Beslut om brådskande förfarande
Talmannen.
Första punkten på föredragningslistan är en omröstning om begäran om brådskande förfarande avseende
förslaget till rådets beslut om ytterligare makroekonomiskt stöd till Förbundsrepubliken Jugoslavien (KOM(2002) 436 - C5-0401/2002 - 2002/0192(CNS))
och
förslaget till rådets beslut om ytterligare makroekonomiskt stöd till Bosnien och Hercegovina (KOM(2002) 437 - C5-0402/2002 - 2002/0193(CNS)).

Westendorp y Cabeza (PSE).
Herr talman! Av skäl som har med förfarandena att göra ansåg utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi först att det inte var rätt att tillämpa det brådskande förfarandet, eftersom detta är tredje eller fjärde gången som rådet föreslår att vi skall tillämpa det brådskande förfarandet när det gäller de här frågorna, när det snarare är rådet som bör lägga fram förslagen i tid för att parlamentet skall kunna uttala sig inom sedvanliga tidsfrister.
Med tanke på den rådande situationen i Bosnien och Hercegovina och Förbundsrepubliken Jugoslavien och med beaktande av att detta kommer att vara den sista gången som vi godkänner att ett brådskande förfarande skall tillämpas - vi begär att kommissionen och rådet agerar enligt normala förfaranden nästa gång - är vi dock beredda att godkänna att det brådskande förfarandet tillämpas för de här förslagen.

Wynn (PSE)
. (EN) Herr talman! Kommissionär Patten skickade i går en skrivelse till parlamentets talman, i vilken han uppmanade parlamentet att, så snabbt som möjligt, anta tilläggs- och ändringsbudget nr 4, för att få till stånd budgeteringen av de 70 miljoner euro som skall gå till Afghanistan. Den kompletterande finansieringen är förenlig med den utfästelse som kommissionen gjorde i Tokyo i januari i fjol.
Vid trepartsmötet som hölls i går kväll mellan kl. 21.00 och 22.30, kom företrädarna för parlamentet och rådet överens om att tilläggs- och ändringsbudget nr 4 borde antas så snabbt som möjligt, vilket rådet redan hade godkänt. Kan jag, på grundval av skrivelsen från kommissionär Patten, få be er att bedöma omröstningen om tilläggs- och ändringsbudget nr 4 som brådskande, så att vi kan anta den under denna sammanträdesperiod? Om så blir fallet, kommer vi att sammankalla ett möte i budgetutskottet kl. 10.30 i dag. Jag vill därför informera de kolleger som inte redan vet det, att budgetutskottet har ett möte kl. 10.30 i dag, i stället för mötet mellan samordnarna som skulle ha ägt rum.

Talmannen. -
Så snart som ert utskott lägger fram betänkandet kan det sättas upp på föredragningslistan. Eftersom det inte finns några problem, kommer vi att ta itu med det i veckan.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0289/2002) av Sjöstedt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer (KOM(2002) 85 - C5-0079/2002 - 2002/0046(COD)).

Wallström
. Herr talman! Ledamöter av Europaparlamentet! Först vill jag gärna tacka Jonas Sjöstedt som är föredragande i ärendet och som har gjort en gedigen insats på detta komplicerade område. Detta område är viktigt inte bara för oss här i Europa utan också för resten av världen, i synnerhet för våra partner i utvecklingsländerna.
Som ni säkert känner till är det protokoll som vi skall behandla i dag kopplat till Europeiska gemenskapens nyligen genomförda ratificering av Cartagenaprotokollet om biosäkerhet. Det övergripande syftet med detta FN-avtal är att fastställa gemensamma regler för gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer med målet att skapa ett globalt skydd för den biologiska mångfalden och för människors hälsa.
Europeiska unionen måste uppfylla sina internationella förpliktelser. Därför måste vi införliva bestämmelserna i protokollet om biosäkerhet i vår lagstiftning. Detta förslag kompletterar gemenskapens befintliga regelverk i synnerhet i fråga om export av genetiskt modifierade organismer, så att det bättre överensstämmer med bestämmelserna i protokollet om biosäkerhet.
Förslaget består av följande huvuddelar. För det första: skyldigheten att anmäla export av genetiskt modifierade organismer som är avsedda för avsiktlig utsättning i miljön. För det andra: skyldigheten att informera våra internationella partner om gemenskapens metoder, lagstiftning och beslut om genetiskt modifierade organismer samt om oavsiktlig utsättning av sådana organismer. För det tredje: en uppsättning regler som skall användas för att identifiera genetiskt modifierade organismer för export. Dessa regler överensstämmer med den senaste utvecklingen inom gemenskapslagstiftningen om genetiskt modifierade organismer, i synnerhet med bestämmelserna i utkastet till förordning om spårbarhet och märkning.
I det nuvarande förslaget finns inga nya särskilda gemenskapsbestämmelser rörande import eller förflyttningar av genetiskt modifierade organismer mellan medlemsstaterna som även i framtiden kommer att omfattas av befintlig gemenskapslagstiftning. Jag vill kraftfullt betona hur viktigt det är att arbetet fortskrider snabbt med detta förslag. EU har spelat en nyckelroll i de internationella förhandlingarna ända sedan de startade. Vi måste visa att det inte råder något tvivel om att vi kommer att uppfylla våra åtaganden och att vi kommer att kunna genomföra protokollet fullt ut så snart det träder i kraft.

Sjöstedt (GUE/NGL)
. Herr talman! När Cartagenaprotokollet antogs för ett par år sedan var det ett stort framsteg både för Europeiska unionen och för EU-länderna. Protokollet baseras på försiktighetsprincipen och respekterar staters rätt att ha striktare nationella regler för handeln med genetiskt modifierade produkter. Protokollet är ett viktigt exempel på hur globala handelsregler kan ha miljö- och konsumentskydd som utgångspunkt. Detta utgör ett positivt alternativ till delar av Världshandelsorganisationens praxis.
Med antagandet av det lagförslag vi nu diskuterar skall Cartagenaprotokollet bli EU-lag. Vid import skall befintliga EU-regler gälla, men detta förslag reglerar exporten från EU. Det är bråttom att anta reglerna. Antalet länder som har ratificerat protokollet ökar så att det snart formellt kan träda i kraft. Genom att anta denna lagstiftning kan EU bli ett positivt exempel på området på den globala nivån. Vi i parlamentet vill gärna samarbeta nära kommissionen och rådet för att se till att dessa lagar färdigställas så fort som möjligt.
Som föredragande anser jag att kommissionens förslag till lagstiftning har flera svagheter. På viktiga områden går förslagen inte lika långt som själva Cartagenaprotokollet, och på andra områden skapar förslagen onödiga oklarheter. Därför föreslår jag och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor skärpningar på en rad punkter. Inga utsäden eller produkter som inte är godkända för bruk inom Europeiska unionen skall kunna exporteras. Undantag skall bara kunna göras för utsäden av exempelvis klimatskäl. Vi kan inte ha olika mått på säkerhet och konsumentskydd för oss och för andra. För att en export skall kunna godtas skall det krävas att det importerande landet uttryckligen har godkänt importen. Ett icke-svar skall aldrig kunna tolkas som en tillåtelse, vilket faktiskt är fallet i kommissionens lagförslag. Inte minst gäller detta länder med begränsad teknisk kapacitet på området, då det är avgörande att se till att de verkligen förordar och kan hantera importen. Ansvarig för anmälan skall alltid vara den faktiska exportören. Detta är viktigt för att undvika oklara ansvarsförhållanden. Det är också bättre i linje med vad Cartagenaprotokollet faktiskt föreskriver.
Europeiska unionen skall i de fortsatta förhandlingarna inom Cartagenaprotokollets ram stödja förslag om internationella regler som klarlägger företagens juridiska ansvar. Allmänhetens rätt till information om vad som exporteras måste klarläggas och stärkas samtidigt som respekten för berättigade företagshemligheter bibehålls. EU:s regelverk måste också tydligt klargöra att export till andra länder alltid måste respektera de striktare regler som dessa länder har rätt att införa, helt i enlighet med Cartagenaprotokollet.
Jag hoppas därför att en så stor del som möjligt av ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor samt de ändringsförslag som lagts fram av GUE/NGL-gruppen, Verts/ALE-gruppen och PSE-gruppen gemensamt skall antas. Jag vill också tacka ansvariga tjänstemän på kommissionen för ett mycket gott samarbete. Jag tackar även mina kollegor i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.

Muller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Europeiska unionen undertecknade Cartagenaprotokollet om biosäkerhet år 2000. Denna internationella överenskommelse skall nu införlivas i gemenskapsrätten, och detta skall ske så snabbt som möjligt.
Syftet med protokollet är att vid handel med levande genetiskt modifierade organismer (GMO) med hjälp av internationella bestämmelser undvika de negativa effekterna på den biologiska mångfalden och på människors hälsa. Detta reglerar en säkrare vidarebefordran, hantering och användning av GMO, varvid tyngdpunkten ligger på gränsöverskridande förflyttning. För detta skall det finnas ett förfarande där importlandet först lämnar sitt godkännande, med kännedom om sakläget. I fråga om GMO som är ämnat att användas direkt som livsmedel och djurfoder respektive till förädling, bör anmälningar göras till kommissionen respektive till förmedlingscentrumet för biosäkerhet.
Bestämmelserna i förordningen kommer bara att gälla för export till tredje land utanför Europeiska unionen. För handeln mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen och för import till Europeiska unionen gäller gemenskapsrätten redan nu. Den framtida EU-förordningen bör så strängt som möjligt följa uppgifterna i protokollet, för att rättssäkerhet skall skapas genom enhetliga internationella normer, och för att undvika onödig byråkrati. Därvid måste man samtidigt se till att det inte uppstår några extra formaliteter för de europeiska exportföretagen, förutom dem som redan nu måste uppfyllas vid export till tredje land. I det betänkande som Sjöstedt har lagt fram har detta mål, nämligen att bibehålla den biologiska mångfalden, emellertid i stor utsträckning förlorats ur sikte. Betänkandet innehåller många krav, som å ena sidan går långt utöver Cartagenaprotokollet, och å andra sidan försöker man att på konstgjord väg förhindra handel med levande GMO.
Jag anser inte att det är tjänligt att ta med krav som rör påvisbarhet och ansvar i förordningen, för dessa frågor diskuteras nu i ett separat lagstiftningsförfarande, och har därför ingenting att göra i denna förordning.
I protokollet utgår man ifrån att GMO som exporteras för att användas i slutna system är undantagna det komplicerade och tidsödande anmälningsförfarandet. En motsvarande klar regel saknas i föreliggande betänkande och även i kommissionens förslag. Därför lägger jag återigen fram ändringsförslag 50 från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, tillsammans med Sommer och Purvis, och ber om ert stöd. Jag är övertygad om att GMO som används i laboratorier och inte utsätts i omvärlden, inte utgör någon risk för den biologiska mångfalden eller människors hälsa. De bör därför undantas från anmälningsförfarandet. I ändringsförslag 51 kräver vi ytterligare undantag från anmälningsförfarandet, för att inte försvåra handeln med GMO genom onödiga byråkratiska hinder. Dessutom måste förordningen följa Cartagenaprotokollet så noggrant som möjligt, för att man skall uppnå större rättssäkerhet för den internationella handeln.
Därför är det nödvändigt att GMO, för vilka importlandet redan en gång har gett tillstånd till en exportör, och GMO, för vilka importlandet redan har lämnat tillstånd för försök på friland, kan exporteras utan tidsödande tillståndsförfaranden. Dubbla anmälningar är föga meningsfulla, för de innebär mer byråkrati och absolut inte någon ökad säkerhet för människor eller miljö.
Vi behöver förnuftiga och genomförbara bestämmelser för att utnyttja bioteknikens möjligheter även i tredje land, och samtidigt bibehålla den biologiska mångfalden.
(Applåder)

Sommer (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Även jag vill först tacka vår föredragande Sjöstedt för det goda arbete som han åstadkommit med detta betänkande för att förverkliga Cartagenaprotokollet om biosäkerhet. Han har, som kommissionären flera gånger också påpekat, uppenbarligen studerat originaldokumentet mycket noggrant, och har på så vis lyckats att på några punkter göra kommissionens förslag, som redan var bra, ännu bättre.
Det handlar vid tillämpningen av detta protokoll huvudsakligen om att komma fram till bestämmelser för EU:s export av levande GMO till tredje land, vilket fortfarande saknas. Genomförbarhet är här det viktigaste. Vi måste åstadkomma en realistisk, tillämpbar lagstiftning. Just därför anser jag att det är felaktigt och rentav skadligt att via föreliggande betänkande om tillämpning av Cartagenaprotokollet vilja ingripa i oavgjorda lagstiftningsförfaranden. Med detta menar jag de förfaranden som gäller genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder, respektive förfaranden om märkning och påvisbarhet för dessa. Vi diskuterade detta först för några veckor sedan, och röstade om det här i kammaren i en första behandling. Beslutet fattades med knapp marginal, dvs. åsikterna om detta är delade, och för närvarande väntar vi på rådets yttrande.
Även förslaget till direktiv om miljöansvar har just börjat diskuteras i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Något beslut är inte i sikte. Därför måste det uttryckligen avvisas att ansvarsfrågan när det gäller GMO:s påvisbarhet respektive beståndsdelar skulle bestämmas i detta betänkande. Dessa frågor har ingenting att göra med införlivandet av Cartagenaprotokollet i gemenskapsrätten. Jag har därför beslutat mig för att lämna in några förslag till skilda omröstningar, för att ändra det osakliga omröstningsresultat som framkom i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling var till att börja med också felaktigt, eftersom man i sitt yttrande ville utvidga bestämmelserna om undantag från dokumentations- respektive informationsförfarandet för förflyttning av levande GMO och GMO i slutna system till GMO för forskning och utveckling, dvs. till fältförsök enligt del B i direktiv 2001/18/EG om utsättning.
Enligt min bedömning handlade det här dock snarare om brist på noggrannhet eller egentligen om ett missförstånd. Ett sådant agerande vore nämligen inte etiskt eller moraliskt försvarbart. Det handlar hur som helst om levande GMO, som fortfarande befinner sig på forskningsstadiet, och som alltså inte är garanterat säkra. Om vi tillåter att GMO, som inte är tillåtna inom EU, utan kontrollmöjlighet exporteras till tredje land för fältförsök - dvs. med syftet att sätta ut dem i miljön - då handlar vi oansvarigt. Jag säger detta just därför att jag förespråkar den gröna gentekniken, vilket i de tidigare diskussionerna i kammaren om utsättningsdirektivet och om förslagen till förordning, påvisbarhet och märkning av GMO-livsmedel och -djurfoder säkert stått helt klart.
Med ett undantag från dokumentationsplikten för levande GMO där syftet är att utsätta dem i tredje land skulle vi bidra till en permanent förflyttning av forskningen till länder utanför Europa, oavsett om moratoriet i EU skulle bibehållas eller upphävas. Det vore nämligen i det fallet betydligt enklare att bedriva forskning någon annanstans än i EU. Men vi måste se till att vi åter möjliggör och driver på forskningen inom Europeiska unionen, för övrigt också för att själva kunna kontrollera vad som sker.
Därför lämnar jag i min grupps namn, tillsammans med min kollega Emilia Müller, in två nya ändringsförslag till dagens omröstning. Det handlar om de redan nämnda ändringsförslagen 50 och 51 till artikel 4. Det första ändringsförslaget begränsar undantagsbestämmelserna när det gäller dokumentations- respektive informationsförfarandet till förflyttning av GMO och GMO i slutna system. Här behöver vi verkligen dessa undantag, för att inte förhindra forskning, och jag är övertygad om att det vore överdrivet att oroa sig för eventuella incidenter på detta område, exempelvis på grund av brustna transportbehållare. Då skulle jag inte heller kunna gå över gatan, och då skulle jag inte heller kunna kliva in i en bil eller i ett flygplan, för det finns alltid risker för incidenter, även om sannolikheten är minimal.
Det andra ändringsförslaget gäller en undantagsbestämmelse rörande informationsförfarandet vid export av GMO till tredje land, om detta tredje land, för samma GMO, redan har gett ett annat land tillstånd för utsättning. Dessa undantagsbestämmelser är nödvändiga, eftersom användningen av den s.k. AIA, Advanced Informed Agreement (informerad förhandsöverenskommelse), som informationsförfarande, i detta fall inte garanterar någon ökad säkerhet, och alltså i onödan försvårar den gränsöverskridande förflyttningen. Jag hoppas att ni förstår min argumentation, och ber er naturligtvis att stödja den vid omröstningen.
(Applåder)

Lund (PSE).
Först ett tack till kommissionen för det förslag till förordning som den har lagt fram och ett stort tack till Sjöstedt för ett utomordentligt betänkande om genomförandet av Cartagenaprotokollet, vilket kommer att hjälpa oss att på bästa sätt säkra ett globalt skydd i samband med överföring av genetiskt modifierade organismer. 
Jag anser att det är viktigt att särskilt utvecklingsländerna beskyddas mot de negativa verkningarna av en ofta aggressiv marknadsföring av genetiskt modifierade organismer, med de möjliga allvarliga verkningar de kan få på människors hälsa, inte minst om vi vill bevara den biologiska mångfalden i de berörda länderna.
Vissa punkter i kommissionens förslag till förordning är kanske inte helt klara, men det anser jag att Sjöstedts betänkande samt den rad ändringsförslag som har lagts fram i hög grad råder bot på. Jag kommer därför endast att betona de väsentligaste punkterna.
Först och främst anser jag att det är av avgörande vikt att vi hjälper utvecklingsländerna att bygga upp den administrativa kapacitet och den expertis som är nödvändig för att de inte skall krossas av multinationella företag som har obegränsade marknadsföringsresurser till sitt förfogande.
För det andra är det viktigt att försiktighetsprincipen införs. Det är särskilt viktigt för utvecklingsländerna att eventuella tvivel om negativa verkningar för den biologiska mångfalden i de berörda länderna verkligen tas på allvar, och det är likaså mycket viktigt att lagstiftningen tillämpas för såväl genetiskt modifierade organismer som sätts ut i miljön som för genetiskt modifierat livsmedel och djurfoder.
Slutligen anser jag att Sjöstedt gör rätt när han betonar och lägger fram förslag om att det inte är tillräckligt att exportörerna anmäler en förflyttning av genetiskt modifierade organismer. Det krävs ett uttryckligt godkännande av mottagarländernas myndigheter och detta måste utformas på ett sådant sätt att ett uteblivet svar från dessa länder naturligtvis inte skall kunna tolkas som ett underförstått godkännande. Jag anser att detta bör gälla för alla förflyttningar och inte bara första gången, eftersom mottagarlandet bör ha möjlighet att övervaka GMO-produkternas spridning på sitt territorium.
Det är likaså bra att endast de produkter som har godkänts inom Europeiska unionen kan exporteras från EU-området.
Slutligen vill jag tillägga att det är mycket viktigt att vi i Europeiska unionens medlemsstater tillämpar strikta och enhetliga sanktioner, för att undvika en situation där vissa länder kommer undan, eller nästan kommer undan med att ignorera lagstiftningen när andra inte gör det. Det får inte bli så att det är mer attraktivt att överträda lagstiftningen om gränsöverskridande förflyttningar i några länder än i andra. Jag anser att vi genom att anta Sjöstedts betänkande och en rad ändringsförslag som även har lagts fram på Sjöstedts initiativ, kommer att få ett rättvist och konsekvent genomförande av Cartagenaprotokollet.

Sterckx (ELDR).
Herr talman! Det viktigaste är, och det framgår också av kommissionens förslag och av Sjöstedts betänkande, att Cartagenaprotokollet införlivas i den europeiska lagstiftningen och att det alltså kan bli tvingande här hos oss.
Biosäkerhet och biologisk mångfald är mycket viktiga frågor, och det är alltså absolut nödvändigt att vi sörjer för att protokollet också blir gemenskapslag. Men skall vi då utgå ifrån att protokollet är bra i sig, eller skall vi vid det här tillfället göra ett undantag och vara strängare än protokollet?
Om avsikten är att omvandla protokollet så måste vi också göra det, och jag tror att det är viktigt för den vetenskapliga forskningen i unionen att vi inte i onödan avskärmar unionen på ett eller annat sätt från resten av världen, eller gör arbetet onödigt mycket svårare än det är i resten av världen.
Genteknik är en nyskapande och, enligt min uppfattning, mycket nyttig teknik. Det beror naturligtvis på hur den används, vilket gäller alla tekniker. Jag ser också handel som ett nödvändigt medel för att forskare skall ha möjlighet att göra ett gott arbete, och man måste överskrida gränser. Så fungerar vetenskapen nu en gång för alla, och jag anser att man härigenom skapar så få hinder som möjligt för forskningen. Vi måste göra det som är nödvändigt, men vi skall inte göra det som inte är nödvändigt. Alltså anser jag att vi måste införa protokollet och att det finns ett par saker i betänkandet som inte hjälper i detta sammanhang.
Med anledning av behandlingen av betänkandena om genetiskt modifierade organismer för ett par veckor eller månader sedan har jag redan påpekat att jag personligen har problem med spårbara eller icke spårbara produkter, saker som man kan upptäcka eller inte upptäcka. Vi skall inte föra den debatten igen, den har vi redan fört, men min grupp kommer i varje fall att stödja ändringsförslagen 50 och 51. Kristdemokraterna har talat om detta. När det gäller begränsad användning och transit möjliggör protokollet ett undantag. Jag kan därför inte inse varför inte vi skulle göra det.
För det andra: om mottagarlandet redan har tillåtit genetiskt modifierade organismer kan jag inte inse varför vi skulle behöva ställa samma fråga igen och behöva utföra allt arbete igen. Jag anser att det är onödiga begränsningar. Det är naturligtvis så, och det tycker jag är positivt, att vi måste ge länderna i tredje världen så många medel som möjligt för att göra det möjligt även för dem att göra en riktig bedömning.
Det viktigaste är att vi omvandlar protokollet till EU-lagstiftning, men det är lika viktigt att Europeiska unionen inte blir en ö där man enbart i låg grad, eller inte alls, får eller kan bedriva forskning inom området för denna teknik, som enligt min uppfattning kan vara av stor nytta såväl för oss som för människor i länder i tredje världen.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Vår grupp stöder fullständigt betänkandet av min kollega Jonas Sjöstedt. Jag kommer att koncentrera mitt inlägg på de aspekter vi anser vara viktigast.
I betänkandet föreskrivs en striktare kontroll av gränsöverskridande förflyttningar av genetiskt modifierade organismer, inte för att snedvrida handeln - som det har sagts här - utan för att bevara den biologiska mångfalden, folkhälsan och medborgarnas rätt att välja fritt.
I betänkandet betonas det även att försiktighetsprincipen skall tillämpas korrekt - vilket inte alltid är fallet - och att kommissionen och medlemsstaterna skall samarbeta med de tredje länder som inte har tillräckliga resurser för att fatta beslut. I betänkandet stöder man striktare internationella normer och regler när det gäller ansvarighet och ersättning för eventuella skador. Ingen export av genetiskt modifierade organismer får ske om det inte finns skriftliga avtal med mottagarländerna.
Det finns en fråga som vi vet är konfliktladdad och som kommer att medföra svårigheter: export till länder i tredje världen av genetiskt modifierade organismer som inte godkänts för användning inom Europeiska gemenskapen. Vi hade samma problem förra året med direktivet om saluföring av säkra produkter, eller produkter som inte är säkra. Vi lade fram ett ändringsförslag till det direktivet där vi begärde att produkter och organismer som inte är godkända i Europeiska unionen inte skulle få exporteras. Jag anser att det är moraliskt oacceptabelt att genetiskt modifierade organismer som inte är godkända i Europeiska unionen skall få exporteras till tredje världen.
Vi begär begränsningar av konfidentiella uppgifter och kräver ökad insyn för att medborgarnas rätt till information skall respekteras.
Det finns några ändringsförslag - som min kollega Jonas Sjöstedt sade - som har undertecknats av tre av parlamentets politiska grupper och som vi särskilt stöder, men jag kommer att ta upp ändringsförslag 54, som vi anser vara viktigt eftersom vi framför allt har kontakt med befolkningar i Latinamerika, och som handlar om de socioekonomiska aspekter som blir följden av de genetiskt modifierade organismernas återverkningar på skyddet av den biologiska mångfalden och hur dessa påverkar urbefolkningssamhällen och lokala samhällen. För en kort tid sedan försvarade Mapucheindianer från Chile just detta, biologisk mångfald, här i parlamentet. Vi får inte riskera den biologiska mångfalden med export - farlig export ur hälsosynpunkt - av genetiskt modifierade organismer som vi inte godkänner här.
Herr talman! Vi anser att det inte finns några andra intressen bakom Sjöstedts betänkande, varken ekonomiska intressen eller någon form av lobbyverksamhet, förutom skyddet av hälsa, biologisk mångfald och medborgarnas rätt att välja fritt. Eftersom vi inte kan undvika att användningen av genetiskt modifierade organismer ökar mer eller mindre kontrollerat, ger vi i och med bestämmelserna om kontroll av gränsöverskridande förflyttning och Cartagenaprotokollet en signal från parlamentet till medborgarna.

Breyer (Verts/ALE)
Herr talman, kära kolleger! Vi välkomnar Sjöstedts betänkande. Jag anser att han har gjort ett utmärkt arbete - framför allt därför att han har vågat gå utöver kommissionens minimistandard.
Jag tror att vi här i parlamentet måste göra en markering med vår omröstning och - som föregående talare redan sagt - klargöra att skyddet av den biologiska mångfalden, skyddet av befolkningen, men också valfriheten för tredje land, dit exporten sker, står i förgrunden. Att vi verkligen lider brist på valfrihet klargörs just genom de senaste rapporterna, de senaste dispyterna med FN, med stater i Afrika, särskilt Somalia - länder som man så att säga vill rikta pistolen mot enligt mottot ?Ät eller dö? - där man utnyttjar situationen att människor i dessa länder hungrar för att förmå dem att köpa genmanipulerade livsmedel. Jag kan bara uppmana kommissionen att förbli sträng gentemot Förenta staterna, och jag vill här vädja om att man inte skall böja sig inför Förenta staternas hot, utan tydligt visa att vi inte ger efter. Vi får framför allt inte upphäva moratoriet, i synnerhet som ni vet att bara en enda medlemsstat har genomfört direktivet om utsättning.
Vi är långt ifrån någon reglering av ansvaret och en tillfredsställande reglering av märkningen. Det måste stå i centrum. Vi måste med detta betänkande och denna omröstning visa att vi är i stånd att sluta de stora gap som fortfarande finns i Cartagenaprotokollet. Här vill jag än en gång särskilt visa på exporten av livsmedel och livsmedelshjälp. Där får vi inte ge efter för Förenta staternas påtryckningar och sätta oss upp mot dessa länders önskemål, utan vi måste klargöra att dessa länder också behöver informeras. Även här måste det handla om att vi inte trampar på konsumenternas rätt här i världen att besluta vad de äter; framför allt måste vi med denna omröstning klargöra att det inte får handla om att exportera en risk, som vi själva inte är beredda att ta, till andra länder. Vi har upplevt detta i samband med Östeuropa, men också särskilt i samband med länder i tredje världen. Det får inte handla om att vi flyttar på risken, utan vi måste se till att vi har högsta standard, och tydliggöra att den europeiska standarden måste gälla, och att vi inte gör dessa länder till ett riskområde för en forskning, som absolut inte skulle ha genomförts hos oss. Vi får inte missbruka dessa länder för forskning som är förenad med stora risker. Det vore inte bara ett brott mot säkerheten, utan vi skulle trampa på de mänskliga rättigheterna om vi skulle missbruka dessa länder för forskning som är alltför riskfylld för oss.
Men det är också viktigt - och det har Sjöstedt redan nämnt - att vi verkligen löser frågorna om ansvar och märkning på ett tillfredsställande sätt. Vi måste när det gäller ansvarigheten också skapa ett instrument som får industrin att hantera denna fråga på ett mer ansvarsfullt sätt. Därför vill jag än en gång enträget be kommissionären att i sin slutplädering ta upp hur hon ser på FN:s livsmedelshjälp och hur hon avser att handskas med moratoriet, så länge som vi inte på ett tillfredsställande sätt har reglerat dessa kriterier, vilket vi också riktar en uppmaning om till kommissionen.

Blokland (EDD).
Herr talman! Jag har redan i tidigare debatter framhållit att det är mycket viktigt att exporten av genetiskt modifierade organismer till tredje länder sker på ett ansvarsfullt sätt. Argumentet att utvecklingen av genetiskt modifierade organismer bidrar till att lösa världens livsmedelsproblem måste verkligen gälla i praktiken. Historierna om den så kallade terminatorgenen, som hindrar bildning av livskraftiga frön, är mycket oroande i detta sammanhang. Mitt hopp är att missbruk och felaktiga förfaranden kan förebyggas genom god efterlevnad av protokollet. Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna har redan tagit ett första steg i rätt riktning i fråga om importen och exporten av modifierade organismer, nämligen genom att godkänna Cartagenaprotokollet.
Vi står nu inför nästa steg: att omvandla protokollet till tydlig lagstiftning. Direktiv 2001/18/EG och den lagstiftning om märkning av GMO som är under utveckling bör vara underlaget för denna tydliga lagstiftning. Jag är därför av den uppfattningen att den föreliggande förordningen om den internationella handeln med genetiskt modifierade organismer måste vara helt i enighet med dessa. Också i andra länder måste man vara medveten om eventuella säkerhetsrisker innan man kan besluta att acceptera ett parti GMO. I dessa länder vill man också veta om man kan säkerställa skyddsnivån, den säkra användningen och den biologiska mångfalden. Jag kan dessutom föreställa mig att också de här länderna sätter värde på den valfrihet som man så ömt vårdar i Europa.
Rotterdamkonventionen om import och export av kemikalier uppvisar likheter med den nu föreliggande lagstiftningen. I båda fördragen tillämpas den goda utgångspunkten att import enbart får äga rum om de importerande parterna på förhand har informerats om den och sedan givit sitt medgivande. Detta ser jag som en mycket god utgångspunkt. Samtidigt ser jag det som en vinst att utvecklingsländer kan få hjälp och information om genetiskt modifierade organismer. På så sätt kan man använda sig av den kunskap om modifierade organismer som finns på andra håll i världen. Naturligtvis är det de här ländernas eget ansvar att besluta vad de gör med den informationen. I det sammanhanget bör vi också acceptera att länder vidtar mer långtgående åtgärder för att nå en högre skyddsnivå. Såväl länder inom som utanför EU bör ha möjlighet att gå längre än Cartagenaprotokollet.
Herr talman! Med föreliggande text kan medlemsstaterna anstränga sig till fullo för att förebygga oönskad gränsöverskridande förflyttning av GMO. Jag kan därför helhjärtat stödja Sjöstedts betänkande.

Thomas-Mauro (NI).
Herr talman! Nu träffas vi igen för att diskutera genetiskt modifierade organismer. I dag handlar det om gränsöverskridande förflyttning av dessa varor som inte är som andra. Kommer det i morgon att handla om att lagstifta om fallen av oväntad spridning, om oavsiktliga risker när det gäller genetiskt modifierade organismer? Jag överdriver förvisso. Men vi befinner oss säkert nu bara i början av en lång rad debatter som, erkänn det, ibland får en surrealistisk ton.
Vi godkänner innehållet i förslaget till förordning om kraven i Cartagenaprotokollet, men vi vill peka på hur paradoxal processen är. Avtalet är tänkt att säkerställa den rättsliga ram som krävs för de genetiskt modifierade organismernas gränsöverskridande förflyttning, men man erkänner där samtidigt det motsägelsefulla i de oavsiktliga gränsöverskridande förflyttningarna. Det syns tydligt: sådana bestämmelser blir detsamma som att hantera situationer med vetenskaplig osäkerhet, en åtgärd som länderna i söder inte har möjlighet att genomföra lika lugnt som vi. Visade vi för övrigt prov på lugn när vi i juli röstade om att fastställa gränsen för oförutsedd smitta av genetiskt modifierade organismer till 0,5 eller 1 procent? Står vi inte också nu och stampar i rådet (jordbruk) när det gäller förslaget om genetiskt modifierade produkter avsedda för djurfoder? Vilket förfarande skall vi välja när det gäller tillstånd för dessa produkter? Skall vi ha en tolerans när det gäller ofrivilliga spår av genetiskt modifierade organismer som är otillåtna, men som bedöms som ofarliga?
Gemenskapen har beslutat att spela en viktig roll i bioteknikhandeln, men åtgärden kännetecknas ändå av en mycket stor paradox: trots att vare sig ofarlighet eller farlighet hos de genetiskt modifierade organismerna har fastställts räknar man redan på den fantastiska kommersiella framtiden. Kommissionen börjar också kräva ett upphävande av moratoriet. I protokollet medges staterna förvisso en reell marginal för bedömning, vilken bygger på försiktighetsprincipen. Men i Sjöstedts betänkande minskar detta handlingsutrymme. Vi måste vara fortsatt vaksamma genom att erinra om att man i gemenskapsrätten använder försiktighetskonceptet som man behagar och att man, när staterna vill åberopa den, plötsligt tömmer den på allt innehåll. Det aktuella franska embargot mot brittiskt nötkött är en oroande illustration av detta.
Det åligger staterna att se till att den vetenskapliga osäkerheten inte omvandlas till en steril problemställning med social obeslutsamhet inför riskerna, eller att organisera en acceptabel samexistens mellan genetiskt modifierade odlingar och dem som inte är genetiskt modifierade. Vi stänger inte dörren vare sig för biotekniken eller dess förflyttning, men vi vill visa att vi är betänksamma mot en text som bara är en svag länk i en illa underbyggd lagstiftning som utformats tillfälligt, och där man inte tvekar att spänna kärran framför oxarna. Vi väljer därför att avstå från att rösta om betänkandet.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar verkligen att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi inte avgav något yttrande om detta ämne. Våra samordnare fick uppfattningen att det inte skulle finnas tillräcklig tid för att utarbeta ett yttrande innan utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade slutfört sitt betänkande. Saken är den att detta förfarande tog betydligt längre tid än vad som angavs från början, och det hade alltså funnits tillräckligt med tid för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi att avge ett yttrande. Man borde ha betraktat ett yttrande från detta utskott som nödvändigt - det är faktiskt möjligt att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi borde ha varit ansvarigt utskott för detta betänkande.
Detta förslag kommer att få betydande konsekvenser för bioteknikbranschen i Europeiska unionen, för EU:s forskningsprogram och, i synnerhet, för prioriteringarna inom Sjätte ramprogrammet för forskning. Det påverkar också vår handel med genetiskt modifierade organismer och genetiskt modifierat forskningsmaterial med både utvecklade och mindre utvecklade länder. Genom kommissionens förslag tillkommer oönskade, begränsande krav utöver dem som man kommit överens om i samband med Cartagenaprotokollet om biosäkerhet, men utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor föreslog att ändringarna skall vara betydligt mer långtgående. Det är nödvändigt att vi genom dagens omröstning ändrar betänkandets inriktning på ett genomgripande sätt. Jag beklagar bara, då jag började att arbeta sent med frågan, att det inte fanns tillräckligt med tid för att införa de särskilda omröstningar som jag hade önskat.
Varför är det ett sådant problem? Dessa ytterligare begränsningar och byråkratiska krav kommer bara att vara negativa för investeringar i forskning om livsvetenskap i Europa, och se till att det sker en ännu större utflyttning av forskning till andra områden än Europa med gynnsammare lagstiftning. Våra forskare kommer att följa efter forskningsinvesteringarna. Har kommissionären och föredraganden något begrepp om den skada som detta förmodligen kan föra med sig? Tog de någon hänsyn till de strävanden som uttrycktes i Lissabon om att Europeiska unionen skall bli den mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomin i världen? Detta förslag begränsar inte importen till EU av genetiskt modifierade organismer för innesluten forskning, men export av offentligt och privat forskningsmaterial om genetiskt modifierade organismer till tredje länder kommer däremot att underkastas ytterligare och oproportionerlig reglering. Detta förslag strider helt och hållet mot EU:s handlingsplan för livsvetenskap och bioteknik. Ägde det rum något samråd med kommissionären med ansvar för forskningsfrågor och rådet (forskning)? Det är helt i sin ordning att kommissionen bör följa, och att parlamentet och rådet godkänner kraven i Cartagenaprotokollet om bisäkerhet, men vi bör inte gå längre än så. Om vi gör det, kommer vi att äventyra vår framtida grund för livsvetenskaperna, vårt forskarsamhälle, hela Lissabonstrategin och Europeiska unionens framtid som en dynamisk, kunskapsbaserad ekonomisk makt i världen.
Jag uppmanar parlamentet att med stor majoritet rösta emot Sjöstedts betänkande med alla dess farliga aspekter och, i synnerhet, stödja ändringsförslagen 50 och 51 som åtminstone kommer att mildra den skada som detta förslag och detta betänkande kan ge upphov till.

Van Brempt (PSE).
Herr talman, kolleger! Jag ansluter mig till tackorden till kommissionen för det föreliggande förslaget. Man kan inte nog betona förslagets betydelse för bland annat tredje världen - och det glöms emellanåt bort -och att det måste ställas tillräckliga medel till förfogande för detta. Jag vill också uttryckligen tacka föredraganden, inte enbart för det omfattande arbetet, utan också för det goda arbetet och för det politiska mod som han har uppbringat för att även komma med ett antal anmärkningar på kommissionens förslag.
Jag förvånas också en aning över vad jag hör här i denna kammare, där uppdelningen på nytt tydliggörs. Högersidan säger: att då tillämpar vi protokollet strikt, men om vi gör det så skall vi göra det ordentligt. Samtidigt måste vi se till att vetenskapen kan gå sin gilla gång. Då är vi de goda. De på parlamentets andra sida är de som alltid är rädda för allt möjligt och lite till, och som vill tillämpa restriktioner på allt.
Men så skall man inte se det. Man måste se det inom ramen för den allmänna debatten om modifierade organismer. Man måste se det utifrån konsumentens rätt till valfrihet och försiktighetsprincipen. Det finns fortfarande ingen hundraprocentig säkerhet i fråga om den här tekniken. Vi måste alltså sörja för att kunden åtminstone har rätten att välja. Detta måste vi också ta upp i protokollet. Det är också detta vi nu måste våga fatta beslut om. Jag kan alltså absolut stödja föredragandens politiska mod och anmärkningar. Jag hoppas att man också är av den uppfattningen i kammaren i morgon.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Det gläder mig att tala om detta betänkande om gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer, i samband med vilket utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har antagit en strängare och mer omfattande ståndpunkt än vad kommissionen har föreslagit, genom att man följt föredragandens intentioner. Jag vill tacka honom för hans arbete. Jag välkomnar också det faktum att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor utvidgade förordningen till att omfatta livsmedel och djurfoder som har tillverkats av eller med hjälp av genetiskt modifierade organismer, såväl som genetiskt modifierade organismer som är avsedda för innesluten användning.
I betänkandet visas att, samtidigt som Cartagenaprotokollet om biosäkerhet är en bra, grundläggande ram för reglering av gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer, är detta ett minimum, en lägsta nivå från vilken parterna bör arbeta aktivt i sin strävan efter allt högre kontrollstandarder för att möta konsumenternas krav. Detta innefattar, som många kolleger redan har nämnt, rätten till valfrihet. Vi känner mycket väl till exemplen under den senaste tiden, då livsmedelsbistånd till utvecklingsländer har använts på ett cyniskt sätt för att tvinga på folk genetiskt modifierat livsmedel, främja genetiskt modifierat livsmedel och tvinga länder som förklarat sig fria från genetiskt modifierade organismer att godta genetiskt modifierat spannmål. Detta omfattar länder som t.ex. Zambia, Moçambique och Zimbabwe, som alla är emot de genetiskt modifierade organismernas otestade och oprövade karaktär, och det är totalt oacceptabelt att dessa tvingas på dem av länder som t.ex. Förenta staterna.
I dylika fall köper Europeiska unionen lokalt livsmedel som inte är genetiskt modifierat, och följer mottagarländernas principer och bestämmelser på ett sätt som är förenligt med Cartagenaprotokollet. Å andra sidan har Bolivia, Colombia, Guatemala, Nicaragua och Ecuador under de två senaste åren tvingats att godta genmodifierat livsmedel, även om detta inte var förenligt med ländernas lagstiftning.
Jag välkomnar utskottets betänkande, genom vilket man tydligt gör det möjligt för länder att arbeta mer aktivt för att trygga den internationella biosäkerheten. Det är ett viktigt steg framåt i samband med diskussionen om genetiskt modifierade organismer, och betänkandet har mitt fulla stöd.

Flemming (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill först trösta kollegan Purvis lite grand. Han har rätt i att det hade varit bra att ha ett yttrande från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, men vi, ledamöterna från Europeiska folkpartiet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, företräder naturligtvis miljöintressena och konsumentintressena, men vi företräder givetvis också näringslivets intressen. Vi är alla företrädare för en eko-social marknadsekonomi. Vi vet att man inte hjälper konsumenterna bara genom att skydda miljön och ruinera näringslivet. Herr Purvis, den eko-sociala marknadsekonomin är hos oss i goda händer.
Genom att deponera ratificeringsdokumentet hos FN i New York ratificerade Österrike Cartagenaprotokollet den 27 augusti i år. Vi vet att godkännandet av föreliggande förslag till EU-förordning i syfte att förverkliga detta protokoll är en förutsättning för att några medlemsstater skall ratificera protokollet. Vi är alla därför intresserade av att ifrågavarande förslag snabbt godkänns.
Tillåt mig, ärade herr föredragande, att här ta ställning till några ändringsförslag, till exempel ändringsförslag 6: Förordningen riktar sig bara till gemenskapen; det är därför fullständigt onödigt att här tala om ?en annan part?. Jag tror att det ligger vid sidan om saken. Liksom några av föregående talare anser jag också att protokollet enbart bör omfatta livskraftiga GMO. Allt annat anser jag vara felaktigt. Även området med ansvar och gottgörelse är naturligtvis synnerligen viktigt och avgörande. Men för det framtida resultatet bör vi avvakta påvisbarheten och märkningen. Det är ju vansinnigt om vi nu skriver in en bestämning, och sedan har en lång diskussion om en helt annan förordning eller ett annat direktiv, där det handlar om påvisbarhet, märkning och ansvar.
Jag vet och jag gläder mig åt att det danska ordförandeskapets mål är att efter att den första behandlingen avslutats, vilket planerats till slutet av september i Europaparlamentet, ha en gemensam ståndpunkt vid mötet med rådet (miljö) den 17 oktober. Vi emotser den 17 oktober med stort intresse och önskar det danska ordförandeskapet och oss själva lycka till.
(Applåder)

Corbey (PSE).
Herr talman! Europeiska unionens lagstiftning stöter alltsomoftast på gränser. Många av våra bestämmelser påverkar importen och exporten, och i och med det har vi ett dubbelt ansvar. Vi måste sörja för att vi inte minskar våra krav i fråga om säkerhet, och samtidigt måste vi motstå frestelsen att införa onödiga restriktioner för tredje länder och europeiska exportörer. Jag vill tacka kollegan Sjöstedt för det mod han har visat genom att ta denna smala väg.
När det gäller bioteknik finns det i detta parlament ett starkt behov av att föra ut ett budskap till resten av världen. Detta budskap är att biotekniken är omstridd, möjligtvis till och med farlig och inte heller påvisbar. Konsumenten måste därför informeras om genetiskt modifierade organismer. Att föra ut detta budskap inom Europeiska unionen är vad mig beträffar utmärkt, men vi får inte tillämpa detta i samband med protokollet om biosäkerhet. Detta protokoll handlar om säkerhet. Vid icke påvisbara GMO är säkerheten inte på tal. Om det importerande landet önskar detta tillkännagivande måste de naturligtvis få det. Men det har inget att göra med säkerhet, och därför behöver vi egentligen heller inte ändringsförslag 30.
Kolleger! Vi är i ständigt behov av att föra ut vårt budskap, men vi skulle behöva inse att obligatoriskt evangeliserande inte fungerar. Världen sitter absolut inte och väntar på europeiskt förmynderi.
Sjöstedt hävdar i sin motivering att EU måste spela en ledande roll vid lagstiftningen för bioteknik. Vi måste i det här sammanhanget inse att vi sedan länge har gett upp vår ledande roll på området för bioteknik. Vi skulle kunna ge världen mycket mer på detta område. Tyvärr hänger inte Europa med i utvecklingen i fråga om biotekniken. Man exporterar knappt genetiskt modifierade organismer, på sin höjd produkter som har producerats med hjälp av de här organismerna. Ost och olivolja är viktiga exempel på dessa.
Jag skulle vilja ställa en fråga till kommissionen. Vad kommer ett antagande av det här betänkandet att innebära? Kommer vi att öka Europeiska unionens eftersläpning? Vilka administrativa kostnader kommer att tillfogas exportörerna, och vilka är de ekonomiska följderna av dessa?

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka kommissionen för dess förslag och Jonas Sjöstedt för hans gedigna och fina arbete med att stärka och tydliggöra vad det egentligen handlar om i detta ärende.
Cartagenaprotokollet om biosäkerhet skall skapa en ram för internationell handel med GMO. Det bygger på två viktiga principer, dels på försiktighetsprincipen, dels på principen om att länder som vill ha striktare regler har rätt till det. Vissa talare här idag tycks tro att Cartagenaprotokollet är någonting helt annat, som syftar till att underlätta för handel så mycket som möjligt. Cartagenaprotokollet är dock en överenskommelse om biosäkerhet.
Försiktighetsprincipen måste vara ledstjärnan, det finns ingen annan väg. Därför är det absolut nödvändigt att Europaparlamentet röstar för ändringsförslag 52, som också stöds av föredraganden. Däri sägs att gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer ?i varje enskilt fall och i varje skede skall utgå ifrån försiktighetsprincipen?. Det här får vi inte slarva bort!
Min kollega Evans tog upp en annan viktig punkt, nämligen den etik som Cartagenaprotokollet genomsyras av och som bygger på att länder som inte vill producera eller konsumera GMO i någon form måste ha rätt att säga nej. Hjälpsändningar med GMO, som det var tal om under mötet i Johannesburg, får inte äga rum. Vi måste medverka till att man inte känner sig tvungen att ta emot sådana sändningar.
Margot Wallström förklarade att det inte råder något tvivel om att EU måste uppfylla protokollet fullt ut. I denna situation tvivlar jag på att det kommer att gynna Cartagenaprotokollet om Europaparlamentet antar ändringsförslagen 50 och 51, eller om innehållet i dessa kommer att uppfyllas, då protokollets intentioner i detta fall inte kommer att kunna genomföras. Jag förordar därför att dessa ändringsförslag avvisas, då de har till ändamål att se till att handeln hindras så lite som möjligt.
Orsaken till Cartagenaprotokollets tillkomst är att GMO och handel kräver särskilda försiktighetsåtgärder. Vi kan aldrig ha för mycket säkerhet, däremot kan vi har för lite. Det får inte råda något tvivel om att det i gemenskapens lagstiftning är försiktighetsprincipen som gäller, och att den gäller fullt ut. Jag stöder detta betänkande helt och fullt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Förordningen om gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer är ett något surrealistiskt dokument.
Jag ber er nu ursäkta en vana jag har och som jag inte lyckas göra mig av med. Igår träffade jag en GMO, som vandrade mellan ett par gränser, och han sade till mig: ?Men varför är ni så arga på mig? I går vandrade jag mellan olika gränser, i Neapel. Jag såg den vackra bukten, Vesuvius, Margellina. Verkligen vackert! Och sedan, en bit bort, men fortfarande ute till havs, såg jag ett oerhört fult område, övergivet. Det var en gammal stålindustri som lades ner för tio år sedan. Området kallas Bagnoli. Varför gör ni inget i Europa för att förbättra den miljön i närheten av Neapel? Där ser ni, genom att vandra runt, från ett område till ett annat, har jag gjort nytta: jag har sett något som kanske ni, inom Europeiska unionen, skulle kunna förbättra när det gäller miljön. Så varför är ni så arga på oss GMO? En del bra saker kan också vi göra! Är ni säkra på att ni vet allt om oss? Var lite flexiblare när det gäller att tillåta användningen av genetik för att förbättra organismer som kan vara till nytta för mänskligheten!?

Sjöstedt (GUE/NGL)
. Herr talman! Jag vill tacka båda mina kollegor och Margot Wallström för de synpunkter som har framförts i denna debatt, som jag tycker ger en ganska tydlig bild av skiljelinjerna.
Jag tycker att det är några faktorer man skall ha i åtanke när det gäller detta protokoll. Det första är naturligtvis att detta handlar om ett minimiregelverk. Vi måste uppfylla det protokollet kräver av oss men vi får, enligt protokollet, gå längre om vi så vill. Detta är det läge som råder. Det innebär naturligtvis också att även andra länder runtom i världen får gå längre än protokollet kräver. Det jag fastställer i detta betänkande är att vi kommer att respektera detta. Vi kräver av våra exportörer att de respekterar Cartagenaprotokollet och därmed också den lagstiftning som andra länder kan komma att anta, som kan komma att gå längre än Europeiska unionens. Om vi inte gjorde det, skulle vi i praktiken agera i strid både med Cartagenaprotokollets anda och bokstav. Det anser jag vara uteslutet.
För det andra skall man veta att Cartagenaprotokollet är under utveckling. Det pågår regelbundna förhandlingar. Flera områden i protokollet är inte klargjorda ännu, man pekar bara ut en färdriktning. Andra områden är klargjorda. Vi måste alltså ha i åtanke att vi behöver en politik som är framsynt och som visar en färdriktning vad gäller hur EU vill utveckla Cartagenaprotokollet framöver.
Regelverket om ansvar (liability) handlar om precis detta. Detta handlar inte om EU:s ansvarslagstiftning som vi håller på att behandla på annat håll. Detta handlar om artikel nr 27 i Cartagenaprotokollet som säger att vi på global nivå skall börja förhandla om ansvar vad gäller denna typ av produkter. Vi som parlament ger kommissionen och medlemsländerna vårt stöd att de i framtida förhandlingar inom Cartagenaprotokollets ram kunna agera för en global ansvarsordning, vilket naturligtvis gynnar de seriösa aktörerna på detta område. Det är en sådan ordning som krävs.
När det gäller ändringsförslagen anser jag att ändringsförslagen 50 och 51 allvarligt försvagar betänkandet. De syftar till att föra bort viktiga områden från detta. Framförallt ändringsförslag 50 står egentligen i strid med Cartagenaprotokollet. Vi kan inte anta det ändringsförslaget.
Jag skulle också vilja be dem som ser annorlunda på GMO än vad jag gör att tänka efter ett ögonblick. Det är naturligtvis så att vi gör olika bedömningar av möjligheter och olika bedömningar av de risker som kan finnas med denna teknik. Oavsett hur vi ser på denna tekniks framtid, menar jag att det finns något vi skall betänka, att vi måste ha ett regelsystem som gör att de företag som agerar är trovärdiga. Blir man trovärdig om man exporterar till länder som inte har gett sitt tillstånd? Blir man trovärdig om man exporterar till ett land som inte har förmått svara på begäran? Jag menar att en industri som har agerat på detta sätt skämmer ut sig. Vi har inte intresse och industrin borde inte ha intresse av regler som gör att man faktiskt kringgår länders rätt att svara på om man vill importera något eller inte!
Nästa fråga: Blir vi trovärdiga om vi exporterar till andra sådant som inte är gott nog åt oss själva? Blir vi trovärdiga om vi exporterar det vi har underkänt t.ex. av skäl som handlar om miljösäkerhet, biologisk mångfald eller konsumentskydd? Det blir vi naturligtvis inte. Även den som har en mycket positiv syn på denna industri, även om detta inte alls är okomplicerat finns både fördelar och nackdelar, borde se att det ligger i allas intresse att ha ett heltäckande, trovärdigt regelverk. Antar Europeiska unionen detta regelverk kommer det ha effekt inte bara på oss och på vår export utan även på den globala nivån. Det visar att även de stora globala aktörerna tar denna fråga på allvar och är beredda att ta sitt ansvar. Detta är syftet med mitt betänkande.

Wallström
. Herr talman! Ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka för intressanta och konstruktiva inlägg i denna debatt.
Jag vill börja med en allmän kommentar. Kommissionen är och förblir mycket aktiv i fråga om bioteknologi. Som ni vet har vi presenterat ett meddelande om hur vi bör använda oss av bioteknologi. Vi arbetar aktivt med vår interna gemenskapslagstiftning på detta område, bl.a. med att revidera direktiv 2001/18/EG vad gäller spårbarhet och märkning, och vi arbetar också med frågan om miljöskadeståndsansvar. Det handlar hela tiden om att hitta den där delikata och svåra balansen mellan utnyttjande av fördelarna av en ny teknik, en ny teknologi och nya kunskaper på detta område och bevarande av den biologiska mångfalden och vara säkra på att vi kan försvara människors hälsa vilket är det allra viktigaste. Jag anser att detta förslag ligger i linje med gemenskapslagstiftningen, och att vi fortfarande är ambitiösa. Jag var själv med i förhandlingarna där EU var den pådrivande parten för att garantera införandet av ett internationellt regelverk. Jag menar att vi också här uppnår den balansen. Det är också riktigt som Sjöstedt påpekar att förhandlingarna och arbetet på en rad områden kommer att gå vidare för att ytterligare ett antal viktiga frågor skall klarläggas.
Om jag nu till slut får ge mina synpunkter på vissa av ändringsförslagen för att belysa kommissionens inställning, vill jag börja med att kommentera ändringsförslagen 30 och 57. De strider mot förslaget om spårbarhet och märkning genom att de utvidgar förslaget till att även omfatta livsmedel och foder som tillverkas med hjälp av GMO. De kan därför inte godtas. Det är viktigt att olika rättsakter om bioteknik överensstämmer.
Ändringsförslagen 5 och 47 behandlar den viktiga frågan om kapacitetsbyggande i utvecklingsländer men innehåller inga mekanismer för genomförande. Kommissionen anser att detta är en viktig, fråga men att den kan behandlas på ett bättre sätt i ett lämpligare forum, exempelvis Europeiska utvecklingsfonden.
Ändringsförslagen 7 och 45 rör frågan om miljöansvar och kommissionen anser återigen att detta förslag inte är rätt instrument för att ta itu med detta problem som är mer lämpat för särskilda internationella förhandlingar. Den frågan kommer att behandlas vidare i internationella förhandlingar.
I ändringsförslag 22 föreslås att exporten av GMO för avsiktlig utsättning i miljön skall begränsas till organismer som redan godkänts inom EU. I sin nuvarande version skulle ändringsförslaget kunna innebära allvarliga hinder för utomeuropeisk forskning som bl.a. omfattar fältförsök med GMO som inte odlas på våra breddgrader. Kommissionen kan därför inte godta detta ändringsförslag i sin nuvarande form.
Ändringsförslag 29 tar upp mer grundläggande problem. För det första inrättas förfaranden som inte helt och hållet motsvarar artikel 11 i protokollet om biosäkerhet och, vilket är värre, motsäger artikel 12 i förordning nr (EG) 178/2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning. Av den anledningen kan kommissionen inte godta ändringsförslaget.
Exportörens skyldighet att anmäla ytterligare förflyttning av GMO som redan blivit godkända i mottagarlandet, vilket föreslås i sista meningen i ändringsförslag 60, skulle inte vara i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen vad gäller avsiktligt utlämnande eller protokollet om biosäkerhet i sig. Denna del av ändringsförslaget kan därför inte godtas. Det gäller ju att inte skapa överbyråkratiska regler som inte är praktiskt genomförbara.
Kommissionen kan däremot acceptera ändringsförslagen 50 och 51.
Herr talman, avslutningsvis vill jag upprepa att kommissionen delar de flesta av Europaparlamentets prioriteringar och syn på problemområdena. Samtidigt måste vi ansvara för att detta protokoll blir praktiskt genomförbart om vi vill att protokollet om biosäkerhet skall kunna omsättas i praktiken. Fortfarande pågår internationella diskussioner om protokollet om biosäkerhet. Ett genomförbart förslag kommer inte bara att bidra till att förhandlingarna kan fortsätta i ett konstruktivt klimat, utan även till att visa att ett gott skydd för miljön och människors hälsa kan kombineras med handel.
Till övriga frågor som har nämnts under denna debatt, t.ex. moratoriet och FN:s livsmedelshjälp, får vi återkomma till eftersom de kräver både tid och goda förberedelser. Jag hoppas att de skall leda till ett konstruktivt meningsutbyte så småningom, men här och nu är inte rätt plats att beröra alla dessa olika aspekter. En sammanfattning av kommissionens ståndpunkt i fråga om ändringsförslagen lämnas skriftligen till talmannen

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är resolutionsförslaget (B5-0490/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om det senarelagda förbudet mot marknadsföring av kosmetiska produkter som utprovats på djur (föredragande: Roth-Behrendt).

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman, kära kolleger! Egentligen talar vi i dag om en teknisk åtgärd. Den resolution ni har framför er och som vi skall rösta om gäller något som vi kallar för kommittéförfarandet, vilket - åhörarna på läktarna kommer att bli överraskade - många ledamöter har svårt att förstå sig på och säkert inte heller behöver förstå. Kommittéförfarandet ger kommissionen rätt att med hjälp av de tekniska kommittéerna harmonisera lagstiftningen inom ramen för den makt som lagstiftningen medger.
I den resolution som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor enhälligt har beslutat om beskyller man kommissionen för att inte ha den rätt som den nu vill utöva. Vi talar om att kommissionen avser att skjuta upp ikraftträdandet av den sjätte ändringen av direktivet om kosmetika, som egentligen redan borde ha trätt i kraft. I och med den sjätte ändringen av direktivet om kosmetika har parlamentet beslutat att det skall finnas ett marknadsföringsförbud för kosmetika som utprovats på djur, eftersom parlamentet liksom majoriteten av befolkningen är övertygat om att vi har tillräckligt med kosmetika och inte behöver mer kosmetika - tandkräm, duschtvål etc. som djur måste plågas och dö för.
För detta förbud har det funnits en klar tidsfrist. Tidsfristen löpte ut 1998. 1997 gav kommissionen sig själv makten att fördröja ikraftträdandet. Man sade nämligen att förbudet skall träda i kraft år 2000, men tillfogade samtidigt möjligheten till en engångsförlängning med två år. Huruvida det var lagenligt vill jag nu låta vara osagt. Marknadsföringsförbudet skulle träda i kraft den 30 juni 2002, och det har trätt i kraft.
Kommissionen planerar nu att genom en kommittéförfarandeåtgärd inom kort - om en vecka eller om några dagar, förmodligen den 24 september - på nytt flytta fram datumet för ikraftträdandet sex månader. Man motiverar det genom att säga att vi ju befinner oss mitt i förlikningsförfarandet rörande den sjunde ändringen av direktivet om kosmetika, och därför skulle åtgärden inte ha kunnat träda i kraft i juni. Fru Wallström, jag beklagar att jag måste vända mig till er som ledamot av kommissionen. Vi anklagar er för att handla illegalt, för att bryta mot lagen. Ni bryter mot fördraget, och ni bryter mot befintlig lagstiftning!
Jag skulle mycket hellre säga detta till Liikanen, men han är tyvärr inte här i dag. Jag vet att kommissionen handlar som kollegium; icke desto mindre vet jag att det sitter enskilda personer i kommissionen som har helt andra åsikter. Därför beklagar jag, fru Wallström, att jag i dag måste vända mig till er. Jag skulle mycket gärna ha varit frän mot Liikanen. Det är svårare att vara det mot er, det måste jag medge. Inte desto mindre är det som ni gör illegalt! Det är rättsstridigt, och vi kommer därför också att dra er inför domstol, om detta blir nödvändigt. Jag är säker på att majoriteten i kammaren också kommer att stödja detta.
Det ni nu vill göra är nämligen inte bara rättsstridigt, utan också helt meningslöst. Jag kunde helt fräckt på tyska säga att det är idiotiskt! Ni vill besluta om en retroaktiv åtgärd. Ni vill besluta att något träder i kraft med retroaktiv verkan, nämligen den 30 juni. Varför egentligen? Nu är vi redan i slutet av september. Förlikningsförfarandet kommer att vara slutfört senast om två månader. Det måste vara slutfört. Redan nu har ni undvikit att genomföra förbudet mot marknadsföring. Teoretiskt handlar ni redan nu rättsstridigt, men vi säger OK, det finns ett visst rättsligt vakuum, det kan vi tolerera. Medlemsstaterna genomför det inte, och vi vet att medlemsstaterna väntar på den sjunde ändringen, och det gör de rätt i!
Kommissionen vill nu göra följande: Den vill skapa ett precedensfall, och det kommer vi inte att blunda för. Den vill ge sig själv rätt att på nytt skjuta upp den sjätte ändringen. Och om vi nu stillatigande fogar oss som små lamm, då tror ni att ni har rätt att fortsätta på det viset. Vi tillåter inte detta precedensfall! Vi är inte några fogliga små lamm! Jag är det inte, och inte heller mina kolleger! Därför säger vi att ni handlar illegalt. Denna resolution visar det helt tydligt. Vi uppmanar er att inte genomföra denna åtgärd. De fyra artiklar som uppmanar er att låta bli att göra något, är helt klara: Vi säger till er att hålla fingrarna borta från denna åtgärd. Vi säger till medlemsländerna att inte befatta sig med denna åtgärd, att inte besluta om detta. Och vi säger till dem, att om de ändå gör det, kommer vi att dra dem inför domstol!
Fru Wallström, jag ber er verkligen att ta med er detta meddelande tillbaka till kommissionen. Jag ser ju att kollegan från Generaldirektoratet för näringsliv sitter bredvid er. Förklara att vi menar allvar. Vi anser att ni bryter mot lagen! Ni som kommission får inte bryta mot lagen. Ni vet att det inte gick bra för tidigare kommissioner, och även ni bör agera så bra och ärligt som möjligt. Det gör ni inte om ni vill besluta om ytterligare en genomförandeåtgärd. Därför kan jag som föredragande för direktivet om kosmetika bara med all stränghet uppmana er: Håll fingrarna borta!
(Applåder)

Wallström
. (EN) Herr talman! Det är naturligtvis trevligare att ersätta kolleger när man kan få applåder i stället för att bli angripen. Jag skulle aldrig vilja bli angripen av Roth-Behrendt, eftersom jag respekterar henne väldigt mycket.
På kommissionens vägnar vill jag tacka henne och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för resolutionsförslaget om det senarelagda förbudet mot marknadsföring av kosmetiska produkter som utprovats på djur. Syftet med denna senareläggning är helt enkelt att reglera en kortsiktig situation, från den 1 juli 2002 till dem 31 december 2002, och detta motsvarar den tid som förlikningsförfarandet bedöms omfatta.
Genom det befintliga direktivet förbjuds försäljning av kosmetikaprodukter som innehåller ingredienser eller en kombination av ingredienser som utprovats på djur efter den 30 juni 2002. Det rådande förlikningsförfarandet mellan Europaparlamentet och rådet i förhållande till det sjunde ändringsförslaget, syftar till att slutgiltigt lösa frågan om djurförsök i samband med kosmetikaprodukter. Detta förlikningsförfarande förväntas bli klart under de kommande månaderna.
På samma gång finns det ansvar som åligger kommissionen när det rör fri rörlighet för varor, skydd av folkhälsan och hänsyn till internationella bestämmelser. Kommissionen bedömer därför att den är skyldig att vidta lämpliga åtgärder i enlighet med bestämmelserna i det befintliga direktivet.
Medlemsstaterna, som är företrädda i kosmetikakommittén, måste uttrycka sina åsikter om detta förslag. Kommissionen är övertygad om att ytterligare arbete, i nära samarbete med Europaparlamentet och rådet, till sist kommer att resultera i en balanserad lösning inom ramen för förlikningsförfarandet. Denna lösning bör var till verklig nytta för djurens välbefinnande, samtidigt som konsumenternas hälsa och våra internationella åtaganden skyddas. Kommissionens avsikt är att göra sitt yttersta för att nå ett resultat som är tillfredsställande för alla. Jag kommer naturligtvis att framföra era hälsningar till kommissionär Liikanen.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tror inte att jag kommer att använda de fem minuter jag har till mitt förfogande, utan jag kommer att hålla mig kort, eftersom den resolution vi diskuterar nu och som vi troligen kommer att rösta om i morgon med all klarhet visar på en situation som endast har en enda möjlig och korrekt teknisk och laglig lösning: att parlamentet håller fast vid sin begäran om att kommissionen drar tillbaka sitt förslag om att senarelägga genomförandet av direktivet.
Som det mycket riktigt står i resolutionen och som föredraganden, Roth-Behrendt, har förklarat, fick kommissionen befogenhet av rådet att senarelägga datumet för ikraftträdandet av denna åtgärd, något som kommissionen redan gjorde när den sköt upp det första datumet, den 1 januari 1998, till den 30 juni 2000 och sedan ännu en gång, till den 30 juni 2002. Denna senareläggning - stod det i skäl 10 i direktivet - skulle vara den sista.
Parlamentet kan följaktligen inte godta senareläggningen, eftersom, liksom Roth-Behrendt redan har sagt, kommissionen i nya förslag till direktiv senarelade ikraftträdandet av detta förbud - som dessutom är i kraft sedan den 30 juni 2002.
I juni antog Europaparlamentets plenum en ändring under andra behandlingen - den sjunde - av detta direktiv om förbud mot marknadsföring av kosmetiska produkter som utprovats på djur, fem år efter att det trädde i kraft. Just nu, mitt under behandlingen av denna sjätte ändring, håller vi på med den sjunde ändringen.
Det är uppenbart - och föredraganden vet detta, eftersom vi har talat om det många gånger och hon instämmer - att det för närvarande praktiskt är omöjligt att uppfylla ett omedelbart förbud mot marknadsföring av kosmetiska produkter som utprovats på djur, vilket genomförandet - jag påminner om att det redan har trätt i kraft - av denna sjätte ändring av direktivet innebär. Vi är medvetna om det och jag anser att det är den andan som måste vara rådande under förlikningen av detta direktiv: att finna en lösning för att industrisektorn - industrin för kosmetiska produkter - skall kunna uppfylla den nya tidsfrist som man eventuellt beslutar om.
Det är i den här riktningen som diskussionerna i förlikningen måste gå: att komma fram till en sista senareläggning av datumet som ger industrin tid att anpassa tekniken till den nya situationen, utan att dess konkurrenskraft skadas. Även om det är mycket viktigt att betona att vi måste kunna enas om en genomförbar lösning under förlikningen, får detta absolut inte innebära att kommissionen skall kunna ge sig själv befogenhet, vilket den inte har enligt lagstiftningen, att besluta om en ny senareläggning av ikraftträdandet av nämnda bestämmelse.
Parlamentet kan följaktligen inte godkänna att man tillämpar ett så odemokratiskt förfarande som kommittéförfarandet, för att få igenom en ändring som strider mot parlamentets beslut och mot själva gemenskapslagstiftningen.
Även jag beklagar, fru Wallström, att det var ni som blev tvungen att stå ut med denna störtflod av kritik mot kommissionen.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Kommissionär Wallström livar alltid upp våra förhandlingar och det är vi tacksamma för. Allvaret i vissa kommentarer ni kommer att få höra från kammaren i dag är inte riktat mot henne, utan mot det faktum att hon finns i en institution som nu befinner sig på kollisionskurs mot en annan.
Föredraganden sade att de som lyssnar på oss från åhörarläktaren i dag, kanske vill veta vad ordet ?kommittéförfarande? innebär. Det kanske en del av oss också vill. Våra besökare bör inte lämna oss med känslan att kommittéförfarandet rent praktiskt kan tolkas som ett medel genom vilket kommissionen kan hindra parlamentets vilja. Vi är en vald institution. Vi har vissa maktbefogenheter. De har utökats. De är fortfarande inte så väldigt stora, men vi vet hur långt de sträcker sig.
När det gäller denna fråga måste jag säga till kommissionären - och jag hoppas att hon säger det till kommissionär Liikanen - att vi i kammaren har fört en diskussion som har sträckt sig över ett antal mandatperioder, över i stort sett hela den period då alla som nu sitter i kammaren har varit verksamma, från 1993 och framåt. Under 1997 avsåg kommissionen att ge sig själv ytterligare befogenheter att försena saken, och så blev fallet, även om detta ifrågasattes, eftersom vi alla i kammaren - och alla som liksom jag tjänstgör i förlikningskommittén - håller med föredraganden om att vi måste erkänna de svårigheter som uppstår när det inte ännu finns några egentliga alternativ till vissa former av djurförsök. Vi har tagit fullständig hänsyn till detta under våra överläggningar, då vi kommit fram till att det kan ta ytterligare ett årtionde innan vi når den punkt och kan dra den slutsats som vi alla vill.
Men vad händer under tiden? Vad händer om denna förlikning misslyckas? Vi talar då inte bara om någonting som bara är tillfälligt, som bara skall gälla under den nuvarande förlikningen. Vi talar om någonting helt annorlunda. Jag skulle vilja läsa upp för kommissionären den femte punkten i vice ordförandens skrivelse, som författats på vårt utskotts vägnar till kommissionär Liikanen. Han säger att kommissionen utövade sina befogenheter - som i vilket fall som helst ifrågasätts - under 1997. När genomförandedatumet för försäljning av kosmetika som utprovats på djur senarelades till den 30 juni 2002 genom direktiv 2000/41/EG, skulle denna senareläggning - för att citera ur skäl 10 - ske ?för sista gången?. Nu är vi här igen - och det är inte sista gången, det är den näst sista gången. Eller handlar det om en hel rad förseningar och hinder?
Har man ett valt parlament måste man lyssna på vad det säger, annars kastar folket på åhörarläktaren bort sin tid och vi kastar bort vår tid genom att komma hit. Fru kommissionär! Ni måste be kommissionär Liikanen att fundera över saken.

Breyer (Verts/ALE)
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att vi alla är eniga i vår irritation över kommissionen. Det går inte an att kommissionen handlar rättsstridigt, inger oss hopp om att detta beslut skall genomföras, skjuter upp det osv. Det går heller inte an att kommissionen passivt åser hur medlemsstaterna så att säga legaliserar sina försummelser. Det måste äntligen vara så att det som beslutats - nämligen ett förbud mot marknadsföring av kosmetika som utprovats på djur - nu också genomförs med all kraft.
Det är ju just kommissionen som är lagens väktare, och som lagens väktare måste den se till att lagarna förverkligas. Men i stället för en lagens väktare, blir kommissionen här någon som förhindrar lagen. Det är en ödesdiger effekt som ni uppnår. Nu när vi har ett så stort underskott när det gäller att genomföra saker och ting i Europeiska unionen, föregår ni med ett så dåligt exempel att alla medlemsstater i framtiden kommer att peka på kommissionen och säga: Ja, titta här, kommissionen klarar inte själv av att genomföra sina egna lagar, utan den skapar sin egen rätt, den sätter sig över rätten. Rättsstridigt - som Roth-Behrendt med all rätt sade - ordnar den till det för sig och bidrar till att medlemsstaternas intresse när det gäller att verkligen genomföra rätten tydligt avtar.
Därför, fru kommissionär, vill jag med stort eftertryck än en gång upprepa: Det går inte an att ni här ger denna ödesdigra signal; kommissionen måste i stället göra helt om, bli fördragens väktare och göra allt som står i sin makt för att verkligen uppmana medlemsstaterna att genomföra denna rätt, och den får inte själv gå och bryta mot europeisk lag. Det är inte godtagbart, och Whitehead har med all rätt pekat på det. Hur vill ni överhuvud taget förklara för medborgarna att kommissionen har försummat att göra verkliga ansträngningar för att genomföra just det som borde ha gjorts i det förflutna?
För övrigt anser jag att det närmast är absurt att kommissionen också faller förlikningskommittén i ryggen, avlägsnar bakomliggande ståndpunkter, så att säga leder ad absurdum det arbete som tidigare gjorts här i parlamentet. Det är unikt i historien att kommissionen går så långt och gör det.
Ni ser att missnöjet är stort, och jag förväntar mig att vi godkänner denna resolution med stor majoritet och att kommissionen verkligen betraktar detta som en eftertrycklig förmaning och inser att den är av stor betydelse.
(Applåder)

Bernié (EDD).
Herr talman! Alla tappar bort sig i översynen av direktivet om kosmetiska produkter. Vad gör man med den sjätte översynen? Går man direkt från den femte till den sjunde och döljer den sjätte? Det är vad alla frågar sig. Ändå vill vi alla ha kosmetiska produkter som är sunda och inte framkallar allergier, vi vill förhindra att djuren lider i onödan, och vi vill upprätthålla sysselsättningen, konkurrenskraften och kunskapen inom våra företag.
Denna enkla önskan förefaller ändå svår, eller till och med omöjlig, att genomföra. Den aktuella resolutionen illustrerar tydligt parlamentets överbud som rådet, med rätta, vägrar att följa. Införandet av ett stoppdatum för att förbjuda djurförsök skulle medföra flera åtgärder. För det första: säkerheten för de produkter som säljs skulle inte längre kunna garanteras. De skulle inte ha genomgått fullständiga tester som innebär samma garantier som de som genomförts på djur. För det andra: europeiska produkter skulle straffas på marknaderna i tredje land genom att produkterna fortfarande testas på djur, vilket är de enda tester som är helt tillförlitliga i dag. För det tredje: man skulle riskera sanktioner från WTO, som kan uppfatta detta förbud som ett hinder mot försäljning av kosmetiska produkter som tillverkats utanför Europeiska unionen, trots att det allmänt erkänns att få direktiv där man föreslår alternativlösningar kommer att se dagens ljus inom ett femtontal år och att det är tänkbart att fullständigt ersätta djurförsöken inom ett tjugotal år.
Enligt min uppfattning skulle det vara mer realistiskt att diskutera med rådet, efter att ha lugnat ned en debatt som blivit ideologisk, för att tillsammans finna en bättre lösning som både tillfredsställer näringslivet, konsumenterna och dem som skyddar djuren. Ett förbud under en tioårsperiod, tillsammans med undantag för tre typer av försök - reproduktionstoxiska, toxikokinetiska och toxicitet vid återkommande tillämpning - förefaller mig mer acceptabelt.
Jag konstaterar slutligen att vissa direktiv revideras för sjunde gången medan andra, såsom direktiv 79/409 EEG, inte reviderats en enda gång.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! För att anknyta till det som Bernié säger: detta är en ideologisk debatt. Men det visar sig - och detta säger jag till kommissionären - att Europeiska kommissionen inte delar parlamentets ideologi, som har godkänts här vid ett flertal tillfällen, och av den anledningen - illegalt, får jag väl säga - inte utför det vi redan har fastställt ett par gånger i lagstiftningen. Detta är alltså ideologin inom kommissionen som inte accepterar det parlamentet vill. Detta är enligt min uppfattning mycket farligt, inte enbart för att parlamentet härigenom blir till en boll man kan leka med, utan också för att ansvaret hos parlamentet - som inte alltid enbart varit enigt beträffande denna mycket svåra fråga, men som hela tiden har uppträtt mycket ansvarsfullt - härigenom urholkas, precis i det ögonblick som vi ägnar oss åt den sjunde ändringens förlikningsförfarande.
Jag ber alltså ännu en gång Europeiska kommissionen att ta hänsyn till det som parlamentet alltid har sagt, nämligen att djurförsök vid test av kosmetika inte skall accepteras, att vi prioriterar säkerhet i alla sammanhang och att vi vill delta i att söka efter alternativ, och också i att väga dessa mot varandra. Det här har vi också framfört vid varje ändring av detta direktiv. Jag ber nu kommissionen att inte hindra parlamentet. Dra tillbaka det ni hade planerat och utför det vi hade avtalat tillsammans.

Flemming (PPE-DE)
Herr talman! Fru kommissionär, jag vet att ert hjärta är med oss. Ni är en ung kvinna, en vacker kvinna. Ni behöver inte någon kosmetika. Men jag har verkligen behov av den. Jag blir 70 nästa år. Jag är mycket intresserad av att få en kräm mot rynkor. Men jag vill inte att något som helst djur skall plågas av den anledningen. Tror ni verkligen att någon kvinna skulle använda någon kosmetika om hon måste se på hur detta djur måste plågas? Vi vill vara vackra, utan att andra skall behöva lida för det. Jag vill verkligen vädja till kosmetikaindustrin. När man införde katalysatorn, sades det: Det är slut med bilindustrin, vi är ruinerade! Men den upplevde ett uppsving.
Varför säger inte kosmetikaindustrin: Vi satsar mycket pengar, väldigt mycket pengar på forskning, så att vi får produkter för att göra kvinnorna vackra, utan att andra måste lida för det. Jag tror att kosmetikaindustrin skulle uppleva ett enormt uppsving, och vi europeiska kvinnor skulle då också bli vackrare än alla andra kvinnor i världen.
(Applåder)

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Jag har redan hört av Martin att jag befinner mig i den lyxiga situationen att inte som annars bara ha en och en halv, två eller tre minuter till förfogande, utan att jag kan vara lite flexibel. Men jag lovar mina kolleger, särskilt Casaca, som kommer att redogöra för nästa betänkande, att inte utnyttja detta. Det gläder mig, herr talman, att det är ni som för närvarande leder sammanträdet, för ni är också ordförande för förlikningsförfarandet om kosmetika, och ni är så hjälpsam som man bara kan önska sig av någon som leder ett förlikningsförfarande. Därför gläder det mig att se er här i dag!
Kära kolleger, jag tackar er för denna debatt. Vi har i dag inte bara en mycket livlig diskussion, vilket vi för övrigt ofta har, utan kan uppenbarligen verkligen begeistra besökarna på läktaren, vilket vi just har hört av applåderna; vi måste medge att sådant är ovanligt, men vi uppskattar det naturligtvis. Jag vill än en gång ta upp en punkt och inte korrigera Flemming, utan bara göra en komplettering, så att också våra manliga besökare känner sig delaktiga: När vi i dag talar om direktivet om kosmetika, så har det inte bara att göra med antirynkkrämer, vilka jag vid 49 års ålder i varje fall har stort behov av när jag arbetar här i Europaparlamentet; utan det har också att göra med deodoranter, schampo, aftershave, tandkräm, tvål - vilket alltså alla som befinner sig i kammaren använder dagligen. Den fråga som vi behandlar i dag, nämligen frågan om man får plåga djur i detta sammanhang, angår oss alla, oberoende av kön. Det är klart att läppstift och antirynkkrämer alltid är särskilt lätta att ta fram och peka på.
Jag tackar för ert stöd. Vi har under det gångna året arbetat mycket nära tillsammans, också över gruppgränserna. I mitt land hade vi val i söndags, och i valkampen använder man helst polariseringar för att framhäva skillnaderna. Kanske vore det bättre om jag också gjorde det, men jag kan inte. Jag kan bara tacka kollegerna från de andra grupperna för deras hjälp och stöd, särskilt García-Orcoyen, som liksom Flemming i första hand arbetar med denna fråga inom PPE; jag kunde egentligen inte önska mig mer stöd från en motståndargrupp. I detta fall är vi sakinriktade.
Men det jag också måste säga - och här vänder jag mig till de andra kollegerna - är att vi hela tiden också har gjort kompromisser. Vi har enats om kompromisser, och här riktar jag mig också till Bernié, som kanske fortfarande inte är helt övertygad, men inte heller har suttit i parlamentet så länge att han är förtrogen med frågan sedan lång tid tillbaka . Naturligtvis tänker vi också på industrins intressen. Naturligtvis sade vi redan 1993: Industrin har fortfarande nästan 10 år på sig. Även nu i fråga om den sjunde ändringen, som är en lagändring som vi just behandlar i förlikningsförfarandet, säger vi återigen: Industrin har igen fem år på sig när det gäller förbudet mot marknadsföring för kosmetika som utprovats på djur, efter att denna lagstiftning antagits. Och ytterligare fem år för vissa särskilda utprovningar, där vi antar att utvecklingen av alternativ tar ännu längre tid. Vad kan man egentligen mer önska sig när det gäller tillmötesgående? Man måste naturligtvis också ge industrin stimulans och även utöva lite press, så att det också investeras pengar för att hitta alternativ, för annars överhopas bara direktörerna med pengar, och vi anser att man i stället skulle kunna investera dem i forskning.
Men nu vänder jag mig återigen till kommissionen, till Wallström och till kollegerna från Generaldirektoratet för näringsliv, som för ögonblicket visserligen håller på att samtala, men säkert också anar vad jag vill säga. Wallström sade tidigare när hon svarade, vilket bestämt inte var helt lätt för henne, att kommissionen försöker uppnå bästa möjliga resultat. Om ni vill försöka att verkligen uppnå bästa resultat, kan ni göra två saker: För det första bör ni meddela Liikanen att han äntligen skall komma med ett förslag som skulle bidra till att man når en kompromiss i förlikningsförfarandet, och han bör inte blockera parlamentets beslut. Ni vet att Europaparlamentet för några månader sedan med en enorm majoritet om nästan 500 röster beslutade om detta förbud mot marknadsföring, alltså försäljningsförbud för kosmetika. Hittills har kommissionen, Liikanens generaldirektorat, blockerat det. Därför ber jag er, fru Wallström, att meddela Liikanen, men även den nye generaldirektören Mingasson, att det inte bara finns en fransk kosmetikaindustri, utan även andra intressen, och att det finns ett Europaparlament, och att det vore klokt av honom att faktiskt gå parlamentet till mötes. Det skulle jag önska mig, och det har jag hittills inte sett något av. Om kommissionen tar sin roll som medlare i förlikningsförfarandet på allvar, då skall den komma med ett förslag som närmar sig parlamentets.
Vidare uppmanar jag er att klart och entydigt meddela medlemsstaterna - ... ursäkta, herr kollega från Generaldirektoratet för näringsliv, det vore verkligen bra om ni lät fru Wallström lyssna en stund - jag väntar gärna ett ögonblick. Inte ens jag kan samtidigt lyssna till två personer, och jag kan ändå väldigt mycket!
Jag uppmanar er alltså att meddela medlemsstaterna att förbudet mot marknadsföring, väl att märka ett fullständigt förbud mot marknadsföring, trädde i kraft redan den 30 juni 2002, och att det alltså vore klokt av medlemsstaterna om de i förlikningsförfarandet vore lite trevligare, lite mer flexibla och lite mindre envisa. Om kommissionen vill vara hjälpsam, fru Wallström, då skall ni meddela medlemsstaterna följande: Ni har två möjligheter: att stödja förlikningsförfarandet, och då får er kosmetikaindustri än en gång fem plus fem år på sig, eller att inte stödja utan blockera det, som ni för ögonblicket gör, och då har ni redan ett förbud mot marknadsföring som trädde i kraft den 30 juni. Det är kommissionens uppgift att meddela dem det. Jag ber er verkligen enträget, och jag menar allvar, det är inte fråga om någon hotande underton, men det skulle förgifta samarbetet med parlamentet och verkligen skada det, om ni tillgriper denna kommittéförfarandeåtgärd. Vi skulle uppfatta detta som en kränkning, och som ett lagbrott, för det är inte nödvändigt. Ni skulle än en gång, tre månader efter ikraftträdandet, tillgripa en kommittéförfarandeåtgärd för två månader; för varje normalt tänkande människa är det löjligt. Även kommissionen vet att det är löjligt. Man försöker dupera parlamentet, man försöker skapa ett precedensfall, och vi ser det också på så vis. Ni har hört det i dag. Jag vore tacksam om ni också meddelar Liikanen detta, när ni har lyssnat till alla kolleger. Vi uppfattar det som en kränkning av parlamentet, som ett lagbrott, vilket vi skulle bestraffa genom att dra det inför domstolen, och jag ber er att hjälpa till i förlikningsförfarandet, att stödja parlamentet och hjälpa mig och kollegerna, som jag än en gång eftertryckligen tackar för deras stöd, i förlikningsförfarandet, i stället för att försvåra vårt samarbete genom kommittéförfarandeåtgärder. Tack så mycket.

Wallström
. (EN) Herr talman! Det är sannerligen frestande att ge sig in i denna diskussion. Jag har varit konsumentminister, så jag skulle mycket väl kunna göra det, men jag gör det inte eftersom min uppgift är att företräda kommissionen. Detta är helt enkelt en teknisk fråga som handlar om att få till stånd en rättslig klarhet under de sex månader som förlikningsförfarandet pågår. Kommissionen vill inte påverka framtida beslut eller resultatet av förlikningsförfarandet, men vill understryka att den har ett ansvar att garantera att bestämmelser om den fria rörligheten för varor följs, skyddet av folkhälsan och hänsynen till internationella bestämmelser. Vi har uppmanats av rättstjänsten att se till att skapa ett tydligt rättsligt läge för de ekonomiska aktörerna, som måste se till att de produkter de släpper ut på marknaden är säkra. Detta är syftet med denna senareläggning.
Detta är viktigt eftersom kommissionens förslag också måste vara retroaktivt, för att det skall gå att uppnå målen när det gäller att se till att produkterna säljs endast när de uppfyller de villkor som anges i direktiv 76/68, och därför att vi också måste kunna kräva att tillverkarna garanterar att de produkter de säljer inte är skadliga för hälsan.
Läget är sådant att det för närvarande inte finns några heltäckande alternativa testmetoder, och därför måste vi se till att det råder en tydlig rättslig situation under dessa sex månader. Detta är bakgrunden till kommissionens förslag. Jag har noterat allt ni har sagt och som tur är, fru Roth-Behrendt, har vi utvecklat förmågan att lyssna på två personer åt gången. Man måste göra det, och fördelen med att lyssna på tyska är att alla verb kommer i slutet, så det är också till hjälp!

Talmannen.
Tack herr kommissionär, för att ni gjorde ytterligare ett inlägg.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt är betänkandet (A5-0275/2002) av Casaca för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 4045/89 om medlemsstaternas granskning av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.

Casaca (PSE)
Herr talman, fru kommissionär! Det åligger mig, i enlighet med artikel 9.1 i arbetsordningen, att meddela er att jag är jordbrukare och att jag i denna egenskap har ett direkt intresse av allt som har att göra med jordbruksfonden, såsom detta förslag till förordning.
Kommissionen föreslår en minskning av antalet obligatoriska kontroller av affärs- och industriföretag som tar emot gemenskapsmedel i form av exportbidrag till avsättning av jordbruksöverskottet på den inre marknaden eller andra marknader. Vi har inget att invända emot minskningen av detta antal, givetvis under förutsättning att kvaliteten, gemenskapskaraktären, urvalsförfarandet och öppenheten i förfarandet förbättras betydligt. Det är med stor oro vi har följt den höga andelen bedrägerier och oegentligheter i den verksamhet vars kontroll omfattas av denna förordning, främst när det gäller exporten av levande djur och avsättningsbidrag för mjölkprodukter, och detta har vi påpekat gång på gång.
Så som kunde konstateras i den europeiska processen om manipulering av smör, är bedrägerierna mot gemenskapens ekonomiska intressen oupplösligt förbundna med bedrägerierna mot medlemsstaternas ekonomiska intressen, mot folkhälsan och mot jordbrukarna, i vilkas namn dessa stora belopp med gemenskapsmedel betalas ut, men som ofta är de som drabbas. I enlighet med färska uppgifter som avslöjats i massmedia ökade antalet beslag av manipulerade livsmedelsprodukter i medlemsstaternas tullar från 2 340 år 2000 till 4 106 år 2001, och tjänstemän i kommissionen har sagt att den organiserade brottsligheten i dag ägnar sig mer åt livsmedelsmanipulering än åt förfalskning av lyxvaror.
Vi får också nyheter om klara otillräckligheter i medlemsstaternas kamp mot manipulering av livsmedel, framför allt när det gäller nyckelområden som vin, olivolja, kött och mjölkprodukter. Under dessa omständigheter vill vi återigen trycka på, såsom vi har gjort de tre senaste åren, för att kommissionen skall öka sina direkta kontroller av bedrägerier och manipulering inom handeln och livsmedelsindustrin.
Vi gläds naturligtvis åt förslagen till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilka ifrågasätter fortsättningen för den intervention som har visat sig vara uttalade inviter till bedrägerier och manipulering, där inkomststödet till jordbrukarna är av tvivelaktig effektivitet och där man menar att vi hellre skall välja direktstöd utifrån jordbruksareal och arbete på landsbygden genom kriterier om hållbar utveckling. Det finns givetvis ingen möjlighet till effektiv kontroll utan en öppenhet i förfarandena och utan en demokratisk uppföljning från parlamentets sida. Flera år efter skandalen med camorrans manipulering av mer än 35 000 ton smör, som avsattes i och utanför Europa av företag för mjölkprodukter i flera europeiska länder, vet vi ännu inte vilka företag som deltog och vilka åtgärder som har vidtagits mot dessa företag från de europeiska institutionernas sida, eller vilka åtgärder som har genomförts för att förebygga denna typ av handlingar.
När skall vi få en slutlig redogörelse för denna process? Vilka framsteg har gjorts i de fysiska kontrollerna av dessa högriskprodukter som gör att vi kan hysa rimliga förväntningar på att skandaler av denna kaliber inte skall återupprepas? Jag vill framhålla att det är oacceptabelt att anse att bara manipulering av mjölkprodukter som är direkt subventionerade med gemenskapsmedel skall anses beröra gemenskapens ekonomiska intressen. Om denna logik accepteras så bestraffas den jordbrukare som överskrider sin produktionskvot för produktion av mjölk från kor hårt, med tanke på gemenskapens ekonomiska intressen, medan den industri som säljer mjölkprodukter på marknaden som inte är gjorda av mjölk inte bestraffas, trots att detta skadar gemenskapens ekonomiska intressen i ännu högre grad.
Jag tycker också att det är viktigt att inom ramen för denna förordning sprida listan över affärs- och industriföretag och respektive belopp som de får i subventioner för att saluföra överskott. Jag kan inte förstå av vilka skäl som ett anbudsförfarande för en affärsupphandling eller för att bevilja ett vetenskapsanslag nödvändigtvis måste vara offentligt så att beloppen och de inblandade blir kända, när allmänheten, då det gäller de multinationella företagen, som ibland får oerhört stora belopp för avsättning av livsmedelsprodukter, inte har rätt att få veta vilka dessa är, vad de får i bidrag, eller vilka ändamål de har. Att demokratisera Europa och att öka medborgarnas förtroende för institutionerna kan bara ske genom en öppnare inställning och lika behandling i förfarandena. Vi hoppas att denna ändring av förordningen beaktas på vederbörligt sätt, både av rådet och kommissionen, som unika möjligheter för att övervinna de uppenbara otillräckligheterna på detta område för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen.

Wallström
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Casaca för hans betänkande, även om kommissionen inte instämmer i alla dess aspekter.
Jag bör understryka att medlemsstaternas tillämpning av förordning 4045/89 i allmänhet är tillfredsställande. Kommissionens förslag innehåller därför bara tekniska ändringar som syftar till att justera referensbeloppen för inflationen, som var fallet med den senaste ändringen 1994, som förenklade rapporteringen för medlemsstaterna och innefattade möjligheten att minska antalet granskningar i vissa vederbörligt motiverade fall. Dessa skulle vara fall då tillsynsmyndigheter från fler än en medlemsstat gick samman för att granska internationella företag som mottar stöd från EUGFJ. Som jag har sagt är medlemsstaternas tillämpning av de skyldigheter som härrör från denna kontrollförordning tillfredsställande, men det behövs vissa tekniska ändringar.
Låt mig betona en viktig faktor: förordningen är en kontrollförordning, och inte en förordning mot bedrägeri. Kommissionen delar därför utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens åsikt att artikel 37, inte artikel 280, är den lämpligaste rättsliga grunden.

Schierhuber (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Som föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vill jag verkligen tacka föredraganden så hjärtligt för hans arbete. Jag kan välkomna kommissionens förslag i sin helhet, eftersom det syftar till en bättre bedrägeribekämpning inom jordbruksområdet. För en sak måste stå klart för oss alla, nämligen att bedrägerier framför allt skadar jordbrukarna själva. Med hjälp av EUGFJ-garantin finansieras jordbruksutgifter, exempelvis exportstöd och interventioner genom de olika organisationerna av marknaden, eller samfinansiering av kompletterande och övriga åtgärder för att utveckla landsbygden utanför mål 1-området.
Kommissionären har redan nämnt det: Förordning 4045/89 gäller efterhandsgranskningen av transaktioner för företag som erhåller jordbruksstöd ur EUGFJ-garantin i gemenskapens budget. Denna förordning utgör därmed kärnan i bedrägeribekämpningen på jordbruksområdet. Jag är positiv till att kommissionen har lagt fram förslag för att anpassa och aktualisera detta instrument. Kontroller är viktiga, just när det gäller det känsliga området med jordbruksstöd, för hela yrkeskategorin skulle lida av det.
Kriterierna för hur man väljer vilka företag som skall granskas ändrades senast 1994, men inga anpassningar har gjorts sedan dess. Exempelvis måste man ta hänsyn till den årliga inflationen. Den riskanalysteknik som används bör förbättras. Det erhållna stödet, som åberopats som tröskelvärde för granskningen, bör ökas, och det ömsesidiga biståndet mellan myndigheterna måste förenklas. Därför är jag mycket tacksam för att detta också kommer att äga rum i alla medlemsstater, för därigenom kan vi minska granskningarna med upp till 25 procent, vilket emellertid inte på något sätt får innebära någon försämring av granskningens kvalitet, utan ge ett mer målinriktat och riskorienterat urval av de företag som skall granskas.
Det är nödvändigt att bekämpa bedrägerierna på ett mer slagkraftigt och koncentrerat sätt. Exempelvis kommer i framtiden också elektroniska uppgifter och elektroniskt underlag att utnyttjas, där uppgifter om produktion och produkttyper framgår. Även i fortsättningen kommer direktbidrag till producenterna att undantas från granskningen, samt de betalningar som faller under det integrerade förvaltnings- och kontrollsystemet. Jag vill avslutningsvis särskilt påpeka att man vid de kontroller och åtgärder eller projekt som rör landsbygdens utveckling verkligen måste ta hänsyn till att det är nödvändigt att skapa särskilda ramvillkor med tanke på att det gäller flera år.

Nicholson (PPE-DE).
Herr talman! Jag välkomnar först och främst betänkandet. Jag anser att det kommer lägligt och det kommer förvisso att välkomnas av alla, eftersom de flesta skulle välkomna färre inspektioner. Detta innebär emellertid inte på något sätt att man aktivt uppmuntrar till färre kontroller. Jag råkar tycka att om man skall ha en riktig kontroll av Europeiska unionens finanser, sker denna bäst på medlemsstatsnivå, eftersom medlemsstaterna också har förmågan att genomföra sådana kontroller.
Jag instämmer fullständigt med föregående talare om att den överväldigande majoriteten inom jordbruket, antingen det rör sig om tillverkningssidan, fabrikssidan eller inom själva jordbruket, inte sysslar med bedrägeri. Det kommer emellertid alltid att finnas ett litet antal personer i alla länder, som är beredda att missbruka ett system. Jag tror att vi i Europa måste vara mer specialiserade, vi måste vara tydligare och mer specifika när det gäller våra mål för inspektionerna och de områden vi inspekterar, därför att i många medlemsstater råder det inget tvivel om att en del EU-medel inte används på ett särskilt klokt sätt, och kan användas på ett mycket bättre sätt.
Jag välkomnar det faktum att tröskelvärdet skall höjas. Jag tycker att det är lägligt och säger återigen - jag anser att huvuddelen av kontakterna bör skötas av medlemsstaterna, och att vi i Europeiska unionen bör vara mer specifika och mer fokuserade på de områden som vi vill skall inspekteras.
Jag upprepar: ingen vill uppmuntra till bedrägeri; vi i parlamentet vill sannerligen inte uppmuntra till bedrägliga handlingar, och då de upptäcks måste man ta itu med dem på ett mycket seriöst sätt. Vi måste alltså ha en god kontroll, men den måste fokuseras, den måste vara specifik, den måste vara relevant, och den måste ske på områden där missbruk har upptäckts. Jag tror verkligen att vi kan förbättra situationen, jag tror att det går att åstadkomma, och jag tror att det kan göras genom att vi koncentrerar oss på specifika områden som vi bedömer vara de mest sårbara.

Bösch (PSE)
Herr talman, kära kolleger! I vår grupps namn vill jag tacka kollegan Casaca för detta betänkande och också i all tydlighet stödja honom, även där kommissionen anser sig göra skillnader mellan kontroll- och bedrägeribekämpningsåtgärder. Förra året åsamkades vi, enligt uppgifter från er institution, skador på detta område om 430 miljoner euro, dvs. inte vi, utan de som sitter där uppe, nämligen skattebetalarna i unionen.
När vi talar om att vi bör reformera denna jordbrukspolitik i Europa, så som kommissionen nyligen har föreslagit, för att därigenom - och kollegan Schierhuber som jordbrukare har med all rätt påpekat detta, och jag vill stödja henne där - åter föra jordbrukspolitiken närmare medborgarna, och i detta fall även närmare skattebetalarna, måste vi ta avstånd från sådana spetsfundigheter. Det är kontroll, det är bedrägeribekämpning.
Jag anser därför att det vore klokt av kommissionen att följa vår idé, föredragandens och budgetkontrollutskottets idé, och slutligen skapa en rättslig grund för föreliggande åtgärder för att skydda de ekonomiska intressena.
Vi har också funderat över hur vi skulle kunna stoppa exportbidragen, framför allt när det gäller export av levande djur. De bilder som vi får från Medelhavshamnarna och som också våra ungdomar ser, är allt annat än reklam för denna jordbrukspolitik och allt annat än reklam för Europeiska unionen. Vi måste avskaffa dem, och det fanns sådana förslag från kammaren i samband med årets budget. Vi fick inte något stöd från kommissionen i fråga om det preliminära budgetförslaget. Det vill jag säga helt tydligt. Förslagen kommer att återkomma, och vi förväntar oss mer samarbete för framtiden, för just i parlamentet, där vi ägnar oss åt budgetkontroll, vet vi att detta system med exportbidrag inte kan göras bedrägerisäkert. Det är omöjligt. Det nu praktiserade systemet med exportbidrag inom jordbruksområdet inbjuder till bedrägerier. Det är en inbjudan, och här ser jag en akademisk debatt. Skall det nu hellre vara artikel 37 än artikel 280 i fördragen? Det, mina damer och herrar i kommissionen, kan vi inte kosta på oss i framtiden, vi som ofta talar med människorna som bor hos oss, som konsumerar hos oss och som betalar skatt hos oss. Därför stöder vi fullständigt vår föredragande och hans betänkande.

Mulder (ELDR).
Tack så mycket, herr talman! Jag vill också för min grupps räkning gratulera Casaca. Jag delar hans oupphörliga strävan efter att förbättra granskningen av transaktioner inom jordbruket. Om denna politik redan är omtvistad, och den europeiska jordbrukspolitiken är omtvistad, måste vi i varje fall se till att pengarna används på rätt sätt.
Vad är kärnan i kommissionens förslag? Den är att antalet kontroller minskas men förbättras. Vi hoppas att det senaste alternativet kommer att bli fallet, men allt måste naturligtvis bevisas. Vi kommer att iaktta detta mycket noggrant. Det stöder jag. Erfarenheten får utvisa det. Jag väljer att hellre fria än fälla, men jag hoppas att det ni utgår ifrån verkligen är sant.
En sak som parlamentet har bett om gång efter annan är felprocent för budgetens enskilda sektorer, och detta gäller också jordbruksbudgeten.
Hur stor är felprocenten exempelvis i mejerisektorn? Hur stor är den i spannmålssektorn? Hur stor är den i tobakssektorn?
Den stora frågan är om ni kan prestera dessa siffror med det här andra systemet, för med kommissionens nya bokföringssystem förväntar vi oss att de här siffrorna kommer att dyka upp i sinom tid. Revisionsrätten har sagt att de inte kommer att vara i stånd att göra det. Vi ber därför kommissionen att omkring en gång per år ange den uppskattade felprocenten och en ungefärlig beskrivning av förbättringen. Det skulle göra det möjligt för oss att bedöma förbättringar i kommissionens granskning.
Det finns ett ämne som inte har kommit på tal, inte heller i kommissionens förslag. Vi ser i kommissionär Fischlers olika förslag allt tydligare en tonvikt på landsbygdspolitiken. Utgifter för landsbygdspolitik är knutna till god jordbrukspraxis, det är utmärkt. Dit måste vi också räkna miljön och liknande saker.
Men vad är egentligen god jordbrukspraxis? Jag tror att god jordbrukspraxis i Sverige kanske i stora drag är något annat än god jordbrukspraxis i Nederländerna eller Portugal eller Grekland eller vilken plats som helst. Det är det väsentliga. Vad som anses normalt i det ena landet är fortfarande inte normalt i det andra.
Min sista kommentar gäller ändringsförslag 10, om publiceringen av alla uppgifter om vad jordbruksmedlen går till.
Jag kan i princip instämma i detta, men gäller det också för alla andra delar av budgeten? Nej, det gör det såvitt jag vet inte. Därför håller vi alltså tills vidare vårt krut torrt på den här punkten och kommer inte att rösta för detta ändringsförslag på det här stadiet.

van Hulten (PSE).
Herr talman! Jag stöder precis som mina gruppkolleger kommissionens förslag i Casacas skärpta lydelse. Liksom vi är vana vid från Casaca är det ett mycket gediget betänkande med goda rekommendationer, och jag tycker att det är synd att kommissionen inte tillkännager att man kan överta Casacas förslag fullständigt, i synnerhet med tanke på budgetkontrollutskottets breda stöd för dessa förslag. En av aspekterna av detta är den rättsliga grunden i det här förslaget. Som bekant är vi av den åsikten att den borde vara artikel 280, eftersom det i huvudsak handlar om god förvaltning av Europeiska unionens finanser. Det handlar inte om att än en gång ge efter för jordbrukslobbyn. Man skulle kunna säga att jordbrukssubventionerna egentligen är unionens bäst bevarade hemlighet. Vi vet att en hel del saker går fel på det området. I förra veckan visade det sig också i Europeiska revisionsrättens rapport att stöd till oljeväxter har missbrukats i stor skala, och ändå verkar man inte agera.
Det är absolut av stor vikt att vi sörjer för en bättre insyn i dessa finansiella flöden. Det är nämligen inte någon stor del av subventionerna som hamnar hos de små bönder som de är avsedda för, utan de hamnar hos stora multinationella företag. Casaca har redan klarlagt detta. Ändå får dessa uppgifter inte offentliggöras. VVD och CDA i de liberala och de kristdemokratiska grupperna - för övrigt väl representerade i den här debatten i dag - är emot detta. Varför? Är de rädda för offentlighet? Maij-Weggen var detta parlaments föredragande för handlingsoffentlighet. Den liberala gruppen har alltid satt offentlighet högt. Det kan alltså inte bero på det. Skulle det då ändå kunna vara något annat som spelar in, såsom egennyttan och det att passa på sitt eget bästa? Att inte vilja ha en bättre insyn i de finansiella flödena, eftersom det solklart skulle påvisa nödvändigheten av att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken? Jag är rädd för att så är fallet.
Jag tycker också att det är synd att Mulder inte vill stödja ändringsförslag 10 av Casaca om en bättre insyn i det finansiella flödet, med den undanflykten - för det är en undanflykt - att det som inte gäller inom andra politikområden inte heller borde gälla för jordbruk. Mulder gömmer sig hela tiden bakom detta argument. Han har gjort det konstant under de senaste åren, och det är inte på det sättet man kommer framåt. Särskilt inte när jordbruksbudgeten utgör hälften av den europeiska budgeten. Det här problemet kommer att bli ännu mer angeläget efter utvidgningen. Då kommer det att finnas ännu fler företag, och då är det ännu viktigare att vi vet var alla pengar hamnar.
Jordbrukspolitiken har under de senaste åren antagit oönskade former. Subventionerna hamnar inte hos dem som de är avsedda för. Ett exempel på detta, som togs upp på nytt den här sommaren, är det faktum att till och med den nederländska drottningen mottar stöd för att anlägga sin olivträdsplantage i Italien. Om det finns någon i Europa som inte har behov av dessa pengar så är det väl en av de rikaste kvinnorna i världen. Och detta medan landsbygdspolitiken i exempelvis Groningen i Nederländerna inte har tillräckligt med pengar för att hjälpa små bönder att hålla huvudet ovanför vattenytan.
Detta visar, herr talman, att den här politiken har spårat ur och att vi måste få en bättre insyn i det finansiella flödet. Detta kan då fungera som grund för en genomgripande reformering, redan före tillträdandet av nya medlemsstater. Det är oerhört viktigt. Casacas betänkande är ett första steg.

Santos (PSE).
Herr talman! Jag vill gratulera föredragande Paulo Casaca till det kvalitativa arbete han har lagt fram för behandling, men framför allt till det intensiva arbete han har utfört som europeisk ledamot i detta parlament för en öppenhet i gemenskapens räkenskaper och förfaranden. Jag tycker också, precis som föredraganden, att kommissionens förslag är godtagbart då detta förslag utan några tvivel innebär en betydande förstärkning av kvaliteten hos gemenskapens kontroller och förfaranden, och att kommissionen redan nu skall ta itu med detta förfarande.
Kontrollen av utgifterna och av gemenskapens alla ekonomiska förfaranden är oupplösligt förbunden med öppenhet och jämlikhet. Därför måste kommissionen och parlamentet koncentrera sina främsta ansträngningar till detta område. Vi känner alla till antalet och omfattningen av de bedrägerier som har praktiserats, trots kontrollsystemet, och därför är inget av det vi kan göra för att förbättra systemet grundlöst eller obehövligt. Kommissionen i synnerhet och Europeiska unionen i allmänhet har bara att vinna på att sprida all information till medborgarna och givetvis på en allmän kunskap om förhållandet mellan de största stödmottagarna i den gemensamma ekonomiska politiken.
Vi väntar förväntansfullt på att de löften som den ansvarige jordbrukskommissionären har gjort på detta område kan uppfyllas på kort sikt. Jag vill också stödja föredragandens förslag som syftar till att ändra den rättsliga grunden från artikel 37 till artikel 280 i fördraget. Det handlar om en betydelsefull och viktig förändring som ger skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen maximal betydelse.
Jag vill slutligen påminna om att den internationella handelns lojalitet är en ovärderlig tillgång på medellång sikt och framför allt att det inte finns några oberoende ekonomiska sektorer med vattentäta skott mellan sig. Den skada som kan åsamkas tredje land genom protektionistiska åtgärder eller bristande tydlighet i processerna och tillämpningen av regler kommer förr eller senare att drabba de som gör detta agerande till en allmän interventionsregel. Vi anser att det är helt nödvändigt att den utannonserade reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken skall kunna införliva denna och andra principer.

Talmannen.
Eftersom vi har gott om tid på oss före omröstningen kommer jag att tillämpa förfarandet med att fånga talmannens blick så att ledamöter som inte är uppskrivna på talarlistan kan få ordet.

Casaca (PSE)
Herr talman, fru kommissionär! För det första vill jag tacka alla kolleger som har haft vänligheten att nämna det arbete vi har bedrivit i denna fråga och jag vill säga att ur detta perspektiv har budgetkontrollutskottet arbetat oerhört bra. Vi har alla i det väsentliga haft samma gemensamma inställning när det gäller behovet av att skydda de ekonomiska intressena, och vi har bedrivit ett i huvudsak kollektivt arbete.
Därför skulle jag också vilja tacka kommissionären för den uppmärksamhet ni har ägnat detta betänkande, men jag vill också säga, fru kommissionär, att ert inlägg väckte några frågor som jag anser det är absolut nödvändigt att klargöra. Och med talmannens tillåtelse skulle jag vilja ställa fyra mycket konkreta frågor som tas upp i detta betänkande:
För det första säger kommissionären att artikel 280 enbart handlar om bedrägerier och att denna förordning gäller kontrollen. Fru kommissionär! Det är inte första gången jag hör detta från kommissionens sida, men jag är frestad att säga att kommissionen kanske skulle behöva läsa vad artikel 280 säger lite mer uppmärksamt. För vad som sägs i denna artikel efter första stycket, fritt översatt från den engelska versionen, är att ?gemenskapen och medlemsstaterna skall bekämpa bedrägerier och all annan olaglig verksamhet som påverkar gemenskapens ekonomiska intressen?. Det är alltså helt klart i formuleringen i artikel 280 att det inte enbart handlar om bedrägerier utan om all olaglig verksamhet som äventyrar gemenskapens ekonomiska intressen. Det är alltså helt klart att denna förordning faller helt inom ramen för detta skydd, och jag vill säga att den överväldigande majoriteten av de ekonomiska återhämtningsprocesserna i gemenskapen sker inom ramen för denna förordning. Jag tror att kanske nära tre fjärdedelar av dessa processer och tre fjärdedelar av de belopp som används för återhämtning sker inom ramen för denna förordning. Hur kan kommissionen säga något som detta, att detta inte har att göra med artikel 280, när denna förordning bara är en enkel bearbetning av artikel 280?
För det andra säger kommissionären att denna förordning har fungerat tillfredsställande. Jag anser att vi inte kan skilja denna förordning, som jag redan sagt, från andra förordningar och från hela den lagstiftning som syftar till att skydda gemenskapens ekonomiska intressen. Ur detta perspektiv vill jag bara än en gång påminna er om den skandal jag nämnde inledningsvis, skandalen med manipulerat smör från Neapels camorra i samarbete med stora europeiska företag för mjölkprodukter i nästan alla stora europeiska länder. Denna skandal inleddes 1995 och handlade om åtminstone drygt 35 000 ton manipulerat smör, och detta stoppades först år 2000. Det vill säga, under fem år manipulerades omkring 35 000 ton smör där stora företag i Frankrike, Tyskland, Belgien och troligen i andra länder var inblandade. Och kommissionen lyckades aldrig genom denna förordning uppfatta något av denna manipulering av smör. Det krävdes en lokal undersökning av den italienska polisen i Neapel för att skandalen skulle börja avslöjas. Vi är nu framme vid år 2002 och vi vet ännu inte vilka företag som är inblandade och vad kommissionen tänker göra när det gäller dessa företag. Och kommissionär tycker att detta är tillfredsställande. Jag ber hemskt mycket om ursäkt men jag tycker inte att detta är tillfredsställande. Jag tycker inte att det är tillfredsställande att livsmedelsmanipuleringen nästan fördubblades mellan år 2000 och år 2001, vilket till exempel är ännu en uppgift jag fått veta via pressen och som hittills inte har förnekats av kommissionen. Detta är enligt min åsikt inte tillfredsställande.
För det tredje, fru kommissionär, har vi frågan om öppenhet. Jag har hört att ni, fru kommissionär, på ett mycket bra sätt förespråkar öppenheten i de mest skilda omständigheter. Under dessa förhållanden förstår jag inte hur det kan komma sig att när vi kommer till denna punkt så försvarar inte längre kommissionen, och således inte heller kommissionären, öppenheten. Hur är det möjligt att vi kan gå ut på Internet och få reda på vem som konkurrerar om medel ur gemenskapens vetenskapliga program, till exempel, och vem som har beviljats dessa medel, men inte få reda på vilka multinationella företag som får miljontals euro för att exportera europeiskt livsmedelsöverskott eller för att avsätta det på den inre marknaden.? Hur kan detta vara en statshemlighet? Hur kommer det sig att kommissionen inte kan säga vilka dessa företag är? Eller hur mycket de får? Eller för vilka ändamål? Vad finns det att dölja här? Och här, som våra kolleger mycket väl har påpekat, har vi inte bara problem med kommissionen, utan med våra kolleger i PPE och liberalerna, som inte heller de hittills velat acceptera att denna regel som jag anser vara grundläggande för öppenheten, skall föras in i förordningen.
Slutligen, fru kommissionär, har jag en fråga att ställa er om definitionen av skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen. För denna definition har skett på följande sätt: man anser att manipuleringen av mjölkprodukter bara är ett problem för gemenskapen om lagöverträdarna tar emot gemenskapsstöd. Det vill säga, om de inte får detta stöd är det inte längre ett gemenskapsproblem. Detta är fullkomligt absurt, fru kommissionär, för tänk på följande: om en mjölkproducent överskrider sin referenskvot, det vill säga, producerar mjölk utan bidrag, så tillåter gemenskapslagen att industrin som köper mjölken direkt gör ett förebyggande innehållande i förebyggande syfte, det vill säga att till och med innan en överskriden kvot har konstaterats görs ett förebyggande innehållande av pengar som böter för den överskridna kvoten. Alltså, även om han inte har begått någon överträdelse, eller ens ökat mjölkproduktionen, dras pengarna in. Detta är vad som drabbar en mjölkproducent. Om vi har en industri som fabricerar mjölkprodukter, alltså framställer smör utan mjölk, framställer smör av de mest skilda produkter som inte under några omständigheter borde användas till livsmedelsprodukter, såsom fullständigt artificiella ämnen, så ger mig gemenskapen i ett sådant fall följande svar: nå, om de inte har fått något gemenskapsstöd är detta inte vårt problem. Detta är något som saknar rim och reson! Men detta är gemenskapens doktrin och det är den doktrin man har försvarat inför Cocobu, år efter år, och fortsätter att försvara. Jag kan inte acceptera detta, fru kommissionär! Jag skulle vilja att även ni gav oss en tydlig förklaring angående denna inställning hos kommissionen, för jag kan faktiskt inte förklara detta för någon!! Jag kan inte komma hem till jordbrukarna i den region jag här representerar och förklara en sådan här sak. Det finns inga möjliga förklaringar till detta, och därför skulle jag vilja att kommissionen tydligt förklarar skälet till denna inkonsekvens.

Wallström
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentsledamöterna för deras intressanta tal - jag har fått lära mig många nya saker, däribland om den jämställda behandlingen av den belgiska drottningen och om olivodling.
Casaca gjorde rätt i att uttrycka oro om oegentligheter. Jag vill påpeka att granskning enligt förordning 4045/89 resulterat i att ett stort antal oegentligheter har rapporterats till OLAF, och även i identifiering och uppföljning av fall, till vilka Casaca hänvisade. Detta är mycket viktigt.
Jag vill klargöra kommissionens ståndpunkt om vissa ändringsförslag och kommer också att försöka besvara Casacas fyra frågor.
Den första rör den rättsliga grunden. Jag vill här nämna tre saker. För det första är förordning 4045/89 en kontrollförordning, inte en förordning mot bedrägeri. Artikel 37 är därför den lämpligaste rättsliga grunden. För det andra är dessa ändringar tekniska, och det finns ingen anledning att göra omfattande ändringar vid denna tidpunkt. För det tredje: Ståndpunkten från Casacas eget utskott, dvs. utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - grundad på yttranden från parlamentets rättstjänst - var att artikel 37 var den lämpligaste rättsliga grunden. Det är mycket viktigt för alla som berörs att det görs en åtskillnad mellan kontroll och åtgärder mot bedrägeri. Detta är skälet till att kommissionen förkastar ändringsförslaget om den rättsliga grunden.
Ändringsförslagen 2, 3 och 4 utvidgar eller stärker till viss grad de befintliga bestämmelserna, och är godtagbara för kommissionen.
När det rör ändringsförslag 5 måste jag betona, eftersom medlemsstaterna redan är skyldiga att inlämna en förteckning över stödmottagarna till kommissionen, att denna del av ändringsförslaget är onödigt. De metoder som medlemsstaterna använder sig av för att beräkna minsta antal granskningar har kontrollerats av kommissionen, och den anser att metoderna är tillfredsställande. Av denna anledning förkastar kommissionen ändringsförslaget.
Vi kan godta ändringsförslag 6, även om det verkar vara överflödigt.
Ändringsförslag 7 är mer långtgående än ett tekniskt ändringsförslag och skulle innebära en större förändring i förbindelserna mellan medlemsstaterna, och skulle också kunna få stora rättsliga effekter. Kommissionen är inte emot själva ändringsförslaget, men med tanke på de rättsliga och politiska aspekterna är det en fråga som måste tas upp på en övergripande nivå, och därför förkastar kommissionen det.
När det rör ändringsförslagen 8 och 9, vill budgetkontrollutskottet att kommissionens personal skall genomföra ett visst antal kontroller per år, en i varje medlemsstat, plus en multinationell kontroll. När kommissionen fördelar sina initiativ i samband med kontroller, använder den riskanalys. Denna metod har krävts och stöttats av Europeiska revisionsrätten och parlamentet. Ändringsförslagen 8 och 9 skulle på ett drastiskt sätt begränsa riskanalysernas effektivitet, p.g.a. den mängd arbete som måste utföras varje år. GD Jordbruks revisionsavdelning är ansvarig för kontrollen av många åtgärder, och att göra denna avdelning skyldig att utföra alla de kontroller som krävs enligt dessa ändringsförslag - antingen det finns en hög risk eller inte - är inte ett godtagbart förhållningssätt.
Vissa medlemsstater har dessutom en kontrollmyndighet, andra har flera, och det kan uppstå svårigheter i vissa men inte i andra. I ändringsförslag 8 krävs emellertid en kontroll per medlemsstat och år, hur läget än ser ut: Man tar då inte hänsyn till de fastställda riskerna och det kommer att innebära att knappa resurser också används för kontroller där det finns låg risk. Om parlamentet har för avsikt att frångå denna normala granskningsmetod, innebär det i praktiken att det kräver att kommissionen skall få ytterligare medel för att rekrytera nödvändig personal.
Till sist: Ändringsförslaget från Cunha om offentliggörande av förteckningen över stödmottagare, som Casaca hänvisade till. Kommissionen stöder öppenhet och genomsynlighet, men anser inte att detta är ett bra förslag. Man kan fatta beslut om programmet så tidigt som ett år före det att vissa granskningar inleds, och att ge en stödmottagare ett meddelande ett år i förväg om att en kontroll skall utföras kan inte vara en bra kontrollpraxis. I vilket fall som helst förbjuder förordning 4045/89 en användning på detta sätt av namngivna uppgifter. Jag förstår att det också är en fråga om volym som har att göra med den praktiska genomförbarheten när det gäller att dela ut informationen på ett meningsfullt sätt. Därför kan kommissionen inte godta detta ändringsförslag.
När det rör det enskilda fallet avseende smör, kan jag inte ge er alla uppgifter i sammanhanget. Jag uppmanar er emellertid att skicka en skriftlig fråga till kommissionen om detta. Vi kan då ge er färskare information om vilka åtgärder som har vidtagits.
Vi får återkomma till de mer allmänna politiska frågorna, därför att jag vill begränsa mina kommentarer till det aktuella förslaget.

Bösch (PSE)
Herr talman! Jag vill utnyttja den möjlighet som ni tidigare nämnde, eftersom vi har lite tid i dag. Det finns ett förslag från kommissionen om hur man bör reformera jordbrukspolitiken, som har väckt en bred diskussion bland den europeiska allmänheten. Fru kommissionär, vi kan nu säga er vilka delområden inom jordbrukspolitiken som bör förändras enligt budgetkontrollutskottet. Vi känner till era argument. När det gäller den rättsliga grunden - artikel 37 eller artikel 280, som vi föreslagit -handlar det naturligtvis inte bara om en akademisk fråga. Det handlar om hur stor öppenhet man åstadkommer inom jordbrukspolitiken. Är parlamentet med helt och hållet? Ja eller nej? Allt detta handlar det om. Vi vill ha detta, och vi är också skyldiga våra medborgare det.
När jag tidigare sade att de exportbidragssystem som vi nu har inte kan göras bedrägerisäkra, då måste ju egentligen kommissionen lystra, om den alltid ser så allvarligt på skyddet av de skattepengar som vi kasserar in från medlemsstaterna. Jag kan inte höra någon reaktion från kommissionens sida. Tvärtom! När jag tittar på det preliminära budgetförslaget för nästa år, så har vi ett särskilt känsligt område - jag nämnde det tidigare - nämligen subventionerna för export av levande nötkreatur. Jag måste i det sammanhanget säga att vi har en sådan brist på öppenhet när det gäller budgeten, att vi som parlament först måste lura ut dessa exportbidrag, vi har inte ens någon egen kreditpost för dem! Vi skall försöka att få det under budgetåret 2003, så att det blir lite tydligare, fru kommissionär.
Tillbaka till nötkreaturen: Jag ser att vi nästa år kommer att ha högre siffror här än i år, alltså en politik som är helt motsatt den som vi egentligen vill ha - ned med exportbidragen, framför allt där levande djur plågas så som tidigare skett, och där kommissionen inte är i stånd att garantera att innehållet i ifrågavarande direktiv genomförs på ett korrekt sätt.
Fru kommissionär, vi har i årets budget redan en överenskommelse mellan finansministrarna och parlamentet om att kommissionen fram till den 31 maj skall lägga fram en rapport om hur direktiven om djurtransporter skall genomföras på ett korrekt sätt i medlemsstaterna, och där det antal straff anges som kommissionen till slut har ålagt de medlemsstater som eventuellt har överträtt detta direktiv. Vi har ännu inte fått någonting. Vi har inte någonting! Hur skall vi då kunna ta itu med saken, när ni helt enkelt vägrar? Vi kommer att ta upp frågan igen. Det skulle glädja mig om vi åtminstone kunde avsluta denna debatt med vissheten att vi inom kort skulle få rapporten från er institution.
Alltså än en gång: ni bedriver nu en politik som är rent motsatt våra intressen. Ni höjer exportbidragen, åtminstone i fråga om nötkreatur. Då kan ni inte ge någon annan ansvaret för de outsägliga lidanden som de levande djur får utstå, som vi exporterar till Mellanöstern. Detta ansvar måste ni själva ta på er! Om ni anser att kontrollen i medlemsstaterna egentligen är grosso modo tillfredsställande, då vill jag upprepa: förra året fastslogs 430 miljoner oegentligheter och bedrägerier. Jag vet inte hur våra medborgare i unionen tolkar era uttalanden om detta.
Slutligen: Jag vet inte om ni också representerade oss - jag var inte i Johannesburg - men, fru kommissionär, har vi då inte hela tiden fått höra att detta slags exportbidrag, detta slags jordbrukspolitik, detta slags subventioneringar i slutändan i stor utsträckning bidrar till det stora elände som vi har i stora delar av världen? Ja, vi kommer åter att ha något slags hjälp, något slags allmosa i vår budget. Så är det ändå! Och ni bedriver nu en politik som riktar sig mot dessa länders intressen, och framför allt mot de europeiska skattebetalarnas intressen.
Låt det inte räcka med tillkännagivanden! I dag hade ni haft möjlighet att förklara er goda vilja med hjälp av några få små steg i riktning mot Europaparlamentets förslag. Detta har inte skett, inte heller när det gäller öppenheten. Där gömmer ni er även i fortsättningen bakom några paragrafer. Vi kan inte göra det. Vi vill nämligen bli omvalda av våra medborgare. Därför måste vi ställa er uppfattning om jordbrukspolitiken mot vår uppfattning.
(Applåder)

Morgan (PSE).
Herr talman! Eftersom vi alla ger oss på den gemensamma jordbrukspolitiken, vill jag också nämna några uppgifter i förhållande till den.
Ett enormt massmöte - Liberty and Livelihood - ägde rum i Förenade kungariket i helgen, där tusentals personer samlades i London för att protestera mot olika problem som har att göra med landsbygden. Något som emellertid inte togs upp vid detta massmöte var det faktum att landsbygden tar emot väldiga bidrag. Särskilt jordbruket får ta emot väldiga bidrag i jämförelse med andra branscher i Europeiska unionen. När 40 procent av EU:s budget går till 5 procent av EU:s befolkning, är det uppenbart att politiken är i behov av en genomgripande reformering.
Jag tycker emellertid att det verkar underligt att man inte tar upp två områden i samband med denna reformeringsprocess. Dessa är skandalen på EU:s sockermarknad, där ockerpriser i hela EU gör det möjligt för folk att dra fördel av något som jag anser vara ett mycket felaktigt system, samt skandalen inom tobaksindustrin, vars existens folk måste känna står i fullständig strid med Europeiska unionens främjande åtgärder när det rör folkhälsan.
Detta är viktiga områden. Men den viktigaste frågan här i dag är öppenhet. Hur kommer det sig att - samtidigt som jag kan gå till en webbplats och få information om var varje enskild euro i förhållande till regionalpolitiken och strukturfonderna betalas ut i mitt hemområde - jag inte kan göra samma sak när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken? Denna möjlighet finns inte, och jag vill se en ändring av detta. Europeiska unionens skattebetalare måste ha ett sådant förhållande med mottagarna av dessa pengar: på så sätt kanske vi får se hur mycket prins Charles, drottningen och resten av den kungliga familjen får i förhållande till de bidrag som beviljas enligt den gemensamma jordbrukspolitiken.
Vi måste lösa denna fråga. Det är nödvändigt att vi får stöd från de personer i kammaren som ständigt efterlyser öppenhet. Det är detta vi ber om. Kommissionen måste samarbeta mycket närmare med medlemsstaterna i hela Europeiska unionen, för att se till att så blir fallet.
(Applåder)

Maes (Verts/ALE).
En stor del av den europeiska budgeten används till jordbrukssubventioner. Det är ett faktum. Jag har redan i tjugo år hört sägas att den andelen måste minskas, men det går synnerligen långsamt. Som ledamot av Europaparlamentet känner jag mig förbittrad och mycket besviken över det faktum att parlamentet fortfarande inte har någon kontroll över detta. Och när kollegan Casaca då försöker att åtminstone utifrån de befogenheter som vi verkligen har, och som är en budgetmässig befogenhet, få en inblick i hela denna ?subventionsbutik?, så ger ni oss ändå inga tillfredsställande svar.
Ni låter er som kommissionär uppenbarligen avfärdas med vad ni hör antydas av de byråkrater som ni har haft omkring er i så många år och som i så många år har nekat parlamentet ett direkt medinflytande. För vi vill ha en inblick i jordbrukspolitiken, i exportstöden, i det sätt på vilket dessa stöd fördelas. Vi vill att det skall bli ett slut på exploateringen av tredje världen. Jag instämmer helt i det som kollegorna Bösch och Morgan sade i fråga om detta. Jag var i Johannesburg, och jag skäms när jag ser hur vi med våra subventioner dödsdömer ett antal länder som bara har begränsade medel för att överleva. Det finns ett par länder som enbart har socker att exportera, och vi har lyckats fortsätta att hålla fast vid dessa dumma subventioner till våra ?sockerbaroner? tack vare våra medlemsstater.
Parlamentet har inom utskottet för utveckling och samarbete beslutat att det måste bli ett slut på detta. Men det har obemärkt smugit sig in ett ändringsförslag, och sedan har man här i plenum röstat för att i fråga om sockret återigen tillämpa dessa jordbruksstöd. De exempel som nämnts här är mycket vanliga. Vi vill som demokratiska representanter för våra medborgare ha inblick i de här stöden. Jag kan inte heller få någon förklaring på hur Europa lyckas bevilja överflödiga och skadegörande stöd, medan vi egentligen är förpliktigade till solidaritet med tredje världen. Jag kom till Botswana, där de förutom diamanter bara har lite boskap att exportera. Vi slöt ett avtal om detta. Det finns så många länder i Afrika som vill driva rättvis handel med oss. Vi skapar fortfarande inga möjligheter till detta.
Slutligen vill jag i fråga om jordbruksstöd påpeka att också exportstöden är en skam för levande djur, som vår allmänna opinion inte accepterar. Och ni ökar dem! Det här går inte för sig! Jag ansluter mig därför gärna till våra kollegers plädering. Jag var själv under en lång tid ledamot i budgetkontrollutskottet, och jag har stor respekt för dessa kolleger och för deras betänkanden. Jag läser dem alltid med mycket stort intresse, men jag skulle vilja att något äntligen förändras. Vi finns trots allt inte här för att hålla butiken öppen. Vi finns här för att skapa rättvisa.
(Applåder).

Wallström
. (EN) Herr talman! Detta börjar nu bli verkligt intressant och vi har skapat en lång dagordning som täcker allt från den gemensamma jordbrukspolitiken till öppenhet och genomsynlighet, djurtransporter, Johannesburg och t.o.m. rävjakt i Förenade kungariket. Debatten har naturligtvis ett samband med miljön, så jag frestas att delta i alla dessa diskussioner med mina egna, personliga åsikter. Jag kommer emellertid också att försöka vara lojal mot mina uppdragsgivare, och lämnar därför en del av budgetdiskussionen till kommissionär Fischler, som kommer hit i eftermiddag för att diskutera budgeten. När det rör den ingående diskussionen om uppföljningen till den gemensamma jordbrukspolitiken, hoppas jag alltså att ni har förståelse för att jag inte har någon ledande roll i sammanhanget. Jag överlåter till kommissionär Fischler att besvara alla dessa frågor. Jag måste säga att jag också delar många av era farhågor och åsikter om hur man kan stärka dessa bestämmelser och se till att det sker en budgetuppföljning av reformerna.
Jag kan inte säga att jag alltid har varit stolt att företräda Europeiska unionen när det handlar om jordbruksstödet, men vi kan verkligen säga att vi håller på att ta ett steg i rätt riktning i och med vår granskning av den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag anser att ni ibland ?skjuter budbäraren?, när det skulle vara bättre att rikta kritiken mot vissa medlemsstater som inte alltid är så ivriga att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och gå i rätt riktning. Vi vet vad som behövs när det handlar om att tillfredsställa utvecklingsländerna. Vi vet att vi måste belöna kvalitet snarare än kvantitet, och på så sätt främja folkhälsan. Vi vet att vi måste skydda och återupprätta livsmiljöer och naturliga system, och vända utvecklingen när det rör minskningen av den biologiska mångfalden. Vi vet också att vi måste förbättra förvaltningen av mark genom en ökad glesbygdsutveckling, osv. Vi måste också se till att vi får mer kvalitet i stället för att skapa överproduktion och ett fullständigt sjukt system.
Vi har, som sagt, tagit ett steg i rätt riktning i och med granskningen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi måste fortsätta diskussionerna med medlemsstaterna, eftersom mycket av detta ansvar måste delas med medlemsstaterna, däribland skyddet av djurens välbefinnande. Jag skäms lika mycket som ni när vi ser dessa bilder och denna praxis, och man måste helt enkelt stoppa hanteringen.
Jag anser också att en del av åtgärderna som föreslås i översynen, däribland granskningssystem etc., och ett villkorande av det ekonomiska stödet, så att ömsesidig överensstämmelse blir nödvändig, dessutom kan hjälpa till att förbättra djurens välfärd, såväl som andra faktorer i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Trots att jag delar era farhågor och anser att ni har rätt när ni påpekar dessa problem, måste vi föra den fullständiga diskussionen vid en annan tidpunkt. Jag överlåter budgetdiskussionen till kommissionär Fischler, som kommer att ta upp den gemensamma jordbrukspolitikens budgetkonsekvenser med er.
Jag vill mycket gärna inbjuda er till morgondagens diskussion om uppföljningen av toppmötet i Johannesburg. Det är absolut en av de viktiga delarna. Mycket av diskussionerna i Johannesburg förgiftades av jordbruksstödet, och vi måste ta upp denna sakfråga nu eller senare.
(Applåder)

Swoboda (PSE)
Herr talman! Jag vill inte gå in på innehållet. Jag är bara mycket glad över att jag kom till plenisalen tidigare för att arbeta här i lugn och ro, och då fick uppleva en intressant debatt. Herr talman, jag vill gratulera er till att ha tillåtit och möjliggjort det. Jag tror att det vore ett bra exempel för era kolleger i presidiet så att man även gör det i framtiden. Det är synd att det var så få kolleger här. Men börjar man tala om det, så kommer kanske fler personer till plenisalen.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, herr Swoboda, för era vänliga ord. Jag kan försäkra er och övriga kammaren om att presidiet gör en ansträngning nu när arbetsordningen har ändrats för att garantera att debatterna i plenum genomförs exakt som ni sade.
Detta är presidiets linje och jag anser att vi, som vi just har sett, kommer att kunna ha ännu bättre debatter i plenum än vi haft tidigare.

van Hulten (PSE).
Herr talman! Enligt Swobodas utmärkta förslag, kanske man kan ta hänsyn till detta i samband med debatten om förfarandet med att ?fånga talmannens blick?. Vi har en debatt i eftermiddag om budgeten, då detta förfarande skall tillämpas. Kanske kan presidiet och talmanskonferensen också överväga möjligheten att formalisera detta, så att alla debatter som avslutas innan den tilldelade tiden är slut, rundas av med förfarandet med att ?fånga talmannens blick?.
Jag instämmer med Swoboda om att detta är en utmärkt innovation. Det ger en livligare diskussion och innebär också att folket på åhörarläktaren får någonting att titta och lyssna på under den avslutande halvtimmen, i stället för att stirra på en tom kammare.

Talmannen.
Tack, herr van Hulten. Jag kan försäkra er och resten av kammaren om att era kommentarer ordagrant kommer att vidarebefordras till presidiet.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.50 och återupptogs inför omröstningen.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Theato (PPE-DE)
Herr talman! Får jag be er att ge ordet till föredraganden för detta betänkande i vårt budgetkontrollutskott, så att han får säga några ord om detta betänkande? Föredragande är Mulder.

Talmannen. -
Herr Mulder! Jag gör ett undantag och ger ordet till er, eftersom jag förstår att ni har utfört arbetet på utskottsordförandens vägnar.

Mulder (ELDR)
. (NL) Herr talman! Det är inte alla gånger som parlamentet kan ge kommissionen en komplimang, men den här gången skulle jag ändå vilja göra det. Jordbrukspolitiken i Europeiska unionen är omtvistad och när så är fallet, vilka orsakerna än är, måste vi framför allt se till att granskningen av utläggen av medel fungerar bra. Hittills har kommissionen kunnat granska dessa medel två år efter avslutandet av räkenskaperna. Parlamentet föreslog förra året i en resolution att denna period skulle förlängas till 36 månader. Kommissionen hörsammade förslaget mycket snabbt och för detta förtjänar man en komplimang. I det här stadiet kan vi bara hoppas att rådet nu hörsammar parlamentets och kommissionens önskan beträffande en bättre granskning av jordbruksutgifterna.

Lulling (PPE-DE)
Herr talman! I juni förra året uttalade vi oss under första behandlingen om ett förslag från kommissionen som rörde förordningen om statistiken rörande företagsstrukturer, för att komplettera denna med två sektorsspecifika bilagor, av vilka den ena rörde kreditinstitut och den andra pensionsfonder, och för att samtidigt utvidga förordningens tillämpningsområde till övriga finansinstitut, pensionsfonder samt kredit- och försäkringsverksamhet. Slutligen registreras för statistiken över industriföretag två nya uppgifter som rör miljön. Statistiken rörande företagsstrukturer i kreditinstitut, pensionsfonder och övriga finanstjänsteföretag behövs för att man skall kunna bedöma den inre marknadens finanser, garantera makroekonomisk statistik och observera stabiliteten i EU:s finanssystem. Uppgifterna om industrins kostnader för miljöskyddet är ett viktigt instrument för att politikerna skall kunna bedöma kostnaderna för att iaktta miljörätten, inklusive effekterna på företagens konkurrensförmåga, och för att kontrollera att man följer principen om att förorenaren betalar.
Efter första behandlingen tog jag som föredragande i juli 2001 kontakt med det nya ordförandeskapet i rådet med förhoppningen att snabbt kunna få ett gemensamt yttrande från rådet. Men det var alltför ambitiöst. Belgarna hade uppenbarligen glömt bort oss, och mot slutet av det spanska ordförandeskapet i rådet kom det sedan äntligen ett gemensamt yttrande. Det gläder mig att Europaparlamentet trots det så kallade sommaruppehållet har tillåtit mig att efter knappt tre månader lägga fram mitt betänkande för andra behandlingen. Jag kan förstå de svårigheter som olika medlemsstater har när det gäller att lägga fram bindande uppgifter beträffande pensionsfonder, men rådet har antagit fyra ändringar från oss, och jag föreslår att kammaren samtycker.

Lulling (PPE-DE)
Herr talman! Jag beklagar om kollegerna blir lite nervösa, men i enlighet med vår komiska nya arbetsordning anser jag att det är mycket viktigt att säga vad det här handlar om. Det är nämligen inte alls tekniskt! Sedan 1999 är EMU verklighet i euroområdet, och det som kommissionen nu lägger fram för oss är ett försök att åstadkomma bättre statistik, så att Europeiska centralbanken inte fattar några felaktiga beslut på grund av otillräcklig och dålig statistik.
Det förslag till förordning som vi har framför oss syftar till att förbättra kvaliteten på denna statistik genom att man för det första förkortar tidsfristerna för att förmedla huvudaggregaten i de kvartalsvisa nationalräkenskaperna från fyra månader till 70 dagar, och för det andra genom att man upphäver olika undantagsbestämmelser för medlemsstaterna, och för det tredje genom att man lämnar uppgifterna om sysselsättning i en enhetlig enhet, nämligen utförda arbetstimmar. Dessa ändringar krävs för att snabbt kunna förfoga över så exakt BNP-statistik som möjligt. Bankernas nationalekonomer har exempelvis i flera år varnat för att den otillräckliga ekonomiska statistiken skulle kunna orsaka fel i penningpolitiken. Eugenio Domingo Solans, ledamot i Europeiska centralbankens styrelse, har till en tysk tidning yttrat sig ungefär som så, att det måste finnas relevant statistik för euroområdet. Detta ligger i beslutsfattarnas intresse inom det europeiska näringslivet, inom finansmarknaderna och till slut också i medborgarna intresse inom EMU. Men det finns fortfarande mycket att göra. Kommissionen tvingas i dag till exempel att göra de första bedömningarna av BNP för euroområdet och för EU på grundval av ofullständiga uppgifter, vilket underminerar tillförlitligheten i dessa indikatorer och skulle kunna få en ogynnsam effekt på finansmarknaderna och framför allt på centralbankerna, och kollegan...
(Talmannen avbröt talaren.)

Goodwill (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Detta betänkande behandlar N1-fordon, som är kommissionsjargong för skåpbilar. Detta är av intresse för den mest ökände av de brittiska bilförarna, dvs. ?the white van man?! Som vi britter vet, är detta en person som, trots att han kör en Ford Transit, tror att han är Michael Schumacher. Jag vet att detta är unikt för Förenade kungariket, därför att här på kontinenten - i synnerhet i Italien - tror alla bilförare att han är Michael Schumacher.
Detta betänkande är i stort sett tekniskt och tar upp hur vi testar den koldioxid som släpps ut från dessa fordon. Jag har lyckats att säkra undantag för små tillverkare av specialfordon, särskilt ambulanser, och har också infört begreppet fordonsfamiljer i syfte att ordna i grupper de tusentals fordon som tillverkas i olika avledningar.
N1-fordon är viktiga för oss alla, eftersom det är troligt att man gör sin näst sista resa i ett N1-fordon, dvs. i en ambulans. Men det gläder er förmodligen att veta att jag har säkrat ett undantag för det fordon som ni kommer att göra er sista resa i, eftersom likbilar också kommer att undantas från detta direktiv.
Talmannen. -
Det är en stor glädje för mig, i egenskap av skotte, att välkomna Sir David Peel, talman i det skotska parlamentet, till Europaparlamentet. Han har tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Sir David kommer att hålla ett antal sammanträden i parlamentet, och kommer att iaktta förhandlingarna. Ni är mycket välkommen till kammaren, Sir David, och vi vill önska er ett trevligt och givande besök.

Evans, Robert (PSE)
. (EN) Herr talman! Jag kan inte dölja min besvikelse över att betänkandet just har förkastats. Jag vill säga till dem som röstade emot det och till ledamöterna i PPE-DE-gruppen, att jag hoppas att de inser att de just har röstat emot ett ökat samarbete om asylfrågor i Europeiska unionen; de har röstat emot ett utbyte av bästa metoder när det gäller åtgärder, när vi nu närmar oss en gemensam asylpolitik; de har röstat emot en tillämpning av goda idéer och att dela dessa idéer...
(Applåder från vänster)
De har röstat emot åtgärder för att se till att vi är fullständigt övertygade om att folk inte missbrukar asylsystemet i syfte att utföra terroristhandlingar. Det är dessa saker vi har undersökt, och det har förkastats av ledamöter i PPE-DE-gruppen. Det är en besvikelse för kammaren.
(Talmannen avbröt talaren.)
(Applåder från vänster)

Talmannen. -
Jag vill inte inleda en debatt. Herr Ribeiro! Får jag fråga er vilken ordningsfråga ni tar upp, och kanske kan ni tala om för oss i enlighet med vilken artikel ni tar upp den?

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Med denna ordningsfråga vill jag fästa uppmärksamheten på detta regelvidriga agerande som bara är ett agerande från dåliga förlorare efter en omröstning. Detta inlägg skulle ha gjorts, om alls, vid röstförklaringarna och inte nu. Detta var enligt min åsikt ett mycket regelvidrigt agerande.

Raschhofer (NI)
. (DE) Kommissionens förslag, där finansiella ändringar av större omfattning blir möjliga, kan välkomnas.
Bedrägerierna med EU-pengar, men även vissa tillstånd i institutionerna - här vill jag bara kort hänvisa till revisionsrättens senaste särskilda rapport om stödbestämmelser för oljeväxtutsäde - ger anledning till oro. Här behövs ett mer effektivt agerande än tidigare.
Kommissionens förslag att genom en förlängning av tidsfristen öka möjligheterna till att få tillbaka förlorade medel, går åt rätt håll. Frihetspartiets delegation har därför röstat för betänkandet.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Anledningen till att vi inte vänder oss emot detta förslag är att vi vill göra det möjligt för de arbetstagare som så önskar att sluta arbeta innan de uppnår pensionsåldern.
Flera av förslagets aspekter är emellertid oacceptabla.
Det är för det första oacceptabelt att avgångarna inte är frivilliga och att alla som vill inte kan få sluta arbeta.
Vad som också är oacceptabelt är att det handlar om att se till att 600 tjänstemän kan sluta, samtidigt som man bara anställer 273. Det innebär mera arbete för dem som blir kvar, trots att man i betänkandet erkänner att det redan saknas 1 254 tjänster. Och om institutionerna avser att kompensera bristen på fasta tjänster genom att utveckla korttidsanställningarna och göra inhyrd personal till något vedertaget - vilket ofta är samma sak -, så är det inte bättre. Allt detta är oacceptabelt när vi har arbetslöshet och korttidsanställda.
Även om vi inte är emot förslaget har vi inte velat stödja det och vi har därför avstått från att rösta.

Collins (UEN)
Jag röstade för Bakopoulos betänkande för att se till att våra hav blir säkra och att förorening från fartyg förhindras.
Jag stöder förslaget att inrätta en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg, eftersom det tar hänsyn till många förslag från parlamentet.
Den nya kommittén kommer att införa större öppenhet, genomföra gemenskapens politik på ett mer sammanhållet sätt, minska byråkratin och minimera kostnaderna.
Vattentransport är den fattiga transportförbindelsen. Om kommissionen har för avsikt att utveckla ?motorvägar till havs?, och därigenom främja sjötransporter och upprätta sjötransportlänkar som en del av det transeuropeiska nätet, måste sjöfararländer som t.ex. Irland få likvärdig behandling.
Den europeiska flottan har minskat. Allt färre vill bli sjömän. EU har förlorat 40 procent av sina sjömän. År 2006 kommer EU att behöva 36 000 sjömän.
Man transporterar över 70 procent av alla varor mellan gemenskapen och resten av världen med fartyg. Varje år passerar två miljarder ton varor genom de europeiska hamnarna. Inom närsjöfarten transporteras 41 procent av varorna i gemenskapen. Sjötransporten har outnyttjad kapacitet. Den kan vara ett faktiskt alternativ till landtransporter.

Piscarreta (PPE-DE)
. (PT) Även om Portugal, och mer precist kusten i Algarve, redan har drabbats av havsföroreningar utan like måste jag instämma i föredragande Bakopoulos rekommendation och i Europeiska kommissionens alla initiativ som syftar till att stärka de tillämpliga lagbestämmelserna för sjösäkerhet och förhindrande av föroreningar från fartyg, och för en ökad effektivitet i tillämpningen av den europeiska politiken i denna fråga. Därför är jag helt övertygad om det riktiga i att skapa en gemensam sjösäkerhetskommitté, och därigenom ersätta de nationella kommittéerna. Denna nya struktur kommer att innebära ett kvalitativt framsteg för de europeiska kusternas säkerhetsnivå och för kampen för att förebygga föroreningar från fartyg.

Fitzsimons (UEN)
. (EN) Jag röstade för Goodwills betänkande, på grund av att det kommer att bidra till att skydda miljön i ännu högre grad.
Genom förslaget utvidgas räckvidden för de befintliga direktiven 70/156/EEG och 80/1268, när det rör mätning av koldioxidutsläpp och bränsleförbrukning. Med andra ord måste nu tillverkarna av nya, lätta transportfordon ta hänsyn till kraven som i stort sett är desamma som de som är tillämpliga på personbilar.
Jag hoppas att vi genom att mäta bränslekonsumtionen och utsläppen av koldioxid från dessa fordon skall kunna utveckla åtgärder för att förbättra fordonsprestandan på dessa områden.
I syfte att säkra ett EU-typgodkännande för lätta kommersiella fordon, kommer direktivet att innehålla ett krav på att fordon i framtiden skall testas för koldioxidutsläpp och bränslekonsumtion.
Medlemsstaterna kan inte tillåta registrering och bruk av lätta kommersiella fordon, om man inte har ett giltigt intyg om överensstämmelse för detta typgodkännande efter den 1 januari 2007.
I slutändan vinner både miljön och bilförarna på detta förslag, om koldioxiden kan mätas och utsläppen kan minskas och om fordonsprestandan kan förbättras.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Det viktigaste budskapet i Kyotoprotokollet var globaliseringen av de ekonomiska kostnaderna för växthuseffekten. Denna ekonomiska globalisering som redan sker inom industri- och energisektorerna, nämligen genom det europeiska direktivet om handel med utsläppsrättigheter (vars första behandling inom kort kommer att underställas en omröstning i parlamentet), bör utvidgas till alla ekonomiska sektorer och till all verksamhet. Jag gläds därför över detta förslag till direktiv för N1-fordon och över betänkandet av Goodwill.

Piscarreta (PPE-DE)
. (PT) Med den påtagliga ökningen av turismen är det gällande momssystemet som tillämpas på de europeiska resebyråerna missanpassat, inaktuellt och i hög grad konkurrenssnedvridande. Därför stöder jag Europeiska kommissionens initiativ, liksom ändringsförslagen från föredragande Torres Marques, vilka förenklar systemet och främjar konkurrensen.
Turismindustrin som är mycket aktiv i Algarveregionen kan bara tjäna på denna förändring. Resebyråerna och researrangörerna utanför EU kommer att momsbeskattas när tjänsterna utförs gentemot europeiska kunder och vice versa, de europeiska byråerna är momsbefriade när tjänsterna utförs åt kunder utanför EU, vilket på så sätt fastställer en sund och lojal konkurrens på den europeiska inre marknaden.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Vi röstade emot betänkandet där man ännu en gång i ?kampen mot terrorismen? föreslår att man skall ?underlätta samarbete mellan polisiära och rättsliga myndigheter i kampen mot terrorism?.
Att betona repression, på bekostnad av strävan efter en politisk lösning, överallt där terrorismen utövas (Irland, Baskien, Korsika, etc.), har hittills aldrig gjort det möjligt att få slut på terrorismen. Det har till och med bidragit till att underhålla terrorismen.
I verkligheten är ?kampen mot terrorismen? här bara en förevändning för att förstärka Europas repressiva system, och samtidigt på nytt betona det faktum att det undgår all kontroll från befolkningen. Att förslaget dessutom kommer från konungariket Spanien, vars repressiva system fortfarande innehåller ett stort arv från Francoregimen, inger inte precis förtroende.
Det är definitivt inte brist på ett repressivt system som Europa lider av utan snarare av repressiva avarter när rörliga arbetstagare, utöver övriga trakasserier, utsätts för misstanken om att de är potentiella ?terrorister?.

Coelho (PPE-DE)
. (PT) Jag röstade för dessa två förslag eftersom de ingår i en sammanhållen rad horisontella åtgärder som gör det möjligt att garantera en korrekt och effektiv tillämpning av de åtgärder som Europaparlamentet redan har godkänt angående kampen mot terrorismen (rambeslutet om kampen mot terrorism och rambeslutet om en europeisk arresteringsorder).
Terroristhotet måste tas på allvar på båda sidor av Atlanten eftersom det inte bara utgör ett av de största hoten mot demokratin, det fria utövandet av mänskliga rättigheter och en fri ekonomisk och social utveckling, utan framför allt är ett hot mot den mest grundläggande av de mänskliga rättigheterna, rätten till liv.
Därför är det med glädje jag ser att Europeiska unionen har gjort ordentliga framsteg sedan de fruktansvärda händelserna den 11 september 2001, både när det gäller informationsutbyte, polisiärt och rättsligt samarbete i kampen mot terrorismen och när det gäller dess rättsliga ram.
Jag hoppas att nästa steg blir att uppnå ett avtal om prioriteringen av frågorna om finansiering av kampen mot terrorismen, och att stärka dialogen med USA (så att förhandlingarna som inleddes i somras ger resultat och leder till ett rättsligt samarbetsavtal med USA). Kampen mot terrorismen måste alltid vägledas av den demokratiska statens rättigheter, respekt för medborgarnas rättigheter och den allmänna lagstiftningen. En kamp som bortser från dessa prioriteringar ger omotiverat efter för barbariet och är en oacceptabel tillbakagång för civilisationen.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Detta spanska initiativ i rådet är ett försök att på framför allt EU-nivå stärka de överstatliga polisiära och rättsliga mekanismerna i den så kallade kampen mot terrorismen. Med detta centraliseras, struktureras och förstärks enheter som Europol och Eurojust, vilka undgår demokratisk och rättslig kontroll, och garantierna för de rättigheter och friheter som är fastställda i de nationella lag- och författningsramarna körs över. Samarbetet mellan länderna körs över, genom inrättandet av en ordning för överstatlig styrning ovanför dessa. Det skall framhållas att förslaget om inrättandet av en ?ordning för utvärdering av rättssystemen och genomförandet av dem på nationell nivå i kampen mot terrorismen? överskrider och bryter mot den aktuella rättsliga grunden enligt fördragen.
Bland andra aspekter avviker dessa initiativ från säkerheten och riskerar i allt högre grad de grundläggande rättigheterna, friheterna och garantierna. Även om föredraganden lagt fram ändringsförslag som syftar till att införa åtgärder och skydd för grundläggande rättigheter, friheter och garantier, till exempel när det gäller överföring och förvaltning av information och personuppgifter (märk väl att Europol har avtal med tredje land, nämligen med USA), så ändrar inte detta den allmänna inriktningen på de föreslagna initiativen.
Därför har vi röstat emot betänkandet.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI)
. (EN) Jag har röstat emot Galeote Quecedos betänkande, i övertygelsen om att parlamentets nya artiklar har använts på ett olämpligt sätt av kammarens stora politiska grupper. Galeote Quecedos betänkande sammanfattas bäst genom de ord som Turco använde i går under debatten. Jag stöder hans analys.

Kirkhope (PPE-DE)
. (EN) Samtidigt som den brittiska konservativa delegationen är fast besluten att göra så gott den kan i kampen mot terrorismen, och fullt ut stödja ett förstärkt samarbete mellan polisen och andra brottsbekämpande organisationer i de olika medlemsstaterna, kan vi inte stödja en utvidgning av Eurojust. Förenade kungariket bör inte bli medlem av Eurojust och bör behålla sitt eget starka motstånd mot terrorism. Delegationen stöder initiativen i det senaste Kirkhopebetänkandet om inrättandet av gemensamma utredningsgrupper genom vilka polisen slår ihop underrättelseverksamhet i kampen mot grova brottslingar. Detta initiativ har ännu inte genomförts i medlemsstaterna.
Eurojust är inte rätt väg framåt och är onödigt om samarbetet förbättras i linje med Kirkhopebetänkandet. Av ovanstående skäl avstod den brittiska konservativa delegationen från att rösta om detta betänkande.

Korakas (GUE/NGL)
Som dagens debatt tydligt har åskådliggjort går maskineriet för att skapa odemokratisk, repressiv lagstiftning på högvarv i Europeiska unionen. Målet för den spanska regeringens initiativ (omröstningen skedde enligt förfarandet utan debatt i enlighet med de nya reglerna i arbetsordningen) är att förstärka och påskynda de beslut om insamling och utbyte av uppgifter som redan har fattats och att undertrycka medlemsstaterna med strikt övervakning för att se till att de införlivar den europeiska lagstiftningen om terrorism och den europeiska arresteringsordern i sin lagstiftning snabbt och korrekt. De förefaller vara rädda för att medlemsstaterna kanske inte faller in i ledet när det gäller denna förfärliga lagstiftning om de pressas av de demokratiska gräsrotsrörelser som redan gett uttryck för sina åsikter i många länder. 
Som en del av den förbättrade samordningen är medlemsstaterna skyldiga, i strid mot hela begreppet nationell suveränitet, att jämföra ett minimum av uppgifter om så kallade terroristhandlingar och vidarebefordra dem till Europol och Eurojust.
Vad man menar med samordning och enhetligt polisiärt och rättsligt samarbete står fullständigt klart om man läser det konfidentiella dokument från Europol som nyligen läckts ut, som har den talande titeln ?European Best Practices on Handling Information Sources? (bästa europeiska praxis för hantering av informationskällor), där agenter som agerar för polisens räkning tillåts använda sig av tjallare och får tillämpa så kallade ?sting operations? (polisfällor) och kommer undan ostraffade även om de hjälper till att begå brottet!
Av dessa skäl röstade de ledamöter som tillhör Greklands kommunistparti mot texten i fråga.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Auktoritära myndigheter kännetecknas traditionellt av tanken att det bästa sättet att överleva kritiken mot deras politik är genom att begränsa medborgarnas frihet i fråga om informationsutbyte, yttrande, organiserande och resande. Rädslan för terrorattacker, som har växt under det senaste året, gör tidigare planer på att förstärka armé, polis och hemliga tjänster och att begränsa fri- och rättigheter aktuella på nytt. Denna rädsla gör att allmänheten under en lång tid godtar dessa omstridda planer i högre grad än de skulle ha gjort under andra förhållanden. Under tiden upptäcker människorna nackdelarna med en sådan utveckling. I Nederländerna väckte förra veckan en aktion bland datoranvändare mot den arkiveringsskyldighet som rådet önskar för elektronisk kommunikation bifall från 2 500 personer inom två dagar. Vid sidan av denna kränkning av brevhemligheten, som nu funnits i mer än ett århundrade, ser vi försök att frånta radikala oppositionella rörelser alla utsikter och låta dem ta sin tillflykt till våld, varefter de kan förklaras illegala. Politiska exilorganisationer som är etablerade i Europa fråntas sin uppehållsrätt, och de blir avskurna från ekonomiska transaktioner. Lyckligtvis börjar nu också det här parlamentet att inse att rädslan för terror inte får vara en orsak att avskaffa vårt samhälles demokratiska och toleranta karaktär. Jag avvisar förslaget, men stöder förslagen om ett bättre skydd av personuppgifter, om att informera Europaparlamentet och att offentliggöra rapporter.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Min positiva röst betyder att jag stöder de två initiativen från Spanien som syftar till att inrätta vissa åtgärder för att underlätta samarbetet mellan de polisiära och rättsliga myndigheterna mot terrorismen. Jag stöder samtidigt de viktigaste ändringsförslagen som föredraganden lagt fram: att specificera att den överförda informationen i detta beslut bör begränsas till brottsundersökningar om terroristverksamhet; att kräva att varje medlemsstat skall ha en kontaktperson för Eurojust som ansvarar för terrorismärenden, i stället för att ge medlemsstaterna möjligheten att utse ytterligare en behörig myndighet; att kräva att medlemsstaterna inrättar gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar om terroristbrott när det krävs ett ökat samarbete, och framför allt i komplexa gränsöverskridande fall.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! När det gäller Gebhardts betänkande måste jag säga att jag dessvärre drömde om Antonio Di Pietro, vår kollega, välkänd i Italien och i hela Europa när det gäller rättvisans nät. Apropå nät drömde jag för övrigt att Di Pietro var en fiskare som kastade ut sitt nät från båten. Men det var ett rättsligt nät han kastade ut och han fångade många fula fiskar, medan de små fiskarna lyckades smita, för som ni vet vill de gärna bli pensionärer. Jag tror alltså, om jag skall analysera denna dröm, att vi kommer att få ett gott fiske när det gäller europeiska brottslingar tack vare detta rättsliga nätverk, precis som jag såg i drömmen.

Kirkhope (PPE-DE)
. (EN) Den brittiska delegationen ser ingen anledning att införa en alleuropeisk rättslig utbildning. Detta är en fråga för de enskilda medlemsstaterna, och det nuvarande systemet för utbildning av domstolsjurister är unikt och specifikt för var och en av dessa stater. Det bör vara oförändrat. Det påverkar också Europeiska unionens budget - vilket är oacceptabelt - och kommer att motarbetas separat vid budgetförfarandet.
De brittiska konservativa ledamöterna kan inte stödja åtgärderna i detta betänkande.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag röstade för detta betänkande eftersom jag anser att kunskapen om den rättsliga verkligheten i medlemsstaterna och gemenskapen via det franska initiativet kommer att förbättras, och därmed det arbete som utförs av alla som hör till rättsväsendet inom ramen för Europeiska unionen och dess medlemsstater, det vill säga domare, domare inom åklagarmyndigheten, advokater och möjligen polistjänstemän med uppgifter som liknar domares. Detta nätverk, som består av medlemsstaternas nationella skolor och institutioner för rättslig vidareutbildning, finns redan på informell nivå sedan oktober 2000, men är ingen juridisk person. Denna begränsning innebär att det inte kan få ekonomiska bidrag från gemenskapens budget eller från medlemsstaterna, vilket kommer att förändras genom antagandet av det franska initiativet, då det kan finansieras genom EU:s allmänna budget. Kort sagt: detta är ännu en puff för att förbättra kunskaperna om medlemsstaternas rättssystem och de rättsliga instrument som EU:s rättsliga samarbete bygger på.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har just fått den enorma texten (ca 200 sidor) med förslaget till förordning om att fastställa hälsovårdsregler som är tillämpliga på produkter avsedda för djurfoder. I sakfrågan är texten riktigt bra och vi har stött den, eftersom man vill införa strikta regler, förbjuda användningen i djurfoder av ämnen som förklarats olämpliga som människoföda och förbjuda ?djurkannibalism?.
Det är snarare textens form som kan kritiseras: det handlar om en förordning som är direkt tillämplig i alla medlemsstater. Den är dessutom extremt detaljerad. Och slutligen måste den tillåta vissa undantag som ytterligare komplicerar dess bestämmelser, exempelvis för djurfoder som består av köksavfall i Tyskland och Österrike.
Vi anser att det i sådana fall skulle vara klokare att på europeisk nivå bara ha rambestämmelser där målsättningar fastställs, även om man samtidigt måste lägga fram en modell för en vägledande förordning som medlemsstaterna skulle införliva genom att tillföra ändringar i anslutning till de nationella särdragen. Denna lösning skulle vara mycket mindre stram och ge medlemsstaterna större handlingsutrymme.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag hoppas att kommissionsledamot Wallström förlåter mig, men i natt drömde jag även om henne. Varför? Jo, för jag träffade en GMO som sade till mig - ingen av oss vet hurdana dessa GMO är - att han i sin tur hade drömt att han var Odysseus, fastbunden för att inte ge efter för sirenernas lockrop, och han hade sett en mycket vacker GMO - för övrigt lik kommissionsledamot Wallström - som sade till honom: ?Följ mig! Följ mig! Du kommer att få ett lyckligt liv!? Men det var bara en dröm, herr talman. Verkligheten är en annan! Och därför röstade jag mot detta betänkande, även om allt som hände i drömmen fick mig att tro att jag borde ha följt lockropen från sirenen Margot Wallström.

Talmannen. -
Jag är rädd att kommissionär Wallström verkar vara mer intresserad av Barón Crespo än er, herr Fatuzzo.

Alavanos (GUE/NGL)
Kommissionens förslag om gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer är tyvärr mindre verkningsfullt än Cartagenaprotokollet, även om avsikten med betänkandet är att tillämpa detta protokoll. De brister man främst måste ta itu med är följande:
För det första: principen om förebyggande måste anges tydligt i gemenskapens text.
För det andra: samma regler måste tillämpas för såväl Europeiska unionens inre marknad som den externa handeln. Om en produkt inte marknadsförs på den inre marknaden bör export av den förbjudas.
För det tredje: det fulla ansvaret för förflyttning av förbjudna genetiskt modifierade organismer bör ligga kvar på exportlandet, det bör inte flyttas över på importlandet.
För det fjärde: allmänheten måste vara fullständigt informerad.
För det femte: man måste göra allt för att försäkra sig om att stora företag inte utnyttjar sin multinationella struktur för att undvika kontroller.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor är inne på rätt spår med sina ändringsförslag, och det är därför jag stöder dem.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vår röst för detta betänkande beror på de förbättringar som genom detta införs i rådets ursprungliga förslag. Det är exempelvis viktigt att medborgarnas grundläggande rättighet att välja fritt när det gäller genetiskt modifierade organismer erkänns, och att man förutom miljöskyddet och folkhälsan tar hänsyn till försiktighetsprincipen. Det är lika viktigt att erkänna behovet av att stödja ett genomförande av artikel 27 i protokollet, vid partskonferensens första sammanträde, för att skapa en utvecklingsram för ett internationellt acceptabelt system för det civila ansvaret och skadeersättningar för förluster och skador orsakade av genetiskt modifierade organismer, liksom att införa särskilda förebyggande åtgärder för allt som rör livsmedel för människor och djur.
Föredraganden har dock inte sagt något om vitala frågor som problemet med Europeiska unionens importberoende av olje- och proteinväxter med tanke på riskerna med genetiskt modifierade organismer. Märk också att rådet vill häva det nuvarande moratoriet, vilket vi är emot, såsom framgick i en omröstning om ett tidigare betänkande.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Vi röstar för de ändringsförslag som försvarats av vår kollega Jonas Sjöstedt om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande förflyttning av GMO. Kommissionens förslag går faktiskt inte lika långt som Cartagenaprotokollet av den 29 januari 2000 om förebyggande av bioteknikrisker; det tar alltför lite hänsyn till försiktighetsprincipen som finns inskriven i Riodeklarationen om miljön liksom till de debatter som pågår i Europa om dessa frågor.
Kommissionen gör en a minima-tolkning av Cartagenaprotokollet (som bygger på en kompromiss), trots att det är tydligt att kompromissen framför allt utgår från försiktighetsprincipen. Ett sådant synsätt kan bara bidra till att tömma Cartagenaavtalet på dess innehåll, just när det håller på att ratificeras av medlemsstaterna. Det är en allvarlig fråga. Vi har ännu en gång sett, i samband med konferensen i Johannesburg om en hållbar utveckling i slutet av augusti och i början av september, att i avsaknad av en tydligt uttalad politisk vilja vinner livsmedelsindustrins och de multinationella företagens särskilda intressen, liksom de rent kommersiella intressena, över folkens allmänna intressen.
Europeiska unionen bör utnyttja sin internationella tyngd, inte för att försvaga den dynamik som initierats av Cartagenaprotokollet, utan för att förstärka den. Det handlar om dess ansvar.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) I maj 2000 skrev Europeiska unionen och dess medlemsstater under Cartagenaprotokollet om förebyggande av biotekniska risker gällande överföring, behandling och användning av genetiskt modifierade organismer. Detta förslag till förordning från Europeiska kommissionen är oerhört viktigt med tanke på att det driver på ett praktiskt genomförande av Cartagenaprotokollet i Europeiska unionen, och undviker situationer med konkurrenssnedvridning som skulle kunna inträffa om dessa bestämmelser fastställdes på nationell nivå. Föredraganden har förbättrat förslaget till förordning, och förtjänar särskilt beröm för förslaget till exportförbud av GMO-produkter som inte har fått tillstånd av Europeiska unionen.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Det är nödvändigt att arbeta kontinuerligt för att också inom ramen för de gränsöverskridande förflyttningarna garantera en lämplig skyddsnivå för att få en ofarlig överföring, behandling och användning av genetiskt modifierade organismer (GMO) från den moderna biotekniken, vilka kan få negativa effekter för bibehållandet och en hållbar användning av den biologiska mångfalden, och i linje med detta för att förebygga folkhälsoriskerna. Det är dessa frågor som tas upp i den förordning vi diskuterar i första behandlingen, och som syftar till att fastställa bestämmelser som är nödvändiga för att genomföra Cartagenaprotokollet. Jag stöder det helt och hållet, eftersom gemenskapsförordningen på detta så känsliga område syftar till att undvika skillnader och överlappningar av medlemsstaternas lagbestämmelser, förordningar och föreskrifter, för att därigenom uppnå en större rättssäkerhet, och bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Med tanke på den potentiella risk som GMO kan utgöra för miljön i allmänhet och den biologiska mångfalden i synnerhet, har vi svenska kristdemokrater valt att stödja en restriktiv linje. Med hänvisning till försiktighetsprincipen anser vi att importlandets regler måste respekteras av exportören. Vidare anser vi det vara av mycket stor vikt att gemensamma regler för skadeståndsansvar utarbetas på internationell nivå. Dessutom är det självklart att vi inte skall exportera GMO som vi inte själva tillåter inom Europeiska unionen. Bestämmelserna i förordningen bör tillämpas oavsett när Cartagenaprotokollet träder i kraft.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Parlamentets kanslister - de italienska - hejdade mig när jag skulle gå in i kammaren och de sade till mig: ?Detta betänkande från Casaca, som kräver färre kontroller när det gäller jordbrukets garantifond, just för att den skall fungera bättre? - färre kontroller innebär en bättre kontroll, som det står i betänkandet - ?gör att vi kanslister i parlamentet kom att tänka på att vi är intresserade av att inte få fler böter på grund av felparkering, i motsats till det som Goodwill säger om att italienska bilförare älskar att köra fort, som Schumacher. Vi hoppas med andra ord att man skall göra färre kontroller när det gäller felparkerade bilar - vilket innebär att de kontrolleras bättre - och att vi skall få färre parkeringsböter?.
Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Förra torsdagen var jag med i ett TV-program i Milano. Eftersom Milanos nya kardinal, Hans Excellens Tettamanzi, som kommer från Genua, dagen innan hade förklarat att vi måste öppna famnen för de invandrare som kommer till Europa och framför allt till Milano, fick han dessvärre under den utsändningen förolämpande telefonsamtal från missbelåtna personer som inte höll med honom i hans rekommendation. När jag därför röstar för en bättre invandringspolitik tänkte jag på det som Vatanen sade till mig personligen för ett par dagar sedan: ?Tänk om det var vi som var födda i Senegal, om det var vi som födda i de länder som dessa människor är tvungna att utvandra från för att komma till Europa och hitta ett sätt att överleva??

Berthu (NI)
Vi gläds åt att Evans betänkande om asyl avvisats med en liten majoritet från höger. Redan i punkt 1 i resolutionen krävde man ?att kommissionen och medlemsstaterna skulle prioritera utformningen av en gemensam invandringspolitik för att minska trycket på asylsystemet?. Den första lösningen som föreslogs av vänstern i denna kammare för att minska antalet falska asylsökande var alltså att öppna våra gränser mer och ta emot dessa personer som lagliga invandrare!
Resolutionen fortsätter i samma anda. Redan i punkt 3 ber man kommissionen att föreslå ?bästa praxis? när det gäller asyl som ?först och främst (observera uttrycket: först och främst) skall garantera att medlemsstaterna uppfyller sina internationella förpliktelser när det gäller skydd?. För vänstern i denna kammare är alltså den viktigaste målsättningen att ta emot de jagade personerna, oavsett hur många de är. På ett tydligt och accepterat sätt placerar de målsättningarna med inre säkerhet och balans i våra samhällen i bakgrunden.

Lang (NI)
. (FR) 1999 fastställdes vid toppmötet i Tammerfors att år 2004 skulle vara stoppdatumet för genomförandet av den gemensamma asylpolitiken. Man måste nu konstatera att det mål som sattes upp av de femton medlemsstaterna är svårt att uppnå. Texterna och betänkandena blir allt fler, och för varje gång föreslås en ny etapp i harmoniseringen av asylrätten, men när allt kommer omkring finns ingen enighet, inga framsteg! För närvarande har endast två projekt godkänts och det skedde ändå halvhjärtat. Till och med toppmötet i Sevilla som skulle vara en stor händelse i kampen mot den illegala invandringen blev ett fiasko. Europeiska unionens medlemsstater lyckades bara komma överens om den minsta gemensamma nämnaren: att inte straffa länder med illegal invandring.
EU-frågorna om gemensam asyl- och invandringspolitik har kört fast, vare sig det handlar om att definiera flyktingstatus, asylpolitik, familjeåterförening eller tillåta utländska arbetstagare inom vissa ekonomiska och sociala sektorer. Varför denna stagnation? Helt enkelt därför att det handlar om varje medlemsstats egna befogenheter: varje lands rätt att hantera sina flyktingströmmar och genomföra sin egen invandringspolitik. Bryssel vill överföra allt till EU-nivå, men det är svårt för staterna att förlora en del av sin suveränitet.
(Röstförklaringen kortades av i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Under det kalla kriget var flyktingar från öst mycket välkomna i Västeuropa. Flykt prisades som en frihetsälskande handling, som alla borde vara solidariska med. I dag kommer flyktingarna mestadels mer långväga ifrån, de ser annorlunda ut än västeuropéer, och det finns inte heller alls en lika stor förståelse för det tillstånd som man flyr ifrån. Eftersom levnadsstandarden i det land de flyr ifrån alltid är lägre än hos oss misstänks de på förhand för ekonomiska motiv för sin flykt. Under det senaste året har det också tillkommit en rädsla för att flyktingar skulle kunna vara terroristinfiltratörer. Medlemsstaterna i EU är benägna att sätta en högsta gräns för antalet flyktingar som får tas emot och att sätta sin egen gräns lägre än grannländernas. På det sättet skapar vi ett Fort Europa, där människor i stor nöd inte längre blir mottagna och där man kränker internationella fördrag. Följden har blivit att ännu fler familjer än tidigare spricker och att människor sänds tillbaka till ett för dem otryggt land, där de går sin undergång till mötes. Jag avvisar huvuddraget, men stöder förslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om att inte utvisa någon till ett land där denne riskerar dödsstraff, att enbart eventuellt undanhålla krigsförbrytare flyktingstatus och att ta hänsyn till det ökande antalet kvinnliga asylsökande.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I sitt betänkande rekommenderar Angelilli - och jag är positiv till det - att brottsoffer skall få ersättning. Jag personligen och pensionärspartiet, som jag företräder, anser att det är rätt att staten ersätter brottsoffren, bland annat för att många äldre och många pensionärer är brottsoffer, även om det gäller mindre brott som väskryckning och rån i hemmet. Det är i själva verket inte bara den som utför dessa brott som är skyldig, utan även staten, för staten borde vara vaksam och kontrollera och genom sin repressiva verksamhet garantera att dessa brott inte inträffar, och det är staten som borde utbilda de egna medborgarna till att respektera lagen. Jag hoppas med andra ord att detta initiativ att ersätta brottsoffer genomförs, och att man även utdömer kraftiga böter och straff till dem inom den offentliga förvaltningen som inte gör sin plikt, framför allt politiker och administratörer i viktiga befattningar och på högre nivåer i våra respektive medlemsstater.

Alavanos (GUE/NGL)
Betänkandet av Roberta Angelilli har förbättrat kommissionens grönbok om ersättning till brottsoffer. Den grundläggande tanke som läggs fram i betänkandet, att alla medlemsstater skall inrätta ett ersättningssystem för brottsoffer som inte får ersättning av gärningsmannen eller på annat sätt, däribland offer för terrorism, är god, eftersom Europeiska konventionen om ersättning åt offer för våldsbrott, som har tillämpats sedan 1988, inte har undertecknats av alla medlemsstater. Även om den har undertecknats, ges brottsoffer inte möjlighet att ansöka om statlig ersättning enligt konventionen. Direktivet om bästa praxis i medlemsstaterna, vilket kommissionen vill införa, är även det en bra åtgärd och direktivet kommer att bli ett stöd för medlemsstater som har färre erfarenheter av att hantera de här frågorna.

Berthu (NI)
. (FR) Jag har redan i min röstförklaring om Evans betänkande sagt att när det gäller asyl är det i dag en första skyldighet för de ansvariga regeringarna att se till att tillströmningen av flyktingar inte destabiliserar våra länder.
I det hänseendet, och med tanke på Angelillis betänkande, skulle den första och den enklaste uppgiften vara att inte själva förvärra bestämmelserna i Genèvekonventionen. Vi får exempelvis veta att ministrarna (rättsliga och inre frågor) som träffades den 13 september, alltså för bara 10 dagar sedan, skulle ha kommit överens om en mer omfattande definition av begreppet flykting, genom att anta vidare kriterier än de som återfinns i Genèvekonventionen. Framför allt skulle, enligt deras slutsatser, hotet om förföljelse inte längre obligatoriskt komma från statliga myndigheter. De skulle också kunna komma från ?tjänstemän som inte är statsanställda?.
Vi skulle vilja att våra regeringar, innan man genomför sådana utvidgningar av bestämmelserna, ordentligt funderar över de miljontals människor som kan utnyttja denna nya rättighet och över de ekonomiska och sociala kostnader som deras initiativ i sådana fall skulle kunna medföra för våra länder. Även här skulle det vara bättre att redan i dag fundera över skydd som utgör alternativ till asylrätten.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Min röst för detta betänkande är till att börja med ett beröm till grönboken om ?Ersättning till brottsoffer?, som lades fram i maj av kommissionen, och som innebär ett viktigt steg framåt på detta känsliga område för att fastställa gemensamma minimibestämmelser för ersättning till offren, som skall efterlevas i hela Europeiska unionen, och så långt som möjligt skall följa en ömsesidig princip gentemot tredje land. Det är också en röst till stöd för Angelillis utmärkta betänkande. Föredraganden pekar främst på att minimibestämmelserna skall innehålla en tydlig definition som delas av alla medlemsstaterna av de typer av brott som kan ge ersättning, där vissa objektiva kriterier fastställs på förhand. Jag håller också med föredraganden när hon rekommenderar upprättandet av ett europeiskt gratisnummer till hjälp för offren, som skall fungera 24 timmar om dygnet på unionens alla officiella språk.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! All denna kosmetika som många kvinnor använder för att försköna sig, vad tjänar den till? En fattig pensionär sade till mig: ?Jag har ruinerat mig på denna kosmetika som har gjort att så många kvinnor har blivit så vackra! Jag har gjort slut på alla mina pengar! Nu står jag utan en cent, en fattig pensionär, men jag är lycklig för jag har haft ett roligt liv?. En annan pensionär sade i stället till mig: ?Jag har motstått frestelsen från dessa kvinnor som använder kosmetika, och i dag är jag en rik pensionär, men jag är lite ledsen för även jag hade kunnat haft ett lyckligare, trevligare liv, haft mer kontakt med vackra kvinnor som använder kosmetika.? Så vad skall man göra? Jag har tittat på Roth-Behrendt, som utan tvekan använder kosmetika som inte provats på djur. Och vilken vacker kvinna är inte Roth-Behrendt! Vi kan alla se att den kosmetika hon använder är bra, kanske till och med bättre än den kosmetika som provats på djur. Och vi bör följa Roth-Behrendts exempel och därför röstade jag för.

Talmannen. -
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.50 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Jag har den tråkiga plikten att meddela er att Juan Carlos Beira Montes, medlem av civilgardet (Guardia Civil), mördades i ett terroristattentat i Leiza, som är beläget i Navarra i Spanien.
Än en gång har ETA:s terrorism med sitt blinda hat slagit till mot en unionsmedborgare, en person som tjänade den allmänna ordningen i en demokratisk stat.
Precis som vid tidigare tillfällen uttrycker jag Europaparlamentets mest kraftfulla fördömande och vår fullständiga solidaritet med offrets familj, med Spaniens medborgare och dess myndigheter.
Tillsammans kommer vi att vinna kampen mot terrorismen.
Ärade kolleger, låt oss hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Talmannen. -
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Herr MacCormick, ni har ordet.

MacCormick (Verts/ALE).
Låt mig rikta uppmärksamheten på punkt 12 i protokollet, som tar upp enminutsanföranden om frågor av politisk betydelse. Mitt namn dyker upp två gånger i denna förteckning, men de närvarande ledamöterna vet att jag specifikt tog upp en ordningsfråga om artikel 2 i arbetsordningen. Jag anser därför att detta borde ha redovisats som en ordningsfråga, samtidigt som min åsikt bör tas med i protokollet.

Talman. -
Er anmärkning kommer att noteras och detta kommer att rättas till i protokollet.
Mina damer och herrar, finns det ytterligare synpunkter?
(Protokollet från föregående sammanträde justerades och rättades.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en allmän debatt om Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2003.
Som ni vet är detta en ny debattform och jag skulle därför vara tacksam för ert överseende och samarbete.
Herr Wynn, ordförande för budgetutskottet, inleder debatten.

Wynn, Terence (PSE)
Herr talman! Vi har aldrig gjort någonting liknande tidigare och jag välkomnar möjligheten att få inleda debatten. I normala, vanliga fall när vi har budgetdebatten, har vi redan röstat om första behandlingen i utskottet, och vi kommer till kammaren där de flesta av oss håller ett treminutersanförande om vi har tur eller, om vi inte har det, ett anförande på en och en halv minut. Anförandena är dessutom bara uttalanden och ingenting är egentligen till nytta, eftersom arbetet redan har gjorts.
Det vi skall försöka att få genom vid detta sammanträde är ett verkligt samtal, främst med kommissionen, men också med rådet, för att få vägledning om hur vi bör rösta nästa vecka, och att ställa frågor om händelser efter det att det preliminära budgetförslaget lades fram. Sedan det preliminära budgetförslaget har det skett flera saker, däribland rådets omröstning om dess budgetförslag, som är det vi skall rösta om. Våra utskott har arbetat med föredragandena för att se till att vi kan lägga fram förnuftiga ändringsförslag. Som alltid överstiger de aktuella ändringsförslagen de belopp som finns tillgängliga.
Det är våra båda föredragandes uppgift att bedöma dessa ändringsförslag. Ni kommer utan tvekan under debatten att få frågor om vad ni anser om vissa av ändringsförslagen.
Efter framläggandet av det preliminära budgetförslaget har vi också ett läge med ett mer precist lagstiftningsprogram, och vi behöver utvärdera ändringarna. Vi har haft yttre händelser, som t.ex. översvämningarna, och vi vill veta hur dessa kommer att påverka nästa års budget.
Från vår synvinkel finns det områden där vi är osäkra på hur saker och ting kommer att finansieras. Vi har t.ex. ännu inte något avtal med rådet eller kommissionen om hur de 27 miljonerna euro i rubrik 2 till programmet om återuppbyggnad av fisket kommer att finansieras. Kanske kommer någon att fråga om det, och om det finns några idéer är vi tacksamma att få ta del av dem. Ett viktigt mål för utskottet för utveckling och samarbete, är att se till att den globala hälsofonden får ett betydande belopp. Ett av skälen till detta är att om vi inte skjuter till ett betydande belopp, kanske inte Europeiska unionen får en plats vid bordet - en plats i styrelsen. Stämmer det? Vilka belopp är det tal om? Jag hoppas att kommissionen också tar upp denna fråga, så att vi kan få vägledning.
Med dessa få inledande kommentarer vill jag inte bara tacka kommissionen i allmänhet, utan också de enskilda kommissionärer som kommer att delta i debatten. Jag vill också tacka ordförandeskapet för att det är närvarande. Jag hoppas att debatten kommer till nytta, att den blir givande och påverkar vår omröstning i utskottet nästa vecka, därför att om så inte blir fallet har vi kastat bort fyra timmar av vår tid.

Färm (PSE)
. Herr talman! Liksom ordföranden i budgetutskottet, Wynn, är jag väldigt tacksam över den här nya debatten. Vi lanserade tanken redan i våras och var då väldigt osäkra på om vi skulle kunna få igenom idén. För oss har det varit ett övergripande mål att försöka reformera Europaparlamentets budgetarbete, inte minst med tanke på den helt nya metoden med så kallad aktivitetsbaserad budgetering som kommer nästa år. I detta sammanhang har det varit viktigt att också kunna förnya själva debatten, den kanske mest synliga delen av parlamentets budgetarbete.
Denna reform innebär också att vi har strävat efter att öka utskottens deltagande i arbetet. Jag har varit runt i praktiskt taget samtliga utskott och diskuterat budgetfrågor, och vi uppmanar nu också utskotten att delta aktivt i dagens debatt. Vi kommer nu att skärpa kraven på att parlamentets budgetbeslut faktiskt skall genomföras, genom att i arbetsgrupper och med olika typer av rapporter öka fokus på genomförandegraden och på de stora brister vi har i budgeten på detta område.
Mot denna bakgrund välkomnar jag det sätt på vilket kommissionen, rådet, ett flertal kommissionärer och den danske finansministern i ordförandeskapsrollen har ställt upp i debatten, och jag hoppas att parlamentets egna företrädare också skall göra en rejäl insats för att vi skall få en mer spännande och konstruktiv debatt än de ganska förutsägbara monologer som hittills har framförts.
EU:s budgetsystem lider av allvarliga brister, inte minst bristen på flexibilitet. Jag tror att både parlamentet, men säkert även allmänheten, har svårt att förstå varför det är fullständigt omöjligt att finna resurser till den offensiva del av jordbrukspolitiken som kallas landsbygdsutveckling, samtidigt som det blir miljarder över i den andra delen av jordbrukspolitiken. Därför har det också varit svårt för oss att säga nej till och försöka finna en lösning på de administrativa utgifter som behövs för utvidgningen utan att använda oss av flexibilitetsinstrumentet, då vi visste att det fanns en del resurser på andra ställen som inte används. Följaktligen tillhör det också årets innovationer att vi mer systematiskt har försökt finna och utnyttja oanvända resurser och att mer systematiskt arbeta med att tidigarelägga utgifter för att lätta på trycket i en hårt belastad rubrik under kommande år, vilket t.ex. skulle kunna underlätta fyllandet av behoven inför utvidgningen.
Detta är en temporär lösning. Egentligen tycker jag att vi behöver en mycket mer omfattande budgetreform. Jag tycker även att vi bör ta upp denna fråga i konventet. De oerhört oflexibla budgettak som vi lever med idag bör inte permanentas i framtiden, de bör definitivt inte fördragsfästas, och självklart bör parlamentet ha samma medbeslutanderätt i jordbrukspolitiken som vi har i övrigt.
Jag skulle också vilja tacka det danska ordförandeskapet för en hittills väldigt seriös och konstruktiv hållning. Vi kom fram till bra överenskommelser i juli, och vi hade ett spännande trepartsmöte igår om hur vi skall kunna lösa problemet med översvämningarna.
Jag skulle vilja avrunda denna inledning med att vädja om samma konstruktiva hållning när det gäller att lösa de stora återstående problemen, framförallt i rubrik 4, utrikesutgifterna. Vi skulle behöva mycket mera flexibilitet. Parlamentet kommer att protestera mot att vi ständigt tillför nya utgifter, t. ex. Afghanistan och Global Aids and Health Fund, ovanpå de insatser vi redan har gjort vad gäller Balkan, Kosovo, Serbien osv., utan att det tillförs nya resurser. Det tror jag kommer att bli en av de huvudsakliga punkterna i parlamentets kritik av både kommissionens och rådets hantering av budgeten.

Stenmarck (PPE-DE)
. Herr talman! EU:s administrativa budget har länge varit ett av EU:s stora budgetmässiga problem. Årets arbete går ut på att försöka hitta långsiktiga lösningar på detta. I början av året kunde vi förutse ett stort underskott i budgeten för 2003. Alla beräkningar pekade på detta. När vi nu har dragit ned på detta underskott och faktiskt ser ett mindre överskott för nästa år kan vi konstatera att i ett långsiktigt perspektiv är sannolikt just 2003 det stora problemet.
I enlighet med Europeiska rådets beslut i Berlin 1999 har vi möjlighet att använda det s.k. flexibilitetsinstrumentet och därmed också skjuta till extra medel. I sitt preliminära budgetförslag föreslog kommissionen detta för rubrik 5. Det fanns självklart skäl till detta, inte minst därför att tiden är kort och väldigt mycket skall göras. Låt mig understryka att det nu bara återstår två och en halv månad tills det slutgiltiga beslutet skall fattas om vilka länder som blir nya medlemmar. Det återstår sex månader tills 147 observatörer från blivande medlemsländer skall kunna finnas på plats här i Europaparlamentet.
Om bara 15 månader börjar 2004, året då allting förändras, då EU blir en helt annan organisation än den hittills varit, året då förhoppningsvis tio nya medlemmar skall finnas på plats, året då vi tar avgörande steg mot en återförening av ett Europa som alltid varit delat i öst och väst. Det är ett enormt åtagande, förmodligen det största som någon av oss kommer att få uppleva. Det är därför glädjande att konstatera att de allra flesta budgetmässiga pusselbitarna börjar falla på plats. Utvidgningen har högsta prioritet. De nödvändiga reformerna, inte minst här i parlamentet, är i full gång och skall kunna ske inom de uppsatta budgetramarna och inom den tid vi har till vårt förfogande. Samtidigt som den definitiva nedräkningen har börjat och tiden blir allt knappare återstår dock väldigt mycket att göra även när det gäller budgeten inför 2003.
Mot denna bakgrund låg det naturligtvis väldigt mycket i kommissionens förslag att använda det s.k. flexibilitetsinstrumentet. Ändå valde parlamentet och rådet att gå emot kommissionens förslag. Som ett första steg i rätt riktning har parlamentet och rådet kommit överens om ?de breda linjerna för den administrativa budgeten?. Detta är någonting som är fullkomligt nytt i budgetförfarandet, men som är en fördel i det fortsatta arbetet.
Det åtagande som parlamentet och rådet har gjort, och som övriga institutioner nu måste göra, är att möjliggöra kommissionens nödvändiga satsningar och förberedelser. Detta måste ske med den bakomliggande insikten och förståelsen att utvidgningen inte är någonting som en institution kan klara av, utan att den är allas vårt åtagande. Därför har parlamentet försökt vara särskilt kreativt i syfte att skapa utrymme för den finansiering som krävs.
I korthet handlar det om att försöka klara av så mycket som möjligt redan i innevarande års budget för att kunna skapa största möjliga utrymme i budgeten för 2003, när utvidgningen ligger bara ett år framför oss i tiden. Det utrymme som vi på så vis får skall därefter kunna ligga till grund för att de nödvändiga prioriteringarna för 2003 skall kunna klaras. Det är detta som vi kallar för frontloading. Alla institutioner, jag understryker alla institutioner, inklusive parlamentet och rådet, har uppmanats att delta aktivt på detta område. De reaktioner som jag fått har hittills varit positiva. Jag är övertygad om att vi kommer att lyckas och därmed skapa det ekonomiska utrymme som inte minst kommissionen behöver för att utvidgningen skall kunna lyckas.

Pedersen
Herr talman, ärade ledamöter! I egenskap av tjänstgörande ordförande för rådet är det en glädje för mig att få möjlighet att närvara vid denna debatt om Europaparlamentets budget för år 2003, där även företrädare för kommissionen deltar. Jag är övertygad om att dagens debatt kommer att ge parlamentet och kommissionen möjlighet att ta upp många viktiga frågor om budgeten för år 2003. Jag har i dag återigen glädjen att möta Wynn och de två föredragandena för betänkandet om budgeten för år 2003, Färm och Stenmarck. Jag vill gärna inleda med att personligen tacka för den konstruktiva och målinriktade dialogen om nästa års budget som parlamentet och rådet har fört hittills. Jag vill också ta tillfället i akt att tacka kommissionären med ansvar för budgetfrågor, Schreyer, och de övriga kommissionärerna för ett mycket gott samarbete. Det råder inget tvivel om att Europeiska unionens budget för år 2003 är en stor utmaning. Unionen har en hel del nya uppgifter att ta itu med under nästa år. Låt mig bara nämna två: Europeiska unionens institutioner skall förbereda sig inför utvidgningen och unionen skall överta ansvaret för FN:s polisstyrka i Bosnien-Hercegovina. Rådet, parlamentet och kommissionen är eniga om att detta handlar om politiska prioriteringar som unionen skall anta. Därför har budgetförfarandet hittills kännetecknats av en vilja att finna praktiska lösningar och kompromisser. Jag är övertygad om att detta goda samarbete kommer att fortsätta under hösten och jag kommer att göra allt som står i min makt för att bidra till att det blir så. Jag vill avsluta med att önska Europaparlamentets ledamöter och kommissionärerna en konstruktiv debatt.

Schreyer
Herr talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Budgeten för 2003 är förmodligen den sista budget som gäller en union med 15 medlemsstater. Vi är mer eller mindre framme vid aftonen före utvidgningen. Därför kommer budgetåret 2003 inte bara att innehålla ytterligare utmaningar för kandidatländerna, utan för alla europeiska institutioner, som måste förbereda sig. Det kommer att vara en central punkt 2003.
Men naturligtvis har vi också andra prioriteringar. Jag är överens med alla om att stabilitet och säkerhet måste utgöra tyngdpunkten i den europeiska politiken. Det återspeglas också i budgeten för år 2003: i min kollega Vitorinos budget när det gäller åtgärder av inrikes- och justitiepolitisk karaktär, och i budgeten för de utrikespolitiska åtgärderna - här på ett mycket mångfaldigt sätt. Kammaren har lagt fram flera förslag som rör säkerheten för utlandsrepresentationen, men naturligtvis också när det gäller allt bistånd till Afghanistan. Biståndet, de ökade medlen för Medelhavsområdet och naturligtvis också stödet inför anslutningen är när allt kommer omkring utgifter för att stärka den politiska stabiliteten i Europa.
Som en central punkt har kommissionen angett den hållbara utvecklingen. Även detta gäller många enskilda budgetar och enskilda program - energiprogrammet, forskningsprogrammet, min kollega Poul Nielsens program och exempelvis också medlen för att stödja landsbygden, inom Fischlers ansvarsområde, och de stora strukturfonderna som min kollega Barnier har ansvaret för.
När det gäller strukturfonderna - men inte bara dem - kommer vi i dag i debatten förmodligen att flera gånger tala om situationen för kontona och om genomförandet. Bokslutet för år 2001 gav ju totalt sett ett överskott om 15 miljarder euro. Europaparlamentet har haft tillgång till inkomst- och utgiftsredovisningen sedan den 1 maj. Det är ett väldigt överskott, och det är inte något fiktivt överskott, så som var fallet i samband med några bokföringsskandaler i privata företag den senaste tiden, utan det är ett faktiskt överskott. Finansministrarna har sett positivt på detta verkliga överskott, medan man här i Europaparlamentet snarare är kritisk till det. Vi måste i själva verket se till att förbättra genomförandet av många program år 2003. Det krävs också av medlemsstaterna. Det behövs ett bra samarbete.
Parlamentet och rådet får varje vecka besked av kommissionen om kontonas ställning. Det är för övrigt en öppenhet, som inte finns i något medlemsland från någon regerings sida gentemot parlamentet. Och det är naturligtvis budgetinformation som är viktig för att kunna besluta om det bästa budgetförslaget för det kommande budgetåret. För det är klart att medlen är knappa i varje budget - även om den är relativt stor. Vi måste möta nya utmaningar, exempelvis i händelse av stora, svåra katastrofer, för att kunna ge solidarisk hjälp. Här har nu ett nytt instrument skapats. Jag är mycket tacksam över hur snabbt man kunde uppnå ett samförstånd om att skapa ett sådant nytt instrument. Det är verkligen ett uttryck för det faktum att Europeiska unionen är en solidarisk gemenskap.
För övrigt måste vi dock göra flera omfördelningar i samband med nya program, och frigöra medel på annat håll. Det bör vi inte heller glömma bort i dagens debatt, där det säkert kommer att läggas fram nya önskemål och nya förslag. Vi bör också beakta frågan om subsidiariteten, och här vill jag säga följande: Kommissionen kan inte trolla, utan den behöver ha tillräcklig personal för att kunna genomföra politiska mål, och naturligtvis också för att genomföra utgiftsprogrammen. Jag hoppas att även denna fråga rörande personalutgifter för 2003 kan lösas med parlamentets stöd. Jag tackar uttryckligen Färm och Stenmarck för det de just har sagt, och för de förslag som ju också redan finns.
Utvecklingen visar att det finns stora förväntningar på Europeiska unionen och på den europeiska politiken, och vi bör motsvara dessa förväntningar. Jag tror att vi i dag får en spännande debatt, en mycket innovativ debatt, som återigen visar att de europeiska institutionerna mycket snabbt är beredda att genomföra innovationer.
(Applåder)

Elles (PPE-DE).
Min grupp välkomnar detta nya förfarande. Det är ett fantasifullt sätt att omforma vår politiska debatt om prioriteringarna för budgeten för budgetåret 2003.
Min specifika roll vid presentationen av budgeten i dag, är att titta på vår strategi som grupp, en strategi som vi har utvecklat under de senaste åren. På grundval av detta har vi sex specifika punkter som vi har lagt fram som ändringsförslag, som jag kortfattat vill gå igenom.
Den första handlar om hur vi hanterar utestående budgetåtaganden, som nu uppgår till omkring 110 miljarder euro. I en gemensam förklaring som vi undertecknade tillsammans med rådet den 14 december 2000, ville vi att dessa åtaganden skulle minskas till normala nivåer senast i december 2003, om jag minns rätt. Det första av våra ändringsförslag syftar därför till att få klargöranden från kommissionen om dess exakta avsikter när det gäller att uppfylla detta åtagande, hur det skall ske och hur snabbt det går att åstadkomma.
För det andra, när det rör reformeringen av kommissionen, som också ingick i denna gemensamma förklaring från december 2000, ville vi ha kunskap om hur denna reform skulle ske. Vissa av oss känner inte riktigt till hur långt man har kommit, hur resten skall ske och när det kommer att genomföras. Detta är skälet till att vi har placerat de femhundra posterna i reserven, och vi vill att de släpps fria i olika steg om och när vi får information om reformens slutförande och verkan.
För det tredje, i samband med detta har vi det specifika fallet som rör chefsrevisorn, där vi har placerat en liten del av kommissionens reseutgifter i reserven. Vi vill reda ut situationen. Vi vill ha information från kommissionen, inte att den avgår, som vissa har sagt. Vi vill därför att Andreasen kommer hit och berättar för oss exakt vad hennes påståenden består av. Vi vill också veta exakt vilket svar kommissionen har gett på dessa påståenden.
För det fjärde vill vi ta upp rådet i samband med utrikespolitik och säkerhet. Skälet till detta är att vi har haft belopp i budgeten som hänförts till 2003, men innan vi godkänner dem vill vi förbättra de andra institutionernas ställning - parlamentets såväl som kommissionens - genom att få veta hur politiken kommer att genomföras. Vi vill inte att rådet använder stora belopp för förvaltningen av utrikespolitiken, om det inte finns en korrekt ansvarsfördelning.
För det femte har vi i egenskap av parlament ständigt sagt att vi inte vill att utgifterna för Afghanistan sker på bekostnad av andra prioriteringar i rubrik 4. Vi föreslår därför att flexibilitetsmekanismen skall användas i sammanhanget, och kanske också för att ta itu med åtagandet från 2002 om de 27 miljonerna euro till omstrukturering av fiskeflottan.
Till sist har vi avvikit något från normen och rekommenderar att de 220 poster som rör rådet inte godkänns förrän vi har fått en tillfredsställande förklaring till ett antal punkter som förtecknas i vårt ändringsförslag. Dessa omfattar genomförandet av förtidspensioneringssystemet. Vi behöver också en mer noggrann förklaring om utrikespolitiken, så vi vet hur planeringen ser ut och hur rådet anser att utgifterna skall genomföras under de kommande fem åren.
Jag avslutar med att säga att detta inte har någonting att göra med revolution eller vår socialistiske ledare, som säger att det handlar om förtäckta förslag till misstroendeförklaring. Det handlar om ansvarsfördelning och demokratins korrekta funktionssätt, där vi i egenskap av parlament tar vårt ansvar i budgetförfarandet och använder reserven på ett lagligt sätt för att få den information som vi behöver för att kunna utföra våra uppgifter på ett effektivt sätt.

Walter (PSE)
Herr talman, mina damer och herrar kommissionärer, herr rådsordförande! Också jag får i min grupps namn lägga fram vår ståndpunkt, vårt sätt att närma oss saken och våra önskemål här i den nya formen av debatt - och det är ju inte den enda debatten, vi kommer i oktober att ha ytterligare en debatt om de konkreta omröstningarna. Jag vill göra det och påpeka att vi står inför stora utmaningar, så som de just har beskrivits. Jag har stort förtroende för våra båda huvudföredragande, Färm och Stenmarck, som redan visat att de kan göra ett utmärkt arbete. Vi kommer under de närmaste veckorna och månaderna att fortsätta med det arbete de har utfört.
Den största utmaningen är utvidgningen. Den har flera gånger nämnts här och den innebär en fundamental förändring för vår europeiska union. Europeiska unionen kommer om två år att se annorlunda ut än den gjort tidigare. Detta kommer att få följder inte bara när det gäller finanserna, utan det kommer även att medföra kulturella förändringar. Det måste förberedas på ett bra sätt. Vi kommer här i parlamentet att få lov att ta ställning och visa öppenhet och frihet; öppenhet när det gäller att ta in andra, nya idéer och nya impulser. Det måste också komma till uttryck i budgeten.
För det andra har vi under de senaste veckorna upplevt att vi inte är tillräckligt förberedda på katastrofer som kan drabba vår kontinent, till att börja med utlöst genom en enorm katastrof som hemsökte Österrike, Tyskland, Tjeckien och Slovakien, och sedan även andra regioner i Europeiska unionen. Det räcker inte att bara kunna lämna hjälp i själva nödsituationen, där hjälpen nu lyckligtvis kommer att vara så ekonomiskt säkrad att man inte bara inbillar människorna att man kan hjälpa dem, utan faktiskt kan lämna effektiv hjälp. Nej, det räcker inte att bara bistå när något har hänt, utan vi måste ägna oss åt förebyggande åtgärder. Vi måste samarbeta när det gäller system för tidig varning och forskning kring miljöförändringar, så att vi kan göra förberedelser, och inte som kaniner stirrar på ormen och väntar tills något hänt, utan agerar i god tid för att se vad som kan förhindras.
Den tredje utmaningen är frågan om att skapa arbete. På denna kontinent finns det fortfarande alltför många arbetslösa. Trots att det är en av de rikaste kontinenterna i världen tvingas människor att förbli arbetslösa, fastän vi har enorma mängder pengar för att bekämpa arbetslöshet. Jag talar här naturligtvis särskilt om strukturfonderna, men också om andra. Här måste man se till att få större effektivitet och det måste vara möjligt att tilldela medel snabbare och mer effektivt.
Vi har föreslagit en efficiency force, som skall bringa klarhet i samtliga byråkratiska mekanismer, så att vi agerar snabbare och kan föra över pengar dit där de faktiskt behövs, så att människorna som kvävs av den byråkratiska röran inte förtvivlar och lutar sig tillbaka och säger att de inte vill göra något mer.
Vi måste också se till att vår union planerar på lång sikt - också när det gäller personalkostnaderna. Vi har lyckligtvis en relativt ung personal, men vi måste finansiera alla pensioner ur budgeten. Den som här vill planera på lång sikt måste i god tid se till att motsvarande medel avsätts, så att vi kan hjälpa till här, annars råkar vi ut för stora problem, i varje fall på lång sikt. Det finns initiativ från 1996, som hittills inte har genomförts. Det måste vi ta itu med.
Vi måste hjälpa våra små och medelstora företag i Europeiska unionen, så att de också kan ta del av den ekonomiska utvecklingen. Det får inte vara så att bara de stora företagen, som kan kosta på sig egna juridiska avdelningar och egna skatteavdelningar, kan vara framgångsrika i Europeiska unionen, utan det måste också vara möjligt för de små och de minsta företagen. Därför har vi lämnat in ändringsförslag i det avseendet. Ni kommer att ha konstruktiva medarbetare i oss i dessa diskussioner. Det har lämnats in ännu fler ändringsförslag, men jag ville skildra centrala punkterna i vårt agerande. Jag tackar för er uppmärksamhet.
(Applåder)

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Jag vill för det första tacka budgetföredragandena Färm och Stenmarck som har gjort ett verkligt bra arbete och hjälpt budgetutskottet i dess arbete.
Europeiska unionens budgetpolitik överskuggas av ett svagt budgetgenomförande. Precis som Elles i sitt anförande nyss konstaterade förblev rentav 15 miljarder euro av redan budgeterade medel oanvända i fjol, vilket är en fullständigt ofattbart stor summa. Kommissionen har antytt att orsaken ligger hos medlemsstaterna. Man måste ställa frågan vad kommissionen tänker göra åt lagstiftningen för att detta missförhållande skall kunna avhjälpas. Jag frågar också rådet vad man tänker göra för att förenkla strukturfondernas stöd inför anslutningen av nya medlemsstater och genomförandet av övriga långsiktiga program så att det inte i framtiden uppstår sådana enorma överskott, utan att de i stället skulle kunna minskas.
Betalningsbemyndigandena i nästa års budget utgör endast 1,01 procent av bruttonationalprodukten, det vill säga 5,9 miljarder euro i budgetplanen. Med så små betalningsbemyndiganden kan man inte minska skulderna, utan de kommer att hopas för EU när utvidgningen österut är genomförd och vi har en mängd andra problem framför oss.
Vår grupp är för att utvidgningen förbereds. Nästa år är det sista året detta kan göras ordentligt. Därför måste man reformera förvaltningen och göra den smidigare så att man kan utnyttja personliga resurser snabbare och mer ändamålsenligt än man gör för tillfället. Vi stödjer reformeringen av kommissionen, men kräver samtidigt att man förtydligar det personliga ansvaret och arbetsbeskrivningen. Dessutom anser vi det viktigt att ansvarstagandet inom förvaltningen även syns bland annat i ökad effektivitet vid betalningar.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman, bästa företrädare för rådet, fru kommissionär! Det största problemet i budgeten är de oremitterade anslagen för utestående betalningar. Problemet är så omfattande att det inte syns. Det är bra att man försöker minska problemet med de utestående åtagandena. I och med att man tillämpar den så kallade tidsfristklausulen kan det hända att kommissionens ineffektiva verksamhet blir undanskymd. I dag syns kommissionens ineffektivitet i ökningen av utestående åtaganden, såsom vissa övriga grupper här har påpekat.
Vår grupp godkänner att utvidgningen utgör tyngdpunkten i budgeten. I det sammanhanget måste man se till att Europeiska unionen från första början kan fungera på alla officiella språk. Vi kräver att kommissionen förkastar alla förslag enligt vilka vissa språk försätts i en sämre position än andra när det gäller tolkning. Om alla språk inte får tillgång till tolkning bör man dra lott om vilka språk som inte tolkas.
Rådet lovade i förlikningen i juli rättslig kompetens för att tjugo eller trettio visstidsanställda inom parlamentets politiska grupper skall kunna gå i förtidspension. I gengäld fick rådet en preliminär budgetuppgörelse. Parlamentet sålde den billigt.
I budgetkonsensusens tecken får vissa medlemsstater stöd av EU för att skrota sina fiskeflottor. De är överenskomna och vi motsätter oss dem inte. Förlusterna får dock inte överkompenseras, och därför anser många av medlemmarna i vår grupp att det är viktigt att det nya fiskeriprogram som kommissionen lagt fram godkänns. Det finns dock krafter som kan förkasta det, på samma sätt som man under en viss stor medlemsstats ledning håller på att fälla förslaget till nytt jordbruksprogram. Somliga i vår grupp önskar kommissionen lycka till i reformeringen av fiskeri- och jordbruksprogrammen, andra inte.
I vår grupp finns olika åsikter om huruvida det är nödvändigt att med EU:s budgetmedel stödja partier som omfattar hela Europa. Eftersom europartistödet inte vilar på någon rättslig grund föreslår vi rent budgettekniskt att motsvarande budgetpost skall betecknas p.m. Man skall inte föreslå en utdelning av pengar, när det inte är lagligt. Jag vill uppmana företrädarna för rådet att ställa parlamentsledamöternas föreskrifter i ordning, så att även den biten kan få en rättslig grund.
Huvudsakligen gläds vi åt att kommissionen har föreslagit en minskning av propagandamedlen efter Prince-programmet. Vi anser att kommissionen med sin propaganda skapar en sämre legitimitet för EU än utan.
I utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har vi varit besvikna över rådets sätt att agera när man fattat beslut om finansieringen av det sjätte ramprogrammet för vetenskap och forskning. Man kom överens om programmet utan någon formell förlikningsprocedur. Vi hoppas att parlamentets och rådets traditionellt goda samarbete kan fortsätta även beträffande den här frågan och att rådet återremitterar ärendet i den form man kommit överens om.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Kommissionen har formulerat tre prioriteringar i sin årliga politiska strategi (Annual Policy Strategy): utvidgning, säkerhet och hållbar utveckling.
Kommissionen har nu begärt 500 extra tjänster för att utvidgningen skall löpa problemfritt. Jag kan i princip tänka mig detta, för när det tillkommer 10 nya länder kommer det också att bli mer arbete. Men jag har några frågor när det gäller detta. Stämmer det att ni nu begär tjänstemän för prioriteringen utvidgning, men att det genomgående finns för få tjänstemän, eller för få tjänstemän närvarande, för prioriteringen hållbar utveckling? När jag läser kommissionens förslag om bättre lagstiftning ordentligt ser jag att kommissionen till och med föreslår att i fortsättningen lägga det huvudsakliga ansvaret för överträdelseförfarandena hos medlemsstaterna. Är anledningen till detta att ni verkligen anser att medlemsstaterna bättre kan efterleva miljölagstiftningen och kontrollen av denna, eller är det helt enkelt av budgetskäl, nämligen att ni inte har tjänstemän för att kontrollera om medlemsstaterna verkligen följer lagstiftningen? Om det är ett budgetproblem frågar jag mig hur det förhåller sig med prioriteringen hållbar utveckling.
En annan fråga gäller de 700 posterna som vi har godkänt under tidigare år. Stämmer min bild att dessa är tämligen proportionerligt spridda över hela kommissionen och alltså inte satts in på vissa prioriteringar? Jag skulle tycka att det var mycket synd om så var fallet.
Och nu utvidgningen och EU-budgeten. Om jag har förstått det rätt riskerar sex kandidatländer att få mindre pengar från Bryssel under 2004 än de får under 2003, och fyra länder riskerar till och med att bli nettobetalare. Nu kommer ni lyckligtvis att kompensera detta, och det är också mycket bra, men räkningen kan ändå bli högre än man tror i dessa kandidatländer om deras genomförande av strukturfonderna inte blir lika framgångsrikt som era beräkningar visar.
Är det då också möjligt - och detta är ett förslag från vår sida och jag hoppas på ett svar - att se om dessa kandidatländer kan genomgå hela proceduren med sina projekt redan under 2003? Alltså kunna genomgå hela den byråkratiska karusellen, så att de kan sätta i gång med det verkliga byggnadsarbetet den 1 januari 2004?
Herr talman! Låt mig göra ytterligare ett litet påpekande. Om detta också är en debatt om det James Ellis sade beträffande vad Andreasen sade, anser min grupp också att eventuella problem med redovisningssystemet måste studeras ingående, och det skall då ske sedan kommissionen och revisionsrätten också har hörts. Vi borde kanske bjuda in Andreasen då. Men vad den saken beträffar ligger det hos oss parlamentsledamöter att studera detta. PPE-DE:s koppling till kommissionärernas löner är för mig fullkomligt obegriplig.

Bonde (EDD).
Tack, herr talman! Jag har varit ledamot av Europaparlamentet i 23 år - de första tio åren i budgetutskottet - och jag är till och från ledamot av budgetkontrollutskottet. Jag var med om att reda ut situationen efter parlamentets skandalösa fiffel med skattebetalarnas pengar, där den oavslutade affären med reseersättningar fortfarande inte har lösts. Jag har läst årsberättelserna från revisionsrätten, jag var med om att avsätta den tidigare kommissionen och jag har varit mycket kritisk mot kommissionens bristande öppenhet. Trots detta kunde jag aldrig i min vildaste fantasi föreställa mig att kommissionen bokför på Excel-räkneblad, så att man kan ändra i siffrorna utan att det märks. Om en innehavare av en glasskiosk eller en järnhandel skulle sköta sin bokföring på samma sätt skulle det vara olagligt och leda till åtal från skattemyndigheterna. I det här fallet talar vi om kommissionen och de rättsliga åtgärderna vidtas mot den person som har avslöjat bokföringsskandalen. Det är budbäraren som skjuts för att nyheterna är dåliga. Den spanska chefsrevisorn Marta Andreasen förtjänar stort beröm för att ha givit parlamentet de upplysningar som vi borde ha fått från kommissionen. Andreasen gick först via de interna kanalerna och skrev till Prodi för att vidarebefordra informationen, men förgäves så vitt jag har förstått. Kommissionen ville att hon skulle skriva under den bokföring som hälften av generaldirektörerna hade undertecknat med reservationer. Sedan år 1994 har revisionsrätten vägrat att ansvara för de underliggande transaktionernas korrekthet. Därför har min webbsida, bonde.com, i åtta år innehållit ett brev från ett kontor inom revisionsrätten till kommissionen och det är den mest chockerande skrivelse som jag har läst under mina 30 år i Europeiska unionens tjänst. Kommissionens nuvarande praxis att bokföra på Excelblad uppmuntrar till dålig administration och bedrägeri. Av den tråkiga anledningen vill SOS Demokrati bjuda in alla anhängare av vanlig bokföring att träffa fru Andreasen på onsdag kl. 15.00 i möteslokalen R3.1. Vi måste tillsammans diskutera hur vi skall hantera detta, som förefaller vara den värsta skandalen i Europeiska unionens historia. Nu vet vi lite om hur saker och ting ligger till. Från och med nu är vi alla medansvariga. Tack så mycket, herr talman och herr Pedersen.

Ilgenfritz (NI)
Herr talman! Många viktiga punkter som rör budgeten 2003 har redan tagits upp av föregående talare. Men vi måste också se till att vi inte bara sprider medlen och gör för få prioriteringar i budgeten 2003. Nu måste mycket snabb och obyråkratisk hjälp lämnas till de översvämningsdrabbade. Förebyggande åtgärder inför framtiden måste naturligtvis också vidtas. Men vi måste också tillgripa åtgärder mot den ständigt ökande arbetslösheten. De små och medelstora företagen kippar fortfarande efter andan på grund av alltför höga skatter och avgifter. Samtidigt avtar investeringarna i Europa, och arbetslösheten stiger - som nämnts - hela tiden. Särskilt problematisk är den alltför höga ungdomsarbetslösheten. Vi har ett stort behov av särskilda program för att få ned ungdomsarbetslösheten. Jag hoppas att våra förslag för att komma till rätta med detta genom att främja lärlingsutbildningen i små och medelstora företag också kommer att stödjas av kollegerna. Med denna åtgärd stärker vi de små och medelstora företagen och hjälper de ungdomar som inte har några eller alltför få utbildningsmöjligheter i Europa.

Talmannen. -
Vi går nu över till den första av deldebatterna.
Den första deldebatten handlar om strukturfonderna, särskilt i fråga om betalningar och föranslutningsfasen (Ispa).
Puerta, föredragande av yttrandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och Jensen, föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor kommer att inleda debatten.
Därefter kommer Barnier att yttra sig på kommissionens vägnar.
Sedan kan de politiska grupperna och övriga ledamöter göra inlägg. Debatten om denna första punkt avslutas av kommissionen.

Puerta (GUE/NGL)
. (ES) Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Barnier för hans meddelande om budgetgenomförandet av strukturfonderna och utestående betalningar per den 31 augusti 2002. Vi kan konstatera att samma problem upprepas, vilket gör att vi än en gång måste ställa oss frågan om hur pålitliga budgetprognoserna egentligen är.
När det gäller budgeten för år 2003 föreslår utskottet för regionalpolitik, transport och turism att taket för betalningsbemyndiganden höjs, eftersom de belopp som fastslagits för det fleråriga programmet - -27,5 miljarder euro - måste respekteras och vi anser att 8,1 miljarder euro bör användas för de utestående åtaganden (RAL) som har samlats under perioden 1994-1995, som är 2,9 miljarder euro högre än beräknat.
Vi anser även att det är viktigt att de svårigheter som kommer att uppstå under nästa budgetår på grund av tillämpningen av klausulen N+2 beaktas. Parlamentet, kommissionen och medlemsstaterna måste göra stora ansträngningar för att samarbeta och utöva kontroll.
När det gäller instrumentet för strukturpolitiska åtgärder inför anslutningen (Ispa), bör vi ta över kommissionens förslag om att öka de anslag som är disponibla för detta program med 1 117 miljarder euro för åtagandebemyndiganden och för betalningsbemyndiganden med 750 miljoner euro. Det är inte särskilt seriöst att ett så användbart och framför allt nödvändigt instrument försvagas nu när utvidgningen närmar sig.
Vi motsätter oss den minskning som rådet genomför av betalningsbemyndigandena i kommissionens förslag om programmen för Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och olika gemenskapsinitiativ. Vi måste undvika en situation där taken för dessa program inte kommer att räcka till för att täcka åtagandebemyndigandena under den närmaste framtiden. Det är bättre att förebygga, så slipper vi ångra oss senare.
Jag vill även framhålla att vi särskilt oroar oss för det svaga stöd som enligt vår åsikt finns för transportsäkerhet i budgeten.

Jensen (ELDR)
Tack, herr talman, och kommissionär Barnier. På utskottet för sysselsättning och socialfrågors vägnar måste jag ge uttryck för vår oro när det gäller genomförandet av budgeten för Europeiska socialfonden. Socialfonden spelar ju en viktig roll i utvecklingen av fattiga regioner och den europeiska sysselsättningsstrategin, och kommer även bli mycket viktig i samband med den kommande utvidgningen. På det här området ser vi dessutom en ökning av de utestående åtagandena, vilket vi ser som ett problem. Nu har kommissionär Barnier just lagt fram ett meddelande om utvecklingen när det gäller genomförandet av strukturfonderna, och där får vi ett antal förklaringar till varför större utestående åtaganden än väntat har ackumulerats och det tackar vi kommissionären för. Det finns naturligtvis nya regler och förfaranden för programperioden 2000-2006 som skall inarbetas, och medlemsstaterna har uppenbarligen överskattat sin förmåga att genomföra projekten under de första åren. Vilken grund har vi att tro att situationen kommer att förbättras under de kommande åren, förutom den stimulans som regeln ?N+2?, (även känd som ?tidsfristklausulen?) kan tillföra, enligt vilken pengarna är borta om det går för lång tid innan betalningarna används? Som parlamentsledamöter hör vi ständigt klagomål om att detta är ett tungrott system. Man skall ha en bra kassakredit i banken om man skall kunna ta emot pengarna från socialfonden. Det är de långsamma betalningarna som är problemet och det måste kommissionen göra något åt. Vi får också höra att reglerna och förfarandena är för komplicerade, och i juli beslutades det att parlamentet och rådet skall förenkla förfarandena för att uppmuntra användning av medlen. Även ni, herr Barnier, har satt förenkling på er dagordning. Hur snabbt kommer dessa förenklingar att kunna genomföras? Kommer de nya reglerna att ha antagits till år 2003? Vilka tidsgränser har satts för detta arbete? Tack, herr talman.

Barnier
. (FR) Herr talman! För det första vill jag säga till Puerta och till Jensen att jag, liksom alla mina medarbetare, är mycket rörd över deras tack för vårt arbete med objektiva förklaringar, bland annat genom det meddelande om verkställandet av budgeten som Schreyer just lagt fram för oss. Som ni förstår, herr talman, mina damer och herrar, är det i en strävan efter öppenhet som jag på nytt gett mig in i denna debatt, och det är samma strävan som fört mig till utskottet för regionalpolitik, transport och turism och till budgetutskottet. Den 17 juli förklarade budgetutskottet verkligheten bakom denna förvaltning.
I detta meddelande har vi strävat efter - Jensen nämnde det just - att ärligt identifiera orsakerna till det bristande verkställandet under 2000-2001 och riskerna för 2002, och vi har också försökt att förklara de åtgärder som vidtagits för att ta igen denna försening. Förenklingen är ett annat område som snart kommer att tas upp. Jag har föreslagit samtliga ministrar, i närvaro av ordförandena i de berörda parlamentsutskotten, att börja arbeta med frågan redan den 7 oktober, och vi har tillhandahållit ett arbetsdokument för en omedelbar förenkling inom ramen för reglerna från Berlin och genom att utnyttja eller sträva efter alla möjligheter till förenkling. Det är något annat än att bedriva en ännu enklare politik, om ni så vill, från och med 2006.
Det är anledningen till att jag, efter att ha lämnat denna förklaring, inte kan acceptera ordet försumlighet som Seppänen använde nyss. Om kommissionen varit försumlig när det gäller utestående åtaganden, som jag känner till omfattningen av eftersom jag talat om det, hur kan man då förklara, herr Seppänen, att resultaten skiljer sig så mycket från ett land till ett annat? Jag har sagt och jag upprepar att i stort sett alla dessa åtaganden är ett problem som gäller fyra av de femton medlemsländerna och jag skulle vilja att man kritiserar ansvaret där det verkligen finns. Jag skulle önska att ni inte använder orättvisa uttryck när det gäller kommissionens arbete.
När det gäller budgeten för 2003 tvivlar jag inte på att taket i budgetplanen inte kommer att överskridas. Jag skulle därför vilja säga till Puerta, för att försöka lugna honom, att det i dag inte förefaller nödvändigt att gå längre än detta tak. Kraven från medlemsstaterna kommer sannolikt att överstiga kommissionens planerade anslag till strukturfonderna för 2000-2006, men vi kan dra lärdom av det förgångna. Vi har i vårt meddelande analyserat de problem som uppstått och allt detta leder till en viss försiktighet. Det är sannolikt att marschfarten - 27-30 miljarder i betalningar per år - kommer att uppnås under 2004. Fram till dess kommer vi snarare att ligga under de 25 miljarder som krävs.
Behoven under 2003 riskerar att bli högre för två poster. Den första är avslutandet av programmen 1994-1999. I år är staterna sena med att komma med sina krav på slutlig betalning. Vi får därför sannolikt ett underutnyttjande under 2002 och ett ökat behov under 2003, vilket emellertid borde kunna täckas av en överföring. Den andra posten där vi riskerar att behöva ytterligare anslag är sammanhållningsfonden. Efter två år av underutnyttjande, 2002 och 2001, bär åtgärderna för att påskynda avslutningen av programmen frukt. Det är sannolikt att över tre miljarder kommer att betalas i år, och om det bekräftas skulle de 2,5 miljarder som vi begärt för 2003 vara otillräckliga. Om parlamentet önskar höja detta belopp med 500 miljoner ser jag personligen ingen nackdel i det.
Avslutningsvis tog ni, Virrankoski, Jensen, och ni själv, Puerta, upp den extremt stränga regeln kallad N+2. Det stämmer att denna regel innebär disciplin och god förvaltning. Det var därför vi ville ha den och den har godkänts av parlamentet. Men den skapar också ett utrymme: N+2 lämnar två år mellan åtagandet och betalningen. Det är anledningen till att de utestående åtagandena sannolikt kommer att öka. Den utgör för övrigt redan två års programplanering och uppgår upp till 60 miljarder euro. Uppriktigt sagt tycker jag inte att två års programplanering är överdrivet när man känner till kvaliteten i de aktuella projekten och hur tunga dessa investeringar är. Jag tror att systemet med N+2 sannolikt är att föredra framför att överföra alla annulleringar i slutet av perioden, som vi skulle göra vid den föregående programplaneringen 1994-1999.
Det var de förklaringar jag ville lämna, herr talman, så här i början av diskussionen.

Pomés Ruiz (PPE-DE).
Herr talman! Vad vi finner mest oroande är den låga genomförandegraden av anslagen i strukturfonderna. Det värsta som skulle kunna hända är att anslagen förlorar stöd eftersom de inte används och att vi då kommer till slutsatsen att de mål vi avser att täcka inte motsvarar de behov som de som skall använda anslagen har. Inför denna dåliga politik kan vi endast agera för att se till att det inte blir de oskyldiga som får bära hundhuvudet och framhålla att inte alla strukturfonder förvaltas dåligt.
Jag välkomnar att genomförandegraden av gemenskapsinitiativen, mål 1 och mål 2 och Sammanhållningsfonden skall ökas. Jag välkomnar även att de flesta medlemsstater gör sin plikt, vilket visar på att förfarandena är lätta att följa, även om inte alla följer dem lika noggrant.
Det faktum att strukturfonderna inte genomförs som vi skulle ha velat betyder dock inte att vi skall använda andra anslag, utan att vi strikt bör tillämpa klausulen N+2. Om de medlemsstater som inte följer klausulen N+2 ser att de får tillbaka medel, har de naturligtvis ingen anledning att ändra attityd. De medlemsstater och regioner som inte tillämpar N+2 bör absolut förlora sina anslag, som bör ges till de andra organ, regioner eller stater som kommer att utnyttja dem. Siffrorna för anslag som inte utnyttjats är således inte alarmerande, vad vi måste uppnå är att ansvaret för dessa outnyttjade anslag faller på dem som har orsakat detta. I det här sammanhanget välkomnar jag de ansträngningar som kommissionär Barnier har genomfört för att få ordning på saker och ting.

Watts (PSE).
Herr talman! Vi anser att problemet med genomförandet bör vara ett gemensamt problem, och personligen kan jag inte godta det som kommissionär Barnier har sagt, när han bara tvår sina händer när det rör problemen för fyra eller fem medlemsstater. Problemet är gemensamt, lösningen är gemensam. Det faktum att vi har 100 miljarder euro i utestående åtaganden borde vara ett problem för alla gemenskapens institutioner. Vi kan inte godta antagandet att det bara är ett ansvar för dessa medlemsstater. Vi vill förvisso se snabba åtgärder från alla institutioner, även kommissionen, och i synnerhet från detta parlament.
Jag tar nu upp transporter, där vi också vill se snabba åtgärder. Vi vill särskilt att det sker ett tillbakadragande av de nedskärningar på 1 miljon euro som föreslås av kommissionen inom transportsäkerhet för landtransporter. Det är absurt att föreslå en minskning av vägolyckorna med 50 procent på åtta år, och samtidigt minska anslagen på detta viktiga område.
För det tredje vill vi se ett återinförande av den nedskärning på 20 procent, som kommissionen föreslagit inom hållbar rörlighet. Återigen talar vi mycket om miljön, men just de program som kommer att hjälpa till att skydda och bevara den kommer att skäras ned om kommissionären får som han vill.
För det fjärde och till sist: Jag håller med kommissionen om behovet av mer öppenhet. För närvarande har mitt utskott, som tar sin uppgift att försöka granska budgeten på allvar, helt enkelt inte tillgång till all information för att kunna göra en korrekt kvantitativ och kvalitativ bedömning av vad som händer med budgetarna för transport och strukturfonderna. Jag hoppas att vi efter denna debatt kan arbeta hårdare så att vi kan visa de europeiska skattebetalarna att de får valuta för pengarna.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär! Såsom många talare här har konstaterat visar även de senaste siffrorna i budgetuppföljningen att verkställandet och utbetalningen till strukturfondsprogrammen har skett alldeles för långsamt. Å andra sidan har även de regionala skillnaderna ökat, varför det är helt uppenbart att det regionpolitiska stödet behövs även i fortsättningen, precis som Puerta föreslog.
Fördröjningarna i strukturpolitiken berodde i början i hög grad på det långsamma förberedande arbetet i såväl kommissionen som i medlemsstaterna. Nu återfinns orsakerna till förseningarna i den tunga administrationen samt i komplicerade och oflexibla procedurer. Dessa skapar problem även i de länder som har hållit tidtabellen. Verkställandet av såväl fjolårets som årets budgetar så här långt har lett till en märkbar ökning av de obetalda beloppen. Vår grupp är verkligen oroad över de eventuella negativa effekterna för nästa års budget och även längre fram i tiden samt unionens strukturpolitik i största allmänhet. Man bör trots allt tillämpa N+2-regeln, eftersom den ger stadga åt verkställandet av strukturfonderna.
Oberoende av detta meddelande och Barniers vackra tal måste jag nu fråga vad kommissionen tänker göra för att rätta till situationen under denna period? Vilka är de konkreta åtgärder som skall klarlägga, förenkla och påskynda praxisen inom strukturfonderna? Detta är en synnerligen svår fråga även därför att utvidgningen står för dörren och man måste åstadkomma en förbättring i dessa frågor: mera resultat och mindre byråkrati.

Fiebiger (GUE/NGL)
Herr talman! Medan fortfarande många frågor står öppna i budgeten för år 2003, blir den ekonomiska situationen för år 2002 klarare och mer överskådlig. Stabiliseringsmålet i eurolandet, att inte överskrida 3 procents underskott i förhållande till BNP, äventyras, tror jag, inte bara i Tyskland. Utan en årlig tillväxt om 2-3 procent kan man inte längre på konstgjord väg avleda uppmärksamheten från de alltför höga arbetslöshetssiffrorna. Det är desto mer förståeligt att de outnyttjade bidragen ur strukturfonderna behandlas som om dessa medel inte fanns. Stigande indirekta arbetskostnader och de olösta problemen med konkurrenssnedvridningen, också på grund av Europeiska unionen, grumlar utsikterna att under det fjärde kvartalet faktiskt kunna lösa problemet med massarbetslösheten på ett framgångsrikt sätt.
Jag anser också att de tider är förbi när medborgarna var begeistrade över att globaliseringen påstods ge en ökad frihet. I stället är måttstocken för budgeten 2003 allvar, öppenhet och ärlighet. Den årliga anhopningen av ekonomiska medel ur strukturfonderna har - erinrar jag mig - alltid blivit mycket kritiserad här i parlamentet. Det som medborgarna erhåller avgör deras känsla av samhörighet. Med denna icke-politik när det gäller icke utnyttjade medel ur strukturfonderna gör Europeiska kommissionen mycket lite för medborgarnas känsla av tillhörighet.
Ur ekonomisk synvinkel kommer vintermånaderna att bli de svåraste på lång tid. De många löftena efter översvämningskatastrofen måste äntligen arbetas av i en snabbare takt. Annars tilltar risken att aspekterna med arealutnyttjande, för vilket vi redan har garanterat ekonomisk hjälp ur de källor som står till buds, ändå kommer att utlösa avsevärda konflikter på de olika strukturnivåerna mellan industri, transport, boende, fritid och turism.
Läget är allvarligt, och jag utgår från att man känner till att gapet mellan intäkter och utgifter krymper alltmer hos medborgarna. De behöver de pengar som ligger i Bryssel.

Schroedter (Verts/ALE)
Herr talman, herrar kommissionärer, herr rådsordförande! Jag är positiv till att Schreyer sade att prioriteringen ligger på en hållbar utveckling, och jag hoppas att man med dessa underskott, dvs. de icke utnyttjade medlen, som nu nästa år utnyttjas genom ?N+2?-regeln, också verkligen lyckas att främja en hållbar utveckling. Vi vet att bristerna framför allt ligger i att det funnits problem som förhalats som rör tillstånd, men också att medlemsstaterna inte varit i stånd att verkligen omvandla reformstegen i den senaste strukturfondsreformen till förnuftiga program, och att kommissionen ett otal gånger tvingats lägga sig i. Båda är alltså skyldiga. Nu finns det risk för att man stöder stora projekt, eftersom man ju plötsligt har mer pengar, och därför varnar jag kommissionen för att tillåta det. Det finns tecken på att man återigen stöder projekt som varken är effektiva eller hållbara, och jag ber kommissionen att här iaktta sina kontrollfunktioner och se till att en hållbar utveckling blir verklighet i budgeten.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag tror verkligen att den här debatten ändå är meningsfull för att få till stånd en allmän diskussion om ett antal besvärliga ämnen, inklusive fonderna. Jag anser att det som vissa personer verkar hävda, nämligen att det i samband med pengar som inte utnyttjas - för det är problemet med utestående åtaganden - är fråga om bedrägeri, är helt felaktigt. Problemet är just att de inte delas ut, och det är ett helt annat problem. Jag anser också att man lägger för stor skuld på kommissionen och för liten skuld på medlemsstaterna. Jag kommer själv från en medlemsstat som bär stor skuld för den felaktiga och försenade utdelningen av nödvändiga medel, och jag hoppas att detta kommer att förbättras i framtiden. Men detta är ett bra exempel, herr talman.
Jag tror att systemet innehåller två fel: det ena felet är att vi varje gång har en ny fond, och det betyder att vi varje gång förlorar ett år. Det har skett igen nu, det verkar vara oundvikligt. Jag skulle vilja be kommissionen att undersöka om det nu verkligen är möjligt att ha det på det här sättet, för det är ett strukturellt problem.
Den andra punkten är att jag undrar om vi någonsin kommer att komma ifrån alla dessa utestående åtaganden. Skulle det inte vara möjligt, skulle det inte vara tänkbart att, i stället för att helt enkelt låta dessa saker stå kvar, vid en viss tidpunkt sluta ett avtal med en medlemsstat som inte lyckas betala ut dessa pengar? Exempelvis genom att säga: de här pengarna för vi tillbaka till de allmänna medlen, och ni får en viss minskning av er andel som ni ändå måste betala. Jag tror att den medlemsstaten skulle kunna glädja sig åt det. Jag tror att alla skulle glädja sig åt det, för då skulle det finnas pengar tillgängliga för dem som kan betala ut dem. Detta måste naturligtvis ske på grundval av fri vilja, för i annat fall kommer systemet aldrig att fungera, då skulle en medlemsstat aldrig instämma i detta. Men det är kanske möjligt att komma ifrån problemet tämligen snabbt och pragmatiskt på det sättet. Jag fruktar att det kanske är alltför pragmatiskt, för alla tycker om att säga att medlen måste spenderas, för att därefter lägga ett stort antal hinder i vägen om så är nödvändigt.

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag vill rikta uppmärksamheten på ett antal budgetposter som behandlats i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi har först och främst de tre posterna som behandlar den sociala dialogen, dvs. B3-4002, B3-4003 och B3-4310. Den sista behandlar hälsa och säkerhet i arbetet, inklusive bidrag till Europeiska tekniska fackföreningsbyrån.
Vi kan hoppas på att öka beloppen för var och en av dessa poster, framförallt p.g.a. utvidgningen. Det är mycket viktigt att vi får de grundläggande byggstenarna till den sociala dialogen på plats i ansökarstaterna, och vi måste börja kanalisera resurser i denna riktning.
För det andra vill jag nämna B3-4314. Denna har att göra med förbättringar av hälsa och säkerhet i små och medelstora företag. Vi kan hoppas på att återigen förnya denna post. Jag hoppas mycket på att, som ett resultat av det arbete som vi har lagt ned på den nya europeiska strategin för hälsa och säkerhet här i parlamentet, ett betänkande snart kommer i mitt namn om ett förslag från kommissionen om ett flerårigt program för höga hälso- och säkerhetsnivåer i små och medelstora företag. Jag hoppas att det läggs fram under nästa år och att det ger oss en permanent rättslig grund.
Min sista punkt har att göra med B3-4106. Detta är ett förslag till en ny budgetpost från Howitt och Andersson, även om det också stöddes av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Man försöker härmed skapa en fast grund för stöd till icke-statliga organisationer som är verksamma på det sociala området. Det är mycket viktigt att vi gör detta för att understödja den civila dialogen.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Under den senaste tiden har man i uttalanden propagerat för att Sammanhållningsfonden skall tas bort.
En indragning av Sammanhållningsfonden skulle innebära en bestraffning av de länder som har lyckats uppfylla villkoren för att ansluta sig till euron och detta är helt enkelt oacceptabelt.
Låt mig ställa några frågor: Varför vill man ta bort Sammanhållningsfonden i framtiden? Varför vill man förenkla förfarandena för strukturfonderna? Vad anser kommissionen om Sammanhållningsfondens framtid när det gäller kandidatländerna och medlemsstaternas medborgare?

Pittella (PSE).
Herr talman! Vi har redan nämnt att strukturfonderna är underutnyttjade och vi har redan frammanat giljotinens dystra skugga; jag skulle vilja tillägga att det inte är en tillfällighet att många riskerar att förlora även en del av tilläggsbidragen. Man riskerar med andra ord att få piskrapp utan att ens ha fått smaka på moroten. Vi måste handla, men, kära Bonde, utan att missa målet. Europeiska kommissionen är inte ensam skyldig; en stor del av ansvaret åligger medlemsstaternas regeringar. Vi får inte ta till fel medicin. Personligen är jag allergisk mot reservterapin, som ofta gör mer skada än själva sjukdomen; dessutom är den reserv som vissa politiska grupper vill inrätta för kommissionsledamöternas utgifter verkligen löjlig. Den rätta vägen att gå är att öka utbetalningarna och att förenkla. Kommissionsledamot Barnier har redan sagt vad han vill göra; vi avvaktar ytterligare förtydliganden. Men jag skulle också, om det går, vilja höra rådets röst, och jag skulle vilja uppmana vissa medlemsstater till större vaksamhet, dessa medlemsstater som sover den skyldiges sömn när det gäller hela detta problemkomplex.

Barnier
. (FR) Herr talman! Jag skulle under några minuter vilja bekräfta det jag sade nyss och lämna mer precisa svar. Jag skulle också vilja tacka de talare som förstått vad jag ville säga nyss, bland annat Pittella som nyss erinrade om att medlemsstaterna har ett ansvar. Men uppriktigt sagt tror jag att Watts missförstod mig nyss: kommissionen smiter inte från sitt ansvar. Jag känner mig till och med mycket berörd, herr Watts, av detta ?underutnyttjande?. Jag vill bara erinra om att jag arbetar utifrån uppskattningar som görs av medlemsstaterna.
Det finns förklaringar jag måste ge er, eller bekräfta för er, och som jag noterat i tre år, dvs. lika länge som jag haft den här tjänsten. Medlemsstaterna prioriterade exempelvis i början av programplaneringen inte de nya programmen och de nya projekten, utan gamla program och gamla projekt som skulle avslutas. De använde alltså sina ansträngningar till att avsluta gamla program och de tog mer tid på sig för att förbereda nya program. Det är en första anledning.
En ny metod för certifiering har också inrättats, som ställer till vissa problem. Låt oss också nämna det nya betalningssystemet. Det består av en rad regler som antogs i Berlin, eller efter Berlin, och som jag måste införa. Jag vill också tillägga att en rad medlemsstater - Fiebiger talade nyss om krisen och bristen på tillväxt - måste klara av objektiva budgetsvårigheter. Jag erinrar om att vi inte betalar programmen till 100 procent. Det finns en tilläggsregel som innebär att medlemsstaterna skall bidra med en motprestation och sannolikt har vissa av dem funnit det nödvändigt att ytterligare fördela sina budgetutgifter.
Det är några av de förklaringar ni kommer att hitta i betänkandet och det meddelande som Schreyer och jag själv lämnat till er.
När det gäller de utestående åtagandena tror jag återigen att det är normalt att man har ungefär två års programplanering, eftersom det motsvarar ?N+2?-regeln - man räknar med ungefär sju års programplanering och två extra år totalt. Det som inte skulle vara normalt är om vi i de utestående åtagandena fortsätter att stödja mycket gamla program. Det är anledningen till att min åtgärd, som jag sade när jag kom, i första hand syftar till att avskaffa de utestående åtagandena i de gamla programmen, vilket i princip är gjort i dag. Jag varnar er också för de föreställningar ni kan göra er vid det ena eller det andra tillfället. När ni exempelvis i början av året granskar de utestående åtagandena har ni inte en korrekt bild, för även om nära 99 procent av utgifterna utnyttjats i april kan betalningarna utföras ända till slutet av året. De utestående åtagandena i början av året förefaller därför avsevärda. Det är på detta sätt som siffran hundra miljarder kunnat räknas fram. När jag i dag, den 24 september, talar till er uppgår de utestående åtagandena när det gäller nya och gamla program till ca 50 miljarder, vilket väl motsvarar dessa två år av programplanering.
Schroedter, som jag för övrigt tackar för hennes insats - jag glömmer särskilt inte kvaliteten i hennes betänkande om den andra rapporten efter halva tiden om sammanhållningen - betonade den hållbara utvecklingen. Fru parlamentsledamot! Ni kan vara säker på att jag är mycket uppmärksam på att strukturfonderna skall genomföras inom ramen för reglerna och i enlighet med de europeiska direktiven när det gäller miljön. Av alla slags politiska och personliga anledningar ser jag till att såväl nuvarande som framtida medlemsstater utnyttjar strukturfonderna korrekt och med respekt för en hållbar utveckling. Det är exempelvis anledningen till, fru Schroedter, att jag, när det gäller konsekvenserna av översvämningarna, beslutat föreslå att förebyggande av naturkatastrofer skall bli en i stort sett obligatorisk prioritering i alla regionala program, i den regionalpolitik som jag skall lägga fram för er i slutet av 2003, samtidigt som det arbete som redan skett inom dessa program skall intensifieras.
?N+2?-regeln är en sträng men användbar regel. Återigen har jag, precis som när det gäller naturkatastroferna, betonat förebyggandet. Jag skrev i november förra året till alla premiärministrar, precis som Schreyer. Eftersom förebyggande alltid kostar mindre än återuppbyggande hoppas vi att det kommer att göra det möjligt att begränsa risken, herr Pittella, att få se anslag förloras. I slutet av detta år, eftersom det är första gången, kommer riskerna att förlora pengar på grund av ?N+2?-regeln att vara mycket begränsade. Det blir sannolikt fler året därpå, för om program undertecknats under 2001 kommer effekterna att märkas under 2003, enligt ?N+2?-regeln.
När det gäller översvämningarna, fru Fiebiger, har ni bett oss att skynda på. Uppriktigt sagt har kommissionen - och många tyska och österrikiska ledare har låtit oss förstå det - sällan reagerat så snabbt inför en aktuell händelse. Det krävdes mindre än fyra veckor för att föreslå ett flexibilitetsinstrument i budgeten, under Schreyers överinseende. Några dagar senare föreslog jag regler för kommissionen och villkor för hur dessa medel skulle utnyttjas. Bollen ligger nu hos Europaparlamentet. I går kväll höll rådet ett trepartsmöte. Jag hoppas att vi före årets slut, dvs. före vintern, kan dela ut förväntade anslag för att klara av arbetet med att återställa, reparera och till och med förebygga.
När det gäller den sociala dialogen hörde jag mycket väl de frågor som ställts till oss. De hör snarare till rubrik 3, och Schreyer eller Diamantopoulou kommer att besvara dem senare.
Avslutningsvis vill jag understryka att när det gäller alla dessa problem, och jag skall sluta här, herr ordförande, undviker inte kommissionen sitt ansvar. Jag försöker åstadkomma öppenhet, förklara sanningen och förebygga när det gäller öppenhet, som jag just sade, liksom när det gäller förenkling, och det är syftet med mötet den 5 oktober med ministrarna. Jag vill också betona nyttan av dessa strukturfonder för att förbättra styrningen på fältet, i regionerna och i vart och ett av de länder som behöver det, inbegripet unionens äldsta länder. Det finns en hävstångseffekt när det gäller partnerskap, utvärdering, stramhet och planering vars betydelse jag skulle vilja övertyga er om. Strukturfonderna handlar inte bara om pengar, det gäller också verkliga framsteg inom offentlig administration och styrning och, när allt kommer omkring, demokrati.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Barnier!

Ceyhun (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! Mitt utskott har mycket noggrant diskuterat sina ändringsförslag och sedan lämnat in dem efter en enhällig omröstning.
Som det redan formulerats i riktlinjerna har vi gjort prioriteringar exempelvis när det gäller säkring av gränserna. Här är Argoprogrammet fundamentalt viktigt. Det tjänar till att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, liksom till att förbereda utvidgningen.
Genom utvidgningen blir frågorna om kontroll av de yttre gränserna, visum, asyl och invandring ännu viktigare. Ett effektivt samarbete mellan medlemsstaterna och även med kandidatländerna på dessa områden, särskilt när det gäller bekämpning av människosmuggling, är absolut nödvändigt. Därför måste det förses med erforderliga medel. Vidare stöder mitt utskott ansträngningarna för att integrera medborgare från tredje land som bott här en längre period, genom att ett pilotprojekt inrättas. Det tjänar till att förmedla de värden som vår samexistens i Europa är baserad på. Jag är mycket glad över att kommissionen antar detta.
Säkerhet, frihet och rättvisa kan naturligtvis inte erhållas gratis. Trots detta innebär dessa förslag från mitt utskott inte någon ökning av den finansiella ramen i jämförelse med förra årets budget. Vi hamnar på bara 99,4 procent av siffrorna från förra året. Det vill jag särskilt framhäva, för när allt kommer omkring har vi mot bakgrund av den 11 september ett ökat ansvar gentemot unionens medborgare.
Avslutningsvis vill jag än en gång erinra om handlingsplanen av den 21 september 2001 rörande terrorismbekämpning. Den föreskriver ett gemensamt agerande från alla relevanta enheter för att förhindra och bekämpa terrorism. Där krävs att Europol och Eurojust förses med extra medel för detta. Därför hoppas jag att mitt utskott stöds av egna förslag från parlamentet, kommissionen och rådet.

Perry (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Kultur-, utbildnings- och informationsdelarna i budgeten står för knappt en halv procent av EU:s budget, vilket kan jämföras med de 50 procent som går till jordbruket. Jag påminner alltså parlamentet och kommissionärerna, som kulturtalesmännen gör varje år, om att våra prioriteringar kanske inte är helt riktiga.
Låt mig ta upp informationsfrågan: Detta bör vara ett delat ansvar mellan institutionerna och medlemsstaterna. Vi undrar om medlemsstaterna riktigt har förstått sitt ansvar i detta avseende. Tidigare i år besökte utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott Köpenhamn, och vi vill särskilt berömma den danska regeringen och det danska parlamentet för den information de ger medborgarna om Europeiska unionens funktionssätt.
EU har ett ansvar att se till att dess medborgare är välinformerade. En del anställda gör stora ansträngningar i detta sammanhang, och vi vill också berömma kommissionär Vitorino för hans vision och det arbete han lägger ned på detta. Det verkar emellertid inte som om vi har lyckats. Europeiska unionens medborgare har inte tillräckligt med information. Vi lever inte i en neutral situation, vi lever i en situation där det finns en mängd felaktig information, och det är alla berördas ansvar att se till att denna bemöts.
Jag ber därför inte om ursäkt när jag påpekar att den föreslagna budgeten till informationspolitiken inom de olika B3-budgetposterna är mindre än 100 miljoner euro, eller mindre än 37 cent per invånare och år. Detta är förvisso en mycket liten summa. Jag vet att Euronews - TV-kanalen som försöker att ge objektiv information om alla europeiska frågor - har mycket allvarliga ekonomiska problem. Jag hoppas att kommissionen och budgetföredraganden kommer att titta mycket noggrant på deras vädjanden och se till att Euronews blir en framgång.
Jag påminner kammaren om att den framgångsrika parollen för den irländska ?nej?-kampanjen var, ?Om du inte är säker på en grej, rösta nej? (?If you don't know, vote no?). Vi måste se till att de europeiska medborgarna inte röstar nej, därför att de förstår vad Europeiska unionen handlar om.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE)
. Herr talman! Jag vill först gratulera de båda föredragandena till det stora och nydanande arbete som de genomfört och genomför.
Budgetförslaget vad gäller de ansvarsområden som faller under utskottet för ekonomi och valutafrågor är till övervägande del acceptabelt Därför föreslår vi endast ett fåtal ändringar i vårt yttrande till budgetutskottet. Vad gäller informationsinsatser om den gemensamma valutan bör dessa så långt som möjligt koncentreras till de länder som är medlemmar i unionen, men som ännu inte infört euron. Information i kandidatländerna bör finansieras via budgetposter som avser utvidgningen.
Vad avser budgetposten EU:s industriella konkurrenskraft, där kommissionen föreslagit en tolvprocentig ökning av anslagen, föreslår utskottet för ekonomi och valutafrågor en ändring i motiveringen med syfte att få till stånd en utvärdering av vilka resultat denna budgetpost genererat under sin nästan tioåriga existens. Då jag personligen hyser stora tvivel om huruvida denna typ av åtgärder verkligen ger resultat för pengarna anser jag att det vore det bra med en utvärdering.
Beträffande program för små och medelstora företag kan jag konstatera att kommissionen i sitt budgetförslag tagit med den ändring som utskottet för ekonomi och valutafrågor föreslog förra året om tillgång till riskkapital, så det behövs således ingen ändring i år.
Jag välkomnar att rådet, till skillnad från tidigare år, inte har föreslagit någon nedskärning av anslagen till utveckling av EU:s inre marknad. Jag vill i detta sammanhang också påminna om hur viktigt det är med tillräckliga resurser till områden som rör den inre marknaden, inte minst genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster.
Slutligen vill jag stryka under att utskottet för ekonomi och valutafrågor anser att det belopp som förts in i parlamentets egen budget för studier och rådgivning kan vara otillräckligt med tanke på det uttalade målet att använda mer extern expertis för komplicerade lagstiftningsärenden.

Vitorino
. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka parlamentet för att det bjöd in mig till dagens debatt. Jag tolkar er inbjudan som ett erkännande av den politiska betydelsen hos områdena rättsliga och inrikes frågor och informationspolitik, och absolut inte av deras betydelse för budgeten, därför att om jag jämför min budget med mina kollegers, känner jag mig som en tiggare som är inbjuden till en julfest på Wall Street. När det gäller budgetfrågorna, i presentationsordning, vill jag tacka utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - särskilt Ceyhun - för det aldrig sviktande stödet till kommissionen i samband med upprättandet av området för frihet, säkerhet och rättvisa. Återigen föreslår utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att en ökning av medlen till budgetposterna är politiskt viktigare.
Det preliminära budgetförslaget, som utarbetades av kommissionen, var inte bara grundat på politiska överväganden, utan också på den ekonomiska ram som godkänts för respektive program, eller på tidigare erfarenheter i samband med förberedande åtgärder eller försöksprojekt. Det ger dessutom en svår balans mellan de personalresurser som krävs för att få till stånd en lämplig förvaltning av lånen, och de som krävs för att få till stånd skapandet av detta område ur en rättslig synvinkel.
Av dessa skäl står de föreslagna beloppen för en viss stabilitet när det rör det totala beloppet, men med en annan koncentration på verksamheten, en förändring av samarbetsprogrammen och en intensifiering av åtgärderna avseende asyl och invandring, däribland de yttre gränskontrollerna och inrättandet av Eurojust.
Kommissionen välkomnar det mycket konstruktiva yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, i vilket man i samband med det preliminära budgetförslaget tar upp den politiska utveckling som har skett efter dess framläggande - som t.ex. Europeiska rådets slutsatser vid toppmötet i Sevilla - som uppenbarligen inte kunde ha vägts in när vårt preliminära budgetförslag lades fram. Jag vädjar emellertid om en noggrann granskning, där man tar hänsyn till sådana svårigheter som personalresurser.
Jag vänder mig nu till utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, särskilt Perry, och även till utskottet för ekonomi och valutafrågor, särskilt Bergman. När det gäller information till och kommunikation med allmänheten rent generellt, har vi under de senaste åren sett stora framsteg i samarbetet mellan våra institutioner, i tillhandahållandet av information till medborgare, på politisk nivå mellan våra behöriga tjänsteavdelningar och viktigast av allt, på plats i medlemsstaterna.
Samtidigt som vi inser att utmaningen i kommunikationen med 370 miljoner medborgare är oerhörd, och att de tillgängliga medlen definitivt är begränsade, samarbetar vi nu allt mer med medlemsstaterna, så att de delar ansvaret för information till sina medborgare och för en dialog med dem som är en förutsättning för ett bra styrelseskick och förbättrat stöd från allmänheten. Kommissionens antagande i juli av meddelandet om en informations- och kommunikationsstrategi för Europeiska unionen, och det varma välkomnande det erhöll, både från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och Interinstitutionella gruppen för information, är ett tydligt bevis på vår gemensamma politiska vilja att arbeta förebyggande när det gäller att skapa medvetenhet, samtidigt som vi bekämpar okunnighet och apati och förbättrar uppfattningarna om unionen.
När jag nu återigen tar upp budgetaspekterna, måste jag understryka att kommissionen, i likhet med alla övriga budgetaspekter, intog en mycket realistisk ståndpunkt i förhållande till information och kommunikation. Vi insåg att vi måste se till att vi har förmågan - särskilt när det handlar om personalresurser - att klara av utgifterna, samtidigt som information till och kommunikation med medborgarna måste prioriteras. Det preliminära budgetförslaget är därför den fasta grunden för vår bedömning av ändringsförslagen, med ett undantag som har att göra med det nya prioriterade ämne som föreslås i julimeddelandet som nämns ovan. Jag hänvisar till Europas roll i världen.
Om Interinstitutionella gruppen för information bekräftar detta förslag vid sitt sammanträde senare i dag, kommer vi att föreslå att ytterligare 1,5 miljoner euro skall anslås till Prince-programmet. Dessa skall användas till en kampanj som särskilt har att göra med Europas roll i världen och våra åtgärder för att styra globaliseringen, så att den ger fördelar för våra medborgare och resten av världen.
Kommissionen välkomnar de konstruktiva åsikterna från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, såväl som åsikterna från utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för konstitutionella frågor. Vi måste vid sammanträdet i Interinstitutionella gruppen för information senare i dag fundera över de belopp som föreslås i ändringsförslagen och de praktiska konsekvenserna. Jag kommer naturligtvis att betona behovet av att se till att de får de nödvändiga personalresurser som finns tillgängliga för att använda dessa belopp på ett lämpligt och korrekt sätt.
När det rör hjälp från sakkunniga och prioritetskampanjerna, välkomnar vi i synnerhet det specifika förslaget att budgetposten för finansiering av Prince-korrespondenter också bör utökas. Utan en sådan utökning, kommer vi inte att kunna engagera medlemsstaterna så att de utvecklar de prioriterade Prince-kampanjerna. Vi stöder också kraftfullt det ändringsförslag genom vilket man vill dra tillbaka en nedskärning på 500 000 euro som gjorts av rådet i den post som tillhandahåller medel för användning av informationskorrespondenter, så att dessa kan samarbeta med medier i medlemsstaterna, och medel för användning av sakkunniga inom Eurojust för att svara på medborgarnas frågor om gemenskapsrätten.
När det gäller eurokampanjen, måste jag upprepa vad kommissionen redan har sagt tidigare. Informationen till kandidatländerna om euron inkluderas i utvidgningskampanjen, och kommissionen menar, när det gäller de länder som ännu inte deltar i eurosamarbetet, att de nödvändiga medlen kommer att föreslås den dag då vart och ett av dessa länder beslutar sig för att delta i eurosamarbetet.
Till sist: Genom den nya grunden för samarbete mellan parlamentet och kommissionen, och när det gäller medlemsstaternas engagemang, kommer vi att kunna förbättra vår informations- och kommunikationspolitik, och därför utnyttja skattebetalarnas pengar på ett bättre sätt.

Deprez (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! I min egenskap av ledamot för PPE i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter vill jag först av allt beklaga, såsom Ceyhun gjorde, att kommissionen och rådet inte sett till att deras satsning på att inrätta ett område för frihet, säkerhet och rättvisa återspeglas i budgeten. Det är bra att bekräfta en prioritet, men den måste också kunna bli operativ. Anslagen till området för frihet, säkerhet och rättvisa ökar mindre än den genomsnittliga standarden för ökning av inrikespolitiken. Varför är det så, herr kommissionär?
Jag skulle också vilja säga att PPE-gruppen stöder ändringsförslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som föreslås av vår föredragande inom den viktiga sektorn för invandrings- och asylpolitik. Jag skulle vilja veta om kommissionen och rådet är beredda att följa oss i den riktningen. Det är faktiskt första gången som alla instrument för en aktiv och rättvis politik när det gäller hantering av migrationsströmmarna fastställts och förstärkts inom utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. Vi vill utöka möjligheterna till bättre kännedom om migrationsströmmarna genom att ge bättre stöd till Europeiska observationscentrumet för migration. Vi vill förstärka kontrollen vid de yttre gränserna. Vi stöder en förstärkning av medlen när det gäller samarbete med tredje land. Vi stöder också en utökning av anslagen avsedda att stödja integrationsansträngningarna till förmån för invandrare som är lagligt bosatta på vårt territorium, och vi stöder också den planerade förstärkningen av medlen till förmån för den europeiska flyktingfonden, där vi för övrigt beklagar att de minskats i förslaget till budget och preliminär budget, jämfört med året innan.
Jag skulle vilja veta om kommissionen och rådet är beredda att utöka medlen på dessa områden, som är strategiska inte bara när det gäller Europeiska unionens utveckling, utan även när det gäller hur våra landsmän uppfattar dem.
En sista fråga till kommissionärerna och till rådet. Europaparlamentet hade förra året, i budgeten för 2002, anslagit fem miljoner euro till Europol för att bekämpa terrorismen. Varför väntade kommissionen nio månader med att föreslå en rättslig grund? Är rådet berett att acceptera denna rättsliga grund och se till att dessa anslag verkligen kan utnyttjas?

Iivari (PSE).
Herr talman, ärade ordförande för rådet, ärade kommissionärer! Informationsverksamheten inom Europeiska unionen har beklagligt ofta tett sig som propaganda riktad uppifrån ner till massorna. Även språket i informationen är i många fall klumpigt och man har inte heller tagit tillräcklig hänsyn till kulturella skillnader.
Nu verkar det dock som om det finns hopp om förbättring. I den plan som utarbetats under ledning av kommissionär Vitorino kan man utläsa en strävan att bygga upp kommunikationen med utgångspunkt i medborgarnas behov av information. Så bör det också vara. De fyra områden som kommissionen i sin information valt att prioritera, det vill säga utvidgningen, unionens framtid, ett område baserat på frihet, säkerhet och rättvisa samt EU:s roll i världen, är absolut centrala. Därför är det ofattbart att rådet i sitt eget budgetförslag skär ner medlen avsedda för informationsverksamhet.
Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, som stöder kommissionär Vitorinos informationspolitik, har enhälligt föreslagit ökade resurser för de budgetposter som rör information. Socialdemokraterna inom budgetutskottet är inne på samma linje. Vi kan inte kräva att medborgarna skall intressera sig för vår verksamhet om de inte vet vad som försiggår här.

Sbarbati (ELDR).
Herr talman, ärade kolleger! Även vi känner en viss oro inför detta preliminära budgetförslag, av de anledningar som till viss del redan har redovisats i kammaren. Jag skulle i första hand vilja uppehålla mig vid två frågor: den första gäller säkerheten och utvidgningen. Vi har redan sagt att vi måste vara tydligare när det gäller den politiken. Men eftersom intäkterna inte har ökats, samtidigt som vi har hela problematiken runt terrorismen och utvidgningen, och därmed utvidgningen av våra gränser, med alla de problem som detta medför, så skulle det krävas en större medvetenhet och en större politisk aggressivitet i samband med dessa frågor, och det engagemanget borde ha konkretiserats genom en ökning av anslagen. För det andra, när det gäller informationspolitiken, så håller jag med Perry, som underströk att det verkligen är orimligt att föreslå en avgift på 30 cent per medborgare för att få en effektiv europeisk politik i detta avseende.

Echerer (Verts/ALE)
Herr talman! Sedan debatten om översvämningskatastroferna betraktar den europeiska befolkningen Europeiska unionen i ett annat ljus, nämligen som en solidaritetsgemenskap. Denna bonus, ärade kolleger, bör vi inte lättfärdigt slarva bort. Vi står inför stora förändringar och utmaningar.
Prioriteringarna är klara. De är klara för oss, men inte för den europeiska befolkningen. Vår informationspolitik fungerar inte riktigt. En mängd ändringsförslag har lämnats in just rörande detta område. Det finns ett stort tryck när det gäller att informera, att informera ensidigt. Broschyrer på glättat papper, konferenser i elfenbenstornet, webbsidor - hur originella, hur fantastiskt utformade och verkligen informativa de än kan vara. Detta faktum erinrar mig om ett förhållande som jag ofta upplevt i mitt yrke. Om publiken inte kommer till teatern, måste teatern komma till publiken. Vi måste ut till människorna, till universiteten, till skolorna. Och vi får inte heller befria medlemsstaterna från sin plikt på detta område. Detta är en kritik som gäller oss alla. Vi bör informera varandra bättre, för bristande information är en utmärkt grogrund för missförstånd. Och sådana behöver vi nu allra minst.
Därmed kommer jag än en gång fram till kulturpolitiken. Man kan fortfarande få höra dessa cyniska ord: Pengarna ligger ju på gatan i Bryssel, man måste bara hämta dem. Nåja, när det gäller kultur kan man tala om att räkna örena, men absolut inte om att hämta några pengar. Byråkratin är här helt omöjlig att bemästra. Vi har bara begränsad behörighet i fråga om kulturpolitik, men jag undrar var den kulturpolitiska viljan finns i alla tre institutionerna. Den är alltför svag. I stället för att främja ett europeiskt innehåll i den globaliseringstid som vi lever i, stöder vi de stora: stora länder, stora samproduktioner. De små och de mindre länderna, de mer sällan talade språken, går förlorade den vägen.
Min fråga till kommissionen: En rättslig grund för att finansiera A-30-posten har planerats, hur tänker sig kommissionen det? Skall det finnas en flerårig plan? Skall det finnas en interinstitutionell arbetsgrupp, för att gemensamt och mer noggrant kunna definiera kriterierna i de enskilda områdena?

Kuckelkorn (PSE)
Herr talman, kolleger! Stödet till de små och medelstora företagen har hittills varit en stor fråga för Europeiska unionen. Jag är desto mer förvånad över att konstatera att kommissionen i sitt preliminära budgetförslag underskrider förra årets respektive de tidigare årens belopp. Detta program har när allt kommer omkring en genomförandegrad om mellan 97 och 100 procent. Utvecklingen av de små och medelstora företagen utgör ju den inre marknadens fundament, för det är otvivelaktigt så att mer än 90 procent av den arbetande befolkningen är verksam här. Detta område måste vi stödja och bygga ut, i synnerhet den nya tekniken.
Jag vill vädja till kommissionen att stödja vårt förslag om att öka dessa belopp. Jag vill utnyttja den tid som återstår till att uppmana rådet att äntligen komma fram till var de nya byråerna skall ha sitt säte, så att vi här inte genomför lagstiftningsförfarandet på kortaste tid, och rådet sedan behöver flera år för att över huvud taget besluta om sätet.
(Applåder)

Guy-Quint (PSE).
Herr talman! Efter att ha lyssnat till kommissionär Vitorino och flera av mina kolleger ser jag att vi alla gemensamt strävar efter att ge medborgarna information, och jag lyssnade med stort intresse till kommissionären som bad oss om större medel än vad som planerats i den preliminära budgeten och i budgeten. Vi blev faktiskt mycket förvånade över att se de nedskärningar som gjorts i dessa poster, vid ett tillfälle när alla europeiska medborgare är så tveksamma och inte alltid får den information de borde ha.
Herr kommissionär! Jag skulle vilja betona det faktum att vi lämnat in ett stort antal ändringsförslag för att på nytt ge kommissionen möjlighet att fullfölja den grundläggande uppgift som meddelandet om arbetet i de europeiska institutionerna innebär. Men jag skulle också vilja betona det faktum att detta meddelande, precis som min kollega Iivari sade, måste vända sig till den vanliga medborgaren, mannen på gatan, han som när han arbetar eller går och handlar inte förstår Europeiska unionens åtgärder för framtiden. Vi måste verkligen ändra inriktningen på hur våra institutioner kommunicerar. Låt oss bege oss dit invånarna i våra femton medlemsländer befinner sig och försöka förstå dem. Jag tror att man, precis som när det gäller ekonomin, måste gå från makroingripande till närmare åtgärder. Låt oss, precis som när det gäller de små och medelstora företagen, vända oss till medborgarna en och en!

Vitorino
. (FR) Herr talman! Jag skall börja med att svara Deprez, som är en stor specialist när det gäller budgetfrågor, samt rättsliga och inrikes frågor. Beträffande Europol stämmer det att parlamentet planerat för fem miljoner i budgeten för 2002. Vi ställdes emellertid inför en fråga som ni mycket väl känner till, nämligen frågan om rättslig grund, eftersom Europol inrättats genom en mellanstatlig överenskommelse och den enda finansiering som planerats i denna mellanstatliga överenskommelse är den som kommer av medlemsstaternas bidrag. Vi började med att fråga Europol vad dessa fem miljoner skulle användas till, och efter en viss tid fick vi äntligen ett svar där Europol, realistiskt och pragmatiskt, sade att man av dessa fem miljoner ville utnyttja 3 400 000 euro till att, inom ramen för kampen mot terrorismen, inrätta en databas och förstärka systemen för kommunikation mellan säkerhetsstyrkorna och underrättelseenheterna. Utifrån detta förberedde vi det som vi tror är en rättslig grund och som nu överlämnats till rådet. Jag hoppas, precis som ni, att rådet kommer att lösa frågan om rättslig grund för att kunna utnyttja dessa 3 400 000 euro före årets slut. När det gäller förskjutningen i tid har jag just lämnat en förklaring.
Jag har talat om dessa fem miljoner för att säga att jag inte helt instämmer i er jämförelse av siffror. Dessa fem miljoner har inte föreslagits i år igen. De återkommer inte i årets budget. Man måste jämföra budgeten för rättsliga och inrikes frågor utan de fem miljonerna från 2002, dvs. 114 miljoner euro, med de 119 miljoner euro som vi vill föreslå. Jag förstår att det förefaller er mycket lite, men jag uttalar mig under Schreyers kontroll, vilket inte tillåter mig att instämma med er.
När det gäller budgeten för asyl och invandring tror jag att budgetposten för samarbete med tredje land under 2002 huvudsakligen använts till åtgärder för att stödja afghanska flyktingar och hjälpa dem att återvända. Ingen kan protestera mot en prioritering av den afghanska frågan.
För framtiden är min avsikt att anslagen ur denna budgetpost, där ingen förstärkning planeras, i första hand skall gå till varje tredje land som håller på att förhandla eller just har förhandlat med oss om återvändandeavtal. Det handlar om att finansiera åtgärder samtidigt med verkställandet av återvändandeavtal.
Jag instämmer i er idé om att det skulle behövas en allmän översikt över budgetverkligheten för de medel som Europeiska unionen redan i dag avsätter för samarbete med tredje land på området asyl och invandring. Dessa medel finns för övrigt inte enbart inom budgeten för rättsliga och inrikes frågor utan även, och till stor del, inom Relex-budgeten i landstrategidokumenten, i regionala program som Meda eller Cards. Europeiska rådet i Sevilla bad oss därför att lämna en rapport om effektiviteten i de ekonomiska resurser vi kan avsätta till samarbete med tredje land. Vi kommer att göra det inom den tid som planerats av Europeiska rådet i Sevilla och jag vill passa på tillfället att för er lägga fram den första bedömningen efter halva tiden av utnyttjandet av den europeiska flyktingfonden under perioden 2000-2002.
När det gäller frågan om utvidgningen, som Sbarbati just tagit upp, vill jag säga att 60 procent av all finansiering som genomförts de senaste åren, enligt budgeten för rättsliga och inrikes frågor till förmån för kandidatländerna, har använts för att förstärka kontrollerna vid de yttre gränserna i kandidatländerna, och de aktuella programmen som ingår i Phare kommer att fortsätta till 2006. Vi förfogar över en utvärdering av resultatet av dessa program jämfört med de resultat som erhållits av kandidatländerna varje år. Jag kan säga er att det är prioriteternas prioritet när det gäller kandidatländerna.
Låt oss nu lämna de rättsliga och inrikes frågorna och övergå till information och kommunikation. Jag kan bara instämma i idén att en informations- och kommunikationspolitik måste bedrivas nära. Det är anledningen till att vi föreslagit ett nytt synsätt. Jag kan inte lova er att det nya synsättet kommer att lyckas. Det kan ingen göra. Men jag kan garantera er att den enda lösningen består i att inleda ett interinstitutionellt partnerskap och ett mycket nära samarbete med medlemsstaterna. Om medlemsstaterna inte inleder en nära informations- och kommunikationspolitik kan vi inte göra det från Bryssel. Det är för mig en ovedersäglig självklarhet.
Ni vet också att medlemsstaternas engagemang är fullständigt frivilligt. Det innebär att kommissionen och parlamentet uppmanar medlemsstaterna att, inom en interinstitutionell ram, delta i denna övning eftersom vi tror att det när allt kommer omkring är av intresse för alla, inte bara de europeiska institutionerna utan även medlemsstaternas regeringar, att ha en allmän opinion som är bättre informerad om vad som händer på europeisk nivå. Men för detta krävs nödvändiga personalresurser. Det är anledningen till att jag förespråkat att de belopp som skrivits in i förslaget till budget och i den preliminära budgeten, och som hänför sig till kontaktpersonerna för Prince och Media i medlemsstaternas huvudstäder, skall tas med. Utan detta instrument kan vi inte lyckas med att inrätta detta partnerskap med medlemsstaterna.
Jag tackar för ert stöd i detta hänseende och jag hoppas att vi utifrån detta partnerskap kan utveckla en informations- och kommunikationspolitik som är mer förebyggande, tydligare och har en bättre inriktning.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Vitorino!
Vi är nu framme vid debatten om de utrikespolitiska områdena.

Rübig (PPE-DE)
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi intresserar sig naturligtvis för den internationella utvecklingen och särskilt för möjligheten att vara med och utforma saker och ting inom WTO.
Vi har här två problem: Å ena sidan har vårt utskott inte sådana resurser att det kan följa och påverka diskussionerna i en sådan omfattning som egentligen vore meningsfullt. Å andra sidan har vi många ledamöter från andra länder - i första hand från utvecklingsländerna - som inte har möjlighet att bära kostnaderna - inte ens kostnaderna för resa och uppehälle - för att ta del av dessa diskussioner och dessa beslut.
För det första: Vi kämpar för att Europa skall erkänna att man skall spela en ledande roll i denna värld. Därför är WTO och beslutsförmågan inom WTO-området särskilt viktiga just för våra små och medelstora företag.
För det andra: Vi vill driva på en normering, eftersom vi när det gäller lagstiftning inte i så hög grad vill insistera på en harmonisering av den europeiska inre marknaden, utan i första hand på ett ömsesidigt erkännande. Normering och standardisering är en väsentlig grundval för detta område.
För det tredje energin: Vi vill arbeta för att programmen för intelligent energi, men även Altener-, Save- och Synergieprogrammen skall utnyttjas intensivt och att kommissionen här skall göra prioriteringar när det gäller vår självförsörjning av energi i sin helhet, som ju skall öka från 50 till 70 procent. Det är här absolut nödvändigt att tillgripa mer intensiva åtgärder, för att säkra och garantera vår energiförsörjning.
Ännu en punkt, som kommer uteslutande från parlamentet: Vi vill gärna att Basel II får ett eget handlingsprogram. Vi befarar att kraven på eget kapital för våra små och medelstora företag inte kan uppnås fram till 2006, vilket kommer att leda till en extrem våg av uppsägningar och konkurser, och vi vädjar om att man gör sina läxor innan dess.

Howitt (PSE)
samarbete. (EN) Herr talman! Återigen i år innebär ökningen av medlen till föranslutning i rubrik 4 en övergripande minskning av Europeiska unionens yttre åtgärder för utveckling. Tråkigt nog är den enda långsiktiga lösningen på detta problem en revidering av budgetplanen 2006. Jag skall i dag koncentrera mig på två frågor där vi kan åstadkomma verkliga förändringar i år.
För det första, Globala hälsofonden mot aids, tuberkulos och malaria. Utskottet för utveckling och samarbete har föreslagit att alla regionala budgetposter bidrar till att uppnå det avsevärda återkommande bidrag som krävs. Aids är ett globalt problem. Indien är det land som, efter Sydafrika, är hårdast drabbat, och den största ökningen av antalet smittade hittar vi i Östeuropa och Centralasien. Fonden har redan anslagit 13 procent av sina pengar till Nord- och Sydamerika. Men om kommissionen och rådet inte stöder detta, vill vi att de talar om för oss varifrån pengarna skall komma. Låt dem erkänna att de 35 miljoner euro man har budgeterat inte kan uppfylla den utfästelse som kommissionär Patten gjorde den 16 september, att behålla kommissionens egen plats i Globala hälsofondens styrelse. Detta är det rätta för Europa som ledare och innovatör på området, och det är det rätta för de tre miljoner i världen som håller på att dö av aids, att se till att pengarna fyller sin funktion.
Jag har förstått att man vid Globala hälsofondens tillfälliga arbetsgrupps sammanträde i Bryssel kom överens om att en styrelseplats kostar 100 miljoner US-dollar, att Globala hälsofondens kansli redan har budgeterat för ett bidrag på 120 miljoner US-dollar från Europeiska gemenskapen för nästa år, och att godkända projekt kommer att skäras ned om vi inte bidrar med detta belopp. Jag har meddelat kommissionären i förväg att jag skulle ställa dessa frågor. Om jag har fel så kan han säga det i dag, och om jag har rätt så kan han stödja våra ändringsförslag.
För det andra: biståndets kvalitet. Det är beklagligt att avtal som ingåtts efter reformeringen av det yttre biståndet fortfarande innebär att tre gånger så mycket bistånd från Europeiska unionen används för transporter, än för hälsa och utbildning tillsammans, för de fattigaste med de största behoven. Detta är skälet till att parlamentet i år försöker att öronmärka denna utgift och stödja den som en del av decentraliseringen av personal och i de nya landstrategidokumenten. Kommissionär Nielson känner till att hans tjänsteavdelningar den 15 juli utlovade ett bestämt förslag om denna fråga, och att jag erhöll hans svar så sent som kl. 15.40. i eftermiddags, efter att debatten hade inletts.
Jag avslutar med att säga att jag hoppas att kommissionären skjuter upp de frågor han har för avsikt att ta upp i samband med parlamentets förslag i eftermiddag, och tar itu med kommande diskussioner där jag instämmer i hans önskan, jag citerar ?att gå vidare tillsammans för att uppnå våra gemensamma mål?. Jag ser fram emot att få höra hans svar.

Laschet (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Titley, föredraganden av yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, kommer inte att kunna delta i debatten, och han bad mig att i utskottets namn göra några påpekanden. Utskottet har fastslagit tre centrala punkter: För det första att det klargörs vilka utrikespolitiska prioriteringar som Europeiska unionen vill göra under det nya budgetåret, utan att den fastslagna ekonomiska ramen sprängs. För det andra: Vi vill ha mer öppenhet. Vissa ändringar av nomenklaturen i budgeten bör öka utnyttjandet av medlen. Inte heller dessa ändringsförslag har några ekonomiska konsekvenser, men medför större öppenhet i budgeten, vilket också kommer att underlätta budgetkontrollen. Det tredje önskemålet, särskilt från föredraganden av yttrandet och från utskottet, är att säkerheten för våra delegationer i världen förbättras. Här finns det en del att ta igen, och det vill vi stödja.
Låt mig säga något om dessa tre punkter. För det första: Vi planerar att öka anslagen för politiska prioriteringar när det gäller Tacis gränsöverskridande program. Det behövs ett starkare stöd för samarbetet utöver Europeiska unionens nya yttre gränser, och för detta har vi föreslagit några höjningar. Det andra kapitlet är kärnsäkerheten. Även detta är en prioritering från detta parlament, och den vill vi återfinna även i nästa års budgetsiffror.
När det gäller personminor och mekanismen för akuta ingripanden har vi också räknat med budgethöjningar. Ytterligare en punkt - det är nästan samma spel som i ?Grevinnan och betjänten? vid nyår - : Kommissionen skär varje år ned anslagen till poster som rör de mänskliga rättigheterna och demokratin, och parlamentet ökar dem igen. Det avser vi att göra även i år, och vi ber kommissionen att nästa år inse att parlamentet gör dessa prioriteringar, och att det också kommer att återfinnas i det preliminära budgetförslaget.
När det gäller öppenheten vill vi ha Afghanistan som en egen post, och inte som en underrubrik till Asien. Under de närmaste åren kommer stora pengar att gå dit, och därför är det mycket viktigt.
Till sist: Föredraganden av yttrandet har insisterat på att det i framtiden garanteras ett regelbundet klargörande av de poster som rör Palestina, så att man redan från början kan se vart pengarna går. Här krävs det en förbättring av budgetkontrollen tror jag. Det är våra prioriteringar. Låt mig avslutningsvis rikta en vädjan till rådet. I fråga om nya utrikespolitiska löften vädjar parlamentet om att i framtiden få delta i större utsträckning, annars blir vi inte trovärdiga, om rådet alltid kommer med nya löften, utan att det finns några pengar tillgängliga.

Schreyer
Eftersom min kollega Chris Patten i dag har två toppmöten på en gång, vill jag som ersättare för honom besvara några av punkterna.
För det första: När det gäller utrikespolitiken har vi ju i flera år råkat ut för stora nya krav utan att budgeten kan utökas. Rådet och parlamentet har här redan flera gånger tagit flexibilitetsreserven i anspråk, för att kunna motsvara de nya kraven.
I fråga om Afghanistan vill jag tacka rådet och framför allt också tacka parlamentet redan i förväg för att de samtycker till att nu mycket snabbt aktivera 70 miljoner euro, som i år ännu finns i reserven, för att lämna hjälp här, och i synnerhet också ställa de nödvändiga direkta budgetbidragen till förfogande för övergångsregeringen.
Beträffande frågan som Howitt tog upp och som även gäller Globala hälsofonden vill jag påpeka att vi från vår sida har avsatt 35 miljoner euro i budgeten. Vi har ju redan bidragit till Globala hälsofonden ur EU:s budget respektive ur Europeiska utvecklingsfondens budget med 120 miljoner. Här har beslutet också just fattats, så vi utgår från att dessa medel räcker. Framför allt har min kollega Nielson olika budgetposter till förfogande. Han kommer också att ta ställning till detta.
Nu till Rübigs fråga: Beträffande energiområdet har kommissionen ju lagt fram ett nytt flerårigt program - intelligent energi - där det också planeras stöd till sådan intelligent energi i tredje land. Jag tror att toppmötet i Johannesburg än en gång klargjorde att vi bör lägga särskild tyngd vid detta.

Nielson
. (EN) Låt mig först ta upp punkten som Howitt nämnde, om beloppen som går till hälsa och utbildning. De flesta ledamöterna i kammaren inser att, eftersom vi har diskuterat detta om och om igen är det inte lätt att säga någonting nytt. Detta är också skälet till varför Howitt inte har missat någonting, trots att jag inte hade möjlighet att besvara hans senaste brev i tid. Detta hindrar naturligtvis inte att vi fortsätter att diskutera frågan i en vänlig ton.
Överenskommelsen i fjol om ett riktmärke på 35 procent för hälsa och utbildning är en insatsindikator för våra åtaganden för social infrastruktur. Kommissionen kommer att tillhandahålla noggrannare siffror i förhållande till OECD:s olika DAC-koder som visar åtaganden för 2002 och 2003 för hälsa och utbildning. Åtagandenivån kommer i huvudsak att bero på programplaneringsresultaten i våra partnerländer. Det finns ingen anledning att återigen ta upp överenskommelsen från i fjol, och det finns inget att vinna på det när det gäller att få ytterligare information.
Systemen för att på ett tydligare sätt spåra och kategorisera vår verksamhet tillämpas för närvarande - enligt vad vi lovade parlamentet - och det kommer att skapa en grund för en mer upplysande diskussion om dessa frågor.
Rörande finansieringen av Globala hälsofonden, som min kollega kommissionär Schreyer redan har sagt, kommer kommissionen att se till att göra vad som förväntas av den. Vi behöver egentligen inte säga mer just nu.
Jag håller verkligen med Laschet om att en ökning av Tacis-programmet är viktig, bl.a. när det gäller att öka vår närvaro i allmänhet i denna region.
När det gäller det som sades om att parlamentet skall delta ännu mer i samband med uttalanden om politiska löften, antar jag att detta innebär att parlamentet bör delta i högre grad innan man uttalar några politiska löften, annars förstår jag inte varför vi behöver diskutera saken. Detta är förvisso ett bra och lämpligt sätt att arbeta på och jag menar att saker och ting sker på detta sätt, i allmänhet.
Man kommenterade personalfrågan och säkerheten vid delegationerna. Vi välkomnar ändringsförslaget från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, genom vilket man betonar det svåra säkerhetsläget för många av våra delegationer. Genom ändringsförslaget från utskottet för utveckling och samarbete som har att göra med rekryteringen av specialister - den andra frågan som togs upp av Howitt - ställer man upp mycket stränga och komplicerade villkor för frigörandet av 10 miljoner euro av dessa medel. Det skulle allvarligt undergräva decentraliseringsprocessen, eftersom vi måste veta om medlen finns tillgängliga för att kunna rekrytera och utbilda personal. Det kommer också på ett onödigt sätt att straffa vissa av de fattigaste biståndsmottagarna, eftersom de delegationer som drabbas mest finns i de 30 AVS-staterna.
Det vi gör, och det vi föredrar att göra, är att förbättra hanteringen av de olika områdena med hjälp av specialistnätverk, både i högkvarteren och vid delegationerna. Ett mycket strängt system, som föreslås i ändringsförslaget från utskottet för utveckling och samarbete, kommer inte att hjälpa oss att få saker gjorda på ett effektivt sätt. Vi välkomnar alltså inte detta förslag.

Wynn, Terence (PSE).
Herr talman! Jag vill ta upp de fyra kommande timmarna. Kommissionär Nielson var inte här när jag gjorde mina inledande kommentarer, men en av dem rörde Globala hälsofonden. En fråga som vi måste få svar på innan vi nästa vecka fattar beslut om rubrik 4 är: vilket belopp måste Europeiska unionen betala för att få en plats i Globala hälsofondens styrelse? Vi har fått motstridiga kommentarer från kommissionen och från våra kolleger i utskottet för utveckling och samarbete. Budgetutskottet måste få en siffra.

Nielson
. (EN) Herr talman! Min motvillighet att svara grundas på det faktum att vi inte har någon siffra. Om vi tittar på vad som krävdes för att få en plats under första året efter inrättandet av fonden, säger oss matematiken att det låg på omkring 84 miljoner euro, men Förenta staterna säger att man betalar för omkring fyra platser. Vi vill inte ha en större styrelse i fonden. Det skulle inte vara effektivt.
Andra aktörer försöker att få plats i styrelsen, så det finns ett visst tryck. Som ni vet avsatte vi 120 miljoner euro för det första året. Den faktiska användningen av dessa pengar och den övergripande tillgängligheten av medel i jämförelse med det faktiska användandet under det första året, ger upphov till en mycket öppen diskussion om det faktiska finansieringsbehovet för nästa år.
Det är mot denna bakgrund som kommissionen föredrar att inte nämna någon siffra i dag. Vi vill se vad andra biståndsgivare gör, för att vara säkra på att överföra pengar till fonden så att den kan fungera enligt planerna, men också för att maximera vår valuta för pengarna vad vi än gör inom området. Vi har alltså ingen siffra just nu. Vi måste dessutom inte på detta stadium lämna ut alla uppgifter om hur vi får fram pengarna, så vi råder er att vänta lite. Detta är skälet till att ni inte får ett tydligt svar.

Wijkman (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig direkt kommentera kommissionär Nielsons inlägg. Det är inte så enkelt att vi, i varje fall inte från parlamentets sida, bara kan vänta och se. Parallellt med budgeten arbetar vi, som ni vet kommissionär Nielson, med det direktiv som ni är ansvarig för och som lägger fast kursen för de närmaste fyra åren, där kommissionen har föreslagit ett totalt belopp på 300 miljoner euro. Detta belopp är enligt utskottet för utveckling och samarbete alldeles för lite pengar, både för den nödvändiga flexibiliteten och för att gå och in och stödja den globala aids- och hälsofonden, men också för att se till att unionens eget arbete, via våra egna sekretariatsresurser, blir så ambitiöst som möjligt.
Jag tycker att det borde välkomnas, både inom rådet och kommissionen, att parlamentet har denna mycket ambitiösa hållning till en fråga och till ett problem som otvivelaktigt kommer att dominera diskussionerna kring utvecklingsfrågor, inte bara i Afrika, utan i många andra regioner under de närmaste decennierna.
Vid sidan av denna fråga finns ytterligare ett par faktorer som är oerhört viktiga att slå fast när vi diskuterar den del av budgeten som berör utvecklingssamarbetet. Howitt har redan nämnt fokus på fattigdomsansträngningar, hälsa och utbildning. Jag vill gärna säga till Nielson att en av orsakerna till att vi återkommer med preciseringar på dessa områden är att de indikationer vi får från kommissionens arbete på fältet är att just hälsovård och utbildning fortfarande får en väldigt liten del av stödet, vilket vi anser vara klart otillräckligt och klart felaktigt.
Slutligen är det oerhört viktigt att vi ökar vår flexibilitet inom Europeiska unionen och ser till att behov som uppkommer i samband med krig och katastrofer inte ständigt skall lösas med och belasta långsiktiga utvecklingsprogram. Därför är förslaget att finansiera stödet till Afghanistan genom flexibilitetsreserven mycket, mycket intressant.

Gill (PSE).
Herr talman! Jag vill ta upp fyra frågor. För det första: Under G8-mötet nyligen, kom man överens om behovet av att främja energieffektiv och förnybar energi i utvecklingsländerna. Kommissionär Schreyer hänvisade till detta (det intelligenta energiprogrammet) tidigare. Min fråga till kommissionär Schreyer är: Anser hon att 19 miljoner euro för fyra år är tillräckligt för förberedande arbete i över 80-90 länder?
Min fråga till kommissionär Nielson är: Man har förstått att energi är en faktor när det handlar om fattigdom i utvecklingsländerna, så kan han tala om för oss hur han vill samordna sitt arbete med andra generaldirektorat för att ta itu med detta?
Min andra punkt är att kommissionär Patten har sagt att EU bör koncentrera sig på fattigdom i samband med sitt utvecklingsbistånd. Håller ni därför med om att det är inkonsekvent att öka medlen, vilket ändringsförslag inom utrikespolitiken har sett till, till poster som rör Latinamerika och Meda-programmet, och ta bort pengar från Asienposterna? Vad anser ni om Elles uttalande i dag, om att Afghanistan bör få pengar genom flexibilitetsmekanismen?
Jag vill återkomma till Globala hälsofonden. Jag är inte helt nöjd med kommissionär Nielsons respons och svar. Det jag vill veta, när det gäller de 35 miljoner euro som vi föreslår, är om detta räcker för att ge oss en plats i styrelsen. Är det tillräckligt med tanke på att EU leder diskussionen om och kampen mot aids i världen?
Till sist vill jag fråga om dess åsikt om u-svängen i PPE-DE-ståndpunkten, och om förslaget att bryta den frivilliga överenskommelsen. Vid förlikningen i juli godkände PPE-DE-gruppen rådets budget, men i eftermiddags sade Elles att de kommer att placera 6,3 miljoner euro från deras grundbudget i reserven. De bryter sitt ord, och om detta ändringsförslag godtas, hur kommer då rådet att reagera?
(Applåder från vänster)

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Vi är nog alla överens när vi säger att budgeten måste vara en återspegling av parlamentets politiska önskemål. Det lyckas för det mesta, men det lyckas inte när det handlar om de så kallade särskilda sändebuden. Europeiska unionen har exempelvis ett sådant för Mellanöstern. Parlamentet har redan upprepade gånger sagt att det skulle vara bra om det skulle finnas ett sådant särskilt sändebud för exempelvis södra Kaukasus eller för Tibet.
Nu har vi det problemet att vi budgettekniskt står med tomma händer härvidlag, eftersom dessa särskilda sändebud faller under rådets budget. Vi tycker inte att det är roligt, men vi har nu en gång avtalat att vi inte får vara med och påverka rådets budget. En politisk önskan som har brett stöd inom parlamentet riskerar nu att hamna i parlamentets budgetmaskineri. Och jag vill be om såväl rådets som kommissionens uppmärksamhet i denna fråga, med den mycket konkreta frågan till rådet om man är beredd att göra plats i sin budget för ett särskilt sändebud för södra Kaukasus och Tibet, och om så inte är fallet att meddela detta snabbt och tydligt så att kommissionen kan fylla det hålet. Min fråga till kommissionen är om man är beredd att fylla detta hål. För, kolleger, det får inte vara så att den europeiska närvaron i krisregioner begränsas eftersom en politisk önskan med brett stöd riskerar att komma i kläm mellan alla finansiella stolar.

van Dam (EDD).
Herr talman! När vi talar om kommande års budget får vi inte glömma att genomförandet av budgeten då som nu uppvisar oroväckande sidor. Bortsett från oegentliga uppgifter visar sig kommissionen också ha stora svårigheter med att bemästra den verkliga gemenskapspolitiken. Tänk bara på de enorma skillnaderna mellan bemyndiganden och betalningar. På området för externa åtgärder påträffar vi en hel del olönsamma förslag som härrör från att kommissionen har överskattat sig själv. Detta är exempelvis fallet med Europeiska unionens roll i konflikten mellan staten Israel och palestinierna. Det kapital som går till den palestinska myndigheten används till stor del för dunkla syften. Vi kommer därför att ge vårt stöd till ändringsförslaget från PPE-DE-gruppen, för att placera åtminstone en del av detta kapital i reserven, så länge som man inte har infört något effektivt kontrollsystem vid de palestinska myndigheterna.
Herr talman! Vissa vill placera budgeten i reserven också för det sjätte ramprogrammet. Betänkandet från det tillfälliga utskottet för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen havererade förra året på grund av den stora oenigheten i parlamentet i fråga om en etisk ram för biomedicinsk utveckling. Därför anser jag att det är rent ut sagt förkastligt att ett antal kolleger från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi vill utöva påtryckningar på rådet för att bryta sig över etiska gränser.
Det handlar om inte mindre än forskning på embryonala stamceller, som angriper det mänskliga livet i dess tidigaste form. Lyckligtvis vidmakthåller ett antal medlemsstater förbudet mot användande av mänskliga embryon vid forskning. Att finansiera den här sortens forskning ur det sjätte ramprogrammet skulle skapa en bisarr situation. Forskning som är straffbar i den ena medlemsstaten skulle finansieras av Europeiska unionen i en annan medlemsstat. Jag hoppas av hela mitt hjärta att rådet inte låter sig utpressas, utan uppbringar respekt för det mänskliga livet på det tidigaste stadiet.
De nämnda kolleger som har förhandlat med rådet på det här sättet på Europaparlamentets vägnar, har överskridit gränsen för politisk anständighet.

Dell'Alba (NI).
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär, herr kommissionär! De yttre åtgärderna inom rubrik 4 utgör självfallet skyltfönstret för Europeiska unionen, kommissionen och våra gemensamma åtgärder inom ramen för våra internationella relationer. Det är ett mycket viktigt kapitel, och det är ett kapitel där vår trovärdighet står på spel, inte bara när det gäller de aspekter som andra kolleger redan nämnt - utestående åtaganden, svårigheten att ibland verkställa åtaganden - men också när det gäller våra offentliga bekräftelser, våra politiska och även juridiska åtaganden, samt viktiga handlingar beträffande budgeten.
Jag vänder mig särskilt till kommissionär Patten i hans frånvaro och det gör jag via er, fru kommissionär. Jag talar här om de avtal om samarbete vi slutit med ett stort antal länder. Sedan ett antal år innehåller alla dessa avtal, tack vare parlamentet, det som kallas klausulen om ?mänskliga rättigheter?. Det är en klausul som skall läsas och kommas ihåg eftersom den är så viktig. Klausulen innebär att avtal i princip upphör eller betraktas som avskaffade om de två parterna inte respekterar de mänskliga rättigheter som garanteras i internationella överenskommelser, särskilt FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Men trots att parlamentet insisterat på denna aspekt, trots det faktum att kommissionen, fördragens väktare, åtagit sig att se till att avtalen respekteras bokstavligen, även när det gäller samarbetsavtal, fortsätter vi som om ingenting hänt att göra upp och fortsätta med projekt, program och finansiering med länder som faktiskt är diktaturer. Jag talar exempelvis om Vietnam. Tillsammans med mina kolleger i det radikala partiet och hundratals eller till och med tusentals personer, och ett stort antal andra kolleger, har vi bett kommissionen uppmärksamma situationen för de mänskliga rättigheterna i Vietnam. Vi lämnar 38 miljoner euro under 2003 till detta land. Vi har lämnat in ett ändringsförslag för att dessa avtal och dessa medel, åtminstone vid första behandlingen, skall placeras i en reserv, i avvaktan på att klarhet bringas och på att kommissionen och vietnameserna ger oss garantier och förklaringar till vad som verkligen sker i detta land. Det finns andra sådana länder. Vi tog Vietnam som exempel eftersom vi anser att kommissionen verkligen måste förändra sin metod för förvaltning och verkställande av budgeten i anslutning till dessa samarbetsavtal.

Paasilinna (PSE).
herr talman, ärade kommissionärer, bästa kolleger! Utvidgningen står för dörren, vi talar ständigt om finansiering och olika program för de nya medlemmarna, men vi glömmer att det även behövs åtgärder för våra nya grannars gränsområden och för de nya grannarna själva. Därför vill min grupp och jag att de framtida gränsområdena får mer uppmärksamhet. Det kunde man till exempel göra genom att förstärka det gränsöverskridande samarbetet inom Tacis-programmet. Om detta inte görs kommer det att uppstå spänningar, vilket Kaliningrad är ett bra exempel på. Det är inte enbart fråga om ett områdes isolering, utan om att de sociala skillnaderna mellan området och dess grannar är mycket stora. För detta ändamål behövs utan vidare mer pengar.
Ett annat bra exempel är den nordliga dimensionen. Vi måste stödja den kraftigt; därför har min grupp föreslagit ytterligare 10 miljoner euro för gränsöverskridande samarbete inom Tacis-programmet. Förslaget har fått fullt stöd av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik.
Det tredje exemplet gäller kärnsäkerhet. För det ändamålet föreslår vi 25 miljoner euro. Var och en av oss förstår orsakerna.
Min fråga till kommissionen: Genomförandet av åtgärderna inom Tacis har givit synnerligen dåligt resultat. Ni medger säkert att det är ett viktigt projekt under flera år framöver. Kan ni förklara hur ni tänker förbättra situationen och beskriva för oss hur kommissionen uppfattar strategin för utveckling av det gränsöverskridande samarbetet.
Sedan ännu en fråga till rådet: det är inte acceptabelt att Europeiska unionen år efter år tar upp nya åtaganden i rubrik 4. Trots det ökar man inte finansieringen för kategorin. Det försvagar trovärdigheten i vår utrikespolitik. Kan ni redogöra för er ståndpunkt beträffande detta? Om rådet ger ut löften gällande varje kris utan att tänka på hur de skall finansieras kommer det att leda till en återvändsgränd. Vilken är er lösning?

Schreyer
Herr talman! Först vill jag göra ett tillägg som gäller en fråga från Laschet beträffande parlamentets förslag att inrätta en egen budgetpost för Afghanistan. Vi välkomnar detta därför att den synliggörs, men vi föreslår att man sedan, så att säga som motdrag för att inte öka antalet budgetposter, drar tillbaka Östtimor till Echo-posten.
När det gäller den fråga som här än en gång har spelat en stor roll, Globala hälsofonden, vill jag påpeka att av de löften som getts av de olika givarna kommer nästan två tredjedelar från Europa, alltså Europeiska unionen plus medlemsstaterna direkt. Det är en hög andel. Vårt förslag i budgeten - och vi har verkligen övervägt det mycket noga - nämligen att anslå 35 miljoner till budgetposten, räcker enligt vår åsikt. Men vi har samtidigt också sagt att om det inte räcker för att hålla positionerna, så får man se vilken åtgärd som måste tillgripas. Men det finns i alla fall inte hittills, inte heller med tanke på de andra givarna, någon anledning att tro att dessa pengar för närvarande inte skulle räcka. Härvid bör man dock än en gång klargöra att säkrandet av nuvarande nivå har hög prioritering.
Helt kort till frågan från Lagendijk rörande det särskilda sändebudet. Det är i själva verket en fråga som gäller budgeten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Ni vet att vi här från kommissionens sida redan har föreslagit att man skulle öka medlen med en tredjedel, särskilt för finansieringen av de gemensamma kostnaderna för den internationella polisstyrkan i Bosnien. Men vi vädjar enträget om att det åter anslås tillräckliga medel i kommissionens budget för åtgärder för att snabbt reagera på kriser. Här hade ju rådet gjort nedskärningar. Vi skulle välkomna om parlamentet åter sätter in medel här.
Nu till frågan om Tacis. Med tanke på att vi inom rubrik 4, alltså på det utrikespolitiska området, totalt sett över huvud taget bara har en liten marginal till förfogande, måste vi här besluta huruvida man skall minska den ytterligare. Men jag vill också vädja om att vi år 2004, alltså i samband med utvidgningen, särskilt riktar vår uppmärksamhet på hur man sedan, när utvidgningen genomförts, så att säga kan förstärka det gränsöverskridande samarbetet med de nya grannarna i öster.
Ett par ord om genomförandet av budgeten. Här vill jag påpeka att vi i år återigen har en högre genomförandegrad inom rubrik 4 i budgeten än vi hade förra året. De många åtgärder som vidtagits av mina kolleger Nielson och Patten på administrativ nivå för införande av nya strukturer och för snabbare genomförande, kommer faktiskt till uttryck i budgetsiffrorna. Jag tror att det visar att reformansträngningarna verkligen också röner framgång och att hjälpen snabbare kommer fram till det lokala planet.

Nielson
. (EN) Herr talman! Låt mig nämna ett antal siffror för att illustrera detta i samband med mitt svar till van Dam, som helt korrekt nämnde den låga genomförandegraden inom Tacis och andra program.
När vi trädde i tjänst i slutet av 1999 låg den totala tiden för att gå igenom de befintliga åtagandena och användningstakten på 4,5 år. Följande år var siffran nere på 4,1 år och i slutet av förra året var vi nere på 3,66 år. Detta är ett grovt, primitivt men korrekt mått som visar att vi faktiskt håller på att minska klyftan mellan åtagandebesluten och det faktiska genomförandet, med hänsyn till utgifterna per år. Vi rör oss i rätt riktning, men jag har inte varit tyst när det gäller att klargöra för parlamentet vilken typ av problem som vi har haft, storleken på problemet och dess komplexitet när vi trädde i tjänst.
Vanligtvis karakteriserar jag vårt arbete med yttre förbindelser och utvecklingssamarbete med att säga att det är trevligt att kommissionen är stor. Vi har förvisso en kritisk massa, men när vi tittar på vad som hänt tidigare är det också sant att vi har varit ?kritiskt kassa?. Vi håller på att gradvis förändra detta.
De siffror som Wijkman nämnde i denna pågående diskussion om hur mycket vi gör inom hälsa och utbildning, pengarna som särskilt riktas till Globala hälsofonden, visar naturligtvis inte hela sanningen. Vi diskuterar också de totala utgifterna, och jag måste återkomma till denna siffra på 35 procent som målutgift inom de sociala sektorerna, som vi kom överens om med parlamentet och som jag fortfarande tror att vi kan klara av.
Användningen av flexibilitetsmekanismen i Afghanistan har redan tagits upp av min kollega, kommissionär Schreyer. Vi bör normalisera vårt utvecklingssamarbete och stöd till Afghanistan. Bästa lösningen skulle vara att placera det som helhet i budgeten. Det är emellertid fortfarande så att pengar behövs oavsett källan, och vi behöver mer eller mindre dammsuga våra resurser för att klara av det som måste göras i Afghanistan.
Siffran som nämndes av Gill om förnybar energi, avser bara ett särskilt initiativ. Den totala siffran för vår verksamhet inom energiområdet, särskilt med hänsyn till förnybar energi i samband med utvecklingssamarbetet, är mycket större.
Jag vill också påpeka att vi i Johannesburg sjösatte energiinitiativet tillsammans med medlemsstaterna. Vi har visat detta genom informationen att medlemsstaternas och kommissionens årliga utgifter inom energiutvecklande verksamhet totalt sett ligger på omkring 0,7 miljarder euro.
Jag noterar med djup tillfredsställelse att Gill citerade min kollega, kommissionär Patten, om behovet av att, inom ramen för vår verksamhet på området, koncentrera oss på fattigdom. Jag kan bara instämma.
När det rör Globala hälsofonden kan jag tala om att de 15 medlemsstaterna har gjort utfästelser som uppgår till totalt 64 procent av alla utfästelser som gjorts till stöd för denna fond. Vi måste också ta hänsyn till detta när vi fattar det slutliga beslutet om hur mycket vi anser att det är lämpligt att kommissionen betalar varje år framöver.
Jag vill säga till Dell'Alba att aspekterna i samband med de mänskliga rättigheterna och införandet av klausuler som hänvisar till de mänskliga rättigheterna, är standardförfaranden. Om man tittar på hela den nya generationen landstrategidokument som ger oss riktlinjer och skapar grunden för vår verksamhet, land för land i hela världen - detta är inte bara tillämpligt på AVS-staterna, utan också på Asien och Latinamerika, etc. ger dessa dokument helt klart frågorna om styrelseskick, demokrati och mänskliga rättigheter en viktig, framträdande roll. Vi har ännu inte samma slags mekanismer som i Cotonouavtalet, där vi har förhandlade förbindelser, men denna diskussion är uppenbarligen en viktig del av den pågående dialogen med alla våra partnerländer.
Slutligen vill jag säga till Paasilinna hur vi skall förbättra Tacis-programmet. Mot bakgrund av det som hänt i Afghanistan under det senaste året, är vi fast beslutna att koncentrera oss på denna grupp av länder av konfliktförebyggande skäl, men förvisso också p.g.a. en starkare känsla av närmare släktskap med dessa länder. Allt detta håller på att växa fram, och vi har länge talat om behovet av att omdefiniera och uppdatera vårt utvecklingssamarbete med dessa länder. Jag är säker på att vi kommer att få se en ökad aktivitet, och - hoppas jag - en kraftfullare ekonomisk aktivitet. Som redan har nämnts gör en ökning på 5,4 procent - till en nivå på 502 miljoner euro - denna grupp av länder till en viktig partner, även ur ett ekonomiskt perspektiv.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Nielson!
Nu är vi framme vid de övergripande aspekterna av budgeten och annan politik.

Smet (PPE-DE)
. (NL) Herr talman! Jag skall som företrädare för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor behandla två olika punkter som enligt min åsikt är de två viktigaste i skrivelsen.
För det första, vad beträffar jämställdhetsbudgeten som sådan, tror jag att det är viktigt att pengarna till initiativen till förmån för jämställdhet för kvinnor - initiativ som tas av icke-statliga organisationer - verkligen kan beviljas på ett enkelt sätt. Villkoren som kommissionen ställer nu är alldeles för tunga och alldeles för svåra. Man anger att det måste vara ett initiativ från fem länder tillsammans, med en mycket hög budget. Ett stort antal av kvinnoorganisationerna klarar inte detta. Av den anledningen har vi föreslagit att man skall tillåta de initiativ som handlar om initiativ från tre länder, med en mer begränsad budget. Jag insisterar på detta, för att budgeten skall användas på ett mer effektivt sätt.
Den andra punkten som är mycket viktig för oss rör jämställdhetspolitiken. Den får inte fortsätta att enbart begränsas till jämställdhetsbudgeten, utan måste finnas på alla politikområden inom gemenskapen. Och jag ber om särskild uppmärksamhet för en punkt, nämligen villkoren för samarbete med utvecklingsländer på områdena för politik, ekonomi och kultur.
Kommissionär Nielson sade alldeles nyss att villkoren för samarbete med AVS-länderna, Asien och Latinamerika, på området för mänskliga rättigheter är mycket tunga. Jag kan likväl konstatera att det när man talar om mänskliga rättigheter inte alltid handlar om rättigheter för kvinnor. Av den anledningen yrkar vi å det bestämdaste på - och det är för oss i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, och jag tror också för alla kvinnor i parlamentet, verkligen ett måste - att samarbetet med länder upphävs om de inte vidtar några åtgärder för att förhindra våld mot kvinnor, stening, offentlig tuktning, könsstympning, bränning på bål och våldtäkt. Vi kräver alltså ett upphävande av stödet i dessa fall.

Heaton-Harris (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Jag har i princip låtit alla i budgetkontrollutskottet som vill lägga fram ändringsförslag inom de områden de brukar syssla med.
Bösch har, från en synvinkel som om han vore en kritisk vän, lagt fram ett antal ändringsförslag om OLAF, byrån för bedrägeribekämpning. Vi börjar nu se problemen med att byrån inte har en helt oberoende ställning gentemot kommissionen. Till följd av detta omfattar Böschs ändringsförslag som har antagits av utskottet ett ifrågasättande av delegationens utgifter för OLAF, när det rör dess informations- och kommunikationsåtgärder - trots att den fått ett betydande belopp för detta syfte, offentliggjorde byrån färre än tolv pressmeddelanden, både 2000 och 2001 - och förvisso ifrågasättande av både kommissionen och OLAF rörande en nedskärning. I det preliminära budgetförslaget minskas faktiskt budgeten avsevärt för OLAF, och vi har inte fått några svar på varför beloppen har minskats. Utskottet har återställt nedskärningen, men har placerat pengarna i reserven i avvaktan på svaren från båda dessa institutioner.
Utskottet har också mycket bestämda åsikter när det gäller exportbidrag. Det finns många med stora kunskaper om exportbidrag i utskottet. Jag tillhör absolut inte dem, men i allt väsentligt syftar ändringsförslagen till större öppenhet och till att hjälpa personer som jag att förstå exportbidragens syfte, räckvidd, kostnader och tillämpning.
Andra ändringsförslag omfattar dem om Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, och innehåller nedskärningar av medel för att minska dess beroende av sakkunniga som inte är anställda i organet, vilket ökar anslagen till åtgärder för att bekämpa förfalskning av euron - någonting som jag i egenskap av brittisk konservativ ledamot föreslår med viss bävan - och återställer delar av en nedskärning i budgetpost B1-361, inom vilken man försöker att förbättra övervakningsåtgärder och förebyggande åtgärder i kandidatländerna när det rör jordbruksbudgetarna. Detta är ändringsförslagen från budgetkontrollutskottet.

MacCormick (Verts/ALE)
På utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens vägnar vill jag rikta uppmärksamheten på de punkter som berör domstolen och förstainstansrätten.
Det är inte möjligt att närvara vid detta förfarande utan att inse hur många önskvärda projekt som kostar pengar som Europeiska unionen har, och att man, med begränsade resurser, måste trimma alla budgetar här och där; men ledamöterna måste vara mycket uppmärksamma på problemet med två domstolar.
EU klarar bara att vara en union som styrs av lagstiftning i den utsträckning den har effektiva domstolar. Detta parlamentet strävar efter att rättighetsstadgan skall bli rättsligt bindande. Detta är ett mycket önskvärt projekt, men ett projekt som kommer att ställa höga krav på Europeiska unionens domstolar.
Både domstolen och förstainstansrätten anser att de har nått gränsen för vad de klarar av med nuvarande resurser, och att de utan tillräckliga medel inte kan fortsätta att uppfylla sina uppgifter enligt Europeiska unionens behov. Europeiska unionen behöver effektiva, välfungerande domstolar utan otillbörliga förseningar, utan förseningar i domslutsregister. Eftersom vi är en flerspråkig union, måste det ske snabba, tydliga och korrekta översättningar av domsluten till Europeiska unionens alla språk, så att medborgarna och deras rättsliga rådgivare i Europeiska unionen har aktuella kunskaper om denna unions lagstiftning och om hur den tolkas på ett korrekt sätt.
Om vi inte återställer de beräkningar som domstolen själv har gjort, kommer vi att misslyckas allt oftare. Det är mycket specifika punkter: Vi behöver föredragande i förstainstansrätten, eftersom Europeiska unionen inte har lyckats att tillsätta nya ersättningsdomare, vi behöver moderniserade tjänster och vi behöver en förbättrad översättningstjänst. Detta är ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.

Dell'Alba (NI)
. (FR) Herr talman! I min egenskap av föredragande för utskottet för konstitutionella frågor skulle jag vilja fästa kommissionärernas och kollegernas uppmärksamhet på två grundläggande aspekter i ändringsförslagen vi lagt fram, och som jag hoppas kommer att ratificeras av budgetutskottet och kammaren.
Det första gäller Prince-programmet. Det hade hög prioritet i vårt parlament. Vi ålade kommissionen det och det gjorde vi rätt i. Jag tror att programmet har visat sig fungera när det gäller att uppvärdera och popularisera ett antal av våra prioriteringar, Europas prioriteringar: euron och andra frågor har successivt tagits upp. I år har detta program drastiskt skurits ned av kommissionen i den preliminära budgeten, vilket är obegripligt särskilt som 2003 blir det år då konventets arbete skall avslutas och detta stora gemensamma diskussionsarbete måste få stor publicitet och tillmätas så stor betydelse som möjligt. Vi har därför begärt omfattande finansiering för att popularisera konventets arbete, och tagit med möjligheten för dem som kommer att vara emot detta konvent eller dess resultat att göra sin röst hörd - vilket inte i första hand är fallet för min del. Att jag säger detta beror på att jag tycker att detta program är viktigt.
Det andra gäller Internet. Vi har Europe by Satellite, vi förfogar redan över några möjligheter för medborgaren att verkligen få tillträde till vårt arbete, våra debatter och presskonferenser. Utskottet för institutionella frågor föreslår att Internet skall bli ett verkligt instrument som gör det möjligt för medborgaren att säga: ?Vad kommer de att prata om vid kommissionens briefing kl. 12? Vilken dom kommer EG-domstolen att meddela i dag??, etc. Det handlar alltså om ett program där man skall se till att Internet snart, på sikt, blir ett viktigt instrument för att publicera arbetet från alla institutionerna.

Bösch (PSE)
Herr talman! Jag vill gratulera kommissionären till valresultatet i söndags. Jag vet att det är en nationell händelse, men vi hör alla hemma i något parti. Det inspirerar ibland också och bör ju då komma oss alla till godo. För utskottet för framställningar kommer vi naturligtvis att avsätta en ganska liten ram i budgeten. Icke desto mindre är denna ram ganska viktig. Förra året hade vi ändå mer än 2 100 fall som ombudsmannen måste ägna sig åt.
Vi anser att denna ganska nya inrättning egentligen är ett enormt framsteg både vad gäller kvalitet och kontroll av förvaltningen samt medborgarnas tillgång till denna förvaltning. Därför har vi egentligen föga förståelse för att vi i fråga om de få, framför allt personliga önskemål som vi har på budgeten det kommande året, uppenbarligen stöter på restriktioner och denna snäva ram för förvaltningsutgifterna. Jag har redan en känsla av att kommissionen tidigare har satt de kommande kostnaderna för förvaltningen oerhört lågt, alltför lågt, och att vi nu måste leva med denna felbedömning. När allt kommer omkring återstår det för oss som parlament att fördela de knappa medlen så rättvist som möjligt. Jag anser att det är en punkt som bör kritiseras. Kollegerna har företrätt sina förslag för de egna områdena - de små institutionerna - men jag hoppas ändå att även vi kommer att finna en lösning för kommande budgetförfaranden, trots denna budgetplans födslodefekt när det gäller vårt område.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Först till Böschs fråga om ombudsmannen. Det är ju en särskild plan, som man naturligtvis måste hantera inom restriktionerna för rubrik 5, om det finns några nya krav. Till herr McCormick måste jag också säga följande: För er intensiva vädjan om ytterligare domartjänster i EG-domstolen gäller ju också den övre gränsen för rubrik 5, varvid jag än en gång vill påpeka att ni ju också har nämnt det i samband med utvidgningen.
I och med utvidgningen har vi sedan efter budgetplanen, efter Agenda 2000, mer medel till förfogande inom rubrik 5. Då skall vi också gemensamt dela upp dessa medel i enlighet med detta. I och med utvidgningen kommer alltså dessa restriktioner att bli något mindre, dvs. man tar hänsyn till det faktum att för ett EU med 25 medlemsstater blir det sedan nödvändigt med många tjänster i parlamentet, rådet, EG-domstolen och inte minst i kommissionen.
Ett svar på frågorna och påpekandena från Smet: Jag instämmer helt och fullt i ert förslag om att man måste ta hänsyn till kvinnopolitik, jämställdhetspolitik, på samtliga politikområden. Det är ju inte något som helst frivilligt uttalande - även om jag gärna gör det frivilligt - utan det är en förpliktelse enligt fördraget. På många områden tas det uttryckligen hänsyn till dem. Beträffande frågan om kränkning av de mänskliga rättigheterna, särskilt i fråga om våld mot kvinnor, vill jag påpeka att artikel 9 i Cotonouavtalet särskilt hänvisar till att de mänskliga rättigheterna också innehåller jämställdhetsrättigheter för män och kvinnor. Det är då naturligtvis också en riktlinje för alla åtgärder inom rubrik 4.
Till Heaton-Harris fråga: Ni hade i samband med budgeten för OLAF ställt den konkreta frågan varför kommissionen här i det preliminära budgetförslaget gjort en nedskärning med cirka 700 000 euro jämfört med år 2002. Detta är egentligen en teknisk anpassning. Parlamentet ändrade år 2002 tjänsteplanen jämfört med kommissionens förslag så att det inrättades fler B-tjänster än A-tjänster, varvid B-tjänster naturligtvis medför lägre kostnader än A-tjänster. Detta hade man för år 2002 ännu inte tagit hänsyn till, vilket man däremot gjort i det preliminära budgetförslaget. Det betyder att det de facto inte är någon nedskärning, utan en anpassning, men här vill jag påpeka, herr rådsordförande, att rådet nu i sin första behandling har infogat en faktisk nedskärning, som vi sedan kommer att tala om. Jag vill också påpeka att när det gäller vårt krav på flera tjänster för att förbereda utvidgningen, vilket ju ännu inte har garanterats, även om jag uppskattar parlamentets ansträngningar på detta område, så ingår där också ytterligare tjänster för OLAF.
Jag tillåter mig, herr Heaton-Harris, att sedan vidarebefordra era frågor om exportstödet till min kollega Fischler.

Gröner (PSE)
Herr talman, fru kommissionär! De olika effekterna av våra budgetbeslut på män och kvinnor har knappast spelat någon roll hittills i dagens debatt. I flera år har utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor kommit med förslag i budgetförfarandet om att man bör beakta vilka effekter våra beslut får på kvinnor och män. Vi hade framgång när det gällde sysselsättningspolitiken och strukturfonderna, där jämställdhetsperspektivet har förankrats. Även inom utrikespolitiken växer jämställdhetsmedvetandet. I fråga om hjälpen till Afghanistan inleddes i enlighet därmed riktade åtgärder för att återigen integrera kvinnorna i det offentliga livet och garantera dem deras mänskliga rättigheter. Vi har gjort framsteg i kampen mot den moderna formen av slaveriet, människohandeln. Våld mot kvinnor har också blivit ett tema i budgeten.
Programmen Stop och Daphne får dock inte användas till att bara genomföra representativa arrangemang. Bara 13 procent av projekten kan när allt kommer omkring finansieras, varför man måste lämna direkt stöd till de icke-statliga organisationerna. Jämställdhetsbudgetering kommer att bli ännu mer aktuellt. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor utarbetar här också ett initiativbetänkande.
En anmärkning också när det gäller praxis för tilldelningen. Ofta - exempelvis i fråga om partnerskap mellan städer, i fråga om icke-statliga organisationer - finns det stor irritation. Här har det uppstått stor frustration bland de aktiva européerna. Om vi å ena sidan ser till att vi inte betalar ut mer för tobaksodling och där minskar de byråkratiska hindren, får vi å andra sidan inte bygga upp sådana hinder för de icke-statliga organisationerna. Jag ber om ert stöd.
(Applåder)

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Jag vill lyfta fram ytterligare ett par frågor. Sysselsättningen är viktig. Arbetslösheten ökar inom EU. Nya arbetsplatser uppstår speciellt i små och medelstora företag. Tyvärr hindrar ofta rädslan för konkurrenssnedvridning även de vettiga åtgärderna. Därför borde konkurrensreglerna ges en friare tolkning när det gäller små och medelstora företag. På så sätt kunde till exempel strukturfonderna utnyttjas på ett bättre sätt för att bekämpa arbetslösheten.
Den nordliga dimensionen är ett viktigt överordnat begrepp inom politiken. Kommissionen koncentrerar sig främst på två frågor, miljövård och kärnsäkerhet. Vi skulle vilja utvidga detta register. När det gäller energipolitik erbjuder den nordliga dimensionen enorma möjligheter. Naturgasförekomsterna i Ishavet är livsviktiga för EU i framtiden. Man borde bara se till att de förbindelser som skall byggas i så hög grad som möjligt löper inom EU:s eget område. När det gäller samarbete inom kultur- och forskningspolitik samt högre utbildning erbjuder den nordliga dimensionen omfattande möjligheter.
ELDR stöder kraftigt en reformering av kommissionen och en gallring inom byråkratin. Hur viktigt detta är avspeglades i diskussionen om strukturfonderna. De administrativa kostnaderna bör stå i rimlig proportion till de tillgängliga verksamhetsanslagen.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Ni har tyvärr ännu inte fått chansen - och denna chans ger jag er gärna nu - att svara på mina tidigare frågor om de 500 nya posterna, om bristen på arbetskraft som kan tvinga fram kontroll av efterlevande av miljölagstiftningen, och frågan om kandidatländerna redan 2003 skulle kunna få börja med byråkratin runt ansökan om medel ur strukturfonderna i syfte att 2004 kunna ha en så hög genomförandegrad som möjligt.
Min fråga, och även min oro, som vidare avser detta block gäller de små projekten. Smet har redan påpekat ett och annat om detta. Alla borde vara överens om att skattepengar måste hanteras på ett noggrant sätt. Det stämmer att bedömning av små projekt kräver relativt stor arbetskraft för relativt små belopp. Men dessa projekt är ändå ofta viktiga, för exempelvis utvecklingsländernas samhälle. Därför hoppas jag på ett förslag från kommissionen om exempelvis överförande av fler operativa befogenheter till de externa kontoren, mindre byråkrati, mindre stränga krav och exempelvis politisk kontroll av parlamentsdelegationernas val av projekt. Är detta ett förslag som ni kommer att utveckla?

Wuermeling (PPE-DE)
Herr talman! Tack så mycket för att ni helt kort ändrade talarlistan så att jag också får ordet! I utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden är man mycket oroad över att det fortfarande finns en stor eftersläpning i arbetet hos EG-domstolen när det gäller översättningar.
Vad får detta helt konkret för följder? Låt oss anta att ett förfarande avslutats och att en dom har fallit. Eftersom domstolen till skillnad från andra gemenskapsinstitutioner offentliggör sina beslut först när de finns på alla gemenskapens språk, har förseningarna med översättningarna till följd att domstolsutslagen ligger 1-2 år i EG-domstolens dokumentskåp innan de kan offentliggöras. Det är enligt min åsikt ett ohållbart tillstånd. Detta blir ett allt större problem för domstolarna i medlemsstaterna, eftersom målet om förhandsavgörande inför EG-domstolen bara är en åtalsprövning inom överklagandeordningen i medlemsstaten. Det innebär att dessa två år inte är en avslutning på hela förfarandet, utan dessa två år måste läggas till tiden för förfarandet i medlemsstaten. Därför arbetar vi för att det ställs lämpliga medel till förfogande för att få ett slut på detta ohållbara tillstånd.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ansvarar också för frågor som rör den inre marknaden och frågor som har samband med östutvidgningen. Vi har alltid ägnat oss åt de särskilda utmaningar som östutvidgningen medför för den inre marknaden, i synnerhet för gränsregionerna. Vi stöder verkligen de ändringsförslag som syftar till att pilotprogrammet för de små och medelstora företagen fastslås till 15 miljoner euro, i enlighet med löftet förra året.

Turchi (UEN).
Herr talman, ärade kolleger! Redan under sammanträdesperioden i maj förra året, under diskussionen efter presentationen av budgetförslaget för 2003, så redovisade jag min oro för kammaren när det gällde ett budgetförfarande som än en gång visade sig inte kunna uppfylla kraven från denna vår union. I maj rörde mina protester mot kommissionen två frågor: nivån på de utestående åtagandena och rubrik 5. I juli träffade Europaparlamentet och rådet en överenskommelse om rubrik 5 som underkände kommissionens krav på ytterligare avsättningar för att klara utmaningarna från utvidgningen. På så vis försökte man få räkenskaperna att gå ihop. När det gäller de utestående åtagandena vill jag helst inte återkomma, eftersom vi har lite tid till vårt förfogande och ingen av oss har lust att lyssna till siffror som vi vet strider mot all finansiell logik men som, trots detta, föreslås på nytt i varje budgetförfarande.
Ärade kolleger - jag skäms inte för att upprepa mig - jag måste säga än en gång att allt detta är extremt löjligt. Än en gång står jag här för att begära att kammaren, och via kammaren rådet och kommissionen, på allvar tar upp förslaget om en revidering av finansplanen, den enda intelligenta och ansvarskännande politiska åtgärd som jag med min blygsamma erfarenhet kan tänka mig. I artikel 19 i det interinstitutionella avtalet från 1999 sägs det klart och tydligt: finansplanerna kan revideras på förslag av kommissionen för att ta itu med situationer som inte förutsågs ursprungligen, och vilken situation var mindre förutsedd än en eventuell utvidgning till 25 medlemsstater 2004? Jag upprepar: för de kommande tre åren, dvs. till 2006, skall vi utarbeta en budget för en union bestående av 25 medlemmar, och göra våra beräkningar på grundval av en finansplan som är beräknad för behoven i en union med 21 medlemmar. Ärade kolleger! Vad är det för mening med detta? Varför framhärda i denna dårskap?
Mitt förslag är därför följande: efter Europeiska rådet i december, som skall bestämma vilka stater som blir medlemmar i Europeiska unionen, i god tid inför valet till Europaparlamentet 2004, skall kommissionen lägga fram förslag om revidering av finansplanerna, förslag som de båda grenarna av budgetmyndigheten har gott om tid att anta i enlighet med artikel 20 i det interinstitutionella avtalet, innan budgetförfarandet för 2004 inleds. Jag anser att detta är den väg vi borde gå, den enda som, samtidigt som den respekterar kravet på en stram budget, tillåter oss att fortsätta att utföra vårt arbete. Jag tycker inte att de lösningar som har presenterats har varit bra. Hittills har vi varit tvungna att förklara dem för medborgare som i grund och botten är välvilligt inställda mot oss. Hittills har vi varit tvungna att försvara oss inför våra egna väljare, som egendomligt nog är större europavänner än vad vi är. Men om ett par månader måste vi förklara för befolkningar som har kämpat hårt för att bli medlemmar av denna union och som ser med extremt kritiska och vaksamma blickar på oss, mer än vad vi gör hemma, för att se om de har gjort en bra affär eller inte.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman! Jag välkomnar rådet, kommissionärerna och mina kolleger. Vi vill tacka för det arbete som de två huvudföredragande, Stenmarck och Färm, har genomfört hittills och vi anser även att det är på sin plats att tacka Podestà, föredraganden för år 2002, eftersom parlamentet tack vare hans samarbete och sätt att sammankoppla ett budgetår med ett annat har kunnat bemöta det konkreta behov som uppstod efter de katastrofala översvämningarna i augusti.
Vad som krävs nu är att rådet uppfyller löftet att ge ett bra erbjudande till parlamentet under medlingsförfarandet, där även parlamentet kan bidra till att fastställa vilken den rättsliga grunden bör vara och hur dessa medel bör finansieras under de närmaste åren.
Framför allt bör vi tacka kommissionen för det initiativ den har tagit med denna budgetdebatt, som fullständigt förändrar den struktur vi haft tidigare år.
Vår parlamentariska grupp anser att det är av grundläggande vikt - och det är en åsikt vi har haft under de senaste åren - att lagstiftnings- och budgetförfarandena måste anpassas bättre. Det är inte ett hugskott från vår grupp, Europaparlamentet bör som delaktig part i budgetmyndigheten kunna uttrycka sin åsikt om de resurser som krävs för att kommissionen skall kunna utveckla sin årliga strategiska politik.
?Positioneringen? för innevarande år visar oss att kommissionen har mycket klart för sig vilka problemen är, och att den är mycket lyhörd för att de nya tjänsterna skall vikas för uppgiften att övervaka att gemenskapens regelverk följs i kandidatländerna.
Liksom Europaparlamentet kommer att vara lyhört för de frågor som kommissionen anser vara viktiga, skulle vi vilja att kommissionen var lika mottaglig för parlamentets synpunkter när det gäller reformen av kommissionen. För oss är det ett politiskt måste, vi tror nämligen på de löften om reformer som herr Prodi gav oss och har därför stora förväntningar på denna reform. Kommissionen kommer till stor del att bedömas efter hur pass beredd den är att erkänna att det finns ett behov av reform, hur reformen utformas och framför allt, hur den genomförs.
I syfte att visa att Europaparlamentet är orubbligt när det gäller den här punkten lägger vi fram ändringsförslag om att föra in vissa åtaganden i reserven. Vi skulle bli mycket glada och nöjda, som varje år, om vi kunde dra tillbaka ändringsförslagen under andra behandlingen, förutsatt att kommissionen tillmötesgår parlamentets krav.
Herr tjänstgörande rådsordförande, ärade kolleger! Efter Nicefördraget står det klart vilken väg Europeiska unionens institutioner måste följa och under vägens gång är det mycket viktigt att ni ur budgetsynpunkt är medvetna om att parlamentet endast kan agera som sådant om det får rätt till fullständig information, fullständig insyn och fullständigt deltagande i alla unionens finansiella beslut. Så länge detta krav inte uppfylls fullständigt - och till dags dato har det inte uppfyllts - kommer vi att ha en instabil och bristfällig institutionell modell med stora spänningar, och vi kommer att ägna mycken tid under budgetförfarandet åt att diskutera triviala procedurfrågor i stället för att diskutera de grundläggande frågorna.
I år lägger vår grupp därför fram ändringsförslag vars enda syfte är att förbättra budgetmekanismen och den institutionella jämvikten som för oss är av central vikt.

Casaca (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! När vi ser kommissionen genomföra ett förslag som vi har slagits för i detta parlament, som när det gäller inrättandet av en solidaritetsfond för de människor som drabbats av naturkatastrofer, måste vi naturligtvis innerligt gratulera kommissionen. Några punkter i detta förslag väcker dock en viss villrådighet som jag skulle vilja att kommissionären reder ut.
För det första, av vilket skäl har kommissionen beslutat utvidga sitt förslag om denna typ av katastrofer till att täcka miljökatastrofer och tekniska katastrofer?
För det andra får aldrig strukturfonderna blandas ihop med denna solidaritetsfond. Därför är det svårt att förstå varför strukturfonderna tagits med i denna förordning. Räcker det inte med en allmän bestämmelse som ser till så att inte solidaritetsfonden används dubbelt med medel som redan betalats ut från något annat instrument?
För det tredje är hänvisningen till absoluta värden för katastrofer meningslös eftersom det naturligtvis gynnar de stora ekonomierna. Dessutom är det svårt att förstå varför det inte finns någon hänvisning till varje lands finansieringsförmåga som kriterium för det stöd som gemenskaperna skall ge.
Till sist kan vi framför allt inte förstå att förordningen inte innehåller någon klar typologi för den situation som gäller de yttre randområdena, som är de som i högst grad drabbats av naturkatastrofer, och jag skulle vilja be kommissionären att förklara på vilket sätt dessa kommer att omfattas av detta förslag.

Ferber (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Låt mig kortfattat beröra några få punkter om budgetförfarandet 2003. Tema nummer ett - eftersom vi den här veckan åter har berörts av det, herr rådsordförande - är Europeiska unionens bistånd för att undanröja de skador som uppstått på grund av översvämningskatastrofen i Europa.
Parlamentet beslutade här i kammaren för ett par veckor sedan egentligen om en bra strategi. Jag är inte särskilt nöjd med att vi inte lyckades att genomdriva den också i förhandlingarna med rådet. Men, herr rådsordförande, jag vill uttryckligen be er om att allt det som ni i går sade till oss under trepartssammanträdet, särskilt i fråga om tiden, också kommer att iakttas, för ett katastrofbistånd som vi vill tillhandahålla förlorar sin karaktär om vi kanske är i stånd att ställa dessa pengar till förfogande först till jul, därför att ni inte håller era löften. Det vore inte rättvist mot människorna och offren för denna översvämningskatastrof.
PPE-gruppens andra idé har vår vice ordförande, James Elles, ju redan presenterat. Jag vill bara ta upp några få punkter. Kära fru kommissionär, jag kommer mycket väl ihåg allt som kommissionen vid sitt tillträde lovade att förbättra, och särskilt hur den ville reformera och förbättra kommissionens egna arbetssätt och funktionssätt. Nu har tre år gått, och vi konstaterar att denna reformiver har avtagit något. Därför är det parlamentets uppgift att återigen komma med ett litet incitament för att motivera er till att inte låta reformen mattas av. Därför säger vi principiellt ?ja? till extra tjänster, men till att börja med i reserven, och vi förväntar oss en detaljerad tidsplan för hur ni vill utnyttja de sista två åren av er mandattid för att slutföra reformen av kommissionen. Det var ert löfte för tre år sedan, och det måste ni utföra vid sidan av alla andra saker som måste göras, eftersom det också var ett viktigt uppdrag som medborgarna gav oss vid Europavalet 1999.
När det gäller de transeuropeiska näten - för att ta upp en annan fråga - vill vi se till att särskilt minska de flaskhalsar som finns mellan oss och länderna i Central- och Östeuropa. Också här vädjar jag, fru kommissionär, om att ni från er sida skall utarbeta förslag för de direkt berörda medlemsstaterna, som alltså är grannländer till kandidatländerna, så att medlen ur budgetposterna används särskilt för att minska dessa flaskhalsar. Jag tror att det är mycket viktigt att utvidgningen också kan äga rum i realiteten, genom att det står en lämplig gränsöverskridande infrastruktur till förfogande gentemot länderna i Central- och Östeuropa.
Som en tredje fråga vill jag helt kort ta upp den palestinska autonoma administrationen. Vi har kommit med ett förslag om att det i denna fråga skall sättas in medel i reserven. För oss handlar det om att man ser till att de europeiska skattepengarna används på ett ordentligt sätt. Internationella valutafonden har hittills inte kunnat bekräfta att man när det gäller utgiftskontrollen av de europeiska medlen gör allt det som vi naturligtvis förväntar oss när det gäller användningen av europeiska medel.
En mycket viktig sak för oss är den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Rådets ordförande är säkert väl förtrogen med min vädjan. Det är inte särskilt lustigt att i slutet av juli ha ett medlingsförfarande, medan alla andra kolleger redan tagit semester, och man sedan från rådets sida inte iakttar det som vi tillsammans har kommit överens om. Det gjorde mig lite besviken! Min vädjan är att vi, så som det fastslagits i medlingsförklaringen, får ett starkare deltagande från parlamentets sida i samband med de gemensamma utrikespolitiska åtgärderna. Vi har lämnat in ett ändringsförslag, som här skall visa på en väg, och jag ber om att man också stöder detta. Från och med nästa vecka skall vi diskutera allt som vi vill göra i budgetförfarandet 2003. PPE är villigt att samarbeta konstruktivt med de andra grupperna. Jag hoppas att vi då kommer att lyckas att också gemensamt genomdriva dessa viktiga frågor.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Jag kommer endast att ta upp frågan om EG-domstolen och förstainstansrätten. MacCormick har redan gjort en allmän redogörelse och det är inte nödvändigt att ytterligare betona vikten av denna institution. Emellertid finns det två frågor som vi anser vara oroande.
För det första: utvidgningen är planerad till den 1 januari 2004, i och med den behövs nya resurser och det är nödvändigt att EG-domstolen och förstainstansrätten är förberedda. Att vänta till budgeten för år 2004 för att täcka dessa behov anser jag vara oansvarigt, eftersom EG-domstolen bör förbereda sig minst ett år före det datum då utvidgningen börjar genomföras.
Den andra frågan som oroar oss är juristlingvisterna. Det finns ett kontinuerligt behov att översätta texter, lägga fram dem, offentliggöra dem och informera om dem på domstolens officiella språk. Det är inte domstolens fel att Europeiska unionen har beslutat att antalet arbetsspråk skall vara så överdrivet. Om dessa juristlingvister inte vidareutbildas enligt förslagen från EG-domstolen kommer såväl domstolen som förstainstansrätten att få enorma svårigheter med att behålla sin personal. Därför är det nödvändigt att juristlingvisterna vidareutbildas nu, eftersom vi annars inte kommer att ha garantier för att domstolen har tillräckligt med personal för att genomföra sitt arbete.

Podestà (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Låt mig först av allt tacka Färm och Stenmarck för deras intelligenta insats.
Som föredragande för budgetförfarandet 2002 skulle jag vilja återvända ett ögonblick till frågan om utestående åtaganden. Jag lyssnade till det som kommissionsledamot Barnier sade, men vi får inte glömma att bortom säsongsvariationerna, som gör att vi skulle kunna vara i ett maximalt läge, som vi hoppas skall sjunka till ett minimum om ett par månader, så har vi 15 miljarder euro över jämfört med samma period förra året.
Vi måste med andra ord ta itu med problemet med denna mängd av åtaganden som aldrig effektuerats. Jag har sett dokumentet, meddelandet som Schreyer och kommissionär Barnier har skickat oss - som jag vill tacka så mycket för - och jag är rädd för att det kanske är lite för optimistiskt. Vi måste vara mycket uppmärksamma när det gäller detta, för rent objektivt sett så blockerar vi en mängd resurser när man i stället borde göra en upprensning så att det hela ser lite bättre ut, framför allt när det gäller åtaganden som gjordes för många, många år sedan.
Vi måste upphäva åtaganden som aldrig respekterats, omprogrammera kostnader och undanröja hinder, och kanske är detta den allra viktigaste punkten, för vi talar om förenklingar - och det talade vi också om när det gällde de resurser som skulle avsättas till naturkatastrofer - men för våra medborgare, för våra företag, för våra offentliga förvaltningar, är det mycket svårt att få en chans att utnyttja gemenskapens resurser.
På ett område tror jag emellertid att kommissionär Barnier har tagit upp en fråga där jag helt kan instämma, och det är frågan om ansvar för rådet och medlemsstaternas regeringar.
Låt mig avslutningsvis tacka ministern, rådets företrädare, för den positiva inställning vi har mött på sammanträdena under dessa månader. Jag hoppas verkligen att det positiva klimatet skall kunna bibehållas även under den närmaste framtiden.

Martin, Hans-Peter (PSE)
Herr talman! A-3021 - vad är väl det? I band IV, budgetavsnitt III - jag har stor förståelse för kommissionärer som har att göra med miljarder - finns en post A-3021: Bidrag till europeiska studiegrupper och organisationer för att främja den europeiska idén. En vansinnig historia! Varför? Därför att den, efter vad jag tror, står som exempel för processer som många europeiska medborgare alltid skildrar som så att man måste ha en god vän, som har en god vän, så att man får pengar från Bryssel. En av de föregående talarna sade att det också sägs att i Bryssel ligger pengarna på gatan.
De som verkligen försöker med detta vet att det alls inte är fallet, men om man känner en vän till en vän, då har man kommit nära. Posten A-3021 är ett utförligt exempel på detta. Där finns somliga enskilda organisationer upptagna och andra inte. Ett ändringsförslag från oss, utskottet för konstitutionella frågor, om att se till att få öppenhet, genom att kommissionen tillämpar handledningen för stöd och bidrag och sörjer för likabehandling hos förslagsställare och organisationer, antogs inte. Det är tragiskt. Jag skulle önska att det vore annorlunda, för det kan inte finnas någon demokrati utan öppenhet.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! Jag anser att det klart framgår att budgeten är full av osäkra faktorer, vilket leder till att hundratusentals medborgare är oroade.
Hittills har hälften av rådet inte godtagit kommissionens förslag om den framtida gemensamma jordbrukspolitiken och man har inte heller löst problemet med hur finansieringen av reformen av fiskeripolitiken skall gå till. Under förlikningen i juni klarades några problem upp, men andra djupgående problem förblev dock olösta.
Det har redan framgått klart att parlamentet - och särskilt min grupp - vill ha en reform av kommissionen som lever upp till vad de europeiska medborgarna vill ha under det tjugoförsta århundradet. Parlamentet stöder reformen, och kommer att fortsätta att stödja den, inte med vackra ord, utan med fasta åtaganden, och därför har kommissionen under tidigare år fått de tjänster som den begärt.
Kommissionen begär nya tjänster för nästa år med anledning av förberedelserna inför utvidgningen, ett mål som ingen ifrågasätter. Det är dock även ett fullständigt legitimt mål att förfoga över exakt information om de verkliga framsteg som har gjorts för att vi skall kunna få det bekräftat att vi har en mer effektiv och öppen förvaltning, och därmed större garantier för att ta itu med framtida utmaningar.
Svårigheterna med finansieringen av de externa åtgärderna, som täcks av utgiftsrubrik 4, är numera en fråga som kommer upp i varje budgetförfarande. Jag kommer inte att nämna några siffror, men jag vill att de grundläggande principerna respekteras. För det första att principen om geografisk jämvikt upprätthålls under hela programperioden när det gäller de årliga anslagen och att parlamentets politiska prioriteringar respekteras. För det andra att rådet upphör med dessa tveeggade uttalanden om att ta på sig ytterligare åtaganden, utan att anslå nya medel för dessa. För det tredje att kommissionen inför lämpliga regler som garanterar verklig likformighet när det gäller villkoren för genomförandet av stöden.
När det gäller det gemensamma bekymmer vi har med att lösa problemet med utestående betalningar, särskilt onormala utestående åtaganden, har jag en fråga: anser kommissionären att den nedskärning på 500 miljoner euro som rådet har genomfört för betalningsbemyndiganden för år 2003 är förenligt med målen för genomförandet av nästa års budget?

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Jag börjar med frågorna och uttalandena från Gröner om granskningen av budgeten, om hur många direkt kvinnorelaterade åtgärder som finns där, och i vilken utsträckning programmens innehåll är uttryckligen inriktade på jämställdhet. Jag vill än en gång påpeka följande: Vi har i många budgetsiffror uttryckligen tagit hänsyn till detta, och vi har det uttryckligen med i många program. Ni använder ordet ?gender budgeting? (jämställdhetsbudgetering), och jag tar också gärna till mig det, och har egentligen planerat att vi för framtiden också skall använda de mycket exakta bestämmelser som vi har för bokföringen för att här kunna lämna bättre svar. För det är ju så att betalningar till en förmånstagare bara kan ske om denne eller denna så att säga finns lagrad i ifrågavarande förteckning. Där har vi ännu inte något kön angivet. Men det vore ett steg som man kan ta. Jag hoppas verkligen att jag nästa år på Internationella kvinnodagen kan lägga fram ett motsvarande resultat!
Nu till frågan om personalsituationen, personalutgifterna - fru Buitenweg och herr Escobar, ni har just tagit upp det. Först kan jag säga beträffande Buitenwegs fråga rörande den föreslagna användningen av de extra tjänsterna för år 2003: Det är riktigt. Dessa 500 tjänster som vi har begärt skall fullständigt utnyttjas för förberedelserna för utvidgningen. Men de andra prioriteringarna - hållbar utveckling och säkerhet - bör också förstärkas med personal, nämligen genom intern omfördelning, inom tjänsterna och mellan tjänsterna. Det betyder enligt kommissionens förslag, som vi sedan också administrativt själva kan genomföra, att ytterligare 149 tjänster ställs till förfogande för den viktiga frågan ?hållbar utveckling?. För miljöskyddsområdet föreskrivs det nu i förslaget för generaldirektoratet, tillsammans med tjänsterna för utvidgningen, 33 ytterligare tjänster. Jag tror att det återigen klargör var tyngdpunkterna läggs.
I fråga om användningen av de 717 tjänster som ni beviljat oss under de senaste två åren, så låg tyngdpunkten här inom utrikespolitiken. Nästan 300 ytterligare tjänster har skapats där, för att förbättra genomförandet av programmen för utrikes bistånd. Av de siffror som ni får varje vecka om genomförandet kan man se att det här också har skett verkliga förbättringar, och att de 300 tjänsterna alltså har haft helt klara effekter inom det området. På andra områden - konkurrens etc. är det också synligt.
Jag vill svara herr Virrankoski - och en vädjan om att stärka de små och medelstora företagen kom från flera ledamöter här i kammaren - att vi för denna speciella post räknar med att anslå 66 miljoner, men att små och medelstora företag naturligtvis också kan stödjas via strukturfonderna och även genom låneprogram, för vilka stöd också ställs till förfogande från olika poster.
Herr Wuermeling, ni har också vädjat om lämpliga anslag för EG-domstolen, och har särskilt påpekat att domstolen konfronteras med den situationen att man måste arbeta på många språk, och också måste översätta sina domar till ifrågavarande språk. Här har det ju under de senaste åren skett en stark tillväxt, för vilket man kan tacka Ferber, föredraganden av betänkandet, som intensivt och framgångsrikt har arbetat för en lämplig höjning av medlen under de senaste åren.
Herr Turchi, ni sade i samband med utvidgningen att det måste ske en anpassning av budgetplanen. Just detta kommer alltså att vara vår gemensamma uppgift under 2004, eftersom det då måste ske en anpassning av budgetplanen så att vi på lämpligt sätt fördelar medlen från rubrik 8 på de andra åtgärderna. Förhandlingarna om budgeten för utvidgningen är ju i full gång. Budgetmyndigheten måste sedan göra motsvarande anpassning för år 2004; under år 2003 kommer vi alltså alla att ägna oss åt denna uppgift.
Jag vill än en gång tacka Garriga Polledo för redogörelserna om personalområdet. I fråga om kommissionens reform kommer vi naturligtvis mycket gärna att återigen lägga fram en rapport om hur långt genomförandet av de olika åtgärder kommit som vi beslutade om i vitboken och som stöds av Europaparlamentet.
Katastroffonden kommer säkert också rådets ordförande snart att åter ta ställning till. Jag vill trots detta än en gång säga: Vi befinner oss här i en särskild situation, eftersom det ju handlar om att skapa ett helt nytt instrument. Om vi verkligen lyckas med att fram till slutet av oktober i år skapa alla rättsliga grunder för detta nya instrument, då är det verkligen rekord.
Medina Ortegas frågor har jag, tror jag, besvarat i samband med EG-domstolen. Beträffande implementeringen av de olika medlen tror jag att vi i budgetutskottet också bör diskutera rapporten om strukturfonderna närmare. Jag vill bara än en gång påpeka att vi år 2002 inte kommer att ha detta överskott som vi hade år 2001, för inom jordbrukspolitiken har mycket mer medel använts än vad var fallet förra året, även därför att min kollega Fischler mycket snabbt vidtog åtgärder för att i förtid ställa medel till förfogande i de områden där jordbrukarna drabbats av översvämningskatastrofen, eller på andra områden. Det är 900 miljoner euro som kommer att användas för detta. Överskottet kommer alltså här att bli mindre. Inom strukturpolitiken kommer det att bli mindre, och vi kommer ju också att använda en del av överskottet för att finansiera biståndsfonden i händelse av katastrofer.
Herr Casaca, ni och även andra talare i kväll har berört detta, och rådets ordförande kommer snart att än en gång betona detta: Vid debatten om den rättsliga grunden - alltså debatten om när vi talar om en katastrof, när det lämnas bistånd, och om vilka villkoren är - har rådets ordförande lovat att det då också skall äga rum en vederbörlig medling.
En punkt återstår att nämna: Herr Martin, ni uttalade er för att bidragen till institutioner som främjar den europeiska idén, skall fördelas på annat sätt, att det här inte skall finnas denna öronmärkning. Jag kan bara säga att detta är Europaparlamentets beslut. Kommissionen hade här kommit med ett annat förslag. Vi kommer också att behöva besluta om en rättslig grund, men i detta hänseende har jag förstått er vädjan snarast som en vädjan till era kolleger.
Jag tackar er så mycket för er uppmärksamhet!

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Schreyer!
Nu är vi framme vid reformen av jordbrukspolitiken.

Goodwill (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Det gläder mig att kommissionär Fischler är här, men vissa av mina kommentarer har också att göra med kommissionär Byrnes ansvarsområde.
Jag blev förbluffad när jag i går läste ett brev i Financial Times från Hervé Gaymond  ,  den franske jordbruksministern, och sex andra jordbruksministrar. Det hade titeln ?Vi kan vara stolta över den gemensamma jordbrukspolitiken?. Jag var en av de 400 000 som demonstrerade för landsbygden i London som inte håller med.
Subventioner har inte gett välstånd och säkerhet för de brittiska jordbrukarna; faktum är att subventioner och kvoter ofta kapitaliseras i vår industris höga kostnadsbas. Brevet fick mig att tänka på en drogmissbrukare som inte erkände för sig själv att han var missbrukare - missbrukare av subventioner. I stället för att försöka sluta med missbruket, vill de sälja piller till de östeuropeiska länderna som väntar utanför skolgrindarna, så att de också skall bli beroende. Den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras före utvidgningen, och vi bör i synnerhet stoppa hyckleriet med subventionerna till tobaksodlarna med omkring 1 miljard euro per år.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har också uppmanat till att 50 procent av budgeten för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet skall placeras i reserven. Jag hoppas att rådet ser detta som en tydlig signal på att de bör stoppa osäkerheten om myndighetens säte, som gör det så svårt för denna nya institution att rekrytera personal och utvecklas till en effektiv myndighet.

Figueiredo (GUE/NGL)
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Då vi debatterar översynen av den gemensamma fiskeripolitiken, är budgeten för 2003 av särskild vikt, och därför hoppas vi att kommissionen förser budgetmyndigheten med upplysningar om budgeteffekterna av denna översyn såsom fiskeriutskottet förespråkar i sitt yttrande till budgetutskottet.
Hur som helst så är det nu viktigt att garantera användningen av ett flexibelt instrument för de 27 miljoner euro som skall användas till att finansiera den specifika åtgärden för att främja omställningen av de fartyg och fiskare som fram till 1999 var beroende av fiskeavtalet med Marocko, vilket täcktes av den budgetpost som gällde strukturåtgärderna i budgetplanen inom ramen för rubrik B2-200 i budgetförslaget för 2003.
Fiskeriutskottet uttalade sig, i sitt yttrande den 11 september om budgeten för 2003, till förmån för att använda flexibilitetsinstrumentet för de 27 miljonerna euro till denna finansiering, men när det gäller förslaget till användning av de 32 miljonerna euro för finansiering av tilläggsåtgärder för att förstöra fiskefartyg inom ramen för kommissionens förslag om översyn av den gemensamma fiskeripolitiken, har majoriteten av ledamöterna uttalat sig emot eftersom hela denna problematik debatteras och informationen i frågan är ofullständig.
Även oenigheten när det gäller olika försök att förändra programmen eller omfördela beloppen i fonden för fiskets utveckling har påvisats, och detsamma gäller principen om att de nya behoven bör motsvara nya medel för att försvara den viktiga strategiska fiskerinäringen för gemenskapen i allmänhet och vissa länder och regioner i synnerhet med tanke på de djupa band vissa lokalsamhällen och regioner har till fisket.
Även andra förslag som är viktiga för fiskerinäringen godkändes och jag vill framhålla följande: inrättandet av ett gemensamt stödprogram för det småskaliga kustfisket och det icke-industriella fisket; ett förstärkt stöd till de yttersta randområdena; stöd till vattenbruk och bearbetningsindustrin, främst konservindustrin; stöd till en förbättrad kontroll av de produkter som säljs och stöd till förbättring och normalisering av kontroll- och övervakningssystemen, liksom ökad inspektion och övervakning av fiskeriverksamheten.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman, kommissionär Schreyer, kommissionär Fischler! Det framgår i dag återigen tydligt av diskussionen att somliga vill kalasa på jordbruksbudgeten. Vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, och jag personligen, anser att det inte flyter in för mycket pengar till jordbruket och landsbygdens utveckling. De går eventuellt inte in i de riktiga kanalerna, men det är ju det som utgör reformbehovet. Vi vänder oss därför mot den linjära nedskärningen, eftersom vi säger att det inte skall minskas linjärt, utan det måste kvalificeras. Här skulle det naturligtvis gälla att avstå från exportsubventionerna på ett område som hör till världens största importområden.
Vi vill ha en möjlighet till omfördelning från den första till den andra pelaren. Därför är det nödvändigt att vi får ett medbeslutande också i fråga om de s.k. obligatoriska medlen. Det är absolut nödvändigt. Vi har uttryckligen antagit ändringsförslag som går utöver den institutionella överenskommelsen, eftersom vi vill framtvinga en ny överenskommelse och diskussion. Kommissionär Fischler, i era förslag till reform finns ju dessa nödvändigheter också med. Budgetplanen måste ändras. Därför vill vi stödja detta. Säkert kommer vi i fråga om detaljerna också att åter trassla in oss i diskussioner, men principiellt anser vi att det är i sin ordning.
När det gäller överföringen till den andra pelaren vill jag än en gång påpeka att vi återigen har lämnat in vårt Inpart-program. Namnet har ändrats. Vi kallar det nu Leader-East. Vi har ju också kommit lite längre med utvidgningen. Men vi håller fast vid att ställa ett bottom up-program till förfogande även för de nya medlemsländerna.
Till slut: Vi vill att de genetiska resurserna överförs till den icke-obligatoriska delen. Ni känner till problematiken. Jag tror att kommissionen är med här. Vi måste bara försöka att finna tillräckliga medel för detta.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Jag vill först tacka så hjärtligt för att ni, mina damer och herrar ledamöter, har gjort det möjligt för denna premiär i parlamentet i dag som det innebär att man redan före det formella förfarandet diskuterar nästa års budget. När det rör sig om jordbruket och landsbygdens utveckling kan jag med glädje konstatera att en rad av de ändringsförslag finns med som antagits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om att återigen höja förslagen i rubrik 1a till den nivå som kommissionen föreslagit i sitt preliminära budgetförslag, och att man vill ta avstånd från denna linjära nedskärning som rådet gjort.
Jag är mycket positiv till att detta återinförts och vill dessutom understryka att man i kommissionens preliminära förslag för rubrik 1a redan räknar med en marginal om cirka 2,26 miljarder euro under den övre gränsen för den preliminära budgetplan som fastslogs i Berlin. Som ni vet kommer kommissionen i slutet av oktober att lägga fram en ändringsskrivelse till det preliminära förslaget för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, för att man skall ta hänsyn till de senaste makroekonomiska prognoserna och den senaste lagstiftningsutvecklingen.
I dag är det säkert fortfarande för tidigt att exakt kvantifiera de ändringar som skulle kunna föreslås, men jag kan nämna de faktorer som tagits med i överläggningarna. För det första: US-dollarns minskade värde jämfört med euron kommer att föra med sig stigande åtagandebemyndiganden, i synnerhet för exportbidragen och vissa andra betalningar. För det andra har situationen på marknaden i somliga sektorer tyvärr inte utvecklats fördelaktigt sedan det preliminära budgetförslaget gjordes upp. Det gäller särskilt mjölkprodukter, alltså just den sektor som hittills inte underkastats någon reform. Och tvärtom kommer det för det tredje att för direktbidragen inom jordbruksområdet ske en nedskärning av de erforderliga medlen för 2003. Det är resultatet av de beslut som vi fattat under sommaren, nämligen i samband med de regioner i Italien som drabbats av intensiv torka, och sedan de områden i Tyskland som drabbats av översvämningskatastrofen.
Här har vi ju tidigarelagt förskotten under budgetåret 2002, och det är hur som helst ett belopp om mer än 900 miljoner euro som därför inte längre behövs i budgeten för år 2003. Men jag upprepar: Detta kan bara vara generella hänvisningar för inriktningen på ändringsskrivelsen, och inte ett föregripande av den. För den första behandlingen av budgetförslaget gäller naturligtvis även i fortsättningen de antaganden som ligger till grund för budgetförslaget.
Låt mig helt kort gå in på den ofta ställda frågan i vilken utsträckning de förslag som formulerats inom ramen för översynen efter halva tiden får någon effekt på budgeten 2003. För att säga det tydligt och klart: över huvud taget inte, eftersom översynen efter halva tiden nämligen kan träda i kraft först 2004, och att ingen lagändring under det kommande året därför kan möjliggöra någon ändring av budgeten.
I resolutionen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling uttalar man sig för medel som med tanke på de extrema väderförhållandena bör ställas till förfogande som kompensation till det europeiska jordbruket, exempelvis genom att överskottet under det löpande budgetåret används, eller genom att det skapas en katastroffond inom ramen för rubrik 1b. Jag har redan nämnt att vi i fråga om jordbruket har tidigarelagt betydande betalningar. Detta bör i själva verket få den effekten att den förväntade marginalen för den löpande jordbruksbudgeten reduceras väsentligt.
Beträffande den katastroffond som berörts har kommissionen redan lagt fram ett förslag till en solidaritetsfond om ytterligare minst 500 miljoner i år, men för 2003 en miljard, och den borde ju snabbt beslutas. Jag instämmer i de önskemål som formulerats av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om att större ansträngningar bör göras för att säkerställa och förbättra kvaliteten på jordbruksproduktionen. Detta är dock inte en fråga som kan lösas inom ramen för 2003 års budget, utan den kräver en mer långfristig strategi, just den strategi som vi har skildrat i översynen efter halva tiden. Detta måste ske särskilt genom ändringar av typen av stöd till jordbruket och inriktningen på stödet, exempelvis genom tillämpning av principen om ömsesidig överensstämmelse och genom att uppnå en bättre balans mellan de båda pelarna i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Helt kort vill jag nämna tre frågor som rör fiskeripolitiken, eftersom Figueiredo har gått in på dem. För det första nödvändigheten av att bibehålla budgeten för den externa fiskeripolitiken på nuvarande nivå, som huvudsakligen består av anslag för kostnader för fiskeriprotokollen. Rådet har i sin första behandling bibehållit siffrorna i det preliminära budgetförslaget. Det är också absolut nödvändigt för att kunna fortsätta med gemenskapens fiskeaktiviteter i tredje land. Ändringsskrivelsen i höst kommer att gå närmare in på fördelningen av beloppen mellan budgetposten och budgetreserven. I det sammanhanget välkomnar jag också det stöd som vår externa fiskeripolitik, särskilt fiskeavtalet, har fått från föredragandena från budget- och fiskeriutskottet.
Den andra frågan är finansieringen av den andra delbetalningen till Spaniens och Portugals fiskeflottor, som tidigare fiskat i Marocko. Detta är de 27 miljonerna euro. Kommissionen har här kommit med ett första förslag i sitt preliminära budgetförslag, men det har hittills inte funnit något stöd hos budgetmyndigheten. För ögonblicket ser kommissionen dock inte heller något alternativ till användningen av flexibilitetsinstrumentet.
Den tredje frågan är reformens effekter på budgeten, som på det stora hela taget är ganska blygsamma. Det har endast föreslagits att nedskrotningsfonden skulle ökas med 32 miljoner euro. Det skulle vara budgetrelevant för år 2003. Denna fonds huvudproblem ligger inte bara i storleken, utan har att göra med budgetramen. Även här har kommissionen i ändringsskrivelsen föreslagit att flexibilitetsinstrumentet skall utnyttjas.
Beträffande de frågor som Graefe zu Baringdorf ställde rörande exportstödet, kan jag bara komma med ett förslag på grundval av de befintliga lagarna. Jag kan inte föregripa några möjligheter som kanske skulle kunna visa sig i framtiden. Vad medbeslutandet i fråga om de obligatoriska medlen beträffar bör denna fråga närmast riktas till konventet. Här vore det nödvändigt att ändra fördragen i motsvarande riktning. Först då skulle man kunna ta hänsyn till detta önskemål, men jag vill absolut understryka att kommissionen delar den uppfattningen att även jordbrukspolitiken och fiskeripolitiken borde bli en del av medbeslutandeförfarandet i framtiden.
(Applåder)

Jeggle (PPE-DE).
Herr talman, kommissionär Schreyer, kommissionär Fischler! Den innebär utan tvivel en intressant möjlighet, denna nyinrättade debatt, och även detta att ta till orda om underrubriken med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för budgeten 2003. Enligt min uppfattning, och denna uppfattning delas av en majoritet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, är budgeten 2003, som vi i dag debatterar, fel grundval för en diskussion om en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi har i dag inte heller någon diskussion för att bedöma kommissionär Fischlers förslag beträffande översynen efter halva tiden. Vår uppmärksamhet måste snarare riktas på de konkreta budgetsiffrorna för kommande år, och det finns två väsentliga punkter där vi absolut kräver ett klart beslut. För det första: Rådet föreslår en generell nedskärning av 1a-posterna med 0,8 respektive 0,5 procent; detta skulle innebära en minskning med 275 miljoner euro. För det andra: I utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslog våra kolleger från De gröna en drastisk nedskärning av exportbidragen; eller rättare sagt, de ville nollställa alla exportbidrag. Varken det ena eller det andra kan i dag vara rätt förslag. Det vore en felaktig signal. Därför har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling på PPE:s förslag med majoritet avvisat dessa förslag i omröstningen.
Jag är gärna beredd - och det kan också vara synnerligen meningsfullt - att fundera på en överföring av pengar från den första till den andra pelaren, men först inom ramen för den konkreta diskussionen om översynen efter halva tiden, och med vårt medbeslutande. Till medlemsstaternas stora glädje förs varje år stora penningbelopp tillbaka till medlemsstaterna också från jordbruksbudgeten. Utnyttjandet av jordbrukets budgetposter för 2002 ligger för närvarande ungefär på 80 procent. Då uppstår nödvändigtvis ändå ett krav på bättre hantering, på optimalt utnyttjande av jordbrukspengarna. För att nämna exemplet med exportbidrag än en gång, så kunde mycket göras här.
Av den anledningen avvisar vi tillsammans med majoriteten i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att man föregriper utvärderingen efter halva tiden.

Kreissl-Dörfler (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kommissionär Fischler, ärade kolleger! Först och främst: På det hela taget stöder vi förslagen om utvärdering efter halva tiden, även om utvärderingen ännu inte kommer att få någon effekt på budgeten 2003, men det skulle vara ett steg i rätt riktning. Naturligtvis finns det fortfarande några punkter som måste diskuteras. Det är ju utan tvivel också ett diskussionsförslag. Men det kommer också att vara avgörande för oss att vi i de kommande budgetarna - och det gäller även för budgeten för 2003 - utan problem kan överföra medel som inte använts i den första pelaren till den andra pelaren, för landsbygdens utveckling ligger oss ju alla varmt om hjärtat och är i framtiden säkert en helt avgörande beståndsdel. Frågan är om det redan nu finns någon möjlighet att gå utöver det institutionella avtalet och genomföra detta.
En annan fråga är naturligtvis också: Hur långt har man kommit med genomförandet av Sapardprogrammet, herr kommissionär? Hur ser det ut med detta Leader-East-program, det tidigare Inpart? Även det vill jag än en gång nämna.
För jordbrukarna är det också intressant - och där har ni i översynen efter halva tiden ju bara gjort vaga antydningar - hur det i framtiden skall se ut med sektorerna tobak, socker och även mjölk. Vad kommer att hända med kvoteringen i mjölksektorn? Också detta är en mycket viktig fråga.
I fråga om samfinansieringen vill jag be er att ta ställning: Där skulle vi ändå behöva just större flexibilitet!

Olsson (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, herr kommissionär! För jordbruket är detta en utomordentligt intressant tid. Två händelser är särskilt viktiga: Den ena är naturligtvis den övergripande utvidgningen. Den andra är förslaget till mid-term review. Det måste finnas en absolut gräns mellan dessa händelser. De skall inte blandas ihop, vilket Goodwill gjorde för en liten stund sedan. Det är inte heller syftet. Budgeten för 2003 påverkas inte av mid-term review och meningen är inte heller att mid-term review skall påverka budgeten särskilt mycket sedan heller. Det intressanta är snarare att vi startar en process där vi diskuterar framtiden för jordbrukspolitiken.
Jag läser med glädje i Färms betänkande att man där kräver en rättvis, hållbar jordbrukspolitik och att man berömmer kommissionens förslag. Jag delar den uppfattningen och vill på ELDR-gruppens vägnar förklara att vi helt och hållet står bakom denna bedömning.
Det skrämde mig, liksom det skrämde Goodwill, att läsa i Financial Times i går att sju jordbruksministrar tydligen försvarar jordbrukspolitiken i dess nuvarande form. Det verkar som om de inte lever med oss i nutiden. Jag hoppas att Europaparlamentet kan stödja kommissionen i dess strävan att förändra och reformera politiken i framtiden. Jag tror att det är nödvändigt, och även om vi inte har något formellt inflytande, är vårt stöd angeläget och välbehövligt.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Vi har haft börskrascher, vilket har stoppat det skenbara miraklet med den nya ekonomin och decimerat arbetstagarnas besparingar till fördel för storföretagen. Om vi lägger det faktum att det är omänskligt åt sidan ett ögonblick, driver hotet om krig med Irak upp oljepriserna och ökar inflationstrycket. De ekonomiska resultaten, särskilt inom tillverkningssektorn, är minst sagt en besvikelse.
Kapitalismen befinner sig i en djup kris, allt den kan göra nu är att klamra sig fast vid stabilitetspakten och föra en arbetarfientlig politik, minska arbetstagarnas rättigheter, levnadsstandard och pensioner, skära ned jordbrukarnas inkomster och skaka livet ur små och medelstora företag.
Europeiska unionens budget för år 2003 är ännu ett exempel på denna gräsrotsfientliga politik i praktiken. Istället för att omfördela inkomsterna, med hänsyn till att de står för mindre än 1,01 procent av gemenskapens BNP, slängs ännu mer pengar bort på monopol och imperialistiska planer för att undertrycka och utnyttja folket. Ett typiskt exempel på detta är jordbruksekonomin: gemenskapen gör ingenting i sin budget för att motverka fattiga jordbrukares minskande inkomster, som drivs från sina ägor i skockar, men systemet för priser och bidrag garanterar billigt råmaterial och högre vinster för tobaksodlare och andra industrier som förädlar sina produkter. Den gemensamma jordbrukspolitiken och kvoterna har skapat ett högt handelsunderskott, 25 miljarder euro, i Europeiska unionen, arbetstillfällen försvinner och arbetslösheten ökar.
Storföretagens mål för år 2003 är uppenbara om man ser till den relativa minskningen av de föreslagna beloppen, vid en tidpunkt när befolkningens behov ökas, när arbetslösheten stiger, när miljön förstörs och den så kallade globaliseringen ger upphov till nya former av exploatering och sprider fattigdom och hunger över världen. De begränsade summor som finns tillgängliga för strukturpolitik, minskningen av utgifterna för jordbruket och de medel som är öronmärkta för den gemensamma utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiken är typiska exempel på kapitalets aggressiva attityd gentemot människorna och den roll som Europeiska unionen tvingas spela som Förenta staternas högra hand när landet kontrollerar världen.
Vi motsätter oss denna politik och de metoder som används av storföretagen. Vi förkastar monopolens metoder, vi kämpar med arbetstagarna för att få dessa planer på fall och vi kräver en annan slags politik, en politik som leder till ekonomiskt välstånd för arbetstagarna och garanterar deras rättigheter.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag skall ställa fem mycket konkreta frågor. Hur kommer det sig att kommissionen lägger fram reformförslaget för den gemensamma fiskeripolitiken, planerad som vi mycket väl vet till 2002, utan en särskild budget? Bara av det skälet borde den förkastas... Varför vill kommissionen, utan rättslig grund avsätta hela beloppet från fonden för fiskets utveckling till att förstöra fartyg när man inte uppfyller lagbestämmelserna för den socio-ekonomiska situationen på arbetsmarknaden trots att man har ett avtal och initiativ från medlemsstaterna? Varför förbjuder ni moderniseringen av flottan, som alltid är nödvändig precis som i varje ekonomisk näring? Varför finns det inte budgetmedel till de ekonomiska och sociala kompensationsåtgärderna på grund av reformens effekter? Varför tänker ni förstöra åtta tusen fartyg då vi ännu inte känner till effekterna av Medelhavsreformen, där en väsentlig del av den europeiska flottan finns?

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! Jag vill berömma alla föredragandena av betänkanden och yttranden för deras utmärkta arbete om budgeten för 2003.
När det gäller förslagen till jordbruksutgifter under det kommande året, noterar jag att det preliminära budgetförslaget som antagits av kommissionen lämnar en marginal på 2,3 miljarder euro under det tak som överenskommits i budgetplanen. Vi känner alla till de rådande svårigheterna för jordbrukarna. Många kolleger kommer från medlemsstater som i somras drabbades av översvämningar och jordskred. Många jordbrukare förlorade skördar, djur och t.o.m. sina hem. Den akuthjälp som röstades igenom, kommer till viss del att mildra de rådande problemen. Vi bör emellertid inte dra ned på utgifterna till jordbrukarna och deras behov, för att utnyttja våra små marginaler.
I mitt hemland, Irland, har det nästan skett en minskning på 20 procent av jordbruksinkomsterna i år, när inflationen räknas med. I industri- eller tjänstesektorn skulle en sådan minskning aldrig accepteras, men jordbrukarna förväntas stå ut med världsmarknadsprisernas nyckfullhet, som för närvarande befinner sig på en mycket låg nivå när det gäller många råvaror.
I detta avseende är det totalt oacceptabelt att rådet har föreslagit en övergripande minskning av jordbruksutgifterna, i jämförelse med vad kommissionen har föreslagit. Rådets försök att ta bort 275 miljoner euro från marknadsutgifterna i så pass hårt drabbade sektorer som jordbruksgrödor, mjölk, nötkött samt får- och lammkött, är helt fel under de rådande omständigheterna.
När det gäller min egen grupp, har vi lagt fram en rad ändringsförslag med vilka vi försöker att mildra en del av den potentiella skada som kan ske. Jag betonar de poster där vi anser att det finns ett behov av att stärka de befintliga systemen. Skolmjölksystemet har t.ex. visat sig vara mycket effektivt, och måste fortsätta och utökas. På liknande sätt är etableringsstöd till unga jordbrukare en viktig del när det gäller att säkra jordbrukets framtid, särskilt i de mer isolerade regionerna som har en struktur med små familjejordbruk. Man måste göra jordbrukandet till en attraktiv, möjlig karriär om vi skall få in unga, kvalificerade personer i branschen. Ett misslyckande kommer att leda till ytterligare avfolkning av landsbygden, till en punkt där vissa samhällen på landsbygden inte längre kan existera. Detta får även negativa konsekvenser för tätortsområdena.
Jag stöder också kraftfullt informationsåtgärder om den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är viktigt att få ut budskapet till de europeiska medborgarna att vi alla drar nytta av den europeiska jordbruksmodellen. Vi betalar för ett jordbruk som är miljövänligt, garanterar högsta livsmedelssäkerhet och spårbarhet, och upprätthåller standarderna när det rör djurens välbefinnande.

Mathieu (EDD).
Herr talman! Inte heller detta år undgår jordbruksbudgeten en viss stramhet som jag tror i större utsträckning beror på en politisk inriktning än på jordbrukets verkliga situation. Utöver denna reserv skulle bibehållandet av en marginal på 2,3 miljarder euro under budgetplanen kunna motiveras. Men åtar sig kommissionen att snabbt mobilisera dessa medel vid en lågkonjunktur på marknaderna?
Jag skall som exempel nämna anslagen för att utrota epizootier och fonden för nödfallsåtgärder på veterinärområdet. De har minskats avsevärt trots att så mycket återstår att göra både när det gäller förebyggande och forskning. År 2003 kommer att kännetecknas av att den gemensamma jordbrukspolitiken utvecklas. Kommissionen har omvandlat den nya granskningen efter halva tiden till ett förslag till grundläggande reformer, där man tycks bortse från jordbrukaren och hans välbefinnande, och bara gör honom till ett verktyg.
Denna urspårning som består i att tömma den gemensamma jordbrukspolitiken på sitt innehåll, med förevändningen att det handlar om en påstådd politik för landsbygdslokalisering, förefaller mig felaktig, och jag skulle vilja ha svar från kommissionen på följande frågor. När man vet att vi redan från början valt en gemensam jordbrukspolitik, tycker ni då inte att det åligger unionen att bevilja denna sektor en uppmärksamhet som åtminstone är lika stor som Förenta staternas, genom att bevilja motsvarande ekonomiska medel, i stället för att jaga världspriserna? Hur kan man avslutningsvis garantera att denna ambition för landsbygdslokalisering på europeisk nivå inte kommer att inkräkta på nationella och lokala befogenheter när det gäller lokaliseringspolitik? Är det inte ett sätt att främja miljöinriktningar som behandlas under en annan budgetpost? Jag undrar om det verkligen är den gemensamma jordbrukspolitikens roll. Tror ni att man kan påstå att man anpassar sig till världspriserna, samtidigt som man höjer produktionskostnaderna, genom att nöja sig med att tillämpa en politik med ?kommunicerande kärl? mellan den första och den andra pelaren?

Souchet (NI).
När det gäller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken skulle jag vilja protestera mot en alltför vanlig tendens till självkritik här i kammaren när det gäller volymen för Europeiska unionens jordbruksbudget. Jag protesterar när jag hör sägas att det är en skandal att Europeiska unionen använder 45 procent av sin budget till jordbruket. Dessa 45 procent motsvarar faktiskt bara 3 procent av unionens och medlemsstaternas offentliga budgetar. Tre procent av de offentliga budgetarna avsatta till 5 procent av befolkningen, 3 procent av de offentliga budgeterna avsatta till 60 procent av unionens territorium, 3 procent av de offentliga budgetarna avsatta till våra livsmedel, till vår livsmedelssäkerhet, till bibehållandet av jordbruksinkomsterna och till inriktningen av jordbruksmarknaderna.
Tre procent av de offentliga budgetarna avsatta till jordbruket, det är mindre än i Förenta staterna. Enligt OECD kostar den amerikanska jordbrukspolitiken 338 dollar per skattebetalare jämfört med 276 i Europeiska unionen.
När nu våra amerikanska partner, efter att ha konstaterat att deras tidigare jordbrukslag, Fair Act, misslyckats, har beslutat om en ökning på 70 procent av stödet till jordbruket, när länder med stora utrymmen, som använder avancerade jordbrukstekniker och utnyttjar extremt låga arbetskraftskostnader, tillämpar dumpingpolitik som destabiliserar världskurserna, skall vi inte ifrågasätta Berlinavtalen genom att vilja påtvinga Europeiska unionen en minskning av våra jordbruksbudgetar. Vi får heller inte låta folk säga att våra jordbruksbudgetar är ett hinder för utvecklingsländernas framsteg. Vår gemensamma jordbrukspolitik och de tillhörande budgetarna har till uppgift att kompensera de sociala och miljömässiga kraven som vi påtvingar våra jordbrukare, och vi skall samtidigt försöka garantera dem en levnadsstandard som är jämförbar med den som resten av befolkningen i unionen har. Utvecklingsländerna, och särskilt de fattigaste bland dem, har en hög andel fattiga jordbrukare. Och vad dessa länder behöver är inte mer avreglering som placerar dem i konkurrens med högteknologiska storgods i hela världen, de behöver i stället kunna öka sin produktivitet genom att sälja sin livsmedelsproduktion på regionala eller nationella marknader. Låt oss inte ta miste på målet, det är inte vår påstådda protektionism som låter de fattiga i tredje världen svälta, det är tvärtom en dogmatisk frihandel där man vill att jordbrukare med alltför olika teknisk nivå och produktivitet skall konkurrera med varandra. Det var för övrigt vad jordbruksministrarna från Senegal och Indien så lämpligt påpekade i Johannesburg.
Avslutningsvis är det kanske dags, om man verkligen vill minska de offentliga budgetarna avsedda för jordbruket, att på nytt öppna diskussionen om gemenskapspreferensen, genom att fastställa en förnyad och uppdaterad preferens som gör det möjligt att i jordbrukspriserna på gemenskapsmarknaden internalisera de extra kostnader som pådyvlas vårt jordbruk genom de höjda kraven när det gäller livsmedelssäkerhet, på det sociala området, på miljöområdet, och beträffande djurens välbefinnande. Av den anledningen måste man, herr talman, herr kommissionär, fru kommissionär, bestämt vända ryggen till den absurda dogmen med världskursen.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Vi har en kommissionär för jordbruk och fiske som - och jag talar nu som skuggföredragande för fiskebudgeten för min grupp - i varje fall är handlingskraftig och, om jag får göra ett personligt påpekande, beträffande Europeiska unionens utvidgning i varje fall har kurage, har mod och visar att han har en vision i fråga om denna utvidgning. Vad fisket beträffar har denne kommissionär också lanserat genomgripande förslag. Dessa är inriktade på hållbart fiske och passar också in i avtalen vid toppmötet i Johannesburg om att till sist få till stånd ett riktigt hållbart fiske. Samtidigt, och här saknas ändå något, konstaterar jag i fråga om fiskebudgeten att denna handlingskraft inte kommer till uttryck i viktiga omfördelningar och prioriteringar i budgeten för fisket till 2003.
Ni kan naturligtvis säga att fiskepolitiken ännu bara inleds delvis, men jag vill ändå nämna ett antal punkter från fiskebudgeten. Parlamentet och rådet har tillkännagivit att vi anser att det är viktigt att pengar reserveras för de regioner som berörts av misslyckandet i Spanien med fiskeavtalen med Marocko. Det sätter fiskeriutskottet värde på.
Den andra punkten är att vi står inför genomgripande beslut. Det betyder att fiskarna har ett stort ansvar på den här punkten och att producentgrupperingar inom fisket förtjänar extra stöd för detta. Också när det gäller detta har vi lagt fram konkreta ändringsförslag. Vi skulle verkligen uppskatta om kommissionen övertog dessa.
Den tredje punkten är att genomgripande beslut om fisket också betyder att ett antal regioner kommer att drabbas hårt. Jag syftar på torskfisket i Skottland, men också på områden längs Nordsjön. Det innebär att det kommer att försvinna arbetstillfällen i dessa regioner, nämligen indirekta arbetstillfällen i hamnarna och indirekta arbetstillfällen inom beredning av fisk. På den punkten är det viktigt att Europa investerar för att uppnå ersättningsverksamhet, också på området för hållbarhet i dessa regioner. I samband med detta skulle vi vilja att kommissionen seriöst går in på ett antal ändringsförslag som fiskeriutskottet har lagt fram, och också övertar dessa förslag.

Haug (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, herr kommissionär! Var inte rädda, jag är varken fiskare eller jordbrukare. Jag vill inte heller yttra mig om reformen av jordbrukspolitiken. Mitt inlägg inskränker sig till att om och om igen kräva en samfinansiering. Det krävde jag redan för tre år sedan. Det håller jag också fast vid!
Jag är här som ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och som skuggföredragande. Robert Goodwill, som stöder mig, och som är budgetföredragande, har redan gått. Alla områden jag har frågor kring har redan tagits upp av honom eller av andra kolleger, som har befattat sig med jordbrukspolitik och gjort upp med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det handlar till exempel om tobakssubventionerna. Det är den ständigt återkommande frågan sedan 1994. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kräver: ?Bort med tobakssubventionerna!? Budgetutskottet kan naturligtvis inte hörsamma detta, för vi har en organisation av marknaden, och vi måste agera inom ramen för lagstiftningen. Därför lyder nu min mycket konkreta fråga till er, herr Fischler: När kommer kommissionen äntligen att lägga fram ett förslag om hur ni skall åstadkomma en stegvis omvandling av arealerna för tobaksodling? Jag vet att det finns oändliga diskussioner om det. Jag menar nu heller inte dessa minihistorier, som aviseras i tobaksfonden. Jag vill inte heller ha ett svar från er där det heter att alltihop är alltför dyrt, eftersom en omvandling av arbetsplatserna - beroende på vilket område de befinner sig i - kostar mellan 31 000 och 391 000 euro.
Nästa fråga gäller myndigheten för livsmedelssäkerhet. När kommer ni äntligen att pressa på rådet så att vi får en myndighet för livsmedelssäkerhet?
(Talmannen avbröt talaren.)

Mulder (ELDR).
Herr talman! Enligt min uppfattning kan kommissionär Fischler se in i framtiden, för han har redan svarat på ett antal frågor om den översyn som skall göras efter halva löptiden, och den ändrade och kompletterande budgeten för oktober. Jag har emellertid en fråga om perioden därefter. I Böges betänkande om utvidgningen, som vi antog i maj i år, bad parlamentet kommissionen att i stora drag förklara hur jordbrukspolitiken kommer att se ut efter 2006, och uppskattningsvis hur stora kostnaderna kommer att vara. I den översyn som skall göras efter halva löptiden nämns inte reformeringen av mjölkkvoterna, utan man anger alternativ. Vilka är kostnaderna för dessa alternativ? Finns det planer inom ramen för förändringen av sockerpolitiken i samband med ?Allt utom vapen?, och vilka är kostnaderna för dessa?
Nästa punkt gäller nästa års budget, och i viss mån också det här årets. Parlamentet lade fram ett antal ändringsförslag för att undersöka hur man kan försäkra sig mot utbrott av smittsamma djursjukdomar, exempelvis mul- och klövsjuka, och hur man kan ställa mer pengar till förfogande för utvecklingen av markörvaccin och tillhörande testmetoder. Såvitt jag vet, och nu är det nästan oktober, har kommissionen ännu inte gjort några ansatser att utföra dessa ändringsförslag. Man har tagit förberedande initiativ, men ingen av de två undersökningarna har inletts. Jag anser att det är ytterst allvarligt att man omkring nio månader efter fastställandet av budgeten inte ens har påbörjat två delar som är så viktiga för den allmänna opinionen.

Miguélez Ramos (PSE).
När det gäller den gemensamma fiskeripolitiken skulle jag karakterisera dagens debatt som uppochnervänd, eller åtminstone vad som på spanska kallas att ?spänna vagnen för hästarna?. Eftersom kommissionen vill - och det har den låtit oss veta - att den reformerade gemensamma fiskeripolitiken skall träda i kraft år 2003, begär den att vi omedelbart skall fatta beslut om de anslag som, enligt kommissionen själv, kommer att krävas för reformen: 32 miljoner euro som skall finansieras genom flexibilitetsinstrumentet och som skall finansiera den särskilda åtgärden för skrotning av fiskefartyg.
Problemet, ärade kolleger, är att parlamentet ännu inte har uttalat sig om grundfrågan. Detta förslag om skrotning, vilket medför att 28 000 sysselsättningstillfällen för fiskare försvinner i Europa, har allmänt tillbakavisats av sektorn och har lett till att sektorn kräver att parlamentet utövar större påtryckningar på kommissionär Fischler.
Kommissionen är mycket försenad med att lägga fram sina förslag, vilket i sin tur har lett till ytterligare förseningar. Kommissionen skulle ha grundat sitt förslag - anser vi - på den resolution som parlamentet antog om grönboken om den framtida gemensamma fiskeripolitiken. I den resolution som parlamentet antog förkastade vi minskningarna av stöden till flottan och nu föreslår kommissionen istället att de skall avskaffas.
När det gäller de utestående åtagandena för omställning av den flotta som varit verksam i Marockos fiskevatten begär vi att dessa skall föras in i budgeten i enlighet med den resolution som antagits.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag vill helt kort, med tanke på hur sent det är, gå in på de frågor som har ställts här. Jag kan bespara mig att än en gång ta upp den senast ställda frågan av Miguélez Ramos i samband med dessa 32 miljoner och de 27 miljonerna; den behandlade jag redan i mitt första inlägg.
Flera ledamöter har pekat på att de är emot denna generella nedskärning med 0,8 procent, och även jag är emot en sådan generell minskning; dessutom anser jag att det helt allmänt är en bokföringsteknisk och inte någon politisk åtgärd. Att bedriva politik betyder ju egentligen att göra målinriktade ekonomiska satsningar, och inte att helt enkelt gå över allting med en stålkam.
Flera ledamöter har också undrat varför det i översynen efter halva tiden inte finns något förslag som rör tobak, socker eller mjölk. Jag vill erinra om att när det gäller tobak pågår det en undersökning; denna undersökning kommer att avslutas i slutet av året. Det var redan från början - och det har vi också flera gånger diskuterat här i parlamentet - planerat att vi nästa år skall lägga fram ett förslag om en ytterligare form av organisationen av marknaden för tobak. För övrigt gäller samma sak för socker. Det är helt klart att vår nuvarande organisation av marknaden för socker, särskilt när man tar hänsyn till vilka effekter ?Allt utom vapen? kommer att ha efter att övergångstiden har löpt ut, inte kan överleva i sin nuvarande form och att det därför krävs ändringar. Men också här har jag redan flera gånger meddelat parlamentet att vi har för avsikt att göra dessa under nästa år.
I fråga om mjölken ingår denna i princip i översynen efter halva tiden, och det är också klarlagt att kommissionen när som helst är beredd att lägga fram ett lagförslag om anpassningar inom organisationen av marknaden för mjölk, men endast när det politiskt står klart att medlemsstaterna är beredda att röra sig i någon som helst riktning. För närvarande har vi nämligen inte alls någon möjlighet att komma ens i närheten av en majoritet i rådet. Därför är det ju också föga meningsfullt att lägga fram ett lagförslag.
I fråga om samfinansieringen - jag vet att det är en älsklingsfråga för många - så är det inte något tema för en årsbudget, utan ett tema för nästa budgetplan. Det måste diskuteras i det sammanhanget, för det är ju en mycket mer långtgående fråga, som inte gäller enbart jordbruket. För övrigt kommer det i varje fall att ske en viss ändring eller utvidgning av samfinansieringen, när vi gör en överföring av medel från den första till den andra pelaren, såvida det i den andra pelaren automatiskt garanteras en samfinansiering. I det sammanhanget kan jag alltså bara ge alla dem rätt, som här har refererat till gårdagens artikel i Financial Times, för i den artikeln konstateras det visserligen å ena sidan att den gemensamma jordbrukspolitiken är bättre än sitt rykte - en predikan som jag brukar hålla ungefär en gång i veckan - men det är också klart att man vill att utvecklingen på landsbygden skall stärkas, och att man vill ha mer kvalitet och mer livsmedelssäkerhet. Men när det sedan handlar om ett konkret genomförande, då måste man också säga varifrån pengarna för att stärka utvecklingen på landsbygden kommer. Här finns det bara en penningkälla till hands, och det är den första pelaren. Den som försöker ljuga om denna realitet, han bidrar föga till att vi faktiskt kommer vidare i politiken.
För övrigt vill jag säga ytterligare en sak om denna artikel, nämligen att det, som jag ser det, tydligt framgår att jordbrukspolitiken har ändrat sig till det bättre där man varit beredd att också genomföra lämpliga reformer. Om man är negativ till reformer gynnar man varken jordbrukspolitiken eller jordbrukarna.
Beträffande frågan om modernisering av flottan och varför vi blockerar den: Jag vill nu inte sätta igång någon debatt om fiskerireformen - vi har tillräckligt med tillfällen att diskutera dessa frågor - men jag vill bara erinra om att det i kommissionens förslag inte förekommer någon obligatorisk nedskrotning av ett visst antal fartyg i ett visst segment, i en viss medlemsstat, utan vi erbjuder här möjligheter. Beslutsansvaret ligger även i fortsättningen hos ifrågavarande redare, och ingen döms till en tvångsvis nedskrotning, inte heller någon medlemsstat. Man bör äntligen upphöra med dessa anklagelser, eftersom detta bara bidrar till en fortsatt dålig stämning bland yrkesfiskarna. Här måste vi verkligen tala om realiteter.
När det alltså sägs att jordbrukarnas inkomster är ett så stort problem på grund av det dåliga vädret i Irland, så kan jag försäkra er om att vi också är beredda att hjälpa Irland. Här handlar det ju primärt inte om förskottsbetalningar för åkerbidrag, utan framför allt om bidrag för nötkreatur. Vi är beredda att överföra förskottsbetalningarna redan den 16 oktober, alltså den första dag då pengarna för detta står till förfogande.
Beträffande frågan om forskning kring djursjukdomar vill jag bara säga ett par ord: Forskning skall genomföras inom ramen för forskningsbudgeten. Också forskning kring djursjukdomar äger rum inom ramen för ramprogrammet för forskning, och inte i en egen budget. Vi måste se till att vi där gör lämpliga prioriteringar. Det har vi också gjort.
Maat har rätt när han säger att det år 2003 inte kan ske någon särskild förskjutning av de ekonomiska prioriteringarna, men vi har på båda områdena - jordbruk och fiske - ett litet hönan/ägget-problem. Somliga säger: Man kan ju bara bygga upp politiken på budgeten, därför måste man först sätta in mer eller mindre medel i budgeten, så att man kan välja en reform som vilar på legalitetsprincipen. Andra säger: Vi måste först veta hur politiken ser ut, och sedan kan man tala om vilka ekonomiska medel som krävs för detta. Det är också den praxis som parlamentet hittills har använt sig av. Därför är det viktigt att vi nu först påbörjar ytterligare reformsteg inom fisket och jordbruket. Sedan kan man också faktiskt i detalj fastslå de konkreta beloppen. För om man inte vet hur politiken ser ut, är det också svårt att göra beräkningar.
(Applåder)

Pedersen
Herr talman, ärade kommissionärer, ärade ledamöter! Det har varit mycket nyttigt att delta i debatten på rådets vägnar. Såväl parlamentet som kommissionen har berört viktiga frågor om budgeten för år 2003 och jag har noterat de olika synpunkterna och jag kan försäkra er om att jag kommer att vidarebefordra dem till mina kolleger i rådet. Jag vill dock gärna kommentera några av inläggen.
Rådet är liksom Europaparlamentet mycket uppmärksamt på det stora överskottet i Europeiska unionens budget, som uppgick till 15 miljarder euro förra året. I dagens debatt har man starkt betonat kommissionens och medlemsstaternas ansvar på detta område, och den frågan måste vi följa upp. Med hänsyn till halvtidsöversynen av jordbrukspolitiken vill jag gärna betona att det danska ordförandeskapet kommer att göra vad det kan för att föra reformförhandlingarna framåt. En annan viktig fråga där rådet och Europaparlamentet måste finna gemensamma lösningar är inrättandet av den särskilda fonden för följderna av översvämningarna i Centraleuropa. I går kväll hade vi ett extra trepartsmöte om detta och det gläder mig att kunna säga att Europaparlamentet, kommissionen och rådet är eniga om att nödvändiga beslut och lämplig lagstiftning kan antas innan oktober månads slut. Jag förväntar mig att rådet kommer med nödvändiga bidrag till detta. Vi har redan nu en principiell enighet om att inrätta en fond på upp till en miljard euro per år och det är viktigt att Europeiska unionen så snabbt som möjligt kan öka hjälpen till offren för översvämningarna i Österrike, Tyskland och de berörda kandidatländerna.
Den 3 september lade min kollega Europaminister Bertel Haarder fram resultatet av rådets första behandling av budgeten för år 2003 här i parlamentet och han betonade samtidigt de avtal och gemensamma överenskommelser som blev resultatet av samrådet den 19 juli. Jag är mycket glad över detta resultat. Det betyder mycket för det danska ordförandeskapet att vi har fullt stöd i rådet för att diskutera väsentliga frågor med parlamentet på ett tidigt stadium. Den 19 juli beslutade man att de administrativa förberedelserna för utvidgningen skall vara en huvudprioritering som institutionerna skall kunna ta itu med från och med nu och under år 2003, och jag vill gärna betona att den administrativa grunden för utvidgningen är säkrad genom avtalen om de administrativa utgifterna för år 2003. Detta tidiga avtal ger dessutom institutionerna bästa möjliga planeringsunderlag i samband med förberedelserna för utvidgningen.
Vi har även haft en mycket djupgående debatt om Euroepiska unionens externa uppgifter här i dag. I det här sammanhanget är det positivt att man nått ett gemensamt samförstånd om behovet att arbeta mot att säkra finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken mot bakgrund av de nya viktiga uppgifterna. En viktig prioritering i det här sammanhanget är, som jag inledningsvis nämnde, att Europeiska unionen tar över FN:s polisstyrka i Bosnien-Hercegovina. Vi är också eniga om att försöka nå ett avtal om att parlamentet skall bli delaktigt i FUSP-förhandlingarna inom ramen för fördragen. Det är likaså betydelsefullt att nödhjälpsreserven till humanitärt bistånd nu även kan användas för civil krishantering. I juni nådde man dessutom en gemensam överenskommelse om finansieringen av omställningen av de spanska och portugisiska fiskeflottorna, samt att vi skall hålla de samlade betalningsbemyndigandena så låga som möjligt. Jag är naturligtvis medveten om att vi fortfarande har en bit kvar att gå innan vi kan nå en slutlig gemensam överenskommelse om budgeten för år 2003.
Dagens debatt har bidragit till att tydliggöra parlamentets och kommissionens åsikter och inställningar, och jag är övertygad om att vi kan fortsätta det goda samarbetet mellan institutionerna och gemensamt finna nödvändiga lösningar, så att vi kan anta en budget i december som grundas på detaljerade prioriteringar av Europeiska unionens medel inom ramen för de finansiella beräkningarna. På så sätt kan vi gemensamt ta itu med de kommande årens utmaningar. Tack för er uppmärksamhet.

Wynn, Terence (PSE)
. (EN) Herr talman! Låt mig bara tacka alla, för detta var en unik händelse, som jag sade inledningsvis. Vi har aldrig gjort någonting liknande tidigare. Det har i stort sett varit lyckat. Även om vissa ledamöter har hållit standardtal, har det varit en del bra diskussioner och vi har fått en del bra gensvar. Vi har också fått några förvirrande gensvar, särskilt när det rör Globala hälsofonden.
Jag vill tacka alla som har deltagit, särskilt de enskilda kommissionärerna, och Schreyer för att de har varit närvarande här hela tiden. Jag vill också tacka rådets ordförande. Under sitt ordförandeskap har danskarna åstadkommit åtskilliga saker av prima kvalitet i budgetförfarandet, och att sitta här i fyra och en halv timme tyder verkligen på prima kvalitet. Det har aldrig hänt tidigare.
(Applåder)
Jag måste också säga att Elles anförande, i vilket han fastställde sex prioriteringar för PPE-DE-gruppen, var mycket bra. Tre av dem verkade ha mer att göra med att få de brittiska konservativa ledamöterna med på förteckningen, än med budgetstramhet eller budgetförnuft. Jag är säker på att Elles tar detta på rätt sätt.
Allt som allt har det varit en bra debatt, och jag vill tacka alla som har deltagit.
(Applåder)

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.30 och återupptogs kl. 21.00.)
Skriftlig förklaring (Artikel 120)
- Betänkande (A5-0289/2002) av Sjöstedt

Kommissionen kan godta över hälften av de framlagda ändringsförslagen (35 av 60) i sin nuvarande lydelse (16) eller delvis eller i princip (19).
·- Kommissionen kan godta ändringsförslagen 2, 6, 8, 11, 20, 28, 35, 37, 39, 40, 41, 43, 46, 50, 51 och 55, som förbättrar kvaliteten hos det ursprungliga förslaget, särskilt genom anpassning av texten till biosäkerhetsprotokollet.
·- Ändringsförslagen 10, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 23, 24, 25, 26, 34, 36, 42, 52 och 54 kan dessutom godtas i princip, och ändringsförslagen 21, 56 och 60 delvis. I dessa ändringsförslag förtydligas viktiga punkter, särskilt när det rör definitionerna, meddelandeförfarandena och allmänhetens tillgång till information. Viss omformulering behöver emellertid göras, särskilt när det rör ändringsförslagen 19, 21 och 52, där kommissionen skulle föredra en ordalydelse som är mer förenlig med protokollet i de fall där den importerande parten inte meddelar sitt beslut.
·- Kommissionen kan inte godta resten av ändringsförslagen (25), dvs. ändringsförslagen 1, 3, 4, 5, 7, 9, 16, 17, 22, 27, 29, 30, 31, 32, 33, 38, 44, 45, 47, 48, 49, 53, 57, 58 och 59.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0294/2002) av Bradbourn för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om beviljande av ekonomiskt gemenskapsstöd till förbättring av godstransportsystemets miljöprestanda (KOM(2002) 54 - C5-0054/2002 - 2002/0038(COD)).

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Som meddelats i kommissionens vitbok om transporter från den 12 september 2001, kommer Marco Polo-programmet att tillhandahålla gemenskapsmedel till nya internationella transportlösningar som erbjuder livskraftiga alternativ till vägtransporter. Mer specifikt bör programmet hjälpa till med att växla den förväntade ökningen av internationella vägtransporter på 12 miljarder ton per kilometer och år, till transporter inom närsjöfart, järnväg och inre vattenvägar.
Programmet kommer att inledas senast 2003 och löpa fram till och med 2010. För femårsperioden 2003-2007, föreslår vi en totalbudget på 115 miljoner euro. Marco Polo är ett ambitiöst och pragmatiskt program, som konkret syftar till att förbättra tjänsterna och logistiken på fraktmarknaden inom närsjöfarten, järnvägen och de inre vattenvägarna. På samma gång tillhandahålls lämplig övervakning och kontroll för att få bort oacceptabel konkurrenssnedvridning på marknaden. Marco Polo är sålunda mer än bara en fortsättning av Pact-programmet, som avslutades den 31 december 2001.
Inom ramen för Marco Polo-programmet kommer man att kunna samfinansiera åtgärder som resulterar i omställningar av transportsätt och bättre metoder inom alla segment på fraktlogistikmarknaderna inom närsjöfart, järnväg och inre vattenvägar. Det kommer inte att begränsas till sektorn för kombinerade transporter, vilket gällde för Pact-programmet. Marco Polo-programmet kommer också att stödja åtgärder som omfattar länder utanför Europeiska unionen och kandidatländerna, i synnerhet ansökarstaterna, då de inte omfattades av Pact-programmet. I programmet ges också tydliga politiska direktiv till industrin om vilka förändringar gemenskapen väntar sig och behöver på fraktmarknaden.
I detta sammanhang föreslås finansiering för tre olika typer av åtgärder: trafikomställningsåtgärder, katalysatoråtgärder och samarbetsåtgärder. Ett par ord om var och en av dem.
Trafikomställningsåtgärder: Dessa omfattar etableringsstöd för nya tjänster på fraktmarknaden, förutom fraktmarknaden för vägtransporter.
Katalysatoråtgärder: Detta stöd är också tidsbegränsat och bör resultera i livskraftiga frakttjänster som inte sker på landsväg. Dessa åtgärder är emellertid ambitiösare än trafikomställningsåtgärderna. De bör leda till en förändring av hur transporter som inte sker på landsväg bedrivs i gemenskapen.
Samarbetsåtgärder: Dessa försöker att förbättra samarbetet och utbytet av erfarenheter inom en allt mer komplex transport- och logistikindustri. För att uppnå ett verkligt mervärde i gemenskapen, föreslår kommissionen att endast stödja projekt som får en betydande marknadspåverkan, vilket antyder att det måste handla om tillräckligt stora kontrakt.
Jag har nu redogjort för kommissionens syfte med upprättandet av programmet och jag ser nu med stort intresse fram emot diskussionen.

Bradbourn (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för hennes inledande kommentarer om det allmänna syftet med kommissionens förslag.
Jag har flera viktiga aspekter att ta upp i samband med mitt betänkande när det rör Marco Polo-programmet. För det första måste man nå en lämplig balans inom programmet. Det skulle vara oerhört kontraproduktivt att vräka ännu mer byråkrati över branschen, oaktat behovet av en effektiv granskning av hur pengarna används och hur effektivt programmet visar sig bli. För det andra: Från min synvinkel som föredragande är det nödvändigt att programmet fortsätter att vara marknadslett. Det är ett enastående tillfälle att visa att EU är beredd att hjälpa, inte hindra, branschen, som man så ofta anklagas för.
Jag välkomnar särskilt utskottets beslut att sänka de aktuella tröskelvärdena. Detta är någonting som jag har kämpat hårt för, inte bara för de många små och medelstora företagen i min hemregion, utan också för små och medelstora företag i allmänhet som, om det inte vore för dessa låga tröskelvärden, inte skulle få någon finansiering alls, och den är ju till för att hjälpa dem att uppnå målen med programmet.
Tack vare de nya föreslagna tröskelvärdena, kan företagen nu arbeta tillsammans eller enskilt för att få fram innovativa projekt som kommer att vara till nytta för hela branschen. Om vi hade behållit de ursprungliga tröskelvärdena hade de små företagen återigen ignorerats av Europeiska unionen, som av kommissionens egna kommentarer att döma verkar vara mer intresserad av jippoliknande program. Samtidigt som detta ser bra ut, är det inte till nytta för dem som betalar för programmen, dvs. skattebetalarna. För att kunna utveckla Marco Polo-programmets omedelbara mål - en minskning av utsläppen från varutransporter och en minskning av trafikstockningarna, låt vara på ett ganska blygsamt sätt - är denna sänkning av tröskelvärdena för subventionerna nödvändig.
Jag anser också att de förenklade definitionerna är välkomna, eftersom detta är ett bra komplement till minskningen av tröskelvärdena. Detta kanske inte låter som så mycket för oss som har arbetat med betänkandet sedan i mars, men för de redan överbelastade företagscheferna i frakttransportbranschen i hela Europeiska unionen, skulle detta vara en stor hjälp för att göra ansökningarna om projektstöd mycket enklare. Det kan faktiskt vara så att dessa definitioner kan utgöra skillnaden för företagen när det gäller att förstå systemet fullt ut - vilket gör att man bryr sig om att ansöka - och att små och medelstora företag får mycket större självförtroende när man ansöker om stöd från kommissionen till sina innovativa projekt.
I min sista punkt upprepar jag ett av huvudsyftena med detta förslag: att få bort flaskhalsar. Jag håller med kommissionen om att trafikstockningar är ett hot mot både miljön och hela frakttransportsektorns verksamhet. Det är därför viktigt att vi på ett praktiskt sätt koncentrerar oss på hur vi skall eliminera dessa flaskhalsar, särskilt omkring hamnarna.
Med hänsyn till mina tidigare påpekanden, anser jag att sänkningen av tröskelvärdena och de förenklade definitionerna också spelar roll här. Det skulle vara fel att dra slutsatsen att endast stora projekt kan minska flaskhalsarna. Jag anser att mindre, innovativa projekt kan få lika stor praktisk nytta - om inte ännu större nytta - än de som kostar många miljoner euro. Med tanke på betänkandets slutliga resultat i utskottet, upprepar jag sålunda nödvändigheten av vårt öppna förhållningssätt - morot i stället för piska - utformat för att uppmuntra till deltagande från branschens sida. Framgången kommer att vara mycket beroende av att företagen själva lägger fram sina idéer, inte att de tvingas följa olika föreskrifter. Jag rekommenderar kammaren att anta betänkandet.

Dover (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Jag stöder innerligt detta program. Bradbourn har lagt fram mycket förnuftiga förslag och har känsla för den resande allmänhetens behov, i synnerhet dem i personbilar som hindras av tunga fraktfordon. Jag applåderar hela Marco Polo-programmet, som verkligen behövs för att få bort trafikstockningarna. Jag är själv väg- och vattenbyggnadsingenjör. Jag tjänstgjorde i transportutskottet i underhuset i London under åtta år, och jag känner bara allt för väl till hur svårt det är att göra något åt detta problem, genom att jag åkt upp och ned till mitt hem nordväst om London.
Jag applåderar det faktum att nya initiativ kommer att främjas genom detta program, vilket ser till att trafiken regleras av trafikljus etc., som är billiga men mycket effektiva och absolut nödvändiga.
Vi måste se till att detta system övervakas på ett korrekt sätt. Det är idén bakom budgetutskottets yttrande. Vi betonar att det bör ske en noggrann granskning och utredning av vad som har åstadkommits, när vi avverkat halva perioden fram till 2010. Jag håller helt och hållet med Bradbourn om att vi inte bara bör satsa på de stora projekten, därför att ute i verkliga livet har transportbranschen - och jag applåderar dess initiativ över hela landet och i alla länder i Europeiska unionen - många idéer som man vill pröva. Det kan göras många förbättringar i samband med detta.
Jag har förstått att rådet är månt om att minska de belopp som gjorts tillgängliga för detta projekt. Jag hoppas emellertid att vi, även om detta sker, vid översynen efter halva tiden kan visa att vi verkligen får valuta för pengarna och att budgeten bör utökas framöver. Jag applåderar alla som deltagit i detta mycket framsynta projekt.

Vatanen (PPE-DE).
Herr talman, bästa kolleger! För det första vill jag tacka kollegan Bradbourn för ett mycket rakryggat arbete och betänkande. Syftet med Marco Polo-programmet är ju att sänka de samhälleliga kostnader som trafiken ger upphov till, och man måste naturligtvis stödja denna grundtanke och målsättning. Men liksom det påstås i det gamla talesättet - allt är inte guld som glimmar - ser jag tyvärr Marco Polo-projektet som en del av kommissionens program att med våld flytta över trafiken från vägarna till järnvägarna. Därför kan jag inte acceptera det som står i vitboken, det vill säga att andelarna av de olika transportsätten bibehålls och fryses på nuvarande nivå fram till 2010. Det här kan inte vara den naturliga utvecklingen, här är vi inne på fel spår.
Det stämmer att vägtrafiken orsakar mycket trafikstockningar och föroreningar, men det beror på att det helt enkelt inte finns någon annan transportform som är jämförbar med vägtrafiken. Transporterna drivs ut på landsvägarna, eftersom det är allra effektivast, snabbast, smidigast, och viktigast av allt, bästa vänner, för slutanvändaren utgör vägtransporterna det allra billigaste alternativet. Europas medborgare betalar transporterna och om transporterna inte löper effektivt och billigt i Europa lider vi alla av det. I själva verket - handen på hjärtat - är det alltid de människor som inte har tillgång till alternativ som lider mest, de som har det allra minsta ekonomiska spelrummet.
Vi borde skapa goda incitament för olika transportformer och se vilka totala kostnader, fördelar och nackdelar de för med sig för samhället. Tar vi detta som vår utgångspunkt är det egalt om vägtrafikens andel är 1 procent eller 100 procent. Vi behöver tillräckligt stora investeringar för alla transportformers infrastruktur, men EU kan inte vara huvudsakligen ansvarig för finansieringen, eftersom vi faktiskt inte är någon finansieringsautomat.
Fastän kommissionens utgångspunkt tyvärr inte är helt korrekt innehåller Marco Polo även mycket positivt. De olika transportformernas driftskompatibilitet är viktig, och medger att vi åstadkommer en mycket bra fungerande helhet. Vi måste hela tiden komma ihåg att vi använder skattebetalarnas pengar; vi måste utnyttja skattebetalarnas pengar så bra som möjligt, inte på ett populistiskt sätt. Jag skulle vilja upprepa att målsättningen här inte bör vara en minskning av vägtrafiken, utan snarare en minskning av dess skadliga effekter; när patienten är sjuk är botemedlet ingalunda att ta livet av denne, utan man ordinerar medicin.

Stockmann (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Marco Polo är ett välkonstruerat stödinstrument för att flytta över godstransporter från vägarna till mer miljövänliga transportsätt, nämligen inom de internationella transporterna. Det är ett konkret instrument, som kommer att hjälpa oss att stabilisera och åter uppnå det mål som vi ju har inom transportpolitiken, 1998 års fördelning mellan olika transportsätt. Förhoppningsvis kommer denna fördelning att gå att använda redan nästa år.
Andra åtgärder, som vi har övervägt i vitboken - exempelvis det första järnvägspaketet som vi redan har slutbehandlat, och det andra som vi nu bearbetar, tvärfinansieringen från vägar till järnvägar, avgifter för tung trafik, internalisering av externa kostnader - allt detta får ju effekter först på lång eller möjligen medellång sikt, när vi sedan verkligen överför dem till järnvägarna. I fråga om de tre åtgärder i programmet som kommissionen har föreslagit märker man att de vilar på erfarenheter från Pact. Det var ju ett mycket framgångsrikt program, som haft bra effekt i många år, även om det nu finns en ny inriktning.
Nu har vi visserligen mer pengar än Pact, men också en större utmaning, och därför måste vi se till att programmets interventionsmöjligheter förblir mycket exakt avgränsade. I utskottet för regionalpolitik, transport och turism har vi lyckats att i en transportpolitiskt förnuftig koalition på det stora hela taget bibehålla instrumentets grundläggande inriktning. Emellertid måste vi i kammaren gemensamt avvärja två försök att genom en utvidgning avtrubba detta stödprogram.
För det första: Utvidgningen av tillämpningsområdet till intermodala transporter. Min grupp avvisar ändringsförslagen 8, 10 och 12 från föredraganden, eftersom man därigenom indirekt återigen vill bidra till att stödja godstransporter på vägarna. Jag har ingenting mot intermodalitet, men det är inte målet denna gång, utan här handlar det först och främst om överföring av transporter.
För det andra: Vi måste avvärja att tillämpningsområdet utvidgas till åtgärder för att undvika transporter. Min grupp avvisar de återigen inlämnade ändringsförslagen från De gröna om att med denna knappa budget också genomföra åtgärder för undvikande av transporter. Jag vore när som helst beredd att stödja ett nytt program om undvikande av transporter, men detta program skulle därigenom bli överbelastat, och vi vill ju också tillämpa det strategiskt. Mindre är här mer!
Gemensamt har vi i utskottet för regionalpolitik, transport och turism genomdrivit att vi inte vill ha någon konkurrenssnedvridning bland de miljövänliga transportsätten. Vi har sänkt de lägsta stödbeloppen för åtgärderna, vilket föredraganden har skildrat, vi har ansett att aktörernas samarbete när det gäller gränsöverskridande transportprojekt - exempelvis korridorkonferenser - är bidragsberättigade, och vi vill att man vid översynen efter halva tiden än en gång aviserar en ökning av medlen.
Jag hoppas att rådet och kommissionen snabbt kommer att ge ett svar på våra idéer, så att programmet kan få effekt nästa år, för de växande problemen inom godstransporterna på vägarna medger inte att detta skjuts upp.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Jag vill på min grupps vägnar tacka föredraganden av betänkandet, Bradbourn, för ett grundligt arbete. I takt med de ständigt ökande transporterna är det nödvändigt att förbättra godstransportsystemets miljöprestanda. Även utvidgningen av EU för med sig nya utmaningar i och med längre transportsträckor.
Vår grupp stöder Marco Polo-programmet och är nöjd med utskottets förslag. EU kan bringa mervärde på det här området genom att stödja innovativa projekt och projekt inom ny teknik. Ingen transportform bör uteslutas ur projektet. Också sådana transportkedjor bör inkluderas som kan omfatta vägtransporter. Om ett projekt där vägtransportfirmor deltar är bra, bör man kunna ansöka om stöd för det. Målsättningen måste vara att gå över från en mera förorenande transportform till miljövänligare transporter.
Jag anser att det är viktigt att det även finns en möjlighet att stödja en förbättring av befintlig verksamhet. Där kan man ofta få till stånd en förbättring genom att effektivisera förhållandet mellan kostnad och nytta i stället för att inleda ett helt nytt projekt. Om man koncentrerar sig enbart på nya projekt finns det en uppenbar risk att konkurrensen snedvrids i relation till de gamla.
Det är på sin plats att separat införliva sjötransporterna i förordningen och behålla hänvisningen till ?höghastighetsleder till sjöss?. ?Huvudvägar till sjöss? omnämns särskilt även i vitboken om den gemensamma transportpolitiken, varför det är naturligt att inkludera begreppet i denna förordning.
Såsom föredraganden konstaterade är tröskelvärdena för alla åtgärder för höga i kommissionens förslag. Tröskelvärdena för trafikomställningsprojekten, katalysatoråtgärder och allmänna informationsåtgärder bör enligt utskottets förslag halveras. Parlamentets ändringsförslag gör inga radikala ändringar i grunden, utan förtydligar kommissionens förslag på vissa punkter. Vi stöder de grönas ändringsförslag 29 samt övriga ändringsförslag vars syfte är att förhindra och minska onödiga transporter.
Budgeten för programmet är tämligen anspråkslös och målsättningen mycket ambitiös. Vi anser dock att det är viktigt att ställa upp så ambitiösa mål som möjligt. Vi hoppas att Marco Polo visar sig lönsamt på längre sikt och får ytterligare finansiering. Dessutom måste man undersöka möjligheterna att öka finansieringen av viktiga europeiska infrastrukturprojekt som syftar till att komplettera trafiknäten.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi känner alla till de trafikstockningar som för närvarande uppstår på de europeiska vägarna och de stora externa kostnader som godstransporten på våra vägar ger upphov till, till exempel olyckor, buller, föroreningar, klimatförändringar, finansiering och underhåll av infrastrukturer och så vidare. Detta är dock ingenting i jämförelse med vad framtiden kan komma att föra med sig om vi inte vidtar åtgärder för att stävja dessa problem.
Den totala väggodstransporten i Europeiska unionen förväntas öka med 50 procent fram till år 2010 med upp till - som kommissionären mycket riktigt har sagt -12 miljarder tonkilometer, och det står klart att varken de transeuropeiska näten eller miljön kommer att kunna stå emot de allvarliga effekter som denna ökning medför. Vi måste vidta åtgärder för att komma till rätta med det här problemet, men åtgärderna får inte får påverka vår ekonomiska tillväxt och utveckling, utan måste tvärtom utgöra en garanti för hållbarhet.
Marco Polo-programmet är ett absolut nödvändigt instrument, men det måste inriktas på lämpligt sätt. Eftersom de tillgängliga finansiella medlen för detta program är begränsade bör stöden strikt riktas mot att i så hög grad som möjligt överföra godstrafik från väg till andra mer miljövänliga transportsätt som medför mindre externa kostnader, till exempel närsjöfart, järnväg och inre vattenvägar. Vi har inget annat val än att offra intermodaliteten när det gäller dessa sista alternativ om vi inte lyckas nå vår främsta prioritering: att minska vägtrafikstockningarna.
Det krävs en gemensam politisk vilja för att kunna genomföra de gränsöverskridande transportprojekten, men vi måste samtidigt främja förebyggande åtgärder och minska transportbehoven. Det är nödvändigt att se över systemen för emballage, logistik inom industrin, organisationen av produktionskedjorna, med mera, med siktet inställt på att undvika att råmaterial, halvfabrikat och färdigt gods förflyttas mer än vad som är absolut nödvändigt. För att uppnå detta måste företagen även räkna in de externa kostnaderna, förutom kostnader för transporttjänsterna, och dessa måste beräknas noggrant. Endast på så sätt kan man nå en allmän medvetenhet om problemet, som leder till förändringar i företagens organisationer och minskningar av transportbehoven.

van Dam (EDD).
Herr talman! Följderna av vändningen i den nederländska politiken börjar långsamt ta form. På området för transport är detta verkligen ingen anledning till glädje. I den nya nederländska regeringens planer har landsvägstransporten en central plats. Järnvägen, och i ännu högre grad inlandssjöfarten, har så gott som ingen plats i planerna.
En sådan hållning bidrar enligt vår uppfattning inte till ett transportsystem som kan stå sig genom tiderna. Omfattande investeringar i infrastruktur till förmån för vägtransporten skulle inte enbart stimulera tillgången utan också efterfrågan. Detta betyder i slutändan att de nuvarande problemen inte kommer att lösas. Därför välkomnar vi initiativ som Pact och Marco Polo. Som stimulanser som uppmuntrar investeringar - såväl inom forskning och utveckling som inom drift - i verkliga lösningar och alternativ för (problemen inom) vägtransporten.
Att vi är nöjda med Marco Polo-programmet hindrar inte att det finns ett par anmärkningar som borde framföras. Det är inte enbart alternativa transportsätt som förtjänar stimulans. Också initiativ inom vägtransporten som leder till minskning av antalet kilometer på vägen bör komma i fråga för stöd från Marco Polo-programmet. Dessutom måste programmet anpassas till situationen i sektorn eller sektorerna. Stora projekt har kanske större verkan, men med tanke på storleken på majoriteten av företagen är det frågan om det är möjligt för ett stort antal sådana projekt att gå runt. För att nå fram till hela sektorn måste stödbeloppet sänkas. För övrigt med behållande av den nuvarande budgeten.
Denna sänkning av stödbelopp är också viktig för utvidgningen av nuvarande hållbara transporttjänster. En utvidgad kapacitet har ju en så gott som identisk effekt på transportflödena medan kostnaderna är lägre än vid start av en ny tjänst.
Slutligen en kommentar angående följderna av det här programmet för sektorerna sinsemellan. Det förefaller mig vara oundvikligt att stöd åt en viss transportsektor påverkar förhållandet mellan de olika sektorerna. Enligt min uppfattning är de villkor som utskottet för transport har ställt för faktiskt stöd korrekta och logiska. Stöd får inte leda till effekter som går emot gemenskapens intresse - och då i synnerhet gemenskapspolitiken. Dessutom är det inte önskvärt att stöd leder till en förskjutning av godstransporterna mellan järnväg, närsjöfart och inlandssjöfart.
Kort sagt, herr talman, vi är till största delen nöjda med förslaget som det ser ut nu, och kommer därför att stödja det. Jag hoppas att våra regeringar också kommer att göra det.

Rack (PPE-DE)
Herr talman! Det finns mycket att vara positiv till i kommissionens förslag till förordning från Europaparlamentet och rådet om att gemenskapen skall garantera ekonomiskt stöd för att förbättra miljövänligheten hos godstransporterna. Mycket, för att inte säga ännu mer, kan emellertid också kritiseras. Målsättningen är positiv. Mer gods bör i framtiden flyttas till andra mer miljövänliga transportsätt än vägarna. I idealfallet skall därigenom den tillväxt av godstrafiken på vägarna, som blir ett resultat av unionens utvidgning, kunna fångas upp. För mitt land, Österrike, är det en mycket central politiskt fråga.
De instrument som planeras för detta är också meningsfulla: Starthjälp till nya transporttjänster där man inte använder sig av vägarna - och dessa transporttjänster bör förvisso vara ekonomiskt livskraftiga på medellång sikt - stöd till att ta godstransporttjänster och inrättningar av strategiskt europeiskt intresse i drift, liksom gemensamma studieåtgärder för att utforma godslogistikmarknaden på ett mer kooperativt sätt. Gemensamma blir vi starka, i stället för arbeta alla mot alla och alla mot det nya. De konkreta ändringar som Europaparlamentet föreslår i Bradbourns betänkande är också bra. Framför allt kan man här framhålla en storleksordning för lägsta stödbelopp som är mer gynnsam för de små och medelstora företagen.
Berömmet sträcker sig dock som allra längst hit. Allt det som här, i ordets egentliga betydelse, skall överföras till järnvägarna, borde ha gjorts för länge sedan. Vi har alltför länge talat om mer miljövänliga transportformer, utan att vidta lämpliga åtgärder. Vi får därför inte undra över om våra vägar är fulla och överbelastade, och om järnvägarna och insjöfarten inte på långt när presterar det som de kunde och borde.
Dessutom kan man vara kritisk till de anslagna medlen. 115 miljoner euro är visserligen ett stort belopp, men det är uppdelat på fem år, och för alla tidigare berörda åtgärder ser Marco Polo-programmet återigen helt annorlunda ut. Sist men inte minst kan man på nytt beklaga ytterligare en graverande brist i vårt gemenskapens Europa. Så som Europeiska unionen formulerar sina rättstexter, kommer medborgarna aldrig att förstå oss. Jag citerar medvetet ur skäl 5 i den också av Europaparlamentet ändrade versionen: ?Marco Polo-programmet bör innehålla tre åtgärdstyper: 1) trafikomställningsåtgärder, inriktade på att under rådande marknadsförhållanden överföra så mycket godstrafik som möjligt från väg till de miljövänligare transportsätten närsjöfart, järnväg och inre vattenvägar; åtgärderna får inte leda till en trafikomställning av godstransporten inom transportsätten närsjöfart, järnväg och inre vattenvägar; detta får endast ske om andelen godstrafik på väg därigenom minskas avsevärt i transportkedjan.?
Vem av oss förstår detta språk? Jag har svårigheter, till och med när jag läser texten!

Watts (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar Marco Polo-programmet i princip och i praktiken. Dess föregångare, Pact-programmet, var mycket populärt i Förenade kungariket, både inom den offentliga och den privata sektorn. Jag är säker på att Marco Polo-programmet blir ännu mer populärt i Förenade kungariket.
Jag vill också tacka föredraganden för att han har sett till att Marco Polo-programmet kommer att bli ännu mer anpassat till näringslivet än vad Pact-programmet var. Jag håller med kommissionären om att det är viktigt att man inom Marco Polo-programmet inte glömmer bort dess huvudsyfte, dvs. att uppmuntra till en omställning av transportsätt. Varför måste vi göra det? För det första därför att vi måste ta itu med föroreningarna. Transporter är den snabbast växande källan till växthusgaser i Europa. För det andra måste vi ta itu med trafikstockningarna. Vi måste t.ex. hjälpa till med att ställa om stora, långväga transporter från landsväg till järnväg, där de hör hemma.
Det behövs tydligen också åtgärder på EU-nivå, inte bara på nationell nivå. Det är trots allt bara genom att uppmuntra de 15 olika järnvägsbolagen att samarbeta, som en del av de konstgjorda nationella hindren för fri rörlighet kan tas bort.
Åtgärder krävs också för att uppmuntra till större användning av våra hamnar, hav och inre vattenvägar. 40 procent av frakten går redan till sjöss. Inom detta område kan vi få större tillväxt, och p.g.a. Marco Polo-programmet kommer vi att få det. Marco Polo-programmet betyder mycket i sammanhanget.
Till sist, vilket är viktigast: Låt oss inte hänföras av vår egen retorik. Marco Polo-programmet är ett positivt steg, men det räcker uppenbarligen inte på långa vägar bara med det. PSE-gruppen uppmanar kommissionären att främja fler åtgärder som denna, och uppmuntra medlemsstaterna själva att ta itu med sitt eget ansvar när det gäller att uppmuntra en omställning av transportsätt på ett mer dramatiskt och genomgripande sätt än vad vi har sett tidigare.

Vermeer (ELDR).
Herr talman! Jag välkomnar Bradbourns betänkande. Det kommer inte att fällas på grund av min röst vid morgondagens sammanträde. Jag vill framför allt gärna stödja hans åsikt att trafikomställning inte skall vara den enda målsättningen med programmet. Också reducering av flaskhalsar och hinder och större tillgänglighet hör hit. Marco Polo-programmets målsättning måste just bli bredare, så att programmet också kan bidra till ett sökande efter och en utveckling av mer hållbara transportsätt. Därför värderar jag detta tillvägagångssätt. Hållbara transportsätt kan inte uppnås enbart genom åtgärder för byte mellan olika transportsätt. Vi måste också göra dessa åtgärder bredare i förhållande till transportsätt. Inte enbart inlandssjöfart utan även närsjöfart hör hit, och naturligtvis transport på järnväg. Vägarna, och framför allt ett mer effektivt utnyttjande av vägarna, fortsätter att vara av stor betydelse. I det här sammanhanget måste framför allt minskningen av trafikproblem fortsätta att vara utgångspunkten. Det är särskilt viktigt.
Det leder mig genast till nästa punkt, och det är transportförvaltning. Jag gläder mig åt De grönas ändringsförslag, och jag kommer att stödja dem. Det finns stora vinster att hämta med transportförvaltningssystem. Och detta förtjänar att undersökas inom ramen för Marco Polo-programmet. Att även förutse transportutvecklingen är en viktig punkt.
Det som bekymrar mig är att det bara finns ganska begränsade medel för 5 år. 150 miljoner euro, den siffran har redan nämnts, och det är mycket lite för att följa upp Pact, som redan har varit framgångsrikt. Jag hade förväntat mig en högre budget, och det kommer kanske att visa sig att det också är nödvändigt. Vidare är det nödvändigt att medlemsstaterna själva engagerar sig i detta och att man arbetar för att lösa problem, så att det dyker upp nya möjligheter för ekonomin.
Jag hoppas att kommissionen sörjer för en god kommunikation med samhället, så att man är beredd att agera när möjligheterna kommer.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, ärade nytillkomna kolleger! Jag skall gå rakt på sak. En lastbils mest miljövänliga kilometer är den kilometer som inte körs. Vi måste alltså arbeta mer med transportförebyggande åtgärder. Marco Polo-programmet är enbart inriktat på en annan sorts transport, inte på mindre transport. Man måste vara mer ambitiös med ett program som Marco Polo än man varit med det föreliggande förslaget. Den ambitionen måste alltså också omsättas i projekt där man riktar in sig på transportförebyggande åtgärder. Europeiska unionen har som målsättning att årligen växa ekonomiskt. Denna ekonomiska tillväxt går emellertid parallellt med en växande transportefterfrågan. Det värsta är att denna efterfrågan nu till och med är större än den ekonomiska tillväxten. Kopplingen mellan ekonomisk tillväxt och ökad transport är dramatisk på olika sätt. Den europeiska ekonomin blir på det här sättet allt mindre transporteffektiv. Vi kör allt fler kilometer för att uppnå samma ekonomiska resultat. Det har blivit fler köer och olyckor.
För det andra kostar den stora ökningen av antalet kilometer enormt mycket fossila bränslen och förorsakar ekologisk och samhällelig skada. Jag kan inte hålla med föredraganden i dennes kommentarer angående tveksamheten i fråga om beräkningen av externa kostnader och vägtransportens stigande ekoeffektivitet. Enskilda lastbilar har mycket riktigt ett bättre resultat, men man kör allt mer. Denna ökning av kilometer på vägen omintetgör den vinst som den ekonomiska och rena motorn ger. Man måste undvika förflyttningar och den ekonomiska tillväxten måste skiljas från ökade transporter.
Vi pläderar alltså för att inom ett program som Marco Polo även ge utrymme åt projekt där man inriktar sig på transportförebyggande åtgärder, i stället för att utesluta dem redan från början. Marco Polo är ett mycket viktigt projekt för oss. Programmet skulle dock kunna utformas mer ambitiöst och måste alltså också erbjuda möjligheter för projekt där man undviker transport, det är den riktiga utvecklingen.

Titford (EDD).
Herr talman! Erfarenheten har lärt mig att när byråkrater och politiker börjar använda jargong, då bör medborgarna vakta sina plånböcker. Hur skall man tyda den formulering som används för att uttrycka att ett av målen i Marco Polo-programmet är att bibehålla spridningen av godstransporten mellan de olika transportsätten på 1998 års nivå genom att främja omställning från vägtransport till andra transportsätt?
Ytterligare en pärla var rubriken ?förbättrad infrastrukturkapacitet och logistiska koncept?. Denna typ av tanklöst fikonspråk betyder lika mycket för den vanlige europeiske medborgaren som en text på forntida sanskrit. Kommissionen måste lära sig att öppenhet inte handlar om att offentliggöra saker på sin webbplats. Det handlar om att skriva på ett tydligt, jargongfritt språk som vanligt folk kan begripa.
När det gäller den viktiga frågan att minska vägtrafikstockningarna och förbättra transportsystemets miljöprestanda, noterar jag att detta ambitiösa mål skall finansieras med medel på omkring 115 miljoner euro under fem år. Detta är bara 23 miljoner euro per år, som skall användas i hela Europeiska unionen mellan 15 medlemsstater - eller blir det 25 medlemsstater? Uppriktigt sagt, även om detta mål kunde uppnås genom kommissionens finansiella instrument - och jag delar Bradbourns tveksamhet här - skulle det tilldelade beloppet knappast lösa problemet. Som vanligt är gemenskapens ambitioner större än vår plånbok. Det är här vi finner problemet. De använda pengarna tillhör Europeiska unionens skattebetalare, de kommer från regeringarna som var och en har sina egna unika problem. Men som alltid letar kommissionen efter ett europeiskt problem som inte finns på europeisk nivå, och misslyckas sedan med att ta itu med det.
Bradbourns trafikljuslösning verkar knappast tillräcklig. Problemet i östra England, den region som jag företräder, är att vi har varken anständiga vägar eller järnvägar. Att förbättra infrastrukturen skulle emellertid kosta mer i denna del av England än hela den budget som tilldelats detta projekt. Med tanke på ett sådant patetiskt gensvar från kommissionen och de tydliga bevisen på att denna kammare inte har några bättre lösningar, skulle det vara bättre att överlåta förbättringarna på transportområdet till regeringarna. I synnerhet den brittiska regeringen verkar ha förmågan att skapa sin egen kaotiska transportpolitik, utan någon hjälp från kommissionen och dess jargong.

Scallon (PPE-DE).
Herr talman! Jag välkomnar detta program för omställning av varutransporter från landsväg till närsjöfart, inre vattenvägar och järnvägar, och även målet att behålla volymen för varutransporter på nuvarande nivå fram till 2010. Jag välkomnar i synnerhet de lägre tröskelvärdena för subventioner och de förenklade definitionerna. Dessa åtgärder kommer att hjälpa de små och medelstora företagen i betydande grad.
När det rör små och medelstora företag hoppas jag att kommissionens mål att finansiera stora projekt, samtidigt som det är förståeligt, inte resulterar i en uteslutning av mindre projekt som sannolikt kommer att genomföras i mindre, perifera medlemsstater, som har stort behov av hjälp och stöd på detta område. Jag tänker på mitt eget hemland i detta sammanhang, med sin dåliga väg-, järnvägs- och inre vattenvägsinfrastruktur. Irland lider dubbelt av säkerhetsproblem, vägtrafikstockningar och miljöskador.
Jag välkomnar detta program, men det bör inte utesluta mindre innovativa projekt som är värda att stödjas.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar detta utmärkta initiativ. Vi måste så gott vi kan se till att varutransporterna flyttas bort från landsvägarna och att de sker med alternativa transportmedel. Irland har haft stor nytta av EU-pengar för att kunna utveckla sin järnvägs- och väginfrastruktur. För närvarande tar landet emot pengar för att utveckla ett nytt spårvägssystem i Dublin och en tunnel för varutransporter från norra delen av staden - M50 i flygplatsområdet - till hamnen, för att på så sätt hålla onödiga transporter borta från stadens gator.
Jag vill nämna ett allvarligt problem som har uppkommit i samband med slutförandet av M50 i Carrickmines-området i Dublin. Omkring 74 miljoner euro har tilldelats detta projekt. Man har upptäckt att det har begåtts allvarliga fel i samband med en miljökonsekvensbedömning som varit nödvändig för att man skulle få några EU-medel. Man tog inte hänsyn till en internationellt viktig arkeologisk plats, dvs. Carrickmines Castle, där bl.a. lämningarna av ett normandiskt slott från 1200-talet finns.
Motorvägen som man nu planerar, kommer att begrava denna plats innan man har hunnit att genomföra en arkeologisk utgrävning. Det är inte lämpligt att Europeiska unionens skattebetalares pengar används på detta sätt för att förstöra vårt kulturarv. Det är inte bara ett irländskt kulturarv, utan också ett europeiskt kulturarv. Jag uppmanar kommissionen att snabbt se till att detta vägbygge stoppas fram till dess en fullständig utredning har gjorts om varför miljökonsekvensbedömningen inte tog hänsyn till denna viktiga arkeologiska plats när den fastställdes av en statligt stödd organisation, dvs. An Foras Forbartha, 1983. Detta är en viktig fråga som kommissionen snabbt måste ta itu med.

Peijs (PPE-DE).
Herr talman! Jag gläder mig mycket åt kommissionens förslag om Marco Polo-programmet, som skall bidra till att en större mängd gods flyttas från vägen till framför allt närsjöfart och inlandssjöfart och snart även järnväg. För närvarande föreligger vitboken i parlamentet, och finns det något som alla är överens om så är det att någonting måste ske för att förebygga ett totalt stillastående. Oresonliga kritiker säger att vi ingriper på ett oacceptabelt sätt i de fria marknadskrafterna, men detta är lite skrattretande om man ser till det belopp som vi talar om. Som om vi skulle kunna förändra marknadskrafterna med det låga beloppet! Låt oss vara realistiska.
Om vi med Marco Polo bara kan locka de berörda sektorerna till att fundera lite mer kreativt över det sätt på vilket gods transporteras från A till B så blir vi mycket nöjda. Man behöver alltså inte vara rädd för att vägtransporten helt och hållet kommer att stoppas. Tvärtom, inom ett par år kommer sektorn att önska att en större mängd gods tas om hand med hjälp av andra transportsätt, för att vidmakthålla rörligheten och minska problemet med bilköer.
Vi har gjort vårt bästa i ändringsförslagen för att hålla programmet på fötter, men ändå se till att även de små investerarna tilltalas av programmet. Parlamentet skall ge de berörda sektorerna en tydlig signal. Vi har en del kvar att göra för att hjälpa till att avlägsna hinder för omfördelningen av godsflöden. Vi skall inte sätta upp några förpliktelser, men vi förväntar oss sunt förnuft inom sektorerna, eftersom det att inte uträtta någonting leder till stillastående och stor förlust av dynamik och konkurrenskraft. De sektorer som jag har haft kontakt med uppfattar också programmet på det sättet och sätter värde på gesten.
Järnvägstransporten måste enligt min uppfattning anstränga sig mer och börja arbeta på ett mindre byråkratiskt och mer kundvänligt sätt. Om detta inte sker tvivlar jag på medborgarnas och regeringarnas vilja att investera i nya eller modernare järnvägar. Har ni redan lagt märke till förbättringar, fru kommissionär? Det har inte jag. Jag skulle vilja framföra min oförståelse till rådet för dess önskan att finansiellt skära ned på programmet. Europa kommer att göra sig till fullständigt åtlöje. Det skulle snarare vara rimligare att tala om mer pengar.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för dess utmärkta arbete om kommissionens förslag, genom betänkandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och budgetutskottets yttrande.
Det gläder mig att både kommissionen och parlamentet i stort sett delar samma vision om hur man aktivt främjar hållbara transporter.
Det gläder mig särskilt att parlamentet stöder kommissionen när det rör programmets totala budget. Ni känner säkert till att detta diskuteras i rådet. Rådet kan föreslå en minskning av beloppet. Detta skulle göra att en oproportionerligt stor andel bra förslag skulle riskera att inte förverkligas, och äventyra själva målet med Marco Polo-programmet.
När jag nu tar upp ändringsförslagen, kommer ni inte att bli överraskade av att höra att kommissionen kan godta ett stort antal av dem, möjligen efter omformulering eller t.o.m. i deras nuvarande lydelse, om de förbättrar eller förtydligar kommissionens texter.
Det finns emellertid vissa ändringsförslag som vi menar inte skulle vara förenliga med de övergripande målen och förvaltningen av programmet. Kommissionen förkastar dessa ändringsförslag eller delar av dem.
Låt mig kortfattat förklara ståndpunkten. Ändringsförslagen 14, 15, 21 och 24, som syftar till att sänka tröskelvärdena kommer inte att hjälpa oss att få fram projekt som genom sin storlek ger ett verkligt mervärde för gemenskapen. Vi behöver färre men större projekt med verklig genomslagskraft. Detta kommer också att hjälpa kommissionen att förvalta Marco Polo-programmet på ett effektivt sätt.
Jag kan förstå den oro som vissa parlamentsledamöter känner när det rör de små och medelstora företagens roll och deltagande, men faktum är att små och medelstora företag har möjlighet att gå med i transnationella konsortier, i vilka alla typer av företag kan delta.
Kommissionen har också problem med att tidigarelägga datumet för sin rapport om genomförandet av programmet, som föreslås i ändringsförslagen 3 och 27. Samtidigt som jag förstår parlamentets oro, kommer det föreslagna datumet inte att ge oss tillräckligt med tid för att få erfarenheter av programmet.
Att använda termen intermodal åtgärd, som föreslås i ändringsförslagen 8, 9, 12 och 28, kan medföra en risk för att vi begränsar Marco Polo-programmets räckvidd och utesluter viktiga segment i varutransportsektorn, som t.ex. bulktrafik och konventionell trafik, som inte är intermodal.
Kommissionen måste också förkasta ändringsförslag 10 och delar av ändringsförslag 17, som syftar till att omfatta vägtransportåtgärder i programmet. Detta går emot programmets omställningskaraktär när det rör transportsätt, och kan göra det ohanterligt. När det gäller andra delen av ändringsförslag 28, ligger inte omställningar mellan transportsätt som inte sker på väg inom programmets räckvidd, därför att det skulle leda till oacceptabla konkurrenssnedvridningar, och fokuserar inte på det huvudsakliga övergripande målet med programmet.
Koncentrationen på sjötransport, som föreslås i ändringsförslag 16, skulle dessutom begränsa ordalydelsen ?havens regionala motorvägar?, eftersom det senare omfattar inre vattenvägar. Vi kan inte godta minskningen av kommissionens centrala ledande roll i komplexa transportprojekt, som föreslås i ändringsförslag 18.
De detaljerade finansiella bestämmelserna som krävs i ändringsförslagen 25, 26 och 31 verkar överflödiga, eftersom allmänna finansiella instrument ger tillräcklig kontroll och övervakning.
Kommissionen kan slutligen inte stödja delar av ändringsförslagen 2 och 28, i vilka man hänvisar till en gemensam politisk åsiktsbildning vid gränsöverskridande transportprojekt, eftersom politiska beslutsfattare inte omfattas av programmet.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0301/2002) av Herman Schmid för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om bedömning av de framsteg som gjorts under fem år av den europeiska sysselsättningsstrategin (2002/2152(INI)).

Schmid, Herman, (GUE/NGL)
. Herr talman, fru kommissionär! Kära kolleger!
Jag vill börja med att konstatera att arbetslösheten ökar i Europa, ökar i Tyskland, ökar i Frankrike och ökar i andra medlemsländer. Ekonomin har stagnerat, och den europeiska sysselsättningsstrategin står inför stora utmaningar. Den måste bli mycket mera effektiv. När man tittar på den forskning som ligger till grund för kommissionens rapport, ser man entydigt vad det största praktiska problemet för den europeiska sysselsättningsprocessen är, nämligen att den blir tillräckligt effektivt genomförd i medlemsländerna, att den bara marginellt har påverkat de nationella sysselsättningsstrategierna, och att den är i stort sett okänd för arbetsmarknadens aktörer.
Detta mönster måste brytas. Den europeiska sysselsättningsstrategin måste förenas med de nationella sysselsättningsstrategierna i medlemsländerna och måste också föras ut på regional och lokal nivå. Frågan är dock hur detta skall ske. Mitt svar är klart och tydligt: Man måste låta de nationella och regionala parlamenten behandla och besluta om de nationella handlingsplanerna. Det kan kanske låta som en självklarhet att nationella handlingsplaner skall beslutas och diskuteras i de nationella parlamenten, men det förekommer faktiskt inte i något medlemsland idag. Det är desto viktigare eftersom det är parlamenten som, när de godkänner den nationella sysselsättningspolitiken, också anvisar de ekonomiska medel som behövs för att politiken skall kunna bli verklighet. En nationell handlingsplan som kommer från Europa och som står utanför parlamenten, och den budgetprocess som följer med denna, blir naturligtvis verkningslös. Detta är en oerhört viktig fråga.
Jag anser även att kommissionen koncentrerar sina rapporter mycket på hur europeiska samarbetet skall utvecklas, samordnas och synkroniseras. Detta tycker jag är mycket bra, men jag vill göra två påpekanden. För det första måste en administrativ samordning också resultera i en samordning ute i arbetslivet. Det räcker inte att ämbetsmännen samarbetar bättre över gränserna, utan det måste också ske någonting ute på arbetsmarknaderna. Det måste skapas nya jobb och mer sysselsättning, annars blir resultatet bara pratpolitik.
För det andra handlar kommissionens synkroniseringsrapport till min förvåning bara om två processer, nämligen om ekonomi och om sysselsättning. Jag undrar vad som hände med den sociala processen. Samordningen måste naturligtvis bygga på alla tre processerna. De är likvärdiga och har varsitt bidrag att ge. Om den sociala processen skulle trängas ut får vi snart ett rent arbetsgivarperspektiv i stället för samlade helhetslösningar. Då blir resultatet konflikt och strid i stället för konstruktivt samarbete.
Jag vill därför uppmana kommissionen att stå fast vid Lissabonbesluten, som betonar både den ekonomiska tillväxten och den sociala integrationen, som betonar kvalitet i arbetet lika mycket som kvantitet, och som gör den fulla sysselsättningen till en överordnad målsättning förenad med ett hållbarhetsperspektiv.
Jag vill också betona värdet av den öppna koordinationsmetoden som inbjuder medlemsländerna att delta i en läro- och utvecklingsprocess som kan bli långt effektivare än traditionell legislativ styrning. Metoden är bara i sin början, den behöver utvecklas och genomföras mer konsekvent, inte minst inom de enskilda medlemsländerna. Där kan den kombineras med entreprenörskap och utvecklingsstrategier som skapar både arbetsplatser och kvalificerad arbetskraft.
Jag skulle till sist också vilja vända mig till det frånvarande ministerrådet, som skall ha sammanträde den 8 oktober, och säga att det inte är tillräckligt att göra vissa förenklingar av en byråkratisk, europeisk samarbetsprocess. Det behövs också politiska prioriteringar och praktiska initiativ till handling, med utgångspunkt i besluten från Lissabon. Vi behöver också viktiga förändringar i medlemsländerna om vi någonsin skall få en samordnad och effektiv europeisk sysselsättningsprocess. Därför behöver vi en process nedifrån och upp, som komplement till den nuvarande processen på europeisk nivå, som går uppifrån och ned.

Diamantopoulou
Herr talman, ärade ledamöter! Det meddelande som vi diskuterar i dag grundas på kommissionens och medlemsstaternas bedömning av de framsteg som gjorts under fem år av den europeiska sysselsättningsstrategin. Vi har nått viktiga resultat och jag vill gärna betona några av dem.
Tio miljoner arbetstillfällen har skapats i Europa, vilket är ett resultat av såväl ekonomisk tillväxt under tidigare år som effektiva reformer på många arbetsmarknader. Vi har sett stora strukturella förändringar i de flesta medlemsstaterna, kvalitativa förändringar i sysselsättningspolitiken och många länder har gjort framsteg med att stimulera arbetsmarknaden genom att förebygga långtidsarbetslöshet, införa de hittills mest arbetsmarknadsvänliga skattesystemen, gradvis anpassa utbildnings- och fortbildningssystem och införa mer flexibla arbetskraftsstandarder.
Det viktiga med sysselsättningsstrategin är att den drivande kraften bakom den är hur de grundläggande målen hanteras. Medlemsstaterna har haft gemensamma mål och har tillämpat den öppna samordningsmetoden. Det finns fortfarande mycket kvar att göra och detta påpekar kommissionen varje år i sitt gemensamma meddelande och i riktlinjerna. Parlamentets betänkande innehåller några mycket intressanta förslag om hur vi bör gå vidare och vi måste utnyttja det vi har lärt oss hittills för att kunna genomföra en rad förändringar.
Jag instämmer fullständigt i de tre prioriteringar ni har fastställt: för det första, behovet att öka sysselsättningsgraden i förhållande till Lissabonmålen, för det andra frågan om arbetskvalitet, och för det tredje, behovet att minska klyftorna på arbetsmarknaden, och här vill jag betona det faktum att det finns skillnader på många nivåer. Det finns skillnader på arbetsmarknaden, vare sig det är kunskapsklyftor, skillnader på regional nivå eller bristande jämställdhet mellan könen. När det gäller skillnader mellan medlemsstaterna och unionens nya medlemsstater efter utvidgningen instämmer jag inte i det förslag som görs i motiveringen om att vi bör handla med två olika men parallella strategier. Vad vi behöver är en enda strategi och gemensamma mål, även om vi naturligtvis skall tillämpa nationella rekommendationer för att variera vårt budskap och anpassa det till varje lands särdrag.
Europaparlamentet och kommissionen förefaller också instämma i att det är nödvändigt att rationalisera förfarandet. En viktig prioritering är att se till att strategin kommer att vara effektiv och differentierad även i framtiden. Den filosofi vi föreslår är färre och mer stabila riktlinjer och en starkare strategi på medellång sikt, för att uttrycka det enkelt, färre riktlinjer som gäller en längre period.
Återigen en fråga som kommer upp när vi talar om att modernisera räckvidden för framtida riktlinjer är vilken räckvidd de skall ha? Kommer de särskilt att handla om arbetsmarknaden eller kommer de att mer övergripande beröra alla grundläggande faktorer som har inflytande på sysselsättningspolitiken? Vi anser att riktlinjerna bör ha en bred räckvidd som omfattar de huvudsakliga punkter som påverkar nivån och kvaliteten på sysselsättningen i vår ekonomi.
När det gäller styrmodellen, den metod som används för att styra och administrera sysselsättningsstrategin, instämmer jag fullständigt i att vi måste införa sysselsättningsstrategin på alla nivåer i den nationella planeringen. Vi har sett intressanta exempel på regionala och lokala sysselsättningsstrategier under de senaste fem åren, lokala handlingsplaner för sysselsättning har lagts fram och detta var ett framgångsrikt initiativ. Det är viktigt att båda sidor av industrin gör åtaganden och bidrar till processen. Vår inledande bedömning är naturligtvis att det fortfarande finns utvägar kvar för att involvera dem, dock måste stora ansträngningar göras på det här området. När det gäller det civila samhällets deltagande är det fortfarande för tidigt att säga om det har haft någon avgörande betydelse för sysselsättningsstrategin.
Jag håller med om att de nationella parlamenten har en viktig funktion att fylla. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har redan anordnat möten med nationella parlament för att utbyta erfarenheter och information och vi anser att detta bör fortsätta, men att de nationella parlamenten i framtida förslag och med början med debatten i konventet, bör spela en större roll i de nationella handlingsplanerna och att Europaparlamentet bör spela en större roll i det europeiska förfarandet.
Min sista kommentar handlar om att samordna den europeiska sysselsättningsstrategin med de allmänna ekonomiska riktlinjerna, vilket vi föreslår i vårt meddelande av den 3 september. Genom att anta detta förslag, som jag lade fram inför parlamentet samma dag som det antogs, hoppas vi kunna öka samordningen mellan de två strategierna, utan att minska sysselsättningsstrategins oberoende. Syftet med detta meddelande om bedömningen av situationen för strategin, tillsammans med meddelandet om rationalisering, är att inleda en öppen debatt om framtiden för den europeiska sysselsättningsstrategin. Efter fem år med sysselsättningsstrategin anser jag att ert betänkande utgör ett värdefullt bidrag och att rådet säkerligen kommer att tycka likadant vid sitt sammanträde den 8 oktober, där debatten om utvärderingen och framtiden för sysselsättningsstrategin kommer att vara en av huvudfrågorna.
Som ni vet kommer det officiella förslaget om sysselsättningsriktlinjerna för år 2003 att läggas fram i april nästa år, tillsammans med förslaget om de allmänna ekonomiska riktlinjerna. Under mellantiden hinner alla delta i detta förfarande och uttrycka sina åsikter. För att bredda och underlätta denna debatt kommer kommissionen att offentliggöra ytterligare ett meddelande i januari, som kommer halvvägs mellan de meddelanden som redan antagits och förslaget om 2003 års riktlinjer. Detta innebär att vi kommer att ha två och en halv månad på oss att genomföra en djupgående debatt.
Vi inväntar förväntansfullt era förslag och om vi utnyttjar erfarenheterna från de gångna fem åren kommer vi att avsevärt kunna förbättra sysselsättningsstrategin.

Mann, Thomas (PPE-DE)
 föredragande av yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. (DE) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Den europeiska sysselsättningsstrategin antogs för fem år sedan som ett viktigt steg för att bekämpa arbetslösheten. Dess fyra pelare har allt som allt klarat provet.
För det första: Sysselsättningsförmågan, dit utveckling av kompetens och kvalifikationer hör. För det andra: Den enskildes förmåga till anpassning till de allt högre ställda kraven i företagen och i samhället. För det tredje: Entreprenörsandan med målet ?Skapande av arbetstillfällen?. För det fjärde: Jämställdheten, som är en av de viktigaste pelarna, och som liksom de andra måste utvecklas vidare.
Det mycket ambitiösa målet består i att göra Europeiska unionen till världens mest dynamiska, kunskapsbaserade ekonomiska område, men inte bara inom det ekonomiska området, utan också med tydliga effekter på det sociala området. 1997 fanns det i Europeiska unionen 17 miljoner arbetslösa. Förra året var det 13 miljoner. Men i år ökar siffrorna igen tydligt. Man märker det på ett graverande sätt i mitt land, i Tyskland. Vi får inte vänja oss vid dessa höga siffror.
Ändå hade vi i några stater en ökning av sysselsättningen, som särskilt kvinnorna har dragit nytta av. Men - och detta är malörten i glädjebägaren - det gäller framför allt deltidsarbetstillfällena och många mindre kvalificerade jobb. Det måste i medlemsstaterna åstadkommas mer kvalitativa arbetstillfällen, i synnerhet inom heltidssektorn, genom att man politiskt och med hjälp av konstruktiva förhandlingar skapar ramvillkor mellan arbetsmarknadens parter.
Vi är fortfarande mycket långt ifrån de ambitiösa slutsatserna från rådets möte i Lissabon, att mellan 2000 och 2010 uppnå en sysselsättningsgrad om 70 eller 60 procent för kvinnorna.
I mitt yttrande, som antogs enhälligt i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, kritiserar vi att medlemsstaterna i sina nationella handlingsplaner fortfarande avstår från sysselsättningskvoter för kvinnor. I de nationella handlingsplanerna saknas det signifikanta förbättringsförslag för att förverkliga försöket till jämställdhet. Kvinnorna tjänar i genomsnitt 76 procent av männens timlön. Arbetsmarknadens parter uppmanas att i löneförhandlingarna genomföra principen med lika lön för lika eller likvärdigt arbete.
För att skapa arbetstillfällen måste man också ge målinriktat stöd till kvinnornas beredvillighet att starta företag eller bli egna företagare. Vad hör hit? En minskning av belastningarna för företagen, en förenkling av formaliteterna, framför allt i startfasen, och inrättande av fonder. Hit hör också att säkra kvinnornas tillgång till utbildning och till yrkesutbildning och vidareutbildning. Den könsspecifika diskrimineringen måste alltså bekämpas energiskt. Vi kräver att man i framtiden inför dessa steg i de nationella handlingsplanerna, så att resultaten av det går att kontrollera.
I utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har vi behandlat ytterligare en viktig fråga: En bättre balans mellan familjeliv och yrke. I medlemsstaterna har det säkert gjorts framsteg. Men det saknas, på bred front, familjevänliga arbetsvillkor. Det saknas barnomsorg och omsorg för andra familjemedlemmar, och totalt sett saknas det flexibilitet.
De väsentliga kraven i mitt yttrande har enhälligt antagits av det ansvariga utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Här vill jag tacka Herman Schmid för hans koncisa betänkande, och för hans förmåga att inte bara eftersträva utan också genomdriva kompromisser.
Schmids betänkande har jag inte bara varit med om att påverka i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, utan även i utskottet för sysselsättning och socialfrågor som skuggföredragande för min grupp, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna.
Trots all vilja till överensstämmelse har det funnits en del meningsskiljaktigheter. Därför kommer vi i morgon att på nytt lämna in förslag i kammaren. Ett exempel: Sedan sysselsättningstoppmötet i Luxemburg, och på initiativ av Jean-Claude Junckers mycket framgångsrika ordförandeskap i rådet, har det varit vår gemensamma strävan att få en bättre samordning av den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken. Det är jag införstådd med! Men man får ändå inte bortse från att de konkreta åtgärderna faller inom medlemsstaternas ansvarsområde. Där görs investeringar, men tyvärr underlåts de alltför ofta. Där betalas skatter, socialförsäkring och andra avgifter. Där hör socialpolitiken hemma med olika nationella traditioner.
Vi delar inte uppfattningen att den öppna samordningsmetoden måste utvidgas till socialpolitikens alla områden. Även om det är nödvändigt att stärka demokratiseringen och låta så många aktörer som möjligt delta, får det inte ske någon godtycklig utvidgning till hur många aktörer som helst i det civila samhället, när det finns en risk, fru kommissionär, för att de nationella och europeiska parlamentsledamöterna och arbetsmarknadens parter därvid förbigås. Den målinriktningen vore felaktig.
Jag hoppas att vi lyckas att få stöd från andra grupper för denna och andra viktiga ändringar. I det fallet kommer vi att i morgon inte bara i utskotten utan också i kammaren ha en majoritet för Herman Schmids för övrigt kvalificerade betänkande.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Det gläder mig att vi diskuterar detta mycket viktiga ämne. Det är tydligt att många medlemsstater fortfarande behöver göra mycket för att minska de höga arbetslöshetsnivåerna. Det är väldigt lätt att sätta upp mål och lova saker - som förbundskansler Schröder har upptäckt - men de arbetslösa behöver handling, inte ord.
Jag håller med föredraganden om att skapande av arbetstillfällen är en stor utmaning. Jag instämmer inte i hans slutsatser om att vi behöver kommissionen för att på nytt undersöka orsakerna till den låga ekonomiska tillväxten och lämna förslag till hur vi kan vända utvecklingen. Orsakerna är tydliga, åtgärderna som krävs är tydliga. Det som behövs är den politiska viljan att åstadkomma det.
Det är emellertid ingen lösning på arbetslöshetsproblemet att stärka arbetsmarknadens parters roll, för att citera föredraganden, ?i alla frågor? som rör organisationen av arbetet och förhållandena på arbetsplatsen - även om jag är säker på att fackföreningarna alltid vill ha en sådan möjlighet. Arbetsmarknadens parter har säkert en mycket nyttig roll i vissa länder och i vissa fall, men med tanke på att den största sysselsättningstillväxten kommer från små och medelstora företag, vars anställda varken står i tacksamhetsskuld till storföretagen eller de stora fackföreningarna, är det svårt att se hur ett sådant steg skulle vara positivt när det gäller att skapa arbetstillfällen. Vi måste förvisso sätta skapandet av arbetstillfällen högst upp på våra egna dagordningar. Jag hoppas uppriktigt att kollegerna från alla sidor i kammaren, och även kommissionären, tar hänsyn till detta när vi röstar om direktivet om arbetstagare med atypiska arbetsförhållanden om några veckor.

Andersson (PSE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Herman Schmid för ett väldigt gott samarbete vid utarbetandet av detta betänkande. Han har varit mycket konstruktiv. Jag delar kommissionärens uppfattning att sysselsättningsstrategin har varit framgångsrik såvitt vi kan se. Under de fem år som den har tillämpats har arbetslösheten gått ner, antalet arbetstillfällen ökat och t.ex. den aktiva arbetsmarknadspolitiken, som tidigare var på en mycket låg nivå i Europa, har idag förbättrats avsevärt, bl.a. genom det livslånga lärandet.
Det har skett stora förbättringar. Ändå återstår mycket att göra, precis som det fastslås i kommissionens dokument. Fortfarande är arbetslösheten alldeles för hög. Det finns ett stort gap när det gäller utbildning och det livslånga lärandet. De som redan har en hög utbildning tar för sig mest också av utbildningen på arbetsmarknaden, och de som har minst utbildning får inte en lika stor del. Det finns även stora regionala skillnader inom Europa. Översynen och förbättringen av sysselsättningsstrategin är följaktligen nödvändiga.
Jag tycker själv att pelarstrukturen har varit bra som ett strukturellt instrument, eftersom några av delarna i pelarstrukturen har varit mer framgångsrika än andra. Anställbarhetspelaren har varit relativt framgångsrik, och jämställdhetspelaren har också varit framgångsrik i den meningen att kvinnosysselsättningen har ökat, även om mycket återstår att göra. Däremot har anpassningspelaren, som är lite svårare att förstå, inte varit lika framgångsrik. Samtidigt är detta ett viktigt område som vi måste fortsätta att arbeta med. Däri ligger nämligen inflytandet i arbetslivet, arbetsmiljön och det livslånga lärandet ute på arbetsplatserna. Alla dessa faktorer måste förbättras i fortsättningen.
Det är bra att kommissionen nu föreslår en samordning av sysselsättningspolitiken och den ekonomiska politiken, men jag delar Herman Schmid uppfattning att också den sociala tryggheten, där vi också har en europeisk process, måste involveras i denna samordning. När samordningen sker skall inget område vara överordnat det andra. Det är lätt, både på nationell nivå och på europeisk nivå, att låta den ekonomiska politiken och den ekonomiska processen vara överordnad den sysselsättningspolitiska och den socialpolitiska. Det får inte ske, de är likvärdiga processer som skall behandlas likvärdigt när samordningen sker.
Den öppna samordningen betraktar jag som ett komplement till lagstiftningen, inte som ett alternativ. Vi måste dock förbättra själva hanteringen av den öppna samordningsmetoden. Då det råder brist på kvalificerad majoritet om målen i rådet så är det rimligt att Europaparlamentet har medbeslutanderätt om dessa mål.
När det gäller de nationella handlingsplanerna delar jag Herman Schmids inställning. Det är självklart att de skall diskuteras och beslutas om i de nationella parlamenten. Det är rimligt att vi har en demokratisk kontroll både på europeisk nivå och på nationell nivå när det gäller dessa viktiga frågor.
Det är även viktigt att involvera andra aktörer. Bland dessa aktörer är arbetsmarknadens parter kanske de allra viktigaste. Det är viktigt att de är involverade i utformningen av politiken både på den europeiska nivån och på de andra nivåerna. Det är också viktigt, som nämns i vårt förslag, att kandidatländerna kommer in tidigt i denna process.
Det finns en del skillnader mellan kandidatländerna och våra länder, men det finns också likheter. Den demografiska utvecklingen och de krav den ställer på arbetsmarknaden är likartad i kandidatländerna. Följaktligen behöver de snart involveras i denna process. Dessutom vill vi ha en tydligare koppling mellan sysselsättningspolitiken och existerande ekonomiska instrument, nämligen Europeiska socialfonden och Equal. Sysselsättningsstrategin i de instrumenten måste bli tydlig, tydligare än den är idag.
Allmänt sett är vi positiva till utvecklingen i denna process, men som nämnts tidigare behövs institutionella förändringar: en förstärkning av Europaparlamentet, en förstärkning av de nationella parlamenten, en bättre samordning. Vi får dock inte glömma att den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och de respektive råden skall vara likvärdiga.

Jensen (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Även jag vill gärna börja med att hjärtligt tacka Herman Schmid för hans mycket kunniga sätt att leda arbetet med detta yttrande. Tack vare hans kunskap, expertis och målinriktade synsätt har betänkandet blivit mycket stringent. Jag instämmer fullständigt i hans åsikter om att anpassningen av den europeiska sysselsättningspolitiken i högre grad skall gå nerifrån och gå upp, än uppifrån och ner. Det håller jag med honom om, trots att vi annars har mycket skilda politiska utgångspunkter.
Vi har alla ställt oss frågan om den europeiska sysselsättningspolitiken har fungerat, och allmänt sett har vi nått en situation där länderna talar ett mer likartat språk på några områden. Arbetslösheten är dock fortfarande hög i många länder och har nästan bitit sig fast i länder som är tongivande. Det saknas strukturreformer och medlemsstaterna kan inte leva upp till sysselsättningsstrategin. Vad bör vi göra? Svaret är att vi måste stärka sysselsättningsstrategin genom att göra den öppnare, eftersom det är viktigt att regeringarna tar ställning för strategin å sina väljares vägnar.
Det är viktigt att vi förenklar sysselsättningsstrategin och gör målen tydligare, och både kommissionen och rådet är inne på tankar i den här riktningen. Det är den rätta vägen att gå. Snarare än att utarbeta en lång lista på kvantitativa mål som täcker alla tänkbara aspekter och sedan mäta framgången efter hur många betänkanden och dokument som har åstadkommits, måste vi tydliggöra målen och säkra en god kommunikation.
Det är viktigt att vi ser till att de lokala och regionala myndigheterna och arbetsmarknadens parter blir delaktiga. Det har parlamentet kämpat för och det har nu blivit en integrerad del av den europeiska sysselsättningsstrategin. Som det påpekas i detta yttrande, är det både önskvärt och viktigt för oss att involvera de nationella och regionala parlamenten för att bredda den offentliga debatten och ge nationella politiker möjlighet att delta i sysselsättningspolitiken och se vad som kan göras i andra länder och lära sig av deras erfarenheter. I gengäld anser jag att den öppna samordningsmetoden även i fortsättningen skall vara mellanstatlig och att den måste vara flexibel. Sysselsättningspolitiken är en nationell befogenhet och detta får inte ändras i smyg. Därför är det viktigt att man inte i skymundan ändrar på sysselsättningspolitikens utformning genom att till exempel ge parlamentet medbestämmanderätt. Det kan vi inte stödja. Det är även viktigt att säkra samordningen med den ekonomiska politiken. Framgång i sysselsättningspolitiken kommer naturligtvis att vara liktydigt med framgång i den ekonomiska politiken. Många medlemsstater kämpar med stora budgetunderskott, som de över huvud taget inte skulle ha om de kunde undanröja sin stora arbetslöshet. Därför måste samordningen självklart förbättras och jag välkomnar de initiativ som kommissionen utarbetar på det här området.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär! Utifrån lärdomarna från genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen föreslås i betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor ett stort antal förbättringar genom en betoning på skapandet av sysselsättning och utbildning. I förlängningen av sitt betänkande om den lokala sysselsättningsdimensionen, som kammaren antog i juli, betonade Herman Schmid med rätta behovet av att utveckla de lokala och regionala arbetsmarknaderna. Han lämnar också ett antal andra förslag som jag instämmer i och jag skulle i min tur vilja lyckönska honom.
Jag vill ändå betona att även om den europeiska sysselsättningsstrategin successivt har omvandlat villkoren för utarbetande och genomförande av den nationella politiken för sysselsättning och möjliggjort en bättre samordning med den ekonomiska politiken, har den ändå inte bidragit till en ny satsning på tillväxten eller till att i grunden ändra sysselsättningssituationen. Är det då en fråga om metod eller val?
Stats- och regeringscheferna bekräftade liberala val genom att främja ett påskyndande av avregleringarna, lönedämpningen, flexibiliteten och det allt osäkrare arbetet. Jag tycker därför att motsättningen har förstärkts här, mellan de bekräftade målsättningarna i vårt utskott, till förmån för sysselsättning och sociala frågor och riktlinjerna för den ekonomiska politiken som i unionen bedrivs inom respektive medlemsstat. I Frankrike ställs vi inför en ökad omstrukturering tillsammans med uppsägningar och utlokaliseringar inom en rad sektorer. Massuppsägningar aviseras inom den nya ekonomin efter att IT-bubblan spruckit. Tusentals anställda vid Vivendikoncernen lever i oro. De vet att de inte kommer att få samma avgångsvederlag som sin tidigare chef, Jean-Marie Messier. Daewoo, som erhållit bidrag och anslag i Lorraine, utlokaliseras till Kina. Total Fina Elf, som gjort enorma vinster snålar med ersättningen till offren för katastrofen vid AZF i Toulouse och planerar en social plan för 1 500 anställda vid dotterbolaget Atofina. Alcatel aviserar att 23 000 tjänster skall bort före slutet av 2003. Inom textilindustrin, vid Alstom eller Avantis, fortsätter nedläggningarna eller har bara börjat.
Under sådana förhållanden är det min uppfattning att problemet i mindre utsträckning handlar om att hålla balansen mellan ekonomi, sysselsättning och det sociala området än om behovet av att kanske göra besparingar på något annat sätt. Erfarenheten visar oss varje dag att det inte kan finnas någon verklig social- och sysselsättningspolitik som motsvarar de anställdas intressen och folkets behov, så länge den ekonomiska politiken fortsätter att vara uppbunden till stabilitetspakten och fortsätter att bygga på skarp konkurrens och en sänkning av kostnaden för arbete.
Ja, frågan om sysselsättningen står i centrum för medborgarnas oro och allt måste göras för att effektivt bekämpa arbetslösheten och skapa sysselsättning, vilket enligt min uppfattning kräver att finansmarknadernas dominans måste brytas.
Men inga verkliga framsteg är möjliga om medborgarna själva inte är delaktiga i valet, om det inte finns en effektiv social dialog om de viktiga frågorna i den europeiska integrationen, som går betydligt längre än de institutionella aspekter som för närvarande diskuteras i konventet.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr Schmid! Jag skulle vilja tacka för betänkandet och för er undersökning av situationen. Jag har ett par kritiska påpekanden att framföra.
Det första är att vi nu har att göra med en ekonomisk tillbakagång som går sakta men säkert, vilket redan har nämnts här ett par gånger. I medlemsstater där det tills helt nyligen var fråga om ett ekonomiskt under, i Nederländerna till exempel, är det för närvarande fråga om en snabb tillbakagång för sysselsättningen, trots att vi fortfarande använder samma verktyg. Det är egentligen synd att vi talar om att skapa 10 miljoner nya jobb - medan vi vet att det till stor del hör ihop med den ekonomiska konjunkturen - när vi egentligen inte kan mäta ordentligt om och hur detta nu hänger ihop med politiken. Det förändrar inte att vi tror att exempelvis återintegreringsåtgärder skulle kunna ge en verkligt hållbar effekt. Om detta inte skulle vara fallet kommer vi att ha problem. Men, än en gång, vi vet inte säkert.
Luxemburgprocessen har nu för övrigt delvis ersatts av Lissabonprocessen, och det finns fortfarande ett antal processer som löper parallellt med dessa. Vi tror att det är bra att tills vidare vidmakthålla de fyra pelare som nu finns, inte minst eftersom det finns ett antal riktlinjer inom ramen för dessa som man ännu inte har utarbetat. Jag skall nämna två.
Den första är, och den faller under pelaren anpassningsförmåga, kvaliteten på arbetet, kvaliteten på arbetsorganisationen. Jag tycker att det är beklämmande att vi redan i flera år har talat om fler jobb, men att det ägnas alldeles för lite uppmärksamhet åt hela aspekten på bättre jobb. Vi har utmärkta skrivelser, men det är allt. Vi har inte utarbetat något, vi har ingen genomförandeplan, vi har framför allt inget program, och vi har inga pengar till detta. Det är beklämmande när man står på en femtio plus-mässa med hundratals människor omkring sig och man talar om nödvändigheten av ett ökat deltagande för äldre i arbetslivet. I det ögonblicket frågar människor: ?Och vad handlar det om för jobb? Skall jag göra samma sak som jag brukade göra tidigare? Nej, aldrig, låt mig då få göra frivilligarbete.? Den sortens kommentarer. Eller så får man att göra med gränsarbetare i en sal med 600 människor, och de säger efter ett tag: ?Ja, det är bra med den där fria rörligheten mellan Belgien och Nederländerna. Men hur ligger det egentligen till med anpassningen av de sociala trygghetssystemen?? Ett område som råkat på efterkälken.
Så kan jag fortsätta en stund till och då skulle mina tre minuter snabbt vara till ända. Jag anser att vi måste fortsätta med den öppna samordningsmetoden, men också ytterst kritiskt undersöka om vi tillämpar den på många andra områden rätt upp och ned.
Slutligen: samordning av politiken. Jag tror att det är bra att arbeta hårt på detta under den kommande perioden. Det kommer under den närmaste tiden att komma ytterligare debatter om hur vi skall samordna detta. Jag skall uppmärksamma mycket noggrant om underordnandet av riktlinjerna för sysselsättningen inte går för långt i förhållande till de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Jag anser att det är absolut nödvändigt. Och det kan betyda att vi kommer att behöva anpassa delar av den nuvarande ekonomiska politiken till ett antal delar av de andra målsättningarna. Det innebär vad mig beträffar balansering.
Till sist, det är mycket uppenbart att parlamenten måste intervjuas och användas mer omfattande när det gäller - låt mig säga - att förmedla den här sortens arbete på låg nivå i hela den europeiska organisationen.

Crowley (UEN).
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans enorma arbetsinsats i samband med detta betänkande. Jag vill också tacka kommissionären för en del av de antydningar hon har gett oss om vad hon hoppas på att åstadkomma under det kommande året med tanke på dessa riktlinjer och strategier.
Ingen har ännu nämnt att folk skapar arbetstillfällen. Alla modeller där ett påtvingat system med statlig sysselsättning eller överstatlig struktur på konstgjord väg skapar arbetstillfällen, är dömt att misslyckas. Detta beror på att den underliggande ekonomiska utvecklingen, som ser till att hållbara arbetstillfällen med hög kvalitet kan skapas, inte finns. Det är emellertid nödvändigt och viktigt att staten sysslar med skydd av arbetstagare och sociala trygghetsaspekter. När entreprenörens eller näringslivets roll som skapare av arbetstillfällen tas bort, undergrävs emellertid verklighetsgrunden för det sysselsättningsskapande dilemmat.
När man tar hänsyn till de övergripande aspekterna i de olika ekonomierna i Europeiska unionen och i världen, ser man att de som har skapat de bästa och flesta arbetstillfällena är de som koncentrerat sig på fem nyckelfrågor. För det första, en kraftfull modell för partnerskapet mellan arbetsmarknadens parter, där alla aktörer på nationell nivå deltar vid bestämmandet av den breda ekonomiska politiken och socialpolitiken. För det andra, då man ger incitament till entreprenörer och näringsliv att investera i nya arbetstillfällen, i ny infrastruktur och i forskning och utveckling, vilket ger en mer hållbar garanti för skapandet av tillverkning inom andra tjänsteyrken. För det tredje, ett mycket solitt och ständigt utvecklat system för utbildning och fortbildning, eftersom utbildning och kunskap bör vara de faktiska instrument vi använder för att anpassa vår arbetskraft till rådande, såväl som framtida förhållanden.
Vi hör ofta i denna kammare och på andra håll talas om idén med livslångt lärande. Vad innebär den egentligen? Bouwman nämnde att medelålders arbetstagare hade frågat honom på en mässa vad han kunde göra när det gällde arbete till dem. Det finns stora kunskaper i Europeiska unionen bland dem som är mellan 45 och 60 år gamla, som går till spillo, en resurs som går förlorad p.g.a. okunnighet, p.g.a. en brist på innovativt tänkande eller helt enkelt p.g.a. en brist på lämpligt strukturerade fortbildningsprogram som gör det möjligt för dem att anpassa sig till de nya marknadskrafterna och de tillgängliga sysselsättningsmöjligheterna.
Det finns ett gammalt talesätt: Ge en människa en fisk, så ger du henne mat för en dag; lär en människa att fiska, så ger du henne mat för livet. Detta måste vara den underliggande grunden för våra strategier när det rör kvaliteten på de tillgängliga arbetstillfällena - den typ av färdigheter som vi ger till folk.
Den fjärde punkten handlar om konkurrenskraft. Det kanske inte är så populärt att säga i denna kammare, särskilt när vi diskuterar sociala frågor, men om inte en ekonomi är konkurrenskraftig, kommer den inte att kunna hantera de delar av marknaden i vilken den är verksam. Den kommer inte att dra till sig direktinvesteringar från företag och den kommer inte att kunna förhindra omlokaliseringar från området till andra ekonomier där det finns större konkurrenskraft eller bättre villkor.
Min sista punkt, som inte nämns ofta och som inte får tillräckligt med uppmärksamhet, är flexibilitet - förmågan att kunna anpassa sig till en föränderlig omvärld. Vem skulle ha trott för fem år sedan, när denna strategi sjösattes, att antalet verksamma inom informationsteknikområdet i Europeiska unionen skulle vara så många som i dag? Vem skulle, på samma sätt, ha trott för fem år sedan, när denna strategi tillämpades för första gången, att antalet långtidsarbetslösa fortfarande skulle vara lika många fem år senare? Om någonting är sant, så stämmer det att vi har svikit dem som är mest sårbara - de långtidsarbetslösa - när det handlar om vad vi har åstadkommit under de senaste fem åren. Vi har svikit dem, misslyckats med att ge dem lämpliga kunskaps- och informationsverktyg för att kunna hantera de nya möjligheter som finns tillgängliga.
När vi tittar på den övergripande strategin, framträder ett antal saker särskilt tydligt - kollegerna på andra sidan kammaren kanske inte instämmer i denna tolkning, men det är min åsikt. För det första måste vi avgränsa riktlinjerna ytterligare. Vi måste se till att de ger det idealiska fokus som behövs för att kunna angripa de områden som vi anser vara viktigast. För det andra måste vi ge riktlinjerna längre tid på sig att fungera. I stället för att se över dem varje år, varför inte göra det vart tredje eller fjärde år, för att se till att de fungerar inom ramen för de mekanismer och system de härrör från?
Det finns också, som många talare har nämnt, ett behov av att samordna den breda ekonomiska politiken när det rör sysselsättningsstrategier, för att se till att de två matchas. Vissa säger att det finns en oförenlighet mellan dessa två ideal. I verkligheten, om de inte fungerar parallellt och samordnas, kommer man emellertid inte att uppnå de bästa resultaten ur dessa ideal, dvs. maximal ekonomisk tillväxt och utveckling, samt maximal sysselsättning.
Min sista punkt är att vi måste fortsätta att investera i människor, för det spelar ingen roll hur mycket siffror och statistik vi får, saken är ändå den att vi talar om en enda, enskild person som har gått miste om en möjlighet i Europeiska unionen. Om var och en av oss, genom våra diskussioner här i kväll och vårt arbete under nästa år, kunde se till att en person fick ett bra jobb, gjorde vi något vi kunde vara stolta över hela livet, eftersom vi hade hjälpt en medmänniska att hjälpa sig själv, och denne skulle i sin tur kunna bli framtidens lärare eller ambassadör.
I morgon måste vi ge ett rungande stöd till detta betänkande, men vi måste också se till att vi inte binder upp oss. Framtidens idéer måste vara flexibla och kunna anpassas till det nya samhället.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Europeiska unionen försöker genom att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin fastställa målen om full sysselsättning på medellång sikt för varje medlemsstat integrerade i en politiskt samordnad kontext.
Föredragande Herman Schmid, som jag vill passa på att gratulera, framhåller de positiva effekterna liksom några mindre framgångsrika punkter i den europeiska sysselsättningsstrategin under de senaste fem åren. Ett av de problem som återstår att lösa är det bristande genomförandet av strategin på den nivå där besluten om sysselsättningsfrågor fattas. Den öppna samordningsmetoden är ett viktigt instrument vid tillämpningen av denna strategi. Som bekant skapades det för sektorer där medlemsstaterna har kvar sin självständighet. Men ändå kvarstår skillnader mellan de nationella och europeiska intressena och därför föreslås att varje regering skall integrera den nationella handlingsplanen i utvecklingen av den gemensamma sysselsättningspolitiken. Ett aktivt stöd från arbetsmarknadens parter och deras bidrag till tillämpningen och integreringen av prioriteringarna i strategin i de respektive årsprogrammen är särskilt viktigt på områden som livslångt lärande, aktivt åldrande, jämlikhet mellan kvinnor och män och modernisering av arbetsorganiseringen.
Konsekvenserna av utvidgningen för den nuvarande arbetsmarknaden i Europeiska unionen måste också beaktas. För att kunna förbättra den nuvarande situationen mellan den övergripande gemensamma politiken på europeisk nivå och antagandet av en politik på nationell nivå är det nödvändigt att justera den ekonomiska utvecklingen, och gå via mobilisering av personalresurser och skapa nya institutionella strukturer, men också genom att stärka företagarandan.
I Portugal överför den nationella sysselsättningsplanen strategins innehåll till den portugisiska verkligheten och försöker möta de nya utmaningarna. Under de senaste åren har den portugisiska sysselsättningsmarknaden uppvisat ett allmänt positivt beteende. Trots allt består de strukturella svagheter som bara en samordnad strategi på medellång och lång sikt, med ett aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter, kan övervinna. Bland dessa svagheter vill jag peka på följande:
en låg utbildningsnivå,
de betydande effekterna av långtidsarbetslöshet och extrem långtidsarbetslöshet,
förekomsten av en grupp med särskilda återintegreringsproblem på arbetsmarknaden, fallet med ungdomar, de äldsta arbetstagarna, kvinnor, etniska minoriteter och funktionshindrade personer,
en sektors- och företagarstruktur med allvarliga svagheter,
en svag produktivitetsnivå,
betydande regionala olikheter.
Slutligen skulle jag vilja understryka att för att få en effektiv samordning och sammanhållning av den nationella ekonomiska och sysselsättningspolitiken, och för att garantera ett effektivt förverkligande av den europeiska sysselsättningsstrategin, måste den öppna samordningsmetoden förbättras och dess fördelar utnyttjas, utan att man glömmer kravet på att denna metod alltid måste prioritera öppenheten.

Weiler (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vi diskuterar i dag ett framgångsrikt europeiskt projekt, som många människor tvivlade på för fem år sedan, och som förtjänade att vara känt inte bara av några få experter. Sedan 1997 har det skapats cirka 10 miljoner nya arbetstillfällen. Det räcker inte för oss - varken när det gäller kvantitet eller kvalitet. Men vi är ense om att sysselsättningsriktlinjerna måste bli mer effektiva, de får inte bli mer omfattande, utan de måste bli öppnare och mer bindande.
Pelarstrukturen vill vi dock för närvarande inte förändra. Vi anser dock att den bör reformeras. Parlamentet har under de gångna åren ofta gett impulser om detta, och också visat på brister. Och vi vill att riktlinjerna också skall genomföras. Vi känner till att några medlemsstater gör s.k. passivt motstånd mot kommissionen. Även detta måste man någon gång säga tydligt och klart.
Den första och den fjärde pelaren har fått en positiv bedömning. Tillåt mig att ändå vara lite kritisk. Den första pelaren - sysselsättningsförmågan, som framför allt ägnas åt utbildningen - är enligt mina erfarenheter fortfarande alltför slumpartad i medlemsstaterna, för godtycklig och för kortsiktig. Vi behöver en kontinuerlig kvalificerad vidareutbildning, och det betyder i slutändan rätt till vidareutbildning för arbetstagarna, och inte först när arbetstagarna är 50 eller 55 år gamla, utan också redan när de är 30 eller 35 år.
Den fjärde pelaren - jämställdheten - har här fått mycket beröm. Jag tror, fru kommissionär, att detta att vi här kunde visa på så stora framsteg också har att göra med att jämställdheten parallellt åtföljdes av vissa antidiskrimineringslagar. Företagaranda och anpassningsförmåga är fortfarande en bristvara. Jag har det intrycket att många företagare ännu alls inte har insett att flexibilitet och förändringar förväntas även av dem.
Europeiska socialfonden är säkert ett effektivt instrument, men vi européer bör också kombinera den med förpliktelser för medlemsstaterna. Vi kommer förmodligen inte att klara oss på sikt utan europeiska sanktioner. Fru kommissionär, min grupp står här vid er sida. De nationella sysselsättningsplanerna betraktas ofta också som hemliga regeringsdokument - de är okända bland nationella ledamöter och okända bland allmänheten. Därför behöver vi medbeslutande för att få demokratisk legitimitet på EU-nivå, och på nationell nivå behöver vi en diskussion och beslut genom lagförslag. I den andan kommer vi som socialdemokrater gärna att stödja er.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Sysselsättning är det viktigaste instrumentet för att motverka social uteslutning. Av den anledningen anser jag det vara en sådan viktig punkt på Europeiska unionens dagordning. Jag vill tacka Schmid och Mann så mycket för den kritiska blick med vilken de har undersökt balansen hos 5 års europeisk sysselsättningsstrategi.
Det är av avgörande betydelse att vi som Europaparlament nu gör vår stämma hörd, framför allt eftersom kommissionen skall komma med ett förslag till riktlinjer för sysselsättning 2003. Själv skulle jag gärna vilja framföra följande påpekanden.
Europeiska kommissionen medger uppriktigt i sitt förslag att man inte kan anta att de senaste årens ökade sysselsättning är en direkt följd av den europeiska sysselsättningsstrategin. Och detta oroar mig mycket med tanke på att vi för närvarande märkbart är på väg mot en lågkonjunktur, och då är vi i behov av just en effektiv strategi. Om det alltså inte är klart om politiken är effektiv, är det då meningsfullt att vidmakthålla denna strategi? Och då väcks även frågan: vad är nu precis Europeiska unionens uppgift? Är det en fråga om subsidiaritetsprincipen? Det är alltså hög tid att utveckla goda indikatorer och att följa statistiken bättre. Först då kan vi verkligen urskilja vad som är effektivt och inte. För ögonblicket är det så att Europeiska revisionsrätten på fredag uttalar sig mycket kritiskt om unionens lokala sysselsättningsprojekt, såväl om målsättningarna som om övervakningen av dem och kontrollen av de finansiella medlen. Detta är ett dåligt tecken.
Och sedan kvinnorna. Av kommissionens meddelande framgår också att äldre arbetstagare och kvinnor fortfarande kommer på efterkälken vad gäller sysselsättning. Fastän sysselsättningen för kvinnor har ökat under dessa fem år med 4,3 procent till 54,9 procent - det är ändå bara mycket små skillnader - handlar det i det sammanhanget framför allt om deltidsarbete och arbete utan framtidsperspektiv. Glastaket finns fortfarande, även om den har blivit något mer skör. Men att skillnaderna i lön fortfarande i genomsnitt ligger på 16 procent är naturligtvis fullkomligt oacceptabelt. Vid sidan av detta är ett av de stora problemen för den arbetande kvinnan att kombinera familj och arbete. Trots att medlemsstaterna under de senaste åren har ägnat alltmer uppmärksamhet åt föräldraledighet och barnomsorg tror jag att det behövs mer än så. I många medlemsstater har medborgarna svårt för att också mannen kan begära föräldraledighet. Hemmamannen betraktas med misstro. Jag anser att det är unionens uppgift att försöka skapa en förändring i detta avseende. Om vi skall tala om bästa metoder anser jag att vi i varje fall med säkerhet kan se på ett land som Sverige.
Slutligen ligger också den äldre arbetstagaren fortfarande dåligt till. Han förbigås ofta när det gäller livslångt lärande, fastän det ändå är mycket viktigt. Jag tror att det är ytterst viktigt att utveckla en god, effektiv och kontrollerbar strategi, i synnerhet med tanke på den annalkande utvidgningen.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Resultatet av fem år med en europeisk sysselsättningsstrategi visar att vi fortfarande har stora otillräckligheter i skapandet av sysselsättning med kvalitet och rättigheter. Största delen av den sysselsättning som skapats under dessa fem år har varit osäkra anställningar, deltidssysselsättning eller anställning på mycket kort tid och utan garantier om lika rättigheter och möjligheter.
Såsom sägs i vår kollega Herman Schmids betänkande, vilken jag vill gratulera till det utförda arbetet, så ligger sysselsättningen fortfarande på en hög nivå, och särskilt långtidsarbetslösheten är en av de främsta orsakerna till social utslagning i Europa, till vilket skall läggas de osäkra och de dåligt betalda arbetena. Kvinnorna är fortfarande de mest utsatta med löner som fortsätter att ligga mycket lägre än männens och med stora svårigheter att bli befordrade till högre poster och chefsposter.
En bibehållen restriktiv monetär politik i stabilitetspakten, färre offentliga investeringar, fortsatta privatiseringar, främst av de offentliga tjänsterna, hänvisar den sociala politiken och skapandet av sysselsättning till ett sekundärt plan, vilket är fallet just nu. Prioriteringen ligger fortfarande inom gemenskapspolitiken på konkurrensområdet, och inom fiske och jordbruk, där man inte tar hänsyn till de små och medelstora företagen eller familjeanläggningarna samt kustfisket och det icke-industriella fisket, vilket bidrar till att förvärra arbetslösheten och förhindra ett skydd för sysselsättning med kvalitet. Samma sak sker med omstruktureringar och företagsförflyttningar, främst av multinationella företag, med en fullkomlig respektlöshet när det gäller arbetstagarnas rättigheter.
Det är särskilt betydelsefullt att det i de flesta medlemsstaterna råder en okunnighet om den europeiska sysselsättningsstrategin och att det i de nationella planerna inte finns några kvantitativa mål, framför allt när det gäller sysselsättningsnivån för kvinnor, som fastställdes vid toppmötet i Lissabon. Man lägger inte ens fram dessa planer i de nationella parlamenten för att debattera dem.
Det är alltså nödvändigt att dessa frågor beaktas för att få positiva resultat när det gäller skapandet av sysselsättning med rättigheter.

Kratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Debatten närmar sig sitt slut och vi är alla eniga om att sysselsättningsstrategin inte har lyckats överallt, den har åtminstone inte gett samma resultat. Vad som är viktigt är dock att alla medlemsstater börjar ändra utformningen av den nationella politiken, huvudsakligen genom omprioriteringar, från att hantera arbetslösheten till att gå mot en ökad sysselsättningsnivå.
Schmid betonar en rad punkter i sitt betänkande som vårt utskott röstade för, och syftet med dessa är att komplettera och förbättra kommissionens meddelande för att stärka arbetet med denna strategi som inleddes i Luxemburg. Jag kommer att koncentrera mitt inlägg på en rad frågor som också andra ledamöter har tagit upp här i kväll.
Först och främst är de lokala regionala myndigheternas och de icke-statliga organisationers deltagande allt annat än tillfredsställande. Kommissionären tog upp de lokala handlingsplaner som har lagts fram och genomförts av lokala myndigheter, vilka skulle kunna tjäna som exempel, men de är snarare ett undantag än en regel enligt min åsikt. Jag anser, som Andersson sade, att vi måste studera dessa exempel och se exakt hur och varför vissa regioner har haft nytta av dem och inte andra.
Jag vill gärna nämna något som har hänt i mitt land, vilket fick mig stanna upp och tänka till. Grekland förbereder sig för lokala och regionala val och ingen har överhuvudtaget betonat den funktion som lokala myndigheter kan fylla när det gäller att skapa arbetstillfällen. Alla basunerar ut hur duktiga de är på att hålla rent i miljön och skapa grönområden, med en underlig hänvisning till socialpolitik för att vinna röster, men aldrig att de kan mobilisera lokala krafter för att skapa arbetstillfällen. När det gäller de icke-statliga organisationerna är det ännu värre ställt och om de inte officiellt börjar delta i den sociala dialogen är jag rädd för att det lokala samhället varken kommer att ta dem på allvar eller se dem som effektiva samarbetspartner.
En annan fråga är arbetslösheten bland kvinnor, en fråga som ordföranden för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, Mann, betonade. Trots det ökade antalet arbetstillfällen anser jag att medlemsstaterna även här måste visa ett allvarligt åtagande och vara konsekventa när det gäller att anta kvantitativa mål för att förbättra kvinnors arbeten och skapa nya arbetstillfällen. Detta har ett direkt samband med den fråga som togs upp här i kväll, en fråga som även jag starkt stöder, nämligen behovet av att samordna sysselsättningspolitiken och socialpolitiken.
Det är här som den allvarliga frågan om att skapa de förhållanden som krävs för att förena arbetsliv och familjeliv kommer in. Detta är en socialpolitisk fråga som medlemsstaterna är ansvariga för, men det är även en fråga om socialt ansvar, en fråga som berör Europaparlamentet och som arbetsmarknadens parter är ansvariga för.
Som vi kan se krävs det följaktligen stora ansträngningar för att säkra att sysselsättningsstrategin fungerar på flera nivåer, och vi får inte glömma bort den viktiga funktion som nationella och regionala parlament - där de finns - bör fylla, eftersom sysselsättningspolitiken är en fråga som de faktiskt inte har ägnat särskilt stor uppmärksamhet åt.

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Dagens inventering visar mycket tydligt hur viktigt det varit att vi över huvud taget funderar över strategier enligt den europeiska måttstocken, för trots allt ansvar hos de nationella regeringarna när det gäller arbetsmarknadspolitik, ekonomisk politik och socialpolitik måste vi ändå äntligen inse att den inre marknaden har bidragit till att åstadkomma nationella ekonomier som är beroende av varandra och samtidigt också till att skapa levnads- och arbetsförhållanden som hänger samman, så att vi helt enkelt är tvungna att som Europaparlament, som europeisk institution också finna ett svar på denna utmaning.
Därför kan denna inventering egentligen inte vara annat än en inbjudan till oss att knyta samman förfarandena ännu starkare med varandra, och stödja kommissionens effektiviseringsförsök på områdena för ekonomisk politik, sysselsättnings- och socialpolitik, så att vi får ännu bättre instrument på dessa områden. Vi måste helt klart tillstå att samordning är en europeisk uppgift, om vi vill klara av utmaningarna på ett framgångsrikt sätt. Vi har ännu större krav på oss än någonsin tidigare, när vi ser att framgångar i fråga om sysselsättningen omintetgörs genom en svagare ekonomisk tillväxt, och omvänt att sämre arbetsmarknadssiffror leder till att vår tillväxt försvagas.
Vi måste äntligen vänja oss vid att vi måste föra en ekonomisk gemenskapspolitik, som skall uppfylla sysselsättningspolitiska målsättningar, och i fråga om sysselsättningen följa en modern gemenskapspolitik, som säkrar en hållbar och kvalitativ tillväxt för alla. Detta sammanhang måste betonas, även i vår framtidsorientering. Jag måste helt ärligt säga att jag verkligen önskar att konventet och regeringskonferensen lyckas åstadkomma ett genombrott i detta sammanhang, för att komma fram till en konstitutionalisering av Lissabonprocessen, särskilt med full sysselsättning som mål.
Låt mig göra tre påpekanden om konkreta och omfattande åtgärder, som syftar till att faktiskt öka sysselsättningsintensiteten i Europeiska unionen och som också är mycket viktiga, särskilt ur ekonomisk synvinkel. För det första kan man med säkerhet också öka sysselsättningsintensiteten med hjälp av skatteåtgärder, exempelvis genom låga mervärdesskattesatser för mer arbetsintensiva tjänster. Det är en besvikelse att det här kan noteras så få framsteg.
Det kan dessutom påpekas att ansatserna för att främja företagarandan och stödja små och medelstora företag bör göras ännu mer effektiva än vad som hittills varit möjligt.
För det tredje bör man, särskilt när det gäller sysselsättningsriktlinjerna, också fundera över om man inte åstadkommer en jämvikt mellan dem och riktlinjerna i konkurrenspolitiken, dvs. i bidragspolitiken, där vi ju har bidragsprinciper, genom att göra undantag i bidragsförbudet när det handlar om att stödja små och medelstora företag och när det handlar om att främja sysselsättningen. De förslag som återfinns där finns dock inte obetingat med i sysselsättningsriktlinjerna, och sysselsättningsriktlinjerna återfinns inte heller obetingat i förslagen. Det anser jag vara verkligt viktigt, eftersom bidragen också är en mycket viktig aspekt, liksom konkurrenspolitiken totalt sett är ett viktigt politiskt område för att främja sysselsättningen.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Vid ett tillfälle när arbetslösheten ligger på en hög nivå i Europeiska unionens länder är det grundläggande att planera för en europeisk sysselsättningsstrategi. Men en sådan strategi borde i första hand förbjuda de stora företagen att genomföra kollektiva uppsägningar av det slag som för närvarande sker inom den stormrika trusten Alcatel. Ingen kan bortse från att ansvaret för arbetslösheten i första hand åligger dessa stora företag som inte skapar ytterligare sysselsättning, vilket de borde göra, och dessutom avskaffar arbetstillfällen av rena börsskäl.
Varje sysselsättningsstrategi borde också förmå staterna att ta initiativ till att skapa de hundratusentals arbetstillfällen som saknas i alla Europeiska unionens länder, på sjukhusen, inom kollektivtrafiken, postväsendet och undervisningen. Det borde också ligga i samhällets intresse att staterna sätter igång att bygga billiga bostäder av god kvalitet. Men den nuvarande politiken som består i att privatisera den offentliga sektorn för allt vad tygen håller är den totala motsatsen. Att under sådana förhållanden tala om en sysselsättningsstrategi blir bara en from önskan.

Gillig (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle först av allt vilja vända mig till min kollega och föredragande, Schmidt, för att tacka honom och lyckönska honom till de riktlinjer han föreslagit i sitt betänkande och som vi till stor del instämmer i.
Liksom många av mina kolleger anser jag att den europeiska sysselsättningsstrategin som vi upplevt under dessa fem år, i olika stor utsträckning, beroende på regioner, eventuellt har varit effektiv och lett till fördelar för de europeiska medborgarna. Men jag tror att det i dag är dags att på nytt diskutera dess struktur och även föreslå en ny strategi som tar fullständig hänsyn till samordningen av den makroekonomiska och sociala politiken liksom till sysselsättningspolitiken. Vi har därför sett över alla aspekter av den europeiska sysselsättningspolitiken under dessa fem år och förslag har lämnats när det gäller de riktlinjer som skall följas. Jag skulle vilja koncentrera mig på tre frågor.
Den första gäller det förhållande som skall finnas mellan den europeiska sysselsättningsstrategin och de nationella sysselsättningsplanerna, och där tror jag att det handlar om relationen till medborgarna och deras förståelse för de europeiska strategier som gäller dem. Denna relation kräver att de nationella parlamenten är delaktiga både när det gäller att ge sitt medgivande och genomföra de europeiska riktlinjerna. I det hänseendet är situationen enligt min uppfattning lite paradoxal. Sysselsättningssituationen försämras. Europeiska unionens ansträngningar för att inrätta strategier för sysselsättningen bör inriktas på personer med svårigheter. Men de som borde kunna omfattas av åtgärderna är i praktiken de mest desillusionerade, de mest kritiska och de som minst förstår våra ståndpunkter och de förslag vi lämnar. Jag tror därför att om vi anstränger oss för att utveckla en strategi som bygger på enhetlighet, som fullständigt tar med de nationella parlamenten genom att göra det möjligt för dem att diskutera de nationella planerna för sysselsättning och tillägna sig dem, kommer vi att bidra till att demokratisera de europeiska förfarandena, framför allt för den europeiska sysselsättningsstrategin, och vi kommer att kunna rättfärdiga våra åtgärder inför Europas medborgare.
Den andra punkten - som jag tror att alla är överens om - är att den europeiska sysselsättningspolitiken för att verkligen bli effektiv borde ingå i en ram av socio-ekonomisk integration av den europeiska politiken. Målsättningarna med full sysselsättning, utbildning och livslångt lärande, allt det som man erinrat om, är i verkligheten horisontella målsättningar som i stor utsträckning går utanför den enda ramen med de sektorsvisa riktlinjerna.
Avslutningsvis tror jag att vi bör se över frågan om instrumenten till förmån för det sociala Europa. Även om vi lyckas åstadkomma ett avtal om de målsättningar som skall uppnås, måste vi ändå utrusta oss med lämpliga instrument för att genomföra dem. Och i det sammanhanget tror jag att vi måste ifrågasätta medbeslutandeförfarandet, beslutsfattandet med majoritet när det gäller sysselsättningspolitiken. Även om metoden med öppen samordning har visat vad den går för förefaller det mig som om den måste återföras till sin rätta plats, nämligen att vara ett komplement till övriga normativa instrument.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag vill mycket kort tacka parlamentet och alla som har bidragit till debatten under tiden för kommissionens ansträngningar för att lägga fram den nya sysselsättningspolitiken efter utvärderingen. Vi kommer allvarligt att beakta parlamentets förslag och åsikter. Jag vill nämna fyra punkter som har tagits upp flera gånger under kvällen.
Den första punkten är grunden för sysselsättningsstrategin. Denna grund utgörs av en kombination mellan konkurrenskraft och samordning. I sysselsättningsstrategin tar vi naturligtvis både hänsyn till företagens behov, små som stora, och arbetstagarnas behov. Ett antal ledamöter har uttryckt tvivel om huruvida sysselsättningsstrategin verkligen gynnar konkurrenskraften, vilket enligt min åsikt är något överdrivet, eftersom sysselsättningsstrategin, om inte annat, har lett till företagsvänliga arbetsmarknadsreformer. Behovet av att samtidigt skapa konkurrenskraft och samordning innebär, vilket flera ledamöter har påpekat, att vi måste förena sysselsättningsstrategin och sysselsättningspolitiken med socialpolitiken, med andra ord, de får inte vara isolerade och vi måste ta hänsyn till de socialpolitiska frågorna under varje steg på vägen.
Den andra punkten handlar om struktur, samarbete, modernisering av sysselsättningsstrategierna och det finansiella paketet. Viktiga förslag och infallsvinklar har tagits upp. Jag vill påpeka, vilket även flera ledamöter har gjort, att sysselsättningsstrategin måste vara differentierad, ramen måste vara tydlig och att jag inte anser att den bör inarbetas i de ekonomiska riktlinjerna.
Den tredje punkten handlar om deltagande. Ett av de grundläggande problem som vi noterade under vår utvärdering var de nationella parlamentens deltagande. De nationella parlamenten, och även arbetsmarknadens parter och de lokala myndigheterna, måste spela en större roll när det gäller regionalt och lokalt genomförande av sysselsättningsstrategin.
Avslutningsvis vill jag ta upp själva metoden. Den är, som Gillig så riktigt påpekade, ett redskap som vi använder för första gången. Den öppna samordningsmetoden står inte inskriven i en separat artikel i fördraget, emellertid har det varit en mycket framgångsrik metod, och det är därför vi har tillämpat den för ytterligare två förfaranden, social uteslutning och pensioner, och vi tror att regeringskonferensen kan ge oss tillfälle att avsluta den och använda den mer effektivt på andra politikområden.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0279/2002) av Smet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kvinnlig representation bland arbetsmarknadens parter på EU-nivå (2002/2026(INI).

Smet (PPE-DE)
. (NL) Herr talman! Det är andra gången som socialpolitiken och politiken för jämställdhet för män och kvinnor kommer så här sent på dagordningen. Det är inget problem om det händer då och då, men jag skulle ändå vilja be de personer som sammanställer dagordningen att variera den lite, och någon gång sätta exempelvis den ekonomiska politiken och jordbrukspolitiken så här sent på dagordningen, så att vi kan diskutera våra förslag på dagen och så att det inte alltid blir Diamantopoulou och vi som måste sitta här klockan 12 på natten.
Nu till betänkandet. Varför har det utarbetats ett betänkande om kvinnlig representation bland arbetsmarknadens parter? För det första därför att antalet arbetande kvinnor har ökat enormt. I Europa utgör kvinnorna 42 procent av den totala arbetande befolkningen. Samma ökning återspeglas inte i de organ som har någonting att säga till om i fråga om politiken. Vilka är dessa organ? Det är de strukturella organ som hör till arbetsmarknadens parter själva, deras ordförande, deras generalsekreterare, deras genomförandekommittéer, deras församlingar, deras förhandlingskommittéer och så vidare. Här är alltså kvinnorna underrepresenterade. Också där arbetsmarknadens parter fungerar som representanter i rådgivande nämnder är antalet kvinnliga anställda mycket lågt.
Arbetsmarknadens parter begär likväl en stor del av makten i Europa och i medlemsstaterna, och vi ger dem det också med glädje. För det är naturligtvis så att de kollektivavtal som de sluter, och som alltså även berör kvinnorna, i allmänhet är rättsligt bindande. En stor del av den lagstiftande behörigheten, nämligen den som avser arbete, avstås till dem. Nåväl, det här är inget problem, på villkor att arbetsmarknadens parter är representativa. Om så inte är fallet är detta egentligen inte möjligt. Jag hävdar att de inte är representativa. Om fackförbunden exempelvis ännu inte har 25 procent kvinnor i sina ledningar för de 42 procent kvinnor som finns på arbetsmarknaden, och i vissa ledningar inte ens 12 eller 10 procent, och om arbetsgivarorganisationerna har 1 eller 2 procent kvinnor i sina ledningar, säger jag att arbetsmarknadens parter i dessa fall inte är representativa för arbetslivet.
Det är alltså anledningen till betänkandet. Vi begär alltså först och främst att man samlar in uppgifter, att man anlägger en databank över den kvinnliga representationen bland arbetsmarknadens parter. För det är särskilt svårt, fru kommissionär, herr talman, ärade kolleger, att komma över siffror. Det lyckas fortfarande i fackförbunden, de för själva till viss del in detta. För arbetsgivarna är det i praktiken omöjligt. Om man frågar medlemsstat X hur många kvinnor det finns i dess arbetsgivarorganisation får man inget svar, inga siffror, inga uppgifter. Det finns en ovilja, eller så finns informationen inte tillgänglig. Att man skapar en databank är alltså ett första krav. Jag vet att kommissionen arbetar med detta och att man har organiserat ett forskningsuppdrag. Men detta uppdrag sträcker sig över 4 år, och jag hoppas, fru kommissionär, att man inte kommer att vänta i 4 år för att vidta åtgärder. Om vi måste vänta på siffrorna kommer det ännu att dröja mycket länge innan något händer.
Jag anser att Europeiska kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter borde föra en politik som liknar den i den politiska världen. Man har lyckligtvis sakta men säkert lyckats att övertyga de politiska partierna om att de politiska organen måste vara representativa för sitt lands befolkning. Om det bor 50 procent kvinnor i dessa länder, och så är fallet i alla länder, ofta mer, måste den politiska världen också representeras av en lika hög procent kvinnor. Det förs en politik för detta såväl utifrån Europa som utifrån medlemsstaterna. Tyvärr sker inte samma sak utifrån arbetsmarknadens parter.
Det är anledningen till att jag föreslår en rad åtgärder i det här betänkandet, som endera skall utföras av Europeiska unionen eller av arbetsmarknadens parter själva, med lite påtryckning från medlemsstaterna, för att komma till en godtagbar kvinnlig representation inom alla förhandlingsgrupper och inom de organ som tillhör arbetsmarknadens parter, i avsikt att också låta kvinnornas problem komma upp till diskussion under förhandlingarna. Det är ju självklart att de som sitter runt förhandlingsbordet känner mest för sina egna problem, så är alltid fallet. Det är också normalt, det är dessa de känner till bäst. Det är som om man skulle organisera ett förhandlingsbord med funktionshindrade; de skulle också känna starkt för funktionshindrade personers problem, och det med rätta. Detta gäller också förhandlingsbord där enbart män sitter med. De känner starkt för sina egna problem, och inte särskilt starkt för kvinnornas. Det är alltså anledningen till vår teori. Jag ber kommissionen att vara så vänlig att också föra en politik med avseende på hela denna problematik.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag vill börja med att tacka fru Smet för detta betänkande som visar på att mycket få framsteg har gjorts när det gäller kvinnlig representation bland arbetsmarknadens parter och att diskrimineringen lever kvar i högsta grad.
Det är en skam att stora fackföreningar i Europa med hundratusentals medlemmar inte ens symboliskt har representation av båda könen, och att det finns hela fackföreningsledningar som enbart består av män. Antalet kvinnor på arbetsmarknaden har ökat, men antalet kvinnor på ledande poster i fackföreningarna har knappast ökat proportionerligt, mindre än 25 procent kvinnor innehar ledande befattningar, även om över 40 procent tillhör en fackförening.
På arbetsgivarsidan är situationen ännu värre, som Smet sade, med den lägsta proportionen i Belgien, med 1,5 procent och den högsta i Finland, dock bara 19 procent. Antalet arbetande kvinnor har naturligtvis ökat under de senaste åren, men kom ihåg att man i Peking för tio år sedan drog slutsatsen att vi kommer att nå jämställdhet om 2 500 år om vi fortsätter i den här takten.
Vad kan vi då göra på europeisk nivå? Detta är naturligtvis inte en fråga som kan lösas genom lagstiftning eller obligatoriska åtgärder. Kommissionen har, som ni redan har hört, utsett en forskare för att övervaka statistik och uppteckna den i hela Europa, eftersom den enda statistik vi har tillgång till för närvarande berör representation på nationell nivå. Vi har inga analytiska uppgifter om sektoriell representation och ingen uppdelning per medlemsstat. Detta arbete kommer att pågå i fyra år, men vi kommer att kunna använda uppgifterna redan från och med första året, och detta kommer att bli särskilt användbart när det gäller att undersöka var vi måste ingripa genom nätverksarbete, utbyte av god praxis, genom att arbeta tillsammans och stimulera fackföreningarna.
Den andra punkten handlar om att vi måste enas om särskilda kvantitativa mål och tidsplaner för kvinnors deltagande. Arbetsmarknadens parter, som kommer att lägga fram sin gemensamma dagordning vid jul, planerar så vitt jag vet att ta med jämställdhetsfrågan som en av de gemensamma frågor som de skall försöka lösa under de kommande åren. Om arbetsmarknadens parter på europeisk nivå lägger fram en gemensam dagordning vid jul och tar med frågan om jämställdhet mellan könen, är det viktigt att vi därefter fastställer särskilda kvantitativa mål och tidsplaner. Kommissionen siktar fortfarande på lika representation av kvinnor och män på alla nivåer, inklusive de kommittéer vi inrättar, men sanningen att säga är det få kvinnor som deltar i kommissionens fackföreningars arbete.
Innan jag avslutar mitt inlägg vill jag påpeka att problemet med lågt deltagande bland kvinnor, vilket Smet har förklarat, är en fråga om demokrati, en fråga om representation, det handlar om att man åsidosätter halva befolkningen, att man nonchalerar halva styrkan och talangen hos det europeiska samhället. Vi tror starkt på att vi kan göra framsteg med sysselsättningsstrategin och den sociala dialogen, men Europa kan inte ensamt arbeta vidare, utan arbetsmarknadens parter måste axla en stor del av ansvaret, och det är därför vi även behöver deras initiativ här.

?ratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Även jag vill gratulera fru Smet till det betänkande hon utarbetat på eget initiativ och för att hon betonar en fråga som har varit mer eller mindre bortglömd på såväl europeisk som nationell nivå. Det är sant att vi har mycket lite information om kvinnors underrepresentation bland arbetsmarknadens parter och om det bristande kvinnliga deltagandet i förhandlingarna om den sociala dialogen. Det stämmer även att man inte vill kännas vid denna brist, detta problem, i de politiska kretsarna.
Vi hör ofta talas om att kvinnor är underrepresenterade i parlament, regeringar och i lokala och regionala myndigheter, men vi hör sällan talas om att kvinnor är underrepresenterade bland arbetsmarknadens parter. De europeiska institutionerna, de nationella regeringarna och arbetsmarknadens parter måste inse att kvinnors deltagande bland arbetsmarknadens parter inte bara kommer att öka kvaliteten, stärka auktoriteten och öka demokratin, utan att våra utvecklingsmål kommer att främjas, eftersom detta kommer att bidra till att öka arbetskvaliteten, produktiviteten och konkurrenskraften.
När det gäller kvinnors deltagande i beslutsfattandeprocessen är detta det enda tillfället att beakta kvinnornas behov, både anställda och arbetslösa, för att utveckla ett socialt ansvar till fördel för de arbetande kvinnorna, att skapa de förhållanden som krävs för att utveckla kreativitet på arbetsplatsen, att beakta särskilda kvinnliga aspekter och ta itu med löneskillnaderna, som är det mest grundläggande problemet.
Det krävs alltså en bred informationskampanj för att öka medvetandet i alla riktningar och motivera kvinnorna i arbetslivet, eftersom även kvinnorna måste ta sin del av ansvaret.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Låt mig först av allt som företrädare för den socialistiska gruppen, och även personligen, tacka Smet för ett utmärkt arbete och för den positiva inställningen när det gäller att ta upp de förslag som framkommit under diskussionen i utskottet.
Balansen när det gäller kvinnorepresentationen i de beslutande organen är ett problem som flera gånger har påtalats och där Europeiska unionen flera gånger har understrukit nödvändigheten av att ingripa, men det är en fråga som sannerligen inte är löst. Som även fru kommissionären påpekade så finns det i denna fråga ett demokratiskt underskott som gäller samtliga sektorer i samhället: den ekonomiska, den sociala och den politiska. Med detta betänkande vill vi reda ut den sociala aspekten, dvs. kvinnorepresentationen när det gäller arbetsmarknadens parter. När vi nu tar upp denna fråga är bristen på systematiska data det första problem vi stöter på. Informationen om kvinnors närvaro i de styrande strukturerna i de interna beslutsorganen hos arbetsmarknadens parter är bristfällig; det är ännu svårare att få information om könsfördelningen i de delegationer som deltar i förhandlingar inom ramen för den sociala dialogen, liksom det fattas detaljerade uppgifter om de rådgivande organ där arbetsmarknadens parter är representerade. I själva verket kan vi konstatera att Europeiska fackliga samorganisationen har försökt samla in uppgifter men har stött på stora svårigheter på grund av de nationella federationernas brist på intresse.
Det som emellertid framkommer av de studier som finns är en struktur av pyramidtyp, med en närvaro för kvinnorna på cirka 40 procent av det totala antalet medlemmar, en procentuell andel som minskar till mindre än hälften när man närmar sig de beslutande strukturerna. Ännu mer bristfällig är den information som finns tillgänglig om arbetsgivarsidans organisationer. Allt detta kan sammanfattas som en mycket begränsad närvaro för kvinnor i förhandlingsdelegationerna, och det får återverkningar även på politiken när det gäller lika möjligheter. Under de senaste åren har det, det skall erkännas, utarbetats en serie strategier, bland annat på uppmaning av Europeiska unionen, som skiljer sig åt inbördes beroende på verkligheten i de olika medlemsstaterna, och dessa strategier har lett till en förbättring av situationen, även om den fortfarande är helt oacceptabel. I Italien har vi till exempel inlett ett program med positiva åtgärder inom fackföreningarna. Programmet stöds genom lagstiftning och genom finansiering av speciella utbildningsprojekt för att uppmuntra till ett större deltagande av kvinnor i de ledande organen, och i många fall har detta resulterat i att man infört kvotering i organisationernas statuter. Allt detta har verkligen gett betydande positiva resultat, men nästan uteslutande på territoriell nivå: när man kommer upp på nationell beslutandenivå upphör framstegen.
Det finns en direkt koppling mellan antalet kvinnor i de beslutande organen och förhandlingsdelegationerna och i vilken utsträckning man bedriver en politik för lika möjligheter. Denna koppling bekräftas även av resultaten från en undersökning som genomförts av Dublinfonden på temat ?lika möjligheter och kollektivavtal inom unionen?, där det klart visas att förekomsten av kvinnliga förhandlare har gett resultat när det gäller att minska den befintliga bristen på jämställdhet, skapa större uppmärksamhet när det gäller att förena arbete och familj och påverka obalanser när det gäller lönerna för män och kvinnor. Det är med andra ord nödvändigt, vilket också krävs i Smets betänkande, att europeiska kommissionen börjar samla in data och skapar en databank över den kvinnliga representationen bland arbetsmarknadens parter för att kunna ange vägar att förstärka närvaron i de beslutande organen, att den skapar en databank med resultaten från kollektivförhandlingarna inom ramen för lika möjligheter, som sedan kan utnyttjas för att sprida god praxis, uppmuntra arbetsmarknadens parter att skapa nätverk mellan kvinnliga förhandlare och kvinnor som är medlemmar av ledande organ så att de skall kunna utbyta erfarenheter och kunskaper och ytterligare utveckla den roll de tilldelas när det gäller att främja lika möjligheter inom ramen för sysselsättningspolitiken.
När det gäller tyngd, effektivitet, positiva resultat och ansträngningar för att uppnå målen kommer den sociala dialogen på europeisk nivå utan tvekan att tjäna på att man utvecklar en balans mellan antalet kvinnor och män på alla nivåer, även på det socioekonomiska området.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär! Även om de europeiska institutionerna har understrukit att det är nödvändigt uppnå en mer balanserad och proportionell del kvinnor i olika politiska och sociala strukturer och organ, även hos arbetsmarknadens parter, så bibehålls den djupa obalansen och de enorma ojämlikheterna, vilket framgår av betänkandet av vår kollega Miet Smet, och vilket också kommissionär Diamantopoulos bekräftade nyss. Det är så att när det gäller arbetsmarknadens parter finns det inte någon särskilt komplett information. De få uppgifter som finns om kvinnors deltagande visar att andelen kvinnor när det gäller ledarposter är låg, de är klart underrepresenterade i toppen av organisationerna, vilket försvagar demokratin och gör det svårare att nå en effektiv likhet i rättigheter och möjligheter, vilket vi har skrivit in i fördragen och flera direktiv som vi hänvisar till dagligen.
Vi stöder alltså de initiativ som föreslås i detta betänkande, både de som syftar till att få större kännedom om den aktuella situationen (och redan här har man talat om informationsinsamling), och de som syftar till en bättre balanserad representation av kvinnor och män hos arbetsmarknadens parter. Vi uppmuntrar fastställandet av tidsbundna mål för en kvantitativ och kvalitativ andel kvinnor, såväl i den interna strukturen som i kollektivavtalsförhandlingarna, inklusive på det framtida sociala trepartstoppmötet, och jag vill redan nu uppmärksamma kommissionären på denna fråga, och även på utarbetandet av betänkanden om de uppnådda framstegen och effekterna av de vidtagna åtgärderna.
Men det är nödvändigt att skapa objektiva villkor för att kvinnors deltagande i de sociala och politiska organen skall bli verklighet. Det är också viktigt att kommissionen skapar en databas och att de goda exemplen sprids, även i det gemensamma betänkandet om sysselsättning, så att information om kvinnors deltagande kommer ut, och framför allt i kollektivavtalsförhandlingarna, och även om de framsteg som uppnåtts när det gäller lika möjligheter. I de olika sociala betänkandena och på sysselsättningsområdet måste denna information, denna analys och denna inriktning konkretiseras.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman! I alla Europeiska unionens handlingsprogram som rör jämställdhet, till exempel i det femte handlingsprogrammet för åren 2001-2005, tillmäter man en balanserad representation av kvinnorna i de beslutande instanserna stor betydelse. Medan kvinnorna statistiskt sett är väl företrädda i parlamenten och i de nationella institutionerna, finns det hos arbetsmarknadens parter fortfarande inte några tillräckliga undersökningar. Både i fackföreningarna och i arbetsgivarorganisationerna är kvinnor i ledande positioner en nästan radikal minoritet. Detta måste utan tvivel ändras, men inte med snigelfart, tack.
Vi har i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor enhälligt uppmanat arbetsmarknadens parter att så snabbt som möjligt fastslå konkreta mål för att förbättra kvinnornas kvantitativa och kvalitativa representation. Man bör komma överens om tidsfrister för genomförandet. Databaser bör skapas för att man äntligen skall få en exakt överblick över kvinnornas närvaro i expertkommittéer och beslutande organ. En åtgärd som borde ha vidtagits för länge sedan är också att i alla medlemsstater inrätta funktionen med jämställdhetsombudsmän. Men varje förändring börjar med ett intensivt medvetandegörande. I fortbildningskurser och arrangemang om jämställdhetsperspektivet skall kvinnostrukturerna hos arbetsmarknadens parter synliggöras. Positiva åtgärder skall utvecklas i form av handlingsprogram inom organisationerna. Kvinnliga nätverk skall skapas som kommunicerar med varandra. De skall utbyta erfarenheter med varandra och förmedla kunskaper om projekt. Somliga projekt var framgångsrika och kan därför upprepas, och andra misslyckades, och det lönar sig att fundera över vad man kan lära sig av det.
En viktig beståndsdel är ansvaret inom ledningarna ända upp till den högsta företagsledningen. Det finns alltså tillräckligt med anledningar till detta initiativbetänkande. Omröstningen hos oss i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor var enhällig, och stöder eftertryckligen det lyckade arbete som vår föredragande Miet Smet gjort. Jag kan här också fullständigt ansluta mig till innehållet i detta omdöme.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Den mest slående statistiska uppgift som jag har hört i kväll nämndes av kommissionären, när hos antydde att det skulle ta 2 500 år för oss att uppnå jämlikhet mellan könen, om vi fortsatte i samma takt. Jag undrar hur mycket snabbare vi måste vara för att uppnå jämlikhet inom hundra år, som t.o.m. det skulle vara en ganska lång tid att vänta.
Det slår mig att samtidigt som vi ständigt, vilket är helt riktigt, talar om behovet av att skapa lika möjligheter i Europeiska unionen, så kommer detta egentligen i andra hand efter målet att behandla människor jämlikt, eftersom det finns en distinkt skillnad mellan frågan om jämlikhet för alla individer och idén att de också bör ha lika möjligheter. Utan jämlikhet kan det inte finnas några lika möjligheter, och detta måste vara grundläggande i vårt förhållningssätt till denna fråga om kvinnors deltagande i beslutsfattandet.
En av de frågor som vi måste ta itu med om vi skall se till att kvinnor - och i synnerhet arbetande kvinnor - kan delta, och att de får tid över till att engagera sig i fackföreningsverksamhet, är den som handlar om att arbetsgivare är oerhört motvilliga att ge de anställda tid till att antingen fortbilda sig eller bedriva fackföreningsverksamhet. Så är det i allt högre grad, t.o.m. innan man tar itu med frågan om att ge antingen män eller kvinnor möjlighet att vara lediga för att få barn eller ta hand om barn. Jag är inte överraskad av statistiken som visar att det har skett en nedgång i antalet kvinnor som är verksamma inom arbetsgivarorganisationer.
Den enda lilla kritik jag har mot en del statistik i betänkandet, är att den är föråldrad. Det är inte föredragandens fel, det beror på att vi inte ständigt och systematiskt samlar in lämpliga uppgifter.
En av nycklarna till att nå framgång på detta område är att få bekräftande program, åtgärdsplaner och mål. Viktigt är också att få ett program som gör människor inom arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer medvetna om att hälften av mänskligheten, dvs. kvinnorna, har rätt till jämlikhet som en rättighet och inte bara som ett privilegium.

Bordes (GUE/NGL).
Herr talman! Den enda nyttan med den bedrägliga symmetri som upprättats mellan kvinnors underrepresentation i arbetsgivarorganisationerna å ena sidan och i fackföreningarna å andra sidan är att den visar att kvinnorna är ännu sämre representerade i arbetsgivarföreningarna än i fackföreningarna, trots att det när det gäller arbetsgivarna inte finns något praktiskt hinder för detta, om det inte handlar om arbetsgivarmiljöernas kvinnohat.
Det krävs däremot en hög grad av cynism för att anklaga arbetarorganisationerna för att inte ha fler kvinnor i leden, när det för arbetarkvinnorna handlar om problemet med bristen på daghem i samtliga länder i Europeiska unionen, och i vissa fall finns det inga alls.
Eftersom föredraganden är en tidigare minister skulle det ha varit bättre att utnyttja sitt inflytande för att staterna skall utveckla ett omfattande program för att bygga ut daghem, fritidshem och förskolor, genom att anställa tillräckligt med personal. Det skulle sannolikt inte lösa alla problem med kvinnors representation i de ledande organen i fackföreningsorganisationerna, men det skulle skapa bättre villkor.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! I mitt lands författning förklaras det i artikel 14 högtidligt att ?alla spanjorer är lika inför lagen, och all diskriminering på grund av födsel, ras, kön eller några andra politiska eller sociala omständigheter skall förbjudas?. I Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, kapitel III, artikel 20, står det att ?alla människor är lika inför lagen?, i artikel 21, står det att läsa att ?all diskriminering på grund av bland annat kön skall vara förbjuden?, och i artikel 23, under rubriken ?Jämställdhet mellan kvinnor och män? fastställs det att ?jämställdhet mellan kvinnor och män skall säkerställas på alla områden, inbegripet i fråga om anställning, arbete och lön?. ?Principen om jämställdhet utgör inget hinder för att behålla eller vidta åtgärder som innebär särskilda förmåner för det underrepresenterade könet?.
Om man överför dessa allmänna principer, dessa högtidliga förklaringar, till den sociala verkligheten, till det samhälle vi lever i och vårt dagliga liv och särskilt när det gäller arbetet för att uppnå jämställdhet på området för kvinnlig representation bland arbetsmarknadens parter på EU-nivå, drar man omedelbart följande slutsats: det finns mycket kvar att göra. Detta tar Smet upp på ett utmärkt sätt i sitt betänkande, och jag gratulerar henne till det arbete hon har genomfört.
Kvinnorna utgör cirka 40 procent av fackföreningarnas medlemmar inom Europeiska unionen, men det finns ingen balanserad relation mellan å ena sidan denna andel kvinnliga medlemmar och å andra sidan deras representation i beslutande organ och i ledande befattningar inom arbetstagarorganisationerna. Kvinnor utgör dessutom en minoritet på chefsnivå i arbetsgivarorganisationerna, men exakta uppgifter om detta saknas. Avsiktsförklaringar utan bindande åtaganden räcker inte för att överföra de värden som de principer jag tagit upp innebär. Man inför följaktligen strategier för att öka kvinnornas representation bland arbetsmarknadens parter och jag anser att ett konstgjort kvoteringssystem varken är den rätta lösningen eller den rätta vägen att gå, det är inte den önskvärda lösningen på problemet.
Ett rättvisare samhälle - i ett Europeiska unionen där 42 procent av hela den arbetande befolkningen är kvinnor - kan en underrepresentation av kvinnor i de organ och sammanhang där arbetsmarknadens parter fastställer, reglerar och diskuterar socialpolitik inte tolereras.
Kanske har kvinnorna själva ett visst ansvar för den situation vi analyserar här. Jag anser att den horisontella integreringen av könsdimensionen i politikområdena, att åtgärdsprogrammen - företrädesvis åtgärderna för att förena arbets- och familjelivet - de ansträngningar som arbetsmarknadens parter själva måste genomföra, utbildning och information, stimuleringsåtgärder för kvinnors deltagande samt åtgärder och program för positiv särbehandling, är den rätta vägen att gå för att nå jämställdhet, och att denna i sin tur är en inträdesport, ett redskap för att bygga upp ett bättre, mer rättvist och mer solidariskt samhälle genom den sociala dialogen.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! I detta utmärkta betänkande framhåller vår kollega Miet Smet, som jag gratulerar till ett utmärkt arbete, det otillräckliga kvinnliga deltagandet hos arbetsmarknadens parter i Europeiska unionen och dess konsekvenser för förverkligandet av politiken för lika möjligheter. För att avhjälpa detta klara underskott av kvinnors deltagande i beslutsstrukturer och beslutsorgan hos arbetsmarknadens parter, kan framför allt tre åtgärder understrykas.
För det första: Det är viktigt att veta var vi befinner oss och vart vi vill gå. Därför är det nödvändigt att se till att det finns statistik som underlättar förståelsen av verkligheten och som kan utgöra grunden för att utforma handlingsprogram och utvärderingsrapporter.
För det andra: Kunskap och utbildning är nyckeln till individuella och kollektiva framsteg. Därför måste förberedandet av kvinnor för ledaruppgifter prioriteras. Detta mål bör ske genom inrättandet av center för spridning av specialkunskaper.
För det tredje: Arbetsmarknadens parter bör genomföra utbildningsåtgärder för att göra människor medvetna om lika rättigheter och denna fråga bör alltid finnas med i förhandlingsagendan.
I mitt land till exempel, har kvinnors aktivitetsnivå hela tiden ökat och är en av de högsta i Europeiska unionen. Men denna utveckling har inte motsvarat kvinnors närvaro i beslutsfattandet och det råder fortfarande stor ojämlikhet. När det gäller tillgången till chefsposter är det bara två procent av kvinnorna som innehar ansvarsposter och poster som lagchefer, och 3,2 procent har ledande ställningar. Även i fackföreningarna är det en otillräcklig närvaro av kvinnor på högre ansvarsposter. De exakta uppgifterna är svåra att få fram, vilket för övrigt redan har betonats rikligt här.
Slutligen skulle jag vilja påminna om att flera studier bekräftar att följderna av kvinnors medverkan i beslutsfattarorganen och i kollektivavtalsförhandlingarna återspeglas mycket positivt i förverkligandet av politiken för lika möjligheter. Förutom att vara nödvändig för demokratin när det gäller arbetsmarknadens parter, gör en balanserad närvaro av män och kvinnor arbetsklimatet och organisationskulturen mer fördelaktiga.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru Bastos.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.48.)

Marques (PPE-DE)
. (PT) Jag vill uttrycka mitt instämmande i denna andrabehandlingsrekommendation, och därmed i godkännandet av rådets gemensamma ståndpunkt, vilken jag anser är av avgörande betydelse för att främja trafiksäkerheten.
Som vår kollega Hatzidakis sade, vilken jag vill passa på att gratulera till den utmärkta arbetsinsatsen, kan vi glädjas åt en förbättrad trafiksäkerhet genom hastighetsbegränsningen för fordon för både passagerar- och godstransporter. Utvidgningen av tillämpningsområdet för det gällande direktivet 92/6/EEG, föreslagen av kommissionen, och ett successivt införande av hastighetsbegränsande anordningar är ett genomförande av en ständig angelägenhet för parlamentet, nämligen att främja trafiksäkerheten i Europeiska unionen, vilken jag alltid har stått för och fortsätter att förespråka.
Jag håller således med föredraganden när det gäller behovet av att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt så fort som möjligt och utan ändringar, eftersom stora delar av parlamentets ändringsförslag har beaktats, samtidigt som nya punkter har införts, som kommer att ge den analytiska texten en större klarhet.

Torres Marques (PSE)
Turismnäringen och resebyråernas verksamhet har förändrats på ett dramatiskt sätt de senaste 25 åren, då det särskilda momssystemet utvecklades för denna sektor. Under tiden har resebyråernas verksamhet genomgått en stor förändring. Det särskilda systemet, som definieras i sjätte direktivet, är allt svårare att anpassa till sektorns nuvarande behov. De många undantag som flera länder i EU har och den privilegierade situationen när det gäller momsen för resebyråer i tredje land har lett till en illojal konkurrens eller en praxis från de största företagen att inrätta filialer i tredje land, exempelvis Schweiz, för att därigenom komma undan sin skatteplikt i Europeiska gemenskapen.
Jag stöder kommissionens förslag. Därför föreslår jag en konkret metod för uttag av moms från resebyråer i tredje land som säljer produkter i Europeiska unionen eller till boende i gemenskapen, samma metod som parlamentet för övrigt godkänt för elektronisk handel. Jag föreslår också en metod för att förbättra resebyråernas konkurrenskraft när de säljer sina produkter i unionen till boende i tredje land.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Min negativa röst görs inte i okunskap om att toppmötet i Laeken i december 2001 bekräftade EU:s medlemsstaters behov av att anta en gemensam politik i asyl- och invandringsfrågor fram till 2004. I själva verket är jag medveten om behovet av att fastställa ett förfarande för samordning i asylfrågor, även när det gäller införandet av en permanent samordningsmetod i asylfrågor, med respekt för medlemsstaternas suveränitet och egen behörighet, för att främja konvergensen av de nationella systemen. Jag vill dock inte ge mig in på storslagna projekt, framför allt på ett så oerhört känsligt område som detta, och jag beklagar att både föredraganden och det specialiserade utskottet har slagit in på en maximalistisk väg, som är uppriktigt överdriven, och som går mycket längre än nödvändigt. Därför röstade jag emot betänkandet. Detta är också helt enkelt det skäl som ligger till grund för det slutliga underkännandet av betänkandet, vilket torde ses som en varning inför framtiden. Den som vill för mycket skadar det viktigaste.

Martinez (TDI)
Det är en budget som är både magisk, ödesmättad och tragisk.
Magisk när det gäller siffrorna: 100 miljarder euro. Det är första gången sedan 1958 som en budget uppnår det beloppet.
Ödesmättad när det gäller jordbruksområdet. Här finns den obevekliga erosionen från jordbruksanslagen inom samtliga utgifter och framför allt det permanenta underutnyttjandet av anslag som tillåts i budgetplanen. Om man slår ihop de årliga skillnaderna mellan dels de jordbruksbudgetar som röstats igenom och dels de planerade budgetplanerna för jordbruket, är det på 10 år motsvarande en årlig jordbruksbudget som trollats bort. Dessa fyrtio miljarder euro som man undanhållit de europeiska jordbrukarna hade varit tillräckligt för att rädda våra biodlare, säkerställa marknadsföring av våra viner och inrätta en europeisk fond mot naturkatastrofer. Exempelvis i Languedoc där översvämningarna i september 2002 förstörde över 4 000 ha vinodling.
Den är slutligen tragisk därför att 2003 blir året före hoppet utan fallskärm ut i globaliseringens tomma intet. Det är året för Cancún och WTO:s ministerkonferens som kommer att fullborda världsavtalet om frihandel inom jordbruket. Det är också det år då vi verkligen ställs inför omstöpningen av den gemensamma jordbrukspolitiken med en viktig allierad för Fischler, nämligen Renate Kunas. Det är också början på vägen mot anslutningen av jordbruksländerna i öst, där vi inte känner till de verkliga kostnaderna.

