Nödvändig förbättring av den rättsliga ramen för tillgång till handlingar när Lissabonfördraget har trätt i kraft (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
- en muntlig fråga till rådet från Michael Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om nödvändig förbättring av den rättsliga ramen för tillgång till handlingar när Lissabonfördraget har trätt i kraft - B7-0230/2009), och
en muntlig fråga till kommissionen från Michael Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om nödvändig förbättring av den rättsliga ramen för tillgång till handlingar när Lissabonfördraget har trätt i kraft - B7-0231/2009).
Michael Cashman
Herr talman! Jag vill först säga att det är mycket trevligt att se kommissionsledamot Margot Wallström här från ordförandeskapet, liksom Cecilia Malmström, eftersom vi båda var inblandade i det här dokumentet redan från början, 1999.
Det är intressant att det som vi åstadkom i och med vår överenskommelse i maj 2001 på sätt och vis var något historiskt: att 15 medlemsstater med olika traditioner och kulturer, och olika synsätt, kunde landa i öppenhet och insyn. Vi lyckades nå en överenskommelse, och det var faktiskt mycket tack vare det dåvarande svenska ordförandeskapets fasta föresats.
Det var också tack vare kommissionens erkännande av att samtliga tre institutioner var i behov av kulturell förändring. Vi behövde inse att öppenhet och insyn inte hindrar en demokratis utveckling, utan snarare främjar den. Det borgade för ansvarsskyldighet. Det gjorde att medborgarna kunde ta del av vad som uträttades i deras namn och, vågar jag påstå, hjälpte oss att lyfta på skynket och en gång för alla visa att vi inte dolde några hemska sanningar i kommissionens eller rådets kassaskåp. Jag är inte säker på hur det ser ut i parlamentet, men förhoppningsvis ser det bra ut i skåpen där också!
Jag vill tacka kommissionsledamoten och gärna också min före detta kollega, Cecilia Malmström, för deras engagemang. Nu behöver vi ta nya tag. Som jag sade så har vi åstadkommit många saker. Vi har ett register över handlingar. Vi har EU-domstolens rättspraxis som nu har fastställt och omvärderat de ursprungliga överenskommelserna om tillgång till handlingar. Vi har godkänt principen om att alla handlingar ska vara tillgängliga och att tillgängligheten, när den inte kan tillämpas, tydligt ska kunna rättfärdigas, särskilt med hänvisning till antingen artikel 4 - undantagen - eller artikel 9 - känsliga handlingar.
Medan arbetet har fortskridit har dock parlamentet upprepade gånger krävt en översyn. Jag anser att den översyn som kommissionen lade fram inför parlamentet, om vilken vi därefter röstade i utskottet och vars första behandling sköts upp i mars i år, inte var tillräcklig, och jag vet att det råder delade meningar om detta. Det fanns, och finns fortfarande här i parlamentet, farhågor om att det var ett försök att minska tillgängligheten till handlingar, inte minst när det gällde omvärderingen av handlingar - uppfattningen att hela akter kunde undantas - och försöket att omvärdera uppfattningen om tredje parts vetorätt.
Tänk er, våra medborgare på åhörarläktaren måste tro att det vi pratar om utspelar sig i yttre rymden - artiklar, tredje parts vetorätt - när det vi talar om här faktiskt är en lag som gör att de kan kontrollera att vi tar vårt ansvar: att parlamentarikerna tar ansvar för vad de gör i deras namn, kommissionen för vad den gör, och likaså rådet. Hur skulle medborgarna, eller de icke-statliga organisationerna, kunna kontrollera detta om vårt arbetssätt och vetskapen om vem som gör vad inom alla olika enheter fortsätter att vara väl bevarade hemligheter, tillgängliga endast för de lobbyister och jurister som vet?
Detta tror jag är kärnan i Lissabonfördraget. I det står att vi måste främja demokratin ytterligare. Vi måste främja tillgången till handlingar. Därför uppmanar parlamentet i och med den här muntliga frågan till införandet av en rad rekommendationer. Det handlar i grunden om att bygga vidare på de rättigheter vi har, att inte inskränka dem, och om att acceptera att det till följd av Lissabonfördraget inte längre bara handlar om de tre institutionerna utan samtliga byråer och organ som inrättats av dem, inbegripet Europeiska centralbanken, i vissa fall, EU-domstolen, Europeiska investeringsbanken, Europol och Eurojust. Samtliga dessa institutioner är nu ansvariga enligt förordning (EG) nr 1049/2001.
Vi anser att de förslag som lagts fram sedan Lissabonfördragets ikraftträdande strider mot både andan och bokstaven i nämnda fördrag, och dessutom mot de åtaganden som vi menar återfinns i den ursprungliga förordningen (EG) nr 1049/2001. För åhörarnas skull ska förtydligas att det är denna förordning som reglerar allmänhetens tillgång till alla handlingar som de tre institutionerna förvarar, mottar och tar fram.
Cecilia Malmström
Rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Som ni vet är ökad öppenhet en oerhört viktig fråga för det svenska ordförandeskapet. Vi har kommit en ganska lång väg i våra EU-institutioner när det gäller öppenhet. Men öppenhet handlar inte bara om lagar och regler. Det handlar om attityder och hur lagar och regler tillämpas i praktiken.
I förmiddags hade jag det stora nöjet att träffa kommissionens vice ordförande Margot Wallström och vice talman Diana Wallis i den interinstitutionella kommittén för tillgång till handlingar. Mötet skedde på initiativ av det svenska ordförandeskapet. Kommittén hade inte träffats på två år. Vi hade väldigt bra och konkreta diskussioner om hur man praktiskt kan förbättra för medborgarnas möjlighet att få tillgång till institutionernas handlingar. Vi bör ha möten oftare och det var också en av våra gemensamma slutsatser.
Jag är glad att Lissabonfördraget lägger stor vikt vid öppenhet, insyn och demokrati. Det välkomnar vi. När det gäller översynen av förordning 1049, som vi kallar för öppenhetsförordningen, så vill ordförandeskapet först och främst rikta in sig på den nya rättsliga grunden för förordningen. Den finns i artikel 15.3 i Lissabonfördraget. Den viktigaste förändringen i den nya rättsliga grunden är utvidgningen av det institutionella tillämpningsområdet. Det betyder i klarspråk att medan den förra artikeln bara gällde parlamentets, rådets och kommissionens handlingar så gäller den nya artikeln att allmänhetens rätt till tillgång till handlingar blir större, den utvidgas. Den omfattar alla Europeiska unionens institutioner, organ och byråer. Det finns vissa begränsningar för handlingar hos EU-domstolen, ECB och Europeiska investeringsbanken, men det är ett betydligt större område än tidigare.
Kommissionen har meddelat att den kommer att lägga fram ett förslag inför parlamentet och rådet i syfte att anpassa den nuvarande öppenhetsförordningen till de nya bestämmelserna i fördraget.
Under tiden kommer rådets arbete med översynen av öppenhetsförordningen att fortsätta bygga på det förslag som kommissionen lade fram inför Europaparlamentet i maj 2008.
Sedan maj 2008 har rådets arbetsgrupp för informationsfrågor gått igenom förslaget två gånger. Den andra tekniska omgången slutfördes under juni och juli i år, och omfattar ett antal av de ändringsförslag som parlamentet godkände vid plenarsammanträdet i mars 2009. I maj beslutade parlamentet att inte avsluta sin formella behandling av kommissionens förslag före Europaparlamentet. Jag vill påminna parlamentet om att min kollega, justitieminister Beatrice Ask, i början av det svenska ordförandeskapet, den 2 september 2009, inför LIBE-utskottet förklarade att hon var redo att inleda diskussioner mellan institutionerna. Hon ställde särskilt frågan om det nyvalda parlamentet avsåg att fortsätta att arbeta utifrån de 92 ändringsförslag som antogs av parlamentet i mars 2009. Bakgrunden till hennes fråga var att vi som ordförandeskap behövde veta parlamentets ståndpunkt, om än inte nödvändigtvis i form av en första avslutad behandling.
Jag har förstått att det nya parlamentet inte har haft möjlighet att diskutera kommissionens förslag ännu, utan snarare inriktat sig på Lissabonfördragets eventuella effekter på den pågående översynen.
I rådet väntar vi på kommissionens aviserade förslag som rör Lissabonfördragets effekter på öppenhetsfördraget. Vi är naturligtvis fortsatt öppna att diskutera det nuvarande förslaget med er och det säger sig självt att vi i sådana diskussioner naturligtvis bör ta hänsyn till fördragets nya effekter.
Enligt min mening är artikel 15.3 i Fördraget om Europeiska unionens funktionsrätt den helt relevanta rättsliga grunden för förslaget enligt det nya fördraget. Andra artiklar som rör insyn i allmänhet, bättre kommunikation mellan institutionerna och medborgarna och god förvaltning är ytterst relevanta för institutionernas arbete, för att förstärka demokratin, effektiviteten och legitimiteten. Vi måste också diskutera hur den typen av målsättningar ska förverkligas. Men jag är inte övertygad om att de ryms inom ramen för öppenhetsförordningen. Den bör i tydlighetens namn innehålla klara regler om just allmänhetens tillgång till handlingar och inte så mycket annat.
Margot Wallström
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill först vända mig till Michael Cashman. Det här är kanske min sista möjlighet och chans att tacka er. Ni personifierar verkligen kampen för både den här specifika förordningen och öppenhet och insyn i parlamentet. Ni har blivit dess ansikte utåt, dess symbol och dess förespråkare.
Att vi är svenskar, både Cecilia Malmström och jag, förmodar jag skänker oss en viss trovärdighet i frågan, och jag tror inte att människor hyser några tvivel om att vår kamp för öppenhet och insyn kommer att fortsätta. Vi har dock haft våra duster - vi har ju olika roller, och ibland måste vi vara mycket realistiska med vad vi kan åstadkomma och varje institution måste kämpa för sin sak. Det är inte alltid så lätt. Jag tycker också att hela det politiska klimatet har förändrats, liksom den politiska balansen, och det har påverkat våra diskussioner kring dessa frågor.
Men jag vågar säga att vår utgångspunkt definitivt är densamma, och vi menar också att den här förordningen om tillgång till handlingar verkligen har varit oss till gagn. Den har genom åren varit ett utmärkt verktyg som vi önskar skulle användas även av andra än lobbyister och de som får betalt för att läsa alla handlingar. Vi vill att både allmänhet och journalistkår ska kunna använda sig av den och få full tillgång till handlingarna. Detta är min utgångspunkt, och som ni hörde så delar ministern min åsikt.
Det svenska ordförandeskapet innebar ett gyllene tillfälle att föra frågan framåt. Nu vill jag rikta ett stort tack till parlamentet för möjligheten att hålla denna debatt om insyn och det nya Lissabonfördraget - det lägger större vikt vid öppenhet och det som kallas deltagandedemokrati. Vi är alla överens om att det är en mycket glädjande utveckling.
Den konkreta frågan på dagens agenda lyder som följer: Vilka åtgärder kommer rådet att vidta med avseende på översynen av förordning (EG) nr 1049/2001?
Som ni vet har Lissabonfördraget medfört att allmänhetens rätt till tillgång till handlingar utökats till att, precis som ministern nämnde, gälla handlingar från EU:s samtliga institutioner, organ och byråer, även om det av naturliga skäl finns begränsningar vad gäller EU-domstolen, Europeiska centralbanken och Europeiska investeringsbanken.
När det gäller översynen av förordning (EG) nr 1049/2001 vill jag understryka att den nya rättsliga grunden, artikel 15.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, är mycket lik den tidigare artikeln 255 och att den huvudsakliga skillnaden består i att det institutionella tillämpningsområdet har vidgats.
Vi tog upp frågan i kommissionens meddelande av den 2 december i år. Syftet var att anpassa framlagda förslag inom sekundärrätten till det nya fördraget. (Några av er kanske har hört det kallas för ”omnibus act” på EU-jargong - men det glömmer vi på en gång!)
Det innebär att vilken som helst av lagstiftarna nu kan lägga fram ändringsförslag som utökar förordningens tillämpningsområde till att gälla övriga organ och institutioner. Syftet är också att informera rådet om att denna har lagts fram och antagits av kommissionen.
Ansvaret för att lagstiftningsförfarandet fortskrider mot ett antagande av en ändring av förordning (EG) nr 1049/2001 ligger hos lagstiftarna: parlamentet och rådet. Vi är fortfarande vid den första behandlingen. Vi har inte någon lagstiftningsresolution och inte heller det nya parlamentets ståndpunkt. Kommissionen kommer naturligtvis att fortsätta arbeta för att ett beslut ska kunna fattas - precis som i andra lagstiftningsförfaranden.
I Lissabonfördraget fastställs en rättslig ram för deltagandedemokrati. Från kommissionens sida har vi redan tagit ett antal initiativ för att förbättra de offentliga samråden om och delaktigheten vid föreslagna nya strategier. Exempelvis kommer vi att utvärdera kommissionens riktlinjer för samråd mot de nya bestämmelserna i fördraget och avgöra huruvida en anpassning för att ytterligare förbättra riktlinjerna är nödvändig. Vi har dessutom redan påbörjat arbetet med medborgarinitiativ genom att inleda ett offentligt samråd för att lyssna på medborgare och aktörer innan vi lägger fram förslag.
Europeiska rådet klargjorde förra veckan att medborgarinitiativ är av mycket stor vikt. Och jag har förstått att det tillträdande spanska ordförandeskapet har satt frågan högt på dagordningen. De vill se snabba resultat.
Som vi redan har hört så sammanträdde Interinstitutionella kommittén för tillgång till handlingar i morse på inbjudan av det svenska ordförandeskapet. Gruppens uppgift är att undersöka de bästa rutinerna, ta upp eventuella meningsskiljaktigheter och diskutera den framtida utvecklingen i fråga om allmänhetens tillgång till handlingar.
Så vi kom överens om att dels införa en ”öppenhetsportal” på webben, dels säkerställa komplementaritet mellan institutionernas offentliga register. Vi kommer att se till att våra respektive it-avdelningar möts för att samordna sina insatser för tillgängligheten, och vi kommer från och med nu att ta hänsyn till tillgången till handlingar när våra institutioner skapar eller ändrar elektroniska lagringssystem.
Just vid den här tiden på året brukar man skriva önskelistor, men när det gäller öppenhet och insyn ska vi nog inte förvänta oss någon hjälp av jultomten. Jag anser att det är upp till oss - parlamentet, rådet och kommissionen - att kunna visa på konkreta och direkta resultat. Vi har påbörjat arbetet och måste fortsätta på samma linje, så jag ser fram emot vår debatt.
Renate Sommer
Herr talman! Vi hade kommit överens med föredraganden och skuggföredragandena från de andra grupperna om att ställa en muntlig fråga om hur långt förfarandet kommit och om vilka steg som bör tas härnäst. På grundval av svaren från rådet och kommissionen planerade vi att diskutera hur vi skulle gå vidare. Vi har precis fått dessa svar. Jag förstår inte riktigt anledningen till att föredraganden, tvärtemot vad som överenskommits mellan grupperna, plötsligt lade fram en resolution i vilken han lägger fram sin egen ståndpunkt. Vilket svar förväntar han sig från kommissionen och rådet? Mina tankar om er är höga, herr Cashman, men detta skedde i tysthet och lönndom - helt utan insyn. Så mycket för er påstådda kamp för insyn. Ni har försökt kringgå oss andra. Dessutom anser jag att resolutionens legitimitet starkt kan ifrågasättas med hänsyn till föreskrifterna i arbetsordningen. Om inte annat så är resolutionens innehåll en upprepning av er befintliga rapport från parlamentets förra valperiod och därför totalt överflödig.
Jag känner till att ni försökte förhandla med skuggföredragandena om att lägga fram en gemensam resolution, men jag är fullständigt emot denna resolution. Enligt min åsikt har ikraftträdandet av Lissabonfördraget inte medfört en sådan förändring av dokumentets rättsliga grund att det har förändrat parlamentets roll. Betänkandet var och förblir ett dokument i medbeslutandeförfarandet. Detta förklarar också min grupps tvivel på resolutionens legitimitet med hänsyn till föreskrifterna i arbetsordningen.
Jag vill inte diskutera innehållet. Ni tar upp många olika saker, bland annat citat från EU-fördraget, Lissabonfördraget och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, alla tagna ut sitt sammanhang, i syfte att rättfärdiga resolutionsförslaget. Det är verkligen inte rättsligt hållbart i den form det har lagts fram. Ni har inte försäkrat er om sekretess, vilket uppenbarligen är nödvändigt åtminstone till en viss gräns. Detta ser till exempel tredje man som ett nödvändigt villkor när det gäller internationella överenskommelser. Man behöver bara gå till Swift-avtalet med USA. Inte heller finns någon medlingslösning, exempelvis i form av insyn i efterhand. Det har ni inte tänkt på att ta med. Dessutom har andra juridiskt skyddade rättigheter, som skydd av uppgifter och rätt till integritet, inte beaktats.
Vi bör inte anta den här resolutionen. Vi har fått bra respons från kommissionen och rådet, och det är med utgångspunkt i denna, alltså svaret på vår muntliga fråga, som vi bör gå vidare. Jag vill uppmana Michael Cashman att dra tillbaka resolutionsförslaget.
Vilija Blinkevičiūtė
Herr talman, mina damer och herrar! Tack! Jag delar vår kollega Michael Cashmans åsikt att det är nu, efter Lissabonfördragets ikraftträdande och i och med det förändrade rättsliga läget, tiden är kommen för att återuppta diskussionen om 2001 års förordning om allmänhetens tillgång till handlingar, och därmed viktiga förbättringar och ändringar i denna förordning.
I och med Lissabonföredraget strävar vi efter betydligt större öppenhet gentemot samhället, vilket innebär att beslut måste fattas så öppet som möjligt och vara så begripligt utformade som möjligt - för medborgarnas skull. Detta är mycket viktigt eftersom medborgarnas uppfattning om och tilltro till all verksamhet inom EU hänger ihop med deras förståelse av och tillgång till EU:s arbete och antagna handlingar.
Öppenhet, särskilt på detta område, är nödvändig för att stärka principerna om demokrati och respekten för grundläggande rättigheter. Följaktligen måste möjligheten för samhällsmedborgarna att få tillgång till handlingar bli en grundläggande princip, och sekretess endast tillämpas i undantagsfall.
Parlamentet har redan åstadkommit en hel del på området. I mars i år utarbetade det ett betänkande om kommissionens förslag till ändring av den gällande förordningen, och det nya förslaget från parlamentet utgör en lämplig grund för fortsatta diskussioner. Vi får dock inte glömma att det vi debatterar här gäller ändringar av en förordning och att det därför är oerhört viktigt att EU:s alla institutioner fortsätter att samarbeta och att översynen av reglerna för öppenhet och insyn sker i samförstånd.
En uppdaterad förordning skulle innebära ett större mått av insyn. Eftersom Lissabonfördraget stärker principerna om större öppenhet inom EU och närmare samarbete med medborgarna är det viktigt att fastställa konkreta åtgärder och lägga en gedigen grund för EU-institutionernas verksamhet i syfte att uppnå detta mål.
Därför uppmanar jag kommissionen att så snart som möjligt lägga fram ett förslag och enas om en gemensam ståndpunkt med rådet i syfte att säkerställa en öppen och kontinuerlig dialog med medborgarna och de sammanslutningar som företräder dem.
Diana Wallis
Herr talman! Det är mycket glädjande att frågan tas upp, och jag vill tacka Michael Cashman för att han delar med sig av sina åsikter. Jag måste säga att jag trodde att alla politiska grupper i parlamentet var eniga om resolutionen. Man har sagt mig att det var resultatet av eftermiddagens sammanträde.
Det står klart att vi i och med Lissabonfördragets ikraftträdande kan börja genomföra stegvisa förändringar på området öppenhet och insyn. I egenskap av parlamentets vice talman med ansvar för öppenhet och insyn tycker jag många gånger att det här är en svår fråga, men jag anser att vi nu har en möjlighet att förbättra saker och ting och bättre nå ut till våra medborgare. Inom parlamentet ser vi över våra rutiner för tillgång till handlingar och uppgifter. Det var ett nöje att i morse träffa Cecilia Malmström och Margot Wallström eftersom vi - företrädare för de tre institutionerna - för en gångs skull kunde talas vid och verkligen få något uträttat. För oss är den största vinsten den att vi har enats om ett nytt möte inom sex månader och en mycket mer regelbunden tidsplan, i stället för det här interinstitutionella organets oregelbundna sammanträden med mellan två och tre års mellanrum. Vi menar allvar, och detta är en stark signal om att vi tillsammans strävar efter en helt gemensam öppenhetsportal, att vi strävar efter att våra medborgare ska kunna följa lagstiftningsförfarandet steg för steg och att de ska kunna göra sin röst hörd och få en ordentlig inblick i vår verksamhet.
Min grupp, liksom väl övriga grupper, har godtagit ändringsförslag som kommer att återspegla vad vi åstadkommit under dagen. Då återstår bara att tacka för mig, och tack till de andra två damerna - vi har nu kommit en bra bit på vägen i den här frågan.
Zbigniew Ziobro
Herr talman! Många politiska skribenter med insyn i EU-frågor menar att de under ett antal år har märkt av ett så kallat demokratiskt underskott i EU-institutionerna. Anklagelserna är inte alltid rättvisa, men då och då finns det faktiskt fog för dem: när det för medborgarna känns som att viktiga beslut fattas av anonyma EU-tjänstemän någonstans långt borta i Bryssel fungerar inte de demokratiska mekanismerna som de ska. Därför måste det betonas hur oerhört viktig öppenhet är för EU:s verksamhet. Myndigheterna måste kunna ställas till ansvar av samhället eftersom makt - vilket historien alltid visar - har en tendens att leda till korruption.
Det europeiska samhället består av ett antal folkslag i ett antal länder. Därför måste EU-institutionerna ansvara för samtliga EU-staters medborgare, och för att garantera en kontinuerlig kontroll av alla de maktbefogenheter som anförtros EU krävs full tillgång till handlingar. Jag tänker först och främst på kommissionens och rådets arbetsdokument, analyser och samråd. Det är mycket viktigt att intressegruppernas inflytande på förordningarnas utformning registreras och hålls tillgängligt för var och en. Det är angeläget att inte bara parlamentet har full tillgång till dessa handlingar. Samtliga medborgare i EU:s medlemsstater bör ha rätt att utöva demokratisk kontroll - en rättighet som ska kunna åtnjutas av alla intresseorganisationer och alla journalister. Insyn och ingenting annat är garanten för att EU:s myndigheter och personal utövar de befogenheter som de har tillerkänts med EU-medborgarnas bästa för ögonen.
Rui Tavares
Mina damer och herrar! Den här debatten handlar i grunden om förtroende. EU-medborgarna uppmanas alltid att lita på institutionerna. Under arbetet med Lissabonfördraget uppmanade man från institutionellt håll medborgarna att lita på dem i alla väder. Så kom den finansiella krisen - och medborgarna uppmanades att ha förtroende för institutionerna. Men, tilliten måste vara ömsesidig. Tjänstemännen på institutionerna kan inte hela tiden förvänta sig att medborgarna ska ha förtroende för dem om man från institutionellt håll samtidigt inte litar på medborgarna så pass att dessa får ta del av kommissionens alla processer och interna förfaranden. De som sitter på makten ska inte beklaga sig över medborgarnas bristande förtroende om de själva inte litar på medborgarna.
Det här handlar om demokrati, men också om slöseri. Samhället i sig rymmer så mycket kunskap, kunskap som vi slösar bort om vi inte gör medborgarna delaktiga i arbetet med att leda och förvalta unionen. Därför kan jag utan någon som helst tvekan säga att jag till fullo stöder föredraganden i hans ansträngningar, att jag menar att han gör demokratin en stor tjänst och att vi nu bör arbeta för en större öppenhet, men också - och framför allt - för en omsättning i praktiken av det tjusiga ordet insyn.
William  Dartmouth
Herr talman! Både i mitt land och i andra länder har EU ett välförtjänt rykte om sig att fatta beslut i smyg och i lönndom. Man skulle därför kunna anta att kommissionen nu kommer att göra sitt bästa för att främja öppenhet och insyn. Men i stället har kommissionen lagt fram detta förslag - 1049 om jag minns rätt - som tvärtom delvis begränsar tillgången till handlingar som i dagsläget är offentliga.
Jag drar mig också till minnes något jag lärde mig på Harvarduniversitetet: att beslut som fattas utan insyn och utan möjlighet till granskning från allmänhetens sida har en tendens att automatiskt bli dåliga beslut. Ni måste förstå att en av orsakerna till att kommissionen lägger fram så många oövervägda, ogenomtänkta, olämpliga och illa formulerade förslag, som vi i England och övriga länder måste acceptera, är bristen på öppenhet och insyn. Och precis detta har hänt också vad gäller den rättsliga ram vi nu debatterar. Jag vill starkt uppmana kommissionen att tänka om i frågan - om det över huvud taget är möjligt att tänka om i en illa fungerande institution med ett illa fungerande ledningssystem.
Salvatore Iacolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat mycket uppmärksamt på anförandena från kommissionen, ordförandeskapet och ledamöterna. Stockholmsprogrammet har verkligen klargjort betydelsen av rätten till tillgång till de handlingar som framställs av EU-institutionerna.
Också i och med Lissabonfördraget hävdas åter rätten till tillgång till handlingar för fysiska och juridiska personer, samtidigt som här fastslås att bestämmelser om kriterier och begränsningar i linje med varje organs karaktär kommer att införas. I år har parlamentet som sagt redan haft tillfälle att ta itu med frågan om tillgång till handlingar, och åsikterna gick då till viss del isär.
I dag är vi överens om att en verklig anpassning av 2001 års förordning är av nöden. Den lösning som Michael Cashman föreslår tycks dock inte lämplig eftersom den gör det möjligt bortom alla rimliga gränser att komma över handlingar som ibland inte alls är av allmänt intresse, utan tvärtom. Jag kan ge ett exempel: förhandlingar med tredjeland eller annan känslig verksamhet kräver en tydlig definition - rätten till insyn, utlämnande och kunskap måste vägas mot rimligheten av ett avslag på begäran om tillgång till handlingar med beaktande av rådande och erkänt allmänintresse.
Vi är fortsatt övertygade om behovet av att främja rätten till tillgång till handlingar för fysiska och juridiska personer men också av att då fastställa en princip för att balansera de motstridiga behoven. Vi måste utvidga Europeiska ombudsmannens roll, fastställa exakta och adekvata kriterier för tillgänglighet och införa övergångsbestämmelser som gradvis resulterar i föreskrifter som ser till medborgarnas behov och är förenliga med institutionernas goda funktion. Vi förlitar oss på att det innevarande ordförandeskapet, det spanska ordförandeskapet och kommissionen kan åstadkomma detta.
Cornelis de Jong
(NL) Herr talman! Exakt vilken handling söker ni efter? Vilket nummer har handlingen? Dessa är enbart ett par av de svar som medborgarna kan förvänta sig få när de ställer en fråga till EU-institutionerna. Medborgarna kräver dock information, inte reklammaterial eller otydliga policydokument, och därför krävs en drastisk kursändring. Fokus måste ligga på medborgarna. Det är grunden i Michael Cashmans frågor, som jag vill tacka för ett utmärkt och - detta säger jag till Renate Sommer, som tyvärr redan har lämnat kammaren - mycket öppet samarbete de senaste månaderna.
Jag ser gärna att en del av EU:s informationsbudget läggs på att säkerställa, både via digitala informationsmedier och personlig kontakt, att medborgarna får äkta och fullständig information och svar på frågor som t.ex. ”Kan ni upplysa mig om hur de beslut som Europa tog om den europeiska insatsen under konferensen i Köpenhamn om klimatförändringarna fortlöper?”. Det är vad medborgarna vill veta, och därför uppmanar jag kommissionen, rådet och i synnerhet ledamöterna att stödja vårt initiativ för större öppenhet. För mig är detta det enda självklara budskapet.
Heidi Hautala
(FI) Herr talman! Allmänhetens tillgång till handlingar handlar om medborgarnas rätt att delta i beslutsfattandet och att erhålla information för att kunna göra det. Lissabonfördraget stöder denna EU-medborgarnas grundläggande rättighet. Om inte Europaparlamentet skyddar denna grundläggande rättighet, vem kommer då att göra det?
Därför är det mycket viktigt att vi, i detta sammanträde, antar en stark och tydlig ståndpunkt till förmån för öppenhet. Vi måste inte acceptera några bakåtsteg och inte heller de steg som kommissionen föreslår.
Jag kan försäkra er om att det råder många missförstånd kring vad det är vi beslutar om här. Vi vill inte äventyra internationella förhandlingar, men vi anser att medborgarna har rätt att känna till vilka frågor som påverkar deras rättigheter, som diskuteras med utländska makter. Inte heller drar vi slutsatsen här att alla ledamöter av Europaparlamentet ska offentliggöra innehållet i sin e-post. Om någon är rädd för detta finns det absolut ingen anledning att vara det.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Frågan om öppenhet och medborgarnas tillgång till handlingar inom EU är utan tvekan viktig i den utsträckningen att människor i hela Europa fortfarande är mycket missnöjda med den europeiska integrationspolitiken.
I Österrike är en stor andel av folket missnöjda med eller skeptiska till EU för att de känner att det saknas öppenhet och tillgång till politiken. Processen för att presentera och sedan genomdriva Lissabonfördraget ihop med valet av Europeiska rådets ordförande och av unionens höga representant har skapat känslan bland medborgarna att de inte kan se vad som försiggår, att det inte finns någon öppenhet och att de inte har någon aning om varför dessa saker har gjorts. För att Lissabonfördraget ska kunna bli en framgång för medborgarna i EU, tror jag att det är viktigt att vi låter människorna känna att de uppfattar vem som tar beslut inom EU, samt varför och hur besluten tas.
Michael Cashman
Herr talman! Jag känner att jag måste ta upp två frågor.
Renate Sommer sitter fortfarande kvar i kammaren, och jag anser att det vore lämpligt, även om hon inte lyssnar, att svara på det hon sade. Hon har kommit med en rad anklagelser. En om att jag inte har varit öppen. Låt mig rätta protokollet och säga att samtliga politiska partier och föredragande har varit inbjudna till alla möten. När de inte har kunnat närvara har deras ståndpunkter troget presenterats på dessa möten. Alla beslut tagna därefter har meddelats samtliga skuggföredragande och politiska grupper.
Ett förslag har lagts fram att vi på något sätt borde dra tillbaka detta förslag till resolution som Renate Sommer menar är odemokratiskt och icke-insynsvänligt - som hennes grupp inte alls hade kännedom om. Jag finner detta intressant eftersom jag i eftermiddags diskuterade med hennes grupp, PPE, om deras utkast till resolutionsförslag angående den muntliga frågan. Därför kan jag bara tänka mig att hon har fått felaktig information, och på denna breda basis ser jag fram emot att ärligt och i god tro förhandla med PPE och alla övriga grupper.
Till sist något jag försummade. Detta är sista gången som kommissionsledamot Margot Wallström och jag möts här i kammaren, och jag vill bara få inskrivet i protokollet, om jag får, att parlamentet och jag själv har aldrig tvivlat på ert engagemang för öppenhet och insyn. Ni har haft helt rätt: vi måste alltid försvara våra institutioner, och ni har försvarat er utmärkt utan att någonsin avvika från principen om öppenhet och insyn.
Ni har varit och kommer att fortsätta vara en utmärkt statstjänsteman med en exemplarisk meritlista, det är jag säker på. Ni har aldrig ryggat tillbaka inför att göra det som ni har ansett vara rätt, rättvist och anständigt, och jag vill tacka er på vägnar av de människor som aldrig kommer att få äran att träffa er.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Lagstiftningen om tillgång till dokument, det som vi här kallar förordning 1049, har tjänat oss väl. Jag är mycket stolt över att jag tillsammans med Michael Cashman och med bidrag från kommissionen, Margot Wallström, har bidragit till att den finns.
Lissabonfördraget ger oss möjligheter att gå ytterligare ett steg, eftersom tillämpningsområdet utökas. Det är oerhört bra. Jag beklagar att det inte var möjligt att inleda en interinstitutionell dialog med Europaparlamentet under hösten. Vi har väntat på Europaparlamentets åsikt för att kunna gå vidare. Jag tror att även det spanska ordförandeskapet kommer att behöva någon form av signal på hur Europaparlamentet ställer sig här för att kunna driva interinstitutionella samtal vidare.
I väntan på det kan vi göra en hel del. Både kommissionär Wallström och Diana Wallis har refererat till det möte vi hade i morse, som är ett konkret sätt att främja öppenhet och tillgång till dokument och att göra våra institutioner mer användarvänliga. Vi har bland annat diskuterat hur vi kan använda våra datorsystem så att medborgare, journalister, NGO:er och andra kan följa en lagstiftning från kommissionens förslag och hela vägen tills den slutligen röstas igenom.
Jag tror att det här kan bidra mycket till att öka förståelsen, kunskapen och tilltron till EU. Det är ju så som har sagts här, nämligen att öppenhet är bra, nödvändigt och viktigt. Det ökar effektiviteten i besluten, det ökar tilltron till besluten och det minskar risken för oegentligheter och misstänksamhet.
Om legitimiteten ökar för EU när det gäller beslut är det också bra för kvaliteten på våra beslut. Därför är det alldeles utmärkt att Europaparlamentet har denna debatt och jag hoppas att den kommer att föras vidare, om än inte det svenska ordförandeskapet får möjlighet att göra det. Tack så mycket Michael Cashman och Europaparlamentet för att ni har lyft denna fråga.
Margot Wallström
Herr talman! Det var ett mycket effektivt sätt att få mig att mjukna lite när jag nu ska tala för sista gången. Detta är antagligen mitt sista inlägg i Europaparlamentet, och jag hade inte kunnat välja en bättre fråga att göra det i än frågan om öppenhet och insyn.
Låt mig bara få redogöra för några viktiga fakta. Kommissionen har lagt fram ett förslag. Det är det enda förslaget på bordet. Vi lade fram det i form av en omarbetning, vilket betyder att vi anser att de grundläggande principerna i förordningen är solida. De är ok. Vi kan använda dem, men vi måste förnya dem, uppdatera dem och effektivisera dem. Det var tanken med omarbetningen.
Vi har olika åsikter om vissa saker - hur handlingar ska definieras osv. - men det rör sig om sådana diskussioner som vi bör ägna oss åt och se till att saker och ting går framåt. För att göra det behöver vi en första behandling i Europaparlamentet. Det är det viktigaste budskapet från vår sida.
Vi anser också, på basis av ett nytt fördrag, att vi kan åstadkomma det genom att utvidga förordningens tillämpningsområde. Det är den största skillnaden, som vi ser på det i kommissionen. Den ska nu omfatta EU:s samtliga organ, byråer m.m. Det är här vi står idag, och hoppas därför att parlamentet nu, så fort som möjligt, ska göra en första behandling. Därefter kan vi också ta med rådets synpunkter för att inleda riktiga diskussioner och förhandlingar och slutligen nå ett beslut.
Vad gäller en del av de mycket viktiga frågor som ni lyfter fram i ert betänkande, herr Cashman, anser jag att det finns andra medel som vi kan använda eftersom dessa ligger en bit utanför förordningens tillämpningsområde. Men de är fortfarande mycket viktiga initiativ. Det handlar om register, om saker som vi har talat om - idag till exempel - där vi kan förbättra öppenhet och insyn med hjälp av andra metoder och inte enbart förordningen. Där kommer vi att fortsätta. Jag vet att ni inte gillar det så mycket, men jag har tagit initiativet att göra en handlingsplan för öppenhet, som vi har diskuterat delar av idag, där vi kan förena våra krafter, fortsätta arbeta och kämpa för öppenhet och insyn.
Med denna positiva notering - jag vill verkligen att det ska vara en positiv notering - vill jag tacka er alla och ta tillfället i akt att önska er ”God Jul och Gott Nytt År”.
Talmannen
Låt mig ta detta tillfälle i akt att tacka er ännu en gång för ert samarbete under alla dessa år. Jag önskar er god jul och allt det bästa.
Jag har mottagit fem resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 17 december 2009 kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz  
Herr talman! Problemet med tillgången till EU-organens och EU-institutionernas handlingar, som vi diskuterar idag, är av stor betydelse i EU:s lagstiftningsprocess. Öppenhet är absolut nödvändigt här. Tack vare den har alla EU-medborgare rätt till tillgång till handlingar, som enligt artikel 15.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt omfattar inte bara delar av den rådande rättsordningen, men också utkast till lagstiftningsakter. Det innebär att varje fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt stadgeenliga säte inom EU kan ha en direkt inverkan på ny lagstiftning, och detta utgör en speciell form av offentlig kontroll. Den gällande förordningen (EG) nr 1049/2001 garanterar lämplig tillgång till EU-handlingar, men med Lissabonfördragets ikraftträdande i december 2009 står vi inför en enorm utmaning när EU-medborgarnas roll och reella delaktighet har ökat. Obegränsad tillgång till handlingar är därför avgörande för hur EU:s framtida form och funktion kommer att se ut.
