Konsensuso dėl humanitarinės pagalbos paskelbimas - Europos Sąjunga ir humanitarinpagalba(diskusijos)
Pirmininkas
Kitas klausimas - bendros diskusijos apie:
Komisijos pareiškimą dėl konsensuso dėl humanitarinės pagalbos paskelbimo, ir
p. Cornillet, atstovaujančio Vystymosi komitetui, pranešimą dėl Europos Sąjungos ir humanitarinės pagalbos.
Louis Michel
Komisijos narys. - (FR) Pone Pirmininke, pranešėjau, ponios ir ponai, norėčiau pradėti padėka p. Cornillet ir sveikinimu dėl jo pranešimo, kuriame puikiai identifikuojami iššūkiai, su kuriais susiduria humanitarinės pastangos, ir ypač su tuo, kad jis taip pat puikiai nustato principus, kurių reikėtų imtis dėl Europos humanitarinės veiklos. Šis pranešimas yra svarbus indėlis į bendrą Parlamento, Tarybos ir Komisijos darbą, kuriuo siekiama įgyvendinti būsimą Europos konsensusą dėl humanitarinės pagalbos. Mūsų bendras tikslas yra trijų institucijų bendros deklaracijos dėl mūsų vizijos ir bendro požiūrio į humanitarinės pagalbos politiką formalizavimas. Manau, nėra jokios abejonės, kad aktyvus Europos Parlamento dalyvavimas yra būtinas šio deklaracijos priėmimo proceso sėkmei.
Leiskite man labai trumpai pakartoti šios politinės iniciatyvos motyvą: iš esmės pastaraisiais metais humanitarinės pagalbos teikimo kontekstas pasikeitir mes turime prisitaikyti prie jo, jei norime, kad mūsų humanitarinveikla išliktų nuosekli ir efektyvi.
Kokie pagrindiniai pokyčiai ir pagrindiniai sunkumai? Manau, juos galima apibendrinti taip: pirma, vis daugėja konfliktų ir stichinių nelaimių, didėja ir jų sukeliamų mirčių skaičius. Stichines nelaimes dažnai sukelia klimato kaita: dabartiniai potvyniai Meksike atspindi tikrovę ir šios neraminančios tendencijos mastą.
Antra, mes taip pat esam sudėtingų krizių ir didelių konfliktų sukeltų pokyčių liudininkai. Pavyzdžiui, ginkluotuose konfliktuose naudojami metodai ir priemonės vis labiau apsunkina humanitarinių organizacijų darbą. Deja, išpuolių rizika ir pagalbos išvogimas yra kasdienybtiek Darfure ar Somalyje, Šri Lankoje ar Mianmare, tiek Kolumbijoje ar Rytų Kongo Demokratinėje Respublikoje. Mes taip pat vis dažniau stebime sisteminius tarptautinės humanitarinės teisės pažeidimus, kartu ir trukdymą diegti humanitarines vertybes.
Egzistuoja nuolatinrizika supainioti politinę ir humanitarinę darbotvarkes. Esu tvirtai įsitikinęs, kad Europos Sąjunga kaip didžiausia pagalbos teikėja pasaulyje - manau, svarbu pakartoti, kad kartu mes sudarome 40 proc. visos humanitarinės pagalbos pasaulyje - ir tarptautinės teisės ir multilaterizmo politinatrama, mano manymu, turi tam tikrą pareigą užtikrinti efektyvią ir adekvačią humanitarinę pagalbą. Mes galime ir privalome veikti kaip politinis katalizatorius bei būti politiniu pavyzdžiu ir ramsčiu. Būtent tokiame kontekste beveik prieš metus nusprendėme pradėti iniciatyvą aiškiam konsensusui dėl humanitarinės pagalbos ES lygmeniu pasiekti.
Šis nerimas aiškiai atsispindi p. Cornillet pranešime. Aš, žinoma, palaikau pagrindinius punktus, kuriuos Europos Parlamentas nori pabrėžti ir apginti rengiant Europos konsensusą dėl humanitarinės pagalbos. Šis konsensusas ir 27 ES valstybes nares ir bendruomenę įtraukianti atitinkama stebėsena pirmą kartą suteiks politinį pagrindą valstybių narių ir Komisijos remiamoms vertybėms, tikslams ir principams, padėsiantiems pagerinti valstybių narių ir Komisijos darbo papildomumą ir koordinavimą.
Kokios pagrindinės konsensuso projekto sudedamosios dalys? Pirmoji yra gerbti humanitarinius principus: žmogiškumą, neutralumą, nešališkumą, nepriklausomumą. Jūs, žinoma, žinote, kodėl.
Antroji - poreikis stiprinti pagarbą tarptautinei humanitarinei pagalbai ir jos taikymą tarptautiniu lygiu. Leiskite man papasakoti Jums trumpą istoriją apie tai. Neminėsiu šalies, tačiau pamenu, kaip neseniai buvau dramatiškų operacijų vietoje, ypač humanitarine prasme. Klausinėjau vieno svarbaus valstybės veikėjo, atsakingo už ten vykstančius įvykius, ir pasakiau: "Jūs nesilaikote tarptautinės humanitarinės teisės". Jis man pateikišties siaubingą atsakymą: "Tiesa, tačiau dabar karas". Akivaizdu, kad tarptautinhumanitarinteisyra skirta būtent karo laikmečiui, todėl įsivaizduokite, kaip mes nuo jos vis labiau ir labiau atitolstame, kartais be jokios reakcijos, arba kaip vis labiau ir labiau atitolstame nuo paprasčiausių standartų.
Trečia, norėdami teikti efektyvesnę paramą, turime gerinti pagalbos teikėjų praktikas ir metodus, partnerystės su humanitarinėmis organizacijomis kokybę.
Ketvirta, valstybės narės turi savanoriškai įsipareigoti stiprinti mūsų humanitarinių veiksmų papildomumą ir koordinavimą. Tai, žinoma, tapo dar aktualiau, kuomet valstybių narių skaičius padidėjo iki 27. Būsimas konsensusas taip pat suteiks bendrą pamatą santykiams tarp humanitarinės pagalbos ir kitų ES išorės politikų apibrėžti. Pagrindinis tikslas yra padaryti ES humanitarinę veiklą nuoseklesnę ir veiksmingesnę. Visa tai svarbiai prisidės prie Jungtinių Tautų globojamos tarptautinės sistemos stiprinimo ir būtent tai norėčiau pabrėžti. Akivaizdu, jog sprendimas remti Europos principą nėra nukreiptas į Jungtinių Tautų pagrindinio vaidmens silpninimą ar varžymąsi su juo. Priešingai, jis padės stiprinti tą pagrindinį vaidmenį, todėl kartais liūdna matyti priešiškumą šiam Europos konsensusui, grindžiant tuo, kad jis konkuruos su Jungtinėmis Tautomis. Tai visiška netiesa. Priešingai, savaime suprantama, kad jo tikslas yra stiprinti Europos vaidmenį Jungtinių Tautų sistemoje.
Deklaracijos dėl konsensuso projekto tekstas aiškiai remiasi konsensuso punktais, iš dalies ateityje formuosiančiais Europos Sąjungos humanitarinę doktriną. Norėčiau padėkoti Parlamentui ir pirmininkaujančiai Portugalijai už jų darbą derybose dėl šio teksto. Dabar artėjame prie galutinių šios trišalės procedūros etapų, leisiančių mums įgyvendinti tikslą - gruodžio 18 d. visos trys institucijos pasirašys bendrą deklaraciją.
Ši deklaracija dėl konsensuso yra tik proceso pradžia. Tai proceso pradžia, ne pabaiga. Mes žinome, kad reikės daug pastangų, norint užtikrinti, kad šie mūsų žodžiai taptų veiksmais. Šiuo tikslu kitų metų pradžioje pristatysime būsimo konsensuso dėl humanitarinės pagalbos įgyvendinimo veiksmų planą. Per šiuos kelis diskusijų mėnesius rengiant konsensusą, Europos Parlamentas pateikkeletą labai konkrečių siūlymų ir manome, jog būtų visiškai tinkama įtraukti juos į veiksmų planą, pvz., Jūsų siūlymą parengti humanitarinės pagalbos atlasą, paremtą vystymosi atlaso modeliu.
Leiskite man kiek pakomentuoti du dalykus, ypač dominančius šių Rūmų narius. Jie susiję su tariamai filosofiniais humanitarinės pagalbos klausimais, kurie šiandien yra tam tikrų debatų centre ir kurie patys yra humanitarinės pagalbos tikslo klausimai.
Pirmasis yra "pareigos ginti" klausimas. Remdamiesi Parlamento siūlymu, konsensuso projekte pabrėžėme valstybių įsipareigojimus, prisiimtus šiuo atžvilgiu JT ir tarptautinei bendruomenei. Norėčiau pažymėti, kad humanitarinveikla ir pareiga ginti yra paremtos dviem principais, nors jas sieja svarbus dalykas, t. y. žmonių kančių sustabdymas. Privalome atskirti šiuos pricipus, nes jie gali sugadinti humanitarinių veikėjų neutralumo ir nepriklausomumo įvaizdį, kuris yra mums labai svarbus, kad galėtume padėti humanitarinių krizių paveiktiems žmonėms.
Pareigos ginti sąvoka vis dar sąlyginai dviprasmiška. Praeityje ir netgi dabar ši sąvoka yra labai glaudžiai susijusi su teisės kištis ir karinės intervencijos humanitariniais tikslais ekstremaliomis sąlygomis, pavyzdžiui genocidui sustabdyti, idėja. Tačiau būtent dėl tokio aiškinimo kai kurie režimai atmeta pareigos ginti sąvoką: jie mato ją kaip politinę vakariečių priedangą savo imperializmui, intervencijoms, paremtoms ne humanitariniais interesais, o valdžios troškimu, pateisinti. Kartais ši pareigos ginti doktrina painiojama su apsaugine humanitarine veikla, kuri inter alia paprastai yra ICRC mandato dalis. Mes per savo humanitarinę pagalbą visiškai remiame pastarąją veiklą.
p. Cornillet pranešime taip pat iškeliamas labai aktualus klausimas dėl konstitucinio pagrindo humanitarinės politikos svarstymui. Parlamentas paskyrNuolatinį pranešėją humanitarinės pagalbos klausimais ir mes sveikiname su tuo. Pranešime teisingai iškeliamas tokių atstovų Taryboje klausimas. Komisijos vardu mes su dėkingumu pripažįstame dideles pirmininkaujančios Portugalijos pastangas duoti Tarybai laiko, reikalingo konsensusui parengti vystymo darbo grupėje. Institucinis sprendimas sudaryti Tarybos grupę, kuri dirbtų su humanitarine politika, žinoma, yra atiduotas valstybėms narėms, tačiau visiškai pritariu p. Cornillet, kad būtina įsteigti tinkamą instituciją, kuri sistemingai spręstų humanitarinius klausimus tokiomis pat sąlygomis kaip kitos Sąjungos išorės politikos.
Humanitarinpagalba yra neutrali ir nepriklauso politiniams ar kitokiems tikslams, tačiau tai nereiškia, kad politika nėra kaip nors įtraukta. Priešingai, savo prigimti veiksniai ir veikėjai, keliantys grėsmę humanitarinėms vertybėms, yra politiški. Lisabonos sutartyje aiškiai pripažįstama, kad humanitarinpagalba yra atskiras mūsų tarptautinės veiklos skyrius. Manau, tai turėtų atsispindėti ir institucinėje struktūroje.
Tuo atžvilgiu turiu pasakyti, kad matau augančią tendenciją (kurios nesmerkiu kol kas, nes kol nevyksta nieko įtartina, nėra jokio pagrindo tai daryti) - pavyzdžiui, tikėti, kad kariuomenių logistiniai pajėgumai galėtų gana lengvai tam tikru mastu labiau įsitraukti į humanitarinę sritį.
Nieko iškart neatmetu, tačiau sakau, kad turėtume atmesti bet kokį sektoriaus, neturinčio humanitarinių ketinimų, įsikišimą. Galiu suprasti, kad tam tikrais atvejais karininlogistika yra naudojama humanitarinėms veikloms padėti. Tačiau neneigsiu, kad asmeniškai norėčiau, kad tokios veiklos būtų vykdomos ne globojamos vienos ar daugiau gynybos ministrų, o taptų užsienio reikalų ministrų politine pareiga, kaip tai yra kai kuriose šalyse.
Šios diskusijos tęsis, tačiau, manau, kad vis dažniau humanitarinėje srityje galima matyti sektorius arba logistiką - kartu - o tai neabejotinai gali sukelti painiavą.
Baigdamas, pone Pirmininke, p. Cornillet, ponios ir ponai, džiaugiuosi Europos Bendruomenės svariu indėliu į humanitarinę veiklą ir norėčiau ypač pagerbti visus vyrus ir moteris, dirbančius labai sunkiomis aplinkybėmis, kad suteiktų humanitarinę pagalbą tiems, kam jos reikia.
Esu tvirtai įsitikinęs, kad šis konsensusas turėtų suteikti galimybę sistemingesnei, labiau koordinuotai veiklai. Jis kažkiek yra doktrinos ir pamatinių principų pagrindas bei išties palaiko nuolatinį koordinavimą Europos lygmeniu. Remiantis šiuo būsimu konsensusu, galime tapti efektyvesniais, o toks galų gale ir yra tikslas.
Thierry Cornillet
Pone Pirmininke, ponios ir ponai, pasistengsiu nebekartoti ką tik Komisijos nario išreikštų pastabų.
Mes pereiname į visiškai naują aplinką. Tai, kas numatyta Konstitucijoje ir bus įtraukta supaprastintoje Sutartyje, mes sudėsime į vieną Sąjungos politiką, humanitarinės pagalbos politiką. Kaip sakKomisijos narys, mes esame didžiausias pagalbos šaltinis pasaulyje.
Šį pranešimą reikia nagrinėti būtent šioje aplinkoje. Tai ne tik atsakas į Komisijos komunikatą. Tai darbo dokumentas dėl su mano kolegomis pasiekto konsensuso. Pirmą kartą trys institucijos išleis bendrą dokumentą. Pirmą kartą nuo Reglamento dėl humanitarinės pagalbos priėmimo 1966 m. Pats laikas gerai apgalvotam tekstui, kuris trims mūsų institucijoms suteiks bendrą politinę deklaraciją dėl humanitarinės pagalbos.
Šioje diskusijoje norėčiau pabrėžti puikų bendradarbiavimą tiek su Vystymosi komitetu, kur mano pranešimas buvo priimtas vienbalsiai, tiek su Europos Komisija ir pirmininkaujančia Portugalija.
Norėčiau taip pat pabrėžti, kad šių Rūmų nariai parėm12 konkrečių punktų ir biudžeto punktą. Norėčiau juos čia išvardyti, kad pirmiausia galėčiau paaiškinti, kiek ir kodėl juos remiame, ir ypač pasakyti, kad šie punktai buvo įtraukti į konsensusą, o Europos Parlamentas liko patenkintas dėl visų iškeltų klausimų.
Kalbant apie pirmąjį punktą, glaudžiai besisiejantį su buvusia tema apie stichines nelaimes, mes norėjome pamatyti naują humanitarinės veiklos apibrėžimą, nes, žinoma, yra ginkluotų konfliktų, kurie dėl savo pobūdžio gali būti nebūtinai nuspėjami, ir yra nelaimių, kurios paradoksalu, tačiau tampa nuspėjamomis, ypač dėl klimato kaitos. Žinome, kad kai kuriose šalyse įvyks nelaimės, net jei tiksliai nežinome kada: potvyniai Pietryčių Azijoje yra vienas iš pavyzdžių. Todėl tikimės, kad humanitarinės veiklos ribos gali būti nustatytos daug anksčiau dėl personalo mokymų ir ankstyvo išdėstymo. Tuomet vėlesniu etapu galima aiškiai matyti pilką zoną tarp to, kas vis dar yra humanitarinės veiklos dalis, bet jau tampa rekonstrukcija, ir to, kas galiausiai taps pagalba vystymuisi.
Mes tvirtai tikime, kad šias ribas reikia praplėsti ir tai susiję su biudžetu, apie kurį pakalbėsiu vėliau. Kita Parlamentui svarbi šių ribų dalis yra pamirštos krizės, krizės, kurias pamiršo visuomenė, bet ne tarp jų gyvenantys. Pavyzdžiui, Kolumbijoje yra beveik tiek pat persikėlėlių, kiek Darfure, ir į tai turime atkreipti dėmesį.
Antrasis punktas, be abejo, yra humanitarinės pagalbos ir jos principų, kuriuos Komisijos narys pakartojo - žmogiškumas, neutralumas, nešališkumas, nepriklausomumas - apibrėžimas. Konsensusas apibrėžia šiuos veiklos principus, kuriais remiasi mūsų institucijos humanitarinveikla.
Galiausiai, mes pabrėžėme labiausiai pažeidžiamas grupes, ypatingą dėmesį atkreipdami į moteris, lytį ir ypatingą moterų vaidmenį humanitarinėje veikloje. Taip pat norėjome pažymėti vietos veikėjų ir pilietinės visuomenės vaidmenį.
Kalbant apie karinių išteklių naudojimą, Komisijos narys aiškiai pasakė, kad kariniai ištekliai, ypač logistiniai - žinoma, kalbu apie sraigtasparnius, kurie gali būti labai svarbūs priešakinėje pozicijoje reaguojant į stichinę nelaimę - gali būti naudojami tik blogiausiu atveju ir neviršijant mandato, nepaprastai aiškiai apibrėžiant jų naudojimą. Visada yra rizika, kad jie prisideda prie konflikto arba yra laikoma, kad jie prisideda prie ginkluoto konflikto, todėl svarbu į tai atidžiai pažiūrėti. Tas pats taikytina piliečių apsaugai: ir čia tikimės, kad pilietinės apsaugos lėšų naudojimas visada bus išimtis ir tai bus daroma laikantis aiškios sistemos, siekiant užtikrinti, kad humanitarinveikla netaptų miglota dėl veikėjų, kurie nėra tiesioginiai priekinės linijos veikėjai, įsikišimo.
Čia, Europos Parlamente, aišku, kad remiame JT reformas su viena išlyga, Komisijos nary. Tikimės, kad lėšos, kurios bus skirtos CERF, yra papildomos lėšos. Nėra jokios priežasties, kodėl iš mūsų institucijų turėtų būti atimtas gebėjimas būti varančiąja jėga, ypač per Humanitarinės pagalbos generalinį direktoratą (ECHO). Jei valstybės narės ar kiti pagalbos teikėjai nori prisidėti prie Jungtinių Tautų fondų, skirtų pirminei paramai, jie negali kenkti tam, kas jau daroma, o padėti.
Kitas mums labai svarbus aspektas yra pagalba maistu. Ji natūraliai buvo įtraukta į humanitarinės pagalbos struktūrą, tačiau norėjome pabrėžti, kad kartais ji gali turėti žalingą poveikį, ardydama vietines rinkas. Pasiūlyta, tačiau gerai neapgalvota pagalba maistu gali pažeisti primo non nocere principą: "nekenkti". Svarbu mokytis iš kitų šalių, gerai žinomų dėl savo humanitarinės veiklos, pavyzdžio ir nedaryti tų pačių klaidų.
Galiausiai, norėčiau pakalbėti apie pareigą ginti. Tai, ką Komisijos narys pasakė, yra nepaprastai svarbu ir mes visiškai palaikome Jūsų pastabas dėl teisės kištis ir poreikio sustoti ir pamąstyti bei dėl visiškos pagarbos humanitarinei veiklai, kuri galbūt paskatins sankcijų svarstymą ES lygmeniu. Pagaliau mes apsaugojome savo atstovą ir ačiū už to parodymą.
Paprasčiausiai norime, kad šis pranešimas apie konsensusą apimtų ne tik principų rinkinį, bet ir plano, su kuriuo rengsime - ir tai jau sutarta - kasmetinius susirinkimus, kad ir Parlamentas visiškai įsitrauktų.
Vittorio Agnoletto
Užsienio reikalų komiteto nuomonės referentas. - (IT) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, Užsienio reikalų komitetas remia Komisijos nario Michel siūlymą dėl tarpinstitucinės deklaracijos dėl Europos konsensuso dėl humanitarinės pagalbos, tačiau 27 valstybių narių vyriausybės tebesiekia nacionalinės politikos tikslų, susijusių su humanitarine pagalba, kurie kartais gerokai skiriasi nuo Europos tikslų.
Taryba ir valstybės narės turi padaryti humanitarinę pagalbą moralia ir politine būtinybe, kurią įkvepia labiau tos pagalbos efektyvumas nei nacionaliniai ar postkolonijiniai interesai. Negalime apsiriboti ryžių ir duonos dalinimu, kad ir kaip svarbu tai bebūtų. ES humanitarinę pagalbą turi lydėti politinir diplomatinveikla, atitinkanti tarptautinę teisę, ypač tarptautinę humanitarinę teisę, kuri yra prioritetas vadinamajai pagalbą gaunančiai šaliai. Žmogiškumo, neutralumo, nešališkumo ir nepriklausomumo principus būtina saugoti ir atskirti nuo aktyvios karinės intervencijos humanitarinės pagalbos srityje.
Šių principų nesilaikymas gali pakenkti ir humanitarinę pagalbą teikiantiems darbuotojams, ir gyventojams. Taip pat svarbu nepamiršti, kad humanitarinės pagalbos operacijoje reikėtų ypatingą dėmesį skirti labiausiai pažeidžiamoms grupėms, pvz., moterims ir vaikams.
Filip Kaczmarek
Pone Pirmininke, Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) ir Europos demokratų frakcija pritaria Europos Komisijos komunikatui, skirtam Europos Parlamentui ir Europos Sąjungos Tarybai, pavadintam "Siekiant Europos konsensuso dėl humanitarinės pagalbos".
Turėtume nepamiršti, kad Europos Sąjunga yra didžiausia humanitarinės paramos teikėja pasaulyje. 2006 m. humanitarinei pagalbai ji skyr2 mlrd. EUR. Šios lėšos padėjo daugiau nei 100 mln. žmonių 75 šalyse visame pasaulyje.
Taip pat reikia pažymėti, kad Europos Sąjungos potencialas nėra visiškai išnaudotas. Tą patvirtina naujausia OECD ataskaita, kurioje nurodomi struktūriniai nepakankamumai ir tam tikri paradoksai, susiję su Europos Sąjungos veiklomis. Bendra ir vienareikšmtrijų didžiausių Europos Sąjungos institucijų deklaracija yra išskirtingalimybpasiekti politinį konsensusą dėl to, kaip Europos Sąjunga turėtų reaguoti į vis sudėtingėjančias krizines situacijas visame pasaulyje.
Deklaracija mums leis sukurti sistemą ir humanitarinės pagalbos apibrėžimą bei padės pamatus Europos Sąjungos principams ir strategijoms, susijusioms su pagalbos teikimu tiems, kam jos labiausiai reikia. Be to, deklaracija padės parengti ir pristatyti vieningą Europos Sąjungos poziciją forumuose, įskaitant įvairias humanitarines organizacijas. Ji taip pat atkreips mūsų dėmesį į faktą, kad Europos Sąjunga ne tik teikia humanitarinę pagalbą, bet ir dalyvauja, analizuojant priežastis, kodėl tokia pagalba yra reikalinga.
Esant progai siekiame padėti rasti tinkamus politinius sprendimus, kaip panaikinti minėtas priežastis. Manau, p. Cornillet, pranešėjas, pateikpuikią painaus ir sudėtingo konteksto, kuriame humanitarinpagalba yra teikiama daugiau nei 15 metų, analizę. Komisijos narys Michel šiandien taip pat kalbėjo apie šį sudėtingumą.
Aplinkybės keičiasi, todėl Europos Sąjunga ir tarptautinbendruomenkaip visuma susiduria su naujais iššūkiais. Šie pokyčiai apima esminį ginkluotų konfliktų pobūdžio pasikeitimą ir dažnesnes stichines nelaimes, kurių padariniai yra nepaprastai skausmingi. Vidaus konfliktų skaičius taip pat auga, o tai lemia didesnį pabėgėlių skaičių. Daugelyje vietų tarptautinhumanitarinteisyra ignoruojama arba tyčia pažeidžiama. Tarptautinių humanitarinių organizacijų darbuotojams gresia didelis pavojus. Vis daugiau subjektų įsitraukia į humanitarinės pagalbos teikimą.
Todėl pritariu pranešėjui, kad būtinas humanitarinės pagalbos papildomumas, nuoseklumas, efektyvumas ir koordinavimas tarp 25 Sąjungos valstybių narių techniniu ir politiniu lygmenimis. Iš tiesų tai sine qua non stiprinti Europos Sąjungos kaip pagrindinės humanitarinės pagalbos teikėjos statusą. Taip pat norint stipraus Europos politikos vystymosi tarptautinių institucijų kontekste, būtina tinkamesnpolitika Sąjungai prieinamiems biudžeto ištekliams.
Dar norėčiau pakalbėti apie pareigą ginti. Pritariu pranešėjo nuomonei, kad Europos Sąjunga turėtų vadovauti šios pareigos supratimo įgyvendinimui. Tai apima prioriteto suteikimą diplomatinei ir prevencinei veiklai, kuri remia vyriausybes, kai jos vykdo įsipareigojimą saugoti savo žmones, ir, kur reikia, daro tinkamą spaudimą. Pastarasis gali apimti diplomatines ir ekonomines sankcijas. Jėga, pvz., karinintervencija, turėtų būti paskutinišeitis ir naudojama tik išskirtiniais atvejais, tačiau visiškai gerbiant ir laikantis tarptautinės teisės.
Alain Hutchinson
PSE frakcijos vardu. - (FR) Pone Pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, pirmiausiai norėčiau padėkoti mūsų kolegai p. Cornillet už jo darbą prie šio pranešimo ir jo vestas diskusijas Vystymosi komitete. Norėčiau taip pat padėkoti Komisijos nariui už jo tinkamą analizę šios diskusijos pradžioje.
Pranešime dėl humanitarinės pagalbos reikiamai atkreipiamas dėmesys į humanitarinę pagalbą teikiančio personalo apsaugą ir priėjimą prie aukų. Tai dvi pagrindinės problemos, kurias humanitarinpagalba sprendžia dabar ir turės vis dažniau spręsti ateityje. Šiuo atžvilgiu norėčiau pažymėti, kaip tai padarKomisijos narys, ginkluotųjų pajėgų naudojimo pokyčiai gali pabloginti humanitarinę pagalbą teikiančių veikėjų įvaizdį. Karinių išteklių naudojimo, kartais skirtų lydėti humanitarinę pagalbą teikiančius darbuotojus, sukelta painiava neišvengiamai lemia, kad NVO ir jų komandos praranda šioje srityje turėtą imunitetą.
Be to, norint pasiekti aukas ir reikalauti tam tikros išraiškos laisvės, būtina nesikišti į šiuos konfliktus ir nepriklausyti nuo kilmės šalies organizacijų politikų. Konfliktinėse zonose pastarieji pokyčiai pasunkino NVO padėties suvokimą. Darfure, ypač kelios tarptautinės NVO, įskaitant Médecis du Monde, teigia, kad joms vis sunkiau pasiekti aukas už persikėlėlių stovyklų ribų ir, kad prasidėjo naujas smurto prieš žmones ir humanitarinę pagalbą teikiančius darbuotojus kilimas. Jų manevravimo erdvpriklauso nuo to, ar jos pakartotinai patvirtina savo nepriklausomumą atsižvelgiant į susijusias ginkluotąsias pajėgas ir politines nuomones.
Taip pat svarbu pažymėti, kad vis didesnhumanitarinių NVO finansinių išteklių dalis ateina iš finansinių, ypač Europos institucijų. Tokia situacija irgi gali sustiprinti nepasitikėjimą šiomis NVO, kurių veikla kartais gali būti supainiota su pagalbą teikiančių šalių ar Sąjungos geostrateginėmis pozicijomis. Todėl noriu pabrėžti, kad valstybinio finansavimo, kurį remiame ir kuris yra nuostabus dalykas, didinimas neturėtų skatinti naudoti šias NVO kaip marionetes.
Per pastaruosius 10 metų daugiau kaip 1 000 humanitarinę pagalbą teikiančių darbuotojų buvo nužudyti per daugiau kaip 500 išpuolių prieš pilietinės pagalbos operacijas. Jei labai nepasistengsime garantuoti NVO nepriklausomumo, jų pajėgumas veikti neabejotinai kris, o vietų, kuriose taikoma tarptautinhumanitarinteisė, skaičius gerokai sumažės.
Žiniasklaidos dėmesys reiškia, kad šiandien visas pasaulis žiūri į "Zoe's Ark", kuri yra labai maža mėgėjiška asociacija palyginti su didžiąja humanitarinių operacijų, kurias vykdo pripažintos struktūros, kurių darbuotojai yra labai drąsūs, žmogiški ir profesionalūs, dauguma. Šis pavienis atvejis neturėtų leisti suabejoti visais humanitarinės pagalbos veikėjais. Priešingai, jis primena mums, kad humanitarines operacijas būtina vykdyti griežtai pagal tarptautinę humanitarinę teisę ir Jungtinių Tautų Saugumo tarybos rezoliucijas.
Atsižvelgiant į tai, mes pritariame faktui, kad šis Europos konsensusas, kuris bus priimtas per kitą mėnesinę sesiją, apimtų mūsų prašymą sukurti formalią struktūrą Taryboje, kuri būtų konkrečiai atsakinga už humanitarinės pagalbos klausimus, bei kasmet peržiūrėti konsensusą ir jį lydinčius veiksmų planus.
Toomas Savi
ALDE frakcijos vardu.- Pone Pirmininke, pirmiausiai norėčiau paminėti Thierry Cornilleto pranešimo 21 dalį, kurioje jis mano, kad būtina pripažinti konsensusą ir toliau apibrėžia skirtingus įvairių humanitarinių dalyvių vaidmenis, įgaliojimus ir lyginamuosius pranašumus.
Kalbant apie naujas valstybes nares, kai kurios valstybės, įskaitant mano, galėtų veiksmingiausiai veikti bendradarbiaudamos su kitomis, sujungiant savo įgūdžius ir išteklius ir dalinantis praktine patirtimi.Įgyvendinant tai galėtų teikti daug naudos ES humanitariniams veiksmams ir suteikti galimybes naujoms valstybėms narėms toliau dalyvauti Europos politikoje.Tačiau Europos Sąjunga turi būti pasirengusi pradėti centralizuoti savo agentūras, kad kaip galima geriau koordinuotų savo veiksmus.
Antras klausimas, kurį norėčiau aptarti, yra tai, kad naujų valstybių narių įnašas humanitarinei pagalbai yra gana kuklus.Naujos valstybės narės, kurios pasitikėjo vystymosi parama ir humanitarine pagalba prieš beveik du dešimtmečius, dabar mėgaujasi greitu ekonominiu augimu.Skatinu šias valstybes aktyviai didinti savo įnašą ir prisiminti, kad tai yra galimybpadėti mažiau išsivysčiusioms šalims tokiu pat būdu, kaip ne taip seniai išsivystęs pasaulis padėjo joms.
Ewa Tomaszewska
UEN frakcijos vardu. - (PL) Pone Pirmininke, šiuo metu tarp Europos visuomenių yra plačiai paplitęs įsitikinimas, kad teikti humanitarinę pagalbą krizinių situacijų aukoms yra moralinpareiga. Turėtume didžiuotis, kad Europos Sąjunga yra didžiausia pagalbos teikėja.
Nepaisant to, dėl stichinių nelaimių ir kitų krizinių situacijų masto dažnai pasitaiko, kad pagalba būna neadekvati arba vėluojama ją suteikti. Kartais pagalba nepasiekia tų, kam jos labiausiai reikia. Pagalbos efektyvumą galima būtų gerokai padidinti, esant gerai organizacijai, įskaitant bendradarbiavimą su kitais pagalbos teikėjais, aiškius principus ir vienareikšmius kriterijus. Svarbu suderinti humanitarinę pagalbą su parama vystymuisi. Tai suteikia galimybę pagalbos gavėjams tapti savarankiškais, o tai reiškia, kad ateityje jie nepriklausys nuo pagalbos. Būtent todėl Europos konsensusas dėl humanitarinės pagalbos yra toks svarbus. Kitas aktualus klausimas yra poreikis apsaugoti savanorius nuo smurto.
Kyriacos Triantaphyllides
GUE/NGL frakcijos vardu. - (EL) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, pranešime, apie kurį šiandien kalbame, pabrėžiama, kad ES humanitarinveikla turi vadovautis principais, kaip apibrėžta taisyklėse ir su humanitarine pagalba susijusioje gerojoje praktikoje. Skaitydami ką nors panašaus, mes galime stebėtis dėl dvigubo ES vaidmens, kai ji viena ranka duoda, kita atima. Palestina yra geras to pavyzdys. Mes duodame pinigų, kad paliaupsintume savo humanitarizmą, kai tuo pat metu mūsų užsienio reikalų politika ekonomiškai ir socialiai žlugdo 1,5 mln. žmonių, nesuteikdama vilties dėl geresnio rytojaus. Moralinpamoka yra tokia, kad humanitarinpagalba be realistiškos užsienio politikos neturi jokios prasmės: abi eina koja kojon. Pats laikas Komisijai tai suprasti.
Kathy Sinnott
IND/DEM frakcijos vardu - Pone Pirmininke, pastaraisiais metais buvo daug humanitarinių krizių ir daug kritiniais atvejais teikiamos paramos programų.Kiekvieną dieną žmonės kenčia nuo maisto trūkumo ir ligų; kasmet gausu stichinių nelaimių, kurios palieka tūkstančius be pastogės ir be kelio grįžti į įprastą gyvenimą.
Pagrindiniai klausimai krizių metu yra srities ir žmonių saugumo užtikrinimas, medicininių poreikių tenkinimas ir aprūpinimas maistu, vandeniu ir pastoge.Šie neatidėliotini klausimai yra pirminės svarbos ir visos pastangas turi nukreipti į juos.Deja, aukos turi ribotą prieinamumą prie humanitarinės pagalbos, o humanitarinpagalbos darbuotojų gyvenimai yra statomi į pavojų dėl augančio vidaus konflikto kai kuriose šalyse.
Kartais, pasibaigus staigiai krizei ir paramos teikimui, kančios vėl gali atsinaujinti, nes nesiimama veiksmų padėti žmonėms atsistatyti ir būti nepriklausomais ilgam.Tai mūsų svarbiausia pareiga:padėti kitiems, kai jiems to labiausiai reikia.Negalima leisti tęstis šioms problemoms ir turime rasti kitą būdą trumpalaikei ir ilgalaikei pagalbai.
Zuzana Roithová
(CS) Pone Pirmininke, sveikinu p. Cornillet su jo nepaprastai profesionaliu pranešimu apie humanitarinę pagalbą. Tokios pagalbos poreikis nemažėja. Priešingai, didėja stichinių nelaimių skaičius ir mastas. Ginkluotų konfliktų besivystančiose šalyse nesumažėjo, beveik nepasikeitjų pobūdis. Humanitarinę pagalbą teikiantys darbininkai dažnai susiduria su išpuoliais ir kitais tarptautinę teisę pažeidžiančiais aktais. Europiečiai suteik40 proc. humanitarinės pagalbos visame pasaulyje tiesiogiai per valstybes nares arba ES. Vien praėjusiais metais ši pagalba sudar2 mlrd. EUR. Tai pakankamai, kad siektumėme efektyvesnio pagalbos teikimo. Mes suprantame, kad jis turi būti sistemingas ir gerai koordinuotas su kitais veikėjais.
Sutinku, kad humanitarinpagalba turėtų būti susieta ir su pagalba vystymuisi. Ji taip pat turėtų eiti koja kojon su politinėmis ir diplomatinėmis veiklomis, ypač siekiant apsaugoti humanitarinę pagalbą teikiančius darbuotojus ir užtikrinti, kad jie pasiektų poveikio sritis.
Įdomūs duomenys apie humanitarinės pagalbos teikimą rodo, kad devyni iš dešimties europiečių tam pritaria. Pusjų tiki, kad humanitarinpagalba yra efektyvesnė, jei ji teikiama ES, o ne nacionaliniu lygmeniu. Atsižvelgiant į tai, logiška, kad šiais metais humanitarinpagalba tapo savarankiška ES politikos sritimi. Savaime suprantama, tai didelis įsipareigojimas. Privalome suprasti, kad humanitarinpagalba nėra krizių valdymo įrankis: ji neturi veikti vietinės politikos ar rinkų. Ji turi išlikti nepriklausoma nuo politinių aplinkybių. Būtent todėl visiškai pritariu jos teikimo principams - žmogiškumui, nešališkumui, neutralumui, nepriklausomumui, skubumui ir efektyvumui. Nelaimių atveju visada reikia imtis neatidėliotinų veiksmų, todėl remiu ir Centrinio reagavimo į ekstremalias situacijas fondą bei palaikau bendrus ES veiksmų poreikiams įvertinti metmenis.
Corina Creţu
Pone Pirmininke, pirmiausiai norėčiau prisidėti prie sveikinimų mūsų pranešėjui, Thierry Cornilleto, už jo sunkų ir vertingą darbą dėl šio sudėtingo klausimo.Taip pat norėčiau pasveikinti Komisijos narį Louis Michel ir pabrėžti jo raginimą gerai bendradarbiauti su mūsų Vystymosi komitetu.
Europos konsensusas dėl humanitarinpagalbos atlieka labai svarbų vaidmenį vystymuisi humanitarinėje politikoje. Manau, kad labai svarbu, jog dėl jo bendrai sutaria Taryba, Parlamentas ir Komisija.Taip veikiant, siekiame patvirtinti mūsų įsipareigojimą humanitariniams principams ir sudaryti pagrindą, kad artimiau išvien dirbtume, kad užtikrintume ES humanitarinės pagalbos veiksmingiausią įgyvendinimą ateinančiais metais ir padėtume daugeliui žmonių, kurie kenčia humanitarinėse krizėse.
Kaip Vystymosi komiteto nariui man malonu, kad paskutiniame tekste įtraukti pagrindiniai elementai, pvz., aiškiai minima JT rezoliucija dėl atsakomybės apsaugoti, ir atsižvelgiama į specifinius pažeidžiamų gyventojų poreikius su ypatingu dėmesiu vaikams, moterims, vyresnio amžiaus asmenims, sergantiems ir neįgaliems asmenims.Kasmetinės humanitarinės pagalbos nuostatų peržiūrėjimo galimybyra taip pat paminėta tekste, kuri yra labai svarbus punktas, leidžiantis teikti poreikius atitinkančiu finansavimu grindžiamą humanitarinį atsaką.Be to, tekste minima mintis panaudoti vietos paramos gebėjimus ir NVO aktyvią veiklą srityje, kuria remiantis galima pasinaudoti vietos sąlygų išmanymu ir pažinimu greitesniam ir geresniam atsakui humanitarinėse ekstremaliose situacijose.
Neturime užmiršti, kad tie, kurie labiausiai kenčia nuo stichinių arba dirbtinių nelaimių, yra tie, kurie yra ir taip pažeidžiamose situacijose dėl skurdo.Jie daugiausia gyvena besivystančiose šalyse ir turi keletą galimybių geresniam gyvenimui.Todėl, svarbu, kad Europos Sąjunga siųstų solidarumo ir palaikymo pranešimą.Tam, kad tai įvyktų, tinkamas, greitas ir veiksmingas atsakas humanitarinių ekstremalių situacijų atveju yra būtinas.Geresnis koordinavimas yra taip pat būtinas, siekiant geresnio ryšio tarp atstatymo, atkūrimo ir vystymosi, kad užtikrintume, jog nelaimės padariniai apima kiek galima mažiau gyvybių.
Olle Schmidt
(SV) Pone Pirmininke, norėčiau padėkoti pranešėjui už racionalų pranešimą labai svarbia tema. Mūsų Sąjungai mažai kas svarbiau nei gebėjimas atsakyti, atsakyti galingai, kai prasideda karas ar įvyksta stichinės katastrofos. ES turi valios ir kompetencijos, tačiau reikia daugiau.
Lieskite pakalbėti apie dvi jautrias temas. Pirma, mano nuomone, tam tikrais atvejais galima pagrįstai naudoti karinius veiksmus humanitarinei veiklai apsaugoti. Darfure reikalinga tiesioginginkluotoji apsauga humanitarinei veiklai garantuoti. Čia pirmiausiai turime pamąstyti apie rezultatą - gyvybių gelbėjimą.
Antra, pagalba gali būti naudojama demokratiniam vystymuisi skatinti. Čia taip pat turėtume pamąstyti apie rezultatus. Leiskite man pateikti konkretų pavyzdį, kurį žino ir Komisijos narys. Eritrėjoje švedų žurnalistas kalėjo šešerius metus tik dėl to, kad naudojosi savo žodžio laisve. Trisdešimt Švedijos vyriausiųjų redaktorių šiuo metu reikalauja susieti Švedijos pagalbą ir David Isaak, tai žurnalisto vardas, įkalinimą. Aš linkęs palaikyti juos. Eritrėja turėtų suvokti, kad noras teikti pagalbą gali išnykti, jei demokratiniai principai bus taip baisiai pažeidinėjami, kaip šiandien tai daroma Eritrėjoje.
Jaromír Kohlíček
- (CS) Komisijos nary Michel ir p. Cornillet, dėkoju už Jūsų darbą. Ponios ir ponai, labai reikalingas ir vertingas tekstas jau prarado dalį savo vertės pavadinime: geografiškai ES yra tik viena Europos dalis, nebent derybos dėl Komisijos siūlymo jau prasidėjo su Europos šalimis, esančiomis už ES ribų, pvz., Rusija, Ukraina, Turkija, Kazachstanu, Serbija, Baltarusija ir kitomis, tačiau, žinoma, taip nėra. Palaikau šios puikios ir labai reikalingos rezoliucijos priėmimą, tačiau kaip užtikrinsime, kad jos laikytųsi mūsų transatlantinių kaimynių kalėjimuose Guantaname ar Afganistane? Ar mes pritariame jų praktikoms Transatlantinės partnerystės stiprinimo vardan? Taip, rezoliucija yra reikalinga ir teisinga, tačiau pagalvokime, kaip galėtume paskatinti mūsų transatlantines partneres pripažinti ir taikyti humanitarinius principus. Priešingu atveju bandysime spręsti kitų sukeltas problemas.
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Pone Pirmininke, sveikindamas pranešėją, p. Cornillet, ir Komisarą su jo siūlymu ir kalba, bei pakartodamas savo frakcijos atstovo p. Hutchinson žodžius, šį vakarą baigiu savo kalbą ir skiriu išsaugotą minutę Jums, Komisijos nary.
Beje, p. Borrell man sakė, kad Komisijos narys Michel praėjusią savaitę puikiai pasirodLisabonos susitikime.
Pone Pirmininke, palikau vieną minutę.
Louis Michel
Komisijos narys. - (FR) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau trumpai padėkoti už labai didelę paramą p. Cornillet pranešimams ir Komisijos pozicijoms.
Atsakas į pamirštas krizes yra būtent geresnis darbo pasidalijimas. Aišku, kai nėra darbo pasidalijimo, o humanitarinės pagalbos arba vystymasis priklauso nuo politinių galimybių ir valstybės užsienio politikos, krizės ir vargingos valstybės yra natūraliai pamirštamos, todėl darbo pasidalijimas yra vienintelis atsakas.
Humanitarinės pagalbos atlaso, kaip, pavyzdžiui, vystymosi atlaso, puikiai progresuojančio ir jau įgyvendinto, idėja yra neabejotinai geras sprendimas. Taip pat sutinku su daugeliu kalbėtojų, kurie pažymėjo poreikį pabrėžti svarbų vietinių veikėjų ir pilietinės visuomenės įsitraukimo vaidmenį.
Kalbant apie CERF, visiškai sutinku - ir tą sakiau jau keletą kartų Jungtinėms Tautoms, OCHA, visiems, ir Jūs žinote mano poziciją šiuo klausimu - ECHO neprisidės prie CERF, jei nebus papildomų lėšų. Kiekvienais metais ECHO išleidžia viską ką turi humanitarinėms veikloms, ir jei ECHO indėlis būtų reikalingas, jis būtų kaip priedas.
Antra, realybėje ECHO yra Europos CERF. Svarbu nepamiršti to. Nėra didelio poreikio tam. ECHO yra toks pat lankstus - svajoju apie tokį lankstumą vystymosi sektoriuje - o galbūt net lankstesnis nei CERF. Trečia, norėčiau, kad JT sutelktų dėmesį į savo pagrindinę veiklą, susijusią su humanitarine pagalba, o tai yra iš esmės, kad koordinuotų humanitarinę pagalbą. Būtent čia pasirodo OCHA. Ir šiuo atžvilgiu reikia dar gerokai padirbėti.
p. Hutchinson uždavlabai svarbų klausimą apie aprašą arba etiketę iki tam tikro lygmens, nors tai yra pavojingas žodis, suteiktą NVO ir pilietinės visuomenės veikėjams. Sutinku su juo, kad be jokios abejonės negalime palikti NVO viešam pasmerkimui dėl vienos ar kitos asociacijos. Turėčiau tarp kitko paminėti, kad Komisija niekada neprisidėjo prie "Zoe's Ark" organizacijos, nefinansavo jos ir nenaudojo kaip operatoriaus. Noriu, jog žinotumėte tai, kad nebūtų jokių nesusipratimų.
Pasakius tai, Jūsų iškeltas klausimas priverčia mane susimąstyti apie klausimą, kurį turbūt turėtume aptarti su NVO - ir jau turėjau galimybę apie tai pakalbėti - būtent apie NVO ir pilietinės visuomenės veikėjų vyriausiąją valdybą, kurią sudarytų išskirtinai NVO ir pilietinės visuomenės atstovai. Nėra jokios nuostatos, kad šioje vyriausioje valdyboje būtų atstovaujama valstybės institucijoms. Mačiau, kad Bernard Kouchner sureagavo į šį siūlymą. Tam tikru lygiu tai galėtų būti kaip, pavyzdžiui, žinoma kaip medikų asociacija arba profesinasociacija, kurios besiremdamos praktikos ir etikos kodeksu pačios sprendžia galinčias iškilti įvairias problemas. Tai tik vienas mano pasiūlymas, tačiau į jį vertėtų daugiau įsigilinti.
Kalbant apie naujas valstybes nares, man malonu pažymėti, kad yra didelis noras, ypač kai kurių - iš karto prisimenu Čekiją - parodyti tarptautinį solidarumą, teikiant didesnę humanitarinę pagalbą ateityje.
Svarbu pabrėžti, kad vien tik šešios valstybės narės (iš 25) suteikia 49 proc. visos Europos Sąjungos pagalbos, o likusios 19 valstybių narių - 18 proc. Tai rodo, kad įsipareigojimas humanitarinės pagalbos srityje yra toli gražu nesubalansuotas.
Kalbant apie Palestiną, nemanau, kad Europos Sąjunga viena ranka duoda, kita atima. Žinoma, yra klausimų, susijusių su tuo, kad dėl situacijos Palestinoje mūsų pagalba vystymuisi, ypač mūsų humanitarinpagalba, dažnai laikoma išpirka, tačiau nemanau, kad Europos Sąjunga, ir tikrai ne Komisija, nusipelnbūti kaltinama, kad ji atsiima tiek pat, kiek duoda.
p. Schmidt, norėčiau trumpai pakomentuoti humanitarinę pagalbą Eritrėjoje. Eritrėjoje nėra humanitarinės pagalbos. Neišleidžiame ncento humanitarinei pagalbai tenai. Manau, Jūs painiojate ją su pagalba vystymuisi. Mūsų politiniame dialoge su Eritrėja visada iškeliama Jūsų minėto žurnalisto problema. Aš pats kalbinau, tiesą sakant, susitikau su Issaias ir kalbėjau su juo apie šią problemą. Jis slepiasi už fakto, kad ši problema yra griežtai Eritrėjos teisės reikalas.
Žinoma, pritariu Jūsų požiūriui ir Jūsų pozicijai šiuo klausimu, tačiau nepaprastai pavojinga sieti pagalbą vystymuisi su šia problema. Jei, pavyzdžiui, žurnalisto išlaisvinimą pririšite prie politinio sprendimo, jei savo pagalbą vystymuisi pririšite prie šios problemos, kas kentės? Ne Eritrėjos institucijos, bet žmonės, kuriems norite padėti. Kitaip tariant, gyventojai.
Tai šiek tiek sudėtingiau nei Jūs manote. Negalime būtinai surišti šias dvi problemas. Nors tai labai skausmingos problemos, dėl kurių aš nerimauju ir kurios yra nuolatinmūsų dialogo tema - ir nuolatos darau spaudimą, bandydamas tai išspręsti - mes negalime jų pririšti prie pagalbos vystymuisi teikimo.
Bet kuriuo atveju, kalbant apie humanitarinę pagalbą, galiu pasakyti, kad Europos humanitarinės pagalbos Eritrėjoje nėra, nors mes ir remiame tenykščius vystymosi projektus.
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
Norėčiau atkreipti Jūsų dėmesį į tai, kad balsavimas dėl Komisijos pareiškimo vyks Briuselyje, 2007 m. lapkričio 29 d., o balsavimas dėl p. Cornillet pranešimo - rytoj.
Raštiški pareiškimai (142 straipsnis)
Gay Mitchell  
raštu. - Teigiamai vertinu šią institucijų iniciatyvą nustatyti ES konsensusą dėl humanitarinpagalbos.Pirmą kartą, juo bus nurodomas aiškus ES politikos dėl humanitarinpagalbos pareiškimas.
Aplinka, kurioje imamasi humanitarinių veiksmų, greitai susidaro ir nuolat kelia naujus iššūkius.
Krizinėse situacijose ir stichinėse nelaimėse pažeidžiamų žmonių skaičius didėja.2003 m. buvo 200 mln. paveiktų žmonių, o iš jų 45 mln. žmonių reikėjo gelbėjimo pagalbos.Nuo tada turėjome Azijos cunamį, daugelį žemės drebėjimų, potvynių ir uraganų, veikiančių Centrinę Ameriką, ir šiurpią situaciją Darfūre.
Konsensusu pabrėžiami humanitariniai žmogiškumo, neutralumo, nešališkumo ir nepriklausomybės principai.
Vystymosi parama yra svarbus humanitarinės ekstremalios situacijos prevencijos ryšys.Nelaimių pavojaus mažinimas ir aiškus įsipareigojimas sujungti atstatymą, atkūrimą ir vystymąsi yra būtini.
Karinės pajėgos vis daugiau ir daugiau įtraukiamos į atstatymo ir atkūrimo paramos teikimą civiliams gyventojams.Toks kėsinimasis į tai, kas tradiciškai buvo vertinama kaip humanitarinarba vystymosi erdvė, kelia svarbius klausimus.
Civilių ir karinių dalyvių atskyrimas kelią susirūpinimą daugeliui dirbančių humanitarinėje srityje.Skirtingų dalyvių įgaliojimai turi būti aiškiai apibrėžti.
