Situationen i Iran (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är utrikesrepresentantens uttalande om situationen i Iran.
Catherine Ashton
vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Detta är ett viktigt tillfälle att ta upp situationen i Iran.
Europeiska unionen vill ha normala förbindelser med Iran och våra insatser när det gäller kärnfrågan är en del i detta. I det sammanhanget kommer jag, i egenskap av hög representant, att fortsätta i min företrädare Javier Solanas fotspår i de internationella samtalen med Iran.
Iran är ett viktigt land med en lång historia och en rik kultur, samt en synnerligen begåvad befolkning. De filmer och böcker som produceras i Iran är imponerande, kvinnornas utbildningsnivå är hög, det finns utrymme för offentlig debatt och ungdomarna är livliga och aktiva. På många sätt har det iranska samhället de kännetecken och den kapacitet som fria samhällen har. Hotet mot samhället har återspeglats i de oroligheter som följde på det som många i Iran betraktade som ett uppgjort val förra året. Det är naturligtvis iraniernas sak. Det vi är intresserade av är att internationella normer och standarder för medborgerliga och politiska rättigheter måste respekteras.
I det avseendet är jag mycket oroad över rapporterna om att demonstationer har stoppats med våld och om godtyckliga interneringar i Teheran och andra iranska städer under Ashurafirandet i slutet av december. Det är inte acceptabelt att man använder våld mot demonstranter som försöker utöva sin yttrandefrihet och mötesfrihet. Det finns universella mänskliga rättigheter som måste respekteras, och de som kvarhålls för att de fredligt har utövat dessa rättigheter bör friges.
Jag konstaterar också med stor oro att många människorättsaktivister och journalister har arresterats och att många internerade vägras tillgång till juridiska ombud och kontakt med sina familjer. Iran måste leva upp till sina internationella åtaganden och behandla internerade personer i enlighet med internationella människorättsliga normer.
En annan händelse under den senaste tiden är att ytterligare 12 medlemmar av den religiösa Baha'i-rörelsen har internerats. Dessa personer måste garanteras en rättvis och öppen rättegång i enlighet med internationella normer.
EU har inte försatt några tillfällen att be Irans regering att respektera de internationella åtaganden som landet av fri vilja har gjort. Vi gör offentliga uttalanden och använder andra diplomatiska metoder. Vi arbetar via FN, och generalförsamlingen antog en resolution där situationen fördöms så sent som förra månaden. Vi kommer att utnyttja den kommande granskningen av Iran som FN:s råd för mänskliga rättigheter ska göra i Genève till fullo.
När det gäller kärnvapnen beklagar vi att Teheran inte har följt upp det senaste mötet mellan Javier Solana och chefsförhandlaren Jalili i Genève den 1 oktober. Vi bedömde alla att detta möte var positivt. Men faktum är att Iran nu har tillbakavisat ett förslag till överenskommelse från Internationella atomenergiorganet (IAEA) och har vägrat att föra samtal om kärnvapenfrågan.
EU och dess förhandlingspartner är alla engagerade i att finna en diplomatisk lösning på den iranska kärnvapenfrågan, och i det syftet måste vi fortsätta att bedriva den parallella strategin. Teheran måste på allvar ge sig in i meningsfulla samtal.
Vårt mål är fortfarande att övertyga oss om att kärnprogrammet uteslutande har fredliga syften. Förtroendeunderskottet ökade ytterligare när det avslöjades att Iran har byggt ytterligare en anrikningsanläggning utan att informera IAEA i tid. Dessutom samarbetar Iran fortfarande inte till fullo med IAEA och respekterar inte sina internationella åtaganden.
Det är viktigt att EU och världssamfundet visar upp en enad front vid förhandlingsbordet, bland annat genom att vidta lämpliga åtgärder för att stödja förhandlingarna. Största möjliga enighet är nyckeln om vi ska nå målet.
Om Iran slår in på en mer konstruktiv väg i kärnfrågan och i fråga om den regionala stabiliteten i allmänhet kan landet spela en viktig roll i Mellanöstern och i regionen kring Persiska viken, en roll som återspeglar dess rättmätiga position och stolta historia.
Avslutningsvis har de utmaningar som Iran medför mycket stor tyngd i min portfölj. Detta är ett land med enorm potential - och vi har om och om igen förklarat oss beredda att arbeta konstruktivt tillsammans med Iran. Jag kommer att fortsätta framhålla detta. Jag hoppas verkligen att jag under min mandattid kommer att komma tillbaka till parlamentet med en positivare bild av förbindelserna med Iran.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Fru Ashton! Er oro är välgrundad, för situationen i Afghanistan är oerhört allvarlig, särskilt i fråga om mänskliga rättigheter. Jag tänker särskilt på medborgerliga rättigheter och politiska friheter, där försämringen verkligen är enorm: godtyckligt våld, massinternering av oppositionsmedlemmar, mord, avrättningar, icke-statliga organisationer som förhindras att verka och det omöjliga i att utöva pressfriheten. En delegation från Europaparlamentet förbjöds till och med att resa in i landet.
Herr talman! Med tanke på de nuvarande omständigheterna undrar jag om det är någon idé att besöka landet nu.
Era påpekanden om kärnvapenfrågan var mycket tydliga och också mycket rättframma, fru Ashton. Iran fortsätter att producera anrikat uran trots varningar från världssamfundet. Landet tillbakavisade den utsträckta hand som president Barack Obama erbjöd liksom den senaste planen som de sex stormakterna, bland annat Ryssland och Frankrike, lade fram.
Min fråga är mycket enkel, fru Ashton: anser ni att vårt tålamod med Iran håller på att ta slut? Anser ni att vi nu bör övergå till att vidta mer kraftfulla åtgärder eller anser ni tvärtom att det är bäst att ha en mjuk linje när man förhandlar med regimen i Iran?
Jag vill säga er att jag verkligen välkomnar det ni sade om försvaret av de mänskliga rättigheterna i Iran. Brotten är oerhört allvarliga och jag anser att parlamentet måste fördöma människorättssituationen i landet utan att lägga fingrarna emellan. Jag hoppas att det kommer att göra det genom att anta resolutionen om detta ämne. Parlamentet måste fortsätta att vara ståndaktigt, mycket ståndaktigt, i sitt oförtröttliga försvar för friheten.
Roberto Gualtieri
Herr talman, mina damer och herrar! Man kan inte vara annat än djupt oroad över hur situationen i Iran utvecklar sig. Oroad över de alltfler brotten mot politiska och medborgerliga rättigheter, som vi kraftigt fördömer, och oroad över att Iran inte fullgör de skyldigheter som följer av dess undertecknande av icke-spridningsavtalet, som till och med Iran självt säger att det inte vill ifrågasätta.
Vi ifrågasätter inte Irans rätt till fredlig kärnenergiutveckling och vi har inte heller för avsikt att underskatta den viktiga roll som Iran kan spela på regional nivå, dess legitima säkerhetskrav eller behovet att skapa ett trovärdigt system för regional säkerhet som inbegriper alla kärnvapenmakter i området. Men det är just därför som vi inte förstår varför man inte hörsammar Internationella atomenergiorganets begäran att uranet ska anrikas utomlands. Vi beklagar detta beslut.
I det här läget måste säkerhetsrådet fastställa världssamfundets svar och besluta om eventuella nya sanktioner, vilka bör inriktas på icke-spridning och utformas så att de stöder den svåra men oundvikliga dialogen, inte utformas och användas för att störta regimen.
När det gäller denna handlingslinje bör Europeiska unionen spela sin roll genom att, i rätt tid och med rätt form, överväga tekniska åtgärder som komplement till FN-sanktionerna och samtidigt bekräfta att vi är beredda att diskutera och föra en dialog. Denna får aldrig upphöra, ens i svåra tider.
Vi kommer helhjärtat att stödja EU:s och utrikesrepresentantens åtgärder i linje med den strategi som utrikesrepresentanten så tydligt beskrev i sitt anförande.
Marietje Schaake
Herr talman! Jag valdes in i Europaparlamentet i somras eftersom jag kritiserade min egen regering. Om en ung kvinna i Iran hade gjort samma sak skulle hon förmodligen ha blivit dödad, fängslad, torterad och våldtagen.
Tack vare de nya medierna har vi alla sett klippen där den iranska regimen brutalt slår ned på medborgare som fredligt propagerar för demokrati och frihet. Revolutionsrådets underrättelsetjänsts gripanden av människorättsrapportörer under den senaste tiden visar att den iranska regimen blir allt mer intresserad av att avskärma landet från omvärlden. Internationella journalister förlitade sig mycket på deras rapporter.
I går var det Martin Luther King-dagen. Vi högtidlighåller minnet av en man som, också han, marscherade fredligt på gatorna och sade: ”det kommer en tid när tystnaden innebär ett svek”. Den tiden kom för länge sedan, fru utrikesrepresentant.
President Barack Obama avbröt sin julledighet för att påtala ännu fler brutala angrepp på medborgare efter Ashura. Förenta staterna betonar alltmer mänskliga rättigheter i den föreslagna parallella strategin gentemot Iran, där kärnfrågan balanseras mot mänskliga rättigheter. EU bör ha en mer uttalad ledande roll här, inte bara när det är ofarligt politiskt sett.
Katastrofen i Haiti är en fruktansvärd tragedi och det gläder mig att ni vidtar åtgärder. Men den av människor orsakade katastrof som pågår i Iran har hittills inte bemötts med ledarskap och samordning från EU:s sida. Förra månaden skulle en delegation från parlamentet besöka Iran, men regimen ville inte att vi skulle se dess svagheter och inre splittring med egna ögon. Det är hög tid att EU intar en ståndpunkt gentemot Iran, och världen väntar.
Är Irans nuvarande regim, som har förlorat sin legitimitet och är splittrad, en trovärdig förhandlingspart? Vilka åtgärder föreslår ni när det gäller kärnvapenfrågan för att rikta in sig på regeringen utan att skada befolkningen? Är ni beredd att kalla till ett krismöte om Iran i Europa?
Hur kommer ni att använda EU:s människorättsliga instrument för att se till att EU fortsätter att prioritera de mänskliga rättigheterna? Jag anser att vi måste stödja medborgarna, civilsamhället och journalisterna. Det ”Shelter City-program” som det tjeckiska ordförandeskapet har föreslagit skulle kunna vara ett användbart verktyg till stöd för de iranier som lever under hot i Europa.
Under utfrågningen av kommissionsledamot Neelie Kroes frågade jag om hon var beredd att arbeta tillsammans med er för att göra yttrandefrihet på Internet till en integrerad del av EU:s yttre politik. Jag ställer samma fråga till er.
Barbara Lochbihler
Herr talman, fru Ashton! Europaparlamentet har bevakat den inrikes- och utrikespolitiska utvecklingen i Iran mycket noga. Irandelegationen har fört en dialog med företrädare för regeringen och civilsamhället och hade förberett en delegationsresa till Iran i början av månaden. Tyvärr ställdes den in med kort varsel.
Missnöjet med valfusket och det ständigt ökande statliga förtrycket och våldet har fått företrädare för det iranska civilsamhället att vända sig till Europaparlamentet. Genom detta modiga drag söker de vårt stöd för upprätthållandet av de demokratiska friheterna och uppmanar oss att ta våra egna grundläggande värden på allvar. Det förekommer många protester och de pågår fortfarande. Den iranska regeringen uppmanas att ge politiska svar på dessa olösta problem, men i stället ser vi att de värsta brotten mot de mänskliga rättigheterna, såsom tortyr och attacker på interner, ökar i omfattning och vi hör talas om att demonstranter har dött samtidigt som orättvisa rättegångar genomförs.
Många iranier förväntar sig att vi inte bara håller ett öga på utrikespolitiken och kärnprogrammet, utan också ser den politiska situationen i Iran och vidtar åtgärder mot den. Det är välkommet att länder som Spanien och Irland är beredda att utfärda viseringar till de förföljda människorättsförespråkarna på ett obyråkratiskt sätt, och på så sätt hjälpa dem ur en akut fara. Andra medlemsstater bör följa detta exempel och vi ber också kommissionen att snabbt ordna med hjälp till dem som är utsatta för politiska förföljelser.
Det finns gränser för vad vi kan göra utifrån. De avgörande förändringarna måste komma inifrån landet. Vi måste emellertid hålla kommunikationskanalerna med omvärlden öppna. I det sammanhanget måste vi vara mycket kritiska mot utländska företag som Siemens och Nokia, vilkas teknik bidrar till att göra censuren möjlig och ännu effektivare.
Eftersom ingen överenskommelse har nåtts i förhandlingarna om kärnfrågan talas det mer och mer och att införa sanktioner. Det står dock inte klart vilka sanktioner som skulle ha önskad verkan på den politiska ledningen. Om sanktionerna leder till sämre levnadsstandard för många människor, ett exempel är sanktioner för bensin, så kommer de inte att leda till målet utan ge regimen tillfälle att ge vad den skulle kalla den fientliga omvärlden skulden för den försämrade ekonomiska situationen.
Därför är det mycket viktigt att ta fram riktade och intelligenta sanktioner, också mot enskilda personer. Rådet kan till exempel svartlista personer som är ansvariga för de senaste månadernas förtryck. Det avgörande i EU:s politik gentemot Iran är att vi utformar en parallell strategi och håller fast vid den. Trots bakslagen måste vi sträva efter politisk dialog. Att isolera Iran skulle vare sig hjälpa dess folk eller dess grannar i regionen.
Charles Tannock
Herr talman! President Mahmoud Ahmadinejads hänsynslösa strävan att utveckla kärnvapen är enligt min åsikt det allvarligaste hotet mot världsfreden i dag.
EU:s diplomati kan bara lyckas i slutändan om vi har en enad och samordnad linje. Nya sanktioner måste nu vara riktade och åsamka regimen i Teheran stor skada. Men vi måste också inse att Irans folk och den iranska regimen inte är samma sak.
Sedan Mahmoud Ahmadinejad stal presidentvalet förra året har vi sett att många oliktänkande och modiga unga demonstranter har gått ut på gatorna. Dessa människor behöver vårt stöd eftersom de identifierar sig med våra värden frihet, demokrati och rättsstatsprincipen. Desperationen i Iran är till och med så stor att oppositionsledaren Mir Hossain Musavi, som tidigare knappast var känd som någon demokrat, har sagt att han är beredd att offra sitt eget liv för sitt lands framtid. Samtidigt fortsätter de skandalösa brotten mot de mänskliga rättigheterna med oförminskad styrka och ungdomar och homosexuella avrättas rutinmässigt.
Vi parlamentsledamöter vill se ett demokratiskt och fritt Iran, som inte längre exporterar terrorism via Hamas och Hizbollah utan intar sin rättmätiga plats i världssamfundet. EU bör fördubbla sina insatser att påskynda denna process på alla sätt.
Bastiaan Belder
Herr talman! Medierna gjorde en otrevlig profetia i förra veckan: de säger att Israel kommer att attackera sin ärkefiende Iran förr eller senare. Samtidigt som den här debatten pågick i Europa förde medierna i Iran också en intensiv diskussion om möjligheten att militär sätts in mot Teherans kontroversiella kärnprojekt. Den konservativa tidningen Kayhan dömde ut det påstådda kärnvapenhotet som sionistiska lögner och överdrifter. Samtidigt råder det ingen tvekan om att den islamiska republikens kärnvapenprogram utgör ett allvarligt säkerhetshot - först och främst för Israel, men också för regionen i stort. Därför hoppas jag fortfarande att världssamfundet inte längre bara kommer att konstatera detta, utan att det faktiskt kommer att vidta åtgärder. Jag anser att alla alternativ måste beaktas i det här sammanhanget. Effektiva sanktioner, som den tyska förbundskanslern Angela Merkel fortfarande krävde i går, kommer i alla händelser att innebära att den judiska staten absolut inte behöver vidta några ensidiga åtgärder.
Därmed kommer jag till en viktig fråga för rådet, för er fru utrikesrepresentant. Råder det egentligen samförstånd i EU om att kraftigt förstärka sanktionerna mot den iranska regimen? Nära handelsförbindelser mellan ett antal framstående EU-medlemsstater - jag behöver inte nämna några namn, ni vet säkert också vilka ni är - och den islamiska republiken kan alltid vara stora hinder som gör att man inte kan ta itu med kärnfrågan på allvar. Tidningen The Wall Street Journal har skrivit ett antal skarpa opinionspåverkande artiklar om detta de senaste veckorna som praktiskt taget var anklagelseakter mot EU. Kort sagt, finns det någon grund för skärpta effektiva sanktioner mot Iran, fru Ashton? Jag ser fram emot ert svar.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! I synnerhet de allra senaste händelserna har klargjort att behandlingen av de medborgerliga friheterna i Iran har tydliga brister från europeisk utgångspunkt. Dödsdomarna mot demonstranterna nyligen visar hur annorlunda de grundläggande rättigheterna och respekten för dessa hanteras i landet. Det är dock också viktigt att understryka att EU:s yttre politik inte får ha slagsida. Ofta blundar vi glatt för dylika saker när det gäller ekonomiskt och geostrategiskt viktiga partner - såsom Kina eller kanske Saudiarabien - trots att allvarliga avsteg från våra europeiska tankar om demokrati och rättsstatsprincipen görs också i dessa länder.
Som medlem av Irandelegationen är jag särskilt mån om att den uppskjutna resan till Iran ska kunna genomföras så snart som möjligt så att vi kan förbättra de bilaterala förbindelserna med EU och möjligen också genom dialogen bidra till att normalisera den dramatiska situationen i Iran.
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Herr talman, fru Ashton! Irans interna situation förvärras dramatiskt för varje dag och varje vecka. Man bryter brutalt mot de mänskliga rättigheterna mitt framför ögonen på oss och vi bevittnar en terror av ett slag som vi inte har behövt ha att göra med på decennier. En aldrig tidigare skådad våg av statligt förtryck försöker tysta dem som kämpar för demokratiska reformer i Iran. I kampen mot de egna medborgarna använder regeringen också de specialutbildade, beväpnade ungdomarna i Basijmilisen.
Europaparlamentet måste fördöma regeringens överdrivna bruk av våld och de alltfler brotten mot de mänskliga rättigheterna. Det är inte heller acceptabelt att tillämpa dödsstraffet mot oppositionsmedlemmar, bland annat under förevändning att de har begått brottet ”moharebeh”, det vill säga förolämpat Gud. Därför behöver Europeiska unionen en ny strategi för Iran. EU:s utrikesrepresentant Catherine Ashton bör sända ut ett kraftfullt och tydligt budskap till Irans medborgare och bekräfta att vi strävar efter att försvara de mänskliga rättigheterna.
Kärnvapenfrågan är oerhört viktig. Vi får dock inte sluta försvara grundläggande värden bara för att skaffa oss en taktisk fördel i förhandlingarna. Vi får inte åsidosätta rättsstatsprincipen, yttrandefriheten eller rätten till information i samtalen med Iran. Dessa värden får inte behandlas som mindre betydelsefulla.
Jag kommer från Polen, där tyranniet ersattes av demokrati för över 20 år sedan, 1989. Detta åstadkoms tack vare den icke-våldskampanj som solidaritetsrörelsen bedrev i opposition och en fredlig dialog mellan regeringen och folket. Jag kan inte se någon bättre väg att gå för Irans invånare nu.
Ana Gomes
(PT) Iran är en av de viktigaste frågorna i den aktuella internationella politiken. Vi måste göra allt vi kan för att hindra den iranska regimen, som har haft en så skadlig inverkan på freden och säkerheten i Mellanöstern, från att få tillgång till kärnvapen.
Europeiska unionens roll i förbindelserna med Iran får emellertid inte ödslas bort på kärnvapenfrågan. Sedan valfusket vid valet i juni har vi bevittnat hur en folkrörelse vänder sig mot den iranska regimens repressiva, obskuranta och antidemokratiska karaktär.
EU måste på ett konsekvent sätt främja de universella mänskliga rättigheterna som många människor riskerar livet för på gatorna i Teheran. Det är absolut nödvändigt att EU vidtar åtgärder för att uppmuntra dem som kämpar för frihet och demokrati i Iran och att detta sker utan att människornas oinskränkta rätt att besluta om sitt eget öde ifrågasätts. Det finns ingenting som är så effektivt som fria och alternativa informationskanaler när det gäller att bekämpa censur, ett fenomen som hjälper förtryckarregimer att överleva.
Med tanke på detta förväntar vi oss att tv-kanalen på farsi, som Euronews tilldelats av kommissionen, mycket snart kommer att börja med sina sändningar.
Vi förväntar oss även att Catherine Ashton, i egenskap av ny utrikesrepresentant, driver processen med kreativa initiativ som bidrar till ökad politisk insyn i Iran, och att rekommendationerna från alla dem som kämpat för ett fritt Iran, däribland iranier i exil, beaktas.
Dessutom bör omsorgen om Irans politiska framtid vara vägledande för eventuella sanktioner som fastställs inom ramen för kärnvapenfrågan. Som den iranske intellektuelle Akbar Ganji förklarade här i parlamentet är det absolut nödvändigt att vi undviker ekonomiska sanktioner eftersom dessa försvagar folket, och framför allt den iranska medelklassen, som utgör oppositionens manskap.
Ingenting betyder så mycket för säkerheten i Mellanöstern, Europa och världen som en iransk demokrati som har skapats av iranier. Europeiska unionen måste göra detta till ett av sina mål.
Frédérique Ries
(FR) Herr talman! Iran genomgår utan tvekan den allvarligaste krisen i landets historia sedan 1979. Orsaken är regimen, som är oemottaglig för alla former av förändring och som sedan det farsartade valet den 12 juni 2009 har ökat antalet beställningsmord på motståndare, antalet räder och antalet fängslanden av fredliga demonstranter och journalister.
I början av debatten berättade Catherine Ashton om de katastrofala rapporterna från icke-statliga organisationer utan att ens nämna den parodi på rättvisa som den franska kvinnan Clotilde Reiss och minoriteten Baha'i - sju personer ur denna minoritet har ställts inför rätta i Teheran sedan förra måndagen - drabbats av. De riskerar livstids fängelse eller värre, enbart på grund av att de har en annan religion än den regerande makten.
Rapporten är oroväckande. Presidentvalet har inte resulterat i någon positiv förändring, snarare har det lett till att den iranska regimen radikaliserats ännu mer, om möjligt. Det har även skett en radikalisering i förhållande till omvärlden i och med de iranska myndigheternas helomvändning när det gäller förslaget till kärnvapenavtal som förhandlades fram i oktober 2009 i Wien.
När kommer vi att nämna - jag säger nämna - intelligenta och riktade sanktioner, som dem som Barbara Lochbihler talade om? Sanktioner som riktas mot denna öppet västkritiska och antisemitiska regim? Jag vet att detta är en begränsad möjlighet, fru Ashton, men anser ni inte att vi måste göra mer och prestera bättre på detta område, att vi måste hjälpa Irans unga som ger uttryck för sin avsky på Internet, att vi måste fördöma de återkommande uppmaningarna om att ödelägga staten Israel och, framför allt, att vi måste stödja det civila samhället och oppositionen, denna demokratiska rörelse som trotsar presidenten som stjäl röster och hans milis?
Jag är i allra högsta grad medveten om att vi måste undvika en upptrappning, men vi får inte heller dra oss undan och upprepa det misstag vi begick i Afghanistan då EU inte lyckades skydda befälhavare Ahmad Shah Massoud. Det är vår skyldighet att stödja ledarna för den iranska oppositionen så att de slipper drabbas av ett liknande öde.
Fiorello Provera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Situationen i Iran fortsätter att förvärras.
Minst åtta människor dödades nyligen, regimen griper alltfler kvinnor (kvinnliga journalister, fackföreningsaktivister och intellektuella), 30 mödrar som krävde att få nyheter om sina försvunna barn har gripits och den unga frihetsmartyren Neda Agha-Soltans grav har upprepade gånger skändats av kulor från skjutvapen. Det är uppenbart att regimen har för avsikt att öka förtrycket och skapa ett klimat som präglas av terror.
Utöver den inrikespolitiska situationen visar Iran prov på en bristande förmåga att samarbeta internationellt genom att neka Internationella atomenergiorganet tillträde till iranska anläggningar för anrikning av uran. Därmed visar landet tydligt sina verkliga avsikter med det kärntekniska programmet. Om anläggningarna helt och hållet användes i fredligt syfte skulle det inte finnas något behov av att dölja dem.
EU bör därför kraftfullt uttrycka sin oro eftersom en militär kärnvapenmakt kan äventyra kontinentens säkerhet, med betydande politiska konsekvenser för alla länder i regionen.
Martin Ehrenhauser
(DE) Herr talman! Även om konflikten i Iran ofta förefaller vara en maktkamp mellan det gamla och det nya etablissemanget är det fortfarande uppenbart att samhällssystemet är väldigt slutet och att det har mycket tydliga sprickor. Situationen i Iran är verkligen ett bevis på demokratins innebörd, nämligen varje medborgares förmåga att ge uttryck för sin politiska vilja.
De politiskt ansvariga i Iran reagerar på denna berättigade vilja med en form av förtryck som sträcker sig så långt som till dödsstraff. Dessa angrepp på medborgarna måste omedelbart upphöra eftersom förtryck från statens sida inte kommer att kuva viljan hos samhället. Tvärtom, vilket Irans historia tydligt visar.
När det gäller den resa som Europaparlamentets delegation planerade att göra till Teheran, och som den iranska regeringen ställde in med kort varsel, vill jag bara säga att resan verkligen var viktig vid den aktuella tidpunkten, framför allt för att upprätta samtal och dialog med alla parter, särskilt lokalbefolkningen och det civila samhället.
Philippe Juvin
(FR) Herr talman! Iranierna uppgav att de var redo att gradvis byta ut låganrikat uran som bränsle. Denna typ av produktion har förkastats av G6, trots att den inte alls skiljer sig särskilt mycket från det förslag som samma grupp utformat en kort tid dessförinnan.
Jag underskattar inte alls iraniernas förhandlingsförmåga, framför allt när det gäller definitionen av det gradvisa utbyte de föreslog, men med tanke på vad som står på spel, fru Ashton, undrar jag om ni inte anser att denna vägran från G6 kunde ha varit föremål för en tydlig gemensam ståndpunkt från Europeiska unionen? Varför grep vi inte detta tillfälle?
Jag vill gärna höra er åsikt i den frågan. Jag erkänner att jag är mycket förbryllad över EU:s försiktiga framtoning i denna diskussion. Vi, EU, är berättigade att uttala oss. Låt oss utnyttja detta och bidra till att en överenskommelse kan nås.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Mitt första tal i parlamentet i juni förra året handlade om Iran i kölvattnet av den senaste vågen av avrättningar. Vid den tidpunkten uppmanade jag Europeiska unionen att använda sig av alla de instrument som stod till dess förfogande för att skydda de mänskliga rättigheterna.
Nu får vi veta att förtrycket fortsätter: mot den religiösa minoriteten Baha'i, mot de homosexuella - och jag vädjar framför allt om att de homosexuella som fängslats och som i vissa fall dömts till döden, ska släppas fria - mot oppositionen - fler än 2 500 oppositionsmedlemmar hålls fängslade - mot pressfriheten - så sent som i måndags lades tidningen Farhang-e-Ashti ned för att den publicerat ett uttalande från oppositionsledaren Mir Hossein Mousavi - och mot den kurdiska minoriteten.
Iran förblir en stor utmaning på den europeiska dagordningen, och inte enbart på grund av kärnvapenhotet: världssamfundet vidtar redan åtgärder mot detta. Utmaningen ligger i att Iran har ett starkt inflytande över i stort sett alla områden där insatser görs för att hitta en fredlig och diplomatisk lösning i Främre Orienten och även i Irak och Afghanistan.
Genom Irans förtryckande åtgärder raseras alla möjligheter till normalisering av landets utrikesförbindelser, till att bli accepterat av samfundet av nationer och kunna spela en konstruktiv roll i de internationella förbindelserna.
Det är så vi socialdemokrater skulle vilja se Iran, men detta kan endast uppnås om landet fullgör sina internationella åtaganden, till att börja med den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Enligt villkoren i denna konvention måste Iran erkänna politiska partier, fackliga organisationer, icke-statliga organisationer, föreningsfriheten, yttrandefriheten osv.
Jag uppmanar Europeiska unionen att visa stöd och solidaritet gentemot dem som kräver ökade rättigheter och förtrycks av regimen, men detta får inte tolkas som någon form av inblandning från västs sida. I stället är det en önskan om att Iran ska uppfylla de minimikrav som är nödvändiga för att landet ska kunna förhandla med resten av världen.
Marco Scurria
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I Europeiska unionens publikationer och på EU:s webbplatser förklarar vi ofta att de mänskliga rättigheterna är centrala för den europeiska integrationsprocessen och den viktigaste aspekten i EU:s yttre förbindelser.
De länder som har ingått politiska avtal eller handelsavtal med Europeiska unionen är skyldiga att respektera dessa rättigheter. Fru Ashton, vi bör fråga oss själva om dessa krav fortfarande gäller i våra förbindelser med Iran och om det verkligen är någon mening med att vi sänder en delegation till Teheran om inte vi och den iranska regeringen kan enas om ett program som båda sidor godkänner och som även ger oss möjlighet att lyssna till oppositionens argument och åsikter.
När det gäller vad vi kan göra måste vi emellertid vara försiktiga med att ens tala om sanktioner eftersom historien visar att ekonomiska sanktioner och handelssanktioner ofta snarare har stärkt regimer än försvagat dem. I stället har sanktionerna försvagat människorna, framför allt de fattigaste. När vi som delegation lyssnade till folkets beskrivningar av kvinnors och minoriteters rättigheter i Iran sades det att det kanske vore bättre att införa symboliska sanktioner som kulturella sanktioner.
Den senaste tiden har många intellektuella över hela Europa skrivit till Unesco för att uppmana organet att inte anordna en världsfilosofidag i Teheran. Jag anser att även parlamentet borde engagera sig i detta med tanke på att Neda Agha-Soltan var en student med examen i filosofi. Europaparlamentet skulle kunna enas i denna symboliska handling och uppmana Unesco att vidta denna åtgärd.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste veckorna har vi bevittnat hur den iranska regeringen, eller den iranska regimen, begår allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och de mest grundläggande demokratiska friheterna.
För parlamentet och EU handlar frågan därför inte längre bara om förbindelserna med ett land som överväger en kärnvapenpolitik som strider mot de godkända regler och specifika kontrollelement som världssamfundet i regel fastställer när det gäller dessa frågor. Det har tillkommit en ny aspekt eller så håller en gammal men ännu mer oroande aspekt på att bli mer akut, de mänskliga rättigheterna.
Jag är övertygad om att Iran skulle kunna ha en mycket viktigare roll i sin region. Jag anser emellertid att vi och utrikesrepresentanten måste prioritera denna nya våg av överträdelser mot olika rättigheter. Regeringens hårdare tag har inte lyckats dämpa de demokratiska oliktänkande rösterna. Nu bör världssamfundet spela en aktiv roll och stödja dem som opponerar sig mot regimen och kräver att deras grundläggande rättigheter respekteras.
Därför bör vi ha en permanent närvaro i landet. Europaparlamentets delegation kan, om man fastställer mycket noggranna mål, resa till Iran för att visa solidaritet med de iranska demokraterna, och ska definitivt inte stödja den iranska regeringens hårdare tag, inte ens ofrivilligt. Jag anser att vi bör diskutera allt detta närmare så att vi kan uppnå vårt mål.
Monica Luisa Macovei
(EN) Jag har beslutat mig för att ägna den största delen av min talartid åt att räkna upp namnen på de personer som enligt uppgift hålls i fängsligt förvar i Iran, varav några är dömda till döden för att ha kritiserat den politiska regimen eller för att ha försvarat de medborgerliga rättigheterna.
Ali Mehrnia, Parviz Varmazyari, Majid Rezaii, Alireza Nabavi, Ali Massoumi och Shirin Alavi Holi hålls enligt uppgift i fängsligt förvar och är dömda till döden för att vara ”mohareb”, dvs. fiendskap med Gud.
Trettiotre kvinnor som tillhör organisationen Sörjande iranska mödrar och vars barn har dödats, försvunnit eller fängslats i samband med våldsamheterna efter valet, trakasseras.
Andra kvinnliga aktivister och deras familjer hålls fängslade: Atefeh Nabavi, Shabnam Madadzadeh, Mahsa Naderi, Fatemeh Ziaee Azad och Nazila Dashti.
Åtta aktivister från organisationen Committee of Human Rights Reporters hålls i fängsligt förvar: Saeed Kalanaki, Saeed Jalalifar, Shiva Nazar-Ahari, Kouhyar Goudarzi, Saeed Haeri, Parisa Kakayi och Mehrdad Rahimi. Fyra andra aktivister gick under jorden efter att ha ställts inför rätta av underrättelseministeriet: Hesam Misaghi, Saeed Habibi, Navid Khanjani och Sepeher Atefi.
Några personer från föreningen Liberal Student and Alumni Association hålls fängslade: Mehrdad Bozorg, Ehsan Dolatshah och Sina Shokohi.
Det som dessa personer har gemensamt är att de har rapporterat om eller gett uttryck för sin oro över situationen i Iran.
Vad kommer kommissionen och rådet att göra för att verka för att de som fängslats av politiska skäl friges? Vilken finansiering bidrar kommissionen med till icke-statliga organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter i Iran?
George Sabin Cutaş
(RO) Personligen anser jag att det finns en stor potential för nära ekonomiska, kulturella och politiska förbindelser mellan Iran och Europeiska unionen. Denna potential förblir emellertid outnyttjad. I förbindelserna mellan Iran och EU uppstår stora svårigheter när känsliga frågor som Irans kärntekniska program eller mänskliga rättigheter berörs.
Jag anser att den iranska sidan måste bemöta den önskan om dialog som Europeiska unionen uttryckt. Dess vägran att inleda en dialog leder till att utbytet av idéer och kunskap i frågor som är av ömsesidigt intresse begränsas. Jag måste påminna er om att EU är Irans viktigaste handelspartner och att Iran har som mål att bli medlem i Världshandelsorganisationen. Ett tätare affärspartnerskap med EU skulle hjälpa landet i dess försök att uppfylla organisationens normer.
Så länge som iranierna inte är öppna för samarbete kommer en konstruktiv dialog mellan Iran och EU emellertid inte vara möjlig.
Salvatore Tatarella
(IT) Herr talman, fru Ashton, mina damer och herrar! Ni har tecknat en dramatisk bild av situationen i detta fantastiska land som har en fantastisk historia, en fantastisk kultur och en fantastisk civilisation.
Förtryck av oliktänkande och av oppositionen, mycket allvarliga inskränkningar av medborgerliga rättigheter, överträdelser av friheter, ett kärntekniskt program som väcker oro och ett hot som rör Israel och freden - allt detta förekommer.
Dessvärre har jag inte förstått vilka initiativ EU har för avsikt att genomföra för att få ett slut på detta och försvara freden, friheten och de medborgerliga rättigheterna. Jag hoppas att ni i slutsatserna från debatten kommer att ange några fakta och initiativ samt några ståndpunkter som kommer att antas och kanske även kommentera Marco Scurrias förslag.
Jag ingår i den delegation som försökte få den iranska regeringens tillstånd att resa till Iran, och som, när den var tvungen att ställa in resan i protest inte kunde göra detta. Denna delegation har dessutom drabbats av skammen av att förbjudas besöka Iran.
Jag är positiv till en dialog med Iran, men det italienska parlamentet och delegationen måste kraftfullt ange vår ståndpunkt när det gäller att försvara friheten och de rättigheter som hotas.
Sari Essayah
(FI) Herr talman, herr kommissionsledamot! Irans regering kränker på ett uppenbart sätt de mänskliga rättigheterna och undertrycker sina medborgares grundläggande rättigheter. Det senaste beviset på detta är det faktum att åtta människor dödades i samband med Ashuradagen och att fem oppositionsmedlemmar för närvarande väntar på dödsstraff.
Irans regim är det största hotet mot världsfreden. Det är obegripligt att världssamfundet på avstånd betraktar hur den iranska regeringen i lugn och ro utvecklar ett kärntekniskt program och nonchalerar Internationella atomenergiorganets åsikter. Landets ledarskap tillåts öppet hota en annan medlemsstat i Förenta nationerna, nämligen Israel. Dessutom stöder Iran terroristorganisationen Hizbollah, som är aktiv i Libanon och Syrien.
På sätt och viss påminner detta om händelserna för 60 år sedan. Det är ingen mening med att vi funderar över huruvida vi hade kunnat agera annorlunda för att förhindra hatet. I dag kan vi emellertid, om vi vidtar effektiva åtgärder, förhindra att samma sak inträffar på nytt.
Vi måste börja införa ekonomiska sanktioner mot den iranska regeringen så snart som möjligt. Som situationen är nu vore det bättre om EU:s delegation till Iran hindrades från att resa eftersom resan endast skulle utnyttjas av mullorna i propagandasyfte. Vi måste komma ihåg att problemet i detta fall inte handlar om att det förekommer så mycket negativt - utan mer om att de som företräder det som är positivt tiger.
Bogusław Sonik
(PL) Herr talman! I slutet av förra året genomfördes de största protesterna från oppositionen i Iran sedan demonstrationerna efter presidentvalet i juni, när den sittande presidenten tillkännagavs som segrare. Vid sammandrabbningar med säkerhetsstyrkor dödades åtta människor, hundratals skadades och hundratals fängslades. Studenter som stödde oppositionen anfölls på universitetsområdet, vilket ledde till att 88 av universitetets professorer vädjade till Ayatollah Ali Khamenei om att upphöra med våldet mot demonstranterna.
Situationen i Iran ger upphov till ökad oro, och detta gäller även på internationell nivå. Tyskarna överväger att införa sanktioner mot regeringen i Teheran och förbundskansler Angela Merkel säger att Iran inte har svarat på västs förslag om att samarbeta för att avsluta dess kärntekniska program. Israels premiärminister har också vädjat om att allvarliga internationella sanktioner ska införas mot Iran. Enligt hans mening kan en regim som förtrycker sitt eget folk snart komma att bli ett hot mot hela världen.
Samtidigt som vi respekterar Irans suveränitet bör vi starkt betona det ansvar som vilar på landets myndigheter när det gäller att respektera de mänskliga, politiska och medborgerliga rättigheterna och vi bör även betona att Iran visserligen har rätt att utveckla ett eget kärntekniskt program, men detta får inte utgöra ett hot mot den internationella säkerheten. Det tålamod som världssamfundet visat i dialogen med Teheran är nu på väg att ta slut. Världen får inte hållas som gisslan genom den aggressiva och provokativa politik som det nuvarande politiska ledarskapet i Iran bedriver. Det spanska ordförandeskapet och den diplomatiskt ansvariga, Catherine Ashton, bör inleda samtal i denna fråga med Ryssland, för att få med Moskva i en gemensam påtryckningsaktion mot Iran.
Arnaud Danjean
(FR) Herr talman, fru Ashton! Händelserna på Ashuradagen och det blodiga förtrycket av den senaste tidens demonstrationer i Iran visar att det var ett stort misstag att göra en artificiell skillnad mellan regimens allt hårdare inrikespolitik och den omedgörliga utrikespolitik som den bedriver, framför allt om den iranska kärnvapenfrågan.
Därför ter sig ytterligare sanktioner oundvikliga, eller till och med önskvärda. Jag vill veta vad ni har för inställning till tidtabellen och karaktären hos eventuella sanktioner så att vi kan skapa en tydlig koppling mellan de inrikespolitiska händelserna i Iran och kärnvapenfrågan.
Potito Salatto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill inte upprepa skälen till att vi är oense med den iranska regeringen.
Eftersom en av de mest allvarliga kränkningarna av de medborgerliga rättigheterna, gentemot ungdomar, inte har nämnts här vill jag framhålla denna. Den iranska regeringen fortsätter att döma minderåriga till dödsstraff, trots att man undertecknat FN:s konvention om barnets rättigheter.
Fru Ashton, efter denna debatt vill jag åta mig uppgiften att upprätta en gemensam strategi för EU och Europaparlamentet, dels i fråga om händelserna i Iran och dels beträffande den interparlamentariska delegationen för förbindelserna med Iran för att uppmärksamma att den måste ändra sin linje.
Tillsammans med mina vänner Marco Scurria och Salvatore Tatarella protesterade jag hos delegationen, som i ett offentligt uttalande uppgav att den ville besöka Iran trots att den ställt som krav att få träffa och tala med oppositionen. Hädanefter vill jag att delegationen börjar tillämpa en ny taktik och att förbindelserna ska ha som syfte att hjälpa, stödja och diskutera med de företrädare för oppositionen som är i exil, inte minst Myriam Rajavi, som är typisk för denna situation. Det är detta EU bör göra i stället för att införa sanktioner.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Jag måste dessvärre säga Catherine Ashton att vårt hopp om att övertyga den iranska regimen om vår oro är förgäves.
Faktum är att vi har att göra med en gårdagens diktatur och vad som nu krävs är att vi koncentrerar oss på möjligheten till förändring. Regimen faller isär och det iranska folket har sedan juni förra året modigt visat att de vare sig litar på eller stöder denna svekfulla och aggressiva diktatur. Varför ska vi fortsätta att göra det?
Vi måste verkligen stödja det civila samhället och den demokratiska oppositionen, däribland Council of National Resistance som är den enda organisation som har presenterat ett mycket tydligt demokratiskt program för ett kärnvapenfritt Iran.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman! Den tyska tidningen Süddeutsche Zeitung rapporterar i dag att den offentliga åklagarmyndigheten i Teheran i går måndag krävde dödsstraff för fem oppositionsmedlemmar. Enligt Amnesty International är dessa fem personer 17-åriga Ali Mehrnia, 54-åriga Parviz Varmazyari samt Majid Rezaii, Alireza Mabavi och Ali Massoumi. Om vi i EU inte vidtar nödvändiga åtgärder mot en regim som den i Teheran, som inte bara är otidsenlig utan som även krossar sin egen befolkning med dödsstraff, steningar och andra metoder, sviker vi, och jag talar även för min parlamentskollega som tyvärr inte är kvar, framför allt dem som skulle kunna skapa ett anständigt samhälle där och barnen som växer upp under förhållanden som är allt annat än vad vi skulle önska för ett framtida samhälle. Jag vill höra bestämda och tydliga ord från EU:s utrikesrepresentant och att vi inte bara efterlyser sanktioner mot Iran utan även genomför dem.
Ulrike Lunacek
(EN) Herr talman! Jag anser att det är uppenbart för oss alla att den iranska regimen är en diktatorisk och brottslig regim. Frågan är: hur ska vi hantera den?
Jag vill uttrycka mitt stöd för den delegation från parlamentet som skulle ha rest till Iran. Delegationen skulle under en hel dag ha träffat oppositionsmedlemmar och oliktänkande. Detta skulle ha stärkt dem. De ville göra detta. Så jag är verkligen ledsen över att delegationsbesöket inte kunde genomföras.
Jag har en mycket konkret fråga till er, fru Ashton. Flera ledamöter här har talat om sanktioner. Utifrån mina erfarenheter som ledamot i det nationella parlamentet och efter att ha samtalat med många människor under lång tid är jag verkligen positiv till smarta sanktioner som riktas mot specifika medlemmar av revolutionsgardet, t.ex. genom att de placeras på en lista över personer med besöksförbud, eller mot andra speciellt utvalda personer.
Jag är väldigt negativ till att införa sanktioner mot hela landet eftersom detta förmodligen skulle stärka regeringen genom att fattigdomen skulle öka - folket skulle t.ex. inte ha tillgång till bensin - och detta skulle i sin tur bidra till att stödja regimen i stället för att försvaga den.
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! Jag instämmer med Tunne Kelam och Alexander Alvaro. Den tid som präglades av dialog med och engagemang för Iran är sedan länge förbi.
Nästan varje dag dör människor på gatorna i protester mot fascistregimen. Som ni har hört krävde en skendomstol i Teheran så sent som i går dödsstraff för fem protesterande som greps under upploppen i samband med Ashuradagen den 27 december.
Nu får det vara nog. Inga fler samtal, inga fler eftergifter. Vi behöver stränga sanktioner. Det är det enda sättet för oss att visa de vanliga människorna i Iran att vi stöder deras protester.
Niki Tzavela
(EL) Fru Ashton! Er nyktra inställning, som bygger på respekt för ett land med den historia och stolthet som präglar Iran, gläder mig verkligen. Iran är ett specialfall och det gläder mig att ni tillämpar den diplomatiska strategi som handlar om ”smart makt”, dvs. å ena sidan sanktioner och å andra sidan dialog. Jag vill uppmuntra er att fortsätta med dialogen.
Oftast står de länder som fördömer länder som Iran, Irak och Afghanistan mycket långt ifrån den kultur och mentalitet som präglar dessa länder. Jag föreslår att ni utökar den grupp ni har inrättat för att fortsätta med öppen dialog med Iran med länder som traditionellt har ett gott förhållande till Iran, såsom mitt land Grekland, framför allt med den nuvarande socialdemokratiska regeringen. Regionen kommer inte att kunna uthärda ännu ett krig. Jag vill här förmedla den oro som inte bara Israel utan även emiraten känner inför Irans kärntekniska program. Fortsätt med dialogen så tror jag att vi ska kunna komma någonvart.
Krisztina Morvai
(HU) Jag har tre korta frågor. För det första mördades den ledande iranska kärnvapenforskaren nyligen vid en brutal terroristattack. Vad anser Europeiska unionen om detta? Egendomligt nog har detta inte nämnts i dag. Jag beklagar detta faktum djupt. För det andra undrar jag varför just Irans kärnvapenpotential är ett så stort problem, och en större fara mot freden än låt oss säga Israels? Varför tar inte EU även itu med denna? För det tredje beordrade den socialliberala regeringen i Ungern 2006 att skott skulle avfyras mot fredliga demonstranter. Fjorton personer drabbades av bl.a. ögonskador. Många av dem blev blinda. Trots våra upprepade uppmaningar vägrade EU då, och vägrar fortfarande, att ta upp denna händelse. Vad är skillnaden? Inte heller de hundratals politiska fångar som har suttit fängslade i Ungern tas upp. Än i dag hålls dussintals politiska fångar fängslade i Ungern. Tack så mycket och jag ser fram emot svaret.
Mariya Nedelcheva
(FR) Herr talman, fru Ashton! Mordet på den iranska oppositionsledarens brorson Seyed Ali Mousavi och det faktum att hans kvarlevor försvunnit är ett av många tragiska exempel på de missgärningar som den islamska republiken Iran begår.
Den iranska regimens legitimitet efter det mycket tvivelaktiga valet i juni förra året är minst sagt diskutabel. Därför är det vår uppgift att stödja det iranska civila samhället så långt som möjligt i dess motståndsrörelse. Fru Ashton, ni kan vara säker på parlamentets helhjärtade stöd för att motverka denna typ av beteende.
Jag vill betona att den iranska regimen inte kommer att lyckas övertyga oss om sin vilja att arbeta för det iranska folkets bästa om den fortsätter att förneka oppositionens roll. Oppositionens rätt att existera och rätten till fri konkurrens mellan partierna, så att alla åsikter i det iranska samhället kan representeras, är positiva aspekter som vi länge har väntat på. Vi ser emellertid inte minsta antydan till detta i Iran.
För närvarande är det många som anser att det helt och hållet är upp till den iranska regimen att bestämma om den vill lyssna till demonstranternas uppmaningar och världssamfundets önskningar för att kunna genomföra en övergång till demokrati. EU måste bevaka rättssäkerheten.
Piotr Borys
(PL) Herr talman, fru Ashton! Iran är ett land med en mycket viktig roll som påverkar stabiliseringen av freden i hela världen och i delar av Mellanöstern. Naturligtvis råder det ingen tvekan om att vi måste försvara de mänskliga rättigheterna och bestämt uttrycka vår oro över kränkningarna av oppositionen som pågått i flera månader. Jag anser emellertid att Europeiska unionen framför allt aktivt bör genomföra ett program mot kärnvapen eftersom ett Iran med kärnvapen vore ett mycket stort hot mot en stor del av Mellanöstern.
Dessutom vet vi att uppmaningen till revolution i Jemen och stödet till Hamas på Gazaremsan och till al-Qaida i Afghanistan förmodligen även har inspirerat delar av den iranska politiken. När det gäller detta behövs det framför allt en viss balans, och jag tror att Saudiarabien också kommer att få en viktig roll att spela. Catherine Ashton kommer säkerligen att delta mycket aktivt i dialogen och engagera sig starkt i denna fråga.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Jag vill som alltid påpeka att vi här i Europa faktiskt endast erkänner individuellt ansvar och förkastar generella misstankar av princip. Jag är säker på att fru Ashton som britt mycket väl kan vara positiv till att i situationer som denna rikta åtgärder mot de skyldiga i form av en blockad, men inte mot ett helt folk som mer eller mindre utan egen förskyllan befinner sig i denna situation. Vi bör sträva efter samtal. Min fråga är om det enligt er finns möjligheter till dialog i Iran och personer som ni kan kontakta för att genomföra en seriös och objektiv diskussion i lämplig politisk form?
Andrew Henry William Brons
(EN) Jag har ingenting till övers för de iranska ayatollornas regim eller antidemokratiska inställning. Jag vill dock säga två saker. Det förekommer förtryck av icke-våldsam yttrandefrihet även i Europa och t.o.m. i EU-medlemsstater. Dessutom utnyttjas händelserna i Iran på ett mycket cyniskt sätt av Förenta staterna och dess allierade för att underblåsa en krigsrörelse mot Iran, och jag anser att denna typ av svarsåtgärd vore fullständigt oproportionerlig.
Catherine Ashton
Herr talman! Jag anser att detta har varit en mycket viktig och läglig debatt, framför allt eftersom vi i Europeiska unionen på nytt har visat vårt engagemang när det gäller mänskliga rättigheters betydelse.
I vår dialog med Iran begär vi verkligen ingenting annat än att de lever upp till de internationella avtal som de av fri vilja undertecknat, och detta är grundläggande för hur vi måste närma oss dessa frågor. Flera ledamöter har, både genom att namnge enskilda individer och beskriva händelser i Iran, lyft fram de frågor som är av störst vikt för oss.
Ledamöterna, bland annat herr Gualtieri, har även påpekat att en dialog är oundviklig i slutändan. Det är väldigt viktigt att vi fortsätter att verka för en strategi som bygger på en betydelsefull dialog. Men samtidigt måste jag även konstatera att min företrädare Javier Solana ägnade sex år åt dialog, sex år åt att erbjuda en fortsättning på debatten, så dialogen får därför inte användas som en ursäkt för att inte agera mot Iran, utan snarare vara ett sätt att se till att vi utvecklar styrkan i detta förhållande och uppnår det som vi anser vara viktigt.
Som en del av detta kan samtalen om medlemskap i Världshandelsorganisationen, som under lång tid inte har lett någonvart, vara ett sätt för oss att skapa den typ av debatt och diskussion och det stöd som behövs för att göra det möjligt för regimen att utvecklas positivt.
Många ledamöter har talat om betydelsen av sanktioner, men jag anser att framför allt intelligenta och smarta sanktioner har en kritisk betydelse för oss alla. När vi funderar över vad vi ska göra härnäst bör vi överväga sanktioner och inse att de måste riktas på ett särskilt sätt för att uppnå det vi vill. Ingen i parlamentet vill att vanliga människor i Iran blir lidande som en konsekvens av detta.
Detta gör denna debatt mycket viktig, men innebär även att vi måste investera energi och tid i den. De höga tjänstemännen inom E3+3 möttes i New York i lördags och vi lyckades inleda en dialog om denna fråga med bland andra Ryssland.
Även om vi vill utveckla de viktiga förbindelserna Iran genom dialog så råder det inget tvivel om att frågan om sanktioner i slutändan kommer att tas upp om Iran vägrar inleda en dialog inom ramen för den parallella politik som vi tillämpar. Som en följd av detta möte har lämpliga vidare åtgärder redan börjat övervägas.
Detta kommer också att bli en diskussionsfråga vid mötet i rådet för utrikes frågor på måndag och det var en av orsakerna till att jag var så angelägen om att höra parlamentsledamöternas åsikter inför förberedelserna av dessa diskussioner.
Det stämmer att ni, fru Lochbihler, är ordförande för den delegation som ska resa till landet. Det är mycket viktigt att resan ännu inte officiellt har ställts in. Jag anser att det är viktigt att överväga om vi bör fortsätta med detta. Jag hoppas att detta möte snart kan äga rum, återigen i ett försök att hålla dialogen öppen.
Som ett specifikt resultat av parlamentets agerande kommer Euronews att börja med sina sändningar på farsi i mitten av 2010. Detta är också viktigt för kommunikationen och när vi ser på hur vi använder kommunikation och teknik på ett effektivt sätt.
Det är svårt att överväga att blockera tillgång om vi samtidigt blockerar tillgången till den information som människor vill ha och det anser jag är något som vi måste hålla i åtanke.
När det gäller vad vi kan göra i framtiden har ledamöterna klargjort vad de vill att vi ska ta hänsyn till. Som jag redan nämnt överväger E3+3 dessa alternativ. Vi har rådet för utrikes frågor. Jag har antytt att vi vill titta på smarta, intelligenta sanktioner när vi överväger denna parallella politik. Jag har klargjort, och fortsätter att klargöra, att jag är öppen och redo för en dialog - och i mina inledande kommentarer beskrev jag detta fantastiska lands potential - men jag är samtidigt medveten om att vi inte kan fortsätta att använda dialog som ett sätt att förhindra åtgärder.
Avslutningsvis måste jag säga att det tal president Barack Obama höll när han mottog Nobelpriset verkligen gjorde intryck på mig. Angående värdet av att fortsätta med samarbete sade han att samarbete med förtryckarregimer strider mot den rena avsky man borde känna mot dessa regimer, men att han samtidigt är medveten om att det inte går att övertala någon förtryckande regim att välja en ny väg om den inte ges en möjlighet att välja en öppen dörr.
Dörren är öppen för denna viktiga dialog för att vi ska kunna fortsätta framåt, men samtidigt inser jag värdet i den parallella politik som mina företrädare utformade och förbinder mig att fortsätta med denna politik i nödvändig omfattning.
Talmannen
Kära kolleger! Dessa debatter pågår från kl. 15.00 till 20.00, vilket är fem timmar. Jag föreslår att vi tar fem minuters paus så att utrikesrepresentanten och alla andra som varit i kammaren och som kommer att fortsätta i kammaren kan hämta andan, och att vi fortsätter kl. 17.35, dvs. om fem minuter.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Innan vi tar paus vill jag ta upp en informationsfråga. Fru Ashton, ni talade om delegationen till Iran. Delegationen skulle ha rest till Iran den 8-10 januari, men besöket ställdes in. Faktum är att det ställdes in av de iranska myndigheterna.
Många av oss försökte mot bakgrund av testerna av långdistansmissiler, skjutandet av demonstranter och alla andra störningar som skedde kring jul få delegationens besök inställt ännu tidigare, men ordföranden för delegationen brydde sig inte om oss. Som en informationsfråga vill jag därför nämna att delegationens besök har ställts in och att åtgärder borde ha vidtagits tidigare i parlamentet för att ställa in det.
Talmannen
Jag kände inte till att det fanns något förfarande för ”informationsfrågor”, herr Van Orden. Jag lät er fortsätta, men i ärlighetens namn var detta inte en ordningsfråga.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under den första sammanträdesperioden i februari i Strasbourg.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.30 och återupptogs kl. 17.35.)
