. Gallagher, er jeg bedrøvet, men denne aftale har intet at gøre med den spanske fiskerflåde. Det er en aftale, der særlig vedrører franskmændene. Der er tale om en åbning, der er krævet af lande i Nordeuropa, bl.a. Tyskland og Nederlandene. Altså, for at gøre det helt klart: Man må vide, hvad man taler om.
For det andet vil jeg komme tilbage til fattigdommen. Jeg er ked af, at hr. Morris ikke er til stede, fordi jeg, hver gang de samme spørgsmål forelægges mig, forsøger at besvare dem, hvorefter det hele begynder forfra.
Det ikke-industrialiserede fiskeri, hr. Crampton, er et emne, der allerede har været drøftet her i maj med samme følelse af frustration, fordi parlamentsmedlemmerne stiller mig spørgsmål og har forladt salen, når jeg svarer. Jeg ved udmærket, at alle har meget at gøre, men det er af denne grund, at jeg gentager mig selv. Det ikkeindustrialiserede fiskeri i Senegal vedrører en fiskeart, som kaldes djaboi, og den pågældende aftale giver mulighed for fiskning af 25.000 tons. Jeg gentager, at de senegalesiske fiskere, der driver ikke-industrialiseret fiskeri, uden nogen foranstaltning eller kontrol eller forvaltning af denne ressource, fisker 400.000 tons af denne. Lad os herefter holde op med at hævde, at de 25.000 ekstra tons djaboi vil nedbryde denne ressource eller bevirke, at de senegalesiske fiskere, der driver ikke-industrialiseret fiskeri, og som selv uden nogen form for forvaltning eller kontrol fanger 400.000 tons, kommer til at sulte. Jeg kunne selv ønske, at de lokale fiskere fulgte regler om kontrol og god forvaltning svarende til dem, der er pålagt de europæiske fartøjer.
I øvrigt beklager jeg, og jeg har selv skrevet et brev herom, den lange og uforholdsmæssigt skæve udsendelse i RTBF, som jeg ganske enkelt har fundet krænkende på sandhedsplan. Når man giver en reportage, der anklager en institution, er det sædvanligt, at man giver denne ordet. Det siger sig selv, at repræsentanten for de fiskere, der driver ikke-industrialiseret fiskeri, er helt berettiget til at tage til Bruxelles for at forsvare sin sag, men jeg kunne have ønsket mig, at den anden institution i forhandlingen - i dette tilfælde Kommissionen - kunne have givet sin egen version.
Jeg kommer endnu en gang tilbage til spørgsmålet om fattigdom. I betragtning af hele den vej, jeg har tilbagelagt, finder jeg det oprørende at skulle anklages for udnyttelse af ulandene. Lad os endnu en gang se på aftalens indhold. Den bestemmer, at 33 % af søfolkene skal være senegalesere. Den bestemmer, at mindst 16.000 tons tun skal landes lokalt til forædling i en lokal industri, der i modsat fald ikke ville have noget arbejde, fordi de ikkeindustrialiserede fiskerfartøjer naturligvis ikke fisker tun. De fisker djaboiï, der ikke skal forarbejdes. Aftalen omhandler også en videnskabelig iagttager om bord. Den siger endvidere, at 50 % af afgifterne skal betales til en fiskerisektor af den senegalesiske regering. Men, hr. Jöns, vi taler om en aftale mellem suveræne parter.
Man kan så forhandle med dem og drøfte, hvad de finder godt for udviklingen af deres land. Men det er klart, at vi ikke kan give dem besked på, hvad de skal gøre vedrørende akvakultur eller andet. Der løber en drøftelse, og der er klart tale om en forhandling med en suveræn stat.
Endnu et forhold. Det tilkommer denne stat at vurdere bestandene i sine egne farvande. Man kan gøre det i fællesskab, dersom staten ønsker det, men som udgangspunkt henhører spørgsmålet under denne. Vi har ikke mulighed for at pålægge den at lade os foretage en evaluering af bestandene. Dersom den ikke vil dette, fordi det er dens farvande, har den ret til at nægte os adgang.
Et tredje forhold. Dersom flåderne, medlemsstaten eller partnerstaten ønsker det, er det muligt gennem FIUF at sælge nye fartøjer fra vore ikke-industrialiserede fiskerflåder til en absolut særlig pris. Alt dette er muligt, men det forudsætter, at flåderne og vore redere ønsker det.
Fru McKenna, for så vidt angår midtvejsrevisionen er det én ting at foretage en evaluering hvert år af aftalen, hvilket vi allerede er i færd med at gøre, men noget andet er en midtvejsrevision. Denne side af sagen indgik ikke i mit forhandlingsmandat, og det er ikke den aftale, vi har truffet med de senegalesiske myndigheder, som i øvrigt end ikke har anmodet herom. Men når De nu anmoder mig om at revidere aftalen i løbet af to år for eventuelt at genforhandle denne, må jeg svare nej, netop fordi aftalen er blevet indgået, og den er et vigtigt stabiliserende element for de to partnere. Jeg finder det rent ud sagt aldeles overraskende, at en midtvejsrevision, der ikke indgår i aftalen, kræves nu, selvom ingen, end ikke senegaleserne, har anmodet herom.
Yderligere har jeg her hørt, at de senegalesiske myndigheder modsatte sig denne aftale. Det overrasker mig derfor fordi det er netop det modsatte, jeg har konstateret i alle de kontakter, jeg har haft med alle de senegalesiske myndigheder fra førsteministeren til fiskeriministeren via alle de øvrige ministre, og fru Pery er udmærket bekendt hermed. For så vidt angår dem, der har givet udtryk for betænkeligheder, er der tale om den ansvarlige for det ikke-industrialiserede fiskeri. Jeg gentager, at vi fisker 25.000 tons djaboi, mens det ikke-industrialiserede fiskeri fanger i alt 400.000 tons. Dersom denne sektor anvender visse foranstaltninger for god forvaltning af fiskeriet med kano, kan det hjælpe den. Vi fisker kun djaboi med indtil 25.000 tons som en accessorisk fangst for ikke at kaste den over bord igen. Djaboi er den fisk, der giver senegaleserne føden - den eneste, de spiser - og den fiskes fra kanoer med op til 400.000 tons uden nogen forvaltning af bestanden. Jeg præciserer dette for at gøre tingene helt klare.
Jeg mener nu at have svaret næsten alle i et forsøg på at forklare mig endnu en gang. På den anden side kommer jeg ikke tilbage til aftalen med Mauritius, fordi alt er sagt. Jeg vil dog udtrykke min tilfredshed med det bedre samarbejde, som er ved at komme i stand med Parlamentet. Der kommer altid vanskelige øjeblikke i forbindelserne med andre institutioner, og endda af og til de forskellige udvalg i Parlamentet, men jeg tror, at det positive samarbejde, vi har haft indtil nu, giver håb om fremskridt og mulighed for at kaste et blik på de positive sider og de positive skridt, vi har taget sammen, og ikke det modsatte.
At der er tale om en ny aftale, der er indgået i medfør af Traktatens artikel 130, er et bevis på, at der også mellem Kommissionens tjenestegrene, GD XIV og GD VIII, er blevet etableret et nært samarbejde om et mål, vi har til fælles, nemlig at indgå paritetiske aftaler, der er velafbalancerede, og ikke aftaler, der forfordeler en af parterne.

Sandbæk
Fru Bonino misforstod noget, jeg sagde. I Udviklingsudvalget havde vi besøg af en delegation, der repræsenterede fiskerne selv, og det var dem, som bad os om at stemme imod handelsaftalen, fordi de er bekymrede over, at der er givet adgang inden for 12-mile-zonen. Det er også derfor, at vi beder om, at der foretages en sådan midtvejsregulering, hvis det viser sig, at deres bekymringer rent faktisk har bund i virkeligheden.

Gallagher
Hr. formand, det er meget vigtigt, at kommissæren over for Parlamentet bekræfter, at hun ikke mente, at oplysningerne i min betænkning, som det tog mig mange uger at udarbejde, ikke var rigtige. Jeg er uenig med kommissæren i hendes kritik af mig, når hun sagde, at den ikke havde noget at gøre med Spanien, og hun antydede, at jeg ikke har nævnt Spanien. Jeg vil foreslå hende at sætte sig ind i betænkningerne om både Mauritius og Senegal. Jeg ønsker forholdene afklaret her i Parlamentet. Jeg ønskede ikke strid. Jeg sagde blot noget rent faktisk. Jeg gav ikke udtryk for mine egne personlige synspunkter, men Fiskeriudvalgets.
I betænkningen hedder det, at forøgelsen af antallet af fiskerfartøjer, der fisker tun med vod, har givet de spanske fartøjer fordele. Så jeg opfordrer kommissæren til at afklare forholdene her og nu og ikke plette min integritet her i Parlamentet.

Macartney
Hr. formand, dette har sammenhæng med hr. Gallaghers pointe. Jeg stillede kommissæren et direkte spørgsmål. Jeg takker for hendes svar, men hun undlod at omtale dette ret kritiske spørgsmål om, hvorledes folk får adgang til disse aftaler. Er der en procedure, hun kan skitsere?

Bonino
Jeg ønskede ikke at indlede en diskussion om integritet. Der har været tale om en misforståelse. Jeg henviste alene til Senegal-aftalen. Jeg ved meget vel, at Mauritius-aftalen vedrører tun osv. Jeg ønskede ikke at drage nogens integritet i tvivl. Da jeg tog ordet, sagde jeg, at den særlige passage vedrørte Senegal-aftalen og understreger, at denne aftale hovedsagelig er for franskmændene, og at åbningen til de pelagiske fiskearter var sket efter anmodning fra Tyskland, Nederlandene og Frankrig.
Hvad angår Deres anmodning, hr. Macartney, er der tale om åbne aftaler. Nye medlemmer kan tiltræde. Proceduren er følgende: Normalt underrettes medlemsstaterne om de nye muligheder, og derefter underretter de deres egen sektor. Det er således medlemsstaterne eller COREPER eller ambassadørerne, der underretter deres egne regeringer, som forudsættes at underrette deres egen sektor. Dette er den sædvanlige procedure. Vi kunne naturligvis også give oplysninger gennem medlemmerne af Europa-Parlamentet. Men proceduren fungerer på denne måde.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bonino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Grønbog om kommerciel kommunikation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning A4-0219/97 af Larive for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens grønbog om kommerciel kommunikation i det indre marked (KOM(96)0192 - C4-0365/96) Ordførere for udtalelser: () Lehne for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse Arroni for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier Añoveros Trias de Bes for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder (Hughes-proceduren).

Larive
Ophævelsen af unødige hindringer for grænseoverskridende reklame, direkte marketing, sponsorering og megen kommerciel kommunikation er og bliver national, og det betyder, at den kun er bundet til nationale regler. Europas rigdom er dets kulturelle mangfoldighed, og derfor blander vi os med rette ikke i forskelle i nationale regler, forudsat, hr. Blokland, at disse regler er proportionale og ikke diskriminerer og hindrer den grænseoverskridende kommercielle kommunikation. På grund af Hughes-proceduren, som er anvendt, er udtalelserne fra Retsudvalget, Kulturudvalget og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse taget til efterretning i Økonomiudvalgets beslutningsforslag. I fællesskab har vi rettet en alvorlig fejl i grønbogen, nemlig større forbrugerbeskyttelse er nødvendig, og det bruges nu en fjerdedel af teksten i Økonomiudvalgets beslutningsforslag på.
Vort forslag om sammensætningen af det udvalg, som skal bedømme klager, er i den forbindelse væsentligt. Ikke en klub af udelukkende tjenestemænd, som bag lukkede døre ordner sagen, således som Kommissionen foreslår, nej, et trepartsudvalg, hvor det offentlige, industrien og forbrugerorganisationer i fællesskab, på lige fod, undersøger klagerne.
Beslutningsforslaget består af tre dele. For det første finder De i leddene al detaljeret europæisk lovgivning om forbrugerbeskyttelse og om mindreårige. Al den lovgivning, som kommerciel kommunikation også skal opfylde, for øvrigt også på Internet, for hvad der er illegalt off-line, er også illegalt on-line. For det andet er der betragtningerne. Deri gøres der rede for det indre markeds grundprincipper. Endelig står der i punkterne de konkrete forslag til styrkelse og supplering af grønbogen. En grønbog, som vi for øvrigt synes er en god bog, en god impuls til handling.
Foruden dette trepartsudvalg vil vi have, at den foreslåede metodologi til vurdering af proportionalitet beskyttes. Vi vil have en databank, et europæisk kontaktpunkt, en SLIM-analyse af sektoren, og Kommissionen bør i sin rolle som traktaternes vogter anvende artikel 169 meget mere seriøst og konsekvent. Vort beslutningsforslag er systematisk og afbalanceret. Dels stræber vi efter det indre marked, dels har vi i tilstrækkelig grad øje for kulturelle forskelle. Også industrien bør påtage sig et ansvar og sørge for gode, nationale selvreguleringskodekser i alle europæiske lande og helst i sidste instans én europæisk kodeks. Industrien bør også styrke sine aktioner med henblik på de grænseoverskridende klageprocedurer for forbrugere.
Hr. formand, jeg var derfor meget overrasket, da der i torsdags blev forelagt en hel bunke ændringsforslag, som i mine øjne underminerer det indre marked. Hvad der også overraskede mig, var, at De Grønne, De Uafhængige for Nationernes Europa og socialisterne i en række ændringsforslag ordret har forelagt nøjagtigt den samme tekst. Jeg spørger mig selv, om det er et tilfælde, at det også ordret er de tekster, som BEUC, Den Europæiske Forbrugerorganisation, foreslår i sit brev af 8. juli. Vi afviser alle en sådan påvirkning fra de multinationale selskaber. Jeg husker endnu, hvor vred denne Forsamling har været herover. Jeg afviser en sådan påvirkning fra alle interessegrupper.
Endelig er der den strid mellem oprindelsesland og modtagerland, som hele tiden nævnes i disse ændringsforslag. Traktatens artikel 59 siger, at restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser inden for Fællesskabet, gradvis afskaffes. Ifølge traktaten: Hvis en tjenesteydelse overholder oprindelseslandets regler og alligevel underkastes andre regler i modtagerlandet, så er det en restriktion af den frie bevægelighed. Artikel 59 sigter mod at ophæve sådanne barrierer, således at det bliver normen, at kontrol foretages af oprindelseslandet. Betyder det så, at kontrol foretaget af modtagerlandet altid er i strid med traktaten? Nej, for restriktionen kan være i overensstemmelse med traktaten, hvis den er proportional, og det betyder, at den ekstra foranstaltning skal svare til det opstillede mål, og at dette mål ikke kan nås med mindre restriktive foranstaltninger. Så er kontrol foretaget af modtagerlandet tilladt. I dette tilfælde er harmonisering den eneste måde, hvorpå den frie bevægelighed kan opnås. Hvis man ikke vil have det, så findes der for denne specielle tjenesteydelse ikke noget indre marked. Hvis foranstaltningen imidlertid ikke anses for at være proportional, fordi den f.eks. kun sigter mod at beskytte den lokale industri, så er den uforenelig med traktaten. Så må kontrollen foretages af oprindelseslandet. I den forbindelse skal, om nødvendigt, artikel 169 anvendes. Domstolen bekræftede så sent som i sidste uge princippet om oprindelseslandet i d'Agostino-sagen. Europa-Parlamentet gjorde det i direktivet »Fjernsyn uden grænser«. Det er den akse, hvorom det indre marked drejer. Og glem ikke, at princippet om oprindelseslandet giver forbrugerne bedre adgang til effektive klageprocedurer. For først da kan retssystemet i det land, hvor anklagede medier og annoncører er etableret, anvendes med det samme.
Konkluderende søger vi en afbalanceret fremgangsmåde, dels fuldendelsen af det indre marked, dels hensyntagen til de kulturelle forskelle.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, som stedfortræder for hr. Añoveros og på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender vil jeg gerne først og fremmest understrege, at det er en meget hensigtsmæssig grønbog, og at det er bydende nødvendigt, at Kommissionen behandler fællesskabsrettens anvendelse på dette område.
Generelt set deler Udvalget om Retlige Anliggender de synspunkter, der er indeholdt i grønbogen, og kan også generelt set gå ind for de kriterier, der ligger til grund for Økonomiudvalgets betænkning.
Der er et aspekt, som fru Larive har lagt vægt på, og som jeg - selv om det kan forekomme overflødigt - også gerne vil understrege. Fru Larive siger med rette, at de kontrolforanstaltninger, dvs. de restriktive foranstaltninger, som er vedtaget af modtagerstaten, i princippet er en hindring for den frie bevægelighed. De er derfor en hindring for princippet om den gensidige tillid, der er essensen af det indre marked, og er som følge deraf i strid med traktaten. Disse foranstaltninger er således kun undtagelsesvis i overensstemmelse med traktaten.
Siden den klassiske Legia-dom fra 1986 har retspraksis i denne henseende været entydig, idet den opstiller to krav: Først og fremmest princippet om proportionalitet, som det allerede er blevet sagt. Og derudover at det ikke skal være muligt at nå det tilsigtede mål gennem andre mindre restriktive foranstaltninger, hvad angår den frie bevægelighed. Det vil sige, de skal være mere i overensstemmelse med gennemførelsen af det indre marked. Vi må insistere på disse to aspekter.
Og som fru Larive udmærket har sagt, skal man heller ikke komme og sige, at beskyttelsen af forbrugeren berettiger disse foranstaltninger. For lad os være helt klare omkring dette, hr. formand: Hvis vi tror på beskyttelsen af forbrugeren, hvis vi ønsker at opbygge et integreret Europa, hvis beskyttelsen af forbrugerne berettiger en bestemt foranstaltning i en medlemsstat, er det så logisk at lade denne beskyttelse være op til en medlemsstats forgodtbefindende? Nej, det logiske vil være at harmonisere de andre fjorten regelsæt, således at beskyttelsen af forbrugeren spredes til hele det indre marked i stedet for at være en undtagelse i en medlemsstat.
Derfor skal vi forstå, at disse kontrolforanstaltninger, der er fastsat af værtslandet, er exceptionelle, midlertidige foranstaltninger indtil det tidspunkt, hvor harmoniseringen finder sted.

Lehne
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig begynde med et aspekt, som jeg med det samme lagde mærke til, da jeg første gang så denne grønbog fra Kommissionen. Titlen »Kommerciel kommunikation« forekommer mig at være vildledende, fordi ingen, når man læser og hører begrebet, faktisk rigtig forstår, hvad der egentlig ligger bag det, og da slet ikke forbrugeren.
Derfor vil jeg foreslå, at man fremover i forbindelse med lignende grønbøger måske vælger lidt mere håndterlige begreber. Det drejer sig nemlig i forbindelse med begrebet »kommerciel kommunikation« i princippet om, at Kommissionen har taget spørgsmålet om reklamelovgivningen i det europæiske indre marked op. Helt konkret drejer det sig om spørgsmålet om, under hvilke omstændigheder jeg hvor, i hvilket land, for hvilket produkt har lov til at gøre reklame, dvs. udøve salgspromotion. Dette er rent faktisk et område, som håndteres meget forskelligt i medlemsstaterne. F.eks. findes der i Tyskland, men også i mange andre stater - det har Kommissionen givet en god oversigt over i grønbogen - en lang række meget eksotiske bestemmelser. I den tyske lovgivning findes f.eks. rabatloven eller tilgiftsforordningen, hvorom man absolut må sige, at der ikke findes noget sådant andre steder. Denne omstændighed medfører også, at der gang på gang opstår hindringer for den frie udveksling af tjenesteydelser på reklameområdet.
Derfor kan forbrugeren, når vedkommende modtager forskellige reklamebudskaber, ikke altid nøjagtigt vurdere, hvordan disse reklamebudskaber skal forstås, da der jo findes forskellige lovbestemmelser, som dels er tilladte og dels ikke er tilladte. Derfor støtter jeg i høj Kommissionens bestræbelser på omsider at tage fat på dette spørgsmål ud fra en helhedsbetragtning og på grundlag af grønbogen måske også udvikle yderligere forslag med henblik på en harmonisering af reklamelovgivningen.
De tidligere halvfærdige foranstaltninger, hvor man tog fat på enkeltaspekter, som f.eks. sammenlignende reklame, er utilfredsstillende. Jeg finder det langt bedre, som det overvejes i denne grønbog, nu at tage fat på spørgsmålet ud fra en helhedsbetragtning og behandle reklamelovgivningen indgående. Jeg ønsker Kommissionen held og lykke med det videre arbejde her. Den kan være sikker på Parlamentets støtte i forbindelse med dette spørgsmål - dette fremgår af udtalelsen fra Økonomiudvalget og udtalelsen fra de andre udvalg.

Ettl
Hr. formand, man kan naturligvis have forskellig opfattelse af, om fru Larives beslutningsforslag er afbalanceret. Det er et spørgsmål om synsvinkel. Jeg vil dog ikke gå så langt og påstå, at hvis man gør noget her af hensyn til forbrugerbeskyttelsen, kan dette indordnes et eller andet sted hos en negativ lobby. De kommer også fra en bestemt bevidsthedsretning, nøjagtigt som jeg; jeg har også engang repræsenteret forbrugerbeskyttelsen.
Man kan naturligvis sige noget vedrørende definitionen: Begrebet »kommerciel kommunikation« dækker alle former for reklame, direkte markedsføring, sponsorering, public relations-virksomhed og salgspromotion, og det dækker også vareproducenters og alle former for tjenesteyderes anvendelse af kommercielle kommunikationstjenester. Netop som følge heraf er den kommercielle kommunikation i dag blevet en særdeles vigtig faktor i samfundet.
Principielt er jeg åben over for alle liberaliseringstendenser, som muliggør nye kommercielle former, men - og det er afgørende - det er et øjeblikkets krav netop ikke nu at forsømme forbrugerbeskyttelsen. Ordføreren gør jo selv opmærksom på, at det er nødvendigt at inddrage forbrugerne i alle faserne af denne proces. Dette er et krav, som jeg naturligvis principielt glæder mig over, navnlig fordi forbrugerbeskyttelsen i et liberalistisk system med interesserepræsentation, der er baseret på selvregulering, ikke kun er et spørgsmål om loyal konkurrence og lige muligheder i det indre marked, som erhvervslivet gør gældende i forbindelse med ethvert liberaliseringstiltag. Forbrugerbeskyttelse er i virkeligheden naturligvis mere.
I de ændringsforslag, som min gruppe har stillet, drejer det sig om et principielt spørgsmål: Det drejer sig om inddragelsen af og respekten for forbrugeren og især om vore børns ret til ikke at blive underkastet en total reklamemæssig hjernevask! Det er det, forbrugerbeskyttelsen drejer sig om! Selv i vort værdisystem er det et spørgsmål om de demokratiske mindstenormer, også og netop fordi det drejer sig om store økonomiske potentialer. Borgerne i Den Europæiske Union skal ikke have følelse af, at de i den liberaliserede Europæiske Union ubeskyttet er prisgivet en eller anden lobby og dennes interesser, da de i modsat fald på lang sigt kunne overføre netop denne følelse til Den Europæiske Union, og det ønsker vi ikke. Forbrugerbeskyttelsen er et spørgsmål om tillid og skabelse af tillid. Jeg er klar over, at enhver virksomhed, enhver industri på den ene side ønsker at se de enkelte nationale spilleregler overført til markedet. Men vi skal være opmærksomme på, at konsumenten, køberen, forbrugeren har ret til at se, at normerne eller lovbestemmelserne omsættes i vedkommendes hjemland.
Den Socialistiske Gruppes forslag sigter mod at give forbrugerne en bedre kommunikation, en bedre klageadgang, en bedre overvågning af den kommercielle kommunikation og at virke tillidsskabende i relation til forbrugerne. Det drejer sig om at beskytte de svagere og ikke om en ny form for protektionisme. Derfor drejer det sig under afstemningen om, at der også tages hensyn til dette krav.

Peijs
Hr. formand, jeg konstaterer over for hr. Ettl, at alle protektionister gennem århundreder altid har sagt det. Kommerciel kommunikation er i det nuværende samfund af næsten afgørende betydning for et produkts succes. De store nationale forskelle i lovgivning skal fjernes for at gøre verdens største, mest købedygtige marked, vort eget europæiske hjemmemarked, opnåeligt for erhvervslivet. Offentliggørelsen af denne grønbog er derfor modtaget med stor begejstring af erhvervslivet, som i sidste instans er tjent med tydelighed. Det er tvingende nødvendigt, at det store antal eksisterende nationale bestemmelser revideres i lyset af de europæiske bestemmelser og traktatens bredere målsætninger. Forskelle i national lovgivning udgør foruden kulturforskellene de største hindringer for, at det indre marked kan fungere ordentligt. Måske udgør kulturforskelle virkelig en stor hindring, men vi håber, at det også fortsat vil være sådan.
Hvis forbrugerne ikke kan godkende et produkt, fordi den måde, hvorpå det markedsføres, ikke tager hensyn til deres specifikke kulturelle baggrund, vil dette produkt med rette blive en fiasko på det pågældende marked. Forbrugerne er efter min mening dem, som bestemmer, om fabrikanten har taget tilstrækkeligt hensyn til deres kulturelle baggrunde. Hertil er der ikke brug for ekstra bestemmelser.
Vi kristelige demokrater synes dog, at den nye ånd, som præger Amsterdam-traktaten med hensyn til Den Europæiske Unions respekt for kirkerne og religiøse overbevisninger samt princippet om ikke-diskriminering, fuldt ud skal komme til udtryk i de fremtidige direktiver på dette område. Vi vil støtte ændringsforslag i denne ånd.
Ved bedømmelsen af lovgivning på dette område kan man efter min gruppes opfattelse kun gå ud fra princippet om oprindelseslandet. Dette er den eneste måde, hvorpå handelshindringer, som skyldes forskelle i national lovgivning, kan ophæves eller forhindres. Så snart der foretages en kombination af oprindelseslandet og modtagerlandet, opstår der en umulig situation, idet erhvervslivet stadig skal langs 15 medlemsstater for at bede om tilladelse. Når dette er sagt, gentager jeg, at det indre marked er vigtigt, men forbrugernes, navnlig børns, interesser må også kunne beskyttes ordentligt mod overdreven aggressiv reklame. Derfor støtter vi hundrede procent det trepartsudvalg, som ordføreren foreslår for at behandle de klager, som indgives til Kommissionen. For øvrigt kan Parlamentet ikke deltage i dette udvalg. Parlamentet gør Kommissionen opmærksom på dens ansvar, men vor opgave er udelukkende at kontrollere.
Hr. formand, sammenfattende går min gruppe ind for alle grundprincipper, som ordføreren har omtalt i den udmærkede betænkning. Det vil sige, at vi støtter princippet om oprindelseslandet, proportionalitetsprincippet og trepartsudvalget uden Europa-Parlamentet og med erhvervslivet under Kommissionens formandskab. Vi vil derfor stemme imod alle ændringsforslag, som sigter mod at undergrave disse klare principper.

Ribeiro
Hr. formand, hvis »kommerciel kommunikation« defineres som alle former for kommunikation, der søger at promovere varer, tjenesteydelser eller en virksomheds eller en organisations image over for de endelige forbrugere og/eller forhandlerne, må dette begreb siges at kunne omfatte alt, lige fra seriøs og videnskabelig information til vildledende reklame og hjernevask, som hr. Ettl udtrykte det.
I fru Larives betænkning erkendes behovet for forbrugerbeskyttelse, og det må hilses velkomment. Jeg vil bruge min korte taletid til at påpege et efter vores mening yderst vigtigt forhold, nemlig at det er absolut nødvendigt med en regulering af den kommercielle kommunikation for at undgå den fordrejende effekt, der ligger i, at de store koncerner med deres store finansielle potentiale kan begrænse eller hindre konkurrencen og gøre det af med konkurrenter, som ikke har kapacitet til at sætte så store midler ind.
Det er et spørgsmål, om den megen tale om konkurrenceevne, loyal konkurrence og beskyttelse af de svageste realistisk kan omsættes i praksis i betragtning af den eksisterende polarisering af de finansielle ressourcer, herunder navnlig midlerne til kommerciel kommunikation.

Blokland
Hr. formand, grænseoverskridende kommerciel kommunikation er ikke noget problemløst fænomen. Ordføreren henviser til de hindringer, som tjenesteydere i denne sektor oplever, når de vil dække hele det indre marked. Hver medlemsstat har egne normer for, hvorvidt de tillader kommerciel kommunikation.
Er disse nationale love syndebukkene? En undersøgelse har vist, at de ikke er det. Det er netop forskellene i kulturer og markedsstrukturer, som ligger til grund for forskelligartetheden i lovgivningen. Denne kendsgerning anerkendes utilstrækkeligt i fru Larives betænkning. Desuden fører en streng anvendelse af princippet om oprindelseslandet til, at forbrugeres og børns beskyttelsesniveau falder til det laveste niveau.
Et andet aspekt vedrører retten til ytringsfrihed. Denne frihed medfører pligter og ansvar, det står der i artikel 10, stk. 2 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Ytringsfriheden bør beskyttes, men den må ikke skade tredjepart. I mine ændringsforslag nr. 19 og 26 har jeg givet en - for øvrigt ikke udtømmende - opsummering af, hvilke grænser tjenesteydere inden for kommerciel kommunikation derfor bør respektere. Jeg håber inderligt, at ordføreren vil støtte disse forslag.

Gradin
Hr. formand, den betænkning, som vi drøfter, er et konstruktivt og velafbalanceret bidrag til opfølgningen af grønbogen. Fru Larive fremhæver på rosværdig måde, hvor vigtig en rolle reklame, markedsføring, sponsorering, salgspromotion og public relations spiller, ikke alene i det indre marked, men også i de bestræbelser, som udfoldes på markederne uden for Europa. Den hurtige udvikling inden for elektronisk handel gør den kommercielle kommunikation stadig mere betydningsfuld. Effektiv kommerciel kommunikation gør det lettere for den enkelte forbruger at handle på tværs af grænserne, men det er en forudsætning, at man aktivt imødegår ulovlig markedsføring. Det understreges da også i betænkningen.
Betænkningen indeholder en lang række forslag som supplement til Kommissionens. De afspejler det værdifulde arbejde, som ordføreren og de fire berørte udvalg har gjort. Vi hilser Parlamentets forslag velkomne og vil naturligvis tage hensyn til dem i den meddelelse, som Kommissionen planlægger at forelægge i efteråret.
Medlemslandene har forskellige regler på dette område. I denne fase er en omfattende harmonisering næppe den bedste metode til løsning af alle de forskellige problemer, der kan opstå. Det fremgår også klart af grønbogen. Vi anbefaler i stedet en trinvis fremgangsmåde, hvor der søges løsninger fra sag til sag. Dette kan ske inden for rammerne af en struktureret dialog med de berørte parter og medlemslandene. En sådan forudsætter på sin side tætte kontakter mellem alle berørte og et fælles syn på, hvordan de enkelte problemer skal tackles. Det glæder mig, at fru Larives betænkning er enig i denne strategi.
Betænkningen støtter og styrker grønbogens centrale forslag til, hvordan man skal vurdere proportionaliteten af nationale foranstaltninger, som kan virke hæmmende på det indre marked. Det gælder også forslagene om en fremtidig målrettet fællesskabsharmonisering, som vi vil studere nærmere.
Endvidere er Kommissionen glad for Parlamentets støtte til og forslag vedrørende det udvalg for kommerciel kommunikation, som vi foreslår nedsat, og som skal bestå af et medlem fra hvert medlemsland og have Kommissionen som formand. Vi vil nærmere studere dets forslag om, at de interesserede parter ikke kun skal have adgang til, men også kunne deltage i dette forum. Parlamentets forslag om, at udvalget i sit arbejde skal anvende åbne procedurer og overholde klare tidsfrister, er både logiske og konstruktive.
Lad mig afslutningsvis forsikre Parlamentet om, at Kommissionen nøje vil studere, hvad de fire berørte udvalg er nået frem til. Vi vil ikke tøve med at fremsætte forslag om en målrettet harmonisering, hvor det viser sig nødvendigt.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Gradin.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.05)

