Utsikterna för utvecklingsagendan från Doha efter Världshandelsorganisationens sjunde ministerkonferens (debatt) 
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Vital Moreira, för utskottet för internationell handel, om utsikterna för utvecklingsagendan från Doha efter Världshandelsorganisationens sjunde ministerkonferens - B7-0232/2009).
Vital Moreira
För några veckor sedan hade jag äran att få leda en delegation från parlamentets utskott för internationell handel, som närvarade vid Världshandelsorganisationens sjunde ministerkonferens i Genève. Fastän Doharundan, det vill säga utvecklingsrundan från Doha, inte officiellt stod på dagordningen för denna ministerkonferens, tog största delen av de offentliga delegationerna från WTO:s medlemsländer chansen att tillkännage sina ställningstaganden i frågan och förklara att de ville avsluta Doharundan i slutet av 2010.
Det är dock allmän kännedom att det inte har gjorts några framsteg under den senaste tiden i förhandlingarna. Därför har jag äran att på mitt utskotts vägnar, utskottet för internationell handel, som jag är ordförande för, ställa följande frågor till kommissionen.
För det första: Kan kommissionen ge en bedömning av läget i Doharundans viktigaste förhandlingsfrågor, i synnerhet inom jordbruk, marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter och tjänster? Vilka var kommissionens största prestationer vid Världshandelsorganisationens sjunde ministerkonferens? Vilka frågor anser kommissionsledamoten återstår att diskutera och vilka är de mest problematiska frågorna i förhandlingarna?
För det andra: Vilken inverkan kommer Världshandelsorganisationens ministerkonferens ha på de pågående förhandlingarna inom Doharundan? Hur kommer kommissionen att se till att de centrala förhandlingarna inriktas på utveckling? Kan kommissionen ge en bedömning av sannolikheten av en framgångsrik avslutning av utvecklingsrundan från Doha i slutet av nästa år?
För det tredje, vilket är min sista fråga: Hur tänker kommissionen låta ledamöterna av Europaparlamentets delegation delta i de pågående förhandlingarna inom Doharundan och i WTO:s organisation?
Efter dessa frågor för utskottet för internationell handel vill jag avsluta med att understryka att detta parlamentsutskott fäster stor vikt vid att axla det nya ansvaret och se till att använda de nya befogenheter som det har beviljats genom Lissabonfördraget, och det skulle även vilja etablera ett närmare och mer fruktbart samarbete med kommissionen inom internationell handel. Det kräver förstås i sin tur att kommissionen är villig att samarbeta med parlamentet, genom att börja med att svara på de frågor som har ställts till den.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Världshandelsorganisationens sjunde ministerkonferens i Genève var ett viktigt tillfälle för att utbyta åsikter med alla ledamöter av organisationen om deras prioriteringar för den. Jag anser att det är viktigt att understryka att denna sjunde ministerkonferens inte var en förhandlingskonferens, utan mer en diskussion om olika frågor.
Vår prioriteringslista börjar naturligtvis med utvecklingsrundan från Doha. Om den kan bli fullständig kommer Doha att leda till bra resultat inte bara för Europa, utan även för hela världsekonomin. Vi får alla lida om protektionismen ökar, precis som vi alla kommer att vinna på att ekonomin lyfter. Doha är det bästa politiska instrumentet som finns tillgängligt på båda dessa fronter.
Doha skulle även medföra den utveckling som så många av de fattigaste länderna i världen letar efter. Detta skulle ske genom nya bestämmelser för marknadstillträde, jordbruksreformer och tullförenkling i synnerhet. På alla områden av Dohaförhandlingarna har utvecklingsfaktorn för de berörda länderna redan beaktats.
Men naturligtvis kan vi bara avsluta Doharundan om alla WTO-medlemmar är med på det. Sanningen är att Förenta staterna har allvarliga problem och restriktioner som de diskuterar med de stora tillväxtekonomierna. Om några månader kommer vi att få se hur dessa diskussioner utvecklas när tidsfristen för G20 att avsluta Doharundan 2010 närmar sig.
Jag anser att vi alla är överens om att om vi vill avsluta Doharundan innan 2010 är över måste vi se förändringar av marknadstillträdet för jordbruks- och icke-jordbruksprodukter före slutet av mars månad 2010. Det är den absolut senaste tidsfristen. Under tiden kommer vi att fortsätta att trycka på så att EU:s intresse inom t.ex. handel och tjänster och skydd av geografiska beteckningar täcks upp.
Bortsett från Doha togs även vissa andra viktiga frågor upp för WTO:s medlemmar under ministerkonferensen. I våra prioriteringar ingick behovet av att stärka WTO:s roll i övervakning och analys av protektionism, anslutning till WTO - till exempel anslutning för de minst utvecklade länderna till WTO, vilket vi sannerligen anser måste främjas - det ökade antalet regionala frihandelsavtal - här behöver vi se till att dessa faktiskt kompletterar det multilaterala handelssystemet - och slutligen hade vi bidraget från handelspolitiken till kampen mot klimatförändringarna. I många av dessa frågor kom WTO:s medlemmar överens om att organisationen kan och bör vidta åtgärder. Så jag förväntar mig att se utvecklingen gå framåt.
Angående er sista fråga kommer vi naturligtvis att hålla parlamentet välinformerat om utvecklingen på dessa områden, särskilt i fråga om Doharundan. Lissabonfördraget ger faktiskt ett utmärkt tillfälle att gå vidare med vårt samarbete med parlamentet, och detta kommer att vara en viktig målsättning för kommissionens handelspolitik under de kommande åren.
Georgios Papastamkos
för PPE-gruppen. - (EL) Herr talman! Vi stöder det multilaterala handelssystemet och att WTO övervakar ett regelbaserat handelssystem och ett system som garanterar mer effektiv hantering av globaliseringen och en mer rättvis distribution av dess fördelar.
Det är just WTO:s regelverk som under den nuvarande ekonomiska krisen har inneburit att en hel del gjorts för att förhindra att dess medlemmar tar sin tillflykt till begränsande handelsåtgärder, samtidigt som tillräcklig marginal lämnas för åtgärder som syftar till att få ekonomin att återhämta sig.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) stöder integreringen av utvecklingsrundan från Doha på grundval av ett integrerat, ambitiöst och balanserat förhandlingsresultat. Vi uppmanar kommissionen att upprätthålla en stark ställning i förhandlingarna för att verkligen förbättra tillträdet för europeiska varor och tjänster på marknaderna för både utvecklings- och tillväxtekonomier.
När det gäller jordbruket så uppmanar jag kommissionen - vilket jag vill att ni noterar, fru Fischer Boel - att strikt hålla sig till det förhandlingsmandat som man har fått från rådet, vilket även utgör ramarna för dess ställning i förhandlingarna, i enlighet med de likvärdiga beviljanden som våra handelspartner fått. Jag skulle vilja framhålla behovet av att vår ställning angående geografiska beteckningar bestämt försvaras.
Utgången av utvecklingsrundan från Doha måste leda till att utvecklingsländerna integreras mer effektivt, särskilt de mindre utvecklade länderna, i det globala handelssystemet.
Slutligen efterlyser vi ett starkare samarbete mellan WTO och andra internationella organisationer, för att garantera ömsesidigt stöd och sammanhållning när det gäller handel och andra aspekter, t.ex. miljömässig hållbarhet, tillräcklig livsmedelsförsörjning, livsmedelssäkerhet och anständiga arbetsvillkor.
Harlem Désir
för S&D-gruppen. - (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Dohadiskussionerna inleddes 2001 för att komma till rätta med obalanser, i själva verket orättvisor, i det internationella handelssystemet, som uppstått till följd av Uruguayrundan då WTO skapades.
Det erkändes alltså att Uruguayrundan inte hade hållit alla sina löften gällande utvecklingsländerna, och att länderna i söder var orättvist missgynnade i fråga om handelsbestämmelser, särskilt inom jordbruket, eftersom dessa handelsbestämmelser innebar att de rikaste länderna både tilläts att skydda sin marknad och att fortsätta finansiera sin produktion, inbegripet sådan som var avsedd för export, vilket medförde att många jordbrukare i söder gick i konkurs i processen. Bomull har kommit att symbolisera denna situation.
Genom att ”utvecklingsrundan” har inletts har WTO:s medlemmar därför förpliktigat sig att ändra multilaterala handelsbestämmelser för att se till att handeln faktiskt gynnar den ekonomiska och sociala utvecklingen i varje land, på alla kontinenter.
Därför bör vi alltid komma ihåg att denna förhandlingsrunda inte är som alla andra rundor. Även om det skulle vara så att alla, som i alla förhandlingar, väntar på att framsteg ska göras i den fråga som angår dem själva - för industriländerna innebär detta industriella produkter och tjänster - så kom man redan från början överens om att denna runda först och främst handlar om att återställa balansen till förmån för utvecklingsländerna.
I dag i kölvattnet efter den sjunde ministerkonferensen, precis som innan den ägde rum, har förhandlingarna fastnat i Capitol Hills sluttningar i Washington, precis som de en gång i tiden sjönk ner i sanden i Cancún, och då berodde detta till stor del på kraven från EU.
Genom att kräva alltför mycket under förhandlingarna har industriländerna alltså äventyrat det slutliga resultatet av förhandlingsrundan och även WTO:s trovärdighet. Alla är inriktade enbart på personliga mål i stället för det övergripande målet, vilket är att skapa en multilateral handel som bygger på rättvisare bestämmelser för att uppmuntra fri handel och som främjar hållbar utveckling och utrotning av fattigdom.
Det första resultatet av detta dödläge är de ökade bilaterala handelsavtalen, som ofta till och med är mer ofördelaktiga för länderna i söder. Detta är ett steg bakåt.
EU måste därför göra ett tydligt ställningstagande. Prioriteringen är att avsluta detta som en utvecklingsrunda och inte försöka överträffa varandra i fråga om industriella produkter och tjänster. Förhandlingarna får inte föras på ett sedvanligt och trångsynt sätt, där alla bara bryr sig om sig själva.
Det leder till ett dödläge och får oss att tappa fokus på huvudfrågan, nämligen behovet av att hitta nya vägar för att reglera det internationella handelssystemet, som kommer att utgöra en del av det nya globala styrelsesätt som alla har efterlyst, särskilt G20, för att klara av dagens verkliga utmaningar, som är rättvis utveckling på alla kontinenter, utrotning av fattigdom, livsmedelssäkerhet, respekt för sociala rättigheter och anständigt arbete och kampen mot klimatförändringarna.
Under dessa förhandlingar måste EU visa vad man gör för att se till att handelsbestämmelserna kommer att bidra till att förbättra situationen i framtiden. På denna grundval måste var och en av de följande diskussionsfrågorna beaktas.
Angående jordbruket: efterlevnad av åtagandena från juli 2008, avslutade förhandlingar om procedurer, garanterad särskild och differentierad behandling, respekt för särskilda produkter och säkerhetsmekanismer, utveckling av jordbruksstöd i enlighet med hållbart jordbruk och livsmedelssäkerhet.
Angående marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter: uppmaning till utvecklingsländerna om sänkning av tullsatser - och jag är nu på väg att avsluta - som är förenliga med deras utvecklingsnivå.
Angående tjänster: skydd av varje lands rättigheter att fortsätta att reglera sina offentliga tjänster.
Michael Theurer
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! För två veckor sedan hölls WTO:s sjunde ministerkonferens i Genève. Jag hade möjlighet att närvara vid konferensen i egenskap av företrädare för ALDE-gruppen och som medförfattare till det aktuella gemensamma resolutionsförslaget.
Vi kan och bör dra fyra lärdomar av dessa erfarenheter. Den ekonomiska och finansiella krisen medförde ett kraftigt fall inom världshandeln. Det är därför nödvändigt att nå en snabb överenskommelse på Doharundans förhandlingar för att förse världsekonomin med ny kraft.
Doharundan kan och måste lyckas med att åstadkomma en rättvis och fri världshandel. EU har gjort ansträngningar för att tillmötesgå sina partner, särskilt de i utvecklingsländerna. Vi har t.ex. lovat att förbjuda alla exportsubventioner på jordbruksprodukter.
Nu måste vi avsluta förhandlingarna. För att kunna göra det behöver vi ett tecken på politisk vilja. I ALDE-gruppen är vi fast beslutna att nå en överenskommelse för Doha. Nu! Därför måste vi samarbeta för att nå en lösning. EU kan och måste spela en ledande roll i detta. Vi måste även ta på oss en överbryggande roll, för att t.ex. sammanföra Förenta staterna, tillväxtekonomierna och utvecklingsländerna, så som vi föreslår i vår gemensamma resolution.
Vi måste även öka allmänhetens medvetenhet. Vi behöver ett bredare stöd från medborgarna. Vi bör betona fördelarna med global handel eftersom rättvis och fri handel gynnar oss alla.
Jag ser inget alternativ till Doha. Alternativet skulle vara konkurrens om bilaterala avtal, vilket skulle innebära begränsat tillträde för de svagare länderna, samt att hänsyn till mänskliga rättigheter och miljömål äventyras. Det får inte hända. Därför behöver vi ett avslut på Doharundan nu.
Martin Häusling
Herr talman, mina damer och herrar! Doharundan har nu dragit ut på tiden i åtta år och en majoritet av utvecklingsländerna ville faktiskt inte ha Doharundan från början. Inledningsvis var det Förenta staterna och EU som ville tvinga fram ett godkännande genom att använda sig av begreppet utveckling. Under tiden har förhandlingarna strandat två gånger. Bara de större jordbruksexportörerna Brasilien och Argentina, och kanske Indien, är verkligen intresserade av att något ska hända. Även EU har faktiskt tagit ett steg tillbaka om vi ser på deras återkommande krav de senaste åren samt planerna för de kommande fem åren.
Men vi måste verkligen se objektivt på de senaste fem årens resultat, undantaget en tjugoårig liberaliseringspolitik. Denna liberaliseringspolitik är delvis ansvarig för den pågående ekonomiska och finansiella krisen. Vi kan inte fortsätta som tidigare. Jag vill inte ens nämna konsekvenserna för världens klimat i fall vi fortsätter som tidigare utan ordentliga regler.
Vi har nu haft en konferens i Genève, där alla mitt i krisen, hävdade att vi måste fortsätta som tidigare och att det bara är att vänta tills krisen är över, för att sen ta vid där vi var. Det hävdas om och om igen att Doharundan ska ge ny kraft till den ekonomiska återhämtningen. Emellertid pekar alla siffror på att så inte är fallet och dessutom kommer genomförandet att ta för lång tid. Ett annat återkommande påstående är att utvecklingsländerna kommer att få del av återhämtningen. I fall vi gör en objektiv granskning av läget måste vi säga att det för en majoritet av utvecklingsländerna inte medför någon återhämtning, utan snarare motsatsen. Sluteffekten för de flesta utvecklingsländer kommer att vara negativ. Därför kan vi inte, mitt i krisen, rekommendera fler utvecklingsländer att samarbeta med oss.
Trots att ingen av WTO:s medlemmar, eller någon av de stora politiska grupperna i parlamentet vågar säga något, så gör vi i Verts/ALE-gruppen det. Vi kräver att Doharundan, som i åratal har suttit fast i en återvändsgränd och är helt oändamålsenlig i dagsläget, till sist avslutas. Vi anser att WTO bör arbeta på en reform eftersom den i sin nuvarande form är oförmögen att hjälpa till att lösa den globala krisen. I framtiden behöver vi rättvis handel, inte bara handel som principiellt är fri.
I fall vi ser på jordbrukssektorn de senaste tjugo åren, vad har denna permanenta liberalisering egentligen fört med sig? Den har resulterat i ett enormt tryck för rationalisering i industriländerna. Processer har industrialiserats och för utvecklingsländerna har det egentligen inte inneburit något annat än destabiliserade marknader. I stället för att ge principen om livsmedelssuveränitet dess rättmätiga status i diskussionerna har vi prioriterat principen om total frihandel. Det är av denna anledning som Verts/ALE enligt resolutionen kräver att inget mer politiskt kapital investeras i den döda Doharundan. Vi kräver en ny start på processen.
Jan Zahradil
Herr talman, fru kommissionsledamot! Vi befinner oss helt klart i en period av ekonomisk recession eller kris och det är olustigt, men kriser kommer och går. De är en cyklisk komponent av marknadsekonomin och får inte användas som ursäkt för att införa överdrivna regleringar som begränsar ekonomin, eftersom sådana regleringar kommer att finnas kvar även efter krisen, och detta gäller även internationell handel. EU måste undvika att falla för protektionismens lockbete i handelsförbindelser eftersom det inte bara skulle skada oss själva utan även de vi försöker bistå. Särskilt de minst utvecklade länderna som vi måste stödja i deras fullständiga integrering i det globala handelssystemet.
För ECR-gruppens räkning vill jag lovorda PPE-gruppen och ALDE-gruppens initiativ att utarbeta ett välavvägt resolutionsförslag för utvecklingsagendan efter WTO:s sjunde ministerkonferens. Målsättningen för den här utvecklingsagendan måste vara framsteg inom internationell handel, och i fall Förenta staterna inte samtycker så måste EU ta ledarrollen för att framgångsrikt avsluta Doharundan, och även medla för att få de minst utvecklade länderna att delta fullt i världshandeln.
Europeisk integration började med frihandel. EU och Europeiska gemenskapen började som ett handelsområde och jag hoppas att kommissionen, både i sin nuvarande och framtida form, kommer att vara medveten om var den europeiska integrationens rötter finns och att de återvänder till dessa. Vi bör fortsätta att medla för att de minst utvecklade länderna deltar fullt i världshandeln och för att fler bilaterala och regionala frihandelsavtal skrivs under som ett komplement till det multilaterala ramverket.
Helmut Scholz
Herr talman, fru kommissionsledamot! Frågorna som kommitténs ordförande tog upp i den här debatten speglar de globala omständigheterna. Obalansen i vår globala ekonomiska ordning är katastrofal. Två miljarder människor lever i extrem fattigdom. Klimatförändringar har redan tvingat mer än 40 miljoner människor på flykt från sina hem och spridningen av global finansiell handel har lett till den värsta ekonomiska krisen på 80 år.
Jan Zahradil, vi står inför en historisk uppgift att införa en helt ny reglering av den globala ekonomin, vägledda av målsättningar som hållbarhet, miljöskydd, social rättvisa och livsmedelstrygghet. I fall vi ser på Genève kan jag bara säga att WTO-konferensen misslyckades med den uppgiften. Trots alla garantier gick vi miste om chansen att föra länderna samman.
Dohamedlarna arbetar tydligen fortfarande inom ett helt förlegat ramverk och ärligt talat, med ett misslyckat förhandlingsmandat. GUE/NGL-gruppen anser att det måste ske en omedelbar förändring eftersom misslyckandena i Genève och Rom, och nu senast de komplicerade förhandlingarna i Köpenhamn, är direkt sammanlänkade.
Jag uppmanar därför kommissionen att arbeta direkt med parlamentet för att formulera ett omdefinierat förhandlingsmandat för att vidare utveckla och förändra WTO. I detta måste hänsyns tas till vikten av världshandelns struktur i skapandet av världskriser, och möjligen även i bekämpandet av dessa, samtidigt som man tar itu med den nödvändiga omregleringen av handelsförbindelser.
Bastiaan Belder
för EFD-gruppen. - (NL) Herr talman! Doharundans dödläge kastar oundvikligen en mörk skugga över WTO:s toppmöte i början den här månaden. I en tid av ekonomisk kris, med en lika svag prognos för 2010, är ett framgångsrikt avslut på Doharundan en hög politisk prioritering. De uppskattade vinsterna från kommersiell omsättning och ett ökat välstånd gör att jag hoppas på ett uppfyllande av åtagandena i Genève och att detta gör 2010 till Doharundans genombrottsår.
Som nederländsk medborgare är jag mycket nyfiken på att höra kommissionsledamot Mariann Fischer Boels åsikt om två förslag som min regering lade fram under WTO:s toppmöte. Hur ser ni på skapandet av en grupp gröna föregångare inom WTO, bestående av länder som vill eliminera handelstariffer för att främja användningen av hållbara produkter? Delar ni den nederländske företrädarens åsikt om att utvecklingen av WTO:s förhandlingssystem inte har hållit jämna steg med globaliseringen? Skulle ni kunna arbeta för en lösning på detta?
Marine Le Pen
(FR) Herr talman! Trots det uppenbara misslyckandet med handelsliberalisering under de senaste 30 åren som har lett till kraftig avindustrialisering i industriländer och till att göra utvecklingsländerna fattigare, och trots finans- och bankkrisen, och nu medlemsländernas skuldkris, som alla oberoende ekonomer är överens om orsakades av finansiell och kommersiell globalisering, så vill WTO:s generaldirektör Pascal Lamy fortfarande skynda på processen med full liberalisering av internationell handel.
All tillgänglig statistik visar att globaliseringen har lett till massarbetslöshet och lönesänkningar, som bara kommer att få ett slut när europeiska löner likställs med de i Kina eller Indien.
Är detta den ekonomiska utvecklingsmodell som EU bör erbjuda sina medborgare?
Det finns en annan modell. Det legitima skyddandet av EU:s ekonomier mot orättvis konkurrens från låglöneländer. Denna protektionism måste åtföljas av införandet av en nytt internationellt valutasystem som garanterar rättvis handel. Det är oacceptabelt och ologiskt att skilja handelsförhandlingar från valutaförhandlingar.
Pascal Lamy och alla de som är för en okontrollerad frihandel försvarar inte allmänhetens bästa utan istället de finansiella och kommersiella intressen som betalar dem. Om EU:s institutioner fortsätter i den här riktningen så kommer den legitimitetskris som berör WTO och IMF i dag oundvikligen att påverka dem även i morgon.
I fall det är er målsättning att förstöra Europas industri och jordbruk och förvandla vår kontinent till ett underutvecklat ekonomiskt område, gör då som Pascal Lamy säger.
I fall ni å andra sidan vill rädda Europa, förflytta då Pascal Lamy från sin post, så som den franske nobelpristagaren i ekonomi Maurice Allais insisterar. Detta är den enda omlokalisering som EU kan välkomna.
Béla Glattfelder
(HU) EU:s handelsbalansunderskott har oroväckande ökat tre och en halv gånger under de senaste fem åren. En ökning av handelsbalansunderskottet av denna storlek är ohållbar. EU:s handel med Kina är ansvarig för halva ökningen av underskottet. Denna handel har minskat avsevärt på grund av den globala ekonomiska krisen, men hälften av det resterande underskottet, och faktiskt även hela det noterade handelsbalansunderskottet under det första halvåret 2009 motsvarar vårt aktuella underskott med Kina.
Jag läste nyligen en bok av en amerikansk författare som beskriver följande scenario. Fisk som fångas längs med Europas kuster fryses och skeppas till Kina. Där tinas den upp, fileas, och fryses om för att skickas tillbaka till Europa. Detta på grund av att lönerna är så mycket lägre i Kina att det är värt den enorma energiförbrukning som krävs för att frysa, skeppa, frysa om och skeppa tillbaka fisken till Europa. Varje förlorat arbetstillfälle i Europa medför en ökning av koldioxidutsläpp på flera hundra kilo.
Det nuvarande handelssystemet uppmuntrar en ökning av koldioxidutsläpp. En växande europeisk arbetslöshet innebär större koldioxidutsläpp. Sedan undertecknandet av Kyotoprotokollet har Kina tredubblat sina koldioxidutsläpp eftersom det saknas sanktioner kring detta. De nya WTO-reglerna är endast godtagbara i fall de även integrerar miljöskyddsaspekter. Om vi vill att dessa regler ska förebygga i stället för att främja en ökning av koldioxid behöver vi sanktioner.
Kader Arif
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Målet med Doharundan var tydligt. Förhandlingsrundan skulle främja utveckling och tillåta utvecklingsländerna att rätta till den obalans som orsakats av den liberala politiken inom ramverket för den ökända Washingtonöverenskommelsen.
Det kommer inte som en överraskning, trots att jag beklagar detta djupt, att stödet för rättvis handel minskar i dessa kristider. Förenta staterna kommer inte att göra något förrän hälsoreformen har blivit antagen och i en situation där motståndet från fackföreningar och industrins största lobbygrupper ökar så klarar inte EU av att flytta fram positionerna. Det är därför osannolikt att en överenskommelse nås inom kort.
En majoritet här i parlamentet utnyttjar detta för att återvända till den aggressiva handelns ideologi, med större marknadstillträde som enda intresse. Skyll på krisen. Genom att göra det och framför allt genom att försöka öppna upp marknader och avlägsna alla handelshinder glömmer de konservativa dessutom att det ligger i vårt intresse att ha starka handelspartners som är fullständigt integrerade i världshandelssystemet. I verkligheten stärks inget utvecklingsland av en sådan överenskommelse.
Tillsammans med Harlem Désir, vår grupps föredragande för den här resolutionen, har vi lagt fram flera ändringsförslag till den gemensamma kompromisstext som de konservativa europeiska partierna har sammanställt. Givetvis skulle jag vilja att resolutionen från min egen grupp antas, men det kommer inte att inträffa.
Därför håller vi fast vid flera av våra ändringsförslag. Till att börja med är det nödvändigt att utesluta offentliga tjänster ur förhandlingarna, eftersom dessa avser människors grundläggande behov och inte kan överlåtas till marknaden.
Dessutom bör produkter som är viktiga för utvecklingsländer få en särbehandling, särskilt inom jordbrukssektorn. Den finansiella och ekonomiska krisen har svept livsmedelskrisen ur människors medvetanden. Låt oss inte glömma att livsmedelssuveränitet, det första millenieutvecklingsmålet, bör vara vår ovillkorliga prioritering.
Till sist anser vi att området för statligt ingripande i utvecklingsländer bör bibehållas, inte bara genom att döma ut liberaliseringen av offentliga kontrakt utan även genom att skydda nya industrier.
Dessa få punkter är det absolut minsta vi kan göra för att garantera att Doharundan verkligen främjar utvecklingen. I fall de inte tas med i den slutliga texten så tänker jag uppmana min grupp att rösta mot den.
(Applåder)
Niccolò Rinaldi
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! För flera månader sedan utanför ett sammanträde med WTO:s ledningskommitté där jag är medlem, uttryckte en namibisk kollega besvikelse över att priset på vissa europeiska jordbruksprodukter och icke-jordbruksprodukter är lägre i jämförelse med lokala produkter. Detta är en av många marknadssnedvridningar som Doha måste lösa.
I detta avseende har vi i ALDE-gruppen lagt fram ett ändringsförslag, inte bara med hänvisning till EU utan vi vänder oss givetvis även till Förenta staterna, i vilket vi kräver att alla former av exportsubventioner förbjuds helt och det omedelbart.
För det andra finns det mycket att säga om tjänster och jag skulle vilja betona att det krävs en tydlig åtskillnad mellan tjänster och offentliga tjänster. Vi måste kämpa och göra åtaganden i Dohasammanhanget för att uppnå en liberalisering av tjänster, vilket ofta innebär att vi måste ta oss an nationella oligarkier som hämmar lokala ekonomiers utveckling. Dessa nationella oligarkier återfinns inom kommunikationssektorn, banksektorn, föräkringssektorn med flera. Vi måste försöka att göra en åtskillnad av allt som utgör offentliga tjänster, något som givetvis åligger nationalstaten.
För det tredje, en punkt som inte har varit uppe ännu. Vi befinner oss nu i Lissabonfördragets tidsålder och precis som i vår kompromissresolution uppmanar jag kommissionen att granska det interinstitutionella avtalet.
Vi behöver ett helt nytt modus vivendi när det gäller förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen så att parlamentet är tillräckligt informerat om alla förhandlingar och olika förhandlingsetapper. På så sätt kan parlamentet anta rekommendationer under förhandlingarna och ha en aktiv och ansvarsfull deltagarroll, så som sker i liknande förhandlingar med EU:s anslutningsländer.
Jacky Hénin
(FR) Herr talman! Den 5 december sade Maurice Allais, ekonom och Nobelpristagare, att krisens verkliga ursprung låg hos WTO och att omedelbar reform krävdes. Hans bedömning är att den aktuella massarbetslösheten beror på omfattande handelsliberalisering, en liberalisering som endast gynnar de rika.
Utan hänsyn till människor i nöd vill WTO, G20 och kommissionen fullfölja Doharundan till varje pris, bara för att vara den internationella finansbranschen och de stora kapitalistiska multinationella företagen till lags och genom att förklara ett absurt krig mot protektionism. För att kunna uppnå detta tvekar de inte att förvränga den ekonomiska historien genom att skylla krisen 1929 och andra världskriget på protektionism. De tar skamlig cynism till en ny nivå genom att säga att de gör detta i de fattigaste ländernas intresse.
Maurice Allais och klarsynta ekonomer visar att fullständig liberaliseringen av handel skapar konkurrens som sätter upp alla mot varandra och skapar omlokaliseringar, fler lönebegränsningar och massarbetslöshet och följaktligen kris i våra ekonomier. I fall vi inte reagerar så kommer global frihandel att förstöra vår civilisation mycket fortare än global uppvärmning.
Det är brådskande och nödvändigt att vi börjar använda oss av måttfull protektionism, som är rimlig, socialt riktig och rättvis, som representerar ett ömsesidigt gynnsamt samarbete för olika folk och kontinenter.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Vi behöver en demokratirevolution. Jag minns tydligt att de debatter vi hör i dag började här i kammaren för tio år sedan. Jag vädjar till er alla att ta särskild hänsyn till vad Harlem Désir har sagt, men även vad Verts/ALE-gruppen och några av ledamöterna på vänstersidan har sagt.
Med den ansats som EU har gått in i förhandlingarna, ser ni inte att vi som ärliga medlare inte kan övervinna den obalans vi nu ser i förhållande till Köpenhamn, och att vi i själva verket behöver ett nytt tillvägagångssätt. I många avseenden är inte utvecklingsländerna längre utvecklingsländer. De är tillväxtekonomier, industrialiserade länder och mycket självmedvetna. Om vi i Europa inte vågar börja om på nytt med rättvisa krav, så kommer vi att hamna precis där vi inte vill befinna oss, det vill säga med protektionism och en återupprepning av 1933 och de följande åren i Europa.
George Sabin Cutaş
(RO) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill inte argumentera med någon av de ledamöter som har talat före mig, men jag anser att WTO:s roll har blivit ännu viktigare eftersom de aktuella problem som påverkar det ekonomiska klimatet kräver att en multilateral organisation övervakar affärsmetoder.
Utifrån utvecklingsagendan från Doha kommer WTO att fortsätta förbättra villkoren för global handel och investering genom att införa tydligare regler. Utifrån den viktiga roll som utvecklingsagendan från Doha spelar för ekonomisk tillväxt och för att minska arbetslöshet och fattigdom, anser jag att agendan måste avslutas under 2010 och att utvecklingskriteriet förblir dess centrala pelare. Då kan agendan bli ett stadigt ramverk för att samordna de många ekonomiska aktörernas aktiviteter och hjälpa oss att komma ur recessionen och påbörja ekonomisk återuppbyggnad.
Till sist vill jag rekommendera kommissionen att förse parlamentet med regelbundna uppdateringar om den aktuella etappen i utvecklingsagendan från Doha.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill särskilt tacka Mariann Fischer Boel för att mycket tydligt ha presenterat EU:s idéer vid förhandlingarna i Genève, eftersom Doharundan för oss handlar om att tillhandahålla den krisdrabbade globala ekonomin med ett nytt ramverk.
Det är inte särskilt enkelt för 153 länder att nå en gemensam lösning, men för små och medelstora företag som utgör den europeiska ekonomins ryggrad, är förenklad handel viktig. Det är en av de viktigaste punkterna som vi måste få igenom i fall vi vill möjliggöra en global ekonomiskt tillväxt på 2-3 procent även i framtiden i syfte att garantera arbetstillfällen inte bara här i EU utan även i många av världens fattiga länder.
Därför är det viktigt att skydda de varor vi producerar, särskilt inom jordbruket genom att ange ursprungsbeteckning så att produkternas mervärde på vederbörligt sätt kan utnyttjas lokalt.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman! Först skulle jag vilja rapportera om något oroväckande och även föreslå en möjlig utväg.
Till att börja med, det alarmerande faktumet att WTO är på väg att beklagligen misslyckas med att uppnå det mål för vilket organisationen skapades, nämligen att minska fattigdom i de fattigaste länderna, något som har påpekats flera gånger här. I dag lider en miljard människor av undernäring och paradoxalt nog är 700 miljoner av dem jordbrukare.
Utvägen, ur ett jordbruksperspektiv, är utan tvekan att sätta stopp för monokultur avsedd för export, särskilt på Afrikas kontinent, och att prioritera självhushållsjordbruk istället för internationell handel i dessa länder.
Antingen fortsätter vi på samma sätt och Afrikas kontinent kommer att fortsätta mot undergång, eller så ändrar vi riktning radikalt och kan andas ut, särskilt i Afrika, och jag upprepar att det kommer att ske genom självhushållsjordbruk vilket måste prioriteras framför internationell handel.
Ilda Figueiredo
(PT) Det är dags att göra omprioriteringar inom internationell handel och förkasta frihandel mot bakgrund av dess negativa inverkan på den finansiella och ekonomiska krisen, och livsmedelskrisen samt den sociala kris som människor nu erfar, med ökande arbetslöshet och fattigdom. Frihandel gynnar bara de rikaste ländernas intressen samt de stora ekonomiska och finansiella gruppernas intressen.
Det krävs djupgående förändring i förhandlingarna för att prioritera utveckling och socialt framsteg, skapa rättvisa jobb och bekämpa hunger och fattigdom. Det innebär avskaffandet av skatteparadis, investering i livsmedelssuveränitet och livsmedelstrygghet, stöd till offentliga kvalitetstjänster och att regeringar får rätt att skydda inhemsk ekonomi och offentliga tjänster, i synnerhet på områden som hälsa och sjukvård, utbildning, vatten, kultur, kommunikationer och energi.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja hänvisa till det som en av ledamöterna sade om att EU ska vara en ärlig medlare i dessa förhandlingar. Det är inte så att jag inte samtycker men jag vill inte att EU ensam ska vara ansvarig i den här rundan.
Det finns ett brett erkännande för att EU har spelat en mycket viktig roll i att hålla tåget på spåret. Det beror på att vi i tidigare förhandlingsrundor har varit mycket sårbara på grund av vår jordbrukssektor, men så har det inte varit i de här förhandlingarna. Vi har kommit med ett kraftfullt erbjudande vilket betyder att vi nu befinner oss i en mycket fördelaktig situation.
Men jag måste upprepa det jag har sagt vid andra tillfällen, bland annat vid förhandlingarna i Genève. EU kommer inte att EU göra några eftergifter för jordbruk. Vi har sträckt oss till den absoluta gränsen för vad vi kan göra och har faktiskt fått erkännande för detta.
Doharundan var avsedd som en utvecklingsrunda. I fall vi avslutar den här rundan anser jag att förhandlingstexten som presenteras i dag faktiskt håller måttet när det gäller utveckling. Utvecklingsländernas skyldighet till marknadsöppning kommer till exempel inte att vara densamma som för industriländerna, och de fattigaste länderna, de minst utvecklade, kommer inte att behöva öppna sina marknader alls. EU stöder denna flexibla hållning.
I dag är EU den enda sammanslutning av industrialiserade länder som helt har öppnat sina marknader för de minst utvecklade länderna med skattefritt och kvotfritt tillträde på alla områden. Inga andra industriländer har gjort lika mycket som vi har, men andra sammanslutningar av länder kommer att vara tvungna att göra likadant om vi kan avsluta den här rundan.
Beträffande om överenskommelsen är tillräckligt bra, så ett samförstånd mellan fler än 150 länder med helt olika utgångspunkter troligen sannolikt inte att vi får det bästa av dessa världar. Men jag anser att de erbjudanden som EU har presenterat är starka och helt säkert kommer att var global handel till fördel.
Till sist vill jag åter igen nämna kommissionens villighet och öppenhet beträffande den nya framtida roll som parlamentet kommer att ha när det gäller samarbete och öppenhet i de diskussioner som vi säkerligen kommer att ha om framtida handelsfrågor.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Filip Kaczmarek  
Mina damer och herrar! Handel kan utgöra grunden för varaktig och rättvis utveckling. Vi kan inte eliminera världens fattigdom och hunger utan hjälp från marknaden. De som anser inte anser det dömer fattiga till ständigt bistånd, ständigt beroende och ständig osäkerhet när det gäller framtiden. Endast genom att bygga en verklig marknadsekonomi kan vi dra upp fattiga länder och deras invånare ur samtidens beroendefälla. Globalisering kan vara en gåva i stället för en förbannelse. Inställda förhandlingar i WTO:s Doharunda har främst skadat utvecklingsländerna. Vilket är än mer beklämmande eftersom det har inträffat i tider av livsmedelskris, oljekris och ekonomisk kris. Vi bör göra allt som är möjligt för att återställa förtroendet för det multilaterala handelssystemet. I fall det inte går att finna en lösning på problemet, så lämnar vi de fattiga, utestängda och hotade där de är. Tack.
Tokia Saïfi  
Avslutandet av Doharundan utgör fortfarande ett problem och den sjunde ministerkonferensen i Genève i början av december skapade inte förutsättningar för att stärka det multilaterala ramverket för internationell handel. Faktumet är att WTO:s arbete är avgörande för den globala ekonomiska återhämtningen. Efter krisen kommer världen att domineras av ömsesidigt beroende, och kommer att behöva skydda sig från sig själv från ekonomisk nationalism och överdriven protektionism genom att fokusera på reglering och bibehållande av ett rättvist handelsklimat. Det är viktigare än någonsin att vi kommer ihåg att vår målsättning är ett ambitiöst och balanserat slutresultat av Doharundan. Genom sina konstruktiva förslag om jordbruk som innebär flertalet eftergifter och en grundlig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, kan EU anses ha bidragit väsentligt till att vi närmar oss en överenskommelse. Därför måste nu alla dessa eftergifter matchas med framsteg när det gäller marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter och tjänster. WTO är ett internationellt organ som kan hjälpa till att bekämpa orättvisor och stärka utvecklingsländernas handelskapacitiet. Icke desto mindre måste WTO kunna reformeras och även ta hänsyn till samspelet mellan handel och hållbar utveckling.
