Възпоменание на 11 юли като ден на жертвите от клането в Сребреница (разискване) 
Председател
Следващата точка е изявлението на Съвета и Комисията по повод на възпоменанието на 11 юли като ден на жертвите от клането в Сребреница.
Alexandr Vondra
действащ председател на Съвета. - (EN) Г-н Председател, Сребреница, както знаем, беше ужасно престъпление. Клането на повече от 8 000 босненци във и около Сребреница бележи един от най-черните исторически моменти на Босна и Херцеговина, на бивша Югославия, а също и на Европа, като цяло. Това, без съмнение, е най-жестокото престъпление в Европа след Втората световна война.
Поглеждайки назад, разбираме, че е могло да се направи много повече и то по-рано. Сребреница беше колективен провал на международната общност, включително и на ЕС. Това е наистина много жалко и ние изразяваме дълбоко съжаление за този факт. Наше морално, човешко и политическо задължение е Сребреница да не се повтаря никога.
Отбелязвайки десетата годишнина от клането в Сребреница, Съветът отново заклейми извършените престъпления и изрази своето съчувствие за жертвите и техните семейства.
Съветът, позовавайки се на резолюции 1503 и 1534 на Съвета за сигурност на ООН, подчерта, че пълното и неограничено сътрудничество с Международния трибунал за престъпленията в бивша Югославия (МТПБЮ) остава важно изискване за продължаването на напредъка в посока на ЕС. Изпращането в Хага на останалите подсъдими бегълци, които продължават да избягват международното правосъдие, би било най-подходящото отдаване на почит на жертвите от Сребреница, както и основна крачка към траен мир, стабилност и изглаждане на конфликта. Затова Съветът остава твърдо убеден, че извършителите на престъпления в Сребреница и в Босна и Херцеговина, като цяло, както и на други места в региона на Западните Балкани, трябва да получат възмездие.
В същото време през историята си досега европейската интеграция се оказа полезна за лекуването на рани и несправедливости в миналото, затова ние трябва да се съсредоточим също и върху бъдещето. ЕС, като интегриращ фактор, донесе мир, стабилност, доверие и благоденствие на Европа през втората половина на миналия век. Ето защо помощта за Западните Балкани по пътя им към ЕС е един от приоритетите на чешкото председателство в областта на външните отношения. Помирението е жизнено важно за интеграцията и то е трудно, ако справедливостта не е възтържествувала изцяло.
13 години по-късно е време да приключим позорния епизод в Сребреница. Арестът на Karadžić's показа, че такива чудовищни престъпления, като престъпленията срещу човечеството, не могат да останат безнаказани. Остава Ratko Mladić да бъде изпратен в Хага, така че семействата на жертвите от Сребреница да могат за се справят с миналото и да прегърнат бъдещето.
ЕС ще продължи да прави всичко, което е по силите му, за да осъществи това. Но предстои да се направи още много, така че Сребреница да се превърне от тъжен исторически спомен в място, където животът предлага перспективи. Ангажирането на международната общност не става във вакуум: тя се съчетава активно с местните акции на държавно равнище и от двете страни. Доста добри начинания бяха предприети.
Бъдещето на Сребреница може най-добре да бъде гарантирано чрез икономическо развитие, създаване на работни места с цел да се подобрят социалните и икономически условия на живот на населението в района на Сребреница. Компетентните органи на Република Сърбия, както и на министерският съвет на Босна и Херцеговина и Федерацията, осигуриха финансиране и инвестиции за района на Сребреница. Разпределените активи бяха предназначени за възстановяването на Сребреница, включително за строителство, реконструкция, развитие на инфраструктурата, подпомагане на бизнеса, подобряване на комуналните услуги, проекти с устойчива възвращаемост и образованието.
Всички тези местни усилия бяха подпомогнати от донорската конференция за Сребреница, организирана само преди около година, през м. ноември 2007 г. Това е може би добър повод да отправя призив за осигуряването на повече нови инвестиции за този град и този район.
Крайно важно е Сребреница никога да не бъде забравена и съвместните усилия да продължават. Всички ние в ЕС, международната общност и местните органи продължаваме да работим конструктивно заедно с цел подобряване на условията на живот в района на Сребреница. Само перспективата за по-добър живот може да намали политическото напрежение, да създаде пространство за диалог и впоследствие да позволи на все още скърбящите роднини на жертвите да продължат напред. Това би бил най-добрият начин за отдаване но почит на жертвите от Сребреница.
Benita Ferrero-Waldner
член на Комисията. - (EN) Г-н Председател, през м. юли 1995 г, близо 8 000 мъже и момчета бяха убити и изчезнаха в Сребреница. Най-висшите съдилища на международното право нарекоха това клане с истинското му име: геноцид. Докато продължаваме да търсим справедливо наказание за извършителите, мисля, че е правилно да си спомним жертвите и да изразим своето съчувствие на техните семейства. Затова днес аз се присъединявам към вас в подкрепа на инициативата да се признае 11 юли за ден за възпоменание на геноцида в Сребреница.
Сребреница е символ на ужас и неутешима скръб. Възпоменанието е болезнено, но и необходимо. Необходимо е, защото ние не можем, а и не бива да забравяме. Необходимо е, за да противодействаме на избирателната памет на онези, които продължават да отричат до днес това, което наистина се случи. Признаването на това, което се случи през юли 1995 г. стои в основата на помирението в рамките на Босна и Херцеговина, както и в регионалния процес. Обявяването на 11 юли като европейски ден на възпоменание за жертвите от Сребреница би трябвало по тази причина да стане крачка напред към помирението в Босна и Херцеговина и в региона. Аз мисля, че това е една възможност да изпратим послание, не само за уважение и възпоменание, но и за надежда за бъдещето - бъдеще в рамките на Европейския съюз, изградено върху помирението, позволяващо на раните да заздравеят с времето.
Но само признаването не е достатъчно. Справедливостта е също толкова важна. Аз мисля, че е важно всички извършители на тези зверства да бъдат изправени пред съда, да бъдат съдени и да платят за престъпленията, които са извършили. Затова е недопустимо след толкова много години, генерал Ratko Mladić да остава на свобода. Комисията напълно подкрепя работата на Международния трибунал за престъпленията в бивша Югославия (МТПБЮ). Ние приветстваме сътрудничеството на Босна и Херцеговина с МТПБЮ и справянето с делата, прехвърлени от Трибунала към местната юрисдикция. Ние, като Комисия, използваме всяка възможност да насърчим местните органи да продължат своите усилия и да гарантират това, че всички престъпления ще бъдат преследвани.
В допълнение към правосъдието на съдилищата, ние можем да предложим втора форма на справедливост за жертвите и това е по-доброто бъдеще за техните близки, които са оцелели. Това е в центъра на усилията на ЕС на Западните Балкани. Ние искаме страните от региона да се придвижат напред, към общо европейско бъдеще. Искаме да видим просперираща Босна и Херцеговина в рамките на стабилен, регионален контекст, където границите имат все по-малко значение и доверието между съседите е възстановено. Ние знаем, че това е дълъг път, но ако историята на Европейския съюз и неговото разширяване ни говори нещо, то е, че този път си заслужава да се извърви.
Ние не можем да извървим пътя до Европейския съюз вместо Босна и Херцеговина. Тя сама трябва да изпълни условията и да преодолее вътрешните предизвикателства със собствени средства, но можем да помогнем. Ние ще помогнем и искаме тази страна да успее като триумф на оцелелите над онези, които имаха други планове.
Doris Pack
от името на групата PPE-DE. - (DE) Г-н Председател, г-н Действащ председател на Съвета, Комисар. Война, концлагери, геноцид - никога вече! След ужасите на Втората световна война, никой в Европа не можеше да си представи, че това отново би могло да се случи
Но все пак се случи: в средата на 90-те, шест години след падането на Берлинската стена, докато Западна и Централна Европа се развиваха заедно в мир, това се случи отново в Босна и Херцеговина. Грешките на международната общност - дългите години на извръщане на погледа, почти безгрижните сделки с главорезите там, приятелските ръкостискания с престъпници като Ratko Mladić - засилиха неговото признание, както и това на неговите съучастници, които се измъкнаха безнаказани след години на етнически прочиствания и гонения и след като бяха извършили геноцид.
До днес Ratko Mladić не е изправен пред съда. Кой го крие? Кой му помага, като по този начин поставя себе си и него под дори по-голяма тежест на вината? Мнозина от другите извършители са също все още на свобода и някои дори все още живеят в Босна и Херцеговина сред опечалените семейства на жертвите. Ето защо ние трябва да настояваме не само Международният трибунал за бивша Югославия в Хага, но и местните трибунали за военни престъпления в Босна и Херцеговина да бъдат в състояние да си свършат работата, както трябва.
Денят за възпоменание, който обявихме е замислен като сигнал за събуждане, сигнал да не забравяме и да покажем на опечалените семейства, че скърбим заедно с тях. Наистина, вероятно този ден може да послужи за събуждане на съзнанието за тези ужасни престъпления, дори у онези, които все още не вярват, че са се случили, въпреки доказателствата от записите, и след това да се положат основите за необходимото помирение. Без признаване на пряката и непряка отговорност за това клане, там не може да има мир. Ние дължим поне това, както и осъждането на извършителите, на жертвите и техните семейства.
Richard Howitt
Гн Председател, всяка година в Обединеното кралство, когато има възпоменание за войните от 20и век, ние използваме думите: "при залез и при изгрев ще ги помним". Това са много трогателни думи за мен и за моето поколение, за моите родители, които са участвали във Втората световна война. И дори за онези поколения, които идват след нас, това възпоменание не е просто формално отдаване на почит на онези, които са служили на страната си. Това е напомняне за злините и за човешката стойност на войната, това е предупреждение за тези поколения, защита на мира и предпазване от конфликт в бъдещите години.
Това е важността на възпоменанието и както Комисарят каза тази вечер, признаването е изключително важно за помирението на днешните поколения.
Ние всички знаем за касапницата в Сребреница през 1995 г. Осем хиляди мъже и момчета мюсюлмани са убити, докато търсят убежище в безопасен район около Сребреница, обявен за такъв от Съвета за сигурност на ООН.
Въпреки че това се е случило преди почти 14 години, съвсем правилно и справедливо е да си спомняме за жертвите и да ни се напомня за националната омраза, която доведе до това ужасно събитие.
Само преди месец група от над 1 000 души беше образувана в мрежата, в сайта Facebook, и тази група открито възхваляваше геноцида в Сребреница. Групата имаше име, което означава "Нож, жица, Сребреница" и тя насърчаваше убийството на мъжете само защото те са били мюсюлмани. Това също говореше за тяхното уважение към действията на Ratko Mladić, което е още едно доказателство, че свободата на Mladić само подклажда омразата и засилва напрежението от миналото.
Благодарение на обществения протест, сайтът във Facebook бързо беше снет, но не преди, в рамките на един месец между м. декември 2008 г. и м. януари 2009 г., в него да се регистрират над хиляда души.
Възпоменанието на жертвите от Сребреница изпраща ясно послание на онези индивиди, които възхваляват действията на Ratko Mladić и Radovan Karadžić, че ние няма да позволим това да се случи отново и че те са сами и изолирани в своите разбирания.
Един съд в Босна миналия месец изслуша психолози относно това как оцелели след клането в Сребреница са силно травматизирани. Съдът чу, че проблемът за много от оцелелите е, че никога няма да имат шанса да се сбогуват със своите роднини.
Въпреки че нямаме възможност да върнем часовника назад и да дадем втори шанс на тези хора, ние можем да направим всичко възможно този геноцид да не се забравя и онези, които са отговорни да бъдат наказани.
Jelko Kacin
от името на the група ALDE. - (SL) Нашият Европейски съюз се роди от опита на Втората световна война. Ние имаме обща, документирана историческа памет, което ни позволи да изградим общото европейско бъдеще заедно. Сребреница е страшно свидетелство за това, че през 1995 г. ужасите на Втората световна война се повториха в Европа по най-възмутителния начин.
Сребреница е символ на етническо прочистване. Сребреница и синоним на безмилостно и нечовешко убийство на деца и възрастни, тя е синоним на геноцид. Сребреница обаче означава също скриване на убийства и разрушаване на масови гробове. Ние трябва да вградим Сребреница в нашата обща историческа памет и в основите на разширяването на Европейския съюз към Западните Балкани. Ние не трябва да толерираме стереотипи на дискриминация и ексклузивизъм за отделните нации, ние трябва да се борим с колективната вина. Виновните за геноцида в Сребреница трябва да бъдат изправени пред трибунала в Хага, те трябва да бъдат съдени и изпратени в затвора, а ние трябва да работим заедно, за да изграждаме и да направим възможно европейското бъдеще за Сребреница, местното население и за цялата Босна и Херцеговина
Накрая, ние трябва да се опитаме да поставим акцент върху травмите и мъченията на онези, които ще трябва да живеят със болезнените спомени за престъплението, които ще трябва да живеят без близките си хора. Бих искал да благодаря на председателския съвет за единодушната подкрепа на предложението да каним млади босненци и сърби от Сребреница заедно в Европейския парламент всяка година, без натиска и стреса на домашната им среда, те могат да мислят, планират по-красиво бъдеще за Сребреница и за цялата Босна и Херцеговина. Тази резолюция ...
(Председателят отне думата на оратора.)
Milan Horáček
от името на групата Verts/ALE. - (DE) Г-н Председател, резолюцията говори за ООН и за европейските институции с много ясни, критични думи. Недостатъците в механизмите за вземане на решения в областта на външната политика и в политиката на сигурността не позволиха да бъдат предотвратени ужасните престъпления в Сребреница. Липсата на единен глас остава недостатък в Европейската политика на съседство, както днешната дискусия по отношение на Газа показа още веднъж.
Клането в Сребреница не бива да бъде забравено и затова ние приветстваме и подкрепяме инициативата да се обяви 11 юли за ден на възпоменание за жертвите на този геноцид. В същото време обаче трябва да има помирение на двете страни, което може да се постигне само чрез непрекъсната преоценка на събитията. Затова е абсолютно недопустимо виновните и тези, които са обвинени в това престъпление, все още да се разхождат на свобода. Аз мисля, че не само Mladić, но и други виновници, трябва да бъдат съдени.
Erik Meijer
от името на групата GUE/NGL. - (NL) Г-н Председател, градът Сребреница е печално известен във връзка с клането на 8 000 мъже мюсюлмани през 1995 г. Оцелелите жени и деца са прави да ни напомнят непрекъснато за това. След моето посещение в Сребреница през март 2007 г., аз се обърнах към Европейската комисия с искане тя да допринесе за устойчиви доходи и заетост чрез проекти, които да подпомогнат туризма, в резултат на което Сребреница ще може да предложи повече от историята си и главния мемориал. Сребреница е също така символ на провала на оптимистичните идеи за хуманитарни намеси и убежища.
От самото начало трябваше да поясня, че чуждото военно присъствие може да предложи само фалшиви илюзии. То превърна Сребреница в оперативна база срещу сръбското обкръжение, а в същото време беше ясно, че в крайна сметка тя ще бъде неизбежно погълната от същото това обкръжение. Без присъствието на нидерландска армия в Сребреница, нямаше да има военна ситуация и нямаше да има нужда от отмъщение от страна на сърбите. Жертвите са причина не само да изправим пред правосъдието господата Mladic и Karadzic, но и да мислим критично за провала на военните намеси и на опитите да се установи държавно единство в етнически разделената Босна.
Bastiaan Belder
от името на групата IND/DEM. - (NL) Г-н Председател, "Глас от Сребреница, големи сълзи потекоха по бузите му. Той ме прегърна и каза: "Моля те, мамо, върви!" Те го хванаха; аз отказах да тръгна, коленичих и започнах да ги моля: "Моля ви, убийте мен вместо него! Взехте единственото ми дете. Не искам да отивам никъде. Убийте ме и това ще бъде краят за нас."
Това е затрогващият разказ на една босненска жена, която е загубила както съпруга си, така и дванадесетгодишния се син по време на клането в Сребреница през юли 1995 г. Нейният глас и гласовете на другите жертви ни преследват днес, отчасти благодарение на безценните проучвания на добросъвестни учени, в това число, професор Selma Leydesdorff от Амстердам.
Разбира се, сега, след като Европейският съюз е предложил на Западните Балкани перспективата на присъединяване към Съюза, ужасите от Сребреница остават символ и задължение, преди всичко както на думи, така и на дело. С други думи, действителна загриженост за тези, които са оцелели. Сребреница, юли 1995 г. Аз бях чуждестранен кореспондент да нидерландски вестник тогава и отблизо наблюдавах босненския военен театър. Не мога да ви опиша колко засрамен и обезсърчен се чувствах по повод на международната идея за убежище, естествено, като гражданин на Нидерландия.
'Kom vanavond met verhalen, hoe de oorlog is verdwenen, en herhaal ze honderd malen, alle malen zal ik wenen.' [Ела тази вечер с приказки за това как войната е изчезнала и ги повтори сто пъти, а аз ще плача всеки път.] От сега нататък, думите на този известен поет от културата на възпоменание на моята страна, Втората световна война, също ще придружава 11 юли, когато отдаваме почит на жертвите от Сребреница и Поточари.
Димитър Стоянов
Благодаря, господин Председателю. Тази вечер сме се събрали да си припомним едно страшно престъпление, неслучайно наречено геноцид, което представлява действително една огромна човешка трагедия в най-новата ни история. Но когато чета декларацията, която се предлага, резолюцията, проекта за резолюция, виждам, че той отразява само половината трагедия и само половината геноцид.
В него са споменати имена, които станаха световно известни: Ратко Младич, Радован Караджич, Кръстич и т.н. Но в него не виждам имената на мюсюлманите, които също извършваха престъпления в Сребреница и в този отвратителен конфликт. Къде е името на Насер Орич, командира на 28-а мюсюлманска дивизия? Кой... защо не е споменато в тази резолюция клането в село Кравица на връх Коледа 1993 г., в това християнско село? Защо не са описани случаите на десетките християнски села, които бяха изгорени в района на Сребреница от мюсюлманските бойци? Всички ние не трябва да продължаваме да защитаваме едностранна позиция и да налагаме двойни стандарти, когато оценяваме такива ужасяващи събития. Който твърди, че само християните са избивали мюсюлмани в Босна и Херцеговина, а обратното не се е случвало, е лицемер. Кой някога си е направил труда да провери? Тук беше казано, че Сребреница е пълна, изпълнена с масови гробове, и това е вярно. Но кой си е направил някога труда да провери колко от тези масови гробове са на християни?
Нека не забравяме, че нещата се случваха двустранно там и не трябва да се правим, че християните не съществуват или нямат човешки права, все едно са някакви животни.
Anna Ibrisagic
(SV) Гн Председател, какво може да се каже само за две минути, когато ние говорим и описваме какво се е случило в Сребреница, когато трябва да се научим как да помним това, така че то повече да не се повтаря? Какво още трябва да видим и какво още може да кажем за Сребреница? Какво мога аз, като единствен член на този парламент, който е роден в Босна и който е избягал от войната там, да предам днес от тази трибуна, което аз, шведски член на парламента, не бих могъл да предам, ако не бях преживяла тази война? Моята, г-н Стоянов, е истинска история от онова време.
Може би главното нещо, което мога да предам, е чувството на надежда, когато аз все още вярвах, че ако само някой там, в Европа, можеше да види какво става, светът щеше да реагира, или безнадеждността, когато разбрах, че съм оставена сама със собственото си нещастие и че няма да дойде помощ. Помня кървавите петна по асфалта, виковете на гладните деца, празното изражение на десетгодишно момиченце, когато ми разказа как тя и нейните братя и сестри първо е трябвало да погребат мъртвите си родители и след това да преместят телата им в друг гроб, когато войниците се опитали да прикрият следите на масовото убийство в едно село близо до моя град. Спомням си лицето на моя баща, когато разбрахме, че моят чичо и братовчед ми са в концлагер. Спомням си моето собствено отчаяние, когато една сутрин нямах дори един децилитър мляко да дам на едногодишния си син.
Това обаче, което помня най-ясно и никога няма да забравя, е неописуемото чувство на самота, когато накрая разбереш, че твоето собствено нещастие, отчаяние и агония се играят на открита сцена, сега, когато светът вече видя как сме страдали, но никой не предотврати това. Именно това е чувството, което аз споделям с хората от Сребреница, г-н Стоянов. Именно това е чувството, което аз предавам, заедно с другите жертви на войната на Балканите.
Фактът, че Европейският парламент утре ще гласува за ден на възпоменание на жертвите от Сребреница, е нещо, което ми носи малко спокойствие. Този ден на възпоменание няма да върне на хората от Сребреница техните убити роднини, но за всички нас, които сме жертви на войни, той ще означава признание, че Европа е видяла нашето страдание, че ние не сме сами и Европа ще помни, за да не се повтори това никога.
Аз лично се надявам и ще работя, за да гарантирам, че Сребреница, заедно с Босна и другите балкански държави, ще станат членове на европейското семейство възможно най-скоро. Това е и най-малкото, което можем да очакваме след позорната неспособност на Европа да предотврати този геноцид и факта, че Ratko Mladić е все още на свобода.
(Ръкопляскания)
Diana Wallis
(EN) Г-н Председател, бих искала да благодаря на Комисаря за нейния коментар тази вечер в подкрепа на тази инициатива. Миналия юли аз имах привилегията, задължението и поуката, от името на Председателя на нашия Парламент, от това да присъствам на възпоменателната церемония в Сребреница. Това остави незаличими следи в мен. Това е нещо, което никога няма да забравя. Хиляди хора, събрани под горещото юлско слънце: горди, тъжни, една церемония на възпоменание и, разбира се, на скръб.
Но ние трябва да помним, защото всички ние, като европейци, имаме усещане за déjà vu за Поточари, едно чувство на съпричастност. Ние всички видяхме на екраните на нашите телевизори сцените преди клането, преди бягството към Тузла. Ние изпитваме чувство на безнадеждност и безпомощност, което вероятно е споделено. Не можем да кажем "никога вече", но можем да кажем, че ще помним, че ще се учим и ще помогнем на хората да вървят напред. Затова трябва да го има този Европейски ден на възпоменание. Аз никога няма да забравя майките, дъщерите, семействата, които срещнах тогава. Надявам се, че ние можем да им дадем нещо трайно и позитивно за бъдещето.
Zita Pleštinská
- (SK) Подкрепям признаването на 11 юли за ден на възпоменание на геноцида в Сребреница, когато международната общност не успя да се намеси в конфликта и да защити гражданското население. Смятам, че това е най-добрият начин да покажем своята почит към жертвите на клането. В продължение на няколко дни на касапница, последвана от падането на Сребреница, повече от 8 000 мъже и момчета загубиха живота си. Хиляди жени, деца и възрастни хора бяха депортирани и много жени бяха изнасилени.
Ние никога не бива да забравяме жертвите на жестокостите, извършени по време на войната в бивша Югославия. Аз вярвам, че всички държави на Западните Балкани ще подкрепят признаването на този ден.
Трябва да изпратим ясно послание за бъдещите поколения, така че те никога вече да не позволяват да има друга Сребреница. Аз твърдо вярвам, че бъдещите усилия ще доведат до изправянето пред съда на останалите бегълци и много семейства ще получат окончателно потвърждение за съдбата на техните бащи, синове, съпрузи и братя.
Pierre Pribetich
- (FR) Г-н Председател, преодоляването на напрежението от миналото и полагането на всички възможни усилия да се стабилизират Западните Балкани, може всъщност да зависи от това, народите там да преодолеят своята собствена история. Този изключително символичен акт на предлагането на този Европейски ден на възпоменание, на 11 юли, е част от този процес и преследва няколко цели. Първо, една от целите е отдаването на почит на всички жертви на жестокостите, извършени в Сребреница, и на техните семейства, и втората цел е да се напомни на всички граждани и народи, че трябва да бъдат бдителни и че безсилието на държавите да предприемат действия неизбежно води до такива жестокости. Друга цел е посочването на факта, че Европейският съюз трябва да си осигури истинска обща политика за отбрана и сигурност, за да може да се намесва в името на принципите и ценностите, които ни обединяват и които ни водят. И накрая, целта е да се повтаря на страните от Западните Балкани, че тяхната естествена съдба е да се присъединят към нас скоро, но това означава да сътрудничат открито, по всяко време, на Международния трибунал, за да може да изправим пред съда всички престъпници. Това е нашето послание, тава е посланието на Парламента към настоящите и бъдещите поколения, така че времето да не бъде като ръжда, която разяжда паметта, а поскоро да оживява спомените отново.
Jelko Kacin
(SL) Бих искал да продължа речта си, защото роднините на жертвите ме помолиха да изразя тяхната благодарност към вас днес за разбирането и подкрепата, които демонстрирахте при приемането на тази резолюция.
Благодаря на всички, които се отзоваха на поканата да участват в днешното разискване. Ще се възползвам от възможността да завърша речта си, като отбележа две неща. Тази резолюция не е насочена към миналото, въпреки че се отнася и за мъртвите. Тя е насочена към живите и към подобро бъдеще за тях.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Клането в Сребреница през юли 1995 г., заедно със зверствата, извършени по време на войната, която съпътстваше разпадането на бивша Югославия, са черна страница в историята на Европа.
Това е трагичен урок от историята, който ни позволява да осъзнаем още веднъж колко е необходимо да развием способността да предприемаме ефективни действия в Европейския съюз в неговата външна политика за сигурност и отбрана и по-специално в неговата Европейска политика за добросъседство. Защо ли? Именно+ за да можем да се борим с проблеми като нарушаването на правата на човека и принципите на международното право, регионалните конфликти, националистическия екстремизъм и етническия сепаратизъм, всяко от които направи възможни жестокостите в Босна.
Европа се нуждае от по-силен, по-отворен към разширяване Европейски съюз, разполагащ с превантивна политика, която няма да позволи повече да се случват такива жестокости.
Alexandr Vondra
действащ председател на Съвета. - (EN) Г-н Председател, позволете ми да обобщя днешното разискване за Сребреница.
Преди всичко, искам да ви уверя, че Съветът продължава да настоява извършителите на престъпленията в Сребреница, в Босна и Херцеговина, както и на други места в региона на Западните Балкани да бъдат наказани.
Мисията на Европейската политика за сигурност и отбрана (ЕПСО) в Босна и Херцеговина продължава да оказва подкрепа на МТПБЮ и на съответните органи.
Сребреница е и ще остане чувствителен и важен фактор в политическия живот на Босна и Херцеговина, а също и за ЕС и по-широката международна общност.
Позволете ми да се възползвам от възможността да призова политическите лидери да се въздържат да злоупотребяват с това болезнено и неописуемо историческо преживяване за собствените си политически цели. Те, по-скоро, трябва активно да се ангажират с това да водят своите страни към подобро бъдеще. Необходимо е да продължим със съвместните усилия не само по отношение на Сребреница, но и за Босна и Херцеговина като цяло. Ако причината за Сребреница е липсата на достатъчно европейски дух, то следва да направим всичко по силите си, за да помогнем на тази страна да поеме по правилния път, което означава в посока към ЕС.
Първата голяма крачка към Европа е вече направена с подписването на Споразумението за стабилизиране и асоцииране (САА), като начало на дълъг процес на присъединяване, но е необходимо много повече, повече смелост и доверие за постигането на искрено помирение, основаващо се на осезаемата перспектива за интеграцията в ЕС.
Нашият дълг към мъртвите е да не правим жертви от живите. Това е нашият дълг пред бъдещите поколения.
Benita Ferrero-Waldner
член на Комисията. - (EN) Г-н Председател, г-жо Ibrisagic, аз бях от хората, които гледаха по телевизията, когато тези ужасни неща се случваха. Ние мислехме че убежищата ще са безопасни. Затова, като много други, аз бях страшно шокирана, когато чухме какво се беше случило, по-скоро, бавно осъзнавах реалността.
Мисля, че ние в Европейския съюз се научихме какво трябва да правим по трудния начин и тогава постепенно започнахме Общата външна политика за сигурност. Това беше, така да се каже, първата стъпка и след това продължихме, защото видяхме, че причината за това жестоко клане бе, защото не бяхме единни.
Отново мога само да отдам почит на вас за това, че сте тук и за това, че говорите толкова открито за помирение. За онези, които живеят с този спомен, сигурно е много трудно, но в същото време аз мисля, че възможността Босна и Херцеговина да стане член на Европейския съюз в бъдеще най-вероятно може да допринесе за помирението след тези ужасни зверства.
Председател
Получих шест предложения за резолюция представени на основание на член 103, параграф 2 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването по резолюцията ще се проведе утре, четвъртък, 15 януари 2009 г.
