
Puhemies.
   Voin ilokseni ilmoittaa, että täysistunnossa on tänään ensimmäistä kertaa auki kolme uutta tulkkauskanavaa. Puheemme tulkataan siis tänään kolmelle uudelle kielelle, jotka ovat puola, unkari ja tšekki. 
Tulkkaus kaikkiin uusiin kieliin alkaa kuitenkin vasta 1. toukokuuta 2004. Koska palvelut siis ovat rajalliset, tarkoituksemme on vuorotella kieliä siten, että tulkkausta on yhtä paljon kaikille uusille kielille.(1) 

Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, edessäni on 26 kynttilää. Tiedän, että ne voivat laukaista palohälytyksen, ja pyydän siksi saada esittää asiani ennen neuvoston puheenjohtajan selontekoa.
Haluan myös pyytää neuvoston puheenjohtajaa kommentoimaan seikkaa, josta ei keskusteltu huippukokouksessa mutta joka Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän mielestä olisi pitänyt ottaa esille. Tarkoitan Guantánamo Bayssa yhä vangittuina ilman oikeudenkäyntiä pidetyn 26 Euroopan kansalaisen tilannetta. 26 kynttilää symboloivat sitä, ettei näitä vankeja pitäisi unohtaa, ja toivonkin, että he ja kaikki yhteensä 600 vankia saavat mahdollisuuden oikeudenkäyntiin. Pyydän Euroopan unionin puheenjohtajavaltiota Italiaa ottamaan asian esille kaikissa mahdollisissa yhteyksissä Yhdysvaltojen hallinnon kanssa ja sisällyttämään sen seuraavan EU:n ja Yhdysvaltojen välisen huippukokouksen asialistalle.
Neuvoston puheenjohtaja valittaa itse joutuneensa epäoikeudenmukaisen kohtelun uhriksi lain edessä, joten hänen pitäisi olla erityisen huolestunut tästä erittäin todellisesta ja paljon suuremmasta vääryydestä. 
Puhemies.
   Aloitin poikkeuksellisesti tällä työjärjestyspuheenvuorolla turvallisuussyistä ja välttääkseni palohälytyksen vaaran. Nyt kun jäsen Watson on esittänyt asiansa, pyydän häntä sammuttamaan kynttilät. 
Puhemies.
   Esityslistalla ovat ensimmäisinä neuvoston ja komission lausunnot 16. ja 17. lokakuuta 2003 Brysselissä pidetyn Eurooppa-neuvoston tuloksista, mukaan lukien hallitustenvälisen konferenssin edistymistä koskeva selonteko.
Haluan muistuttaa parlamentille, että vieraillessaan täällä viimeksi muutama kuukausi sitten neuvoston puheenjohtaja Berlusconi antoi puheenjohtajavaltio Italian puolesta parlamentille eräitä sitoumuksia. Kaikki parlamentille annetut lupaukset sen osallistumisesta hallitustenväliseen konferenssiin on pidetty täysimääräisesti.
Kollegamme Méndez de Vigo ja Hänsch osallistuvat molemmat hallitustenvälisen konferenssin ulkoasioita koskeviin kokouksiin täysivaltaisina osapuolina täysipainoisemmin kuin parlamentti on koskaan voinut osallistua tämänkaltaiseen työhön.
Toiseksi haluaisin huomauttaa, että mikäli hallitustenvälisen konferenssin joitakin aiheita käsittelemään perustetaan teknisiä työryhmiä, Euroopan parlamentti osallistuu niiden kaikkien työhön täysipainoisesti.
Kolmanneksi, neuvoston puheenjohtajavaltio on ensimmäistä kertaa kutsunut Euroopan parlamentin puhemiehen olemaan läsnä ja osallistumaan kaikkiin hallitustenvälisen konferenssin huippukokouksiin, joista ensimmäinen pidettiin Roomassa 4. lokakuuta 2003 ja toinen viime viikolla Brysselissä. Parlamentti ei ole koskaan aiemmin ottanut näin laajasti osaa tämänkaltaiseen työhön. Näin on noudatettu pyyntöä, jonka parlamentti esitti ennen Italian puheenjohtajakauden alkua: Eurooppa-valmistelukunnassa käytettiin aivan uutta menetelmää, ja Eurooppa, jolla on perustuslaki, edellyttää uudenlaista kumppanuutta.
Haluan pöytäkirjaan merkittäväksi, että kiitän omasta ja parlamentin puolesta puheenjohtajavaltiota lupauksen pitämisestä. 
Berlusconi,
     Arvoisa puhemies, kiitän teitä siitä, että mainitsitte puheenjohtajavaltion pitäneen lupauksensa, jotka koskevat Euroopan parlamentin jäsenten osallistumista hallitustenvälisen konferenssin työhön ja jotka henkilökohtaisesti annoin tälle parlamentille. 
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, olen tyytyväinen voidessani kertoa hallitustenvälisen konferenssin ja hiljattain pidetyn Eurooppa-neuvoston kulusta. Avattaessa konferenssia 4. lokakuuta 2003 valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät yhdessä parlamentin puhemiehen ja Euroopan komission puheenjohtajan kanssa Rooman julistuksen, jossa vahvistetaan uudelleen, että Euroopan yhdentyminen on olennainen väline pyrittäessä turvaamaan rauha, demokratia, hyvinvointi ja solidaarisuus Euroopassa. 
Haluan tähdentää, että olemme tehneet työtämme tiiviissä yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa, kuten te, arvoisa puhemies, mainitsitte. Puhemies Coxin osallistuminen Rooman ja Brysselin kokouksiin ja edustajien Hänschin ja Méndez de Vigon osallistuminen ulkoasioita koskevaan työhön korostavat sen perustuslakiin liittyvän askelen historiallista merkitystä, jota olemme ottamassa.
Toistaiseksi pidetyissä konferenssin kokouksissa on vahvistunut, että valmistelukunnan luonnostelemista määräyksistä vallitsee laaja yksimielisyys. Erimielisyyttä on vielä joidenkin jäsenvaltioiden yksittäisistä varaumista. Mielestämme on tärkeää arvioida valmistelukunnan laatimaa ehdotusta kokonaisuutena pyrkien kohti kaikkien toimielinten vahvistamista samalla kun säilytetään niiden välillä saavutettu tasapaino. Lähiviikkoina selviää, onko Italian puheenjohtajakaudella mahdollista päästä yhteisymmärrykseen. Lisäksi puheenjohtajavaltio Italia toistaa, ettei se aio hyväksyä vesitettyä kompromissia.
Ehdotus, jonka aiomme esittää marraskuun jälkipuoliskolla neuvottelujen loppuvaiheiden pohjaksi, tarjoaa sellaisen Euroopan unionin arvoisia, yleviä ratkaisuja, joka kykenee johtamaan maailman kehitystä kohti turvallisuutta, vapautta ja rauhaa. Tässä yhteydessä haluaisin muistuttaa edistyksestä, joka on saavutettu yhdessä tulevan perustuslakisopimuksen pilareista: yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Valtion- ja hallitusten päämiesten keskustelussa 16. lokakuuta vahvistui, että asiasta vallitsee yksimielisyys, ja se on mielestäni vahvistumassa. Erityisesti sanoisin, että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on entistä tehokkaampaa ja uskottavampaa, jos se liittyy transatlanttisen kumppanuuden mukaiseen kehykseen ja täydentää sitä. Tämä näkökohta on yksiselitteisesti vahvistettava uudelleen tulevassa perustuslakisopimuksessa.
Viime viikolla kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa keskityttiin talouskasvuun, kilpailukyvyn vahvistamiseen ja maahanmuuttopolitiikkaan. Keskusteluissa ilmeni, että kaikki osapuolet toivovat Lissabonin strategiaa noudatettavan tinkimättä. Haluan erityisesti korostaa, että kasvualoitteesta päästiin periaatteelliseen yhteisymmärrykseen. Puheenjohtajavaltio Italia käynnisti kasvualoitteen puolivuotiskautensa alussa, ja komissio vahvisti ja omaksui sen täysin. Aloitteella pyritään luomaan liikenneinfrastruktuuri-, energia- ja televiestintäverkkoja sekä lisäämään investointeja innovointiin ja tutkimukseen. Sekä infrastruktuuri- että innovointi- ja tutkimushankkeet on rahoitettava yhdistämällä tarkoituksenmukaisesti julkista ja yksityistä rahoitusta. Yksityinen pääoma on tältä osin keskeisessä asemassa. Komissio on sitoutunut suunnittelemaan ja käynnistämään pikaisesti hankkeita, jotka voidaan panna nopeasti täytäntöön ja joissa voitaisiin kenties lisätä Euroopan unionin rahoitusosuutta.
Eurooppa-neuvoston päätelmissä painotetaan myös, että unionin ja jäsenvaltioiden olisi sitouduttava vahvistamaan laaja-alaisesti Euroopan tuotantosektorin kilpailukykyä. Painotus käy ilmi siitä, että Eurooppa-neuvosto vaatii yhteisöpatenttiasetuksen nopeaa lopullista hyväksymistä ja kehottaa jäsenvaltioita vauhdittamaan yhteisön sisämarkkinalainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä ennen kaikkea siitä, että Eurooppa-neuvosto vaatii rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman täytäntöönpanon tehostamista ja julkisia ostotarjouksia koskevan direktiivin käsittelyn pikaista päätökseen saattamista.
Lisäksi toistimme tavoitteen investoida kolme prosenttia bruttokansantulosta tutkimukseen ja innovointiin. Neuvosto myös vahvisti uudelleen merkityksen, joka on lainsäädännön laadulla ja ennen kaikkea lainsäädännön yksinkertaistamisella ja sääntelyn purkamisella sekä julkishallinnon tehokkuuden ja avoimuuden lisäämisellä. Painotimme niin ikään Euroopan talouskehityksen sosiaalisen ulottuvuuden merkitystä.
Työllisyyden alalla Eurooppa-neuvosto odottaa kiinnostuneena Wim Kokin johtaman työllisyystyöryhmän kertomusta, jota käsitellään joulukuussa järjestettävässä ylimääräisessä sosiaalihuippukokouksessa, jonka puheenjohtajavaltio aikoo kutsua koolle joulukuun Eurooppa-neuvoston aatoksi. Keskustelimme monista sosiaalista suojelua koskevista näkökohdista tarkoituksenamme vahvistaa jäsenvaltioiden politiikkojen avointa koordinointia sosiaalisen suojelun alalla. Tavoitteena on sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamisen helpottaminen, jotta niillä kyetään huolehtimaan Euroopan väestön vähittäisestä vanhenemisesta ja varmistetaan eläkejärjestelmien kestävä rahoitus. Mielestämme oli tärkeää panna yhdessä merkille tämä ongelma puuttumatta kuitenkaan yksittäisten jäsenvaltioiden riippumattomaan päätöksentekoon. Tarkoituksenamme on vertailla eri jäsenvaltioiden käytäntöjä ja asettaa yhteisiä tavoitteita, jotta varmistetaan sen sukupolvien välisen sopimuksen onnistuminen, joka muodostaa yhteiskuntiemme sosiaalisen yhteenkuuluvuuden perustan.
Eurooppa-neuvosto käsitteli myös joitakin Tampereella, Laekenissa, Sevillassa ja viimeksi Thessalonikissa vakiinnutetun turvapaikka- ja maahanmuuttoasioita koskevan työohjelman kohtia. Vahvistimme sitoutuvamme edelleen tasapainoiseen lähestymistapaan, jonka olemme omaksuneet suhteessa laittoman siirtolaisuuden ja ihmiskaupan torjuntaan, ulkorajojen valvontaan ja laillisten maahanmuuttajien vastaanottamista ja kotouttamista koskevien yhteisten toimintalinjojen laatimiseen.
Thessalonikissa laadimme työohjelman ja Brysselissä vahvistimme joitakin yksittäisiä asioita. Panimme merkille, kuinka tärkeitä ovat viime kuukausina laaditut ulkorajavalvontaa koskevat yhteiset aloitteet, jotka ansaitsevat tulla paremmin koordinoiduiksi. Tästä syystä olimme tyytyväisiä komission ehdotukseen rajavalvontaviraston perustamisesta ulkorajavalvontaa koskevan jäsenvaltioiden välisen operatiivisen yhteistyön eri muotojen tehostamiseksi.
Muuttovirtojen hallinnan osalta vahvistimme uudelleen tehokkaan yhteisen takaisinotto- ja palauttamispolitiikan tärkeyden. Kehotimme näin ollen komissiota jatkamaan takaisinottosopimusten tekemistä kolmansien maiden kanssa, ja ilmaisimme tyytyväisyytemme komission ehdotukseen riittävän taloudellisen tuen antamisesta rajavalvonta- ja palauttamistoimille. Puheenjohtaja Prodi aikoo käsittääkseni saattaa parlamentin ajan tasalle tässä asiassa tehdyistä päätöksistä. Pidimme myös välttämättömänä vahvistaa jälleen kerran, että muuttovirtojen tehokkaan hallinnan kannalta on tärkeää luoda rakentavia kumppanuuksia sekä lähtö- että kauttakulkumaina toimivien kolmansien maiden kanssa.
Eurooppa-neuvosto totesi kunnioittavansa täysin jäsenvaltioiden oikeutta päättää itse, kuinka paljon ne ottavat laillisia maahanmuuttajia alueelleen. Tämä on arkaluontoinen asia, mutta olimme kuitenkin tyytyväisiä komission aloitteeseen tutkia laillisen ja laittoman maahanmuuton välistä suhdetta. Haluaisin tässä vaiheessa poiketa hieman aiheesta palauttaakseni mieliin hiljattaisen murhenäytelmän ja sen aiheuttaman kauhun ja surun sekä muut tragediat, joita tapahtuu jatkuvasti Välimerellä Italian rannikolla ja jotka vaikuttavat meihin vielä syvemmin. Näin monien ihmishenkien menetyksen – sellaisten ihmisten menetyksen, joita epätoivo ajaa hakemaan parempaa tulevaisuutta – täytyy saada meidät aidosti vahvistamaan keskinäistä yhteistyötämme ja estämään tällaisten katastrofien toistuminen. Haluaisin tässä yhteydessä myös korostaa, että kristilliset periaatteemme edellyttävät meidän todella pyrkivän vastaanottamaan sivistystasomme arvoisesti nämä ihmiset, jotka lähtevät köyhästä kotimaastaan tullakseen Eurooppaan ja jotka luottavat vain ja ainoastaan haluunsa tehdä työtä ja omiin voimiinsa. Mielestäni meidän kaikkien on syytä pohtia perusteellisesti sitä, että sivistyneen Euroopan, kristityn Euroopan, hyvinvoinnin Euroopan täytyy avata ovensa ja toivottaa tervetulleiksi ne, jotka saapuvat tänne toivoen vilpittömästi voivansa rakentaa itselleen ja lapsilleen paremman tulevaisuuden.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Eurooppa-neuvosto tarkasteli myös eräitä kansainvälisiä tapahtumia, joihin Euroopan unionin oli otettava kantaa niiden kiireellisyyden ja tärkeyden vuoksi. Neuvosto vahvisti sitoumuksensa johdonmukaiseen kantaan, joka unionilla on aina ollut Lähi-idän tilanteeseen: yhtäältä se tuomitsee järkkymättä ja ehdottomasti terrorismin ja vaatii jyrkästi, että palestiinalaishallinnon on aidosti ja konkreettisesti osoitettava toimivansa määrätietoisesti ääriliikkeiden väkivallan torjumiseksi, ja toisaalta se kehottaa Israelin hallitusta muuttamaan siirtokuntien perustamista koskevaa politiikkaansa ja välttämään toimia, jotka voivat vaatia siviiliuhreja, käyttäessään oikeuttaan suojella kansalaisiaan terrori-iskuilta. Eurooppa-neuvosto toisti näin ollen, että Euroopan unioni osallistuu päättäväisesti Lähi-idän rauhansuunnitelman kaikkien näkökohtien täytäntöönpanoon, ja painotti tehokkaan puolueettoman tarkkailujärjestelmän perustamisen tärkeyttä. Eurooppa-neuvosto vahvisti myös, että alueen talouden elvyttämiseksi tarvitaan pikaisesti G8-maiden ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden tukema taloussuunnitelma, jonka nimesimme Marshall-suunnitelmaksi sen suunnitelman mukaan, jonka avulla Eurooppa elpyi toisen maailmansodan jälkeen.
Neuvosto pani tyytyväisenä merkille, että YK:n turvallisuusneuvoston Irakia koskeva päätöslauselma 1511 hyväksyttiin yksimielisesti. Päätöslauselma parantaa mahdollisuuksia päästä myönteiseen lopputulokseen avunantajien konferenssissa, joka, kuten tiedätte, pidetään Madridissa 24. lokakuuta 2003. Euroopan unioni aikoo ilmoittaa konferenssin yhteydessä ensimmäisestä 200 miljoonan euron maksusitoumuksesta, joka on sisällytetty vuoden 2003–2004 yhteisön talousarvioon. YUTP:n korkeaa edustajaa ja komissiota pyydettiin tässä yhteydessä laatimaan keskipitkän aikavälin strategia EU:n suhteille Irakiin ja antamaan asiasta tilannekatsaus maaliskuuhun 2004 mennessä.
Iranin osalta vahvistimme panevamme merkille Kansainvälisen atomienergiajärjestön hallintoneuvoston asettaman lokakuun lopun määräajan, jolloin maan on annettava täsmälliset vakuudet ydinohjelmastaan. Iranin hallitusta kehotettiin jälleen kerran allekirjoittamaan, ratifioimaan ja panemaan ehdoitta ja välittömästi täytäntöön ydinmateriaalivalvontaa koskevan lisäpöytäkirjan ja keskeyttämään kaikki uraanin rikastamiseen liittyvät toimet ja jälleenkäsittelytoimet. Samalla Euroopan unioni toisti olevansa halukas laajentamaan yhteistyötä Iranin kanssa. Puheenjohtajavaltio Italia piti jatkuvasti yhteyttä Ranskaan, Saksaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan näiden maiden ulkoministerien vieraillessa Teheranissa eilen, 21. lokakuuta. Puheenjohtajavaltio on seurannut tiiviisti aloitteen kehittymistä siitä asti, kun se käynnistettiin heinäkuussa 2003, ja pitänyt sitä osana Euroopan unionin Irania koskevia laaja-alaisia toimia. Olemme siksi tyytyväisiä vierailun myönteisiin tuloksiin. Jos tämä edistysaskel vahvistetaan, se edistää niiden edellytysten täyttymistä, joiden Brysselin Eurooppa-neuvosto päätti olevan ehtona yhteistyön kehittämiselle tämän kyseisen alueen vakauden kannalta merkittävän kumppanin kanssa.
Neuvosto käsitteli myös muita maailmantapahtumia. Kosovon osalta se kehotti kaikkia Belgradin ja Pristinan välisen suoran vuoropuhelun osapuolia osallistumaan rakentavasti tähän prosessiin. Euroopan unioni kehotti löytämään ratkaisun Transnistrian tilanteeseen Moldovan tasavallassa ja ilmaisi jatkuvan tukensa Etyjin välityspyrkimyksille. Euroopan unioni seuraa edelleen tapahtumia maantieteellisesti etäisillä alueilla, jotka kuitenkin kytkeytyvät meihin historiallisin ja kulttuurisin sitein. Viittaamme Bolivian traagisiin tapahtumiin ja myrskyisiin vaalivalmisteluihin Guatemalassa, ja ilmaisemme huolemme vaaleja edeltävää vaihetta hallitsevista väkivaltaisuuksista ja uhkailuista.
Lopuksi haluaisin mainita Eurooppa-neuvoston lämpimät onnittelut Hänen Pyhyydelleen paavi Johannes Paavali II:lle hänen kansojen välisen rauhan ja yhteisvastuun rakentamiselle omistetun paavikautensa 25-vuotisjuhlan johdosta. Eurooppa-neuvosto on antanut puheenjohtajalleen tehtäväksi ilmaista sen puolesta tukensa ja kiitoksensa paaville, ei vähiten siksi, että neuvosto uskoo paavin toimien kansalaisoikeuksien puolestapuhujana vaikuttaneen suoraan Neuvostoliiton hallinnon kaatumiseen ja että ne vaikuttivat varmasti Berliinin muurin murtumiseen.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, tämä oli tiivistelmä Eurooppa-neuvoston työstä. Kiitän tarkkaavaisuudestanne.
Prodi,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat parlamentin jäsenet, kun viimeksi puhuin teille, totesin, että vaikka perusasiat ovat kunnossa, tarvitaan nopeita ja määrätietoisia toimia, jotta unionin talous saadaan liikkeelle nykyisestä pysähtyneisyyden tilastaan. Juuri siksi komissio esitteli Euroopan kasvualoitteen, jonka hahmottelin teille kuukauden alussa. Nyt minulla on ilo kertoa, että Eurooppa-neuvosto on vahvistanut ajatuksemme talouden elvyttämisestä ja kasvun ja työpaikkojen lisäämisestä.
Kasvualoite on yksinkertainen ja käytännöllinen. Sillä ei pyritä muuttamaan Lissabonin strategian painopisteitä vaan vahvistamaan ja nopeuttamaan sen täytäntöönpanoa. Kasvualoitteen päätavoitteet ovat ensinnäkin erityisesti byrokratiasta johtuvien koordinoinnin esteiden poistaminen ja toiseksi yksityisen ja julkisen sektorin investointien lisääminen jo suunnitteluvaiheessa olevien infrastruktuurihankkeiden rahoittamiseksi ja käynnistämiseksi. Siksi olemme valmistelemassa pikakäynnistysohjelmien luetteloa infrastruktuuri- ja tutkimushankkeista, jotka ovat todella Euroopan laajuisia. Pikakäynnistysohjelmien luetteloon otetaan hankkeita pidemmästä 29 hankkeen luettelosta, joka esitettiin aiemmin tänä vuonna. Niihin kuuluu laajoja Euroopan laajuisia yhteyksiä ja muita huipputekniikkaa sisältäviä hankkeita. Luettelo perustuu kahteen pääajatukseen, jotka ovat halu saada aikaan konkreettisia tuloksia nopeasti ja suuri tarve varmistaa itse asettamiemme kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen.
Halu tuottaa konkreettisia tuloksia ilmenee pääasiassa kolmella tavalla. Ensinnäkin käytetään hyväksi yhteisön suuremman rahoitusosuuden tarjoamia mahdollisuuksia. Komissio on nimittäin ehdottanut yhteisön osuuden nostamista 30 prosenttiin kunkin hankkeen rajatylittävän osuuden kustannuksista. Tämä helpottaa yksityisen sektorin ja muun julkisen sektorin rahoituksen lisäämistä. Toiseksi resurssit keskitetään tällä tavoin pieneen määrään harkittuja hankkeita. Investointien vaikutus on sitäkin suurempi, jos rahoitukselliset voimavarat keskitetään käynnistysvalmiisiin hankkeisiin hajottamisen sijaan. Kolmanneksi siihen valikoituu hankkeita, jotka todennäköisimmin tuottavat tuloksia nopeasti. Tämä merkitsee käytännöllistä tapaa ratkaista mitä monimutkaisimmat ongelmat, jotka liittyvät laajentumiseen, työpaikkojen luomiseen, kasvun edistämiseen, tutkimus- ja innovaatiomahdollisuuksien hyödyntämiseen ja perustan luomiseen kilpailukyvyn edistämiselle.
Pikakäynnistysohjelmien luettelossa kiinnitetään paljon huomiota kestävyyteen, ja valitut hankkeet ovat kestäviä sekä ympäristön kannalta että taloudellisesti ja rahoituksellisesti. Rahoituksen on kuitenkin oltava ennen kaikkea vakaus- ja kasvusopimuksen sekä talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin sisältyvän, menojen laadun parantamista koskevan sitoumuksen mukaista. Haluaisin tässä yhteydessä ilmaista kiitollisuuteni suurenmoiselle yhteistyöhengelle, jota Euroopan investointipankki on osoittanut laatiessaan aloitetta varten huolellisen rahoitussuunnitelman. Työskentelemme sen kanssa täydessä yhteisymmärryksessä. Nämä eivät tietenkään ole ainoat hankkeet, jotka voidaan toteuttaa kasvualoitteen myötä, ja toivonkin, että luetteloon lisätään myös muita.
Aloitteessa on useita muitakin tärkeitä näkökohtia. Ensinnäkin siinä määritellään painopisteet paremmin ja selvemmin, ja siinä keskitetään resurssit parhaisiin hankkeisiin. Siinä koordinoidaan suurten hankkeiden operatiivisten vaiheiden hallinnointi ja nimetään tarvittaessa koordinaattori auttamaan sellaisten ongelmien ratkaisemisessa, jotka hidastavat työn loppuun saattamista. Siinä otetaan huomioon sääntely-ympäristö ja muut byrokraattiset ja hallinnolliset seikat, jotka ovat tähän asti hidastaneet täytäntöönpanoa.
Miten tästä eteenpäin? Eurooppa-neuvosto on vahvistanut aloitteen perusajatukset. Se on itse asiassa antanut komissiolle luvan laatia yhdessä Euroopan investointipankin kanssa yksityiskohtaisen ehdotuksen, joka esitetään valtioiden ja hallitusten päämiesten hyväksyttäväksi joulukuussa. Eurooppa-neuvoston vahvistus on erittäin hyvä asia: ohjelmia, toimintasuunnitelmia ja yksimielisyyttä tarvitaan, mutta ne eivät tuota investointeja hetkessä. Asioiden muuttamiseksi ruohonjuuritasolla tarvitaan poliittista tahtoa ja suuria ponnistuksia. Lähikuukaudet muodostavatkin tärkeän testin Euroopan unionille tällä alalla. Jos toisin sanoen aiomme tosissamme saavuttaa Lissabonin tavoitteet, meidän on toivottava, että Eurooppa-neuvosto siirtyy joulukuussa sanoista tekoihin ja panee ehdotuksemme täytäntöön.
Arvoisat parlamentin jäsenet, toinen aihe, josta haluan raportoida teille on hallitustenvälinen konferenssi. Kuten tiedätte, perustuslakiehdotus on tarkoitus hyväksyä Brysselin Eurooppa-neuvostossa joulukuussa. Tällöin uusi Rooman sopimus voidaan allekirjoittaa hieman myöhemmin mutta joka tapauksessa ennen Euroopan parlamentin vaaleja.
Jotta uusi perustuslaki voidaan hyväksyä joulukuussa, puheenjohtajavaltion on esitettävä marraskuun puoliväliin mennessä selkeitä ehdotuksia, joista voidaan saavuttaa yksimielisyys. Haluan tässä korostaa, että valmistelukunta laati tasapainoisen ehdotuspaketin, joka sisältää joitakin tärkeitä uudistuksia. Kaikkiaan pidämme tuota pakettia edelleen hyvänä keskustelun pohjana.
Hallitustenvälisessä konferenssissa on luonnollisesti perehdyttävä kysymyksiin, joita valmistelukunta ei käsitellyt lainkaan tai joita se ei käsitellyt riittävän perusteellisesti. Perustuslakiehdotuksessa on kuitenkin hyvin vähän muutettavia kohtia, ja 4. ja 13. lokakuuta pidetyissä ministerikonferensseissa kävi ilmi, että monet näistä kohdista koskevat asioita, joita ei tarvitse lyödä lukkoon perustuslaissa. Ne soveltuvat paremmin hoidettaviksi sekundaarilainsäädännöllä tai eri toimielimien sisäisillä määräyksillä. Tämä on mielestäni hyvin tärkeää, jos haluamme saavuttaa tehokkaita tuloksia nopeasti. Tänään haluan keskittyä vain yhteen asiaan, jota on epäilemättä käsiteltävä konferenssissa, koska se muodostunee ongelmaksi. Kuten tiedätte, yritin koko edellisen hallitustenvälisen konferenssin ajan saada läpi yksinkertaiseen kaksoisenemmistöön perustuvaa neuvoston päätöksentekotapaa. Kansalaiset ymmärtäisivät tällaisen järjestelmän vaistomaisesti, koska se on yksinkertainen ja avoin. Se myös tehostaisi ja keventäisi päätöksentekoa. En ole koskaan salannut, että petyin Nizzan tulokseen tässä asiassa, ja olen tehnyt parhaani ajaakseni yksinkertaista järjestelmää: yksinkertainen ääntenenemmistö, jonka muodostaa vähintään 50 prosenttia jäsenvaltioista, ja väestön enemmistö, jonka muodostaa 50 plus yksi prosenttia väestöstä. Valmistelukunnan esittämään perustuslakiehdotukseen sisältyy hieman mutkikkaampi järjestelmä, jossa edellytetään 50:tä prosenttia jäsenvaltioista ja 60:tä prosenttia väestöstä. Tämä ei täysin vastaa toiveitamme, mutta se on mielestäni kuitenkin kaiken kaikkiaan tyydyttävä ratkaisu, sillä se on yksinkertainen ja avoin ja merkitsee, että päätöksiä voidaan tehdä.
Tässä järjestelmässä päätösten tekeminen on käytännössä yhtä todennäköistä kuin Nizzassa kyhätyssä äärimmäisen monimutkaisessa painotusjärjestelmässä. Jotkut kuitenkin haluaisivat nyt nostaa määräenemmistön 66 prosenttiin väestöstä. Ajatusta on voimakkaasti vastustettava, sillä se saattaa kaataa valmistelukunnan saavuttaman tasapainon.
Seurauksena voi olla, että pieni enemmistö kykenee huomattavasti helpommin estämään päätöksenteon ja lamaannuttamaan unionin.
Kuten olemme jo todenneet, komission koostumuksen on kuvastettava kaikkia kansallisia näkökulmia. Jopa valmistelukuntakin kannatti komissiota, jossa kustakin jäsenvaltiosta on yksi jäsen. Tähän ei ole kiinnitetty paljonkaan huomiota, mutta valmistelukunta ehdottaa yhtä komission jäsentä kustakin jäsenvaltiosta. Ehdotettu rakenne on kuitenkin monimutkainen eikä mielestäni toimi. Ehdotustamme ei siksi pidä nähdä perustuslakipaketin avaamisena – siihenhän sisältyy jo yksi komission jäsen kustakin jäsenvaltiosta – vaan todellisuudessa lisäehdotuksena lopullisen kompromissin saavuttamiseksi. Tästä on osoituksena se, että jäsenvaltioiden enemmistö kannattaa selvästi komissiota, jossa on yksi jäsen kustakin jäsenvaltiosta ja jossa kaikilla on sama äänivalta. Ero on juuri tässä.
Näin voisimme päästä lähemmäs tasapainoista, poliittisesti hyväksyttävää ratkaisua. Komissio on jo esittänyt ehdotuksia laajennetun komission organisaatioksi, joka takaa sen päätöksenteon tehokkuuden ja laillisuuden. Siksi kaikki kuvitelmat siitä, että komissio yrittäisi luoda jonkinlaisen direktoraatin tai voisi harhautua niin kauas yhteisön perustajien näkemyksestä, ovat täysin vailla pohjaa. Komissio voi pysyä poliittisen tehtävänsä tasalla vain todistamalla oman laillisuutensa ja uskottavuutensa, jotka edellyttävät sekä läheisiä suhteita kansallisiin kulttuureihin että koko unionia edustavia näkökulmia.
On kolmaskin kysymys, jota on ehdottomasti käsiteltävä: sen varmistaminen, että perustuslakia voidaan tulevaisuudessa muuttaa. Tiedämme, että jos 25:n tai useamman eri osapuolen on hyväksyttävä ja ratifioitava yksimielisesti muutokset, perustuslakia ei käytännössä voida muuttaa.
Kaikki uudistukset olisivat täysin mahdottomia. Muistakaa – ja koska kaikki muutkin tekevät niin, haluan tässä todella palauttaa mieliin suuren taistelun, joka käytiin Yhdysvaltojen perustuslain sanamuodosta – että ellei perustuslakiamme voi muuttaa, se ei toimi ja kaatuu heti ensimmäiseen vastoinkäymiseen. Joustamaton perustuslaki on pahempi kuin perustuslain puuttuminen kokonaan.
Arvoisat parlamentin jäsenet, kuten olemme näistä muutamista sanoista voineet todeta, Euroopan unioni tarvitsee dynaamisen talouden ja vankan perustuslain. Kaikkien yhteisen edun vuoksi meidän on koottava suurten jäsenvaltioiden voimat ja saatava pienten tuki. Meidän on käytettävä koko nykyinen energiamme ja valjastettava kaikki voimavaramme. Tarkoitan kaikilla voimavaroilla myös laillisen maahanmuuton tuomia voimavaroja – jotka neuvoston puheenjohtaja oikeutetusti mainitsi. Tarkoitan maahanmuuttajia, jotka muodostavat suurimman osan niitä töitä tekevästä työvoimasta, joita omat nuoremme eivät enää halua tehdä – ei kannata teeskennellä, ettei näin ole – sekä erittäin pätevää teknistä henkilöstöä, jota teollisuutemme ja taloutemme ehdottomasti tarvitsevat.
Maahanmuuttoilmiö on kaikkiaan vaikeasti hallittavissa siksi, että lailliset maahanmuuttajat on kotoutettava ja heidän on saatava oikeudet, jotka yhteiskuntamme takaa kaikille kansalaisille, mutta myös siksi, että laiton maahanmuutto ja nykyinen ihmiskauppa, joka on niin sietämättömässä ristiriidassa arvojemme kanssa, on torjuttava. Tätä taakkaa ei voida sälyttää yksittäisille jäsenvaltioille varsinkaan siksi, että joidenkin taakka on raskaampi kuin toisten. Tätä nykyä yksikään jäsenvaltio ei kykene suoriutumaan siitä tyydyttävästi, koska EU:lla ei ole yhtenäistä suhtautumistapaa ilmiöön. Komissio on tehnyt osansa ja ehkä enemmänkin kuin velvollisuutensa, sillä monet sen ehdotuksista ovat jääneet hyväksymättä. Meillä oli Tampereen ohjelma ja Thessalonikin ohjelma. Nyt aiomme hyvin nopeasti hyväksyä ehdotuksen yhteisestä rajavalvontavirastosta. Se on suuri askel, minkä mielelläni myönnän, mutta se ei riitä. Puheenjohtaja Berlusconin puheenvuorostakin ilmeni, että ongelmalla on edelleen hyvin traagisia seurauksia ja että se saattaa jopa olla kasvamassa. Tarvitaan yksi yhteinen politiikka, ja sen täytäntöönpanemiseksi on löydettävä rahoitus. Lailliselle maahanmuutolle on määriteltävä yhteiset kanavat, ja tämän perusteella on organisoitava maailmanlaajuiset neuvottelut lähtömaiden eli maahanmuuttajien alkuperämaiden kanssa.
Lisäksi – esitelläkseni ongelmien koko laajuuden – näillä mailla on oltava lailliset luettelot, jotta ne voivat tehostaa toimiaan laittomien maahanmuuttajien epätoivoisten yritysten estämiseksi. Meidän on taattava näille maille, että edes pieni osa maahanmuutosta on laillista. Meidän on toisin sanoen tehtävä yhteistyötä. Emme kyenneet saamaan tätä aikaan viimeksi pidetyssä Eurooppa-neuvostossa, mutta komissio aikoo lähteä uudestaan liikkeelle tällä tiellä, sillä pidämme sitä ainoana mahdollisena tapana hallita aktiivisesti maahanmuuttoa – sekä laillista että laitonta. En voi sulkea silmiäni täälläkin mainituilta, toistuvilta murhenäytelmiltä. Emme voi sulkea silmiämme niiltä, eikä komissio todellakaan aio tehdä sitä.
Poettering (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat kollegat, hallitustenvälinen konferenssi muodosti Brysselin huippukokouksen ytimen, ja ryhmämme pitääkin myönteisenä puheenjohtajavaltio Italian määrätietoista ja suopeaa tavoitetta saada aikaan tuloksia 12.–13. joulukuuta pidettävään huippukokoukseen mennessä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluamme rohkaista teitä pyrkimyksissänne saada tämä aikaan, sillä jos hallitustenvälinen konferenssi jatkuu vielä vuonna 2004, kasvaa riski, että uusia lukuja otetaan käsiteltäväksi, ja lopputuloksena on, ettei asiaa saada päätökseen. Kehotammekin teitä tekemään kaikkenne, jotta tulokseen päästään Italian puheenjohtajakaudella. Tuemme teitä siinä. Institutionaalisissa kysymyksissä painotamme sitä, että komission kokoonpanon olisi tyydytettävä sekä suuria että pieniä jäsenmaita. Varoitamme tunnustamasta vain suurempien jäsenmaiden vaatimusten oikeutusta, sillä pienemmilläkin on oikeus asianmukaiseen edustukseen, ja toivotamme teille onnea tämän kysymyksen ratkaisemisessa. Jos onnistutte siinä, myös Eurooppa-neuvoston puheenjohtajuutta ja kokoonpanoa koskeva kysymys on ratkaistavissa. 
Ryhmämme ylivoimainen enemmistö ei ole yhtä mieltä äänestämisestä ministerineuvostossa; poikkeuksia on muutama, mutta ylivoimainen enemmistö pitää parhaimpana valmistelukunnan ehdottamaa kaksoisenemmistöperiaatetta. Katsomme, että valmistelukunta on esittänyt meille ehdotuksen, joka on yhteisömenetelmän mukainen ja jonka salliminen meidän olisi hyväksyttävä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, lainsäädäntöneuvoston osalta vaadimme, että Euroopan unionin ministerineuvoston lainsäädäntötyöhön tuodaan avoimuutta ja jatkuvuutta. Tällä alalla meidän ei pidä palata vanhanaikaiseen salaiseen diplomatiaan, jossa ei tiedetä, mitä ministerineuvoston ovien takana puuhaillaan.
Meidän on myös ratkaistava Maastricht-kysymys, joka koskee hintatason vakautta. Vaikka hintatason vakaus on perustuslain olennainen osa, yksikään maa ei näytä pysyvän kolmen prosentin alijäämärajoissa, eikä hintatason vakauden ylläpitämisen yleisellä edellytyksellä ole mitään virkaa, ellei sillä ole nimenomaista pohjaa. Pyydämmekin varmistamaan, että käytössämme ovat selvät ja määrälliset perusteet, jotka perustuvat pöytäkirjassa määritettyihin viitearvoihin, jotta hintatason vakaus ei olisi pelkkää teoriaa vaan voisi pysyä käytännössäkin yhteisen politiikkamme keskeisenä tekijänä.
Jos sallitte ulkorajoihin liittyvän huomautuksen, totean ilahtuneeni suuresti kuullessani, että neuvoston puheenjohtaja Berlusconi ja komission puheenjohtaja Prodi ovat päässeet yhteisymmärrykseen maahanmuuttokysymyksestä.
Euroopan unionin on luonnollisesti suojeltava ulkorajojaan, mutta olemme huolissamme siitä, että ulkorajojen suojeleminen ratkaisee vain osan tästä syvästi inhimillisestä ongelmasta. Kurjat, nälkäiset ja janoiset ihmiset, joiden joukossa on myös lapsia ja joita olemme nähneet muun muassa Lampedusan saaren rannoilla, osoittavat, ettei kyse ole vain ulkorajojemme suojelusta vaan näistä säälittävistä ihmisistä, joiden olisi saatava mahdollisuus omassa maassaan, jotta heidän ei tarvitsisi turvautua veneisiinsä. Siksi on tärkeää, että rajavalvontaa suoritetaan maissa, joista nämä ihmiset lähtevät, ja näitä maita olisi kehitettävä niin pitkälle, että nuorilla on mahdollisuus luoda kunnollinen, hyvä ja ihmisarvon mukainen tulevaisuus omassa kotimaassaan. Siksi Euroopan unionin on panostettava Välimeren alueeseen.
Sana Guantánamo esiintyi muistiinpanoissani – joista voin nyt luopua – jo ennen kuin kuulimme jäsen Watsonin vertauskuvallisesta ja paljonpuhuvasta eleestä parlamentissa. Katsomme, että suuria ongelmia voidaan pyrkiä ratkaisemaan parhaiten taivuttelemalla. Emme kanna huolta vain 26 eurooppalaisesta vaan kaikista Guantánamon pidätetyistä. Vaikka kannatamme kaikki terrorismin torjuntaa, kristillisen ihmiskäsityksemme mukaan jokaisella ihmisellä, jopa paatuneimmalla rikollisella, on oikeus lailliseen oikeudenkäyntiin.
Vetoamme siksi amerikkalaisiin ystäviimme, jotta he noudattaisivat ihmisoikeusperiaatteita. Oletetaan vaikkapa, että näiden 600 pidätetyn joukossa on viisi tai kuusi, jotka eivät ole tehneet yhtään mitään. Mitä vahinkoa heille aiheutetaankaan, ja kuinka epäoikeudenmukaisesti heitä kohdellaankaan! Tässä on sen asenteen ydin, joka Euroopalla on kuolemanrangaistukseen. Jos yksikin ihminen teloitetaan väärin perustein, kuolemanrangaistukselle ei ole minkäänlaista oikeutusta.
Puhun amerikkalaisille ihmisenä, joka pitää itseään heidän ystävänään, ja kehotan heitä ymmärtämään meidän kantamme, joka perustuu oikeusvaltion periaatteeseen ja ihmisarvoon: siihen, että jokainen ihminen on samanarvoinen ihonväriin, sukupuoleen ja kansallisuuteen katsomatta.
Lopuksi haluan sanoa muutaman sanan Euroopan puolustuksesta. Puhun henkilönä, jolla on ollut ilo toimia kymmenen vuoden ajan turvallisuutta ja aseistariisuntaa käsittelevän parlamentin alivaliokunnan puheenjohtajana aikana, jolloin kannatimme aina Euroopan vahvaa puolustusvalmiutta Pohjois-Atlantin liiton jäsenenä. Haluamme Pohjois-Atlantin liiton perustuvan kahteen pilariin, jotka ovat Eurooppa ja Yhdysvallat, ja pyydämme amerikkalaisia ystäviämme ymmärtämään, miksi olemme lujittamassa Euroopan puolustusta. Sitä ei ole suunnattu suinkaan Yhdysvaltoja vastaan, vaan pyrimme täydentämään toisiamme ja haluamme olla vahvoja yhdessä. Tämä perustuu siihen, että puolustamme yhdessä yhteisiä arvojamme. Euroopan puolustuspolitiikka ei voi perustua mihinkään muuhun.
Barón Crespo (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat kollegat, neuvoston puheenjohtajan raportti Brysselin huippukokouksesta tarjoaa meille – taiteen termejä käyttääkseni – luonnoksen, valohämyisen hahmotelman, sillä olemme erittäin keskeisen Eurooppaa koskevan haasteen edessä: meidän on laadittava perustuslaki ja järjestettävä alueemme. Siksi onkin järkevää keskustella perustuslain rinnalla valtimoverkostosta ja hermostosta – infrastruktuuriverkostoista – jotka muodostavat rakenteen, joka on paljon muutakin kuin markkinat: se on hanke, jonka tarkoituksena on rinnakkaiselo.
Minun on ilmaistava ryhmäni huoli hallitustenvälisestä konferenssista, joka näyttää tuottavan pelkkää litaniaa ja toistavan näkemyksiä sen sijaan, että se ryhtyisi ratkaisemaan ongelmia. Minun on sanottava, että olemme hyvin huolissamme siitä, että aivan ensimmäiseksi päätettiin – parlamentin edustajien vastustuksesta huolimatta – poistaa lainsäädäntöneuvosto. Tämä on hyvin merkittävä seikka, sillä olemme parlamentissa, joka on ensimmäisen kerran saavuttanut jaetun lainsäädäntövallan, ja konferenssi päättää ensimmäiseksi poistaa mahdollisuuden säätää lakeja yhdessä meidän kanssamme. Pyydän siksi, että tätä virheellistä päätöstä harkitaan uudelleen.
Äänestysjärjestelmään liittyy kolme ongelmaa, jotka on ratkaistava yhdessä: komission kokoonpano, neuvoston puheenjohtajuus ja äänestysjärjestelmä. Minun on todettava, että koska ajattelumme perustuu siihen, että päätökset on tehtävä yhdessä – eikä siihen, miten päätökset estetään – kannatamme valmistelukunnan ehdottamaa kaksoisenemmistöjärjestelmää. Kiinnittäisin huomiota seikkaan, joka on parlamentille tärkeä: älkää käyttäkö Euroopan parlamentin paikkoja jokerikortteina neuvottelujenne päätökseen saattamiseksi. Asia on paljon vakavampi.
Perustuslakiehdotuksesta haluan huomauttaa, että talouskysymyksessä ilmenee erään tärkeän seikan eli taloushallinnon sääntelyn riittämättömyys. Asia on tärkeä, sillä se liittyy hintatason vakauteen ja siihen, miten teemme johdonmukaisia päätöksiä – ei vain rahapolitiikassa vaan myös talouspolitiikassa.
Lopuksi totean, että perustuslain tarkistaminen on olennainen seikka, sillä perustuslakia ei voida lyödä täysin lukkoon. Tämä tekisi perustuslaista aivan turhan.
Guantánamosta – jonka tiimoilta pidimme kuulemistilaisuuden muiden poliittisten ryhmien kanssa keskustellaksemme asiasta – minun on todettava, että perustuslakiin sisältyy tällä hetkellä Euroopan kansalaisuutta koskeva kysymys. Geneven yleissopimuksen mukaan Euroopan kansalaisten puolustaminen kuuluu kuitenkin jäsenvaltioiden hallituksille. Pyydänkin teitä kehottamaan hallituksia kantamaan vastuunsa.
Talouden alalla olette lähinnä pelastaneet Delorsin suunnitelman – kymmenen vuotta myöhemmin – päästäksenne Ecofin-neuvoston veto-oikeudesta, joka on tehnyt suunnitelman tyhjäksi. Nyt ehdotatte eurooppalaisen lainan perustamista ja muita toimia, joissa olisikin todella järkeä, sillä nyt puhutaan siitä, kuinka hyvin Euroopan investointipankki kykenee tähän, mutta meidän on katsottava, tarjotaanko yksityistä pääomaa – jota on runsaasti. Tätä tärkeää seikkaa ei ole selvitetty.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minun on todettava, että kardinaalin kielellä tekemänne ehdotukset ovat suosituksia kansallisille hallituksille. Yhteisöpatenttia ei viivytä Euroopan parlamentti. Me emme viivytä asetusten saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä: ministerien ja heidän hallitustensa on toteltava teitä – ei meidän. Teidän tehtävänne ei ole antaa neuvoja vaan määrätä omat hallituksenne panemaan täytäntöön politiikat, joista te päätätte. Tämä on todella merkittävä seikka, sillä tällaista litaniaa toistetaan jatkuvasti.
Työllisyyden alalla odotamme innokkaasti Kochin raporttia. On myös järkevää puhua asiasta, joka otettiin esille Ruotsin puheenjohtajakaudella ja joka koskee Euroopan väestön tasaista vanhenemista ja ilmiön suhdetta eläkkeisiin ja maahanmuuttoon. 
Arvoisa puheenjohtaja, haluan sanoa teille maahanmuutosta ja Thessalonikin Eurooppa-neuvoston päätöksistä, että Euroopassa valtio ja kirkko on erotettu toisistaan eivätkä Euroopan arvot – ensimmäistä kertaa historiassa, onneksi – ole minkään yksittäisen uskonnon monopoli. Me kaikki pahoittelemme tämänhetkisiä tapahtumia ja esitämme surunvalittelumme. Minun on myös todettava, että hallituksessanne on ihmisiä, jotka tekevät rakentavaa työtä – ja myönnämme sen mielellämme: ministeri Pisanu osoittaa vakavaa poliittista vastuuntuntoa, vaikka hänellä on vastassaan muita hallituksenne jäseniä, joilla on täysin sietämättömiä ja muukalaisvihaa ilmentäviä asenteita. Ministeri Pisanu käyttää samaa lähestymistapaa kuin eräs toinen Italian sisäministeri, ministeri Napolitano, joka pani alulle maahanmuuttajien lähtövaltioiden kanssa tehtävät sopimukset. Tätä politiikkaa pitäisi kehittää eteenpäin. Mielestäni puheet rajavalvontavirastosta eivät riitä: olisi puhuttava yhdessä kehittämisestä ja kiintiöistä, ja tästä teidän on päästävä yhteisymmärrykseen. Vain tämä lähestymistapa on tulevaisuudessa järkevä.
Arvoisa puhemies, haluan todeta lopuksi, että ryhmäni pitää tärkeänä Euroopan puolustuksessa saavutettua edistysaskelta ja että ulkosuhteiden osalta ryhmäni pitää myönteisenä ja kannattaa parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöstä myöntää Saharov-palkinto Kofi Annanille, surmansa saaneille YK:n työntekijöille sekä Sergio Vieira de Mellon muistolle. Sen perusteella, mitä kuulin viime viikolla YK:ssa, Kofi Annanin on tarkoitus saapua tänne tammikuussa. Mielestäni meidän olisi kannatettava tätä päätöstä.
Lopuksi sanon Madridissa pidettävästä niin kutsutusta avunantajien konferenssista, että ryhmämme kannattaa ehdottomasti Eurooppa-neuvoston hyväksymää päätöstä myöntää 200 miljoonaa euroa. Haluamme ainoastaan todeta, että presidentti Bushin pyytäessä apua Yhdysvaltojen senaatilta tämä jakoi avun kahtia: puolet on lainoja ja puolet apua. Toisin sanoen meidän ei tarvitse hakea esimerkkiä kauempaa kuin Yhdysvalloista, joka on periaatteessa ottanut askeleen eteenpäin palatessaan Yhdistyneisiin kansakuntiin. Olemme kuitenkin tilanteessa, jossa on yhä tärkeämpää laatia aikataulu, jonka puitteissa Irakin kansalle palautetaan itsemääräämisoikeus.
Puhemies.
   Käytän tilaisuutta hyväkseni ilmoittaakseni parlamentille, että Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan puhuu täysistunnossamme Brysselissä 29. tammikuuta 2004. Odotamme sitä suurella mielenkiinnolla.
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä on tyytyväinen siihen, että puheenjohtajavaltio Italia on halunnut parlamentin puhemiehen osallistuvan tiiviimmin Eurooppa-neuvoston työhön. Siitä huolimatta Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän reaktio Eurooppa-neuvoston tuloksiin on ennen kaikkea pettymys. Pelkäämme, että jos tätä huippukokousta lainkaan muistetaan, se muistetaan pikemminkin siitä, mitä se jätti käsittelemättä kuin siitä, mitä se sai todellisuudessa aikaan.
Yksi asia, jota ei otettu esille, on aiemmin mainitsemani 26 Euroopan kansalaisen yhä jatkuva pidätys ilman oikeudenkäyntiä Guantánamo Bayssa Kuubassa. Edessäni olevat 26 kynttilää symboloivat heitä. Olen pahoillani, ettei puheenjohtaja noudattanut kehotustani mainita tänä aamuna muutamalla sanalla näiden eurooppalaisten ja itse asiassa kaikkien 600 vangin tilanteesta. Ryhmäni mielestä heidän pidättämisensä ilman oikeudenkäyntiä on häpeällistä ja Euroopan unionin johtajana toimivan neuvoston puheenjohtajavaltion on ryhdyttävä pitämään asiaa jatkuvasti esillä.
Parlamentti on aivan yhtä huolissaan Tšetšenian tilanteesta. Terrorismin vastaisen taistelun nimissä päivittäin tehdyt vääryydet nopeuttavat koston virtaa, joka jälleen täyttää terrorin sivujoet.
Puheenjohtajavaltiolla ei ollut aikaa hukattavana, sillä vuoden lopun huippukokoukseen, jossa on määrä päästä yhteisymmärrykseen uudesta perustuslaista, oli Eurooppa-neuvoston tienoilla aikaa alle kaksi kuukautta. Pelkäämme, että tilaisuus etenemiseen päästettiin käsistä. EU:n johtajille ojennettiin esityslista, jonka sisältö oli hyvin laiha, ja he antoivat vastineeksi vielä vähemmän. Epäilen, oliko puheenjohtajavaltio Italian viisasta olla ajamatta tarmokkaasti päätösten tekemistä perustuslaista tai antamatta kompromissiehdotuksia ja jättää päätökset marraskuuhun. Silloin saattaa olla liian myöhäistä, sillä politiikka pyrkii luonnon tavoin aina täyttämään tyhjiön. Ehdotusten puuttuminen on saanut jotkut maat peräytymään perustuslakisopimuksesta, ja Puola ja Espanja ovat onnistuneet saamaan kuulijoita itsekkäälle haikailulleen, jonka kohteena ovat hylätyt Nizzan sopimukset.
Yhteistä puolustuspolitiikkaa koskevista keskeisistä lausekkeista "keskusteltiin päivällisellä", mutta vaikuttaa siltä, että vaikka pääministeri Blair teki tervetulleen täyskäännöksen rakenneyhteistyökysymyksessä, emme saaneet paljon muuta aikaan kuin vatsanpuruja Yhdysvalloille. Talousuudistuksessa ei myöskään edistytty merkittävästi. Olemme tyytyväisiä Euroopan kasvualoitteeseen ja siihen, että menoja siirretään hyödyttömistä kuljetushankkeista tutkimukseen ja kehitykseen, mutta todellisen kasvun aikaansaamiseksi olisi keskityttävä rakenteelliseen uudistukseen. Olisimme halunneet neuvoston ryhtyvän sanoista lainsäädännöllisiin tekoihin ja rakentavan dynaamista ja avointa taloutta, joka meille Lissabonissa luvattiin.
Oikeus- ja sisäasioissa edistyttiin vain vähän, eikä tärkeissä maahanmuutto- ja turvapaikkakysymyksissä edetty juuri lainkaan. Ainoa myönteistä kehitystä koskeva päätös, laajentuvien rajojemme turvallisuudesta vastaavan EU:n viraston perustaminen, oli sekin sovittu ennakolta, ja siihen lyötiin vain leima. Kolikon toinen puoli on ehdotus biometristen tunnisteiden käyttöönottamisesta viisumeissa ja passeissa. Sen olisi pitänyt saada kansalaisvapauden kellot soimaan, mutta se ei näyttänyt vaivaavan huippukokousta lainkaan.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, paljon on kiinni perustuslain kompromissitekstistä, jonka esitätte marraskuussa. Se on viimeinen siirtonne, ja toivotamme teille onnea, sillä pelkäämme teidän tarvitsevan sitä!
Puhemies.
   Muistutan parlamenttia siitä, että puhemieskonferenssi kehotti viime viikolla neuvostoa ja komissiota esittämään tänään iltapäivällä lausuntonsa Tšetšenian tilanteesta. Ymmärtääkseni tämä tapahtuu iltapäivän kuluessa. 
Wurtz (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, muistanemme kaikki Valéry Giscard d'Estaingin hartaan huudahduksen täällä 3. syyskuuta: "Älkää koskaan unohtako kansalaisia!" 
Valtioidemme ja hallitustemme päämiehet eivät näytä ottaneen lainkaan opikseen tästä ystävän neuvosta. Kuva, joka heidän perustuslakiehdotuksesta käymistään keskusteluista välittyy, on varsin masentava ja vie meidät ajassa taaksepäin, takaisin Nizzaan. Ei niin, etteivätkö puheenaiheet olisi sinänsä arvokkaita, mutta niillä ei ole mitään tekemistä niiden asioiden kanssa, joita kansalaiset pitävät keskeisenä: Mitkä ovat unionin tulevaisuuden tavoitteet? Miten vastataan yhteiskunnan odotuksiin? Onko olemassa riittävästi tahtoa muuttaa nykyisen globalisaatioprosessin suuntaa? Keskustelut vaikuttavatkin valitettavasti valtakiistoilta, ja niistä puuttuu täysin tulevaisuudennäkemys, joka vetoaisi ihmisten mielikuvitukseen. Olen suoraan sanoen sitä mieltä, että eurooppalaisuuden aate on enemmän arvoinen.
Jotkut seikat, joita komission puheenjohtaja esittää neuvoston puheenjohtajalle osoittamassaan kirjeessä, eivät mielestäni myöskään ole omiaan lietsomaan Eurooppa-innostusta kansan keskuudessa. Hänen huomioistaan voisi päätellä, että kansalaiset haluavat yhä kiivaammin edistää Lissabonissa päätettyjä rakenneuudistuksia eli ehdotettuja eläke-, sosiaaliturva- ja työmarkkinauudistuksia sekä julkisten palvelujen uudistuksia. Kuitenkin juuri tällaiset toimet saavat palkansaajat, eläkeläiset ja työttömät Roomasta Berliinin kautta Pariisiin yhä useammin vastustamaan tätä Euroopan politiikkojen yhdenmukaistamisen irvikuvaa. Entä mitä pitäisi ajatella samassa kirjeessä ilmaistusta tavoitteesta, jonka mukaan sellaisten toimien hyväksymistä olisi nopeutettava EU:ssa, jotka edistävät laillisten maahanmuuttajien hyödyntämistä, mutta jonka mukaan samalla on otettava luja, laittoman maahanmuuton vastainen kanta? Kuvastaako tämä kaksinainen asenne todella EU:n etelän-suhteita sellaisina kuin tarkoituksemme on niitä edistää kansalaisten keskuudessa? Asenne närkästyttää väistämättä nuoria, joiden mielestä on luotavissa toisenlainen maailma, jossa ei ole saalistajia ja linnoituksia. Heidän mielestään se, että ihmisten on lähdettävä siirtolaisiksi pysyäkseen hengissä, on ratkaistava todellisella ja aktiivisella kehityspolitiikalla, joka antaa etelän asukkaille uutta toivoa. Yleisemmin, eikö ole jo aika osoittaa koko Euroopan väestölle, että ensi sijassa hyötyä tavoitteleva ja turvallisuushakuinen suhtautuminen maahanmuuttoon johtaa umpikujaan – sietämättömiin, toistuviin tragedioihin, jollainen juuri tapahtui Lampedusan saaren edustalla?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, haluaisin lopuksi esittää teille ryhmäni nimissä käytännöllisen ja rakentavan ehdotuksen, joka on toteutettavissa ja joka mahdollistaisi eleen, jollaiset ovat kansalaisten silmissä kunniaksi unionille, koska niissä toteutuvat tekstejämme innoittavat arvot. Ehdotus koskee Lähi-idän rauhaa. Kuten tiedätte, joukko erittäin urheita miehiä ja naisia, sekä palestiinalaisia että israelilaisia, on kahden vuoden ajan laatinut rauhansuunnitelmaa sivuuttamatta ainuttakaan niistä ongelmista, joiden vuoksi kaikki viralliset neuvottelut ovat toistaiseksi katkenneet. Näiden ihmisten joukossa on sekä politiikan, asevoimien että kulttuurin huomattavia edustajia, muun muassa kaikkien meidän tuntema Avram Burg, Israelin parlamentin eli Knessetin entinen puhemies. Suunnitelma on juuri julkistettu, ja kaksi sen laatijaa vierailee täällä tänään iltapäivällä: Naomi Shazan, Knessetin entinen varapuhemies, ja Jamal Zakoud palestiinalaisten lainsäädäntöneuvostosta. He esittelevät historiallisen aloitteensa kaikille siitä kiinnostuneille parlamentin jäsenille kello 16.00. Sitä ennen puhemies Cox ottaa heidät vastaan, mistä haluan häntä kiittää.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission puheenjohtaja, ehdotan, että tekin otatte vuorollanne heidät vastaan ja kunnioitatte heitä läsnäolollanne tai että ainakin neuvosto ja komissio kunnioittavat läsnäolollaan tämän suunnitelman juhlallista allekirjoitustilaisuutta Genevessä 4. marraskuuta, Itzhak Rabinin murhan vuosipäivänä. Mikä olisi parempi tapa lyödä eurooppalainen leima maailman tapahtumiin kuin tämä rauhan ele? 
Frassoni (Verts/ALE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuusi kuukautta saattaa olla liian lyhyt aika saavuttaa todellista edistystä, mutta se on jaksona vielä lyhyempi, jos tapana on tuhlata aikaa järjestämällä täysin tarkoituksettomia valtionpäämiesten kokouksia, joissa vain toistetaan ulkoministeritasolla jo käytyjä keskusteluja. Puheenjohtajavaltio Italian olisi pitänyt esittää Brysselissä lopullisia asiakirjoja pyrkiäkseen ratkaisemaan kysymyksiä, jotka ovat olleet ilmiselviä jo kuukausien ajan. Kyselyjä on jo tehty tarpeeksi: on aika antaa vastauksia.
Tässä yhteydessä haluan mainita lyhyesti lainsäädäntöneuvoston. Mielestämme tämä on todellinen demokratiakysymys. Kuten ministeri Frattini eilen totesi, on suuri ero siinä, mitä monet hallitukset tyrkyttävät ja mitä parlamenttien ylivoimainen enemmistö haluaa. Lainsäädäntöneuvostoa tarvitaan ehdottomasti demokraattisen valvonnan ja toimivaltajaon varmistamiseksi, ja nyt haluaisimme hallituksenne tarjoavan tästä takeet.
Hallituksenvälinen konferenssi Nizzan öistä muistuttavine lukkiutuneine asemineen ja keskusteluineen, joissa tingitään pikkumaisesti luvuista ja prosenttimääristä, saa meidät hieman kaipaamaan valmistelukuntaa, joka kaikkine puutteineenkin onnistui keskustelemaan eurooppalaisten yhteisestä tulevaisuudesta ja heidän hallitsemisestaan.
Muutama sana Lampedusan tragediasta: Nämä eivät ole maahanmuuttajia vaan pakolaisia, ja neuvostossa pölyttyy parhaillaan maahanmuuton lainsäädäntökehystä ja pakolaisen määritelmää koskevia ehdotuksia hallitusten vaihtaessa tällä välin keskenään ehdotuksia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ratkaiskaa tämä asia. Se on paljon arvokkaampaa kuin monet sanat.
Nizzan henki leijuu myös sen pitkän silta- ja moottoritieluettelon yllä, jonka puheenjohtajavaltio Italia ja komission jäsen de Palacio haluavat antaa meille. Euroopan laajuisten liikenneverkkojen kuuluisasta luettelosta kuulemme täällä vain huutoja kahdelta ryhmältä, joilla on etuja ajettavanaan: niiltä, jotka valittavat jonkin tunnelin tai käytävän sisältymistä luetteloon, ja niiltä, jotka kärsimättöminä odottavat rakentamisen aloittamista. Investointien laadusta tai tarpeellisuudesta ei keskustella, vaan kaikki suhtautuvat asiaan kuin siitä riippuisi kansakunnan maine ja arvovalta. Tästä on osoituksena Italian hallituksen vaivoin verhoama yritys painostaa kursailematta Ranskaa, joka on oikeutetusti epävarma Torinon ja Lyonin välisen tunnelin tarpeellisuudesta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on todella noloa, että niinkin suuren maan kuin Italia on käytävä kauppaa kestämättömästä tunnelihankkeesta epäilyttävällä sähköinvestoinnilla – erityisesti kun otetaan huomioon ministeri Lunardissa henkilöityvä todella epäeurooppalainen etujen ristiriita tässä hankkeessa.
Toistamme edelleen järkähtämättä, että sekä ympäristön kannalta että sosiaalisesti kestävän kasvun edistämistä Euroopassa auttaisi tällä hetkellä todella eräänlainen Marshall-suunnitelma – toisenlainen Marshall-suunnitelma, jolla tuettaisiin hyödyllistä infrastruktuuria mutta myös uusiutuvia energiamuotoja, maan kunnostamista, tutkimusta ja innovointia.
Maissa, jotka ovat liittymässä unioniin, suljetaan päivittäin kilometrikaupalla rautateiden sivuhaaroja, jolloin tuhannet ihmiset jäävät ilman liikennevälineitä. Tämäkin todistaa, ettei liikkuvuusongelmia ratkaista tyhjänpäiväisillä lupauksilla Euroopan laajuisista verkoista.
Kehotamme komissiota lopettamaan eri tahojen vaatimusten kumileimasimena toimimisen ja palaamaan keskeiseen tehtäväänsä eli unionin etujen ajamiseen. Käsittääkseni on tulossa uusi luettelo, jota kutsutaan pikakäynnistysohjelmien luetteloksi. Sanomme puheenjohtaja Prodille pidemmittä puheitta, että olemme erittäin tyytyväisiä ideaan, erityisesti, jos uusi luettelo perustuu työn laatuun ja sen kestävyyteen sosiaalisesti ja ympäristön kannalta – toisin kuin komission jäsenen de Palacion organisoima Van Miertin luettelo. Meidän on pidettävä mielessä – koska komissio ja neuvosto näyttävät unohtaneen tämän – että parlamentilla on yhteispäätösoikeus tässä asiassa. Aiomme käyttää tätä oikeutta täysimääräisesti.
Arvoisa puheenjohtaja, mielestämme neuvoston päätös siirtää kemikaaleja koskevan lainsäädännön tarkastelu kilpailukykyneuvostolle on häviö kaikille, jotka kantavat huolta kansalaisten terveydestä, ja voitto kemikaalialan suurteollisuudelle. Päätökseen vaikutti selvästikin se, että komissio oli haluton ja hidas antamaan esityksen sekä se, että komissio kuunteli aivan liikaa painostusryhmiä ja jätti suuressa huolimattomuudessaan ottamatta huomioon kansalaisyhteiskunnan vaatimukset erittäin pitkän kuulemisvaiheen aikana, joka oli kuitenkin pelkkää teeskentelyä.
Asiaa koskeva ehdotus päätettiin laatia vuonna 1998 nimenomaan terveyden ja ympäristön suojelemiseksi, ei kilpailukyvyn tai kaupan edistämiseksi. Me pysymme tällä linjalla ja olemme valmiit taistelemaan ympäristö- ja kuluttajajärjestöjen rinnalla kunnioituksesta niitä työntekijöitä kohtaan, jotka sairastuvat ja kuolevat Euroopassa ja kaikkialla maailmassa.
Jäsen Watson aloitti muistuttamalla ajatuksia herättävästi Guantánamon tilanteesta, mutta minä ilmaisisin pettymykseni siihen, ettei sanaakaan ole sanottu niistä 11 000 vangista tai ehkä oikeammin pidätetystä, joita Yhdysvallat pitää Bagdadissa. He eivät ole eurooppalaisia, mutta heilläkin on oikeutensa. Toistamme ehdotuksemme jälleen kerran: meidän on lykättävä Yhdysvaltojen kanssa tehdyn luovutussopimuksen voimaan tuloa painostaaksemme Yhdysvaltoja tässä asiassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vielä viimeinen seikka: Kuten tiedätte, Euroopan parlamentti on erittäin arka kansalaistensa oikeuksien suhteen. Parlamentti kehotti heinäkuussa Italiaa tekemään jotakin Adriano Sofrin tapaukselle ja nosti siten asian EU:n tasolle. Uskomme, että vastaatte kehotukseen: te voitte sen tehdä. Eurooppalaisina meistä on todella tuskallista nähdä, että koko Italian hallituksen ja jopa presidentin tahto ovat niin täysin yhden ministerin oikkujen armoilla.
Pasqua (UEN ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa puhemies, totean aluksi, että Eurooppa-neuvoston ja hallitustenvälisen konferenssin lopputuloksiin kohdistettu arvostelu on mielestäni liioiteltua, ellei suorastaan epäasiallista.
Minun on ensiksi kerrottava komission puheenjohtajalle, että olen kerrankin tyytyväinen hänen ehdotuksiinsa, ja yhtä tyytyväinen olen myös Eurooppa-neuvoston kasvualoitetta koskeviin ehdotuksiin. 
Tämä aloite on todellakin erittäin tärkeä, niin kuin on myös yksityisvarojen yhdistäminen julkisiin varoihin, jotta taloutemme voi kehittyä tehokkaammin. Tätä varten kaikkien jäsenvaltioiden on kuitenkin toteutettava lukuisia toimia yksityisten investointien tukemiseksi, ja erityisesti on huolehdittava siitä, etteivät Euroopan komission byrokratia ja sen seuraukset lisää kussakin maassa jo esiintyvää byrokratiaa. Tästä huolimatta katson, että olemme menossa oikeaan suuntaan. 
Toiseksi totean, että se, mikä harmittaa aikaisempia puhujia, pikemminkin lohduttaa minua. Tällä tarkoitan, että jotkut kollegani ovat hieman naiiveja. Kuten tiedämme, enemmistö täällä kannattaa ajatusta liittovaltiosta, ja tämä enemmistö ilmaisi kantansa, kun valmistelukunnan työskentely hyväksyttiin. Hyväksyntää säesti jonkinasteinen omahyväisyys, ellei jopa röyhkeys, kun väitettiin, ettei valtioiden ja hallitusten päämiehillä, jotka ovat todellisuudessa ainoita kansallisen legitimiteetin haltijoita kussakin jäsenvaltiossa, olisi oikeutta ehdottaa minkäänlaisia tarkistuksia.
Oli myös erittäin naiivia näiltä jäseniltä kuvitella, että Euroopan unioniin liittyvät maat tyytyisivät siihen, että niiden "niin sanotuille" komission jäsenille annetaan vain vähäinen asema. Älkää siis yllättykö niistä tuloksista, joita saatte. Olen samaa mieltä Leninin kanssa, joka totesi tosiasioiden olevan itsepäisiä: tässä teillä on tosiasiat, tunnustakaa ne! 
Bonde (EDD ).
    Arvoisa puhemies, Brysselin huippukokous toi yhteistä rajapoliisia koskevan tavoitteen hieman lähemmäksi. Pian EU:n ulkorajoja valvotaan yhteisesti, aivan kuten ennen vanhaan oman valtiomme rajoja. EU-valtio etenee suunnitelmien mukaisesti, kuten myös EU:n perustuslaki. Nyt työskennellään valmistelukunnan laatiman ehdotuksen pohjalta. Jokaisella maalla on kuitenkin tulevaisuudessa oma komission jäsen, koska moni maa ei saa perustuslakia hyväksytettyä ilman kansallisia komission jäseniä.
Haluamme myös, että maat valitsevat itse komission jäsenet ja että ministerineuvoston kokousten johtamisessa noudatetaan täydellistä tasa-arvoa maiden välillä. Nyt on vaarana, että otetaan käyttöön ryhmäpuheenjohtajuus, jossa kolme tai neljä maata johtaa EU:ta 1,5–2 vuotta ja käytännössä suurin niistä ottaa vastuulleen tärkeimmät tehtävät. Olisi viisaampaa jatkaa nykyistä vuorotteluun perustuvaa järjestelmää, jossa kukin maa voi keskittyä kunnollisen puheenjohtajakauden järjestämiseen kuuden kuukauden ajan. Työtaakan keventämiseksi yksittäisille neuvoston kokoonpanoille ja erityisesti neuvoston 297 työryhmälle voitaisiin antaa mahdollisuus valita keskuudestaan oma puheenjohtaja. Tällöin perusteena olisivat oikeudenmukainen vuorottelu ja puheenjohtajan henkilökohtaisten ominaisuuksien soveltuvuus kokousten johtamiseen. Haluan erityisesti varoittaa niin sanotuista silloista – tai yksisuuntaisista moottoriteistä – joista on kyse silloin, kun pääministereiden annetaan itse määritellä EU:n ja kansallisvaltioiden rajat ja kun he voivat laajentaa EU:n yhteistyön rajoja 17 artiklan mukaisen joustavuuslausekkeen nojalla. He voivat ottaa käyttöön tavanomaisen lainsäädäntömenettelyn ja siirtyä yksimielisyydestä määräenemmistöpäätöksiin 24 artiklan 4 kohdan ja ulkopolitiikan tapauksessa esimerkiksi 39 artiklan 8 kohdan perusteella. Jos nämä kolme menetelmää yhdistetään, lähes kaikki asiat voivat kuulua EU:n toimivaltaan. Esimerkiksi Tanskan pääministerin ehdottaman toimivaltaluettelon sijaan, jossa valta olisi jaettu selvästi EU:n ja jäsenvaltioiden kesken, meille tarjotaan rajoittamatonta pääministerivaltaa ja lainsäädäntövallan entistä suurempaa keskittymistä Brysseliin. Toivokaamme nyt, että kaikki EU-maat järjestävät perustuslakiehdotuksesta kansanäänestyksen. On järjetöntä, että Blair on järjestänyt kansanäänestykset Skotlannin ja Walesin alueparlamenteista ja Lontoon kaupunginhallituksesta muttei salli kansanäänestystä Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisestä kirjallisesta perustuslaista. Pääministeri Blair, rohkeutta! Ei riitä, että pidetään kansanäänestys Irakin uudesta perustuslaista. 
Pannella (NI ).
   – Arvoisa puhemies, jäsen Pasqua oli oikeassa todetessaan, että tämä on se Euroopan parlamentti, jonka hän tuntee: tämä on seurausta De Gaullen Euroopan-vastaisista mielipiteistä, ei siitä Euroopasta, jota Winston Churchill kehotti vuonna 1946 Zürichissä nousemaan ylös puhuessaan "Euroopan Yhdysvalloista". Nyt meillä on Euroopan epäyhdistyneet vallat sekä byrokratioita, jotka tuhoavat toisiaan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, meillä on neuvosto, jota Euroopan parlamentti pyysi heinäkuussa nimittämään Euroopan edustajan Kaukasukselle sekä 4. syyskuuta ja toistamiseen 24. syyskuuta edustajan Irakiin. Emme aio antaa mitään Tšetšenialle, jossa on käynnissä kansanmurha, emmekä helpota Irakin tilannetta – lukuun ottamatta häpeällisen pientä lahjusta, joka sopisi paremmin Etelä-Italian huumekauppiaille: 200 miljoonaa 35 miljardista. Katsokaa Eurooppaa, tätä Eurooppaa! Israelin, Irakin, Tšetšenian ja epäilemättä myös Guantánamon tapahtumien vuoksi Eurooppa karjuu Yhdysvalloille mutta vikisee Venäjälle, Kiinalle, Tšetšenialle ja Vietnamille.
Emme siis selvästikään aseta puheenjohtajavaltio Italiaa vastuuseen liiasta. Perustuslakiehdotus, joka on nyt esitelty meille suuren kohun saattelemana, ei ole kuin muodotonta, tyhjää, mahtailevaa massaa, jolla ei ole mitään perustaa maailman tuntemassa perustuslakioikeudessa. Oikeusvaltion periaatteen ja liberaalien valtioiden osalta siinä tehdään yltiökunnianhimoisia ja ylimielisiä vaatimuksia. Jos perustuslaki ei osoittaudu toimivaksi edes näin alkuvaiheessa, kuvitelkaa, miten hyvin se toimii täytäntöönpanon hetkellä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan parlamentin kehotuksista huolimatta ette ole vielä laatinut kuolemantuomiota käsittelevää epävirallista ehdotusta, ja YK:n yleiskokous on kohta päättymässä. Tässä asiassa voimme odottaa: Israel voi odottaa, Turkki voi odottaa, ja me Italian ja monien muiden Euroopan maiden mahtavaa Eurooppa-myönteistä perinnettä edustavat federalistit voimme odottaa myös. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, edellistä puhujaa maltillisemmin mutta vähintään yhtä päättäväisesti haluan ilmaista turhautuneisuuteni siitä, mihin suuntaan hallitustenvälinen konferenssi on kehittymässä. 
Olen turhautunut ensinnäkin siksi, että olemme mielestäni kadottaneet valmistelukunnan hengen, jolle oli ominaista pyrkimys 25 jäsenvaltion Euroopan parhaaseen. Kunnioitettava ystäväni jäsen Pasqua viittasi Leniniin ja totesi, että tosiasiat ovat itsepäisiä. Sitä ne todellakin ovat, sillä ne hallitukset, joiden on määrä hyväksyä perustuslaki, olivat mukana valmistelukunnassa ja osallistuivat siihen aktiivisesti, eikä mielestäni kenenkään pitäisi edetä omien tekojensa vastaisesti.
Arvoisa puhemies, olen turhautunut, koska minusta tuntuu, että kaikki valmistelukunnassa käsitellyt asiat yritetään ottaa lähipäivinä uudestaan esille. Puheenjohtajavaltio Italia on lähettänyt hallituksille ehdotuksen siitä, mitä asioita valmistelukunnassa olisi käsiteltävä. Vastauksena se sai 150 sivua ehdotuksia, joissa ehdotetaan lähes kaikkien valmistelukunnassa käsiteltyjen asioiden ottamista uudelleen esille. Asiassa on myös jotakin varsin ristiriitaista, sillä jotkin ministerineuvoston kokoonpanot, kuten talous- ja raha-asioiden neuvosto, ovat myös ehdottaneet perustuslain tarkistamista. Hyvät parlamentin jäsenet, pahinta näissä ehdotuksissa on, ettei yksikään niistä ole kunnianhimoinen, eikä yhdessäkään mennä perustuslaillista tekstiä pitemmälle. Ne ovat köyhiä ehdotuksia.
Todellisuudessa perustuslakiteksti olisi lisäksi voinut olla kunnianhimoisempi. Annan tästä esimerkin: perustuslakitekstin tarkistamista koskevaa IV osaa käsiteltiin valmistelukunnassa ajan puutteen vuoksi hyvin vähän, ja puheenjohtaja Giscard d’Estaing jopa lupasi, että siitä keskustellaan Thessalonikin jälkeen. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Tässä asiassa olisi valtavasti mahdollisuuksia tehdä täsmällisiä ehdotuksia, mutta yhtään täsmällistä ehdotusta ei ole tehty.
Olen turhautunut myös siksi, että valmistelukunnan hengelle on ominaista kompromissien teko, mutta estämiseen perustuvien kompromissien. Panen kyllä merkille, että jotkin ehdotukset koskevat esimerkiksi talousarviomenettelyn uudistamista. Tätä ei kuitenkaan voida käsitellä erikseen, vaan se kuuluu samaan pakettiin rahoitusnäkymien ja omien varojen kanssa. Jos me Euroopan parlamentissa hyväksymme tämän paketin, emme voi hyväksyä, että yksi osa jätetään sikseen ja talousarviomenettelyä koskeva sopimus rikotaan.
Katson näin ollen, että hallitustenvälisen konferenssin on keskityttävä aidosti poliittisiin kysymyksiin, joita ei ole vielä ratkaistu, joista hallitukset eivät ole yksimielisiä ja jotka ovat hyvin yksinkertaisia. Tällaisia kysymyksiä ovat neuvoston puheenjohtajuus ja kiertävä puheenjohtajuus, äänten painotus ja paikkajako Euroopan parlamentissa sekä komission jäsenten määrä. Rakentavat ehdotukset – ja kehotan puheenjohtajavaltio Italiaa esittämään niitä – on esitettävä yhdellä kertaa eikä vähitellen.
En näin ollen taaskaan ymmärtänyt – ja sanon tämän, koska olen huolissani – komission puheenjohtajan tämänpäiväistä puhetta, jossa hän totesi, että äänten painotus on erittäin hyvä asia mutta että komission jäsenten lukumäärää on muutettava. Emme voi hyväksyä ehdotuksista vain haluamiamme osia ja hylätä loput.
Meidän on pyrittävä kompromissiratkaisuun, ja toivon, että puheenjohtajavaltio Italia tekee niin ja nopeasti. 
Napolitano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, keskityn ainoastaan hallitustenväliseen konferenssiin liittyviin asioihin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teen näin siitä huolimatta, että olitte kovin vähäsanainen tästä aiheesta, kuten olivat myös 16. lokakuuta tehdyt neuvoston päätelmät, joissa asialle uhrattiin vaivaiset kahdeksan ja puoli riviä. Eilen Frattini ja minä kuitenkin saimme keskustella asiasta perusteellisesti perustuslakivaliokunnan kokouksessa, joka oli avoin kansallisille parlamenteille, ja haluan mainita kyseisessä kokouksessa ilmaistut huolenaiheet ja kriittiset huomiot, joita kuultiin jo Méndez de Vigon äskeisessä puheenvuorossa.
Haluan tehdä yhden asian täysin selväksi. Parlamentissa ei ole minkäänlaisia ennakkoluuloja puheenjohtajavaltio Italiaa kohtaan. Päinvastoin, tiedämme olevamme kiitollisuudenvelassa Italialle, joka on perustajavaltiona antanut ratkaisevina hetkinä huomattavan panoksen Euroopan yhdentymiseen. Puheenjohtajavaltio Italian ongelmana on nyt se, miten olla tämän maineen veroinen Italian hienon Eurooppa-myönteisen perinteen mukaisesti. Miksi olemme huolissamme? Olemme huolissamme, koska merkittävä osa hallituksista on ilmaissut pyrkimyksensä haastaa jotkin perustuslakiehdotuksen tärkeimmistä uudistuksista. Miten meidän olisi vastattava näihin pyrkimyksiin? Tähän kysymykseen meidän on vastattava. Hallitustenvälisen konferenssin ministerikokouksen alku sai meidät huolestumaan. Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, tiedämme mitä tapahtui, vaikkette olekaan maininnut siitä.
Keskustelu alkoi perustuslakiehdotukseen sisältyvästä unionin lainsäädäntöprosessin uudistuksesta. Ehdotuksen mukaan prosessia ei enää hajautettaisi ministerineuvoston eri kokoonpanojen välille, vaan lainsäädäntövaltuudet keskitettäisiin yhdelle yleisten asioiden ja lakiasiain neuvostolle. Ennen ulkoasiainministerien välistä keskustelua kyselynä toteutetussa kuulemisessa suuri osa hallituksista ilmaisi kielteisen kantansa, mutta emme tiedä mistä syistä. Kaikkien niiden hallitusten edustajat, jotka nyt vastustavat ajatusta, olivat kuitenkin hyväksyneet uudistuksen osana valmistelukunnan lopullista yleistä kompromissia. Kysymys lakiasiain neuvostosta ei ole merkityksetön. En ehdi nyt selittää miksi, mutta olemme huolissamme siitä, mitä lakiasiain neuvoston suhteen tapahtui hallitustenvälisen konferenssin ministerikokouksessa. Tätä kysymystä ei voida eikä sitä saada pitää loppuun käsiteltynä. Jos sitä pidettäisiin loppuun käsiteltynä, edessämme ei olisi kestämätön kompromissi vaan täydellinen luovuttaminen.
Sitä paitsi aivan kuten monet hallitukset ovat yksiselitteisellä kieltäytymisellään estäneet lakiasiain neuvoston perustamisen, ne voisivat tehdä samoin muissa yhtä tärkeissä tai jopa tärkeämmissä perustuslakiehdotuksen keskeisissä kohdissa. Tällaista menettelytapaa ei voida hyväksyä. Puheenjohtajavaltion on otettava huomioon ainoastaan sellaiset tarkistusvaatimukset, joille on selkeä ja pitkällä aikavälillä kestävä perustelu. Puheenjohtajavaltion tehtävänä on osoittaa tarvittavaa kykyä suostutteluun ja kannustamiseen. Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, puheenjohtajavaltion on oltava varma siitä, että se edustaa Italian kannan lisäksi kaikkia niitä kantoja ja ryhmittymiä, jotka olivat mukana valmistelukunnan saavuttamassa lopputuloksessa. Näihin ryhmittymiin kuuluvat parlamentit, mitä emme ikinä saa unohtaa – Euroopan parlamentti ja 28 kansallista parlamenttia, jotka ovat unionin kansojen suoria edustajia ja joilla on kansalaisten äänten perusteella saatu legitimiteetti.
Siihen laajaan yksimielisyyteen ja hyvään tahtoon, jota valtioiden ja hallitusten päämiehet osoittivat Roomassa pidetyssä hallitustenvälisen konferenssin avajaiskokouksessa, ei ole luottamista, mikäli kunkin maan ulkoministerit alkavat saman tien repiä tai pilkkoa valmistelukunnan ehdotusta palasiksi. Kannattaa varoa tyhjää retoriikkaa. Kuten viimeksi totesitte – ja se oli todettava – Euroopan edun on oltava etusijalla kansallisiin etuihin nähden, mutta vaarana on aivan ilmiselvästi, ettei nyt etusijalla ole edes perustavanlaatuisten kansallisten etujen suojeleminen vaan vähäpätöisten etujen puolustaminen. Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, pelkäämme näin ollen, että nyt toteutuu Hemingwayltä lainattu vertaus, jota Altiero Spinelli käytti tässä salissa, kun hänen ehdotustaan käsiteltiin ja kun hän oli kaikkea muuta kuin varma sen kohtalosta. Amato on viime päivinä käyttänyt samaa vertausta uudestaan ja todennut, että suuresta kalasta, jonka kuvittelemme napanneemme perustuslakiehdotuksen myötä, on vaarassa jäädä vain ruoto jäljelle, koska hait ovat vieneet siitä kaiken lihan. Meidän on tehtävä kaikkemme tämän estämiseksi. 
Puhemies.
   En voinut keskeyttää Hemingway-lainausta, mutta kehotan jäseniä pysyttelemään heille varatussa puheajassa! 
Rutelli (ELDR ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, onnistuuko puheenjohtajavaltio Italia tehtävässään tällä perustuslain ja Euroopan yhdentymisen kannalta historiallisella hetkellä? Toivon viimeiseen asti, että valmistelukunnan hedelmät kypsyvät ja että ne korjataan Euroopan edun mukaisesti. 
Haluan kysyä teiltä kahdesta poliittisesta kysymyksestä nyt, kun Italian puheenjohtajakauden kaksi viimeistä kuukautta ovat käsillä. Ensimmäinen on samalla kertaa mullistava, käytännöllinen ja vertauskuvallinen: odotamme, että puheenjohtajavaltio Italia luo yhdessä komission kanssa perustan aidolle eurooppalaiselle vaihtoehdolle, joka koskee rahoitusta, valvontaa ja pakotteita maahanmuuton alalla. Odotamme nyt enemmän kuin vain yleisiä aikomuksia: odotamme, että yksi niistä maista, joka kärsii tilanteesta eniten, edistyy viimein asiassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, odotan myös johtamaltanne neuvostolta Irakin tilannetta koskevaa aloitetta. Turvallisuusneuvoston yksimielinen äänestystulos voi avata uuden mahdollisuuden. Turvallisuusneuvoston eurooppalaiset jäsenet ovat vihdoinkin päässeet yhteisymmärrykseen, ja nyt neuvoston on muutettava tämä kompromissi aloitteeksi. Me voimme ja meidän täytyy palata monenvälisyyteen: voimme tehdä yhteistyötä uudelleenrakentamiseen, humanitaariseen kriisiin ja turvallisuuteen liittyvissä asioissa samoin kuin Irakin siirtymisessä demokraattisesti suvereeniksi valtioksi Yhdistyneiden Kansakuntien toimivallan ja ohjauksen alla. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, eurooppalaisena en voi olla ilmaisematta syvää huolestuneisuuttani hallitustenvälisen konferenssin etenemisestä. Olette vahvistanut aikomuksenne saattaa työskentely loppuun joulukuuhun mennessä niin, että pysytään mahdollisimman uskollisena valmistelukunnan tekstille tekemättä suuria kompromisseja. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että puheenjohtajavaltio Italia on tyytynyt tähän mennessä panemaan merkille ja kirjaamaan eri valtuuskuntien myönteiset ja kielteiset mielipiteet eri asioista, ja vaarana on vähintäänkin, että keskustelu aloitetaan uudestaan jo sovittuina pidetyistä asioista.
Kuten jäsen Watson huomautti, Eurooppa ei kuitenkaan tarvitse puheenjohtajavaltiota, joka tyytyy ainoastaan vahvistamaan aloitteet kumileimasimella tai toimimaan erotuomarina, eikä se tarvitse pikkutarkkoja luetteloita eri vaatimuksista. Nyt tarvitaan johtajuutta, joka tarjoaa kauaskatseista ja viisasta ohjausta. Puheenjohtaja Prodi on oikeassa: joustamaton perustuslaki epäonnistuisi väistämättä. Toivon näin ollen, että juuri Italia, joka yhtenäisasiakirjan laatimiseen johtaneessa vuoden 1985 hallitustenvälisessä konferenssissa onnistui mahdottomassa tehtävässä, on vuonna 2003 eurooppalaisten perinteidensä arvoinen ja auttaa luomaan perustuslaillisen tekstin, joka on riittävän joustava ollakseen käyttökelpoinen ja riittävän vakuuttava muodostaakseen vertailukohdan Euroopan kehitykselle seuraavien 50 vuoden ajan. 
Bertinotti (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, mielestäni tämä keskustelu on rehellisesti sanottuna skitsofreeninen. Neuvoston puheenjohtajan esittämiä menettelytapoja voidaan harkita vain, jos sivuutetaan Euroopan todellinen tämänhetkinen tilanne.
Puhutte eläkejärjestelmän muuttamisesta sosiaalisen yhteenkuuluvuuden säilyttämiseksi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ei tarvitse kuin katsoa omaa maatanne: ylihuomenna on määrä järjestää kaikkien ammattijärjestöjen – myös niiden, jotka allekirjoittivat  -sopimuksen kanssanne – yleislakko, jolla vastustetaan eläkepolitiikkaanne. Eikö se, että kaikki työntekijät vastustavat tiettyä politiikkaa, kerro teille mitään? Eikö tämä merkitse teille mitään Ranskan taistelujen, Espanjan taistelujen ja Saksan tyytymättömyyden jälkeen, vai onko se täysin yhdentekevää?
Julistatte mahtipontisesti, että nyt ollaan luomassa Euroopan perustuslakia. Huomasitteko, että Roomassa järjestettiin 4. lokakuuta kaksi merkittävää Eurooppaan liittyvää mielenosoitusta, joista toinen oli eurooppalaisten ammattijärjestöjen ja toinen globalisaationvastaisen liikkeen järjestämä ja joissa arvosteltiin voimakkaasti ja kiivaasti sitä päättämättömyyttä ja monitulkintaisuutta, joka sisältyy perustuslain rauhaa, oikeuksia ja työllisyyttä koskeviin säännöksiin?
Myös Perugian ja Assisin välisellä rauhanmarssilla eri kulttuureja, uskontoja ja poliittisia kantoja edustavat ihmisjoukot vaativat perustuslain rakenteiden perusteellista muuttamista siten, että sen ensimmäiseen säännökseen sisällytettäisiin sodan torjuminen. Sota Irakissa kuitenkin jatkuu ja saastuttaa maailmaa. Guantánamo ja Bagdadin poliittiset vangit on mainittu tänään. Voisimme myös tarkastella vapauden rajoittamiskeinoja arabimaissa terrorismin ja sodan vallitessa. Ette ole kertonut, miten meidän on tarkoitus päästä ulos tästä järkyttävästä noidankehästä.
Puhutte Euroopan kristillisistä juurista, mutta jos nämä juuret ovat olemassa, Välimeren murhenäytelmä, joka on käytännössä humanitaarinen katastrofi, ei ole niiden arvolle sopiva. Miten voitte olla huomaamatta, että kiintiöpolitiikka, maahanmuuttopolitiikka, on epäonnistunut? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhuitte tästä murhenäytelmästä vakavaan sävyyn istuntosalissa. Olisi tahditonta muistuttaa teitä siitä, että hallituksenne ministereiden mukaan tällaiset maahanmuuttajat pitäisi potkia ulos ja palauttaa omiin maihinsa. Kiinnitän huomionne pikemminkin tämän politiikan epäonnistumiseen – politiikan, joka perustuu valvontaan, sen sijaan että otettaisiin vastaan maahanmuuttajia ja luotaisiin toisenlainen kehitysmalli.
Puhutte talouspolitiikasta, ettekä tunnu tajuavan, että Euroopan talous on todellakin kriisissä ja laskusuunnassa. Puhutte toimista ja Euroopan laajuisista verkoista, vaikka kuulitte juuri kritisoitavan niiden laatua. Kysyn teiltä kuitenkin ennen kaikkea, miten aiotte vastata talouskriisiin dollarin devalvoinnin, Yhdysvaltojen taholta tulevan kiivaan kilpailun ja Kiinasta tulevan kilpailun edessä? Miten aiotte päästä tästä kurimuksesta ja pysäyttää alamäen? Takerrutte edelleen Maastrichtin periaatteisiin, joita komission puheenjohtaja kuvaili kerran osuvasti typeriksi. Voitte antaa politiikallenne todellista arvoa vain, ellette piittaa todellisuudesta. Todellisuus koituu tuhoksenne. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, huippukokouksessa käsitellyistä lukuisista aiheista päätellen neuvosto on hyvin perillä tehtävistään. Neuvosto haluaa Euroopan laajuisia verkkoja, mutta käytännössä jäsenvaltiot kieltäytyvät rakentamasta niitä muutamaa kilometriä kiskoja, jotka helpottaisivat niiden naapurimaita kuljettamaan oman rahtinsa. Puhutaan kyllä tarpeesta antaa ihmisille kehitysmahdollisuuksia omissa maissaan, mutta jos on kyse sokerista tai puuvillasta, asetamme aina pienen ryhmän eli oman väestömme taloudelliset edut etusijalle niiden lukuisten ihmisten mahdollisuuksiin nähden, jotka elävät kurjuudessa, yrittävät paeta sitä ja hukkuvat lopulta rannikoillemme. Jo vuosia olemme puhuneet palestiinalaisten oikeudesta omaan valtioon Israelin rinnalla. Missä tämä Euroopan unionin tehokas ja uskottava toiminta sitten on?
Jälleen kerran on pakko todeta, että tällaista toimintaa tarvitaan, mutta missä se on? Euroopan unioni tarvitsee tehokkaampia rakenteita toimiakseen tehokkaammin, ilman että jäsenvaltiot asettavat kapuloita rattaisiin. Tämän vuoksi tarvitsemme perustuslain. Olemme aina toivoneet, että Eurooppa olisi avoinna kaikille – ei pelkästään kansalaisille ja jäsenvaltioille vaan myös sellaisten alueiden asukkaille, joista ei jostakin historiallisesta syystä ole tullutkaan jäsenvaltioita. Miksi ette kuitenkaan pidä Eurooppaa suurena kulttuurien, kansalaisten ja alueiden tilkkutäkkinä, jossa kaikille olisi annettava mahdollisuudet kehitykseen? Meidän pitäisi ohjata paremmin yhteistä tulevaisuuttamme, eikä arvovaltapolitiikka tai muutaman jäsenvaltion lyhytnäköisyys saisi olla tälle esteenä. Haluamme Euroopan perustuslain, joka on todella uusi sopimus ja jossa annetaan Euroopan kansoille uusi ja valoisampi tulevaisuus sekä taataan alueille lisäksi mahdollisuus kääntyä yhteisöjen tuomioistuimen puoleen, jos niiden oikeuksia loukataan. 
Muscardini (UEN ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, suhtautuu myönteisesti neuvoston päätökseen ottaa käyttöön puolustuspolitiikka ja vahvistaa täten vakaata yhteistyösuhdetta Naton kanssa. Hallitustenvälisen konferenssin työskentelyn osalta se painottaa, että jokaisella jäsenvaltiolla on oltava oma äänivaltainen komission jäsen. Jos Eurooppa aikoo vastata terrorismin poistamista koskevaan haasteeseen, sen on kyettävä puolustamaan alueensa jokaista kolkkaa ja kaikkia kansalaisia mutta myös edistämään rauhaa, oikeutta, oikeudenmukaisuutta, vapautta, demokratiaa ja kehitystä maissa, joissa väkivalta ja nälkä pakottavat miljoonat ihmiset kurjuuteen ja lähtemään pakolaisiksi.
Italian rannikolla tapahtuneet murhenäytelmät edellyttävät, että neuvosto antaa poliittisille pakolaisille turvapaikkaoikeuden. Tämän kysymyksen käsittely on ollut pysähdyksissä liian pitkään. Neuvoston on myös tuomittava selvästi hallitukset, jotka eivät kunnioita ihmisoikeuksia, sijoita varoja nälän torjumiseen tai paljasta alueellaan toimivia terroristi- ja äärijärjestöjä. Euroopan on pyrittävä voimakkaammin ratkaisemaan Somalian kriisi, jonka seurauksena tuhannet epätoivoiset pakolaiset ovat vuodesta 1991 lähtien kuolleet ensin Intian valtameressä ja nyttemmin Sisilian kanaalissa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nämä eivät olleet keitä hyvänsä maahanmuuttajia vaan somaleja! Teidän on siis järjestettävä toinen Nairobin konferenssi ja sen päätteeksi laadittava Somalian osavaltioiden välinen liittovaltiosopimus, jolla ennakoidaan demokratiaa sekä fundamentalismin, terrorismin ja köyhyyden torjuntaa.
Ne, joiden nimet olivat syyskuun 11. päivän jälkeen julkaistuissa terroristijärjestöjen luetteloissa, eivät saa toimia yksittäisten jäsenvaltioiden tai unionin neuvonantajina. Suhtaudumme myönteisesti neuvoston päätökseen perustaa yhteinen rajavalvontavirasto. Neuvoston on edistettävä uutta yhteistyömallia, jossa apu suunnataan kansalaisten ja niiden hyväksi, jotka tuomitsevat ihmisoikeusloukkaukset. Lisäksi neuvoston on pyydettävä armoa niille, jotka on sharia-lain mukaan tuomittu kuolemaan, kuten nuori iranilaisnainen, joka tappoi häntä raiskanneen miehen. 
Abitbol (EDD ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, eurooppalaiset huippukokoukset ovat niin korkealentoisia, että ne ulottuvat varmaankin stratosfääriin asti: niin monen valovuoden päässä ne tuntuvat olevan eurooppalaisesta todellisuudesta. Arvoisat puheenjohtaja Prodi ja puheenjohtaja Berlusconi, te kinastelette siitä, kenen ansiota on kasvualoite, joka on ollut Euroopan poliittisen elämän ikuinen kiistanaihe yli kaksikymmentä vuotta ja jonka merkitys kuihtuu vähitellen olemattomiin. Kuten tavallista, näyttää siltä, että jäsen Pasqua saa pettyä.
Vaikkette ole sanonut aiheesta sanaakaan, puhun neuvostosta ja siitä, mikä on tukahduttanut Euroopan talouskasvun ja estää elpymisen täysin ennen kaikkea euroalueella: uskomattomasta eri alojen politiikan yhdistelmästä, siitä uskomattoman typerästä politiikasta, joka tuomitsee euroalueen niin raha- kuin budjettikuriinkin. Olisimme odottaneet neuvoston sanovan jotakin euron huimasta arvosta, joka näivettää tuontimme ja tekee näin ollen Euroopasta ja euroalueesta maailmantalouden heikon lenkin. Onko valuuttakysymyksistä tarkoitus puhua vain G8-maiden kokouksissa kaikkine tästä aiheutuvine seurauksineen?
Perustuslain tuloksia etukäteen tuomitsematta minusta vaikuttaa siltä, että hallitustenvälinen konferenssi on saanut Euroopan tuijottamaan omaan napaansa institutionaalisissa kysymyksissä, ilman että kansalaisilla on minkäänlaista käsitystä siitä, mistä asiassa on kyse. Valmistelukunta onnistui välttämään tämän, ajateltiin sen työskentelyn lopputuloksesta sitten mitä hyvänsä. Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, kun te kerran olette ollut niin kekseliäs omassa maassanne ja uudistanut poliittista elämää luomalla olkaa ystävällinen ja tehkää uudistuksia myös Euroopan tasolla. Keksikää meille eurooppalainen kansanäänestys, sillä riippumatta siitä, mikä on lopulta hallitusten, parlamentin tai komission suhteellinen vaikutusvalta Euroopan tulevaan toimielinrakenteeseen, se mikä puuttuu – niin kutsuttu puuttuva rengas – ovat kansalaiset. Ainoa keino ottaa heidät mukaan tähän rakennusprosessiin on kansanäänestys, sen sisältämästä riskistä huolimatta. Toivon, että hallitustenvälisessä konferenssissa päädytään tältä osin lujempaan päätöslauselmaan kuin valmistelukunnassa. 
Borghezio (NI ).
    Arvoisa puhemies, luojan kiitos tosiasiat tukevat puheenjohtaja Berlusconin lausuntoa Lampedusan järkyttävästä humanitaarisesta tilanteesta. Olen pyytänyt puhemies Coxia lähettämään Lampedusaan Euroopan parlamentin valtuuskunnan. Euroopan unioni voi tulla esimerkiksi Lampedusaan tai muualle seuraamaan Italian poliisin, , ja rannikkovartioston työskentelyä. Olen nähnyt heidän jakavan partioveneistä ruoka- ja vesiannoksiaan ja jopa antavan ne kokonaan näille merellä oleville ihmisparoille, joita inhottavat salakuljettajat kuljettavat rajoillemme.
Humanitaaristen toimien lisäksi jäsenvaltioilla ja Euroopan unionilla on kuitenkin velvollisuus antaa tiukka, selvä ja vakava varoitus maahanmuuttajien lähtömaiden poliitikoille, joilla on raskas moraalinen vastuu siitä, etteivät he torju ihmisten salakuljetusta. Tämähän olisi kaikkien sivistyneiden maiden velvollisuus.
Eilen eräs korkea edustaja näistä Afrikan maista oli arvoisana vieraanamme, ja me jopa osoitimme hänelle suosiota. Hän johtaa yhtä niistä maista, jotka eivät ole vielä ratifioineet tai allekirjoittaneet takaisinottosopimuksia, jotka ovat kovin tarpeellisia ja antavat todellisen takuun siitä, että politiikan tavoitteena on torjua laittomien maahanmuuttajien salakuljetusta.
Suhtaudumme erittäin myönteisesti Euroopan unionin päätökseen ottaa viisumeissa, oleskeluluvissa ja passeissa käyttöön biometriset tunnisteet, jotka ovat tunnistamisen kannalta olennaisia. Teidän tavoin mekin siis toivomme, että oikeus- ja sisäasiain neuvosto noudattaa mahdollisimman pitkälti vuonna 2003 umpeutuvaa määräaikaa, johon mennessä on tarkoitus päästä sopimukseen tätä erittäin välttämätöntä toimenpidettä koskevista neuvoston ehdotuksista.
Italian aikaisempien vasemmistolaishallitusten toimille on valitettavasti ollut tunnusomaista Afrikan kansojen suurimittainen ja inhottava ryöstely. Voin vakuuttaa jäsen Barón Crespolle varmistavamme, ettei tällainen hyvin haitallinen ja näitä kansoja syvästi loukkaava rasismi jatku. Aiomme toimia mahdollisimman avoimesti antaessamme apua kehitysmaille. Tätä apua ei koskaan enää saada käyttää – kuten on valitettavasti tapahtunut aikaisemmin, mikä on häpeällistä – liiketoimintaan tai, vielä pahempaa, Italian tai mahdollisesti muiden Euroopan maiden poliittisten puolueiden laittomaan rahoitukseen. 
Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, haluan kommentoida lyhyesti kahta asiaa. Puheenjohtajavaltio Italia on mielestäni tehnyt tähän asti poikkeuksellisen hyvää työtä perustuslakikysymyksessä, ja kannustan sitä viemään valmistelukunnan keskeiset saavutukset myös viimeiselle neuvottelukierrokselle. Samaan aikaan meidän olisi muistettava, etteivät avoimuuden, demokratian ja tehokkuuden käsitteet ole vain yleviä sanoja, vaan ne merkitsevät myös jotakin konkreettista. Tämän vuoksi avoimuutta ja lakiasiain neuvostoa koskevissa kysymyksissä on yritettävä saada lakiasiain neuvosto todella toimimaan niin, että asiat tuodaan julkisuuteen, mikä takaa julkisen valvonnan. Hallitukset pitävät lakiasiain neuvostoa merkityksettömänä, mutta meille se on tärkeä kysymys, sillä neuvosto osallistuu yhdessä parlamentin kanssa lainsäädäntöprosessiin. Mahdollisista vaikeuksista huolimatta asiassa on löydettävä avoin sanamuoto, jottemme sulje pois tämänsuuntaisia tulevia kehityskulkuja.
Tehokkuuskysymys liittyy itse asiassa komissioon, eikä olisi mitään haittaa siitä, että valmistelukunnan ehdottama järjestelmä voitaisiin jättää nykyiselleen niin, että äänivalta voitaisiin antaa kaikille. Vaikka ymmärränkin täysin Puolan ja Espanjan kannan, pyytäisin teitä neuvostossa jättämään neuvoston päätöksentekomenettelyn täysin valmistelukunnan ehdottamaan muotoon mutta keksimään jonkin asiamukaisen tavan korvata tämä näille valtioille, jottei vain toinen osapuoli joudu tekemään uhrauksia. Tässäkään yhteydessä emme saa unohtaa tehokkuuden tarvetta. Nizzan huippukokousta arvosteltiin tässä salissa neuvoston päätöksentekomenettelyistä, emmekä saa unohtaa tätä.
Esitän vielä viimeisen huomion valmistelukunnasta. Yhdysvallat on tehnyt hiljattain selväksi, että sen on vaikea hyväksyä eurooppalaista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa. Mielestäni valmistelukunta on ilmaissut hyvin selvästi, että rakenteellinen yhteistyö on avoinna kaikille ja ettei sen tarkoituksena ole vaikuttaa kielteisesti Nato-jäsenyyteen. Nato-jäsenyyttä voidaan tarvittaessa vahvistaa, mutta ellei alalla ole mitään rakenteellista yhteistyötä eikä mitään etuvartiota takaamassa ratkaisua kysymykseen, jossakin vaiheessa Euroopan mantereelle perustetaan puolustusunioni, joka toimii Euroopan unionin ulkopuolella ja täysin erillään Nato-yhteyksistämme. Yhdysvaltalaisten, brittien ja muiden olisi syytä pitää mielessään, että viimeksi mainittu vaihtoehto on niiden etujen kannalta paljon pahempi ja niiden kannattaisi näin ollen tukea valmistelukunnan lähestymistapaa.
Meidän on nyt puhuttava perustuslain lisäksi myös Euroopan rajoista. Mielestäni Laajempi Eurooppa -aloitteesta ei ole toistaiseksi keskusteltu tarpeeksi. Meidän on selvennettävä sitä, että itään suuntautuva Laajempi Eurooppa tarkoittaa myös, että on luotava toinen vaihtoehto täysjäsenyyden rinnalle. Vain jos pystymme asettamaan rajat – mikä tarkoittaa laajentumisen yhteydessä sitä, ettemme anna unionin laajentua liikaa, jottei se veny äärimmilleen – voimme edistää EU:n nykyistä kehitystä. Tämän vuoksi toista vaihtoehtoa, joka toteutettaisiin monenvälisessä muodossa täysjäsenyyden rinnalla, olisi tarjottava niille maille, jotka eivät aio liittyä unioniin seuraavien kymmenen vuoden aikana joko halun tai edellytysten puutteesta. Tämä vaihtoehto olisi jotakuinkin Euroopan talousalueen kaltainen. Pyydän teitä osoittamaan tällä alalla todellista aloitekykyä seuraavien kuukausien aikana. 
Goebbels (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat, hyvät kollegat, huippukokoukset seuraavat toisiaan ja muistuttavat toisiaan. Valtioiden ja hallitusten päämiesten kokoukset tuottavat päätelmiä, joiden käytännön sisältö on yleensä kääntäen verrannollinen niiden pituuteen. Eurooppa-neuvoston päätelmät muistuttavat yhä useammin päätöslauselmia, joita laadittiin onneksi jo menneisyyteen kuuluvassa suuressa ja mahtavassa Neuvostoliitossa. Kolme vuotta sitten Eurooppa kuitenkin otti suuren harppauksen eteenpäin Lissabonin myötä. Lissabonissa asetetut hyvät pyrkimykset ovat kuitenkin haihtuneet ilmaan, vaikka edelleen hoetaankin, että Euroopasta on tultava kilpailukykyisin tietoon perustuva talous ja niin edelleen.
Tosiasiassa unioni ei suo itselleen keinoja toteuttaa pyrkimystään. Kuinka voimme saada kansalaiset ymmärtämään, että rakennamme parhaillaan Eurooppaa, kun yhteisön talousarvio on suuruudeltaan vaivaisen prosentin yhteisestä bruttokansantuotteesta? Yhdysvaltojen liittovaltion budjetissa jaetaan uudestaan yli 30 prosenttia maan bruttokansantuotteesta. Jopa säästäväisyydestään tunnetut sveitsiläiset jakavat 15 prosenttia bruttokansantuotteestaan liittovaltion talousarvion kautta. Jäsenvaltioiden talousarviot eivät voi korvata riittämätöntä yhteisön talousarviota.
Kolmen vuoden lievän taantuman jälkeen lähes kaikki jäsenvaltiot joutuvat vastatusten varojen hupenemisen kanssa. Ne joutuvat joko lisäämään velkaantumistaan tai alentamaan investointikustannuksia ja tekemään joskus jopa molempia yhtä aikaa. Julkiset investoinnit ovat Euroopan unionissa pudonneet vaivaiseen prosenttiin yhteisestä bruttokansantuotteesta. Yhdysvalloissa vastaava luku on 3 prosenttia. Komission yksiköiden mukaan 1 prosentin investointiaste tarkoittaa 0,6 prosentin lisäkasvua. Unionin jäsenvaltiot eivät pääse takaisin terveen kasvun tielle rajoittamalla nyt investointikustannuksia ja leikkaamalla Euroopan kansalaisten ostovoimaa.
Puheenjohtaja Berlusconi mainitsi juuri tarpeen elvyttää Euroopan kasvua ja kilpailukykyä. Tässä yhteydessä on jälleen löydetty uudelleen Euroopan laajuiset verkot, mutta missä ovat rahat niiden rahoittamiseen? Puheenjohtaja Berlusconi puhui epämääräisesti yhteisön talousarviosta maksettavasta yhteisrahoituksesta. Puheenjohtaja Prodi puhuu vipuvaikutuksesta, joka aiheutuu siitä, että unionin talousarviosta rahoitetaan 30 prosenttia rajat ylittävien kuljetusten kustannuksista. Eurooppalaista kasvualoitetta koskevassa komission asiakirjassa mainitaan kuitenkin vain nykyisten määrärahojen uudelleen kohdistaminen eikä yhdenkään euron lisäystä. Koska samoja määrärahoja ei voida käyttää kahteen kertaan, rakennerahastojen tai jopa tutkimuksen ja kehityksen kuudennen puiteohjelman määrärahojen käyttäminen TEN-verkkojen rahoitukseen ei saa aikaan lisäkasvua. Tämä on järkyttävää tuhlausta.
Eurooppa laiminlyö tulevaisuuden menoja eli opetuksen, tutkimuksen ja infrastruktuurin menoja. Brysselin huippukokouksen päätteeksi annettiin vain hurskaita lupauksia. Nyt meille kerrotaan, että käytännön päätökset tehdään 12. ja 13. joulukuuta. Arvoisa puhemies, oma ryhmäni arvioi puheenjohtajavaltio Italiaa sen tekemien käytännön päätösten perusteella. Auttaaksemme puheenjohtajavaltiota ehdotamme, että se tutustuu uudelleen Jacques Delorsin ajatuksiin. Miksei TEN-verkkoja rahoiteta suurella eurooppalaisella lainalla? Unionin velanottokyky on edelleen koskematon kysymys. Euroalueesta on tullut sisämarkkina-alue, jossa lähes 90 prosenttia kaupasta käydään kumppanimaiden välillä. Miksei rohjeta käynnistää kasvun elvyttämiseksi politiikkaa, joka ei toimi erikseen kussakin yksittäisessä maassa vaan joka voisi saada aikaan todellisia tuloksia Euroopan laajuisesti? 
Di Pietro (ELDR ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuvasitte julkilausumassanne mielikuvitus-Eurooppaa, jollaisen mekin haluaisimme, jos se vain olisi totta. Näemme kuitenkin, että valmistaudutte hyväksymään perustuslain, jonka vaikutuksesta Euroopan toimielimet vaiennetaan, niitä heikennetään ja niille asetetaan ehtoja. Lisäksi Eurooppa marssii teidän vuoksenne yhä enemmän Yhdysvaltojen ja Venäjän sanelun mukaan. Tällä kertaa pyydämme, että asetatte kerrankin henkilökohtaisen kunnianhimonne sivuun yhteisen edun hyväksi.
Luopukaa siitä nautinnosta, että saatte hinnalla millä hyvänsä allekirjoittaa Euroopan perustuslakiehdotuksen, jossa estetään tulevat tarkistukset, varataan komissiolle alentava asema ja säädetään lamaannuttavan yksimielisestä päätöksenteosta neuvostossa. Ainakin niin kauan kuin olette Euroopan neuvoston puheenjohtaja, pyydämme teitä myös olemaan vähättelemättä Euroopan asemaa ihmisoikeuksien puolustajana, vaikka näitä ihmisoikeuksia polkisivat yhdysvaltalaiset Guantánamossa tai venäläiset Tšetšeniassa, vain päästäksenne viikonlopuksi Camp Davidiin presidentti Bushin kanssa tai Sardinian-matkalle presidentti Putinin kanssa.
Ottakaa kantaa näihin asioihin, jos rohkenette, ellei teillä sitten ole mielestänne eturistiriitaa näillä aloilla. 
Cossutta (GUE/NGL ).
    Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, neljä kuukautta sitten teille uskottiin Thessalonikin huippukokouksessa perustuslakiehdotus, mutta neljän kuukauden jälkeen ei ole vielä saatu merkkiäkään käytännön keinoista, joilla voitaisiin ratkaista tunnettuja erimielisyyksiä sellaisista olennaisista kohdista kuin äänestäminen neuvostossa – yksimielisesti vai ei – tai komission kokoonpano. Vieläkin vähemmän ratkaisun merkkejä on talous- ja sosiaalipolitiikasta tai ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, jonka osana Euroopan sotilasjoukot täydentäisivät Naton joukkoja ja olisivat näin ollen pikemmin alisteisia Yhdysvalloille kuin riippumattomia siitä.
Puheenjohtajavaltio Italia on ollut toimeton ja joka tapauksessa osoittautunut kyvyttömäksi saamaan aikaan käytännön tuloksia. On häpeällistä, että se on enimmäkseen vaiennut kauhistuttavista kansainvälisistä tapahtumista Lähi-idän tilanteesta alkaen. Rauhaa ei saavuteta eikä meidän kaikkien tuomitsema terrorismi lakkaa niin kauan kuin Israel edelleen miehittää palestiinalaisalueita ja häpeällinen raja-aita on pystyssä. Yhdysvaltojen käyttämät veto-oikeudet ovat lamaannuttaneet YK:n. Puheenjohtajavaltio Italian on ryhdyttävä toimiin. Saarnaaminen ei hyödytä. Euroopan velvollisuutena on toimia päättäväisesti ja tunnustaa virallisesti palestiinalaisvaltion olemassaolo sekä edistää rauhanturvajoukkojen läsnäoloa, sillä ne voivat taata kummankin valtion rajojen kunnioittamisen ja rauhansopimusten täytäntöönpanon. Irakin osalta meidän on vaadittava miehitysjoukkojen välitöntä vetäytymistä. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sanotaan, että unioni perustuu nykyaikaisen demokratian periaatteisiin, mutta siitä huolimatta valtioiden hallitukset eli Euroopan neuvosto päättävät perustuslaillisen sopimuksen sisällöstä. Lisäksi tämä tehdään arvostelemalla valmistelukuntaa, vaikka se oli kaikkein lähinnä lakiasäätävää kokousta ja edusti kaikin tavoin enemmän kansalaisia. Demokratian periaatteiden mukaan suvereniteetti kuuluu kansalaisille eikä toimeenpanovaltaa käyttäville hallituksille.
Unionin epädemokraattisuus ei kuitenkaan lopu tähän. Riippumatta siitä, miten paljon Euroopan parlamentin lainsäädäntövaltuuksia ehdotetaan lisättäväksi, neuvostoissa tapaavat valtioiden hallitukset ovat joka tapauksessa niitä, jotka näyttävät vihreää valoa kaikkia velvoittaville eurooppalaisille laeille ja asetuksille. Pyydän näin ollen, ettei perusteta lakiasiain ministerineuvostoa vaan pikemmin toinen eurooppalainen aluekamari, jonka jäsenet ovat kansallisten parlamenttien ja perustuslaillisten elinten nimittämiä. Tällainen olisi todella demokraattinen Eurooppa. 
Lisäksi katson, että on epäjohdonmukaista ehdottaa perustuslaillisen sopimuksen 1 artiklan muuttamista niin, että siinä viitattaisiin kansojen sijasta kansalaisiin, koska valtioiden perustuslaeissa on mainittu kunkin valtion omat kansat ja koska 5 ja 8 artiklassa kehotetaan kunnioittamaan jäsenvaltioiden identiteettiä. 
Queiró (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, hallitsevana piirteenä useimmissa täällä esitetyissä lausunnoissa on ollut tämänhetkisen hallitustenvälisen konferenssin (HVK) kiistaton poliittinen merkitys. Sen lisäksi kannattaa kuitenkin mainita myös muun muassa viittaukset elpymiseen Euroopan taloudessa, joka on hyötynyt maailman talousilmapiirin hienoisesta piristymisestä. Euroopan taloudessa on onnistuttu toteuttamaan koko joukko keskeisiä eurooppalaiseen kasvualoitteeseen kuuluvia ehdotuksia, mikä on tapahtunut Euroopan investointipankin tuella ja yksityisen sektorin osallistumisen kautta, kuten täällä jo mainittiin.
On syytä mainita myös, että puheenvuoroissa korostettiin tarvetta hallita unionin yhteisiä rajoja kansalaisten turvallisuuden lisäämiseksi. Tämä on todellakin keskeistä, kun määritellään menettelytapoja maahanmuuttajien virran ja erityisesti laittoman maahanmuuton hillitsemiseksi. Torjumalla laitonta maahanmuuttoa torjutaan myös ihmisten salakuljetuksesta vastuussa olevia verkostoja ja kaikkea niihin liittyvää rikollisuutta. Arvoisa puheenjohtaja, kuten totesitte, samalla luodaan olosuhteet, joissa lailliset maahanmuuttajat voidaan toivottaa lämpimästi tervetulleiksi ja integroida heidät asianmukaisesti yhteiskuntaan jäsenvaltioissamme.
Hallitustenvälisen konferenssin työskentely hallitsee kuitenkin esityslistaa, minkä vuoksi nyt on mielestämme hyvä tilaisuus palauttaa mieleen, miten valtava poliittinen vastuu on puheenjohtajavaltio Italialla ja hallitusten edustajilla, jotka pyrkivät yhteisymmärrykseen perussopimusten tarkistamisesta. Vähättelemättä mitenkään valmistelukunnan työtä – johon itsekin toki osallistuin – totuus on, että perussopimusten tarkistaminen alkoi toden teolla vasta hallitustenvälisen konferenssin alkaessa. Vaikka pidämme nämä asiat mielessämme ja huulillamme, kunnioitamme voimassaolevia perussopimuksia. Sen vuoksi Thessalonikin Eurooppa-neuvosto piti valmistelukuntaa hyvänä pohjana keskustelulle eikä kiistattomana tosiasiana, jolta ainoastaan puuttuu ministeritason hyväksyntä.
Yhteenvetona totean, että tässä yhteydessä hallitustenväliseltä konferenssilta odotetaan, että se esittää työskentelynsä päätteeksi kansallisille parlamenteille ja jäsenvaltioiden kansalaisille tarkistetun perustuslaillisen sopimuksen, jonka keskeisissä lausekkeissa pidetään kiinni toimielinten välisen tasapainon periaatteesta, sillä juuri tämän periaatteen ansiosta jäsenvaltioiden edut ja tasa-arvo ovat alusta alkaen pysyneet yhteensopivina Euroopan yhdentymisen vaatimusten kanssa. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, puheenjohtaja Berlusconi korosti hetki sitten "sen perustuslakiin liittyvän askelen historiallista merkitystä, jota olemme ottamassa". Silti hallitustenvälisen konferenssin ensimmäiset kokoukset antavat vaikutelman, että valtioiden ja hallitusten päämiehet välttelevät varsinaista aihetta. He keskustelevat hyvin arvovaltaisesti ja viisaasti toimielinjärjestelyihin liittyvistä kysymyksistä, jotka ovat toki monimutkaisia mutta loppujen lopuksi vähemmän tärkeitä. Mitään ei ole vielä sanottu kaikkein tärkeimmästä kysymyksestä eli perustuslain laatimisesta ylikansalliselle elimelle, joka muistuttaa läheisesti suurvaltaa ylikansallisine päätöksentekomenettelyineen, joihin liittyy yhteisön oikeuden ehdoton ensisijaisuus.
Valtioiden ja hallitusten päämiehet välttelevät siis pääkysymystä, joka kuuluu: miksi meillä pitäisi olla perustuslaki? Onko kyseessä yksinkertaisesti toimenpide, jonka tarkoituksena on selventää perussopimuksia? Vai onko tämä lähes viimeinen vaihe eurooppalaisen suurvallan rakentamisessa? Vastaako tämä suurvalta laajentuneen Euroopan tarpeisiin? Eikö vaihteleva geometria olisi tarkoituksenmukaisempi ratkaisu?
Kaikkiin näihin julkisuudelta piilossa oleviin ratkaiseviin kysymyksiin on jonakin päivänä vastattava. Toivottavasti tämä tapahtuu edes perustuslain ratifioimista käsittelevissä kansanäänestyksissä. Arvoisa puhemies, totean kuitenkin, että mitä kauempana tämä päivä on, sitä vaikeampaa on herääminen todellisuuteen. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, me brittiläiset konservatiivit panemme merkille sen, mitä puheenjohtaja Berlusconi sanoi tarpeesta elvyttää Euroopan taloutta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mainitsette kilpailukyvyn, talouskasvun sekä sääntelyn purkamisen. Nämä ovat kaikki tervetulleita mutta myös kuluneita sanoja, jotka tunnetaan neuvoston aiemmista julkilausumista. Kysymys on, toteutuvatko nämä sanat tällä kertaa.
Valitettavasti vaikuttaa jälleen kerran siltä, että Eurooppa on kiinnostuneempi tyhjästä retoriikasta kuin Lissabonin prosessin käynnistämiseksi tarvittavasta todellisesta uudistuksesta. Todellisen ja kauaskantoisen rakenteellisen talousuudistuksen tarve on pakottava. Mitä näyttöä meillä on jäsenvaltioiden aloittamista käytännön toimista tällaisen uudistuksen toteuttamiseksi? Puheenjohtaja on ilmaissut sitoutumisensa rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon, mutta totuus on, että jäsenvaltiot ovat aivan hiljattain tällä puheenjohtajakaudella tehneet tyhjäksi edistymisen sijoituspalveludirektiivissä. 
Alhainen kasvu ja työttömyys ovat edelleen Euroopan kannalta olennaisia kysymyksiä, jotka voidaan ratkaista tyydyttävästi vain siten, että löytyy päättäväistä poliittista tahtoa tehdä jotakin Euroopan talouden rakenteelliselle heikkoudelle. Eurooppa kiirehtii kuitenkin jälleen kerran perustuslaillista ja toimielinuudistusta mieluummin kuin ryhtyy käytännön toimiin, joilla olisi todellinen vaikutus valitsijoidemme jokapäiväiseen elämään. 
Ruotsin kansanäänestyksestä voidaan varmastikin päätellä jotakin. Onko tätä viestiä kuunneltu? Ruotsin esimerkki tuntuu pikemminkin saaneen jotkin jäsenvaltiot entistä vakuuttuneemmiksi siitä, ettei äänestäjien pidä antaa ilmaista mielipidettään suurista eurooppalaisista asioista. Espanjassa, Portugalissa, Alankomaissa, Tanskassa ja Irlannissa äänestäjät saavat luonnollisesti ilmaista kantansa perustuslaista kansanäänestyksessä, ja panin tyytyväisenä merkille Ranskan pääministeri Raffarinin toteamuksen, jonka mukaan kansanäänestys olisi järjestettävä myös Ranskassa. 
Tämän vuoksi olimmekin kaikki viime viikolla hieman ihmeissämme Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen asenteesta kansanäänestystä kohtaan. Maan hallitus tuntuu todellakin olevan asiasta täysin sekaisin: korkeat virkamiehet ovat jakaneet tietoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja kiistäneet kansanäänestyksen kestämättömyyden, kun taas ulkoasiainministeri piti ovea auki kansanäänestykselle siihen asti kunnes Blair sulki sen lopullisesti. Kansalaisista 80 prosenttia haluaa äänestää perustuslaista kansanäänestyksessä. Eilen oma puolueeni Yhdistyneessä kuningaskunnassa jätti parlamentille vetoomuksen kansanäänestyksen järjestämiseksi. Perustuslakiehdotuksessa esitetyille perustavanlaatuisille muutoksille unionin ja Euroopan kansalaisten suhteeseen ei ole oikeutusta ilman kansalaisten hyväksyntää.
Eräs toinenkin asia on nähdäkseni aiheuttanut Yhdistyneessä kuningaskunnassa todellista huolta viime päivinä: eurooppalaisen puolustuksen ja Naton tulevaisuus. Yhdysvaltalaiset liittolaisemme ovat ilmaisseet olevansa aidosti huolissaan perustuslakiehdotukseen sisältyvistä puolustusta koskevista ehdotuksista. Yhdysvaltojen Nato-lähettiläs totesi hiljattain, että ne ovat suurin uhka Naton tulevaisuudelle. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri puolestaan sanoo päinvastaista todetessaan, ettei hän tekisi mitään horjuttaakseen Natoa. Kyseessä on luonnollisesti sama pääministeri, joka vakuutteli maalleen, ettei perustuslaissa ole kyse muusta kuin "pienestä siistimisestä".
Ranska ja Belgia kannattavat edelleen sitä, että perustetaan erillinen sotilaallinen rakenne, jonka uusi päämaja on Brysselissä. Me näemme tämän haasteena Naton johtoasemalle eurooppalaisessa puolustuksessa. Haluan tehdä tämän selväksi ja ilmaista kantamme julkisuudessa selkeästi ja yksiselitteisesti. Pidämme Natoa eurooppalaisen puolustuksen kivijalkana, ja kaikki aloitteet, joiden tarkoituksena on luoda sille rinnakkainen rakenne EU:n sisällä, horjuttavat pitkäikäistä ja hyväksi todettua yhteistyötä. 
Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun sekä omasta että ryhmäni puolesta todetessani kannattavamme lämpimästi ja tukevamme voimakkaasti sitä, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi Euroopan unionin ulkorajojen puolustamisesta, sekä hänen huomioitaan Sisilian rannikolla hiljattain tapahtuneesta valitettavasta onnettomuudesta. 
Sain sen vaikutelman, että puheenjohtaja Berlusconi oli hyvin vilpitön sanoissaan, ja yhdyn hänen ihmetykseensä. Voin myös kertoa hänelle Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän katsovan, että unionin ulkorajojen ja maahanmuuttajien ihmisoikeuksien puolustaminen ei ole pelkästään Italian, Espanjan tai Kreikan vaan koko Euroopan velvollisuus. Meille Euroopan kaikkien maiden kansalaisille on oltava selvää, että Italia puolustaa myös oman maani ja vaikkapa Irlannin rajoja. Italia on näin ollen vastuussa Euroopalle, ja meillä on velvollisuus olla solidaarisia Berlusconin maalle.
Jos meillä on tämä velvollisuus olla solidaarisia ja jos tämä on yhteinen eurooppalainen huolenaiheemme, voimme myös avoimesti iloita siitä, että neuvoston puheenjohtajavaltiossa tehtävää hoitaa sisäasiain neuvoston puheenjohtaja Pisanu, jonka esimerkillinen lähestymistapa ilahduttaa meitä. Olemme tyytyväisiä siihen, ettei tehtävää annettu niille hallituksenne jäsenille, jotka haluavat pakolaisten veneitä nähdessään kuulla tykkien jylinää. Haluamme mieluummin, että tehtävää hoitaa sisäministerien neuvoston puheenjohtaja.
Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, teillä oli jälleen kovin vähän sanottavaa niistä neuvoston päätelmistä, jotka koskivat oikeudellisesta ja poliisiyhteistyöstä käytyjen keskustelujen lopputulosta. Ette paljastanut mietteitänne päätelmien 34 artiklaan sisältyvästä lausunnosta, jonka mukaan on keskusteltava täsmällisistä toimista vakavan rikollisuuden torjumiseksi Euroopassa ja vahvistettava yhteistyötä alalla. Viime puheenvuorossani esitin teille kaksi kysymystä. Haluaisin esittää ne nyt uudestaan ja pyydän teitä vastaamaan minulle, sillä ryhmämme mielestä vastaustanne tarvitaan erittäin kiireesti. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysyn siis, mitä aiotte tehdä Euroopan syyttäjäviranomaisen perustamisen nopeuttamiseksi. Mitä aiotte tehdä erityisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöön ottamiseksi? Yhteisen pidätysmääräyksen perustamisessa tarkoituksena oli torjua kaikkein vakavinta rikollisuutta Euroopassa, enkä toista tätä kysymystä vain taiteellisen vaikutelman vuoksi vaan muistuttaakseni parlamenttia siitä, että mikäli eurooppalainen pidätysmääräys ei tule voimaan 1. tammikuuta, rikollisten luovuttamista koskeva eurooppalainen yleissopimus menee umpeen 31. joulukuuta tänä vuonna ja lain asema heikkenee vuonna 2004. 
Koska edessämme on vaara, haluamme teidän kertovan, mitä teette parhaillaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöönoton nopeuttamiseksi. Kysymyksestäni tekee entistä kiireellisemmän se, että tämänpäiväisessä ja teille kenties tutussa -sanomalehdessä ilmestyi milanolaisen Sabrina Cottonen artikkeli Umberto Bossista. Haastattelun aikana Bossi totesi, että jos eurooppalainen pidätysmääräys otetaan käyttöön, se on askel kohti diktatuuria, kohti terroria. Bossi jatkoi todeten, että eurooppalainen pidätysmääräys on itsessään rikos. Toistan lainauksen: "Eurooppalainen pidätysmääräys on itsessään rikos. Olisi järjetöntä hyväksyä se, ja jos se hyväksytään, minusta tulee sen ensimmäinen uhri." No, tästä voidaan olla monta mieltä. 
Haluaisin tietää, onko se, että laista tehdään vähemmän tehokas järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa, yksi EU:n tavoitteista. Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, eikö teidän tehtävänänne pitäisi olla ensinnäkin panna Umberto Bossi ruotuun ja toiseksi tehdä kaikkenne sen eteen, että pidätysmääräys tulee voimaan 1. tammikuuta 2004? Olisin kiitollinen, jos vastaisitte tähän kysymykseen.
Maaten (ELDR ).
   – Rohkenen hädin tuskin sanoa, että päätimme vuonna 2000 tulla maailman kilpailukykyisimmäksi tietoon perustuvaksi taloudeksi vuoteen 2010 mennessä. Niin runsaan keskustelun ja niin vähäisen edistyksen jälkeen tuntuu, että tästä on tullut huono vitsi. Tämä neuvoston raportti osoittaa jälleen kerran, että meidän on leikattava yrityksiin kohdistuvaa hallinnollista taakkaa. Kaikki lienevät tästä samaa mieltä paperilla, mutta ymmärrämmekö todella, mitä se edellyttää käytännössä? Alankomaissa valtiovarainministeri Gerrit Jan Zalm perusti osoitteeseen sivuston, jossa yritykset voivat täsmentää, mikä nimenomaan haittaa heidän liiketoimintaansa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän teitä tekemään samoin Euroopan unionissa. Meidän on annettava uhreille mahdollisuus puhua. Vain jos meillä on kattava yleiskäsitys hallinnollisista taakoista, voimme ryhtyä toimeen. Perustakaamme siis www.stopeuropeanoverregulation.eu!
Arvoisa puheenjohtaja, lopuksi totean, että aikaisemman parlamentin-vierailunne perusteella ymmärsin teidän pitävän vitseistä ja että Ukrainalle antamanne lupaukset EU-jäsenyydestä ovat osoitus erikoisesta huumorintajustanne. Eiköhän meidän pidä ensin huolehtia tämänhetkisen laajentumisen onnistumisesta, ja vasta sitten miettiä uusia lupauksia. 
Raschhofer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, samalla kun toiset väittävät, että Euroopan hallitukset purkavat hiljalleen valmistelukunnan suurella työllä aikaan saamaa perustuslakiehdotusta, toiset pitävät kiinni oikeudestaan tarkistaa valmistelukunnan ehdotusta. Niille, jotka olivat läsnä Amsterdamissa ja Nizzassa, Brysselin huippukokous merkitsee -ilmiötä. Missään tapauksessa ei voida kieltää, etteikö kansallisten parlamenttien edustajilla olisi ollut osuutta valmistelukunnan vaivalla saavuttamaan yksimielisyyteen.
Brysselistä annetut viestit saivat minut mietteliääksi. Euroopan hallitukset eivät kenties juurikaan edistyneet, mutta ne vakuuttivat olevansa menossa oikeaan suuntaan. Saksan liittokansleri Schröder antoi Ranskan presidentin Chiracin edustaa itseään. Euroopassa tiedämme, ettei mitään voida tehdä ilman Pariisia ja Berliiniä, mutta oliko todella tarpeen järjestää tällainen voimannäyttö näpäytykseksi niille, jotka varoittavat ranskalais-saksalaisesta johtokunnasta?
Lopuksi mainitsen kasvualoitteen, johon on käytetty paljon paperia mutta joka ei ole johtanut minkäänlaisiin toimiin niinkin kauan sitten kuin vuonna 1994 annetun Essenin päätöslauselman jälkeen. Tämä tarkoittaa, että joulukuun huippukokoukseen mennessä on laadittava ajoissa pikaisen toiminnan ohjelma, jossa luetellaan loppuun saatettavat TEN-hankkeet. Tämä jättää avoimeksi sen, kuinka paljon EU osallistuu rahallisesti TEN-hankkeisiin, kuten toisaalta myös sen, syrjäyttääkö vakaussopimus kasvusopimuksen vai päinvastoin. Luulin, että kasvu on mahdotonta ilman vakautta, mutta loppujen lopuksi tämän päivän velat ovat huomisen veroja.
Ferber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, haluan tässä puheessa keskittyä pääasiassa hallitustenvälisen konferenssin työskentelyyn, joka tosiaankin muodostaa Italian puheenjohtajakauden keskeisen haasteen. Haluamme kannustaa puheenjohtajavaltio Italiaa saattamaan tämän työskentelyn loppuun vuoden loppuun mennessä, sillä se on ainoa tapa varmistaa, että Eurooppa on laajentumisen jälkeenkin kykeneväinen ryhtymään toimiin, avoin ja kansalaisten silmissä hyväksyttävä. Tämä on suuri tehtävä, jonka valtioiden ja hallitusten päämiehet ottavat hoitaakseen Euroopan edun mukaisesti.
Haluan siis myös pyytää teitä – ja nyt vetoan neuvostoon sekä kaikkiin valtioiden ja hallitusten päämiehiin – olemaan neuvotteluissa todella tietoisia Euroopan näkökannasta ja velvollisuudestanne Eurooppaa kohtaan sekä olemaan kompastumatta mitättömiin kansallisiin kysymyksiin. Näimme Nizzassa pidetyssä edellisessä hallitustenvälisessä konferenssissa, mihin tämä voi johtaa, eikä siinä ole kyse meidän kipeästi tarvitsemastamme eurooppalaisesta hengestä. Kansalaisilla on suuret odotukset ja neuvostolla suuri vastuu.
Valmistelukunta sai omalla tavallaan aikaan hämmästyttävän hyvän lopputuloksen. Haluan todeta, että se muodostaa erinomaisen pohjan hallitustenvälisessä konferenssissa nyt käytäville neuvotteluille. Haluaisin kuitenkin huomauttaa, että myönteisten näkökohtien lisäksi on toki esitettävä myös muutama kriittinen huomio.
Ensinnäkin on mielestäni oikein ja asianmukaista, että perustuslaillisen sopimuksen johdannossa mainitaan kristillinen perintö, joka on muokannut tätä maanosaa kaikkein eniten ja joka on sitä koossapitävä voima. Jäsen Cohn-Bendit saa pitää siitä niin paljon meteliä kuin haluaa, mutta hänenkin juurensa ovat tämän maanosan kristillisessä perinnössä.
Reaktionne todistaa, että olen oikeassa.
Toiseksi meidän on pohdittava vielä sitä, onko valmistelukunta osunut III osassa harhaan siirtämällä Euroopan tasolle joitakin tehtäviä, jotka eivät ole sillä aikaisemmin olleet ja joiden ei pitäisi olla sillä nytkään. Yleishyödylliset palvelut ovat tästä yksi esimerkki. Mikäli olemme ymmärtäneet toissijaisuusperiaatteen oikein, Euroopan tasolla ei ole mitään tekemistä yleishyödyllisten palvelujen kanssa, kuten ei myöskään sosiaali- ja talouspolitiikan yhteensovittamisen kanssa. En tiedä, mitä lisäarvoa Eurooppa voisi saada tällä alalla, jolla vähän suurempi toissijaisuus ja kilpailu jäsenvaltioiden välillä todennäköisesti hyödyttävät sisämarkkinoita ja Lissabonin tavoitteiden saavuttamista. Sama pätee sääntöihin, jotka koskevat pääsyä kansallisille työmarkkinoille. Päätökset näissä asioissa ovat jäsenvaltioiden vastuulla, ja kansalaiset odottavat niihin vastauksia ennemmin jäsenvaltioilta kuin Euroopan tasolta. Jos onnistumme ratkaisemaan nämäkin ongelmat, saamme aikaan sopimuksen, joka todella ansaitsee koko Euroopan kansalaisten kannatuksen. Kunniallisin asia, jonka neuvosto voi tehdä, on ottaa vastuu asiasta Euroopan kansalaisten edustajana. 
Randzio-Plath (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on aivan oikein, että valmistelukunnan ehdotuksessa tullaan siihen johtopäätökseen, että meillä on pikemminkin liian vähän kuin liian paljon Eurooppaa. Sen vuoksi tarvitsemme talous- ja rahapolitiikan yhteensovittamisen lisäksi sosiaali- ja työllisyyspolitiikan yhteensovittamista. Mielestäni nyt käsittelemämme kasvu- ja investointialoite osoittaa selvästi, kuinka voimattomia käsityksemme kasvuun ja työllisyyteen liittyvien kysymysten järjestämisestä ovat. 
Tämän vuoksi haluaisin pyytää neuvostoa ja sen puheenjohtajaa puhumaan huomattavasti yksityiskohtaisemmin niistä lähestymistavoista, joita haluamme ottaa. Mielestäni on hyvä asia, että palaamme jälleen infrastruktuurin uudistamiskeinoihin ja ajattelemme energiaa ja ympäristöä pelkän liikenteen sijaan. Mielestäni meidän on mietittävä hieman tutkimusta ja kehitystä, mutta ennen kaikkea on aloitettava samanaikaisesti kaikissa jäsenvaltioissa ammattitaitoa korostava hanke, sillä emme pysty edistämään kasvua ilman ammattitaitoisia työntekijöitä, eikä Euroopasta voi muuten tulla tietoon perustuvaa yhteiskuntaa, johon kaikki voivat osallistua. Tämän vuoksi on pyrittävä kaikin keinoin hankkimaan toimivia sosiaalipalveluja, joiden olisi erityisesti edistettävä perheen ja työn yhdistämistä, sillä naisten panos on välttämätön, mikäli aiomme saavuttaa tarvitsemamme korkeamman työllisyysasteen. Ruotsi, Tanska ja Suomi ovat näyttäneet, miten näin voidaan tehdä. 
Euroopan unionilla ei ole puutetta varoista, enkä tarkoita nyt pelkästään EKP:ta tai muita tarjolla olevia vaihtoehtoja. Ajattelen pakostakin sitä, että Euroopan unionissa vältellään arvonlisäveron maksamista noin 100 miljardin euron arvosta vuosittain, puhumattakaan muista veroista. Tämä summa olisi suurempi kuin nämä kymmentä vuotta koskevat 220 miljardia, ja sen ansiosta voisimme todella saada jotakin käynnistettyä. Niinpä on todellakin aika lakata tekemästä niin kuin teidän maanne ja panemasta uskoamme verohelpotuksiin vaan alkaa vihdoin koordinoida veroviranomaisten keskinäistä avunantoa, jotta päästään käsiksi pöyristyttävään rajat ylittävään rikollisuuteen, johon kuuluu vilpillinen laskutus, auto- ja matkapuhelinkauppa sekä arvonlisäveron välttäminen keinona rahoittaa muita laittomia toimia. Meidän on rajoitettava kaikkia näitä toimia sekä estettävä ja lopetettava ne lopullisesti. 
Duff (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, siinä ei ole mitään erityisen yllättävää, että hallitustenvälisen konferenssin nykyinen vaihe edistyy hitaasti. On vain luotettava siihen, että koska pääministereillä on ollut enemmän aikaa miettiä valmistelukunnan lopputuloksia ja omien ehdotustensa huonommuutta, he hyväksyvät herkemmin valmistelukunnan lopputuloksen ja myyvät sen kansalaisilleen. 
Minua huolestuttaa erityisesti se, ettei III osan käsittelyä varten ole selkeää aikataulua. Hallitustenvälinen konferenssi tarjoaa epäilemättä loistavan tilaisuuden piristää ja uudistaa politiikan aloja, joista osa on YMP:n tavoin 50 vuotta vanhoja. Mikäli III osaa ei voida uudistaa asianmukaisesti, hallitustenvälisen konferenssin on ainakin IV osassa pyrittävä pehmentämään III osan tulevia uudistusmenettelyjä. 
Lang (NI ).
    Arvoisa puhemies, Brysselin Eurooppa-neuvostossa Euroopan johtajat aivan selvästi luopuivat ajatuksesta asettaa maahanmuuttajakiintiöitä kansallisuuden mukaan. 
Päätös oli seurausta Finin ja Prodin lausunnoista; Fini kannatti ulkomaalaisten äänioikeutta Italiassa, ja Prodi halusi ilmentää sitoutumistaan yhdentymiseen ottamalla käyttöön uusia kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia. Tämä osoittaa, että Euroopan nykyiset johtajat ovat osallisia ja osallistuvat aktiivisesti rajojemme avaamiseen lailliselle maahanmuutolle ja näin ollen Euroopan tulevalle joukkokansoittamiselle.
Näiden vastuuttomien menettelytapojen seuraukset johtavat väistämättä kansallisten identiteettiemme katoamiseen, Euroopan yhteiskuntien etniseen yhteisöllistämiseen ja kansalaisrauhan takaaman kansallisen yhtenäisyyden menettämiseen. Tiedämme kuitenkin, ettei tämä Euroopan kansoittaminen kaikeksi onneksi tapahdu ilman, että kansalaiset reagoivat siihen laillisella, järkevällä ja terveellä tavalla. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltio Italialla ei todellakaan ole ollut helppo esityslista. Aion viitata kolmeen kohtaan.
Ensimmäinen on perustuslain vaikea alkutaival. Odotamme malttamattomasti, mitä ehdotuksia puheenjohtajavaltio tekee avointen kysymysten ratkaisemiseksi marraskuun loppupuolella, ja olemme tyytyväisiä siihen, että näissä ehdotuksissa asioita kuulemma käsitellään kokonaisvaltaisesta näkökulmasta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kokonaisvaltaisella tarkoitan ratkaisua, joka voi vaikuttaa kaikkiin toimielimiin ja jonka avulla voidaan saavuttaa yhteisymmärrys kaikkien toimielinten sekä myös jäsenvaltioiden – joista osa on ilmoittanut järjestävänsä kansanäänestyksen – ja uusien jäsenvaltioiden – jotka ovat nekin järjestäneet kansanäänestyksiä toisessa yhteydessä – kesken. Arvoisa puhemies, ongelman tätä puolta ei mielestäni pitäisi vältellä.
Toinen puheenjohtajavaltio Italian kohtaama ongelma on, miten päästä jälleen kestävän kasvun ja työpaikkojen luomisen tielle – arvoisa komission puheenjohtaja, kasvun, mutta myös vakauden tielle. Olemme tyytyväisiä komission ehdottamaan kasvualoitteeseen, jonka mukaan infrastruktuurien on oltava keskeisessä asemassa. Arvoisa puheenjohtaja, usein sanotaan, että kun infrastruktuurien Euroopalla, rakentamisen Euroopalla, menee hyvin, Euroopan rakentaminen sujuu hyvin. Tähän on yksinkertainen syy: markkinoiden yhdentyminen ei ole ainoastaan poliittinen tai oikeudellinen vaan ennen kaikkea ja olennaisesti konkreettinen käsite. Tästä johtuu infrastruktuurien perustavanlaatuinen merkitys, sillä koska ne ovat kiinteitä järjestelmiä, kasautuneita viiveitä on mahdotonta kuroa umpeen. Joko Eurooppa ratkaisee infrastruktuurien ongelman kerralla tai sen on hylättävä lopullisesti haave, jonka mukaan siitä tulisi maailman kilpailukykyisin talous vuoteen 2010 mennessä.
Viimeinen vaikeus, johon halusin tässä puheenvuorossa viitata, koskee sitä, miten palauttaa ennalleen suhteet Yhdysvaltoihin Irakin kriisin ja syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Arvoisa puhemies, mielestäni meidän on korostettava perustavanlaatuisia eikä toisarvoisia asioita. Perustavanlaatuisia asioita ovat yhteinen historia, yhteiset arvot, jotka ovat vastakkain Guantánamon ja kuolemantuomion kaltaisissa kysymyksissä – kuten puheenjohtajamme Poettering ja muut ovat muistuttaneet – sekä yhteinen vapauden arvostuksemme. Meillä on nyt loistava tilaisuus ilmaista yhteinen kantamme Euroopan unioni -hankkeesta tulevassa lahjoittajienvälisessä konferenssissa, sillä – kuten totesin eilen talousarviokeskustelussa – Irakin jälleenrakentamisen, rauhoittamisen ja demokratisoimisen ei pitäisi olla ainoastaan Yhdysvaltojen vastuulla vaan kuulua kansainväliselle demokraattiselle yhteisölle.
Arvoisa puhemies, totesin puheeni alussa, ettei puheenjohtajavaltio Italialla ole ollut helppo esityslista. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on kuitenkin selvää, että ilman haastavia tavoitteita yhdellekään huipulle ei kannata kiivetä. Arvoisa puhemies, haluan näin ollen toivottaa puheenjohtajavaltio Italialle onnea ja menestystä puheenjohtajuuden tulevina, ratkaisevina kuukausina. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi todeta, että kotiseutuni Katalonia kärsii edelleen yhdessä Aragonin, Roussillonin ja muiden naapurialueiden kanssa Espanjan ja Ranskan hallitusten sekä muiden viranomaisten osoittamasta tahdon puutteesta tai pahasta tahdosta. Nämä tahot ovat vastuussa sellaisten infrastruktuurien kehittämisestä, joiden ansiosta Pyreneiden raja voitaisiin poistaa. 
Tämä on jälleen kerran yksi esimerkki typeryydestä ja lyhytnäköisyydestä, sillä entistä dynaamisempi ja voimakkaampi eurooppalainen alue tällä seudulla hyödyttäisi kaikkia. Toivon, että puheenjohtaja Prodin ilmoitus 30 prosentin lisäyksestä Euroopan laajuisten verkkojen rajat ylittävien osuuksien rahoitukseen auttaa hallituksia toimimaan niiden itsensä allekirjoittamien neuvoston päätelmien mukaisesti. 
Vapaan ja rajattoman Euroopan kehittäminen on kolikon yksi puoli, ja sen toinen puoli on ulkorajojen hallinta ja ihmisten liikkuvuus. Tässäkin mielessä on havaittavissa samanlaista kitsautta ja kunnianhimon puutetta.
Olen tyytyväinen siihen, että neuvosto on toistanut Thessalonikin Eurooppa-neuvostossa hyväksytyn kokonaisvaltaisen näkemyksen maahanmuuton ilmiöstä. Tämä on tärkeää, mutta Tampereen Eurooppa-neuvostossa käsiteltiin vastaanottoa, oleskelua, integraatiota, rajavalvontaa ja myönteisen dynamiikan luomista maahanmuuton alalla lähtö- ja kohdemaiden osalta. Lainsäädäntöohjelma sekä johdonmukainen ja selkeä poliittinen toiminta, joiden ansiosta on houkuttelevampaa mennä konsulaattiin kuin lähteä merelle, ovat olleet käsiteltävänä jo vuosia, aivan kuten meillä on yhteisön ohjelma, jolla Euroopan kansalaisten oikeus ja turvallisuus taataan jäsenvaltioiden välisen yhteistyön kautta. Tämän yhteistyön kulmakivi on eurooppalainen pidätysmääräys.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mistä te puhutte neuvostoissa? Kuinka voitte antaa yleistettyjä lausuntoja rikollisuuden torjumisesta, kun me odotamme teidän kertovan meille, miten ja milloin aiotte hyväksyä käsiteltävänä olevat ehdotukset ja tulevatko ne voimaan kaikissa jäsenvaltioissa oletettuna päivänä? 
Thors (ELDR ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, väitetään, että myös tämä huippukokous oli täynnä niin sanottuja päätöksiä. Ihmettelen, mitä eurooppalaiset ajattelevat organisaatiosta, joka kerta toisensa jälkeen tekee huippukokouksissa sellaisia päätöksiä, joille hallitusten päämiehet eivät saa edes omien ministereidensä kannatusta. Onko kustannusten ja tulosten välillä minkäänlaista vastaavuutta? Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, teillä oli tilaisuus lopettaa merkityksettömien päätöslauselmien tekeminen näissä huippukokouksissa, ja olen pahoillani, ettette käyttänyt sitä. Korostan, että olen arvostellut edellisiä puheenjohtajavaltioita samasta asiasta. Huippukokousten perusteellinen uudistaminen olisi mielestäni tärkeää, jotta ihmisten luottamus EU:hun ja sen toimielimiin palautuu.
Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, korostitte puheessanne kristillisiä arvoja. Eräs niistä kristillisistä arvoista, joka mielestäni jokaisen pitäisi kirkkokunnastaan riippumatta tunnustaa, on kärsimyksen lievittäminen mahdollisuuksien mukaan. Olen tämän vuoksi huolissani monista käynnissä olevista pyrkimyksistä keskeyttää sellaiset uudet geenitekniikkaa koskevat tutkimukset, joissa käytetään kaiken tyyppisiä kantasoluja. Edistämällä kyseisiä tutkimuksia voidaan vähentää kärsimystä. 
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minulla on kaksi viestiä neuvoston puheenjohtajalle ja komission puheenjohtajalle.
Ensimmäinen viestini on, että emme voi emmekä saa päättää tätä keskustelua antamatta voimakasta ja päättäväistä poliittista sitoumusta lopettaa kerralla tappaminen, hyväksikäyttö ja ihmiskauppa, toisin sanoen ne järkyttävät inhimilliset tragediat, jotka ovat jokapäiväisiä Välimeren eteläisellä rajalla. Mieluummin sitoumuksia kuin sanoja.
Niiden 528 maahanmuuttajan aallon lisäksi, jotka muutama päivä sitten nousivat maihin Andalusian rannikolla ja Kanarian saarilla, noin 70 muuta tulokasta on ilmeisesti kuollut yrittäessään päästä Sisilian rannikolle. On täysin mahdollista, että tämä surullinen luettelo kasvaa entisestään tänään tai huomenna.
Toinen viestini on, että Euroopan unioni sellaisenaan ei voi käsitellä yleistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa, jollei sopimuksia, joita jäsenvaltiot ovat tehneet joko tämän alan tiivistetyn yhteistyön aloittamiseen mahdollisesti johtavan La Baulen kaltaisissa kiinnostavissa kokouksissa tai ministerineuvoston kokouksissa, oteta huomioon niissä yhteistyöpolitiikoissa, joiden mukaisesti rasitteet ja vastuu jaetaan, sekä talouden että inhimillisten ja aineellisten voimavarojen näkökulmasta. Mielestäni meidän on tämän vuoksi vastattava myös esimerkiksi tarpeeseen luoda eurooppalainen rahasto laittomien maahanmuuttajien palauttamista varten. Eräille maille, kuten kotimaalleni Espanjalle, palautuksista aiheutuu mittavia kustannuksia.
Lisäksi on olennaista, että alkuperä- ja kauttakulkumaat omaksuvat huomattavasti vastuullisemman suhtautumistavan. Tämä koskee erityisesti niitä maita, joiden kanssa meillä on assosiaatiosopimuksia. Näiden maiden olisi täytettävä kaikki sopimusehdot, eikä ainoastaan taloutta koskevia ehtoja. Lisäksi komission ja neuvoston olisi näiden sopimusten mukaisesti vedottava tiukasti ja peräänantamattomasti maihin, joissa tarkoittamani surulliset tapahtumat ovat saaneet alkunsa. Tällaisia maita ovat muun muassa Marokko ja Tunisia. 
Roth-Behrendt (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Berlusconin esiintymiset Euroopan parlamentissa ovat monin tavoin merkittäviä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teidän on onnistunut puhua tänään 19 minuutissa 39 sekunnissa laajasti talouskasvusta, kilpailukyvystä, innovaatiosta, teollisuuspolitiikasta, sitten taas kilpailukyvyn parantumisesta ja ulkopolitiikasta. Olemme yksimielisiä kaikista näistä asioista. Teidän ei kuitenkaan onnistunut näiden 19 minuutin 39 sekunnin aikana sanoa ainoatakaan sanaa tai tavua ympäristöpolitiikasta tai kestävyydestä.
Voimme olla kiitollisia komission puheenjohtajalle Prodille siitä, ettei hän selvästikään ajattele liian yksinkertaistetusti, sekä hänen hyvästä muististaan. Sanoihan hän, että Euroopan unionin politiikkojen on aina perustuttava kestävyysperiaatteeseen. Lisäksi hän muistutti meitä kaikkia Lissabonin prosessista, josta teilläkin on varmasti jonkinlainen muistikuva. Lissabonin prosessi tarkoittaa, että Euroopan unionin politiikkojen on luotava edellytykset kilpailulle, samalla kun otetaan huomioon ympäristö- ja kestävyysnäkökohdat. Teidän on onnistunut sisällyttää neuvoston päätelmiin teollisuuspolitiikkaa koskeva lausunto, jonka mukaan kaikkien EU:n lainsäädäntöehdotusten vaikutukset yrityksiin on otettava huomioon esittämällä laaja vaikutusten arviointi. Lisäksi ehdotitte aloittamista heti mainitsemalla hyvän esimerkin – kemikaalipolitiikan – jonka käsittelyn haluatte yllättäen siirtää kilpailuneuvostoon ympäristöneuvoston sijaan. Tämä oli erittäin yllättävää – varmasti eräs viime viikon yllättävimmistä hetkistä – sekä minulle että monille kollegoillenne neuvostossa.
Arvoisa puheenjohtaja Berlusconi, kysyn teiltä tämän vuoksi, oletteko tietoinen siitä, ettemme harjoita ympäristöpolitiikkaa ainoastaan ollaksemme hyviä tai säästääksemme ympäristöä. Harjoitamme sitä pikemminkin sen vuoksi, että se tekee teollisuudestamme kilpailukykyistä ja koska voimme sen ansiosta jättää maapallon ja lähiympäristömme lapsillemme. Lisäksi voimme sen ansiosta säilyttää hyvät elinolomme. Viimeksi esiintyessänne parlamentissa kysyin teiltä, aiotteko käyttää valtaanne ja hieman aikaisempaa enemmän energiaa Euroopan unionin ympäristötoimenpiteiden edistämiseen. Ette vastannut tähän kysymykseen. Toivon, että vastaatte minulle nyt esittämällä kantanne politiikkojenne ympäristönäkökohdista ja kertomalla, kuinka te henkilökohtaisesti arvioitte resurssejanne ja tähänastista edistymistänne. Toivon, että ilmaisette näkemyksenne ympäristökysymysten menestyksekkäästä käsittelystä ja kerrotte, oletteko menestyneet ympäristöpolitiikan alalla tähän mennessä. 
Fiori (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, on vaikeaa tiivistää tai arvioida kahdessa minuutissa neuvoston, muun muassa viimeksi Brysselissä kokoontuneen neuvoston, koko asialistaa. Aion ottaa kantaa siellä käsiteltyihin taloudellisiin kysymyksiin viitaten myös moniin tämänaamuisiin puheenvuoroihin.
On totta, että erittelymme ovat joiltakin osin virheellisiä. Kansainvälisessä WTO:n huippukokouksessa, johon osallistuimme, ei todellakaan saavutettu odotettuja tuloksia, ja on realistista kuvata kokousta epäonnistuneeksi. Meillä on monenvälinen lähestymistapa kauppapolitiikkaan, joka on tällä hetkellä syvässä kriisissä. Meidän on alettava jälleen kerran selvittää, eikö Dohan vaatimuksilla ole edelleenkään perustaa, tai muutammeko näkemyksiämme Dohan kehityksen vuoksi.
Pystymme tällä hetkellä valvomaan suurelta osin Euroopan inflaatiotasoja; väittäisin, että energian hinnat ovat melko vakaat, eikä rahoitusmarkkinatilanne ole vaikea. Tämän vuoksi voidaan kysyä, miksi elpymistä ei ole havaittavissa. Talouden elpyminen on sidoksissa joukkoon tekijöitä, jotka voivat vaikuttaa ainoastaan Euroopan tasolla.
On totta, että tulkitsemme uudelleen nykyaikaan mukautettua keynesiläistä mallia, mutta noudattaessamme kyseistä mallia meidän on nopeutettava rakenneuudistuksia. Puhuessamme rakenneuudistuksista meillä on myös poliittinen velvoite ja tehtävä luopua asemaan perustuvista etuoikeuksista, jotka ovat alkaneet rasittaa taloudellista kehitystä.
Brysselin ehdotukset ovat konkreettisia ja kiinnostavia. Olemme oppineet, että politiikka on työtä, jonka on tuotettava tuloksia päivittäin, ja että se perustuu jokapäiväisiin ponnisteluihin ja uurastamiseen. Uskoisin, että monet viime viikon neuvoston kokouksessa tarkastellut asiat ovat muotoutuneet konkreettisiksi ehdotuksiksi 12. ja 13. joulukuuta mennessä. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja; te, komission puheenjohtaja, puhuitte sanojen muuttamisesta teoiksi. On todellakin tärkeää toteuttaa tehdyt päätökset sen sijaan, että annamme vain julistuksia, ja siirtyä laajentumisesta integraatioon. Sekä tiedotusvälineille että monille meistä läsnäolijoista huippukokous oli pikemminkin retoriikkaa kuin asiaa. Katson tämän johtuvan päivästä, jona se pidettiin.
Millaista todella uutta kehitystä perustuslakikysymyksessä voidaan odottaa, kun Rooman kokouksesta on kulunut vain kaksi viikkoa? Millaista vastausta komissio odotti kasvualoitteeseensa, kun otetaan huomioon sen riittämätön valmistelu ja se, ettei EU:lla ole teollisuus- eikä talouspolitiikkaa? Eikö ole tarpeen yhdistää jäsenvaltioiden talousohjelmat ja kasvualoite paketiksi, jolla on todellisia taloudellisia mahdollisuuksia, ja antaa lausunto siitä, kuka Euroopassa tekee mitäkin ja mihin mennessä yhdessä sopimiemme tavoitteiden saavuttamiseksi?
Mainitsin, että julistusten antamisen sijaan päätöksiä olisi toteutettava. Emme tarvitse mitään uutta. Haluamme, että Eurooppa on vahva maailmannäyttämöllä ja että se rakentuu sisäisesti toissijaisuusperiaatteelle. Haluamme vakaus- ja kasvusopimuksen; pitäkäämme siitä kiinni ja pankaamme se täytäntöön. Meillä on sisämarkkinoiden käsite; tehkäämme siitä lopultakin todellisuutta. Meillä on kilpailupolitiikka; huolehtikaamme siitä, että kilpailun esteet poistetaan kaikista jäsenvaltioista. Meillä on Lissabonissa, Göteborgissa ja Barcelonassa asetetut tavoitteet; tarvitsemme toimintaohjelmia jo päätettyjen asioiden toteuttamiseksi, emme uusia julistuksia.
Toiseksi meillä on edessämme tasapainoinen perusta perustuslakia koskevaa päätöksentekoa varten. Me kaikki tiedämme, mistä asioista on vielä päätettävä. Vaikka yleishyödyllisiin palveluihin sovelletaan toissijaisuusperiaatetta, ne ovat osa eurooppalaista yhteiskuntamallia, minkä vuoksi niiden osalta on voitava poiketa kilpailulainsäädännöstä. Viivyttelystä ei ole apua näiden kysymysten ratkaisemisessa. Voimme pysyä aikataulussa, koska nämä kysymykset ovat edelleen käsiteltävinä.
Kolmanneksi sanomme kansanäänestykselle sekä "kyllä" että "ei". Tällä tarkoitamme muuten "kyllä", mutta "ei" uudistusta koskevalle kansalliselle kansanäänestykselle. Lopuksi esitän teille kysymyksen. Miksi emme siis aloita uudelleen myös tämän kysymyksen pohtimista? Sanon "kyllä" Euroopan laajuiselle kansanäänestykselle, "kyllä" Euroopan laajuiselle tiedotuskampanjalle ja "kyllä" Euroopan laajuiselle tulokselle. Näin ollen päätökset perustuvat valtioiden enemmistöön ja äänten enemmistöön sen sijaan, että yhteisön hanke kansallistetaan.
Oostlander (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, neuvoston kertomus alkaa perustuslakisopimusta koskevalla lyhyellä kappaleella. Edistystä on tapahtunut kertomuksen jälkeen sen osalta selvästi vain vähän. Se, mitä saamme tietää, ei ole ainakaan kaikilta osin kovin myönteistä. Vaikuttaa siltä, että on vaikeaa laajentua ensin ja edetä vasta sitten syvyyssuunnassa. Ennakoimme tämän alusta alkaen.
Entistä tiukempi pitäytyminen niin sanotun kansallisen suvereniteetin ja kansallisten etujen ihanteeseen johtaa ehdotuksiin, joissa keskitytään pääosin kysymykseen siitä, kuinka voimme vaikeuttaa Euroopan päätöksentekoprosessia. Tämä on keskeisenä ajatuksena useimmissa yrityksissä muuttaa valmistelukunnan työn tuloksia. Eräät haluavat säilyttää veto-oikeuden, toiset taas haluavat pienentää määrävähemmistön muodostavaa äänimäärää, ja eräät haluavat vaikuttaa komission rooliin siten, että kaikki neuvoston päätöksentekoprosessiin liittyvät vastalauseet palautuvat komissiolle. Tämä tekisi komissiosta kansallisia ennakkoluuloja edustavan heikon elimen.
Viitatakseni Karasin puheenvuoroon ongelmanamme ovat kaikki nämä kansalliset kansanäänestykset, jotka yhdessä muodostavat hyvin epädemokraattisen päätöksentekovälineen, koska jonkin maan pieni enemmistö voi aiheuttaa koko Euroopan kahtiajaon. Enpä tiedä, voidaanko tätä nimittää demokratiaksi. Tämä ei ole sopusoinnussa sen kanssa, mitä Euroopan yhdentymisen perustajat tarkoittivat. Heidän onnistui aloittaa tämä jättimäinen innovaatio, koska heillä oli laaja näkemys Euroopasta. Jos he olisivat antaneet ahdasmielisten kansallisten etujen kirjon sitoa itseään, Eurooppa olisi jäänyt vallasta keskenään kilpailevien voimien enemmän tai vähemmän väkivaltaiseksi temmellyskentäksi. Lapiota on nimitettävä edelleenkin lapioksi. Jos komission jäsen ei aseta etusijalle Euroopan etuja, vaan edustaa omia kansallisia etujaan, hän on moraaliton ja hänen olisi luovuttava asemastaan. Parlamenttia ei saa kutistaa joukoksi jäsenvaltioiden hallitusten juoksupoikia. Loppujen lopuksi olemme Euroopan kansalaisten välittömiä edustajia. On valitettavaa, että joidenkin uusien jäsenvaltioiden johtohenkilöt eivät demagogisista syistä erota toisistaan Brysselin ja Neuvosto-Moskovan rooleja. Erot ovat hyvin selkeät: osallistuminen, vapaa tahto ja niin edelleen. Kun meillä oli mahdollisuus valita vapaakauppa-alue, tällaiset henkilöt hylkäsivät kyseisen vaihtoehdon aina ponnekkaasti. Toivomme, että laajentuminen, joka oli kauan hartain toiveemme, lujittaa merkittävästi Eurooppa-aatetta, sillä juuri se on laajentumisen tavoite.
Pirker (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, koska uudet ulkorajat sijaitsevat kauempana ja lisäävät siten siirtolaispaineita, pidän tervetulleena sitä, että asetatte etusijalle vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen lujittamisen. Pidän myönteisenä sitä, että noudatatte asian käsittelyssä monialaista lähestymistapaa, johon sisältyvät ulkorajojen turvaaminen ja nopeutetut turvapaikkamenettelyt sekä toimenpiteet maahanmuuton käsittelemiseksi, laillisen maahanmuuton ohjaamiseksi ja laittoman maahanmuuton torjumiseksi.
Haluaisin kuitenkin esittää joukon erityisiä kommentteja, joista ensimmäinen koskee ulkorajojen valvontaa. Jos haluamme joukon hankkeita, joilla otetaan käyttöön uusia ulkorajojen valvontakeinoja, ja panna täytäntöön hyvin tiukat vaatimukset kaikkialla, koordinointi on tarpeen. Komissio ja neuvosto ovat ehdottaneet uuden viraston perustamista, mutta herää kysymys, mihin se sijoitetaan. En kannata ajatusta siitä, että siirrämme toimivallan jälleen uudelle virastolle, jota emme pysty valvomaan; kannatan mieluummin koordinointiyksikön – jota voidaan nimittää yhtä hyvin virastoksi – perustamista komissioon, jossa se voisi toimia tehokkaasti. Toivon teidän harkitsevan tätä mahdollisuutta arvioidessanne eri vaihtoehtoja.
Toinen kommenttini koskee palauttamispolitiikkaa. Jos haluatte turvapaikkapolitiikastanne ja laillista maahanmuuttoa koskevasta politiikastanne uskottavaa, teidän on pyrittävä estämään laiton maahanmuutto ja turvapaikkamenettelyjen väärinkäyttö, minkä vuoksi tarvitsette myös yhteistä palauttamispolitiikkaa. Kannustan teitä tekemään palauttamissopimuksia tulevaisuudessa Makaon kaltaisten valtioiden lisäksi myös niiden valtioiden kanssa, joista on odotettavissa eniten siirtolaisia. Olen nyt kertonut odotuksistamme, ja tuemme teitä tässä asiassa. Autamme teitä tietojen toimittamisessa näissä maissa myös ruohonjuuritasolla, sillä se on paras tapa torjua ihmiskauppaa.
Lopuksi pyydän teitä painostamaan jäsenvaltioita entistä voimakkaammin, jotta ne alkaisivat lopultakin soveltaa pakolaisten asemaa ja turvapaikkamenettelyjä koskevia direktiivejä ja voidaksemme taata lopullisesti, että päätökset tehdään ja menettelyt saatetaan päätökseen pikaisesti ja että pakolaiset saavat apua viivytyksettä.
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti neuvoston puheenjohtajan ulkopolitiikkaa koskevista lausunnoista ja neuvoston työn tuloksista. Myös neuvosto on odotetusti kiinnittänyt huomiota Lähi-idän tilanteeseen ja pahoitellut heikentynyttä tilannetta. Neuvosto on myös pyytänyt molempia osapuolia luopumaan väkivallasta ja tähdentänyt, että niiden on noudatettava pidättyvyyttä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän teitä tekemään tänään kaiken voitavanne käyttämällä joko virallisia tai epävirallisia kanavia todellisen tuen antamiseksi kaikille rauhanaloitteille, riippumatta siitä, ovatko ne palestiinalaista vai israelilaista alkuperää.
Viittaan tässä yhteydessä muun muassa niin sanottuihin Geneven sopimuksiin. Tämän erinomaisen aloitteen ovat esittäneet tässä monisäikeisessä prosessissa vuosien ajan osallisina olleet henkilöt. Lainaan poikkeuksellisesti israelilaista kirjailijaa Amos Ozia, joka kommentoi näitä Geneven sopimuksia seuraavasti: "Kuuden päivän sodasta lähtien olemme olleet yhtä lähellä palestiinalaisia kuin vanginvartija itseensä käsiraudoilla kahlittua vankia. Vangin sitominen käsiraudoilla vartijaansa tunniksi tai kahdeksi on pikkujuttu. Vanginvartija, joka sitoo itsensä vankiin 36 pitkäksi vuodeksi, ei ole enää vapaa mies. Miehitys on riistänyt vapauden myös meiltä." Mielestäni nämä sanat osoittavat selvästi, että myös Euroopan unionin on pyrittävä tavalla tai toisella poistamaan se vapaudettomuudentila, jonka tämä tilanne on aiheuttanut myös Israelissa, ja että Geneven sopimukset ovat meille hyvä esimerkki.
Muutamat viime päivät ovat kuitenkin osoittaneet myös, että Palestiinan konflikti ja Irakin tilanne liittyvät vieläkin läheisemmin toisiinsa kuin me täällä parlamentissa olemme toistuvasti väittäneet. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vaikka YK:n päätöslauselman yksimielinen hyväksyminen herättää tällä hetkellä tyytyväisyyttä, emme saa luopua tavoitteista, joita parlamentilla on aina ollut Irakin-politiikan suhteen: YK:n voimakas asema ja asteittainen mutta nopea ja selvästi määritelty vallansiirto amerikkalaisilta asejoukoilta irakilaisille. Irak kuuluu Irakin kansalle, ja on osoitettava selvästi, yksiselitteisesti ja suhteellisen nopeasti, että Euroopan unioni haluaa noudattaa tätä periaatetta ja varmistaa sen käytännön noudattamisen.
En ole kovin iloinen siitä tavasta, jolla sopimus Iranin kanssa saatiin aikaan. Mielestäni olisi ollut parempi, jos ulkoasioiden neuvoston puheenjohtaja Frattini olisi tehnyt sen yhdessä korkean edustajan Solanan kanssa. Meidän olisi oltava kuitenkin iloisia siitä, että kolme Euroopan ulkoministeriä on onnistunut tekemään sopimuksen Iranin kanssa. Sopimuksia voidaan tehdä ilman sotia, niiden tekeminen on mahdollista rauhanomaisin keinoin. Niitä voidaan tehdä neuvottelemalla vastarintaa osoittavien maiden kanssa, ja meidän olisi oltava iloisia siitä, että tämä tärkeä sopimus Iranin kanssa on nyt ilmeisestikin tehty.
Tajani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, pessimistit ennustivat valmistelukunnan toimien aikana negatiivista tulosta ja parhaassa tapauksessa viivästymistä, mikä olisi vaarantanut tavoitteen antaa uudelle Euroopalle sen ensimmäinen perustuslaki lähitulevaisuudessa. Tiedämme kuitenkin kaikki, kuinka tilanne kehittyi: politiikka ja vastuuntunto pääsivät lopulta voitolle, ja Valéry Giscard d'Estaing saavutti tavoitteen alkuvaiheen kritiikistä huolimatta.
Olen kuullut tänään tässä istuntosalissa eräiden pessimistien esittävän HVK:n tuloksista kielteisiä ennusteita. Kukaan ei luonnollisestikaan usko, ettei hallitustenvälisen konferenssin työ kohtaisi esteitä. Kukaan ei usko, että siitä tulee kokonaisuudessaan helppoa, mutta olen vakuuttunut siitä, että Euroopan etu toteutuu lopulta, kuten valmistelukunnan tapauksessa kävi. Tämän vuoksi olen optimistinen ja vakuuttunut siitä, että Eurooppa ottaa tämän puheenjohtajuuskauden aikana merkittäviä edistysaskelia.
Espanjan pääministerin Aznarin lausunto samoin kuin eräät presidentti Chiracin esittämät lausunnot herättävät väkisinkin tyytyväisyyttä. Politiikka on neuvotteluja, ei propagandaa; politiikka on kykyä saavuttaa haluttu tavoite ennalta määrätyn aikataulun mukaisesti. Tämän vuoksi olen vakuuttunut siitä, että tällä puheenjohtajuuskaudella saavutetaan sitä varten asetetut tavoitteet. Tavoitteena on, että Eurooppa saa ennen seuraavia EU-vaaleja ensimmäisen perustuslakisopimuksensa, joka on valmistelukunnan arvokkaan työn sekä parlamentin työn tulos.
Parlamentin osallistuminen hallitustenvälisen konferenssin menettelyihin on äärimmäisen myönteinen saavutus, ja tämä valinta on osoitus siitä, että puheenjohtajavaltio Italia on pitänyt tässä istuntosalissa antamansa lupaukset. Korostan perustuslakisopimuksen johdannossa olevaa viittausta juutalais-kristillisiin juuriimme. Hyvä Barón Crespo, kyse ei ole monopolista, vaan täysin päinvastaisesta asiasta; emme saa väheksyä sitä vaikutusta, joka kristinuskolla on ollut tämän maanosan moraaliseen ja yhteiskunnalliseen kasvuun ja kehitykseen. Viittaan arvoihin, joita Kalkutan Äiti Teresa edusti ja noudatti: arvoihin, jotka ovat yhteisiä meille kaikille riippumatta siitä, olemmeko uskonnollisia.
Myöskään puhuessamme laajasta ja vaikeasta maahanmuuttokysymyksestä Eurooppa ei voi olla kuulematta monien miljoonien afrikkalaisten hätähuutoa. Murhenäytelmistä kärsivän Afrikan hätä jatkuu tulevina vuosikymmeninä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teidän sananne vahvistavat sen, että lähestymistapa tähän valtavaan hätään on oikea. Jatkakaa näin! Kuten monet kollegamme vahvistivat tänään tässä istuntosalissa, Euroopan – koko Euroopan – on kannettava poliittinen ja taloudellinen vastuu rajajärjestelyistä ja rajojen suojelusta. Toistan, että puheenjohtajavaltion Italian valitsema etenemistapa on oikea. Tämän vuoksi meidän olisi kannustettava ja tuettava sitä. Hyvä jäsen Bertinotti, Italian valitsemaa linjaa on tuettava myös kehityspolitiikan osalta. Kuinka voimme harkita alueidemme kilpailukyvyn lisäämistä ottamatta käyttöön merkittäviä infrastruktuureja sisämarkkinoiden kehittämiseksi ja uusien työpaikkojen luomiseksi?
Jatkakaa myös Lissabonia koskevien kysymysten käsittelemistä: jos hyvinvointijärjestelmiämme ei uudisteta perusteellisesti, nuorille kansalaisillemme ei anneta mitään toivoa. Sosiaalidemokraattinen Saksa on lähtenyt tälle tielle, samoin keskustaoikeistolainen Ranska. Tässä ei ole kyse eri puolten valinnoista, vaan poliittisesta kaukonäköisyydestä.
Myös tutkimuksen edistämistä koskeva päätös on myönteinen: tässä istuntosalissa annettiin heinäkuussa sitä koskeva lupaus, joka on pidetty. Myös järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta on annettu lupaus.
Olen iloinen voidessani todeta, että Schulz lukee italialaisia sanomalehtiä tarkkaan. Täydennän tätä sanomalehtikatsausta muutamilla uutisilla. Tiedetään hyvin, että Italian hallitus ja EU:n tämänhetkinen puheenjohtaja ovat päättäneet Euroopan syyttäjäviranomaisen osalta pitäytyä tekstissä, jonka valmistelukunta on esittänyt Euroopan unionille. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta on aivan yhtä hyvin tiedossa – siitä on Italian sanomalehdissä – että lakiesitys Italian säännösten muuttamiseksi ennalta sovitun EU:n puitepäätöksen mukaisesti on jo esitetty ministerineuvostolle, ja siitä keskustellaan pian ennen sen antamista parlamentin hyväksyttäväksi 31. joulukuuta tänä vuonna.
Mielestäni parlamentti kannustaa puheenjohtajavaltiota Italiaa etenemään sillä tiellä, jolla se jo on, huolimatta joistakin poliittiseen kantaan liittyvistä tarkoituksella provosoivista puheenvuoroista. 
Berlusconi,
   .  Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia jäseniä kannanotoista. Olemme panneet tarkoin merkille kaikki puheenvuorot; otamme ne huomioon niiden 50 työpäivän aikana, jotka meillä on vielä jäljellä ennen joulukuun puolivälin Eurooppa-neuvostoa.
Monet tahot ovat esittäneet huomautuksia tämän puheenjohtajuuskauden saavutuksista ja työstä. Minulla on henkilökohtaisia kokemuksia siitä, että on todella vaikeaa käsitellä kaikkia puheenjohtajuuden hoitoon liittyviä kysymyksiä, kun käytettävissä on hyvin vähän aikaa. Tämä koskee erityisesti niitä, joille puheenjohtajuuskausi osuu vuoden loppupuoliskolle, koska käytettävissä oleva aika rajoittuu käytännössä ainoastaan neljään kuukauteen. Yritimme pitää kokouksia valtioiden ja hallitusten päämiesten kanssa heinä- ja elokuussa, mutta se oli käytännössä mahdotonta, ja tyydyimme mahdollisuuteen käydä kahdenvälisiä keskusteluja. Tämän vuoksi puheenjohtajuuskauden tosiasiallista työskentelyaikaa on jäljellä vain neljä kuukautta kauden osuessa vuoden toiselle puoliskolle. Myös joulu osuu tälle aikavälille, minkä vuoksi Eurooppa-neuvoston kokous on siirretty 12. ja 13. päiväksi joulukuuta. Aikaa on siis todella hyvin vähän. Meidän on tämän vuoksi tutkittava tarkkaan perustuslakisopimusehdotuksessa olevaa ehdotusta, jonka mukaan puheenjohtajuuskausi kestää kaksi ja puoli vuotta ja on uusittavissa. Toivomme, että voimme löytää vaikutusvaltaisen puheenjohtajan, joka voi edustaa EU:ta kansainvälisesti, jolla on auktoriteettia ja mahdollisesti myös tarpeeksi aikaa hallita niitä kiertäviä järjestelmiä, joiden mukaisesti Eurooppa-neuvosto toimii, mitä ei voida tietenkään tehdä lyhyessä ajassa.
Muistutettakoon kuitenkin, että puheenjohtajavaltio Italia on pyrkinyt suoriutumaan tämän kauden tehtävistään. Kuvaillakseni hieman, kuinka paljon tehtävää puheenjohtajavaltiolla on, kerron, mitä olemme tehneet. Olemme pitäneet yli 42 kokousta yhteisön maiden ja ehdokasmaiden hallitusten edustajien kanssa. Olemme ratkaisseet monia vanhoja kiistoja, joita mikään aikaisempi puheenjohtajavaltio ei ole ratkaissut. Olemme toimineet puheenjohtajana 26:ssa ministerineuvoston kokouksessa, samalla kun olemme tehneet kaiken sen muun työn, mitä neuvoston puheenjohtajalta henkilökohtaisesti vaaditaan kaikkien näiden Eurooppa-neuvoston kokousten valmistelemiseksi eri aloilla ja neuvostojen koordinoimiseksi. Lisäksi olemme hyväksyneet 17 asetusta ja direktiiviä. Olemme saattaneet päätökseen kolme jo jonkin aikaa käynnissä ollutta neuvottelumenettelyä Euroopan parlamentin kanssa. Olemme tehneet tai allekirjoittaneet seitsemän kansainvälistä sopimusta. Olemme aloittaneet valmistelukunnan hyväksymien tekstien teknisen tarkistuksen. Kaikki tämä on edellyttänyt neuvoston puheenjohtajalta lukuisia istuntoja useimmiten yöaikaan. Olemme pitäneet kahdeksan assosiaatio- ja yhteistyöneuvoston kokousta muun muassa Armenian, Georgian, Jordanian ja Tunisian kanssa. Meillä on ollut kymmenen huippukokousta ja troikan kokousta, ja lisäksi matkustan tällä viikolla Kiinaan. Olemme pitäneet 30 Coreperin kokousta valmistelukokousten lisäksi. Meillä on ollut 15 työkokousta Yhdysvaltojen, Venäjän, Balkanin maiden, Latinalaisen Amerikan ja muiden maiden edustajien kanssa. Lisäksi meillä on ollut yli 800 neuvoston työryhmien kokousta. Euroopan unionin tulevan puheenjohtajan on tämän vuoksi oltava hyvin organisoitunut, ja puheenjohtajuus on myönnettävä jollekulle, joka on riittävän nuori ja energinen hoitaakseen näin suuren määrän tehtäviä. Hyvä jäsen Schulz, minä olen liian vanha tällaiseen, mutta kiitos kuitenkin.
Hallitustenvälinen konferenssi avattiin 18 päivää sitten. Puheenjohtajavaltio aloitti keskustelun, joka oli avoin vaikkakin lyhyt ja jota ei voitu eikä voida estää. En itse asiassa usko, että on ajateltavissa, että valtioiden tai hallitusten päämiesten kollegio kieltää tai evää kaikilta hallituksilta mahdollisuuden esittää maansa kannan perustuslakisopimukseen. Puheenjohtajavaltion tehtävänä oli kuunnella ja laajentaa kutakin keskustelunaihetta, ja sen on tämän jälkeen tiivistettävä kaikki tämä kokonaisehdotukseksi, mihin juuri olemmekin valmistautumassa.
Kuten tiedätte, vielä ratkaisemattomat asiat koskevat pääasiallisesti institutionaalisia kysymyksiä: kaksinkertaisen enemmistön äänestysjärjestelmää, komission kokoonpanoa – kuten täällä on tuotu laajasti esiin – ja perustuslakisopimuksen tarkistusta määräenemmistöäänestyksen ulottamiseksi koskemaan mahdollisesti myös muita aloja. Odotan, että kokonaisehdotus laaditaan muutaman viikon kuluessa, kun olemme saattaneet päätökseen kaikkien tarkasteltavinamme olevien kysymysten yksityiskohtaisen, mutta – toistan – avoimen tarkastelun. Minun tehtäväni on olla kahdenvälisesti yhteydessä eri maiden asianomaisiin henkilöihin keskustellaksemme siitä luultavasti Eurooppa-neuvoston epävirallisessa kokouksessa 15. ja 30. marraskuuta välisenä aikana ja saadaksemme lopullisen ehdotuksen lopultakin valmiiksi joulukuun puolivälissä.
On tietenkin selvää, että Eurooppa ja sen kansalaiset odottavat korkealaatuista perustuslakisopimusta; lopputuotteen on toisin sanoen vastattava niihin haasteisiin, joihin meidän odotetaan vastaavan entistä paremmin. Emme voi hyväksyä kompromisseja, jotka heikentävät Euroopan unionin kykyä tehdä päätöksiä nopeasti ja tehokkaasti; tämän vuoksi ei ole ajateltavissa, että yksittäisten kansojen etujen puolustaminen – mikä on kuitenkin oikein ja ymmärrettävää – voisi estää meitä saamasta sellaista perustuslakia, jolla voidaan lujittaa aikaisempaa useampiin uusiin jäsenvaltioihin laajenevan Euroopan integraatiota. Joulukuussa, kun puheenjohtajavaltion kokonaisehdotusta on tarkasteltu, sitä on laajennettu ja siitä keskusteltu, on päätöksen aika. Pyydämme kaikkia asianomaisia hyväksymään täydellisen perustuslakisopimusehdotuksen, jonka on oltava ylevä ja arvokas, kuten jo totesin. Pyydämme heitä ottamaan siitä vastuun selkeästi ja avoimesti. Mikäli tämä ei toteudu, Euroopan kansalaisten on äänestettävä kesäkuussa ilman mitään tietoa uusista toimielimistä, ja näiden kansalaisten usko Euroopan unioniin ja sen etenevään integraatioon menetettäisiin tai se heikkenisi merkittävästi. Integraatio on ratkaiseva tekijä pyrittäessä vastaamaan haasteeseen, jonka mukaan Euroopan on saavutettava johtava asema maailmassa, jotta se voi kohdata arvokkaasti ja tasaveroisesti minkä tahansa muun maailmanmahdin, jotta se voi sekä lujittaa kansalaistensa demokratiaa, vapautta, hyvinvointia ja turvallisuutta että levittää näitä voimavaroja kaikkialle maailmaan. Tätä asiaa kannattaa tarkastella, koska me kaikki olemme äskettäin sitoutuneet – tekemällä vuosituhannen julistuksen – antamaan ruokaa, vettä, terveyttä ja koulutusta niiden puutteesta kärsiville maailman ihmisille. Nämä ovat tärkeitä aineellisia resursseja, mutta tiedämme erittäin hyvin, että mikäli niitä ei edellä vapaus, joka on demokraattisen hallitusmuodon perustekijä, meillä ei ole minkäänlaisia mahdollisuuksia toimittaa ja taata näitä resursseja pitkällä aikavälillä niille maailman kansalaisille, joilta ne vielä puuttuvat.
Uskon, että arvioitaessa perustuslakisopimuksen lopullisia artikloja – mitä olemme tehneet viime päivät ja yöt – meidän on oltava selvillä siitä, että tätä sopimusta sovelletaan kansalaisiimme seuraavien 10–20 vuoden ajan ja että sen on annettava EU:lle tilaisuus olla edelläkävijä maailmassa, sillä se edustaa hyvin vanhaa sivilisaatiota ja on sellaisten kansalaisten ja valtioiden muodostama ryhmä, jotka ovat perineet yhteiset arvot, periaatteet, kulttuurin ja sivistyksen. Sen on annettava EU:lle tilaisuus yhdessä jäsenvaltioidemme kanssa ja sopusoinnussa muiden maiden kanssa viedä muualle maailmaan juuri niitä tärkeitä resursseja – vapautta ja demokratiaa – jotka yksinään voivat taata tehokkaasti ihmisten hyvinvoinnin ja rauhallisen tulevaisuuden koko maailmalle.
On myös muita erityisiä kysymyksiä, joihin Tajani on jo vastannut osittain, muun muassa Euroopan syyttäjäviranomainen. Pitäydymme perustuslakisopimusehdotuksessa. Ympäristöulottuvuuden osalta huomauttaisin, että päätelmien 24 kohta sisältää ympäristöulottuvuuden, joka on kasvuprosessin kannalta innovaatiota ja nykyaikaistamista edistävä tekijä energian ja liikenteen kaltaisilla avainaloilla.
Lopuksi muistutan, että olemme itse asiassa saavuttaneet jo konkreettisia tuloksia, ja tämä antaa meille toivoa hallitustenvälisen konferenssin tuleviin neuvotteluihin. Olemme saavuttaneet tuloksia alalla, joka vaikutti ylitsepääsemättömän jakautuneelta: Euroopan puolustuksen alalla. Tämän Eurooppa-neuvoston työ – joka saa konkreettisen muodon neuvoston joulukuun työssä – on auttanut kaikkia Euroopan unionin maita, EU:hun liittyvät 10 uutta valtiota mukaan luettuina, ymmärtämään, ettei todellista, merkityksellistä ja vaikutusvaltaista Euroopan unionin ulkopolitiikkaa voi olla, jollei tukenamme ole riippumattomia eurooppalaisia puolustusvoimia.
Tiiviimmän – eli organisoituneen – yhteistyön järjestelmä on myös hyväksytty. Sen ansiosta tietyt maat, joilla on paremmat sotilaalliset valmiudet ja mahdollisuus ja aikomus käyttää varoja puolustusmenoihin, voivat liittyä yhteen, mutta tältä osin voidaan mainita kolme hyvin selkeää edellytystä. Ensiksikin tämän yhteistyön on oltava aina avoinna kaikille niille Euroopan unionin jäsenvaltioille, jotka haluavat osallistua siihen; toiseksi ne perusteet ja säännöt, joiden mukaisesti tämä yhteistyö aloitetaan, eivät perustu niiden jäsenvaltioiden päätökseen, jotka tämän yhteistyön ovat alun perin aloittaneet, vaan Eurooppa-neuvosto hyväksyy ne. Joulukuussa päätetään siitä, onko tämä hyväksyntä annettava yksimielisesti – toivon, että ei – vai määräenemmistöpäätöksellä. Kolmas edellytys on, ettei Euroopan puolustusta saa pitää vaihtoehtona Natolle vaan Natoa täydentävänä. Pidämme Natoa eräänä niistä pilareista, jotka ovat yli puolen vuosisadan ajan taanneet rauhan ja turvallisuuden Euroopassa.
Voin luvata teille kaikille ainoastaan, että aiomme käyttää nämä jäljellä olevat 50 työpäivää mahdollisimman tehokkaasti pitäen perustuslakisopimus joka hetki selkeästi mielessämme. Emme voi päättää hallitustenvälistä konferenssia Italian puheenjohtajuuskauden aikana pelkästään voidaksemme olla ylpeitä ja tyytyväisiä. Sellaista ei ole tapahtunut koskaan aikaisemmin, koska tätä viimeisintä hallitustenvälistä konferenssia edeltäneet viisi konferenssia avattiin ja suljettiin aina eri puheenjohtajuuskausilla. Yritämme saavuttaa tuloksia ja tiedämme, että Euroopan kansalaisille järjestetään äänestys ensi keväänä, minkä vuoksi meidän on tehtävä kaikki mahdollinen tai mielellään enemmänkin, jotta he saisivat tietää ne tehtävät ja sen toiminta-alan, joiden rajoissa parlamentin on toimittava. Parlamentin jäsenet, jotka heidän on valittava, eivät kuitenkaan koskaan suostu allekirjoittamaan kompromissia sellaisen perustuslakisopimuksen tekemiseksi, jonka avulla ei voida taata Euroopalle ja samalla sen kansalaisille, että sopimus täyttää tehtävänsä lähivuosina kaikilta osin. Puheenjohtajavaltio Italia pyrkii tämän vuoksi parhaansa mukaan saattamaan työnsä päätökseen joulukuuhun mennessä, mutta se ei hyväksy tämän työn tulokseksi vesittynyttä sopimustekstiä, jossa suositaan yksittäisten valtioiden etuja sen sijaan, että siinä puolustetaan meidän kaikkien yhteisiä etujamme yhteisen hyvän nimissä.
Prodi,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän teitä kaikkia tästä keskustelusta, joka on ollut erittäin kiinnostava ja joka on antanut meille ideoita tulevaa toimintaamme varten. Kiitän Berlusconia hänen ilmaisemastaan toiveesta päättää hallitustenvälinen konferenssi voimakkaaseen eikä vesittyneeseen sopimustekstiin. Kiitän häntä myös sen korostamisesta, että toimielinten jatkuvuuden tunne on tarpeen, sekä tämän jatkuvan, nopean kiertävän järjestelmän vaikeuden esiin tuomisesta.
Komissio on tietoinen siitä, että sen on taattava toimielinten poliittisen toiminnan jatkuvuus: olemme tehneet niin viime vuosina johdonmukaisesti, lojaalisti ja päättäväisesti, ja olen aikeissa matkustaa juuri tänä iltana Dubliniin, jossa keskustelen Irlannin pääministerin kanssa taatakseni juuri tämän jatkuvuuden ja jotta tekemämme työ ei pirstoutuisi jatkuvien muutosten vuoksi.
Sen osalta, mitä aiheita meidän on käsiteltävä, esitän muutaman hyvin yksinkertaisen huomautuksen. Monissa puheenvuoroissa viitattiin kysymykseen komission kokoonpanosta. Täsmennän jälleen kerran, että nykyisen sopimusehdotuksen mukaan jäsenvaltiota kohti on yksi komission jäsen. Emme hyväksy sitä, että puolet jäsenistä on työskenteleviä jäseniä ja puolet haamuhenkilöstöä; ehdotuksessa esitetään joka tapauksessa yhtä komission jäsentä jäsenvaltiota kohti.
Meidän on tehtävä kaikista komission jäsenistä yhtä näkyviä antamalla heille yhtä suuret valtuudet ja annettava heille mahdollisuus määrittää Euroopan politiikkaa. Yhden komission jäsenen valitseminen kustakin jäsenvaltiosta ei ole tietenkään osoitus kansallisten etujen edustamisesta: nykyisessäkään komissiossa komission jäsenet eivät edusta kansallisia, vaan yhteisiä etuja, minkä voin ilokseni todeta.
Bonde mainitse erään toisen hyvin kiinnostavan ongelman. Olin totta puhuen hieman hämmästynyt hänen puolustaessaan kussakin jäsenvaltiossa järjestettävää kansanäänestystä, koska arvelin hänen kannattavan toissijaisuusperiaatetta, jonka mukaisesti kukin maa valitsee menetelmän perustuslakinsa hyväksymiseksi. Jos kansanäänestys on tarpeen, meidän on järjestettävä eurooppalainen kansanäänestys, kuten Karas totesi hetki sitten.
Ymmärrätte siis, että merkitys olisi erilainen: tarvitsisimme ainoastaan täällä päätettävän perustuslain, joka hyväksytään eurooppalaisessa kansanäänestyksessä, ja sen merkitys olisi hyvin paljon suurempi, se olisi aivan eri asia. Pyydän teitä todella miettimään tätä. Tiedän erittäin hyvin, että se kuulostaa liian hyvältä ollakseen totta, mutta toisinaan historiassa on hetkiä, jolloin tällainen päätös riittää muuttamaan instituutioidemme ulkomuodon ja toiminnan.
Kolmantena kysymyksenä on investointien laatu. Investointien laatu otettiin esiin, ja täsmennän, että nopean aloituksen luettelon tarkoituksena ei ole määritellä ensisijaisia kohteita tai sulkea pois muita. Se ei ole aikomuksemme, vaan haluamme pikemminkin tunnistaa hankkeista ne, jotka ovat kehittyneimpiä ja monikansallisimpia ja joiden avulla voidaan todennäköisimmin mobilisoida voimavaroja ja saada luottamusta aikaan nopeasti. Hyvä Frassoni, luottamus merkitsee myös ja ennen kaikkea komission politiikkojen mukaista yhteiskunnallista kestävyyttä ja ympäristökestävyyttä. Älkäämme unohtako, että komissio on pyrkinyt viime kuukausina vakiinnuttamaan asemansa energiapolitiikan hyvin herkällä alalla, samalla kun se on kohdentanut huomattavan osuuden resursseistamme vetyä ja vaihtoehtoisia energialähteitä koskevaan tutkimukseen.
Lisäksi ympäristön suojelua ja tilaa sekä kemianteollisuutta koskeva hyvin arkaluontoinen kysymys otettiin esiin. Kompromissien tekeminen on saattanut todellakin olla välttämätöntä erityisesti taloudellisesti vaikeana aikana. En tuomitse sitä, koska joudumme tekemään kompromisseja päivittäin. Vakuutan kuitenkin Frassonille, että voimme hyvällä syyllä sanoa olevamme edelläkävijöitä maailmassa, ja meille aiheutuu siitä huomattavia kustannuksia. Sitä juuri haluamme, koska tiedämme erittäin hyvin, että meidän on Euroopan unionina kannettava vastuu, joka poikkeaa yksittäisten maiden ja kansojen vastuusta. Toimimme samoin Kioton tapauksessa.
Euroopan unionin on kannettava vastuu myös Guantanamon kysymyksessä, jonka osalta yhdyn vankien tilasta esitettyihin huolenaiheisiin – ja katson nyt Watsonin edessä edelleen sytytettynä olevaa suurta kynttilää. Yksinkertaistamatta liikaa voin todeta, että jos tällaista tapahtuisi Euroopan unionissa, sen katsottaisiin todennäköisesti kuuluvan 7 artiklassa esitetyn menettelyn soveltamisalaan.
Todettakoon kuitenkin, että jäsenvaltioiden vankeja pidetään vangittuina juuri jäsenvaltioissa, ja meidän on osoitettava käytännössä, että odotamme asianomaisten valtioiden viranomaisten puolustavan tarmokkaasti näiden kansalaisten oikeuksia.
Saattaakseen päätökseen ulkopolitiikkaa koskevien kysymysten käsittelyn Wurtz viittasi voimakkaasti Geneven suunnitelmaan. Olin siitä hyvin iloinen, koska tämä on ensimmäinen kerta, jolloin käytännön aloitteen esittäjinä ovat palestiinalaiset ja israelilaiset eivätkä kvartetti ja ulkopuoliset tahot, joiden esittämät aloitteet ovat tosin myös äärimmäisen arvokkaita.
He eivät ole osapuolten hallitusten, vaan älymystön ja korkean moraalin edustajia. Muistutan parlamentin puhemiestä taidosta, jolla knessetin puhemies Avraham Burg johti Israelin knessetiä vaikeina aikoina, ja siitä hyvin todellisesta innosta, jota hänen puheensa, pohdiskelunsa ja myös hänen kriittiset huomautuksensa herättivät. Toivon niiden edistävän ratkaisevasti rauhan saavuttamista Israelissa. Takaan parlamentin jäsenelle, että olemme valmiita tarttumaan siihen tällaisten tapausten edellyttämällä hienotunteisuudella. On selvää, että on kyse palestiinalaisten ja Israelin välisestä prosessista, eikä prosessista, jota johtavat Israeliin ja palestiinalaisiin sidoksissa olevat maailmanvallat; juuri näiltä tahoilta odotamme viestiä, jonka avulla voimme yhdessä saavuttaa rauhan Lähi-idässä.
Brok viittasi maahanmuuton osalta "laajemmaksi Euroopaksi" nimittämäänsä eurooppalaiseen politiikkaan. Nimitän sitä mieluummin ystävyyspiiripolitiikaksi, joka tarkoittaa sitä, että ympärillämme on – Venäjän Moskovasta Marokkoon ulottuvalla alueella – maita, joiden kanssa meillä on ystävyyteen perustuva läheinen ja luja suhde. Tämä on "pehmeän turvallisuuden" toteuttamista. Se on turvallisuuspolitiikkaa, jonka perustana Eurooppa käyttää vuoropuhelua sekä taloudellisia ja kulttuurisia siteitä. Maahanmuuttokysymystä on tarkasteltava juuri tässä yhteydessä.
Olemme ottaneet jo kaksi merkittävää edistysaskelta, joita ovat poliisiyhteistyö – joka on todella edistysaskel – ja virasto toimintamme koordinoimiseksi. Pirker esitti joitakin perusteltuja vastalauseita viraston ja sen vaaran osalta, että perustamme jatkuvasti uusia virastoja. Haluamme kuitenkin nimenomaan taata, että tämä elin on Euroopan toimielinten palveluksessa toimintamme koordinoimiseksi.
Tämä on ensimmäinen osa, mutta se ei todellakaan riitä. Se on sisäisen puolustuksen keino, mutta tarvitsemme aloitteen hallitaksemme ja pitääksemme maahanmuuttajat alkuperämaissaan. Tämän vuoksi on selvää, että meidän on tehtävä näiden maiden kanssa kaksiosainen sopimus maahanmuuttajien suojelusta ja valvonnasta antamalla heille mahdollisuus olla vuorovaikutuksessa ja myös saada siitä perusteltua hyötyä. Kiintiöpolitiikka, jonka neuvosto hylkäsi ehkä osittain sen vuoksi, että sana "kiintiö" on epäasianmukainen, on ehdottoman välttämätöntä. Nimittäisin sitä näiden maiden kanssa tehtäväksi sopimukseksi, jolla niille taataan maastamuuton vähimmäistaso, jotta ne auttavat meitä suojelemaan rajojamme. Ystävälliset välit maidemme kesken ovat ainoa vaihtoehto, joka voi auttaa meitä ratkaisemaan tämän surullisen ongelman. Jos välit eivät ole ystävälliset, kyseiset maat lähettävät edelleen vihamielisesti suuret määrät maahanmuuttajia, emmekä tiedä enää, millaisen kannan omaksuisimme tai millaisia päätöksiä tekisimme. Meidän olisi muistettava tämä: ensin pehmeä, passiivinen torjunta, ja sen jälkeen aktiivinen sopimus kyseisten maiden kanssa.
Monet teistä ottivat asianmukaisesti esiin kysymyksen pelätystä talouslamasta. Tämä on vakava kustannusongelma, jossa yhdistyvät Saksan, Ranskan ja Ison-Britannian hallitusten huolenaiheet, jotka ne ovat ilmaisseet yhdessä Euroopan teollisuuden taantumisen riskistä. Emme saa unohtaa, että tämä on erittäin vakava aihe, jota meidän on pohdittava ja jonka parissa meidän on työskenneltävä tulevaisuudessa, koska emme voi hyväksyä protektionistisia ratkaisuja, jotka jättäisivät meidät vieläkin huonompaan asemaan. Meidän on yhdessä annettava Euroopalle se sysäys, jota se tarvitsee, ja tämä on tehtävä soveltamalla Lissabonin oppejamme tähän uuteen tilanteeseen. Taloutemme perusta on vahva, paljon vahvempi kuin niiden muiden talouksien, jotka parhaillaan luennoivat meille siitä, kuinka meidän olisi edettävä.
Muistakaamme kuitenkin, että vaikka Fiorin puheessaan mainitsemat rakenneuudistukset ovat välttämättömiä, ne eivät riitä. Tarvitsemme energiaa ja keskinäistä koordinointia, kutsumusta Euroopan politiikkaan kohdistuvien odotusten toteuttamiseen. Olemme hyvin hullunkurisessa tilanteessa: hallituksemme ja maamme odottavat meiltä teollisuus- ja talouspolitiikkaa sekä yhteistä ja koordinoitua tutkimuspolitiikkaa, jotka vapauttavat meidät talouslamasta. Kansat vaativat tätä, hallitukset vaativat tätä, mutta kun pitäisi toteuttaa tarvittavat toimenpiteet kriisin ratkaisemiseksi ja näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, kansalliset edut, pelot ja konservatismi estävät meitä toimimasta.
Olemme olleet tässä hullunkurisessa tilanteessa liian kauan; meidän on löydettävä poispääsy siitä. Euroopan kansat vaativat parlamenttia ja komissiota etsimään ratkaisun tähän tilanteeseen. Meidän on tehtävä se yhdessä.
Watson (ELDR ).
   Arvoisa puhemies, meillä ei ole tilaisuutta palata tähän keskusteluun, enkä halua koetella liikaa läsnäolijoiden hyväntahtoisuutta. Pyydän ainoastaan puheenjohtajavaltiota ja komissiota selittämään, kuinka voimme odottaa eurooppalaisten äänestäjien äänestävän Euroopan puolesta, jos komissio ja neuvosto eivät ole riittävän solidaarisia ja sitoutuneita puolustaakseen niitä oikeuksia, jotka maanosamme tunnustaa. 
Puhemies.
   Kiitän kaikkia tämänpäiväiseen keskusteluun osallistuneita. Ajatustenvaihtomme oli pohdiskelevaa ja hillittyä ja tapahtui hyvässä hengessä.
Keskustelu on päättynyt.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Eurooppa-neuvoston päätelmät 16.–17. lokakuuta 2003 pidetystä kokouksesta osoittavat, että valtion ja hallitusten päämiehet jatkavat samaa uusliberaalia politiikkaa ottamatta laisinkaan huomioon sosiaalistaloudellisia ongelmia. On mahdotonta hyväksyä, että liike-elämän kilpailukyvyn vahvistamista jatketaan liberalisoinnin ja yksityistämisen sekä palkkojen laskemisen ja työvoiman joustavuuden avulla sen sijaan, että työttömyyttä, köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä koskevat ongelmat yritettäisiin ratkaista.
Jopa niin sanotussa Euroopan kasvualoitteessa epäonnistutaan, jos rahapolitiikasta aiheutuvia rajoituksia ei poisteta. Rajoitukset voivat myös johtaa siihen, että laajojen hankkeiden rahoitus riippuu tulevaisuudessa rahoitusmarkkinoiden heilahteluista. Vakaussopimuksen tarkistus on enemmän kuin tarpeen, ja tarkistuksessa on otettava huomioon työllisyys, yleissivistävä ja ammatillinen koulutus sekä kestävä kehitys.
Hallitustenvälisestä konferenssista kävi ilmi huolestuttava seikka, jonka mukaan jotkin jäsenvaltiot harrastavat käsittämätöntä rahoituskiristystä ja uhkaavat estää yhteisön talousarvion toteutumisen päästäkseen sopimukseen niin kutsutusta Euroopan perustuslaista.
Lisäksi on valitettavaa, ettei neuvosto ole toteuttanut tarvittavia toimia Irakin miehityksen lopettamiseksi ja varmistanut siten, että Irakin kansa voi käyttää oikeuttaan määrätä omasta tulevaisuudestaan ja luonnonvarojensa käytöstä. 
Puhemies.
   Arvoisat parlamentin jäsenet, haluan toivottaa tässä yhteydessä sydämellisesti tervetulleeksi viralliselle lehterille saapuneen Kongon demokraattisen tasavallan väliaikaisen parlamentin puhemiehen Olivier Kamitatu Etsun ja parlamentin valtuuskunnan. Toivon, että heidän vierailunsa Strasbourgissa on hedelmällinen.(1)


Puhemies.
   Haluan kiinnittää huomionne seikkaan, jonka puhemies mainitsi istunnon alussa aamulla, jolloin kaikki parlamentin jäsenet eivät vielä olleet läsnä. On merkittävää, että käytössämme on tästä päivästä lähtien kolme uutta tulkkauskanavaa. Keskustelumme tulkataan tänään kolmelle uudelle kielelle: puolaksi, unkariksi ja tšekiksi. Tšekin kielen kanava on 12, unkarin 13 ja puolan 14.(1)
Siirrymme seuraavaksi äänestyksiin.
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, pyydän lyhyttä puheenvuoroa selittääkseni, millaisen poikkeuksellisen tilanteen mietintö on aiheuttanut. Ryhmäni esittämä tarkistus, joka sai valiokunnan laajan kannatuksen, on yllättäen hävinnyt tänään äänestettävästä tekstistä. Tarkistuksessamme vaadimme turvapaikan myöntämistä naisille, jotka ovat joutuneet vakavien vainojen kohteiksi ja joiden ihmisoikeuksia loukataan. Arvoisa puhemies, tästä syystä ja ryhmäni puolesta pyydän, että äänestystä Smetin mietinnöstä lykätään, kunnes parlamentin yksiköt ovat selvittäneet tämän mielestämme erittäin vakavan tilanteen.
Smet (PPE-DE ),
   .– Arvoisa puhemies, teksti oikaistiin erittäin pitkien neuvottelujen jälkeen. Luen oikaisun ääneen ja kysyn parlamentin sosiaalidemokraattisilta jäseniltä, hyväksyvätkö he sen. Jos eivät, minäkin olen sitä mieltä, että teksti pitää palauttaa valiokuntaan. Luen ääneen kohdan 13 tekstin sellaisena kuin sen pitäisi olla, koska monia ongelmia on todellakin ollut, ja ne ovat johtuneet tekstistä poistetuista kohdista. 

pyytää jäsenvaltioita ottamaan huomioon sukupuoleen perustuvan naisten vainon tai naista vahingoittavat käytännöt ja/tai naisten pelon joutua näiden kohteiksi" 
Bonino (NI ).
    Arvoisa puhemies, Valencianon puheenvuoron tueksi ja ottaen huomioon, että kyse todellakin on merkittävästä menettelyvirheestä, kannatan hänen ehdotustaan, jonka mukaan mietintöä ei lähetetä takaisin valiokuntaan vaan äänestystä lykätään asian selvittämiseksi. Tuemme Valencianoa, joka on menettelyn kannalta ehdottomasti oikeassa. 
Puhemies.
   Toimitan Valencianon pyyntöä koskevan äänestyksen.

Lehne (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, äänestettävänä on myöhemmin useita päätöslauselmaesityksiä vapaita ammatteja koskevasta suullisesta kysymyksestä. Pyydän, että äänestys poistetaan esityslistalta ja siirretään seuraavalle, Brysselissä pidettävälle istuntojaksolle. PSE-ryhmä on asiasta samaa mieltä. Haluamme päätyä pikemminkin kompromissipäätöslauselmaan kuin äänestää ristiriitaisista päätöslauselmista. 
Puhemies.
   Toimitan äänestyksen lykkäämistä koskevasta pyynnöstä.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Viimeaikaiset elintarvikeskandaalit osoittavat selvästi, että elintarvikkeiden turvallisuus on vaarassa, etenkin kun otetaan huomioon, että voitontavoittelu yhdessä tarkastusten puutteen ja hyvin usein sallivan lainsäädännön kanssa tuntuvat menevän kansanterveyden edelle. Lisäaineet, elintarvikemerkintöjen "E-numerot", palvelevat elintarviketeollisuutta. Kaikilla lisäaineilla, muun muassa säilöntäaineilla ja elintarvikeväreillä, on tietty tarkoitus, ja niitä pitäisi valvoa tehokkaasti mahdollisen kansanterveydellisen riskin arvioimiseksi.
Lisäaineista annetussa puitedirektiivissä 89/107/ETY säädetään tiettyjen direktiivien antamisesta eri elintarvikelisäaineryhmien yhdenmukaistamiseksi. Tässä yhteydessä on esitetty tarkistuksia elintarvikkeissa käytettäväksi tarkoitetuista makeutusaineista annettuun direktiiviin 94/35/EY.
Kannatan näin ollen Euroopan parlamentin kahta tärkeintä ehdotusta. Ensimmäisen ehdotuksen mukaan kielletään sellaisten makeutusaineiden kaupan pitäminen ja käyttö, jotka eivät ole tarkistetun yhteisön lainsäädännön mukaisia, kunnes varastot on myyty loppuun. Toisen ehdotuksen mukaan komissiolta on otettava pois päätösvalta siitä, onko jokin aine makeutusaine, niin kauan kuin puitedirektiiviä ei ole tarkistettu. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Mietinnön tarkoituksena on saattaa ajan tasalle tiettyjä tuotteita koskevat käyttötarkoitukset sen perusteella, mitä haittavaikutuksia niillä on ihmisiin nykyisten tieteellisten tutkimusten mukaan, sekä elintarvikealan tiedekomitean vahvistamat hyväksytyt päivittäisannokset.
Esittäjän tavoin en näe, miksi komissiolla pitäisi olla päätösvalta siitä, onko jokin aine makeutusaine, niin kauan kuin elintarvikkeiden lisäaineista annettua puitedirektiiviä 89/107/ETY ei ole tarkistettu. Olen samaa mieltä siitä, että komission päätösvaltaa asiassa voidaan laajentaa vasta sitten, kun edellä mainittu puitedirektiivi on tarkistettu. Komission mukaan direktiivi tarkistetaan tämän vuoden aikana.
Myönteisinä sen sijaan olisi pidettävä ehdotusta, jonka mukaan komissio antaa kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta kertomuksen meneillään olevien lisäaineiden uudelleenarviointien edistymisestä, sekä toimenpidettä, jolla pyritään estämään sellaisia tuotteita koskevien väliaikaisten vapautusten väärinkäytökset, jotka eivät ole kyseisen lainsäädännön mukaisia.
Äänestin puolesta. 

Alavanos (GUE/NGL ),
   . Käytän äänestystä hyväkseni tehdäkseni seuraavat huomautukset.
Ensiksi totean, että olen Euroopan parlamentin kanssa samaa mieltä ehdotuksista, jotka koskevat korkeampia kulujen korvaamismarginaaleja.
Toiseksi todettakoon, että tämä vaatimus ei saisi johtaa siihen, että kansalaisten vakuutusmaksut nousevat, etenkin kun vakuutusyhtiöillä on paljon liikkumavaraa. Lisäksi on otettava huomioon Italian puheenjohtajavaltion ehdotukset tieturvallisuuden parantamiseksi ja tieonnettomuuksien vähentämiseksi.
Kolmanneksi on tärkeää, että vakuutetulla on ensisijainen vaatimusoikeus velkojiin nähden vakuutusyhtiön mennessä konkurssiin. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Kyseisen direktiivin tarkoituksena on nykyaikaistaa aikaisemmat moottoriajoneuvojen vakuutusta koskevat direktiivit. Ehdotuksen tavoitteena on yhdenmukaistaa kansalliset säädökset yhteisön tasolla ja edistää tavaroiden ja ihmisten vapaata liikkuvuutta. Aikaisemmissa direktiiveissä säädettiin, että kaikki yhteisön ajoneuvot on vakuutettava ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta ja että asianmukaiset vakuutustodistukset on myönnettävä kaikissa jäsenvaltioissa. Lisäksi niissä säädettiin pakollisesta vakuutuksesta kaikille ajoneuvojen matkustajille, vakuusrahastojen perustamisesta ja kuuluisasta vihreästä kortista. 
Koska tulen maasta, jossa on valitettavasti synkimmät tieturvallisuustilastot ja alhaisimmat korvaustasot pakollisen moottoriajoneuvovakuutuksen korvaamissa vahingoissa, pidän myönteisinä kaikkia aloitteita, joiden tarkoituksena on vahvistaa pakollisen vakuutuksen moottoriajoneuvo-onnettomuuksien uhreille tarjoamaa suojaa siten, että menettelyjä nopeutetaan ja vakuutuksia koskevia vähimmäistasoja nostetaan sekä edellyttäen, että jäsenvaltioiden mahdollisuutta edetä asiassa pidemmälle ei heikennetä. Kannatan esittelijän alkuperäistä ehdotusta nostaa vastuumäärää henkilövahingossa 10 miljoonaan euroon liikennevahinkoa kohden ja omaisuusvahingossa 5 miljoonaan euroon liikennevahinkoakohden. Pidän kuitenkin valitettavana, että ehdotus on korvattu kompromissilla, jossa määrät ovat pienempiä. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . Jäsen Rothley on merkittävä sosiaalidemokraatti. Hän tekee aina päinvastoin kuin hänen ryhmänsä jäsenen voisi kuvitella tekevän. Hänen tärkein saavutuksensa kesäkuussa oli se, että hän ajoi huomattavasti korkeampia palkkoja kaikille muille parlamentin jäsenille paitsi jo kohtuuttoman korkeaa palkkaa nauttiville saksalaisille ja italialaisille. Hän oli edeltävinä vuosina ilmoittanut, että hänen tarkoituksenaan oli näin vahvistaa parlamentin arvovaltaa. Nyt hän ehdottaa mietinnön esittelijänä esittämässään tarkistuksessa 15, että jalankulkijoille ja pyöräilijöille aiheutuneet henkilövahingot sellaisesta liikennevahingosta, jossa moottoriajoneuvo on osallisena – riippumatta kuljettajan tuottamuksesta – eivät kuuluisi ajajan vastuuvakuutukseen. Hän perustelee kantaansa siten, että ongelma on hyvin arkaluontoinen ja kiistanalainen, ja sitä olisi käsiteltävänä omana säädöksenään. Jos tämä erillinen säädös tulisi voimaan samaan aikaan kuin kyseinen direktiivi, hänen perustelunsa olisi hyväksyttävä. Esittelijä Rothley tietää kuitenkin erittäin hyvin, ettei parlamentilla ole aloiteoikeutta. Jos hylkäämme tarkistuksen, meidän pitäisi odottaa, esittääkö komissio mahdollisesti joskus säädösehdotuksen asiasta. Jos ehdotus esitetään, jäsen Rothley ennakoi tulevia ongelmia. Näin ollen heikoin ryhmä joutuu epäedulliseen asemaan, minkä vuoksi vastustan Rothleyn ehdotusta. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin mietinnön puolesta. Tässä uudessa ehdotuksessa viidenneksi liikennevakuutusdirektiiviksi tarkoituksena on muuttaa nykyisiä direktiivejä käsittelemällä ennen huomiotta jääneitä seikkoja ja ratkaisemalla jäsenvaltioiden kansalaisten käytännön ongelmat. On totta, että vakuutusmaksut, jotka kattavat tilapäisen oleskelun toisessa jäsenvaltiossa, ja toisesta jäsenvaltiosta hankittuja ajoneuvoja varten otetut lyhytaikaiset vakuutukset ovat oikeudellisia välineitä, joita yhteisö ei ole aiemmin käsitellyt. Yhteisössä ei ole myöskään käsitelty sellaisten nykyisten säännösten saattamista ajan tasalle, joissa säädetään autoilijoita koskevasta vähimmäissuojasta sekä onnettomuuteen joutuneiden jalankulkijoiden ja pyöräilijöiden suojan parantamisesta.
Toiseksi todettakoon, että mietinnön yksi tärkeimmistä näkökohdista on se, että siinä asetetaan henkilövahinkojen ja omaisuusvahinkojen vähimmäisvastuurajat ja pyritään laajentamaan uhrien oikeuksia.
Lisäksi kannatan ehdotusta, jonka mukaan jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus vaatia, että tietynlaisten ajoneuvojen (esimerkiksi perävaunujen ja maatalousajoneuvojen) kuljettajien on esitettävä todistus voimassa olevasta vakuutusturvasta ajaessaan kyseisellä autolla jäsenvaltioiden alueella. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Toisin kuin komissio Euroopan parlamentti puoltaa korvausjärjestelmää, joka perustuu pikemminkin onnettomuuteen kuin vahingon kärsineeseen henkilöön.
Tämä merkitsisi sitä, että korvaustaso henkilöä kohden olisi vain puolet siitä, mitä se olisi onnettomuudessa, jossa vahingon kärsineitä olisi kaksi – aivan kuin kyse olisi vain yhdestä vahingon kärsineestä. Mielestäni ehdotus on kummallinen ja jopa suorastaan absurdi.
Äänestin tästä syystä Euroopan parlamentin kantaa vastaan ja kannatin sen sijaan komission mallia. 

Bradbourn, Callanan, Kirkhope, Parish ja Sumberg (PPE-DE ),
   . Parlamentin konservatiivista kantaa edustavat jäsenet kiinnittävät hyvin paljon huomiota lapsen huoltoa ja lastensuojeluun liittyviin kysymyksiin. On kuitenkin valitettavasti väistämätön tosiasia, että Euroopan yhteisö on ryhtynyt luomaan yhteistä oikeusaluetta. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että lapsen huollon pitäisi kuulua edelleen vanhempien oikeuksiin jokaisen jäsenvaltion toimivallan mukaisesti. Näin ollen emme voi tukea tällaisessa muodossa olevaa mietintöä, jossa tuetaan neuvoston oikeutta myöntää jäsenvaltioille valtuudet luopua itsemääräämisoikeudestaan tässä asiassa. 
Coelho (PPE-DE ),
   . Pidän myönteisenä oikeus- ja sisäasioiden neuvoston tekemää poliittista sopimusta, joka koskee ehdotusta asetukseksi avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa tehtävien sellaisten päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta yhteisössä, jotka perustuvat yhteisiin toimivaltasäännöksiin ja eritoten lapsiin liittyviin kysymyksiin, ja jossa korostetaan, että lapsen etu on oltava ensi sijalla kaikissa lapsia koskevissa oikeuden päätöksissä.
Tämä asetus voidaan hyväksyä virallisesti vasta, kun on tehty päätös, jossa valtuutetaan jäsenvaltiot ratifioimaan vuoden 1996 Haagin yleissopimus Euroopan yhteisön etujen mukaisesti.
Tänään keskustelunaiheena ollut kiireellinen aloite perustuu tähän taustaan. Sen tarkoituksena on valtuuttaa jäsenvaltiot liittymään kyseiseen yleissopimukseen tai ratifioimaan se lapsen huoltoa ja lastensuojelutoimenpiteitä koskevissa asioissa (Euroopan yhteisö ei voi liittyä Haagin yleissopimukseen). Jäsenvaltioiden on näin ollen tehtävä voitavansa, jotta yhteisöstä voi tulla Haagin konferenssin jäsen, mikä toisi todellista lisäarvoa yhteisön lastensuojelulainsäädäntöön.
Tällä tavalla tuomme Euroopan unionia lähemmäksi kansalaisia ja autamme lasten oikeuksia ja hyvinvointia heikentämättä ennen kaikkea niitä huono-onnisia, jotka ovat jo kokeneet paljon surua aiheuttavan avioeron. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että jäsenvaltioiden liittyminen vuoden 1996 Haagin yleissopimukseen tai sen ratifioiminen auttaa parantamaan lasten oikeuksien suojelua lapsen huoltoa koskevissa kysymyksissä ja että esittelijää lainatakseni "lapsen etu on ensi sijalla kaikissa lapsia koskevissa oikeuden päätöksissä."
Pidän myönteisinä ehdotuksia, joissa pyritään varmistamaan, että yleissopimus tulee voimaan niin pian kuin mahdollista.
En kuitenkaan kannata ollenkaan mietinnön federalistista ajattelutapaa. Mielestäni on erityisen ironista ja käsittämätöntä ehdottaa, että jäsenvaltiot tarvitsisivat neuvoston myöntämät valtuudet liittyäkseen yleissopimukseen tai ratifioidakseen sen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Olen samaa mieltä esittelijän kanssa, kun hän toteaa, että yhdenmukaisen ja yhtenäisen oikeudellisen alueen luominen on tärkeä haaste Euroopan yhdentymisessä lasten huollon alalla. Mietintö on mielenkiintoinen askel tähän suuntaan. Sen tavoitteena on itse asiassa valtuuttaa jäsenvaltiot liittymään Haagin yleissopimukseen tai ratifioimaan se Euroopan yhteisön etujen mukaisesti, millä ratkaistaisiin samalla tekninen ongelma, jonka mukaan ainoastaan itsenäiset valtiot voivat liittyä yleissopimukseen. Asia on merkittävä, koska Haagin yleissopimus koskee toimivaltaa, sovellettavaa lainsäädäntöä, päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa sekä yhteistyötä lapsen huoltoa ja lastensuojelutoimenpiteitä koskevissa asioissa ja koska yleissopimus on ollut tärkeimpänä perustana neuvoston tulevalle asetukselle, jossa käsitellään lapsen huoltoa ja jota käsitellään parhaillaan neuvostossa.
Olen kuitenkin eri mieltä esittelijän kanssa siitä, kun hän perustelee kantansa perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohdalla. Lapsen edun ensisijaisuuteen pitää vedota sen merkittävyyden vuoksi eikä siksi, että se mainitaan tekstissä, jolla ei kuitenkaan ole tällä hetkellä oikeudellista arvoa.
Kannatan kuitenkin esittelijän ehdotuksia, koska tarkoituksena on varmistaa, että lapsen etu on ensi sijalla kaikissa lapsia koskevissa oikeuden päätöksissä. 
Roure (PSE ),
   . Haagin yleissopimus tuli voimaan 1. tammikuuta 2002, ja siinä käsitellään toimivaltaa, sovellettavaa lainsäädäntöä, päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa sekä yhteistyötä lapsen huoltoa ja lastensuojelutoimenpiteitä koskevissa asioissa. Näin ollen on ensisijaisen tärkeää, että jäsenvaltiot tekevät kaiken tarvittavan, jotta unioni voi liittyä yleissopimukseen.
Euroopan yhteisö on ryhtynyt luomaan yhteistä oikeusaluetta, joka perustuu oikeuden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen. Meidän on varmistettava, että lapsen etua pidetään ensisijaisena kaikissa oikeuden päätöksissä.
Meidän tehtävämme on suojella lapsiamme, jotka ovat tulevaisuudessa aikuisia kansalaisia. Yhteiskuntamme ei muutu kaikille paremmaksi, ellemme kykene valvomaan lastemme kasvatusta sekä fyysistä ja henkistä kehitystä. Lasten oikeuksien ajaminen merkitsee ihmisoikeuksien ajamista. Lapsia on suojeltava kaikenlaista väkivaltaa, erityisesti institutionaalista väkivaltaa, vastaan; kaikki tämä valmistaa heitä maailmanrauhaa varten. 

Alavanos (GUE/NGL ),
   . Haluan käyttää äänestystä hyväkseni tehdäkseni seuraavat huomautukset:
Ensiksi esitän huoleni siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta, Hollanti, Ruotsi, Tanska ja Saksa ilmoittivat Roomassa 21. lokakuuta pidetyssä neuvoston kokouksessa kannattavansa aluetukien pienentämistä.
Toinen huolenaiheeni koskee sitä, että unionin laajentuessa sen nykyisten 15 jäsenvaltion alueiden kehitysmahdollisuudet on otettava huomioon.
Kolmanneksi totean, että Egeanmeren saarten on saatava samat erityisoikeudet kuin unionin syrjäisillä alueilla on. 
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries ja Theorin (PSE ),
    Kannatamme rakennerahastojen hallinnoinnin tehostamista. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että olisi liian riskialtista hallinnoida varoja yhden ainoan rahaston avulla, kuten esittelijä Pittella mietinnössään ehdottaa, sillä se voisi johtaa pienten hankkeiden loppumiseen. Etusijalla pitäisi sen sijaan pitää varojen käyttöön liittyvien sääntöjen yhdenmukaistamista. 
Marques (PPE-DE ),
   . Kiitän esittelijä Pittellaa hänen mietinnöstään. Sillä edistetään rakennerahastoista käytyjä vaikeita keskusteluja. Haluan kuitenkin kiinnittää huomion kahteen seikkaan, joista olen eri mieltä kuin esittelijä. Esitin niistä kaksi tarkistusluonnosta, joihin pyydän parlamentin tukea. Tarkistukset ovat
- tarkistus päätöslauselmaesityksen 23 kohtaan: haluan toistaa, miten tärkeää on mainita perustellun luottamuksen periaate, kun kyse on jäsenvaltioiden tuen loppukäyttäjille myöntämistä ennakkomaksuista ja niiden sisällyttämisestä ennen 31. joulukuuta 2002 saatuihin korvauspyyntöihin. Solidaarisuuden, joustavuuden ja tehokkuuden periaatteet pikemminkin täydentävät toisiaan kuin kilpailevat keskenään.
- tarkistus päätöslauselmaesityksen 35 kohdan b alakohtaan: yksikertaisuuteen pyrkivän periaatteen ja varojen käytön parantamiseen liittyvän tavoitteen mukaisesti ehdotan, että tekstissä vahvistettaisiin mahdollisuus tutkia, lisäävätkö rahastojen yhdistäminen ja hallinnoinnin keskittäminen tehokkuutta. Tämä riippuu asioiden etenemisestä, joten voisimme myöhemmin päättää, onko tarkasteluun tarvetta. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Mietinnössä tarkastellaan perusteellisesti rakennerahastojen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä. Rahastot jakavat varoja yhteisön talousarviosta vähentääkseen eri jäsenvaltioiden välisiä kehityseroja ja parantaakseen taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Rahastot ovat päässeet vuosien kuluessa huomattavasti lähemmäksi tavoitteitaan.
On kuitenkin selvää, että rakennerahasto-ohjelmien ja niihin liittyvien välineiden ja aloitteiden toteuttaminen viivästyy entistä enemmän. Tämä johtuu pääosin kahdesta seikasta. Ensinnäkin varat ovat hyvin usein tosiasiassa käytettävissä vasta, kun seuraava ohjelmakausi on alkanut. Toiseksi hakumenettelyt ovat pitkiä ja monimutkaisia. Euroopan komission on siis käsiteltävä näitä kysymyksiä perusteellisemmin, harkittava laajoja muutoksia menettelyihin ja pyrittävä ratkaisemaan ohjelmien myöhäisiin hyväksymis- ja toteuttamisajankohtiin ja rahoitusennusteiden epäluotettavuuteen liittyvät ongelmat. Lissabonissa vuonna 2000 päätetyn strategian mukaan rakennerahastojen tehokkuutta on lisättävä, ja erityisesti yhteisön yksikköjen ja kansallisten ja alueellisten hallintojen yhteistoimintaa on parannettava.
Kuten mietinnössä ehdotetaan, on erittäin tärkeää löytää tasapaino yksinkertaistamistoimien ja sen valvonnan välillä, jota tarvitaan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi sekä ottaa samalla huomioon EU:n laajentumisen tämänhetkiset haasteet.
Näistä syistä äänestin mietinnön puolesta. 
Vairinhos (PSE ),
   . En voisi olla enemmän samaa mieltä riippumattoman asiantuntijakomitean ja Euroopan parlamentin kanssa siitä, että jokaisessa jäsenvaltiossa pitäisi olla yksi ainoa pääosasto, joka vastaa kokonaisuudessaan rakennerahastojen toteuttamisesta. Tämä parantaisi yhteistoimintaa yhteisön yksikköjen sekä kansallisten ja alueellisten hallintojen välillä.
Haluan lisäksi huomauttaa, että varojen myöntämisessä on keskityttävä nykyistä enemmän rakennerahastohankkeiden laatuun ja niiden todellisiin vaikutuksiin kohdealueilla. 
Puhemies.
   Äänestys on päättynyt.

(2)

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Brokin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0348/2003) neuvoston vuosittaisesta selvityksestä Euroopan parlamentille YUTP:n tärkeimmistä näkökohdista ja perusvalinnoista ja niiden taloudellisista vaikutuksista Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon 2002 (7038/2003 – C5-0423/2003 – 2003/2141(INI)). 
Brok (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan esittää joitakin huomautuksia johdantona tähän vuosittaiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikan selvitykseen. Selvityksen lähtökohtana ovat Irakin sodan murheelliset tapahtumat ja niiden vaikutukset Euroopan unionin sisäiseen yhteenkuuluvuuteen, transatlanttisiin suhteisiin – myös Yhdistyneiden Kansakuntien ja Naton asemaan – sekä yleisesti ottaen kansainväliseen järjestykseen.
Mielestämme nyt on tärkeää, että pidämme Irakin sotaan liittyvää kriisiä mahdollisuutena ja vastaamme haasteeseen muodostaa Euroopan unionista vihdoinkin vaikutusvaltainen ulkopoliittinen toimija. Euroopan unionin ei pidä enää tyytyä tarkkailijan asemaan maailmanlaajuisessa politiikassa vaan sen on osallistuttava politiikkaan aktiivisesti. Perustuslakia hahmotellut valmistelukunta muodosti toimielinrakenteen, jossa näin voidaan toimia. Sitä varten perustetaan Euroopan unionin ulkoministerin virka, luodaan edellytykset puolustusyhteistyön lisäämiselle ja perustetaan Euroopan varustelutoimisto. Vähintään nämä ehdotukset on ehdottomasti toteutettava, eikä hallitustenvälisen konferenssin pidä vesittää niitä.
Toiveemme, jotka koskivat neuvoston äänestysmenettelyjä sekä parlamentin tiedonsaantioikeutta ja oikeutta tulla kuulluksi alalla, eivät täyttyneet. Tämän vuoksi on ennakoivaan toimintaan perustuvan kriisien ehkäisyn kannalta mielestämme tarpeen, että parlamentti saa jatkossa tietoja ja mahdollisuuden osallistua ajoissa jo ETPP:aan liittyvien kriisioperaatioiden tunnistus- ja suunnitteluvaiheessa. Niin yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) kuin ETPP:kin edellyttävät tehokasta toimielinrakennetta. Sekään ei yksistään riitä, sillä toimielinrakenteella on oltava myös poliittinen sisältö. Tässä voidaan hyödyntää Javier Solanan esittämää näkemystä Euroopan turvallisuuspolitiikasta. Nyt käsiteltävänä olevassa mietinnössä esitetään neljä syytä tukea Javier Solanan lähestymistapaa.
Ensinnäkin Euroopan on pystyttävä priorisoimaan selkeästi ulko- ja turvallisuuspoliittiset intressinsä ja tavoitteensa, yksilöimään ne yhdessä ja määrittelemään ne myös maantieteellisesti, kuten olemme tehneet mietinnön 8 kohdassa.
Toiseksi Euroopan turvallisuusstrategian on muodostettava vastapaino Yhdysvaltojen hallinnon nykyiselle ahtaan sotilaalliselle ajattelulle ja perustuttava kokonaisvaltaiseen turvallisuusajatteluun, jossa konflikteja rauhoitetaan ja ratkaistaan poliittisin, taloudellisin, sosiaalisin ja kulttuurien välisin toimin.
Kolmanneksi Euroopan unionin turvallisuusajattelua voidaan kehittää ainoastaan todellisen monenvälisyyden pohjalta YK-järjestelmässä siten, että samalla kunnioitetaan EU:n jäsenvaltioiden historiaa ja poliittisia intressejä.
Neljänneksi todettakoon, että vaikka Euroopan unionin turvallisuusstrategia perustuu vastaisuudessakin aina ensisijaisesti konfliktien ehkäisemiseen ja ratkaisemiseen muiden kuin sotilaallisten keinojen avulla, Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikan uskottavuus riippuu viime kädessä sen sotilaallisesta vahvuudesta ja EU:n poliittisesta valmiudesta käyttää sotilaallisia voimakeinojaan konflikteissa.
Mitkä ovat Euroopan turvallisuusajattelun mukaiset ulkopoliittiset painopisteemme? Transatlanttiset suhteet ovat edelleen erittäin tärkeät. Euroopasta voi kuitenkin tulla Yhdysvaltojen tasavertainen kumppani ainoastaan, jos jäsenvaltioilla on yhteinen poliittinen tahto asettaa yhteisön edut ennen kansallisia erityisetuja. Lisäksi voimme vahvistaa YK:n tai Naton kaltaisia elimiä ainoastaan, jos Eurooppa ja Yhdysvallat vetävät yhtä köyttä. Euroopan ja Yhdysvaltojen välistä strategista vuoropuhelua on elvytettävä. Myös tämän vuoksi Javier Solanan asiakirja on tärkeä. Siinä käsitellään muun muassa Irakin vakauttamista, jälleenrakentamista ja valtion muodostamista, Irania koskevaa yhteistä strategiaa sekä yleisesti ottaen mahdollisuuksia ehkäistä joukkotuhoaseiden lisääntymistä ja tapoja menetellä sorto- ja diktatuurihallintojen sekä hajonneiden valtioiden kanssa.
Ensisijaisiin tehtäviin kuuluu edelleen rauhan saaminen Lähi-itään kvartetin avulla. Tässä yhteydessä olisi oltava selvää, että kvartetin olisi myös toimittava alueella yhdessä sen lisäksi, että se on läsnä siellä ainoastaan paperilla. Eurooppa on epäilemättä edelleen sitoutunut Länsi-Balkanin ja Afganistanin avustamiseen, olivatpa niiden ongelmat mitä tahansa, siitä huolimatta, että meidän on suhtauduttava avoimen pessimistisesti mahdollisuuksiimme rakentaa Afganistanista asianmukaisesti tunnustettava valtio.
Huomiota olisi kiinnitettävä nykyistä enemmän Etelä-Kaukasukseen, josta on tulossa epävakain EU:n rajoilla sijaitseva alue. Tässä asiassa erityisen merkittävässä asemassa ovat EU:n ja Venäjän väliset suhteet. Laajentumisen myötä Euroopan unionin ulkorajat siirtyvät entistä lähemmäksi idän ja kaakon kriisialueita. On äärimmäisen tärkeää muodostaa Euroopan ympärille turvallisuusvyöhykkeet ja soveltaa tehokasta EU:n naapurialueita koskevaa politiikkaa. Tämän vuoksi meidän olisikin keskitettävä ajatuksemme voimakkaammin muun muassa Euroopan talousalueeseen sen kumppaneihin. Lisäksi meidän olisi mietittävä, millä tavoin Välimeren aluetta voitaisiin vakauttaa entisestään.
Lopuksi haluan perustella neuvoston vuosittaisesta selvityksestä esittämäämme kritiikkiä. Kuka tahansa, joka tutustuu kyseiseen 200-sivuiseen selvitykseen, huomaa, että se muistuttaa pikemminkin inventaariokertomusta kuin vuosittaista poliittista tilinpäätöstä. Asiat eivät kuitenkaan olleet ennen näin huonosti. Tämän selvityksen perusteella ei voida käydä vuoropuhelua parlamentin ja neuvoston välillä. Selvityksestä on laadittava poliittinen, jollainen se aikaisemmin olikin, ja siinä on esitettävä selkeitä arvioita ja asetettava tavoitteita. Tämän vuoksi pyysimme ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa laatimaan meille vastaisuudessakin kirjallisen raportin, jossa selvitetään miten Euroopan turvallisuusperiaatteiden toteuttamisessa on edistytty.
Lopuksi haluan sanoa muutaman sanan ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan työstä. Tämä vuosittaisesta selvityksestä laadittu mietintö on tämän parlamentin viimeinen. Siitä käy ilmi, että poliittisten ryhmien kannat ovat hyvin samansuuntaiset. Niin ei kuitenkaan ollut tämän parlamentin toimikauden alussa. Myös tämä saavutus perustuu valiokuntamme rakentavaan yhteistyöhön, josta haluan osoittaa kiitokseni valiokunnan jäsenille ja henkilöstölle. Paljon kiitoksia.
Frattini,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuuntelin äsken esittelijä Brokin kommentteja suurella mielenkiinnolla ja arvostan suuresti sitä, mitä hän sanoi. Totean aluksi, että esittelijä Brok oli aivan oikeassa huomauttaessaan, että Irakin kriisissä on siirrytty uuteen tilanteeseen, joka on vaikuttanut valtavasti ja ennenkuulumattomalla tavalla yhteiseen ulkopolitiikkaamme, minkä vuoksi jotkut tarkkailijat uskovat sen jopa vaarantavan YUTP:n tulevaisuuden. Tätä taustaa vasten totean olevani täysin eri mieltä näkemyksestä, jonka mukaan Irak olisi tuhonnut yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme. Olen täysin toista mieltä, sillä Irakin kriisistä johtuvan jakautumisen aiheuttama paha olo jäsenvaltioiden keskuudessa ja sitoutumisemme vallitsevan pattitilanteen purkamiseen ovat osoittaneet ainakin sen, että kaikki Euroopassa ovat hyvin vahvasti sitoutuneita yhteiseen ulkopolitiikkaan.
Toiseksi yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on järjestelmää koskevan todellisen haasteen edessä nyt, kun EU laajentuu tai, kuten me haluamme sen ilmaista, kun Euroopan unioni yhdistyy uudelleen. Jollemme pysty löytämään ratkaisua toimielinkysymyksissä, kokemamme kaltaiset pattitilanteet uhkaavat toistua.
Kolmas huomautukseni koskee Euroopan unionin kansainvälistä tehtävää. Euroopan unionilla on epäilemättä maailmanlaajuisia intressejä, jotka eivät rajoitu pelkästään talouteen, ja Euroopan unionin on epäilemättä oltava valmis puolustamaan kansalaistensa elämän eteenpäin vievänä voimana ja perustana olevia arvoja, elämän sääntöjä. Haluankin kysyä: voidaanko Euroopan unionia pitää maailmanlaajuisena mahtina ja toivooko unioni sitä? Katson, että vaikka meillä olisi käytettävissämme niukasti resursseja ja meidän pitäisi sen vuoksi valita huolella alat, joilla haluamme toimia, on kuitenkin Euroopan laajojen intressien mukaista soveltaa laaja-alaista lähestymistapaa niin arvioinneissa kuin ulkopolitiikassakin.
Mitä voimme päätellä näistä kolmesta ongelmasta, jotka ovat kiistatta olemassa? On tärkeää tunnustaa, että Euroopan unionin ulkopolitiikasta saama arvosana on kiitettävä, minkä myös Brokin mietintö vahvistaa. Mainitsen ainoastaan Euroopan sotilaallisten valmiuksien muodostamisessa saavutetun edistyksen ja siitä saadut ensikokemukset niin Natossa – tästä on esimerkkinä entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia – kuin omissakin toimissamme esimerkiksi Kongon demokraattisessa tasavallassa. Haluan lisäksi mainita Euroopan unionin toimet Balkanin vakauttamiseksi ja Balkanin alueen maiden talouden ja demokratian jälleenrakentamiseksi. Haluan myös muistuttaa teitä tuesta, jota annettiin Yhdistyneille Kansakunnille silloin, kun tämän organisaation asema kyseenalaistettiin.
Me eurooppalaiset olemme vahvistaneet kriisien ratkaisussa sovellettavan monenvälisen lähestymistavan pätevyyden ja sitä kunnianhimoisemmaksi tavoitteeksi olemme vahvistaneet tosiasiallisen monenvälisyyden soveltamisen keinona ehkäistä ja tarvittaessa vastustaa kansainvälisen oikeuden rikkomista. Haluan lisäksi mainita huomattavat toimet, joiden avulla Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot vastaavat edessämme oleviin maailmanlaajuisiin haasteisiin, jotka koskevat terrorismin torjuntaa ja joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä.
Olen tuonut esimerkinomaisesti esiin vain muutamia tärkeitä aloja osoittaakseni, että olemme useissa tapauksissa onnistuneet muuttamaan lupauksemme ja sitoumuksemme käytännön toimiksi. Olen esittelijä Brokin kanssa samaa mieltä siitä, ettei tämä luonnollisestikaan riitä vastaamaan niihin vaatimuksiin, joita Euroopan ja kolmansien maiden kansalaiset meille esittävät. Ministerineuvosto on tästä tietoinen, ja pyrimme löytämään ratkaisun kahdella alalla: toimielinten tehokkuudessa ja strategisten painopisteiden täsmällisessä määrittelyssä.
Neuvoston puheenjohtaja puhui jo tänään täällä parlamentissa toimielinten tehokkuudesta, josta voin vakuuttaa, että puolustamme hallitustenvälisessä konferenssissa peräänantamattomasti valmistelukunnan esittämää rakennetta ja pidämme sitä hyvänä perustana hallitustenvälisen konferenssin työlle. Mitä tulee toiseen alaan eli strategian määrittelyyn, tiedätte, että joulukuussa 2003 järjestettävää Eurooppa-neuvostoa pyydetään hyväksymään asiakirja, joka sisältää Euroopan unionin turvallisuusstrategian. Asiakirja on kunnianhimoinen ja se tarjoaa kehyksen kaikille yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme intresseille ja sitoumuksille.
Strategiassa määritellään Euroopan unionin tämänhetkiset uhat, ja siinä myös tuodaan esiin tarve määritellä alat, joiden vakaudesta turvallisuutemme riippuu. Strategia ohjaa meitä yksilöimään voimavarat, joita tarvitsemme tullaksemme niin sanoakseni turvallisuuden kuluttajista turvallisuuden tuottajiksi. Tämän vuoksi puheenjohtajavaltio Italia haluaa palavasti edistää hedelmällistä yhteistyötä ulkopolitiikkamme ja turvallisuuden alalla toimivien kansainvälisten järjestöjen toimien välillä. Ajattelen tässä ensisijaisesti Natoa ja Etyj:iä, ja erityisen tärkeää meidän kannaltamme on Yhdistyneiden Kansakuntien asema. Puheenjohtajavaltio Italia ja YK:n pääsihteeri Kofi Annan allekirjoittivat 24. syyskuuta New Yorkissa YK:n ja EU:n yhteisen julistuksen, jossa vahvistetaan perusta kriisinhallinnan sotilaalliselle yhteistyölle ja siviiliyhteistyölle.
Hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni kaikkien olisi nyt tunnustettava, että on toteutettava ehkäiseviä toimia sen sijaan, että vain korjaamme jo puhjenneen kriisin aiheuttamia vahinkoja. Ehkäisevästä toiminnasta onkin tulossa keskeinen osa Euroopan unionin ulkosuhteita. Tämä perustuu sekä yhteisen edun mukaisesti käytettäviksi asetettujen jäsenvaltioiden varojen että Euroopan komission hallinnoimien Euroopan unionin omien varojen yhteensovitettuun käyttöön, joka on myös kuvaavaa tälle toiminnalle. Meidän on näin ollen hyödynnettävä täysimääräisesti niitä varoja, jotka Euroopan unioni voi asettaa käyttöön kriisitilanteissa. Käytössämme olevilla välineillä voimme käyttää kulttuurista, taloudellista, poliittista ja nyt myös sotilaallista vaikutusvaltaamme. Euroopan unioni voi paremmin kuin mikään muu kansainvälinen organisaatio sitoutua puuttumaan konfliktien syihin ja niin sen olisikin tehtävä sekä ehkäistävä siten konflikteja ennakoivan toiminnan avulla. Sovellamme politiikkaa, joka perustuu vaikutusvaltaan ja kannustimiin, joilla yritetään edistää alueellista yhdentymisprosessia ja ratkaista väärinymmärrysten ja epävakaiden olojen aiheuttamat tilanteet.
Olemme rakentaneet Euroopan unionin tämän onnistuneen toimintamallin varaan, minkä vuoksi olemme vakuuttuneita, että toimintamallia kannattaa suositella myös unionin ulkopuolisille kumppaneillemme. Haluan mainita erityisesti Länsi-Balkanin, joka herkkänä alueena ansaitsee erityishuomion. Yritämme lisätä yhteistyötoimiamme paitsi kyseisellä alueella myös Välimeren etelärannikon alueella, ja muistutan teitä, että teemme niin myös Latinalaisen Amerikan niemimaalla. Haluan vielä huomauttaa tästä samasta aiheesta, että hyödyt, jotka syntyvät sopimussuhteiden muodostamisesta Euroopan unionin kanssa, ovat itse asiassa tärkeimpiä kannustimia alueellisille ryhmittymille. Turvallisuuspolitiikkamme tavoitteet ovat näin ollen yhteensopivat kehitysapupolitiikkamme tavoitteiden kanssa. Meidän ei kuitenkaan pidä missään tapauksessa luulla, että turvallisuuspolitiikka voisi korvata kehitysapupolitiikan tai että kehitysapupolitiikasta voitaisiin vapauttaa resursseja turvallisuuspolitiikkaan.
Kuten tiedämme, esittelijä Brokin mietinnössä korostetaan, että on Euroopan unionin etujen mukaista keskittyä sen naapurialueille. Vaikka olenkin jo maininnut Balkanin ja Välimeren alueen, haluan vielä korostaa, että Lähi-idässä edelleen jatkuvat ongelmat eivät ole heikentäneet päättäväisyyttämme, sillä Euroopan unioni voi antaa tärkeän panoksensa rauhanomaisen ratkaisun löytämisessä ja kansainvälisten rauhan takeiden luomisessa, ja niin sen pitääkin tehdä. Puheenjohtajavaltio, YUTP:n korkea edustaja ja komissio pyrkivät jatkuvasti saavuttamaan tämän tavoitteen, mihin niitä kehotettiin myös viime viikolla pidetyn Eurooppa-neuvoston loppupäätelmissäkin. Neuvosto myös vahvisti Euroopan unionin kannan kahteen muuhun tällä hetkellä erittäin tärkeään kansainväliseen asiaan, jotka koskevat Irakia ja Irania. Euroopan unioni on sitoutunut jatkamaan jälleenrakennusta Irakissa, ja Irania se on aktiivisesti kehottanut toteuttamaan ratkaisevat toimet kansainvälisen atomienergiajärjestön vaatimusten noudattamiseksi. Iranin tasavalta otti juuri eilen hyvin myönteisen askeleen eteenpäin, kun se hyväksyi nämä sitoumukset puheenjohtajavaltion antaessa sille täyden tukensa. Me luonnollisesti rohkaisemme sitä jatkamaan tällaisia toimia, joita pidämme erityisen myönteisinä.
Laajentuneen Euroopan intresseissä ovat myös sen itäiset raja-alueet. Viittaan tässä hyvään naapuruuspolitiikkaamme, jota sovelletaan Ukrainaan, Valkovenäjään, Moldovaan ja vielä kauempana idässä sijaitsevaan Venäjän federaatioon, josta puhun vielä tänä iltapäivänä keskustelussa, jossa käsitellään Roomassa 6. marraskuuta pidettävää huippukokousta.
Haluan päättää puheenvuoroni viittaamalla strategisiin suhteisiin, jotka ovat edelleen erittäin tärkeät Euroopalle. Kyse on siis transatlanttisista suhteista. On selvää, että kaikki jäsenvaltiot pitävät suhteita Yhdysvaltoihin hyvin tärkeinä. Henkilökohtaisesti olen lisäksi sitä mieltä, että hiljattaiset väärinymmärrykset voidaan selvittää. Kaksi Yhdistyneiden Kansakuntien äskettäin pitkän kädenväännön jälkeen tekemää päätöstä vahvistavat transatlanttisten suhteiden virkoamisen. Olen vakuuttunut, että näin on, koska transatlanttiset suhteet perustuvat yhteiseen historiaan, vapauttamisesta ja vapaudesta johtuvaan suunnattomaan kiitollisuudenvelkaan – erityisesti italialaisten osalta – yhteisiin arvoihin ja ihanteisiin sekä yhteiseen toimintaan, jotka ilmenevät YUTP:ssa. Yhteinen sitoutumisemme toimiin Balkanilla sekä terrorismin ja asevarustelun torjuntaan ovat esimerkkejä yhteisestä toiminnastamme.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, esittelijä Brok on laatinut ehdotuksia tulevista toimista. Haluan vielä kerran kiittää häntä. Olen samaa mieltä hänen esityksistään ja ehdotuksistaan. Euroopan rakentaminen on ainutkertainen tapahtuma historiassa niin kunnianhimoisten poliittisten tavoitteidensa kuin toimielinrakenteidensakin vuoksi. Haluan puheenvuoroni lopuksi mainita neljä keskeistä alaa, joilla voimme toimia. Puhuakseni lyhyesti tyydyn ainoastaan mainitsemaan ne.
Ensinnäkin on kehitettävä poliittista tahtoa yhdentymisen mahdollistamiseksi. Yhdentymisen asema ulkopolitiikassa ja yhteisessä Euroopan puolustuspolitiikassa vahvistuu jatkuvasti. Jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten jäsenillä on keskeinen tehtävä tällä alalla. Toivon näin ollen, että parlamentti kannustaa ja rohkaisee jatkossakin tämän alan toimia.
Toiseksi Euroopan unionin ulkoisia toimia varten on laadittava strategia, jonka on tarkoitus perustua asiakirjaan, jonka esittelemme joulukuuhun mennessä.
Kolmas ala liittyy asianmukaisiin ja tehokkaisiin päätöksentekomenetelmiin. Tarkastelemme niitä tarkemmin hallitustenvälisessä konferenssissa.
Neljäs ja viimeinen ala koskee voimavaroja. Vaikka mainitsenkin ne viimeisenä, ne ovat ratkaisevan tärkeitä. Meidän on hankittava itsellemme riittävät voimavarat, jotta voimme toteuttaa sellaista ulkopolitiikkaa, jota tarvitsemme. Vaihtoehtona on tinkiä kunnianhimoisista tavoitteistamme, mihin ei mielestäni pidä ryhtyä. Talousarviomäärärahat YUTP:n rahoittamiseen ovat rajalliset, vaikka niitä hieman lisättiinkin vuonna 2003. Meidän olisi kuitenkin tehtävä paljon nykyistä enemmän.
Puheenjohtajavaltio Italia ymmärtää ja hyväksyy Euroopan parlamentin pyynnön, jonka mukaan parlamentille olisi annettava täsmällistä ja oikea-aikaista tai jopa ennakoivaa tietoa toimista, joita Eurooppa-neuvosto suunnittelee. Olen sitoutunut tukemaan teitä tässä asiassa jatkossakin. 
Patten,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää erinomaisesta mietinnöstä, jonka lukemisesta nautin suunnattomasti – minkä esittelijä jo tietääkin. En halua toistaa käytettävissäni olevan viisiminuuttisen aikana kaikkia niitä seikkoja, jotka puheenjohtajavaltion Italian edustaja jo toi esiin taitavasti ja ymmärrettävästi, vaan totean ainoastaan olevani samaa mieltä kaikesta, mitä ministeri sanoi.
Ehkäpä keskityn käsittelemään ainoastaan neljää kohtaa hyvin lyhyesti ja yritän noudattaa viiden minuutin puheaikaani. Aivan aluksi haluan sanoa muutaman sanan toimielinjärjestelyistä. Me kaikki tiedämme, että nykyiset toimielinjärjestelyt, jotka tukevat YUTP:aa ja jotka muodostavat sen perusrakenteen, ovat – Euroopan unionille tyypillistä ilmaisua käyttääkseni – "epäsuotuisat". Tiedämme myös, että toimielinjärjestelmän muutoksilla, joita valmistelukunnassa ehdotettiin tai joista keskustellaan hallitustenvälisessä konferenssissa, voidaan edistää poliittista tahtoa tehostaa asioiden käsittelyä.
Toimielinmuutoksilla ei kuitenkaan voida koskaan korvata poliittista tahtoa. Emme olleet eri mieltä Irakista siksi, että toimielinjärjestelyt olisivat olleet puutteelliset. Olimme eri mieltä Irakista, koska poliittista tahtoa ei ollut riittävästi. Voidaan myös todeta, että vaikka parantaisimme kuinka paljon toimielinjärjestelyjä – mihin puheenjohtajavaltion edustajakin viittasi – emme voi kantaa vastuutamme toimielinjärjestelyjen avulla. Jos haluamme olla kansainvälisesti vaikutusvaltaisempia ja jos haluamme Yhdysvaltojen pitävän meitä kansana, joka tekee oman osuutensa turvallisuuden turvaamisessa, meidän on ymmärrettävä, että meidän on tehtävä enemmän ja meidän on käytettävä enemmän varoja. Kaikista mielipidekyselyistä käy ilmi, että useimmat Euroopan äänioikeutetuista haluavat Euroopan toimivan poliittisesti näkyvämmin kansainvälisellä areenalla – mikä on mielenkiintoinen ajatus Euroopassa parhaillaan käytävässä keskustelussa. Valitettavasti kuitenkaan oikeastaan minkään valtion äänestäjät eivät ole valmiita käyttämään nykyistä enemmän varoja turvallisuuteemme, minkä avulla Euroopan näkyvämpää asemaa voitaisiin ylläpitää. Meidän on tämän vuoksi kurottava umpeen kuilu, joka tällä hetkellä on toimielinjärjestelyistä käytävän keskustelun sekä poliittisesta tahdosta ja resursseista käytävän keskustelun välillä.
Toiseksi haluan mainita turvallisuuden ja sen määrittelyn. Me kaikki tiedämme, että turvallisuus on määriteltävä paljon laajemmin kuin ulkopoliittisessa keskustelussa on ollut tapana. Korkean edustajan esittelemän turvallisuusstrategialuonnoksen yksi suurista eduista on se, että se osoittaa, että turvallisuus on muutakin kuin täsmäaseita ja ilmasiltavalmiuksia. Siinä on kyse niin kansanterveydestä ja sairauksista kuin terrorismista ja järjestäytyneestä rikollisuudestakin. Euroopan unionilla on nykyisin näillä kaikilla aloilla toimivaltaa, jonka ansiosta se voi kehittää johdonmukaisempaa ja kattavampaa ulkopolitiikkaa kuin useat jäsenvaltiot tai kansallisvaltiot. Mielestäni on siis hyvin tärkeää, että rakentaessamme yhteistä ulkopolitiikkaa varmistamme, että yhdistämme sekä ensimmäisen että toisen pilarin voimavarat YUTP:n hallinnointia ja täytäntöönpanoa varten. Olisi paha virhe, jos veisimme komissiolta ulkoministerin tai jos tekisimme asioita, joiden perusteella ihmiset alkaisivat epäillä, onko komissiolla liikaa valtaa YUTP:n alalla. Meidän on näin ollen varmistettava yhteistä ulkopolitiikkaa suunnitellessamme, että hyödynnämme niin neuvoston kuin komissionkin voimavarat, jotta ulkosuhteiden ongelmiin voidaan vaikuttaa mahdollisimman tehokkaasti.
Kolmanneksi haluan käsitellä transatlanttisen kumppanuuden merkitystä. Tiedämme, että Eurooppa jakautui katkerasti Irakissa toteutettujen sotilaallisten toimien seurauksena. Olen todennut aiemminkin, etten ollut siitä täysin yllättynyt, koska Irakin yhteydessä käsittelemämme asiat olivat erittäin vaikeita ja äärimmäisen vakavia. Tiedämme myös, että mielipide-eroista huolimatta useimmat eurooppalaisten tavoitteista voidaan yleisesti ottaen saavuttaa paremmin, jos toimimme yhdessä Yhdysvaltojen kanssa. Lisäksi on todettava, että myös useimmat Yhdysvaltojen tavoitteista ovat paremmin hallittavissa, jos se toimii yhdessä Euroopan unionin kanssa. Toivon meidän ymmärtävän tämän nyt, kun Irakia jälleenrakennetaan.
Lähden täältä parlamentista seuraavaksi Madridiin Irakin jälleenrakentamista käsittelevään konferenssiin, johon myös puheenjohtajavaltio osallistuu. Kuulemme siellä uskoakseni puheenjohtajavaltion ilmoittavan Euroopan unionin sitoumuksen, joka koskee Irakin jälleenrakentamisen ensimmäistä vuotta ja joka on suurempi kuin summa, jonka lupasimme Tokiossa Afganistania varten. Uskon meidän sitovan seuraavina kuukausina määrärahoja Irakia varten enemmän kuin teimme Afganistanin tapauksessa. Euroopan unionin talousarviosta sidotaan 200 miljoonaa euroa niiden 100 miljoonan euron lisäksi, jotka olemme jo osoittaneet humanitaariseen apuun.
Talousarviosta ehdottamamme summa kuvastaa mielestäni hyvin vastuuta, ja se on mielestäni hyvin vakavasti otettava summa. Meidän ei ole täytynyt sen vuoksi kuluttaa loppuun kaikkea seuraavaksi vuodeksi varattua joustovaraa tai ottaa määrärahoja muista tärkeistä ohjelmista. Mielestäni on hyvin tärkeää, että menemme Madridiin tukemaan jälleenrakennustoimia vakavasti otettavalla summalla sen sijaan, että summa voitaisiin tulkita pelkäksi poliittiseksi vastineeksi.
Neljänneksi haluan todeta meidän keskustelevan usein tosiasiallisesta monenvälisyydestä, ja joskus meiltä pyydetään myös sen määritelmää. Se, mitä olemme nähneet tapahtuvan Iranissa viimeisen vuorokauden aikana, on mielestäni hyvä esimerkki tosiasiallisesta monenvälisyydestä. Olemme omaksuneet Irania koskevan politiikan, joka perustuu tiukkaan mutta rakentavaan sitoutumiseen. Periaatetta ei hylätä tämän sitoumuksen vuoksi. Meillä on vankat näkemyksemme Irakin ihmisoikeustilanteesta. Meillä on vahva kanta terrorismista. Meillä on vahvat näkemyksemme ydinaseista. Olemme kuitenkin valmistautuneet ojentamaan ystävän käden Iranille ja tunnustamaan, että sillä on suurenmoinen kulttuuri, joka syntyi ennen islamilaista aikakautta. Tunnustamme myös – tämä on ainakin minun näkemykseni – että Iranin väestö on demokratian puolella, minkä ansiosta Iran voi liittyä kansainväliseen yhteisöön sen sijaan, että se eristäytyisi siitä. Eilinen vierailu on siten mielestäni erinomainen esimerkki siitä, kuinka paljon voimme Euroopassa saada aikaan, jos teemme yhteistyötä. Lisäksi mielestäni on erityisen tärkeää tunnustaa, että Ranskan, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan on muiden jäsenvaltioiden ohella ohjattava yhteistyötä.
Toivon, että vastaisuudessa nähdään enemmänkin tällaisia yhteisvoimin toteutettavia toimia, joissa hyödynnetään sekä jäsenvaltioiden varoja että yhteisiä varojamme ja yhteiseksi määrittelemäämme toimivaltaa. Toivon, että voimme nähdä tällaista tosiasiallista yhteistyötä. Toivon, ettemme joudu näkemään juurikaan toimielinten välisiä taisteluja. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että käsiteltävinämme olevat kansainväliset asiat ovat aivan liian vakavia sellaiseen, kuten tässä erinomaisessa mietinnössäkin tehdään selväksi.
Laschet (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan yhtyä komission jäsenen Pattenin avajaispuheenvuorossaan esittämiin huomioihin. Hän esitti ajatuksia toimielintenvälisistä sopimuksista ja poliittisesta tahdosta sekä niiden merkityksestä. Meidän olisi käsiteltävä asioita perinpohjaisemmin täällä parlamentissa. Katson myös, että toimielintenvälisten sopimusten avulla voidaan löytää yhteinen poliittinen tahto ja saada aikaan tuloksia.
Tämän vuoksi budjettivaliokunnan lausunnosta kävi ilmi valiokunnan erityinen kiinnostus kysymykseen, jonka neuvoston puheenjohtaja toi esiin puheenvuoronsa lopussa ja joka koskee tapaamme käsitellä Euroopan unionin talousarviota ja sitä, mikä on tilanne parlamentin kuulluksi tulemista koskevan oikeuden suhteen. Kysymys ei ole kiintoisa pelkästään teknisen luonteensa vuoksi vaan myös siksi, että me tarvitsemme tällaisia poliittisista painopisteistä käytäviä keskusteluja. Voimme käydä sellaisia keskusteluja ainoastaan, jos saamme hyvin varhaisessa vaiheessa kaikki neuvoston hallussa olevat tiedot, joista on tarkoitus keskustella neuvoston yhteistyökumppaneiden kanssa ja joiden perusteella voidaan saavuttaa tuloksia eri vaiheissa sen sijaan, että on odotettava, kunnes neuvosto on tehnyt päätöksensä, jolloin parlamentin tehtäväksi jää toimia pelkkänä kumileimasimena.
Kiitä teitä toimista, joita olette tehneet saadaksenne nämä tiedot parlamentin saataville. Toimimme eri kumppaneiden kanssa käsiteltävänä olevasta asiasta riippuen. Tässä asiassa parlamentti ja komissio tekevät hyvin usein yhteistyötä. Ulkosuhteissa parlamentti on ainoana toimielimenä taipuvainen tukemaan komission työtä ja tarjoamaan lisää määrärahoja. Muun muassa talousarviomenettelyssä neuvosto joskus hillitsee menoja, ja mielestäni juuri sen yhteydessä voimme muodostaa uuden kolmikantaisen suhteen. Viittasitte seuraavaksi Yhdistyneisiin Kansakuntiin. Komissiolla on ollut tapana suhtautua tähän asiaan hyvin teknisesti ja se on tukenut YK:n hankkeita vaikkakin ilman poliittisia keskusteluja. Komissio on lisäksi saanut aikaiseksi Euroopan unionin ja Yhdistyneiden Kansakuntien välisistä suhteista asiakirjan, jossa ei viitattu millään tavalla parlamenttiin budjettivallan käyttäjänä. Olemme käsittääkseni siirtyneet nyt uuteen vaiheeseen komission jäsenen Pattenin kanssa käymässämme vuoropuhelussa. Myös suhteissamme Yhdistyneisiin Kansakuntiin meidän on asetettava poliittisia painopisteitä, joista on keskusteltava neuvoston ja parlamentin omissa talousarviomenettelyissä. Tämän vuoksi tämä vuosittainen selvitys ja korkean edustajan havainnot merkitsevät aimo askelta eteenpäin. 
Gawronski (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, mielestäni Brokin mietintö ei ole niinkään mietintö vaan julistus, jossa kuvataan, millainen Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan pitäisi olla, ja jossa käsitellään myös muita Euroopan unionin kohtaamia tärkeitä haasteita, kuten sen lopullisten rajojen määrittelyä. Tämä on hyvin ajankohtainen kysymys nyt, kun, kuten neuvoston puheenjohtaja on todennut, kymmenen valtion palatessa Euroopan helmaan Euroopan unioni on laajentumassa tavalla, jota ei olisi voitu edes kuvitella tai toivoa vain muutama vuosi sitten. Niistä monista valtioista, jotka haluaisivat liittyä Euroopan unioniin, haluan tuoda esiin Ukrainan, joka on tasapainoillut kahden maailman, eurooppalaisen ja slaavilaisen, välissä ja jonka liittäminen Euroopan unioniin olisi meidän etujemme mukaista. En sano tätä vain siksi, että olen vieraillut Ukrainassa Euroopan parlamentin valtuuskunnan jäsenenä.
Kuten kollegani juuri totesi, esittelijä Brokin mietinnössä esitetään erinomainen arvio neuvoston vuosittaisesta selvityksestä, joka sisältää ainoastaan pelkän tilannekatsauksen ilman mitään syvällistä poliittista analyysia ja jossa ei myöskään yksilöidä juuri mitään painopisteitä. Jos kuitenkin voisin vielä lisätä Brokin mietintöön edes jotakin pientä, vaikka käytettävissäni oleva aika onkin lyhyt, haluaisin esittää tukeni jäsen Wuoren tarkistuksen muodossa tekemälle ehdotukselle, jonka mukaan Itä-Afrikka olisi lisättävä mietinnössä lueteltuihin ensisijaisiin aloihin. Emme voi jättää huomiotta välittäjien merkittävää ja ratkaisevaa roolia Etiopian ja Eritrean välisessä konfliktissa sekä Somalian ja Sudanin konflikteissa, jotka vaativat Italialta valtaisia uhrauksia ja jotka olivat sille hyvin vaikeita mutta joiden yhteydessä Italian auktoriteetti tunnustettiin asianmukaisesti. Italia on kannustanut lisäämään Euroopan unionin osallistumista tällaisten kriisien hallintaan, ja mielestäni on paitsi perusteltua myös tarpeellista sisällyttää Itä-Afrikka yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ensisijaisiin aloihin ja erityisesti Brokin mietinnön 8 kohtaan. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi ryhmäni puolesta kiittää esittelijä Brokia mietinnöstä, joka on tuttuun tapaan hyvin tasapainoinen ja hyvin huolellisesti laadittu – mitä kuvastaa myös hänen puheenjohtajuutensa valiokunnassa – ja jossa kuitenkin tuodaan esiin selkeä sanoma. Tämä on epäilemättä yksi taiteenlaji, jonka jäsen Brok on osoittanut useaan otteeseen hallitsevansa.
Haluan kuitenkin aloittaa tänään hieman eri tavalla, sillä haluan korostaa, että ensisijaisena tavoitteenamme on edistää Euroopan intressejä, mitä ei pidä peitellä. Kyse on ainoastaan siitä, missä määrin intressimme ovat ristiriidassa muiden intressien kanssa ja kuinka usein ne ovat yhteneväiset. Erityisesti turvallisuusasioissa mutta myös muilla aloilla voimme havaita, että Euroopan intressit ovat samansuuntaiset muiden alueiden intressien kanssa. Jos sovellamme komission jäsenen Pattenin meille tänään jälleen esittämää turvallisuusnäkemystä – joka on aivan perusteltu ja asianmukainen – voimme havaita, että voimme ottaa erinomaisesti huomioon muiden alueiden pyrkimykset, vaikka puolustammekin samalla asianmukaisesti omia etujamme.
Jo jonkin aikaa sitten puheenjohtajuudesta käydyssä keskustelussa käsiteltiin ja korostettiin muun muassa pakolaisasiaa. Toivon, että se, mitä tuolloin todettiin, saa seurakseen myös tekoja. Tarkoitan, että meidän on ryhdyttävä toimiin niissä maissa, joiden kansalaiset kokevat väistämättömäksi paeta – tai todella joutuvat pakenemaan – ja pyrittävä ehkäisemään sen suuruisia pakolaisvirtoja, joita Eurooppaan parhaillaan suuntautuu. On paitsi meidän etujemme mukaista myös pakolaisten etujen mukaista antaa heille mahdollisuus elää vaurasta elämää kotimaassaan, josta heidän ei siten tarvitsisi paeta.
Tarvitsemme tietenkin yhteistyökumppaneita tätä politiikkaa varten. Yhdysvallat on luonnollisesti etuoikeutettu kumppanimme, mutta meidän on myös lujitettava edelleen ja kehitettävä suhteitamme muihin alueisiin, kuten Venäjään, Kiinaan ja Intiaan, jotta voimme kehittää kumppanuuttamme asianmukaisella tavalla. Tämä pätee erityisesti yhteen asiaan, johon seuraavina kuukausina käytävissä keskusteluissa keskitymme, josta jäsen Laschet on laatimassa mietintöä ja joka koskee Yhdistyneiden Kansakuntien uudistamista. Kaikkien, jotka haluavat – kuten koko ryhmämme haluaa – tehdä Yhdistyneistä Kansakunnista riippumattoman ja jotka todella tukevat monenvälistä lähestymistapaa, on myös ajettava Yhdistyneiden Kansakuntien uudistamista tehokkaammaksi siten, että se säilyy edustuksellisena.
Kaikkien niiden ryhmäni jäsenten, jotka vastustivat Yhdysvaltojen sotilaallista väliintuloa Irakissa, on kuitenkin tunnustettava, että hankala tilanne johtui myös – haluan korostaa tätä – koko nykyisen Yhdistyneiden Kansakuntien rakenteen epäonnistumisesta ja siitä, ettemme yrittäneet monenvälisin toimin vaihtaa Irakin hallintoa jo aikaisemmin, jolloin siihen olisi ollut oikea aika.
Kritisoidaanpa ulko- ja turvallisuuspolitiikkaamme miten tahansa, voimme kuitenkin olla siitä ylpeitä, kuten aikaisemmin totesin. Puheenvuoroissa on viitattu Iraniin. Vaikka toimielinten näkökulmasta asiat olisivat voineet sujua paremminkin, kyseessä oli suuri Irania koskeva edistysaskel, ja koska vain edistyminen otetaan huomioon, meidän ei pidä enää jossitella. Haluan erityisesti kiittää lämpimästi komission jäsentä Balkanin politiikasta. Viime vuosien saavutuksemme Balkanilla ja rauhan aikaansaaminen ovat osoituksena hyvin myönteisestä kehityksestä. Ne merkitsevät kuitenkin myös sitä, että Euroopan on kannettava vastuunsa. Ellemme ole valmiita kantamaan vastuutamme lähialueillamme, emme voi onnistua.
Andreasen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, tämän päivän hyvä uutinen on, että YK:n yleiskokous on hyväksynyt laajalla enemmistöllä päätöslauselman, jossa Israelia vaaditaan lopettamaan niin sanotun turvallisuusmuurin rakentaminen. Päätöslauselmassa lisäksi vaaditaan, että jo rakennetut muurin osat on purettava. Tämän päivän huono uutinen on, että YK:n päätöksestä huolimatta Israel jatkaa muurin rakentamista. Keskustelumme aiheena olevassa mietinnössä Euroopan parlamentti katsoo, että tärkein yhdessä Yhdysvaltojen, Venäjän ja YK:n kanssa tehtävä asia on rauhan aikaansaaminen Lähi-itään. Toistamme lisäksi antavamme varauksettoman tukemme tiekartan täytäntöönpanolle, minkä kanssa YK:n päätös on täysin sopusoinnussa.
Voimme tänään lisäksi iloita komission jäsenen Pattenin kanssa siitä, että Iranin uskonnollinen johto sallii laaja-alaiset tarkastukset ja pidättyy tuottamasta uraania ydinasekäyttöön. Kun Iran oli hyväksynyt ydinasetarkastukset, Saksan, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerit vierailivat maassa ja tekivät kansainvälisen sopimuksen, josta EU voi kantaa kunnian. Keskustelemme tänään asianmukaisesta mietinnöstä, josta haluan kiittää esittelijä Brokia. Mietintö on hyvin tiivis vaikkakaan ei lyhyt, ja minulla on käytettävissäni vain vähän aikaa, jonka aikana käsittelen joitakin tärkeinä pitämiäni kohtia. Yhdysvaltojen ja Naton väliset suhteet ovat hyvin tärkeät Euroopan turvallisuusrakenteen kannalta, ja meidän on tuettava turvallisuusyhteistyön lujittamista.
Etenkään Aasiaan ja Kiinaan ei ole kiinnitetty mietinnössä niin paljon huomiota kuin olisi ehkä ollut toivottavaa. Kiinan ja Pohjois-Korean välisten suhteiden kiristyminen huolestuttaa, mutta vielä huolestuttavampaa on tietenkin se, ettei Pohjois-Korea aio luopua ydinaseohjelmastaan. Katsomme, että se on merkittävä uhka Aasian vakaudelle. Myös Taiwan on syytä mainita tässä yhteydessä. Parlamentin kaltaisessa demokraattisessa toimielimessä meidän on syytä olla pahoillamme, ettei Taiwanin asiassa ole edistytty. Taiwan on demokraattinen, ja siellä vallitsee rauha, mutta taiwanilaiset eivät voi elää samalla tavalla kuin muiden vapaiden ja demokraattisten valtioiden kansalaiset, mikä johtuu Taiwanin naapurivaltion toimista. Kehottaisin muodostamaan uuden vuoropuheluyhteyden Kiinan ja Taiwanin välille, ja pyydän EU:ta tehostamaan painostustaan konfliktin ratkaisemiseksi. 
Brie (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, esittelijä Brok on epäilemättä tehnyt mietinnössään erittäin huolellisen yhteenvedon parlamentin enemmistön näkemyksestä, joka koskee yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Haluan vielä sanoa jotain, mikä ei tule kenellekään yllätyksenä, eli että minun ryhmäni ei kuulu mainitsemaani enemmistöön. Haluan kuitenkin selventää, että Euroopan unionin on mielestäni tarpeen soveltaa todella yhteistä ulkopolitiikkaa, joka on näin ollen osittain yhteisössä laadittua. Ellei yhteistä politiikkaa ole, ääntämme on vaikeaa tai mahdotonta saada kuuluviin maailmalla, kuten jäsen Andreasen jo totesi.
Haluan korostaa, että yksi tämän mietinnön hyvistä puolista on mielestäni se, että siinä määritellään uusi turvallisuusnäkemys, joka todella on selkeä vaihtoehto nykyiselle, ja että siinä korostetaan monenvälisyyttä. Turvallisuuspolitiikan tämänhetkinen kehityssuuntaus ei kuitenkaan ole riittävän vahva erottuakseen riittävästi niistä suuntauksista, joita pidän huolestuttavina. Esitän kaksi esimerkkiä. Ensinnäkin olen pahoillani, ettei valiokunta kyennyt puuttumaan aseiden seurantaa ja aseista riisuntaa koskevan järjestelmän ylläpitoon, puolustamiseen ja kehittämiseen liittyviin ongelmiin. Miten voimme estää joukkotuhoaseiden jatkuvan lisääntymisen, jos meidän oma perustuslakiluonnoksemme velvoittaa meidät vahvistamaan omia sotilaallisia valmiuksiamme tai potentiaaliamme tavalla, jota ei ole käytetty aiemmin missään perustuslaissa koko maailmassa? Olemme itse asiassa sitoutumassa asevarustelun uudelleen aloittamiseen sen sijaan, että asettaisimme itsellemme aseistariisunnan tavoitteita. Tämä on hyvin ajankohtainen ongelma, kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen suhtautuminen biologisten ja kemiallisten asioiden valvontaan sekä ydinkokeet kieltävään sopimukseen ja uhka siitä, että Yhdysvallat vetäytyy ulkoavaruutta koskevasta sopimuksesta.
Toinen ongelma on, että mietinnössä nimenomaisesti korostetaan tarvetta vahvistaa sotilaallisia valmiuksia siitä huolimatta, että Euroopan unioni on keskittynyt käyttämään siviilitoimintaan perustuvia lähestymistapoja kriisien ehkäisemisessä. Euroopassa voidaan nyt havaita myönteisiä esimerkkejä siitä, että konfliktien kehittyminen sodankäynniksi on voitu estää esimerkiksi Kaukasuksella. Miksi niistä saatuja kokemuksia ei analysoida ja sovelleta yleisemmin? Olen erittäin tyytyväinen siihen, että olemme vihdoinkin aloittamassa vakavaa keskustelua Euroopan unionin turvallisuusstrategiasta, mutta on kuitenkin valitettavaa, että keskustelu käydään yhä kokonaisuudessaan suljettujen ovien takana, eivätkä kansalaiset voi osallistua siihen. Pyydän neuvostoa ja komissiota ottamaan parlamentin mukaan keskusteluun tähänastista aktiivisemmin sen sijaan, että ne esittävät meille ainoastaan valmiiksi vahvistettuja näkemyksiä. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, ryhmäni katsoo, että Brokin mietinnön ytimenä on havainto siitä, että Euroopan unioni on ja sen pitääkin olla keskeinen kansainvälinen toimija. Kuitenkin jos Euroopan unioni todellakin on sitä, sen olisi toimittava toisin kuin Yhdysvallat.
Euroopan unionin ei pitäisi yrittää olla sotilaallinen supervalta vaan niin sanoakseni siviilitoimintaan perustuva supervalta. Näitä asioita korostetaan voimakkaasti mietinnössä, mikä on aivan perusteltua. Vahvuutemme tulisi perustua diplomatiaan, kauppaan ja konfliktien ehkäisyyn, sillä ne ovat yhteisen ulkopolitiikkamme ydin, jona ne myös pysyvät. Jotta tätä ei käsitettäisi väärin, korostan, että myös sotilaalliset valmiudet kuuluvat tähän ytimeen. Euroopan unionin olisi pystyttävä tekemään nykyistä enemmän ja sen olisi pystyttävä toimimaan eri tavalla kuin Yhdysvallat. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että mietinnössäkin mainittuna ensisijaisena tavoitteena olisi oltava omien nopean toiminnan joukkojemme muodostaminen sen sijaan, että keskitymme Naton nopean toiminnan joukkoihin. Tämä tarkoittaa lisäksi – tässä asiassa olen eri mieltä komission jäsenen kanssa – että ensisijaisena tehtävänä olisi lisätä puolustukseen osoitettavia määrärahoja. En voi selittää äänestäjilleni, miksi meidän pitää lisätä puolustuksen määrärahoja, jolleivät he tiedä, että siihen nykyisin osoitettavat määrärahat ovat täysin riittämättömät.
Kuka tahansa tiedotusvälineissä käytävää keskustelua seuraava saattaa luulla, että EU:n ja Naton välisten keskustelujen ydin koski päämajoja.
Meidän on syytä tuoda selvästi esiin, ettei kyse ole päämajoista. Yhdysvallat pelkää, että Euroopan unioni muodostaa oman, poikkeavan näkemyksen ja tekee toisenlaisen arvion siitä, mitä turvallisuus tarkoittaa, toisin sanoen laatii analyysin ja strategian, jotka poikkeavat Yhdysvaltojen vastaavista. Vaadin, ettette anna periksi valtameren toiselta puolelta tulevalle vastustukselle. Yhdysvallat ei hyödy sen pillin mukaan kulkevasta seuraajasta. Se hyötyy sen sijaan luotettavasta kumppanista, jolla on oma näkemys. Tämä tarkoittaa, että parlamentaarisen demokraattisen valvonnan olisi muodostettava osa tästä näkemyksestä. Voimme puhua mistä tahansa näkemyksestä niin paljon kuin haluamme, mutta jollei parlamentaarista valvontaa ole ja jos koko ajan huolehditaan vain rahoitusasioista, näkemyksiä ei voida toteuttaa. 
Belder (EDD ).
    Arvoisa puhemies, kotimaassani on joskus tapana sanoa, ettei pidä koskaan heittää kenkiä pois, ennen kuin on saanut uudet tilalle. Tämä yleinen varoitus vaikuttaa hyvin tärkeältä Euroopan turvallisuusasioissa. Kehotan, ettette korvaa Natoa näillä epävarmoilla sotilaallisilla pyrkimyksillä, joita useat EU:n jäsenvaltiot ovat edistäneet. Atlantin tämän puolen puolustuspäämäärät aiheuttavat lisäksi Euroopan jakautumisen uudelleen sekä uusia transatlanttisia jännitteitä. Olen yhtä huolissani Naton yhtenäisyydestä ja tulevaisuudesta kuin Yhdysvallatkin, kun otetaan huomioon presidentti Chiracin ja liittokansleri Schröderin soveltamat yksinvaltaiset sotilaalliset toimintalinjat. Ranskan ja Saksan ristiriitaiset turvallisuusajatukset käyvät selvästi ilmi Brokin mietinnöstä, jossa jopa ehdotetaan, että EU:sta muodostettaisiin Natoa täydentävä turvallisuusjärjestö.
Brokin mietinnössä tunnustetaan vilpittömästi, että EU:n nykyiset sotilaalliset valmiudet ovat riittämättömät rauhanturvaoperaatioihin. Lyhyesti sanottuna olisi mielestäni parempi, jos Nato vastaisi Euroopan turvallisuudesta ja jos EU:n jäsenvaltiot viimeinkin näyttäisivät – Natossa – millaisia uskollisia liittolaisia ne todella ovat. 
Claeys (NI ).
    Arvoisa puhemies, entisen itäblokin kommunistihallintojen kaaduttua maailmasta ei ole tullut juurikaan sen turvallisempi paikka. Kuten Samuel Huntington on huomauttanut, siirryimme kylmän sodan jälkeen kaksinapaisesta maailmasta moninapaiseen maailmaan, jossa on entistä tärkeämpää tunnistaa ystävät ja viholliset sekä siten myös edessämme olevat uhat. Kuten täällä on perustellusti tuotu esiin, kolme Euroopan merkittävintä uhkaa ovat terrorismi, joukkotuhoaseet ja maat, joissa on huono hallinto. Haluaisin lisätä luetteloon myös uhan, jonka hallitsemattoman islamin leviäminen muodostaa demokratialle. Euroopan on siten muodostettava tehokas ja pitkälle kehitetty turvallisuus- ja puolustusjärjestelmä. Se vaatii paitsi poliittista tahtoa myös investointeja. Tässä yhteydessä meidän on hieman häpeillen todettava, että sotilaskohtaiset keskimääräiset menot ovat Belgiassa kolme kertaa alhaisemmat kuin muissa EU:n jäsenvaltioissa. Belgian hallitus on jo ilmoittanut, ettei se aio lisätä puolustusmäärärahoja tällä toimikaudellaan, joka on itse asiassa vasta alkanut. Belgian hallitus toimii näin ollen jokseenkin tekopyhästi, jos se haluaa johtaa Euroopan tason puolustusjärjestelmän kehitystä samalla, kun se kieltäytyy hyväksymästä siitä aiheutuvia seurauksia ja velvoitteita. 
Von Wogau (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää erittäin lämpimästi esittelijä Brokia viisaasta ja hyvin tasapainoisesta mietinnöstä. Olen iloinen, että hän tekee mietinnössään selväksi, ettei riitä, että laadimme eurooppalaisten turvallisuusstrategian rakenteelliseksi vastaukseksi Yhdysvaltojen strategiaan, sillä meidän on myös osoitettava, kuinka strategia voidaan toteuttaa. Tarvitsemme näin ollen Brokin mietinnössä ehdotetun kaltaista kaksivaiheista suunnitelmaa, jonka ensimmäisessä vaiheessa muodostetaan eurooppalaiset kriisinhallintajoukot evakuointitoimia ja humanitaarisia tehtäviä varten.
Tällä hetkellä meitä huolestuttaa suhteemme Yhdysvaltoihin ja erityisesti Yhdysvaltojen reaktio näihin ja valmistelukunnan tekemiin ehdotuksiin, joissa on esitetty ajatus Euroopan maiden vastavuoroisesta puolustusyhteistyöstä. Tämä huolestuttaa Yhdysvaltoja, joka suhtautuu kriittisesti siihen ja joka suhtautuu erityisen kriittisesti useiden Euroopan maiden lujitettua yhteistyötä koskevaan ehdotukseen. Lisäksi on ehdotettu, että Euroopan varustelutoimisto yhdistäisi valmiutemme. Atlantin toisella puolella olevat ystävämme ja liittolaisemme vastustivat tätä. Tässä yhteydessä on tehtävä selväksi, että ystävämme pyytävät meitä kehittämään valmiuksiamme ja kykyämme olla maailmanlaajuisesti vahvempi turvallisuusalan toimija ja antamaan oman panoksemme tällä alalla. Jos haluamme tehdä niin, meidän on yhdistettävä valmiutemme, ja juuri siitähän näissä ehdotuksissa on loppujen lopuksi kysymys. Meidän on näin ollen tehtävä itsellemme ja Yhdysvalloille selväksi, että, jos yhdistämme valmiutemme Euroopan tasolla, emme tee sitä ainoastaan Euroopan etujen vaan myös Yhdysvaltojen etujen mukaisesti. 
Volcic (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Brokia hänen tasapainoisesta lähestymistavastaan, josta on jo tullut kuuluisa. Hänen mietinnöstään käy ilmi, kuinka paljon maailmantilanne on muuttunut viime vuodesta. Viime vuonna päällimmäisenä mielissämme olivat terrori-iskut, ja nyt puolestaan keskitymme käsittelemään Irakiin tehtyä hyökkäystä. Esittelijä muistuttaa meitä säröistä, joita on muodostunut Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin, jotka ovat kiristäneet vakavasti transatlanttisia suhteita ja jotka ovat vaikuttaneet Naton jäseniin monin tavoin.
Esittelijä Brok katsoo, että nyt on kuitenkin tarpeen määritellä Euroopan asema uudelleen, ja ehkä myös hyödyntää sodasta johtuvaa poliittista kriisiä siten, että Euroopan unionista tehdään uskottava ja vaikutusvaltainen ulkopoliittinen toimija. Keinoja tämän tavoitteen saavuttamiseksi ei tietenkään ole vielä määritelty kovin selkeästi: jotkin uudet jäsenvaltiot ja niiden naapurivaltiot ovat jälleen kerran löytäneet Amerikan ja sen lupaukset poliittisista ja taloudellisista takeista. Tästä syystä ei pitäisi unohtaa, että jäsenvaltioiden velvollisuutena on olla puuttumatta kansainvälisiin asioihin yksipuolisten kansallisten näkemysten perusteella, ennen kuin Euroopan unionilla on ollut mahdollisuus määritellä yhteinen eurooppalainen kanta.
Minulla ei tietenkään ole aikaa käsitellä tätä asiaa perinpohjaisemmin, mutta ulkopolitiikkamme tulevaisuus riippuu Euroopan unionin perustuslaista; veto-oikeus saattaa romuttaa kunnianhimoisimmatkin rauhansuunnitelmat, kuten olemme tänä aamuna kuulleet. Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteet ovat riippuvaisia ennen kaikkea Euroopan unionin valmiudesta varustautua riittävin sotilaallisin resurssein, mistä seuraa, että voimme harkita ainoastaan suhteellisen halpojen operaatioiden toteuttamista. Ehkä voimme tyytyä siihen, vaikka en loppujen lopuksi kuitenkaan usko, että se riittää. Pelkästään Ranskan ja Saksan joukot, jotka muodostavat nopean toiminnan joukkojen ytimen, olisivat luultavasti riittäneet pysäyttämään Balkanin kriisin vuonna 1991, kuten myös jäsen Frattini tänään totesi. Meidän on korostettava, että saavutettujen pienten edistysaskelien lisäksi…
Van Hecke, Johan (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, esittelijä Brokin mietintö on ajankohtainen siinä mielessä, että Euroopan puolustuksesta käytävä keskustelu on päässyt todella vauhtiin viime kuukausien aikana. 
Yhä enemmän siitä, mikä aiemmin kuului Naton yksinomaiseen toimivaltaan tai kansalliseen suvereniteettiin, kuuluu nykyisin Euroopan unionille. Nizzassa vuonna 2000 lujitettu puolustusyhteistyö vielä tyrmättiin, mutta nyt sen toteuttamista kannattaa yhä useampi. EU:n toimet Bosniassa, Makedoniassa ja Itä-Afrikassa ovat osoittaneet, että Euroopalla on geopoliittinen vastuu. Kuten myös Brokin mietinnössä tuodaan selvästi esiin, omat eurooppalaiset päämajamme ovat ehdoton edellytys riippumattomalle ja tehokkaalle Euroopan puolustukselle.
Näyttää siltä, että yhä useammille nykyisille ja tuleville jäsenvaltioille on erityisen tärkeää liittyä mukaan Belgian, Luxemburgin, Saksan ja Ranskan puolustushankkeeseen. Vain tällä tavoin kyseisen kaltainen eurooppalainen joukko voi lopettaa jäsenvaltioiden välisten puolustustoimien hyödyttömän päällekkäisyyden. Ainoastaan siten voimme kumota käsityksen Euroopasta, joka on kyllä talousmahti mutta pelkkä poliittinen kääpiö ja pelkkä hyttynen sotilasasioissa. 
Gahrton (Verts/ALE ).
    Olen vakuuttunut, että tämä on EU:n suuri mahdollisuus toimia myönteisesti maailmanrauhan edistämisessä ja lakata yrittämästä kopioida huonolla menestyksellä Yhdysvaltoja sekä sen militarismia ja väkivalta-ajattelua. EU:n pitäisi sen sijaan kehittää vaihtoehtoinen rauhanpolitiikka, joka ei perustu väkivaltaan. Valitettavasti Brokin mietinnöstä paistaa läpi perinteinen sokea luottamus sotilaallisiin toimiin ainoana keinona rauhan aikaansaamiseksi. Eikö EU:n pitäisi oppia Yhdysvaltojen Afganistanissa ja Irakissa tekemistä virheistä? Eikö Euroopan parlamentin pitäisi muistaa tekemänsä toisensuuntaiset päätökset ja esimerkiksi jo vuonna 1999 neuvostolle antamansa suositus, joka koski eurooppalaisten siviilijoukkojen perustamista? Neuvosto on jättänyt suosituksen huomiotta jo kymmenellä puheenjohtajakaudella.
Euroopan parlamentin olisi lisäksi tuettava voimakkaasti Kiinan hallituksen ja Dalai Laman edustajien välillä parhaillaan käytäviä lupaavia neuvotteluja. Se voi tehdä niin hyväksymällä tarkistuksen 10, jossa toistetaan vanha vaatimuksemme, jonka mukaan EU:n olisi nimitettävä erityisedustaja Tiibetiin. Minulla on yhteydet molempiin päämajoihin niiden ihmisten kautta, joihin olen suhteista Kiinan tasavaltaan vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtajana ja kaikkien Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien muodostaman Tiibetin ryhmän jäsenenä yhteydessä. Tiedän siksi, että sekä Kiina että Dalai Lama suhtautuisivat myönteisesti siihen, että EU tekisi vahvan aloitteen tässä asiassa. 
Coûteaux (EDD ).
    Arvoisa puhemies, käsittelemme jälleen uutta Brokin mietintöä, joka perustuu edelleen samoihin periaatteisiin ja jota ohjailee edelleen sama tahto, joka koskee yhteisen ulkopolitiikan muodostamista. Esittelijä Brok ei vieläkään ymmärrä, että Euroopan valtioilla on erilaiset intressit, että niiden politiikat eivät sen vuoksi ole yhteensopivia ja että tämä yhteinen politiikka, jonka osalta on syytä muistaa, että se perustettiin yli kaksitoista vuotta sitten Maastrichtin sopimuksella, on yksi kuluneimmista aiheista, joka on innostanut federalistista näkemystä. Historiassa on harvinaista, että näin monet korkea-arvoiset henkilöt ovat kirjoittaneet näin paljon ja käyttäneet näin paljon energiaansa saavuttaakseen tällaisen omituisen ja sairaalloisen tavoitteen, jolla varmistetaan, ettei heidän kotimaitaan enää ole. Erityisen valitettavaa on kuitenkin, että näille toiveunille nauretaan yhä, eivätkä ne vastaa vieläkään missään määrin todellisuutta.
Keskittykäämme hetkeksi siihen, mitä nämä unelmat ovat ja mistä tässä on päivänselvästi kysymys. Niistä käy ilmi suunnitelma, joka on laadittu koko maailmaa varten, ja niistä käy mielestäni ilmi jopa todellinen pelko maailmaa kohtaan. Ensinnäkin esittelijä Brok, jonka mielestä neuvosto ja komissio eivät pysty asettamaan todellisia painopisteitä, ryhtyy tähän tehtävään itse päättäessään 7 kohdassa "suoraan sen [EU:n] ulkorajojen takana" olevista alueista eli idästä ja etelästä.
Samanaikaisesti esittelijä ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, että yhteisen ulkopolitiikan kriisioperaatioihin on saatu tukea Naton suunnittelu- ja komentorakenteesta – kuten 30 kohdassa todetaan – ja kannattaa luonnollisesti yhteistyötä Naton kanssa. Millainen maailmankatsomus tässä oikein esitetään? Jos Euroopan unionin on sovellettava "vahvuutta yhtenäisyydestä" -periaatettaan, sen on sovellettava sitä myös ulkorajoillaan sijaitseviin valtioihin, minkä vuoksi sen on esittelijä Brokin mukaan sovellettava tätä periaatetta myös sen ja Yhdysvaltojen entistäkin tiiviimpiin suhteisiin, joita hän nimittää "transatlanttisiksi suhteiksi".
Yhteenvetona todettakoon, että Eurooppa olisi näin ollen tarkoitus rakentaa siten, että se tukisi valkoisen kehittyneen maailman yhtenäisyyttä kaikkea erilaista vastaan, kaikkea sitä ympäröivää vastaan ja kaikkea sitä vastaan, jota se pitää uhkana. Jäsen Brok, tästäkö yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa on kyse? Kuinka voimme olettaa kansalaisten uskovan, että Euroopan tavoitteena on toimia Yhdysvaltojen mahdin vastapainona, jos sen ainoana tavoitteena on selvästikin vahvistaa valkoisen maailman yhtenäisyyttä uhkana pitämäänsä etelää vastaan? Emmekö huomaa, että yhteisen ulkopolitiikan ylistäjät kannattavat myös voimakkaimmin "odotetaan ja katsotaan, mitä tapahtuu" -politiikkaa ja että tämän euroatlanttisen alueen keskuksen nimitys "valkoinen talo" on nyt osuvampi kuin koskaan ennen, sillä talon ovat kansoittaneet valkoiset, jotka ovat liittoutuneet keskenään ja sopivat innoissaan keskenään strategioista maailman uhkia vastaan. Hyvät kollegat, näin ollen…
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, Brokin mietintö YUTP:n perusvalinnoista on todellakin äärimmäisen mielenkiintoinen, ja siinä on ainoastaan yksi puute: siinä ei mainita, että Eurooppa koostuu kansallisvaltioista ja että nämä kansallisvaltiot, tai ainakin suurimmat niistä, aikovat edelleenkin jatkaa toimintaansa täysimääräisinä kansainvälisinä toimijoina. Tämä kävi ilmi eilen, kun Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan ja Ranskan ulkoministerit vierailivat Teheranissa ja pääsivät sopimukseen Iranin ydinvoimatoimintojen palauttamisesta sääntöjenmukaisiksi.
Lyhyesti sanottuna Brokin mietinnössä YUTP:aa tarkastellaan liikaa yhdenmukaistetun kokonaisuuden muodostamisen kannalta, vaikka siinä olisi tosiasiassa otettava huomioon politiikan erilaiset muodot ja kansallisen politiikan yhteisvaikutus.
Tämä sama moite voitaisiin esittää, joskin lievempänä, hallitustenvälisen konferenssin tarkasteltavana parhaillaan olevasta valmistelukunnan perustuslakiluonnoksesta. Sen mukaan on tarkoitus perustaa virkamies, joka vastaa Euroopan unionin ulkoasioista, jota nimitetään hyvin merkityksellisesti "ministeriksi", jota tuetaan eurooppalaisella diplomatialla ja joka ei hoida pelkästään kahta tehtävää, kuten on todettu, vaan kolmea: YUTP:n korkean edustajan, ulkosuhteista vastaavan komission varapuheenjohtajan ja ministerineuvoston ulkoasioiden puheenjohtajan tehtäviä. Tämä vastuualueiden yhdistäminen aiheuttaa....
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, esittelijä Brok on yrittänyt erinomaisella tavalla tutkia kaikkia maailman kiistoja ja ongelmapesäkkeitä. Mietinnössä esitetään myönteisiä asioita laajemmasta Eurooppaa koskevasta keskustelusta, sen uusista naapurivaltioista ja erityisesti tarpeesta tunnustaa EU:n selkeästi eurooppalaisten naapurivaltioiden eli Ukrainan, Moldovan ja Valko-Venäjän mahdollisuudet EU:n täysivaltaiseen jäsenyyteen tulevaisuudessa. Toivotan Ukrainan oppositiojohtajan Julia Timoshenkan tervetulleeksi parlamenttiin.
Mietinnössä korostetaan turvallisuus- ja puolustusyhteistyötä, mikä on erinomainen asia, mutta se kuitenkin mielestäni tärvellään pahoittelemalla yksimielisyysperiaatteen jatkuvaa soveltamista ja vaatimalla, että ulkoasioiden päätökset tehtäisiin määräenemmistöllä, mikä vaarantaisi kansallisen suvereniteetin. Mietinnössä kehotetaan perustellusti vahvistamaan EU:n ja G 8 -maiden toimia, joilla estetään joukkotuhoaseiden leviäminen, joka todellakin on suurin uhka.
En ole kuitenkaan niinkään vakuuttunut EU:n ulkoministerin tarpeesta tai varustelutoimiston tarpeesta, ja pidän Belgian, Ranskan, Luxemburgin ja Saksan esittämiä puolustuksen pienoisunionia koskevia ehdotuksia pelkkänä Persianlahden sodan jälkeisenä Yhdysvaltojen vastaisena ryhtiliikkeenä, jossa aliarvioidaan Nato ja joka on naurettava yritys ilman Yhdistyneen kuningaskunnan sotilaallista osallistumista.
Olen myös huolissani YK:n uudistusvaatimuksista. Ne esitetään aivan liian myöhään, ellei tarkoituksena sitten ole korvata Yhdistyneen kuningaskunnan pysyvä edustus EU:n edustuksella. Olen kauan katsonut, että olisi aiheellista tehdä Intiasta ja mahdollisesti myös Japanista ja Brasiliasta turvallisuusneuvoston pysyviä jäseniä. Olen samaa mieltä siitä, että yhteistyötä Latinalaisen Amerikan kanssa on yleisesti ottaen tiivistettävä.
Mielestäni on myös ongelmallista sisällyttää ETPP yhteisön talousarvioon, koska puolustuspolitiikka kuvastaa viime kädessä kansallista suvereniteettia ja ihmiset voivat menettää henkensä maansa puolesta sen nimissä. Tämän vuoksi politiikan olisi pysyttävä kansallisen parlamentaarisen valvonnan alaisena. Lisäksi epäilen Euromedin parlamentaarisen kokouksen ja Euromedin pankin tarpeellisuutta, sillä ne tulevat kalliiksi. Lisäksi useimmat niissä mukana olevista maista eivät ole todellisia ja täysin toimivia demokratioita, joita asianmukaisesti valitut parlamentit edustavat. 
Iivari (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, EU:n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa on siirryttävä sanoista tekoihin. Meneillään olevassa hallitustenvälisessä konferenssissa on luotava rakenteet, jotka mahdollistavat tehokkaan päätöksenteon ja toiminnan. Neuvoston pääsihteeri Solana ansaitsee tukemme hahmotellessaan strategiaa, johon unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikka perustuu. Siinä on keskeisessä asemassa hyvin hallittujen naapureiden vyöhykkeen luominen unionin ulkorajoille. Uutta naapuruuspolitiikkaa koskeva komission aloite on parhaillaan parlamentin käsittelyssä. On myönteistä, että tulevat uudet jäsenet ovat aktiivisia Wider Europe -aloitteen työstämisessä. Tarvitsemme heidän osaamistaan ja näkemyksiään suhteiden kehittämisessä Venäjän, Ukrainan, Valko-Venäjän ja Moldovan kanssa.
HVK:n käsiteltävänä olevat ehdotukset yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ovat loogista jatkoa Helsingin huippukokouksen päätöksille EU:n kriisinhallintavalmiuksien parantamisesta. On kuitenkin todettava, että olemme vielä kaukana tilanteesta, jossa EU voi antaa sotilaalliset turvatakuut jäsenvaltioilleen. Ei ole syytä suhtautua kielteisesti siihen, että jotkut jäsenvaltiot etenevät puolustusyhteistyössä muita nopeammin. Samalla on tiukasti pidettävä kiinni siitä, että tehostettu yhteistyö on kaikille avointa.
Tuemme Brokin mietinnössä sellaisen kansainvälisen järjestelmän luomista, joka perustuu monenvälisyyteen. YK:n aseman vahvistaminen on siinä avainkysymys. Olen tyytyväinen siihen, että oma sosiaalidemokraattinen ryhmäni on aivan erityisesti nyt paneutunut YK:n toimintakyvyn parantamiseen.
Monenkeskisyyteen kuuluu myös transatlanttisten suhteiden ylläpitäminen. Irakin sotaan liittyvien erimielisyyksien jälkeen on nyt katsottava eteenpäin. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Patten, haluaisin esittää huomautuksia ainoastaan suhteistamme Kiinaan. Ryhmäni kannattaa komission erinomaisessa poliittisessa asiakirjassa esitettyä näkemystä uusista EU:n ja Kiinan välisistä suhteista. Olemme myös hyvin kiitollisia neuvostolle siitä, että se teki kantansa selväksi jo 13. lokakuuta. Vaikka katsomme, että Kiinan kansantasavalta on merkittävä Euroopan unionin strateginen kumppani ja että molempien osapuolten pitäisi olla sitoutuneita muodostamaan keskinäiset suhteet, myös me olemme neuvoston tavoin huolissamme siitä, että Kiinan nykyinen ihmisoikeustilanne erityisesti perusluonteisten kansalais- ja kulttuurivapauksien sekä poliittisten vapauksien osalta ei vieläkään ole niiden kansainvälisten vaatimusten mukainen, jotka Kiina itsekin tunnustaa. Näin on erityisesti Tiibetin osalta. Pyydämme neuvoston tapaan, että Keski-Kiinan ja Dalai Laman kanssa aloitetaan vakava vuoropuhelu. Vaikka me yksiselitteisesti tuemmekin "yhden Kiinan" politiikkaa, yhdymme neuvoston vaatimukseen, jonka mukaan Kiinan kansantasavallan ja Taiwanin Kiinan kansallisen tasavallan välille on aloitettava rakentava vuoropuhelu.
Salmen eri puolien konfliktit on ratkaistava rauhanomaisesti, ja myös ohjukset – joita voidaan pitää mahdollisena uhkana – on poistettava Kiinan rannikkomaakunnista. Parlamentti on osoittanut huomattavaa kiinnostusta muodostaa tiiviimmät – myös monenväliset – suhteet Taiwanin kanssa.
Arvoisa komission jäsen, toivon, että Beijingissä 30. lokakuuta pidettävä kuudes EU:n ja Kiinan välinen huippukokous onnistuu niiden asioiden osalta, joihin komissio ja neuvosto ovat lausunnoissaan viitanneet.
Komission jäsen Patten, toivotan teille onnea ensimmäiseen EU:n edustajien ja Kiinan uuden johdon väliseen korkean tason tapaamiseen ja toivon, että saamme aloittaa alusta juuri käymämme keskustelun pohjalta. Kaikkea hyvää teille! 
Howitt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, parlamentin on syytä puuttua jäsen Coûteaux'n huomautukseen valkoisesta ykseydestä ja epäilemättä myös mietinnön 74 artiklaan sisältyvään tahattomaan korostamiseen, joka koskee terrorismin torjuntaa islamilaisissa valtioissa. Terrorismi merkitsee uhkaa kaikille maailman valtioille niiden uskonnosta riippumatta. Rotuennakkoluulot vaarantavat turvallisuuden, eikä niillä pitäisi olla sijaa turvallisuuspolitiikassamme.
Parlamentti pyrkii tukemaan nykyistä vahvemman ja tehokkaamman Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan muodostamista. Kiitän esittelijä Brokia vahvoista periaatteellisista lausunnoista, joita hän esitti meille täällä tänään vastineeksi vuosittaiseen selvitykseen. Transatlanttisia suhteita on vahvistettava, EU:n ja Naton lujitetun yhteistyön puitteissa on rakennettava EU:n puolustusvalmiudet ja kansallisissa suhteissa on puolustettava selkeästi monenvälisyyden periaatetta.
En halua tänään käsitellä EU:n perustuslakiluonnoksesta – ulkoministerin valtuuksista, yhteisöllistämisestä, määräenemmistöäänestyksistä, erillisen EU:n puolustuspäämajan perustamisesta tai vastavuoroiseen puolustukseen kuuluvaa keskinäistä avunantoa koskevasta kaksoislausekkeesta – johtuvia mietinnön näkemyseroja, joista on jo käyty paljon keskustelua. Haluan kuitenkin korostaa kaikille jäsenille, että parlamentti on jo kehottanut jäsenvaltioita pitäytymään mahdollisimman tarkoin perustuslakiluonnoksessa, ja ehkä tätä kurinalaista lähestymistapaa olisi sovellettava myös täällä parlamentissa nyt esitettävien lisävaatimusten osalta.
Haluan kuitenkin todeta, että laajemmalle Euroopalle ja uusia jäsenvaltioita koskevalle aloitteelle osoitetun tuen ei pidä vähentää Euroopan maailmanlaajuista ulottuvuutta. Mitä tulee mietinnön 8 kohtaan, onko Länsi-Afrikka todellakin tärkeämpi EU:n intressien kannalta kuin Keski- tai Etelä-Afrikka? Eikö eurooppalainen diplomatia ole yhtä tärkeää Intian ja Pakistanin välisen ydinkriisin ratkaisemisessa kuin se on Lähi-idän rauhanprosessissa – kuten vakaasti toivomme?
En ole koskaan kannattanut "ei meidän lähialueillamme" -periaatetta. Olen samaa mieltä niiden kollegojeni kanssa, jotka kritisoivat niitä, jotka vetäytyisivät maailmanlaajuisesta vastuusta kansainvälisissä suhteissa. Tässä yhteydessä on varmistettava EU:n koko maailman rauhalle, demokratialle, ihmisoikeuksille ja kehitykselle osoittama poliittinen tuki. 
De Veyrac (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi kiittää esittelijä Brokia hänen työstään. Mietinnössä esitetään monia hyviä huomioita ja näkemys Euroopan tehtävästä kansainvälisissä suhteissa, joita periaatteessa kannatamme. Olemme myös samaa mieltä mietinnössä vahvistetusta monenvälisyydestä, Euroopan ulkopolitiikan painopisteiden ryhmittelystä ja jopa kannoista, jotka mietinnössä esitetään Lähi-idästä. Jos meillä olisi aikaa, voisin antaa teille vielä monia muita esimerkkejä.
Haluan kuitenkin käsitellä yhtä kohtaa, joka liittyy parlamentin oikeuksiin ulkopolitiikan alalla. Katson teidän tapaanne, että tiedotusta Euroopan parlamentille olisi parannettava. Tämä vahvistetaan neuvoston, komission ja parlamentin äskettäin tekemässä sopimuksessa, joka on pantava täysimääräisesti täytäntöön.
Suhtaudun kuitenkin hieman varauksella mietinnön kärkkäimpiin vaatimuksiin. Historia on usein osoittanut, että tehokas ulkopolitiikka ei sovi hyvin yhteen parlamentaaristen valtuuksien laajentamisen kanssa. Kansalliskokous on paikka väittelylle ja keskustelulle sekä tarvittaessa päätöksenteolle. Asioiden parlamentaarinen käsittely tapahtuu aina pidemmällä tähtäimellä, kun taas ulkopolitiikkaa on sovellettava päivittäin. Lisäksi parlamentti on joskus myös paikka, jossa eri ryhmien väistämättä erilaiset mielipiteet voivat saada aikaan konflikteja. Mielestäni kuitenkin mikä tahansa yhteisö hyötyy mahdollisimman suuresta yhtenäisyydestä ulkopolitiikan soveltamisessa. Pantakoon lisäksi merkille, että kaikkien demokraattisten maiden parlamentit noudattavat ulkopolitiikassa erityissääntöjä.
Lopuksi huomautan, että parlamentaaristen oikeuksien vahvistamisella ei tehdä Euroopan ulkopolitiikasta yhtään ymmärrettävämpää. Älkäämme muodostako sellaisten ylimääräisten toimivaltuuksien sekasotkua, joka vaikeuttaisi entisestään toimiemme ymmärtämistä Euroopan kansalaisten keskuudessa.
Lopuksi totean, etten pidän YUTP:n kannalta hyvänä ajatuksena sitä, että parlamentille vaadittaisiin yhtäläiset oikeudet muiden EU:n toimielinten kanssa. Esittäkäämme tarvittaessa kysymyksiä ja antakaamme tarvittaessa suosituksia, mutta älkäämme menkö niin pitkälle, että pyydämme valtuudet antaa lausuntoja ulkopoliittisista asioista. YUTP:ssa ja muissakin asioissa meidän pitää luottaa valmistelukunnan viisaisiin suosituksiin. 
Lage (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kohtalonamme on ollut elää tänä historiallisena hetkenä, jona on käynyt selväksi, että Eurooppa voisi hyötyä yhdellä äänellä puhumisesta ja yhteisistä diplomaattisista ja sotilaallisista välineistä. Juuri kun Eurooppa sai toimielimet, jotka kykenevät ottamaan Euroopan kohtalon käsiinsä, Irakin sota paljasti sen matkan valtaisan pituuden, joka on vielä kuljettava.
Uuden nimikkeen, yhtä, kahta tai kolmea tehtävää hoitavan – kuten Berthu värikkäästi ilmaisi – Euroopan unionin ulkoasiainministerin viran perustaminen perustuslakiluonnoksessa antaa aihetta toivoon. Suoriutuuko tällainen instituutio tehtävistään? Onko sillä tosiasiallista valtaa? Toivon todella niin. Emme voi hyväksyä sitä, että Euroopan yhdentymisellä on kaksi erilaista ja erillistä ydintä: yhdentymistä ruokkiva taloudellinen ydin ja ristiriitoja yhdentymiseen synnyttävä poliittinen ydin sen vahvassa ja perinteisessä merkityksessä. Tätä kahtiajakoa ei tosiasiassa ole, eikä se ole millään tavoin ominaista Euroopan yhdentymiselle.
Jos asiasta kysyttäisiin Euroopan kansalaisilta, he kannattaisivat ehdottomasti yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Euroopan tason lainsäätäjillä ei näin ollen ole sitä vaaraa, että niitä syytettäisiin kärkijoukkoihin liittymisestä ja julkisesta mielipiteestä poikkeamisesta niiden johtaessa kehitystä kohti eurooppalaista puolustusta ja turvallisuutta. Euroopan kansalaiset haluavat tuntea olonsa turvallisiksi sisäisen tai ulkoisen väkivallan uhan edessä. He eivät kuitenkaan halua olla minkään yksipuolisen mahdin vasalleja, vaikka tämä mahti piiloutuisikin liittolaisen asuun. Kansalaiset saattavat unelmoida Immanuel Kantin ikuisesta rauhasta, mutta he tietävät tien olevan pitkä ja kivikkoinen ja että historiassa naiivilla optimismilla on aina ollut kallis hinta. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän mietintöä siitä, että se korostaa tasapainoa ja demokraattista hallintoa lähialueilla. Lisäisin, että vasta kansalaisyhteiskunnan aikaansaaminen luo pohjan demokratialle ja turvallisuudelle. Vakautta tuotetaan valtaa ja oikeudenmukaisuutta jakamalla, siksi se on vaikeaa. On tietysti paikallaan korostaa YK:n roolia kansainvälisissä konflikteissa. Huipputekniikan valtiot voivat hyökätä minne tahansa, ja näin on jopa tapahtunut ja vieläpä aika kevytmielisesti. Näin ne itse saattavat – tai me saatamme – luoda kriisejä ratkaisujen sijaan.
Ajatus suljetusta puolustusytimestä on kummallinen, hämmentävä ja jopa pelottava. Mikä erityinen turvattomuus on syntynyt valtioissa, joiden naapureina on toisia EU-valtioita? Omassa maassani ei ole huomattu turvallisuusvajetta, vaikka meillä on yli tuhannen kilometrin raja Venäjän kanssa, ja venäläisiä on siellä rajan takana suomalaisiin verrattuna kolmekymmenkertainen määrä. On selvää, että puolustusyhteistyön tulee olla kaikille halukkaille avoin niin kuin talous- ja rahaliitto on ollut. Meidän lähtökohtamme kansainvälisiin ongelmiin tulee olla siviilikriisinhallinta. 
Theorin (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä mietinnössä esitetystä Irakin sodan jälkeisen tilanteen arvioinnista mutta en kaikista siinä esitetyistä johtopäätöksistä. On totta, että uusia vaaroja ja turvallisuusuhkia on ehkäistävä ennen kaikkea sellaisilla poliittisilla strategioilla, joilla torjutaan köyhyyttä, suojellaan ihmisoikeuksia ja edistetään demokratiaa. Ne puolestaan edellyttävät, että konfliktit havaitaan ajoissa ja että ne ratkaistaan poliittisin, diplomaattisin ja taloudellisin keinoin. EU:lla on nämä keinot käytössään, ja niitä – ei sotilaallisia voimavaroja – olisi lisättävä.
En ole kuitenkaan samaa mieltä siitä, että EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikan uskottavuus riippuu EU:n sotilaallisista voimavaroista. En myöskään kannata yhteistyön lisäämistä puolustuspolitiikan alalla, jolla päätökset olisi mielestäni tehtävä yksimielisesti. En voi myöskään kannattaa ehdotusta, jonka mukaan yhteiset sotilasoperaatiot olisi rahoitettava yhteisön talousarviosta ja jonka mukaan EU:n olisi pitkällä aikavälillä laadittava oma talousarvio puolustusmenoja varten. En myöskään kannata ajatusta yhteisestä sotilaallisesta puolustuksesta Euroopan alueella.
Mietinnön 34 kohdassa käsitellyt rauhaanpakottamistoimet ovat YK:n peruskirjan 7 artiklan mukaisia toimia eli välittömiä sotilaallisia toimia, joita voidaan toteuttaa ainoastaan YK:n turvallisuusneuvoston tekemien päätösten nojalla. EU:n tehtävänä on ehkäistä sotia, ei laatia sodankäyntisuunnitelmia. Sotilaallinen puolustus on ja sen pitääkin olla kansallinen asia. Tämä on erityisen tärkeää Ruotsille ja muille puolueettomille valtioille. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Euroopan unionin ja Venäjän seuraavasta huippukokouksesta ja tilanteesta Tšetšeniassa (6. marraskuuta 2003). 
Frattini,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, selvitän mielelläni puheenjohtajavaltion kannan Euroopan unionin ja Venäjän federaation suhteista erityisesti siksi, että muutaman päivän päästä, 28. lokakuuta, vierailen Moskovassa yhdessä Euroopan unionin troikan kanssa. Matkan tarkoituksena on pohtia ulkoministeri Ivanovin kanssa 6. marraskuuta Roomassa pidettäväksi suunnitellun Euroopan unionin ja Venäjän seuraavan huippukokouksen näkymiä.
Haluan ensiksi todeta, että puheenjohtajavaltion mielestä EU:n ja Venäjän suhteet ovat strategisesti tärkeät, joten on Euroopan unionin etujen mukaista muodostaa näistä suhteista läheinen kumppanuus. Tähän on nyt annettu mahdollisuus kumppanuus- ja yhteistyösopimuksessa, josta Euroopan unioni laati yhden ensimmäisistä yhteisistä strategioistaan ja joka saatettiin ajan tasalle Pietarin julistuksella.
Mielestämme on oman etumme mukaista tukea Venäjän federaation aloittamaa uudistusprosessia ja sen pyrkimyksiä solmia nykyistä läheisemmät suhteet Euroopan unioniin. Tämä prosessi vaikuttaa ajoittain ristiriitaiselta. Venäjän federaatiossa on luultavasti edelleen toiminnassa tahoja, jotka sanoakseni salakähmäisesti vastustavat Venäjän asteittaista integroitumista Euroopan rakenteisiin. Toisaalta Putin pyrkii kuitenkin vahvasti tällaiseen integraatioon. Tästä syystä meidän on kannustettava niitä, jotka haluavat tukea ja edistää lähempiä ja myönteisempiä suhteita Euroopan unioniin.
Pietarin julistus oli merkittävä käännekohta Moskovan-suhteissamme, ja se pohjusti tietä, jota puheenjohtajavaltio aikoo seurata komission suostumuksella ja jäsenvaltioiden tuella: meidän on annettava konkreettista sisältöä tälle Euroopan unionin ja Venäjän federaation väliselle ensisijaiselle strategiselle kumppanuussuhteelle, jonka haluamme luoda.
Pietarin julistus pohjusti tietä neljän yhteisen alueen luomiseksi. Tuemme tätä lähestymistapaa, joka muodostaa perustan tulevalle työskentelylle 6. marraskuuta pidettävässä seuraavassa huippukokouksessa. Ensinnäkin yhteisen talousalueen osalta odotamme korkean tason työryhmän työskentelyn tuloksia. Komission jäsen Verheugen tapaa venäläisen virkaveljensä, varapääministeri Khristenkon viimeisen kerran 28. lokakuuta, minkä jälkeen meidän pitäisi päästä lopulliseen sopimukseen yhteisen talousalueen käsitteestä ja tähän liittyvistä operationaalisista seikoista. Toivomme, että pääsemme sopimukseen yhteisestä sitoumuksesta integroida taloutemme entistä tiiviimmin kaupan vapauttamisen ja sääntöjen yhdenmukaistamisen kautta – tähän myös pyrimme.
Euroopan unioni osallistuu samanaikaisesti neuvotteluihin Venäjän liittymisestä Maailman kauppajärjestöön. Neuvotteluissa on päästy jo pitkälle, vaikka ratkaistavana onkin vielä joitakin ongelmia: tarkoitan erityisesti energian hintoja ja pääsyä palvelujen markkinoille. Komission jäsen Lamy puhui vastikään neuvostolle tästä asiasta, ja neuvosto kannusti häntä jatkamaan neuvotteluja. Tiedämme, että Venäjän liittyminen Maailman kauppajärjestöön on olennaisen tärkeä edellytys todellisen yhteisen talousalueen luomiselle.
Neuvosto laatii parhaillaan yhteistä ulkoisen turvallisuuden aluetta koskevaa luonnosta yhteiseksi julkilausumaksi, jossa määritellään kriisinhallinnan alalla tehtävän yhteistyön perusteet, periaatteet ja tavoitteet ja jonka on tarkoitus käsittää sekä sotilas- että siviiliresurssien käytön. Toivomme, että saamme tämän yhteisen julkilausuman avulla kiinnitettyä huomion unionin ulkoisten toimien kannalta erityisen tärkeän alan yhteistyöhön.
Yhteisen sisäisen turvallisuuden alueen osalta voimme ilmoittaa, että yhteistyö on ollut sujuvaa erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan alalla. Olemme loppusuoralla Europolin ja Venäjän sisäministeriön välisen sopimuksen tekemisessä ja toivomme, että sopimus on saatu allekirjoitettua 6. marraskuuta pidettävään huippukokoukseen mennessä.
Sisäisestä turvallisuudesta haluan sanoa vielä, että Venäjä on pyytänyt meitä tutkimaan uutta järjestelmää, joka koskee lyhytaikaista oleskelua koskevaa viisumivapautta. Tiedämme, että pyyntöön voidaan vastata lyhyellä tai pitkällä aikavälillä, mutta Venäjän hallituksen on ensin täytettävä tietyt ennakkoedellytykset. Neuvottelut aiheesta Venäjän viranomaisten kanssa on jo aloitettu, ja joka tapauksessa rohkaisevaa on se, että työryhmä kokoontui jo 13. lokakuuta käsittelemään tätä asiaa. Pidämme viisumeja ja takaisinottosopimusta koskevien neuvottelujen päätökseen saattamista erittäin tärkeänä: aihe on erityisen tärkeä, sanoisinpa jopa, että se on yksi edellytyksistä, jotka on täytettävä, jotta EU tutkisi Venäjän pyynnön lyhytaikaista oleskelua koskevasta viisumivapaudesta.
Tällä välin toivomme, että asiassa edistytään jonkin verran edes niin sanotusti "voimassa olevien säännösten" nojalla sääntöjä muuttamatta. Jotkin jäsenvaltiot, kuten Italia, ovat vastikään tehneet kahdenvälisiä sopimuksia Venäjän kanssa, ja muut ovat ilmoittaneet vastaavista aikomuksista. Puheenjohtajavaltio aikoo luonnollisesti pyrkiä yhteiseen kantaan, joka sisältää mahdollisimman kattavasti nämä kahdenväliset sopimukset.
Seuraavaksi siirryn käsittelemään yhteistä kulttuuri- ja koulutusaluetta. Tätä varten on työskenneltävä huomattavasti kovemmin, sillä tähän mennessä on saavutettu hyvin vähän. Myönteisistä seikoista voin kuitenkin mainita sen, että Venäjän federaatio on vastikään liittynyt niin sanottuun Bolognan prosessiin, joka on akateemisten tutkintojen hyväksymistä ja yliopistojen opetussuunnitelmien yhdenmukaistamista edistävä yhteistyömekanismi. Tämä on tärkeä kehityssuuntaus. Mainitsen myös mahdollisuuden uudistaa tieteen ja tekniikan alan yhteistyösopimuksen sekä sen, että Venäjän federaatio mahdollisesti osallistuu joihinkin yhteisön ohjelmiin kulttuurin ja koulutuksen alalla, mitä puheenjohtajavaltio Italia tukee.
Eräästä Pietarin päätelmien näkökohdasta ollaan edelleen eri mieltä, eli siitä, kuinka pysyvä yhteistyöneuvosto toimii. Venäläiset tulkitsevat Pietarin julistusta edelleen niin, että sen mukaan neuvosto kokoontuu eri kokoonpanoissa käsiteltävistä aiheista riippuen, mutta myös 25+1-muodossa. Eurooppalaiset ovat sen sijaan käsittäneet, että neuvosto toimii pääasiassa troikka-muodossa, vaikka troikkaan voivatkin osallistua muutkin asiasta kiinnostuneet jäsenet. Toivon pääseväni käsittelemään tätä asiaa yksityiskohtaisemmin vieraillessani Moskovassa 28. lokakuuta.
Venäjän viranomaisten kanssa käytävissä neuvotteluissa pysymme edelleen periaatteellisissa kannoissamme ja otamme esille huolemme Tšetšenian kriisin pitkittymisestä ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta. Tšetšeniassa meneillään olevalla taistelulla on maan rajat ylittävä merkitys: olipa tulos myönteinen tai kielteinen, sen vaikutukset voidaan havaita kaikkialla Kaukasuksen alueella ja tätä kautta se vaikuttaa myös koko maanosan turvallisuuteen. Olemme ilmaisseet Euroopan unionin tuen laajalle perustuslailliselle uudistukselle, jonka presidentti Putin on aloittanut antamalla uuden perustuslain, jonka suurin osa kansasta hyväksyi kansanäänestyksessä. Olemme myös tukeneet yleistä armahdusta koskevan lain säätämistä, sillä se on tärkeä tekijä sovitteluprosessin etenemisen kannalta. Lokakuun 5. päivänä 2003 järjestetyillä presidentinvaaleilla otettiin jälleen yksi askel kohti normaalin poliittisen ja hallinnollisen elämän asteittaista jatkumista Tšetšeniassa.
Tänään toistamme tukemme presidentti Putinin institutionaaliselle lähestymistavalle ja poliittiselle ratkaisulle, joka kattaa ne yhä suuremmat Tšetšenian väestön osat, joilla ei ole mitään yhteyksiä terrorismiin ja joilla on näin ollen oikeus osallistua demokraattisen jälleenrakentamisprosessiin. Mielestämme perustuslaillisen uudistuksen yhteydessä on myös tarpeen parantaa ihmisoikeuksien tämänhetkistä tasoa alueella sekä Tšetšenian väestön ja hallintoelinten välistä suhdetta. Toistamme Venäjän viranomaisille myös toiveemme siitä, että ne saisivat nopeasti ja turvallisesti vapautettua Lääkärit ilman rajoja -järjestön edustajanArjan Erkelin, joka kidnapattiin Kaukasuksella elokuussa 2002, ja rohkaisemme niitä toimimaan vapauttamisen varmistamiseksi.
Lisäksi aiomme huippukokouksessa korostaa, kuinka tärkeää on, että kaikki, niin Euroopan unioni kuin Venäjäkin, kaksinkertaistavat toimensa ratkaisun löytämiseksi meneillään oleviin konflikteihin entisen Neuvostoliiton alueella. Tarkoitan Transdniestriaa ja Etelä-Kaukasusta ja erityisesti Vuoristo-Karabahia ja Etelä-Ossetiaa. Unionin laajentuessa ja rajamme siirtyessä yhä lähemmäksi entisen Neuvostoliiton alueita unioni on alkanut pitää tätä asiaa aiempaa tärkeämpänä, sillä se vaikuttaa välittömästi maanosamme turvallisuuteen. Samalla tunnustamme, että Moskovalla on harteillaan merkittävä vastuu ja että se voi osaltaan vaikuttaa merkittävästi kaikkien osapuolten kannalta tyydyttävien ratkaisujen löytymiseen.
Kannustamme tähän kaikin tavoin emmekä säästele toimiamme tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 

Patten,
   . Arvoisa puhemies, olen erittäin kiitollinen ministerin kattavasta ja selkeästä selityksestä, joka koski Venäjän federaation kanssa pidettävän huippukokouksen näkymiä. Parlamentin pitkäaikaiseen hyvään toimintatapaan kuuluu Venäjän-suhteidemme tarkastelu tulevien huippukokousten yhteydessä. Parlamentin jäsenet muistanevat, että toukokuun istuntojaksolla juuri ennen Pietarin huippukokousta kollegani ja ystäväni komission jäsen Verheugen esitti heille yhteenvedon aiheesta. Nyt olemme panemassa täytäntöön Pietarin huippukokouksessa tehtyjä päätelmiä.
Rooman huippukokoukseen kohdistuu viisi merkittävää toivetta, joihin puheenjohtajavaltion edustaja juuri viittasi. Ensinnäkin haluamme päästä yhteisymmärrykseen Venäjän kanssa yhteisten alueiden luomisesta korostaen Euroopan ja Venäjän välisten suhteiden strategista merkitystä. Meidän olisi päästävä sopuun tästä esimerkiksi laatimalla yhteinen asiakirja, joka sisältää yksittäisiä tavoitteita, jotka voidaan saavuttaa keskipitkällä aikavälillä niin, että asiakirjan laadinnassa käytetään perustana kumppanuus- ja yhteistyösopimusta ja otetaan huomioon laajempaa Eurooppaa koskeva aloite.
Toiseksi haluamme syventää keskustelujamme laajentumisen vaikutuksista. On Venäjän edun mukaista, että kumppanuus- ja yhteistyösopimusta laajennetaan kitkattomasti koskemaan myös unioniin liittyviä valtioita ilman minkäänlaista syrjintää. Tämä on muodollisuus, jonka osalta haluamme päästä ratkaisuun 1. toukokuuta 2004 mennessä. Jos emme pysty tähän, meidän on päästävä sopimukseen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen soveltamisesta väliaikaisesti, kuten tehtiin vuonna 1997.
Kolmanneksi otamme huomioon Euroopan yhteistä talousaluetta ja energiavuoropuhelua koskevat raportit, joihin puheenjohtajavaltion edustaja viittasi yksityiskohtaisesti. Työskentelin varapääministeri Khristenkon kanssa 18 kuukauden ajan Euroopan talousaluetta koskevan kysymyksen parissa. Olimme niin sanotussa mielikuvan muodostamisvaiheessa. Toivon, että työskentely kantaa hedelmää huippukokoukseen mennessä.
Neljänneksi toivon, että Venäjän kanssa päästään sopimukseen yhteisiin haasteisiin tarttumisesta. Tämä tarkoittaa, että erityisesti oikeus- ja sisäasioiden alan ja ympäristöalan ongelmat on ratkaistava. Aiomme esimerkiksi jälleen kerran pyytää Venäjää ratifioimaan Kioton pöytäkirjan mahdollisimman pian ja pyytää sitä tehostamaan yhteistyötä ydin- ja meriturvallisuuden alalla, terrorismin torjunnassa ja joukkotuhoaseiden leviämisen estämisessä.
Viidenneksi olemme valmiit sopimaan yhteisestä julistuksesta, joka koskee yhteistyötä politiikan ja turvallisuuden alalla, kuten kriisinhallinnassa. Euroopan unioni odottaa myönteistä merkkiä Venäjältä erityisesti siitä, että se olisi valmis tekemään yhteistyötä Moldovan Transdniestrian alueella. Olemme myös valmiit tarkastelemaan tapoja siviilien suojelua koskevan yhteistyön tiivistämiseksi, jotta nykyisistä rakenteista saataisiin mahdollisimman paljon hyötyä.
Näiden tulosten saavuttamisen tiellä on myös esteitä – tämä oli ehkä epätavallisen lievästi sanottu minulta. Puheenjohtajavaltio on esittänyt kaksi esimerkkiä, joista toinen liittyy pysyvään yhteistyöneuvostoon ja toinen viisumivaatimuksiin ja takaisinottosopimusta koskeviin neuvotteluihin.
Ottaessaan esille nämä seikat Euroopan unioni muistuttaa niiden yhteisten arvojen merkityksestä, joihin Euroopan unionin ja Venäjän suhteet perustuvat ja jotka ovat olennaisen tärkeät Tšetšenian tilanteen kannalta.
Komissio on seurannut viimeaikaisia tapahtumia Tšetšeniassa. Parlamentti tietänee, että tuemme poliittisen ratkaisun löytämistä konfliktiin sekä kaikkia vilpittömiä keinoja pysyvän rauhan aikaansaamiseksi.
Suhtauduimme myönteisesti perustuslakia koskevaan maaliskuiseen kansanäänestykseen, jonka toivoimme johtavan konfliktin rauhanomaiseen poliittiseen ratkaisuun siten, että se tarjoaisi foorumin todelliselle vuoropuhelulle, oikeusvaltion palauttamiselle ja ihmisoikeuksien suojelulle. Mielestämme oli olennaista, että Tšetšenian kansa tunnustaisi 5. lokakuuta pidettyjen presidentinvaalien legitiimiyden. Vaalit aiheuttivat kuitenkin useita kysymyksiä, jotka liittyivät muun muassa asianmukaiseen vaalimenettelyyn ja tiedotusvälineiden tiedottamiseen. Lisäksi on saatu huolestuttavia tietoja jatkuvista ihmisoikeusloukkauksista.
Haluan tehdä tämän selväksi. Tuomitsemme terrorismin kaikissa muodoissaan ja tunnustamme Venäjän alueellisen koskemattomuuden. Vaadimme kuitenkin myös ihmisoikeuksien kunnioittamista ja niiden tahojen saattamista oikeuden eteen, jotka ihmisoikeuksia rikkovat. Unioni on suurin humanitaarisen avun toimittaja tällä alueella, joten komissio pyytää Venäjää jälleen kerran poistamaan kaikki esteet humanitaarisen avun toimittamiselta, ja pyydämme takeita siitä, että siirtymään joutuneet henkilöt voivat palata Tšetšeniaan täysin vapaaehtoisesti.
Toivon, että korostamalla näitä seikkoja jälleen kerran Venäjän viranomaisille saamme paremman vastauksen kuin olemme aiemmin useaan otteeseen saaneet otettuamme nämä kysymykset esiin.
Parlamentti kehotti heinäkuussa komissiota pohtimaan, kuinka sovittelua ja tilanteen ennalleen palauttamista voitaisiin tukea. Olemme pohtineet asiaa, mutta tärkein edellytys tuen antamiselle, eli turvalliset olot, ei ole vielä täyttynyt. Itse asiassa Tšetšenian turvallisuustilanne on pikemminkin huonontunut viime maaliskuun jälkeen, ja jopa tarvearvioinnin suorittaminen olisi vaikeaa puhumattakaan työskentelyn aloittamisesta.
Olemme täysin tietoisia EU:n ja Venäjän parlamentaarisen yhteistyökomitean syyskuisessa kokouksessa tehdyistä päätelmistä ja odotamme uuden päätöslauselman antamista EU:n ja Venäjän välisistä suhteista, mihin jäsen Oostlanderin joulukuussa 2000 laatimassa mietinnössä kehotetaan.
Omasta puolestani toivon, että kun aika tulee jättää nykyiset tehtäväni, venäläisten kollegojeni kanssa pidettäviä kokouksia varten tekemäni muistiinpanot eivät enää kattaisi läheskään kaikkia samoja seikkoja kuin neljä vuotta sitten. 
Suominen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Venäjä on jo tänään unionin rajanaapureista ehdottomasti tärkein: tuhatkaksisataa kilometriä pitkä yhteinen rajamme pitenee kaksinkertaiseksi, kun unionin laajenee Baltian maihin. Venäjä on taloudellisesti vielä vaatimaton sen BKT:n ollessa hieman yli Hollannin BKT:n, mutta sen taloudellisen potentiaalin voi sanoa olevan suunnattoman. Unioni on jo voimistanut energiayhteistyötään - kuten kuulimme komission jäsenen sanovan - Venäjän suuntaan, mikä onkin välttämätöntä pyrittäessä korvaamaan ehtyvät Pohjanmeren energialähteet ja välttäessämme joutumasta yksinomaiseen riippuvuussuhteeseen Keski-idän energiavaroista. Mutta Venäjän ylivertainen metsärikkaus sekä muun muassa Siperian jalo- ja värimetallivarannot tulevat lähivuosikymmeninä olemaan myös Venäjän nousun yhtenä perustana, joista toisen muodostaa Venäjän korkea tieteiden ja osaamisen taso.
Euroopan kansanpuolueen - Euroopan demokraattien mielestä Venäjä on nyt ja tulevaisuudessa meidän tärkein lähialueemme tuleepa lähialueyhteistyö saamaan minkä maantieteellisen selityksen hyvänsä. Meidän mielestämme unionin on pyrittävä kaikin hallussaan olevin taloudellisin ja tiedollisin keinoin auttamaan vakaan markkinatalouden syvenemistä, demokraattista kehitystä ja oikeusvaltion syntyä ja juurtumista Venäjällä, sillä toisenlainen Venäjä - yhä edelleen ydinsuurvalta - olisi myös suurin potentiaalinen turvallisuusuhka unionille.
Venäjä ja muu Eurooppa ovat kohtalon siteissä toisiinsa. " oli nykyisen Ranskan tasavallan presidentin Chiracin johtaman puolueemme ja Venäjän edistyksellisten voimien työryhmän tunnuslause jo 1990-luvun alussa.
Yhteistyöpyrkimyksemme Venäjän kanssa ei kuitenkaan saa hämärtää sitä, että vaadimme jo nyt ihmisoikeuksien ja sananvapauden nykyistä parempaa noudattamista Venäjällä. Tämä ei koske vain Tšetšeniaa, mutta myös ja ennen kaikkea Tšetšenian aluetta ja yhä jatkuvaa sotaa ja hävitystä Tšetšeniassa. Mikään konflikti ei ratkea enää aseilla vaan poliittisilla päätöksillä, sen saattaa myös USA nähdä Irakissa ja Afganistanissa. Siksi vaadimme Venäjältä yhä huomattavasti suurempaa poliittista aloitteellisuutta, avautumista ja kansainvälisten organisaatioiden hyväksikäyttöä Tšetšenian kysymysten yhä avoimissa ratkaisuissa, kuten täällä komission jäsen Patten myös totesi alueen turvallisuuskysymyksistä puhuessaan.
Arvoisa neuvoston jäsen, viimeaikaiset vaalit ja kansanäänestykset eivät ole saaneet meitä vakuuttuneiksi niiden rehellisestä luonteesta. Näennäisdemokratia on synnytetty peittämään totuus, ei paljastamaan sitä. Mielestäni neuvoston käsitys siitä myönteisestä kehityksestä, jonka Frattini esitti, ei ole aivan totuudenmukainen, ja mehän huomasimme selvät nyanssierot komission jäsen Pattenin ja neuvoston puheenjohtajan täällä esittämissä kannanotoissa. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionin ja Venäjän suhteet ovat kehittyneet mutteivät riittävästi. Kannattaa muistaa, että Venäjän viennistä lähes 40 prosenttia tulee Euroopan unioniin, Yhdysvaltoihin kuusi prosenttia. Nyt arvioidaan, että laajentumisen jälkeen tuonti tänne nousee 60 prosenttiin. Samaan aikaan unionin riippuvuus Venäjän resursseista kasvaa - näin käynee esimerkiksi maakaasun osalta jo tulevalla vuosikymmenellä. Myös taloudellinen kasvu on näillä hetkillä nopeinta maailmassa juuri Venäjällä.
Vaalikampanjaa käyvä Venäjän presidentti on asettanut kaksi tavoitetta: ensinnäkin luoda voimakas keskusvalta laillisuusperiaatteineen ja toiseksi saada taloudellinen kasvu siirtymään Venäjän laajoille köyhille väestönosille. On Euroopan unionin etu, että Venäjä pystyy ratkaisemaan suuria ongelmia, niitä on alkaen laajasta köyhyydestä ihmisoikeuksiin, tiedotusvälineiden vapauteen ja Tšetšenian sotaan asti. Haluamme nähdä, että taloudellisen, poliittisen ja kulttuurillisen yhteistyön kautta voimme vaikuttaa myös Venäjän ongelmiin.
Olemme myös kokeilleet Venäjän eristämistä. Se oli aikanaan lahja Stalinille, joka pani verhot ikkunoihin ja alkoi tapattaa omaa kansaansa. Nyt on tärkeätä, että alullaan oleva Venäjän kansalaisyhteiskunta saa meiltä tukea. Tämä on sitä, mitä juuri monet venäläiset meiltä toivovat. Älkäämme jättäkö heitä yksin! Heidän arvionsa mukaan Venäjän johto kuuntelee unionista tulevia viestejä usein paremmin kuin heitä itseään.
Näitä tarkoituksia palvelee, että Venäjä pääsee mahdollisimman pian WTO:n jäseneksi. Kumppanuus- ja yhteistyösopimusta tulee uudistaa tämän päivän tarpeita vastaavaksi.
Tšetšeniasta sanoisin, että vaalit olivat ongelmalliset, niin kuin ovat olleet edellisetkin, eikä yhteisö ole niitä voinut hyväksyä. Ehdotamme asiasta kansainvälistä konferenssia ja välitystoimintaa sekä niin ikään avustusjärjestöjen pääsyä sinne ripeästi. 
Väyrynen (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, suurin yksittäinen hanke EU:n ja Venäjän välillä on yhteisen eurooppalaisen talousalueen luominen. Sen konkretisoiminen on ollut hankalaa, kun kysymys on ollut bilateraalisesta hankkeesta EU:n ja Venäjän välillä. Samaan aikaan molemmat osapuolet ovat kehitelleet yhteistyösuhteitaan muiden valtioiden kanssa. Niinpä Venäjä on solminut äskettäin Ukrainan, Valko-Venäjän ja Kazakstanin kanssa sopimuksen yhteisen talousalueen muodostamisesta. EU:lla on näiden valtioiden kanssa omat erilliset sopimusjärjestelynsä.
Mielestäni olisi viisasta pyrkiä kokoamaan nämä yhteistyöjärjestelyt yhteen muodostamalla laajempi monenkeskinen taloudellinen yhteistyön alue, jossa olisivat mukana EU:n ja Venäjän lisäksi Ukraina, Valko-Venäjä ja Kazakstan sekä muut halukkaat NIC-valtiot. Soveltuvin osin mallia voitaisiin ottaa Euroopan talousalueesta, joka on muodostettu EU:n ja EFTA-maiden välille. Tällainen sopimusjärjestely sopisi hyvin kehittymässä olevaan EU:n laajemman Euroopan politiikkaan.
EU:n uusi laajemman Euroopan politiikka tarjoaa mahdollisuuksia myös rajat ylittävän yhteistyön kehittämiseen EU:n ja Venäjän välisillä rajoilla. Komission ehdotus uudeksi naapuruusyhteistyörahoitusvälineeksi poistaa niitä ongelmia, joita meillä on ollut sisäisten ja ulkoisten rahoitusjärjestelmien yhteensovittamisessa. Venäjän viranomaiset tulee perehdyttää hyvissä ajoin uuteen rahoitusjärjestelmään, jotta sen toimivuus voidaan turvata alusta alkaen.
Lopuksi terveiset Venäjän hallitukselle: huolehtikaa ihmisoikeuksien toteutumisesta Tšetšeniassa ja hakekaa kaikin voimin rauhanomaista ratkaisua tämän alueen ongelmiin! 
Staes (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, pidän puheenvuoroni hieman odotettua aikaisemmin, mistä olen kiitollinen teille. Hyvät parlamentin jäsenet, haluan esittää kiitokseni mutta myös pahoitteluni puheenjohtajavaltio Italian toiminnasta.
Olen kiitollinen siitä, että ulkoministeri mainitsi Arjan Erkelin nimen ilman erillistä kehotusta. Hän totesi selvästi, että hän aikoo kehottaa venäläisiä toteuttamaan lisää toimia Erkelin vapauttamiseksi. Erkel työskenteli humanitaarisen avun toimittamiseen liittyvissä tehtävissä, ja hänet kidnapattiin yli vuosi sitten. Arvoisa ulkoministeri Frattini, tämä on viesti toivosta: hänen sukulaisensa ja myös Lääkärit ilman rajoja -järjestö ovat tyytyväisiä siihen. Toivon, että otatte asian esille keskustellessanne ulkoministeri Ivanovin kanssa 28. lokakuuta pidettävässä kokouksessa.
Arvoisa Berlusconi, minun on kuitenkin ilmaistava myös pettymykseni. Kyseessä on neuvoston ja komission julkilausuma. Olen kuunnellut erittäin tarkkaavaisesti komission jäsentä Pattenia, joka teki erittäin osuvia huomautuksia Tšetšenian tilanteesta ja maassa järjestetyistä vaaleista.
Arvoisa Frattini, panin merkille, että totesitte ainoastaan aikovanne ilmaista huolenne Tšetšenian ihmisoikeustilanteesta. Tähän liittyvät seikat ovat kuitenkin huomattavasti ikävämmät. Kuten komission jäsen Patten melko jyrkästi totesi, maassa järjestetyt vaalit eivät olleet todelliset vaalit vaan huijausta ja täysi farssi. Vaaleja ei järjestetty kansainvälisten vaatimusten mukaisesti, ja toivo, jota tilapäisen valtuuskunnan muiden jäsenten lailla tunsimme palattuamme maasta ja huomattuamme, että poliittinen prosessi oli todellakin käynnistynyt, on nyt haihtunut taivaan tuuliin.
Tšetšeniassa ei synny rauhaa, ellei kaikkia Tšetšenian kansaan kuuluvia ryhmittymiä ja heimoja oteta mukaan todelliseen rauhanprosessiin ja todelliseen vuoropuheluun. Tšetšeniassa ei synny rauhaa, ellei Venäjän hallitus ole valmis neuvottelemaan ja aloittamaan vuoropuhelua kapinallisten, vapaustaistelijoiden kanssa. Tästä syystä haluan palata heinäkuussa antamaamme päätöslauselmaan, jossa Euroopan unionia kehotettiin nimenomaisesti omaksumaan merkittävä tehtävä unionin suojeluksessa järjestettävässä rauhankonferenssissa, sillä ulkopuolisen toimijan on varmistettava, että venäläiset ja tšetšeenit aloittavat todellisen vuoropuhelun.
Arvoisa puhemies, kiitos, että annoitte minulle ylimääräistä puheaikaa. 
Belder (EDD ).
    Arvoisa puhemies, läheinen yhteistyö Venäjän kanssa on keskeisen tärkeää, mikäli kansainvälinen yhteisö haluaa pakottaa Iranin rajoittamaan ydinenergian soveltamisen ainoastaan siviilikäyttöön. Luotan siihen, että neuvosto ja komissio välittävät tämän viestin presidentti Putinille. Nythän on nimittäin tärkeintä se, että Iranille eilen tehdyt myönnytykset pannaan täytäntöön. Tässä yhteydessä haluaisin lisäksi käsitellä presidentti Putinin esittämää valitusta. Hänen mukaansa venäläisiin yrityksiin on sovellettu pakotteita siksi, että ne ovat toimittaneet raaka-aineita Iranin ydinalalle. Presidentti Putinin lähteiden mukaan eurooppalaiset ja amerikkalaiset yritykset ovat sen sijaan päässeet pälkähästä, vaikka ne ovat tehneet vastaavanlaisia toimituksia. Haluan kysyä neuvostolta ja komissiolta, onko tämä Euroopan toimituksia koskeva vakava väite totta. Haluan tarjota neuvostolle ja komissiolle toisen yhtälailla tärkeän aiheen huippukokouksen asialistalle. Ukrainan ja Venäjän välillä on käynnissä vakava rajaselkkaus Kertšinsalmella, ja se on vaarassa riistäytyä hallinnasta. Välittömänä syynä on se, että Venäjän Tamanin niemimaalta rakennetaan patoa Kertšinsalmessa sijaitsevalle Ukrainan saarelle Tuzlalle. Meidän eurooppalaisten olisi viipymättä vedottava molempiin osapuoliin, jotta ne pyrkisivät ratkaisemaan rauhanomaisesti tämän kinkkisen aluekiistan. Olen myös samaa mieltä jäsen Staesin kanssa hänen pyytäessään, että Euroopan olisi tehtävä kaikki mahdollinen Arjan Erkelin tilanteen selvittämiseksi. 
Dupuis (NI ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olen pahoillani, mutta tänään tukemanne politiikka ei ole enää ainoastaan halpamaista ja vastuutonta politiikkaa vaan rikollista politiikkaa, sillä te, neuvoston puheenjohtaja, leimaatte rikolliseksi koko kansan.
Kuvaatte heidät terroristikansaksi. Euroopan unionin viiden suurimman maan ulkoasianministerit tapasivat viime viikolla Pariisissa ja lupasivat toisilleen, että maat vaihtaisivat tietoja Tšetšeniassa sijaitsevista kansainvälisistä terroristien koulutusleireistä. Ette ole koskaan antaneet meille eli yleisölle minkäänlaista näyttöä näiden leirien olemassaolosta. Puhuitte Afganistanissa toimivista tšetšeeniterroristeista, mutta yhtään tšetšeeniä ei koskaan ole tavattu Afganistanista. Sanoitte samaa myös Irakista, mutta ette ole koskaan löytäneet yhtään tšetšeeniä Irakista elävänä sen vähempää kuin kuolleenakaan.
Tämä oli samanlainen operaatio kuin 1930-luvulla toteutettu operaatio, jossa kokonainen kansa leimattiin rahanvaltaa kumartavaksi. Nyt taas esitätte päivä toisensa jälkeen Tšetšenian kansan Euroopan ja maailman julkiselle mielipiteelle terroristikansana. Teette näin, koska se on teidän kannaltanne tarkoituksenmukaista siksi, että kehitätte British Petroleum -yhtiön kanssa tietynlaista politiikkaa, joka on erityisen lähellä pääministeri Blairin sydäntä. Lisäksi teillä on poliittisia suunnitelmia Shellin kanssa, mistä jäsen Oostlander on erittäin kiinnostunut, kanssa, mistä puheenjohtaja Prodi tai pääministeri Berlusconi ovat erittäin kiinnostuneita, sekä kanssa, mistä puolestaan presidentti Chirac on erittäin kiinnostunut. Vastaavia suunnitelmia on luonnollisesti myös muiden yritysten kanssa. Toteutatte politiikkaanne edistääksenne oman edun tavoittelua ettekä todellakaan totuudenmukaisuutta. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
    Haluan aloittaa sanomalla, että suhteemme Venäjään ovat uskomattoman tärkeät. Toivon, että minulla olisi paljon enemmän aikaa puhua tästä aiheesta, mutta haluan kuitenkin keskittyä kaikkein tärkeimpään aiheeseen eli Tšetšenian tilanteeseen.
Konflikti on melko rajattu, mutta samanaikaisesti on kuitenkin meneillä useampia asioita. Useissa maailmankolkissa on nähtävissä, kuinka suurvallat ajautuvat konflikteihin väestönosien kanssa, joilla on eri kansallinen identiteetti. On luonnollisesti helppo todeta, mitä milloinkin olisi tehtävä, mutta mielestäni kehityskulusta on otettava opiksi.
Voimme aluksi tarkastella omaa napaamme eli EU:ta ja Eurooppaa. Olemme historiassa saaneet paljon kokemusta tämäntyyppisistä konflikteista. Eräs tämänhetkisistä esimerkeistä on Pohjois-Irlanti, jonka tilanteeseen olemme vähitellen löytämässä ratkaisua. Toinen esimerkki on Baskimaa. Yksikään eurooppalainen ei enää kuvittele, että Baskimaan ja Pohjois-Irlannin konfliktit olisivat ratkaistavissa aseellisesti. Sen sijaan on löydettävä poliittisia ratkaisuja ja sellaisia toimintamalleja, jotka molemmat osapuolet voivat hyväksyä. Tämä pätee luonnollisesti myös Venäjään ja Tšetšeniaan. Meidän on käytettävä kaikki mahdolliset keinot tämän asian korostamiseksi. Rauhanomaiset ratkaisut on löydettävä, ja niiden on perustuttava kyseessä olevan kansan itsemääräämisoikeuden kunnioittamiseen.
Osapuolten on keskusteltava ja päästävä sopuun siitä, kuinka tietty konflikti voidaan ratkaista käytännössä. Kukaan muu ei voi ratkaista konfliktia heidän puolestaan. Lähtökohdaksi on kuitenkin otettava kansan itsemääräämisoikeus. Demokratialle on oltava ruohonjuuritason kannatus sen sijaan, että siitä määrätään ylhäältä käsin. Moskova ei voi sanella näitä ratkaisuja. Jollei Venäjän kansa tajua tätä asiaa, sekä Venäjä että Venäjän ja EU:n väliset suhteet tulevat kärsimään aimo kolauksen. 
Oostlander (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olemme keskustelleet Tšetšeniasta jo useaan otteeseen täällä parlamentissa, mikä on tärkeä mainita.
Samalla haluan korostaa, kuinka sopiva kahden toimintamallin politiikka on Venäjän-suhteissa. Ovathan kyseessä täysin erilaiset yhteistyömahdollisuudet, jotka saattavat puolestaan vaikuttaa Venäjän poliittiseen kulttuuriin. Juuri tässä Venäjän poliittisessa kulttuurissa Tšetšenian katsotaan olevan alue, jolle eräässä vaiheessa luotiin epäonnistunut valtio; se on eräänlainen Venäjän federaation musta aukko, jonka tilanteeseen Venäjä ei voi olla puuttumatta. Venäjän toimintatapa Tšetšeniassa kuitenkin inhottaa meitä.
Olisi pohdittava, olisiko meidän mahdollista esimerkiksi korkean edustajan Solanan välityksellä kritisoida Venäjän aseellista puuttumista Tšetšenian sisäisiin asioihin niin tehokkaasti, että Venäjä olisi pakotettu muuttamaan strategiaansa.
Sotilaskoulutus, sotilaskoneiston rakenne ja Tšetšeniassa noudatettu strategia sopivat kaikki pelotteilla ja voimakeinoilla hallitsemisen vanhaan kaavaan. Tällainen ainoastaan lisää terrorismia ja johtaa epätoivoisiin itsemurhaiskuihin. Olemme joutuneet näkemään tällaisia tapahtumia suhteellisen lähellä Tšetšeniassa. Jos kysymme komentavalta upseerilta, onko sissisodalle vaihtoehtoa ja onko tällaisesta vaihtoehdosta mitään tietoja, hän vastaa, että tietoja saa ministeriöstä, mutta ihmettelee kuitenkin, mitä hyötyä niistä on paikalla oleville joukoille.
Tämä osoittaa, etteivät venäläiset voi ymmärtää, miksi me eurooppalaiset olemme tehneet niin suuren numeron Tšetšeniasta. Tästä huolimatta on erittäin tärkeää ottaa tämä näkökohta huomioon, sillä eräs neuvoston puheenjohtajan mainitsemista asioista, eli sisäinen turvallisuus, on luonnollisesti suorassa yhteydessä siihen. Näin ollen emme saa unohtaa Tšetšeniaa. Yhdyn heihin, jotka sanovat neuvoston puheenjohtajalle: "Kaikella kunnioituksella teitä kohtaan, vaikka otittekin esiin Arjan Erkelin tapauksen – olisi muuten suunnattoman hienoa, jos voisitte selvittää asian puheenjohtajakaudellanne – teidän on muistettava, että Tšetšenian tilanne on traagisempi kuin olette antanut ymmärtää".
Komission jäsen Patten on oikeassa: maan turvallisuustilanne on järkyttävän heikko eivätkä edes avustustyöntekijät todellakaan pysty toimimaan siellä turvallisesti. Tästä syystä on erittäin tärkeää, että teemme kaiken mahdollisen sen varmistamiseksi, voimmeko suostutella Venäjän asevoimat ja sitä kautta poliittiset päättäjät muuttamaan Tšetšeniaa koskevaa toimintatapaansa. 
Modrow (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on aikaisemmin Tšetšeniaa koskevia asioita käsiteltäessä osoittanut rauhanomaisen ratkaisun löytämistä konfliktiin koskevista kehotuksistaan suurimman osan lähinnä Venäjälle eikä molemmille osapuolille. Vasta Yhdysvaltojen jouduttua kohdennettujen terrori-iskujen uhriksi, minkä myös Eurooppa pelkäsi koituvan kohtalokseen, aloimme käsitellä tilannetta hieman eri kannalta. Tällaiseen realistiseen lähestymistapaan on suhtauduttava myönteisesti, ja sitä olisi lujitettava Venäjän kanssa järjestettävässä huippukokouksessa.
Arvoisa komission jäsen, mielestäni Euroopan unioni ei pysty loputtomiin sulkemaan IVY-maihin liittyviä asioita pois keskustelusta, jota se haluaa käydä eurooppalaisesta yhteisestä alueesta, vaan sen on tartuttava rohkeasti niihin. Vaikka voidaankin suhtautua kriittisesti mahdollisuuksiin käsitellä asiaa poliittisessa vuoropuhelussa, joka koskee Venäjän ja Tšetšenian välisen ja Venäjän sisäisen Tšetšeniaa koskevan konfliktin ratkaisemista, EU:lla on vaihtoehtoja. Meidän olisi hyödynnettävä näitä vaihtoehtoja ensisijaisesti tehokkaan humanitaarisen avun toimittamiseksi ja jälleenrakentamisen edistämiseksi, jotta Tšetšenian kärsivä väestö saa todellista apua. 
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, 6. marraskuuta pidettävästä huippukokouksesta tulee erilainen siksi, että Venäjä on tällä hetkellä EU:n viidenneksi suurin kauppakumppani ja lisäksi ensi toukokuusta alkaen EU:n naapurivaltio. Unioniin liittyvät valtiot verryttelevät jo lihaksiaan tulevaa koitosta varten, kuten voidaan havaita siitä, että Liettua on ottanut esille Itämerellä sijaitsevan kiistanalaisen D-6-öljykentän huolestuttavan tilanteen, sekä siitä, että Latvia on protestoinut sitä kohtaan esitettyä kovaa kritiikkiä venäläisen vähemmistön kohtelusta. EU:hun ensi vuonna liittyvissä Baltian tasavalloissa venäläisen vähemmistön edustajia on lähes miljoona.
EU ryhtyy piakkoin viemään Venäjälle uraania. Suunnitelmissa on tahdistaa Venäjän ja EU:n sähköverkot. Venäjää painostetaan yhä vahvemmin ratifioimaan Kioton sopimus, sillä muuten sopimus on mitätön. Tästä hyvästä Venäjä haluaa, että EU tukee sitä sen pyrkimyksissä liittyä WTO:hon, mihin liittyy vielä useita ratkaisemattomia ongelmia, kuten kaasun kaksoishinnoittelu, vientitullit ja Aeroflotille maksettavat syrjivät liikennemaksut Siperian ylilennoista.
Venäläisen öljyn hinnoittelu euroissa otettiin vastikään esille. Tästähän päättävät tietenkin markkinat eivätkä hallitukset.
Suhtaudun myönteisesti muodolliseen yhteistyöhön Europolin ja OLAF:n kanssa ja toivon, että venäläiset saavat matkustaa ilman viisumia heti, kun laittomia maahanmuuttajia koskeva takaisinottosopimus on saatu tehtyä. Olemme tottuneet presidentti Putiniin kohdistettuun kritiikkiin Tšetšenian kysymyksessä. Presidentti Kadyrovin äskettäistä voittoa Tšetšeniassa kuvattiin puutteelliseksi pluralismin kannalta, ja ihmisoikeusloukkaukset kyseisessä maassa jatkuvat edelleen.
Mitä Venäjää haukkuvat tahot oikein haluavat? Kaukasuksella sijaitsevan epäonnistuneen ja itsenäisen rikollisvaltion, jolla on yhteyksiä Al Qaidaan ja joka vie järjestäytynyttä rikollisuutta Euroopan unioniin? Ensiksi on palautettava laki ja järjestys, sillä vasta sitten demokratia voi päästä vallalle. Ainoastaan Venäjä voi saada tämän aikaan. Venäjä allekirjoitti vastikään Ukrainan, Valko-Venäjän ja Kazakstanin kanssa kiistanalaisen ja omasta mielestäni valitettavan sopimuksen yhteisestä talousalueesta, vaikka samalla sotilasvoimat liikehtivät Venäjällä vaarallisesti uhaten hyökkäyksillä nyt, kun Mustassameressä sijaitsevasta Tuzlan saaresta on tullut kiistaa. Toivon, että asiasta päästään sopuisasti yksimielisyyteen, ja toivon, että eräänä päivänä EU:n ja Venäjän välille saadaan luotua yksi vapaakauppatyylinen talousalue, joka muodostaa suuren yhtenäisen taloudellisen toimijan. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, järkytyin ministeri Frattinin Tšetšeniaa koskevista kommenteista. Niiden myötä hän asettui niitä näkemyksiä ja toteamuksia vastaan, mitä suurin osa parlamentin jäsenistä on jo vuosia esittänyt sekä sitä kantaa vastaan, jota oman PPE-DE-ryhmäni valtaosa on noudattanut jo vuosien ajan parlamentissa.
Olemme puhuneet vapauden ja ihmisoikeuksien puolesta Tšetšeniassa, jossa Venäjä on ryhtynyt raakaan kolonialistiseen sotaan, jonka toisen vaiheen aloitti presidentti Putin historian verisimmän vaalikampanjan yhteydessä. Presidentti Putin ei valitettavasti pysty ratkaisemaan ongelmaa, sillä hän on melko olennainen osa sitä. Jos ongelmaa yritetään tarkastella Venäjän intressien kannalta, havaitaan suhteellisen nopeasti, että Venäjän intressit ja Tšetšenia ovat itse asiassa yksi ja sama asia. Venäjä kärsii talousongelmista samalla, kun Tšetšeniassa törsätään järjettömiä määriä rahaa turhanpäiväiseen ja veriseen sotaan. Demokratia ja oikeusvaltion periaatteet ovat laskusuunnassa Venäjällä ja kuten Andrei Saharovin leski Jelena Bonner on erittäin voimallisesti kuvannut, Tšetšenian sodan avulla pyritään siihen, että vanhat rakenteet saadaan jälleen pystyyn.
Venäjä kärsii yhteiskunnan merkittävästä militarisoitumisesta ja siitä, että salaisen palvelun kaltaiset rakenteet alkavat muodostua uudelleen. Tämä kehityskulku liittyy olennaisesti Tšetšeniaan ja siellä käytävään sotaan. Venäjä kärsii terrorismista ja järjestäytyneestä rikollisuudesta. Kuten jäsen Oostlander perustellusti totesi, Tšetšenian sodalla ei pystytä ratkaisemaan näitä ongelmia vaan ainoastaan kärjistämään tilannetta. Näin ollen voidaan sanoa, että Tšetšenian vapauteen ja vapauttamiseen sitoutuneet henkilöt ovat viime kädessä sitoutuneet myös Venäjän vapauteen ja vapauttamiseen. Pitkällä aikavälillä Venäjän on tunnustettava, että ainoa ratkaisu sen ongelmiin on se, että Tšetšeniasta tehdään todellinen demokratia. Meidän on ymmärrettävä, että Tšetšeniassa järjestetyn valekansanäänestyksen tarkoituksena oli legitimoida eräs henkilö, joka oli ja on edelleen pikemminkin rikollinen kuin vuoropuhelun oikeutettu osapuoli, eli presidentti Mashadov. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kun tarkastellaan EU:n ja Venäjän tulevassa huippukokouksessa käsiteltäviä aiheita, niiden joukosta löytyy tärkeitä ja kunnioitettavia hankkeita, kuten riippumattomien tiedotusvälineiden tukeminen kansallisesti, alueellisesti ja paikallisesti, Venäjän sisällyttäminen yhteiseen eurooppalaiseen talous- ja sosiaalialueeseen, yhteistyö kansainvälisen rikollisuuden ja laittoman maahanmuuton torjumisessa sekä ydinturvallisuuden alalla, Kioton pöytäkirjan ratifiointi sekä useita muita asioita.
Tässä yhteydessä mieleeni muistuu venäläisen šakkimestarin Garri Kasparovin juuri presidentti Putinin Yhdysvaltain-vierailun aattona kirjoittama artikkeli, joka on yhtälailla merkityksellinen Euroopan ja Venäjän tulevan huippukokouksen kannalta. Artikkeli alkaa suurin piirtein näin: "Vladimir Putin saapuu Yhdysvaltoihin suurena demokratian, oikeusvaltion periaatteiden ja ihmisoikeuksien ystävänä. Oikein?". Tähän retoriseen kysymykseen Kasparov vastaa pikaisesti poleemisesti: "Ei, vaan väärin!". Tämän jälkeen seuraa ryöpytys, jossa luetellaan leväperäisyydestä ja väärinkäytöksistä aiheutuneita tapauksia ja väitetään esimerkiksi, että Venäjän demokratia on pelkkä kulissi, että lehdistö ja tiedotusvälineet pakotetaan pysymään ruodussa, että taloutta ei itse asiassa olla vapauttamassa, että tulevien presidentinvaalien varteenotettavat haastajat suljettiin pois pelistä syyttämällä heitä väärin perustein talousrikoksista ja että Tšetšenian vaalit olivat farssi.
En halua tehdä šakkimestari Kasparovista mittapuuta, jonka mukaan tuomitsemme kaiken, mutta hänen artikkelinsa täytyy saada meidät höristämään korviamme, vaikka artikkeli onkin liioiteltu – mikä oli kirjoittajan tarkoituskin. Meidän ei pidä lakaista ikäviä asioita maton alle. Tšetšenian tilanne on arka asia, eivätkä törkeästi manipuloidut vaalit parantaneet tilannetta mitenkään. Mitä meidän olisi sitten vaadittava? Ensinnäkin olisi vaadittava Venäjän armeijan sotilaiden lainvastaisen toiminnan lopettamista, sillä muuten yleisön luottamusta ei pystytä voittamaan. Toiseksi demokratialle on luotava vankat perusteet. Olisi hyvä, jos EU:n ja Venäjän huippukokouksessa Kremlille muistutettaisiin tässä vaiheessa sen perustavanluonteisimmasta vastuusta, sillä Venäjän perustuslaissa presidentti Putinin edellytetään takaavan ihmisoikeuksien kunnioittamisen koko Venäjän federaation alueella. 
Frattini,
   . – Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia jäseniä, jotka ovat käyttäneet puheenvuoron ja esittäneet mielipiteitä – joita muutamia on mielestäni kommentoitava – sekä väitteitä, joista en todellakaan ole samaa mieltä.
Ensinnäkin, kuten komission jäsen Patten on jo todennut – mainittuani, että neuvoston ja komission toiminta on tapahtunut aina yhteisesti ja täydessä yhteisymmärryksessä – epäilyksiä on jo esitetty Tšetšenian vaalien tietyistä seikoista ja venäläisille ystävillemme on myös ilmoitettu melko selvästi useaan otteeseen, että Eurooppa tarkkailee tiiviisti Tšetšenian sisäistä tilannetta ja ihmisoikeustilannetta.
Samalla on mielestäni täysin perusteltua – minkä puheenjohtajavaltio vahvistaa – jatkaa perustuslaillisen uudistuksen tukemista. Presidentti Putin on käynnistänyt tämän uudistuksen, jonka hän on vahvistanut jatkuvan. En maininnut missään vaiheessa puhettani, joka on kaikkien nähtävillä – (kuulin itse asiassa vain yhden parlamentin jäsenen toteavan näin) – en siis sanonut missään vaiheessa mitään sellaista, jonka voitaisiin käsittää tarkoittavan, että pidän koko tšetšeenikansaa terroristeina. Totesin aivan päinvastaista: sanoin nimenomaisesti, että puheenjohtajavaltio toivoo ja haluaa, että nämä tšetšeenikansan yhä useammat ja laajemmalle levinneet ryhmittymät, joilla ei ole yhteyksiä terrorismiin, olisi otettava mukaan perustuslakiprosessiin. Toistan, etten millään muotoa ole sitä mieltä, että kaikki tšetšeenit olisivat terroristeja. Puhumme kuitenkin varmasti tästä aiheesta, eli Tšetšenian kaikkien kansalaisyhteisön edustajien osallistumisesta perustuslakiprosessiin, Venäjän federaation kanssa järjestettävässä huippukokouksessa. Silti haluan tehdä täysin selväksi, että sellaisille yksilöille – kuinka useita heitä sitten onkaan – ei voi olla mitään oikeutusta, jotka tekevät terroritekoja tai käyttävät itseään ihmispommeina viattomien siviilien tappamiseksi. Tästä asiasta me eurooppalaiset olemme aina olleet yksimielisiä ja toivon, että olemme vastaisuudessakin. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission lausunnot YK:n puitteissa tehtävästä aloitteesta yleismaailmallisesta kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisestä. 
Frattini,
   . – Arvoisa puhemies, annoin maailman kuolemanrangaistuksen vastaisena päivänä 10. lokakuuta 2003 Euroopan unionin puolesta julkilausuman, jossa sanottiin selvästi: "Euroopan unioni vetoaa niihin maihin, jotka eivät vielä ole lakkauttaneet kuolemanrangaistusta, että ne ainakin lykkäävät niiden täytäntöönpanoa ensimmäisenä askeleena kohti niiden täydellistä lakkauttamista." Annoin siis itse tämän julkilausuman vain muutamia päiviä sitten Euroopan unionin puolesta, ja kaikki olivat tekstin hyväksyneet. Korostan tätä asiaa, koska voin Italian hallituksen edustajana sanoa, että Italia on jo ennen tätä ollut aina aivan vakuuttunut siitä, että kamppailulla kuolemanrangaistuksen poistamiseksi on sekä tärkeä poliittinen ja idealistinen arvo että humanitaarisesti erittäin tärkeä asema.
Uskon, että me kaikki eurooppalaiset olemme varmoja siitä, että prosessi, joka johtaa kuolemanrangaistuksen täydelliseen poistamiseen, on väistämätön, mutta myös siitä, että prosessin on edettävä vaiheittain. Tästä syystä meidän on mietittävä, miten meidän pitäisi toimia käytännössä, jotta ihmiselämän uhraaminen, joka kuolemanrangaistukseen väistämättä sisältyy, voidaan lopettaa lopullisesti. Nämä ovat huolenaiheita, jotka ovat saaneet puheenjohtajavaltio Italian hyväksymään tämän parlamentin ja monen muunkin parlamentin, myös oman maani Italian parlamentin, esittämän pyynnön ehdottaa Euroopan valtioiden hallituksille, että Euroopan unioni laatisi kuolemantuomioiden täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan päätöslauselma-aloitteen, joka esitettäisiin tällä hetkellä New Yorkissa meneillään olevalle Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokoukselle.
Silvio Berlusconi puhui samaan sävyyn täällä parlamentissa aiemmin tänä vuonna 2. heinäkuuta. Tämä sitoumus perustuu meidän kaikkien jakamiin huolenaiheisiin, kuten Euroopan parlamentin 4. syyskuuta antamissa ihmisoikeuksia maailmassa koskevassa mietinnössä ja päätöslauselmassa ilmenee. Euroopan unionissa käydyssä keskustelussa on noussut esiin suuri eettinen ongelma. Ihmiset ovat nimittäin ihmetelleet sitä, onko pyrkiminen kuolemanrangaistuksen täydelliseen poistamiseen yhteensopivaa – toistan, yhteensopivaa – tällaisen kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan aloitteen kanssa, joka perustuu hallitusten haluun olla soveltamatta kuolemanrangaistusta käytännössä omissa maissaan? On myös muita puhtaasti poliittisia näkökohtia. Ihmiset ovat ihmetelleet, ollaanko yleiskokouksessa hyväksyttävästä päätöslauselmasta riittävän yksimielisiä? Kuinka paljon mahdollinen tappio vaikuttaa tulevaisuudessa kampanjaan, jonka tavoitteena on kuolemanrangaistuksen poistaminen kokonaan? Jos tiedot todella vahvistavat sen, että kuolemanrangaistuksen kieltämisen kannatus on kasvamassa, kannattaakohan ottaa riski, että päätöslauselma epäonnistuu – ottaen huomioon tuloksen epävarmuuden – vai olisiko parempi odottaa, kunnes kantamme on vahvistunut entisestään?
Asiasta on esitetty kysymyksiä. Puheenjohtajavaltio Italia on pohtinut ahkerasti näitä tärkeitä kysymyksiä, koska Euroopan unioni ei missään nimessä voi eikä saa näyttää jakaantuneelta eikä epävarmalta näinkin tärkeässä ja arkaluonteisessa asiassa. Olemme arvioineet kysymyksen hyvät ja huonot puolet. Olemme mobilisoineet koko diplomaattisen verkostomme ymmärtääksemme ja saadaksemme niin sanoakseni ajatuksen siitä, miten mahdollista kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevasta päätöslauselmasta aiotaan äänestää. Tulos arvioinnista, jonka olemme laatineet kaikissa diplomaattiedustustoissa, näyttäisi osoittavan, että asianmukaisesti laadittu teksti voitaisiin hyväksyä yleiskokouksessa, vaikkei asia luonnollisestikaan ole varma. Totuus on kuitenkin, että monet maat, joiden historiansa puolesta voitaisiin odottaa tukevan tämän tyyppistä päätöslauselmaa, eivät ole ilmaisseet kantaansa kysymykseemme, emmekä myöskään voi jättää huomioimatta sitä riskiä, että jos tämänkaltaiseen päätöslauselmaan esitetään tarkistuksia, päätöslauselmaa tukevien maiden yhteinen rintama voi kärsiä äänestyksessä lukuisista loikkauksista.
Puheenjohtajamaa Italia – ja Italian hallitus kansallisella tasolla – ovat erittäin tietoisia tästä Euroopan parlamentin esittämästä pyynnöstä, aivan kuten me Italiassa olemme tietoisia tehtävästä, jonka Italian Parlamentti on antanut meille – kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan päätöslauselman esittämisestä yleiskokouksessa. Toisaalta meille on myös selvää, että monet Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitukset ovat vielä hämmentyneitä ja ihmettelevät sitä, miten niiden olisi parasta pyrkiä tähän tavoitteeseen, joka on yhteinen meille kaikille. Olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan unionin aloite päätöslauselman esittämisestä yleiskokouksessa olisi poliittisesti oikein ajoitettu ja moraalisesti erittäin hieno asia, ja olemme työskennelleet ja työskentelemme yhä tavoitteen saavuttamiseksi, joten kysymys voidaan jättää ulkoasiainministereiden tarkempaa tutkimusta varten. Olemme tietoisia siitä, että huolimatta yleisestä positiivisesta mielialasta pelko tappiosta on suurempi kuin into päätöslauselman esittämisestä.
Me Italian hallituksessa tuemme tätä sitoumusta kansallisella tasolla, mutta puheenjohtajavaltiona Italia toivoo yhä, että tämän tarkan harkinnan tuloksena Euroopan unioni päättää jatkaa toimenpiteitä päätöslauselman esittämiseksi. Tällainen päätös olisi yhdenmukainen kuolemanrangaistuksen vastustamista koskevan Euroopan sitoumuksen kanssa. Tästä syystä vetoan jälleen kerran, että asiaa harkittaisiin tarkoin. Tiedän, ettei aikaa ole paljon ja että tämän harkinnan on johdettava pikaisesti päätökseen. Toivon, että siitä tulee joko kaikkien Euroopan maiden yhteinen päätös jakaa tämäntyyppisen päätöslauselman esittämisestä kannettava vastuu – mikä olisi ylivoimaisesti paras vaihtoehto – tai Euroopan unionin päätös, joka selvästi jättää polun vapaaksi tätä asiaa koskeville Euroopan maiden, mukaan lukien ehkä kansallisella tasolla toimivan Italian hallituksen, aloitteille. Jos aloite tulee unionilta, sillä on varmasti enemmän painoarvoa, ja jos se tulee Euroopan valtioiden hallituksilta, sillä on taatusti vähemmän painoarvoa mutta se on kuitenkin yhtä tärkeä. Odotan yhä, että Euroopan maiden hallitusten edustajat – ja annan heille asiasta muistutuksen – kertovat minulle mielipiteensä ja lopullisen kantansa jommankumman vaihtoehdon puolesta hyvin pian. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen Patten, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun puhutte tästä asiasta Euroopan parlamentille. 
Patten,
   . Arvoisa puhemies, olette aivan oikeassa sanoessanne, että olen jo monta kertaa puhunut parlamentille kuolemanrangaistuksesta. Olen joutunut silloin tällöin muistelemaan sitä, että kun ensimmäisiä kertoja puhuin parlamentissa kuolemanrangaistuksesta, en havainnut tällaista yksimielistä tukea mielipiteilleni. Muistan äänestäneeni kuolemanrangaistuksen poistamisen puolesta monissa Brittein saartenosissa, enkä aina saanut taakseni laajaa tukea. Ensimmäinen toimenpide, jonka toteutin toimiessani siirtomaaherrana Hongkongissa, oli kuolemanrangaistuksen kumoaminen. Tililläni on siis joitakin täysosumia, kuten jalkapallovalmentaja saattaisi asian ilmaista.
Haluaisin heti alkuun pyytää anteeksi sitä, etten voi jäädä tänne koko tämän keskustelun ajaksi. Minun on lennettävä Madridiin Irakia koskevaan avunantajien konferenssiin, joka alkaa huomisaamuna ja jossa myös puheenjohtajavaltio on edustettuna. Toivottavasti parlamentti antaa minulle anteeksi epäkohteliaisuuteni, mutta kollegani Franz Fischler saapuu tänne paikalle voidakseen raportoida minulle jälkeenpäin kaiken sen, mitä minun pitäisi kuulla tässä keskustelussa myöhemmin esiin tulevista asioista.
Toivon niin ikään, että parlamentti antaa minulle anteeksi, jos suuri osa siitä, mitä sanon, seuraa samoja polkuja puheenjohtajavaltion eleganttien ajatusten kanssa. Haluan esittää monia samoja asioita mutta omalla tavallani. Parlamentti tietää, että työskentelemme johdonmukaisesti sen eteen, että kuolemanrangaistus poistetaan maailmanlaajuisesti. Matkalla tavoitteeseen vetoamme niihin maihin, joissa kuolemanrangaistus on yhä voimassa, että ne rajoittaisivat sen soveltamista asteittain, ja korostamme myös, että kuolemanrangaistus pitäisi panna täytäntöön mahdollisimman vähäistä raakuutta käyttäen.
Euroopan unioni korostaa tarpeen vaatiessa myös sitä, että kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä pitäisi jatkaa. Olemme laatineet sisäiset ohjeet kuolemanrangaistusta koskevista menettelytavoista ja vastalauseista, joita tarpeen vaatiessa esitämme kansainvälisillä foorumeilla kolmansille maille. Euroopan unionin ja Kiinan huippukokouksessa Kiinan silloinen pääministeri Zhu Rongji sanoi: "Ettekö puhukin näistä kysymyksistä vain köyhemmille maille?" Korostin hänelle, että muistaakseni ensimmäinen maa, jonka kanssa otimme asian esiin, oli Yhdysvallat. Kyse on siis asiasta, jonka otamme esiin kaikkien kanssa – ja minun on sanottava, että Yhdysvaltojen ulkoministeri oli hieman yllättynyt.
Euroopan parlamentti on pitkään vastustanut kuolemanrangaistusta ja on vaikuttanut osaltaan tämän prosessin edistämiseen. Parlamentti on aiemmin ilmoittanut, että se pitää kuolemanrangaistusta "epäinhimillisenä ja keskiaikaisena rangaistuskeinona, joka ei sovi nykyaikaisiin yhteiskuntiin." Monia aloitteita on tehty sen varmistamiseksi, että kuolemanrangaistuksen poistamisesta tulee Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikan keskeinen tavoite. Tämän poliittisen tavoitteen perusteella, johon Euroopan unioni uskoo vahvasti, olemme viimeisten vuosia ajan menestyksellisesti esittäneet kuolemanrangaistuksia koskevia päätöslauselmia YK:n ihmisoikeuskomitealle, kuten neuvoston puheenjohtaja on todennut. Seitsemäs perättäinen päätöslauselma hyväksyttiin Genevessä 24. huhtikuuta.
Tämä päätöslauselma sisältää joitakin merkittäviä uusia elementtejä. Siinä vedotaan erityisesti valtioihin, etteivät ne panisi teloituksia täytäntöön julkisesti eivätkä millään muullakaan halventavalla tavalla ja että ne varmistaisivat sen, että erityisen julmuuden osoittaminen sekä epäinhimillisten teloituskeinojen, kuten kivityksen, käyttäminen lopetetaan välittömästi. Vaikka kuolemanrangaistusta koskevien päätöslauselmien kannatus on YK:n ihmisoikeustoimikunnassa lisääntynyt, on myös todettava, että myös niiden vastustus on lisääntynyt. Genevessä hyväksyttyä päätöslauselmaa tuki 24 valtiota, 18 äänesti vastaan ja 10 tyhjää. Siitä, että monet maat olivat asiasta voimakkaasti eri mieltä, oli kuitenkin osoituksena se, että 63 valtiota allekirjoitti lausunnon, jossa ne sanoutuvat irti päätöslauselmasta. Mielestäni olisi hyödyllistä muistuttaa näistä seikoista tämänpäiväisessä keskustelussa päätöslauselmasta, jossa vaaditaan kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä yleiskokouksen kolmannessa komiteassa.
Ennen minkäänlaisen päätöslauselman esittämistä pitäisi pohtia sitä, voisiko tällainen teksti saada osakseen tarpeeksi tukea, että se hyväksyttäisiin yleiskokouksessa. Muistamme kaikki vuonna 1999 pidetyn yleiskokouksen, jossa kiersi teksti, jossa selvästi vedottiin kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen ja joidenkin suojatoimien tiukentamisen puolesta. Tämä luonnos aiheutti välittömästi voimakasta paheksuntaa valtioissa, joissa kuolemanrangaistus on vielä voimassa ja joita ovat esimerkiksi Egypti, Intia ja Singapore. Unionin aloitetta vastaan hyökättiin voimakkaasti, ja meidän katsottiin pyrkivän tyrkyttämään muille itsenäisille maille omia arvojamme. Lopulta teksti vedettiin pois. Tällainen oli tilanne vuonna 1999.
Meillä ei ole viitteitä siitä, että yleiskokous suhtautuisi nykyään aiempaa myönteisemmin kuolemantuomiota koskevaan päätöslauselmaan. Näyttäisi siltä, että samalla kun kovan linjan kannattajat ovat taipumassa tukemaan tämän asiaa koskevan, ihmisoikeustoimikunnan laatiman tekstin hyväksymistä, he vastustavat yhä voimakkaasti toimenpiteitä, joilla on tarkoitus varmistaa päätöslauselman esittäminen yleiskokouksessa. Tämä johtaisi mielipiteitä jakavan keskustelun lisääntymiseen. Tästä syystä Euroopan unioni on päättänyt jatkaa kuolemanrangaistuksen vastaisia toimenpiteitään mieluummin ihmisoikeuskomiteassa kuin yleiskokouksessa.
Keskeisempi kysymys on kuitenkin se, edistääkö kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä vaativa päätöslauselma unionin tavoitteita kuolemanrangaistuksen poistamiseksi maailmanlaajuisesti. Puheenjohtajavaltio on ehdottanut, ettei unionin ehdotuksessa mentäisi niin pitkälle, että siinä vaadittaisiin kuolemanrangaistuksen poistamista, vaan että siinä tyydyttäisiin vaatimaan kuolemanrangaistukseen täytäntöönpanon lykkäämistä. Koska Euroopan unionin ihmisoikeuskomiteassa esittämässä päätöslauselmassa vaaditaan valtioita poistamaan kuolemanrangaistus kokonaan ja samalla lopettamaan teloitusten täytäntöönpano, on olemassa suuri riski, että meidän koetaan heikentävän unionin kantaa, koska emme esitä yhtä tiukkoja vaatimuksia yleiskokouksessa.
Haluan teidän tietävän myös, että valtioista riippumattomat kansalaisjärjestöt ovat ottaneet minuun tässä asiassa yhteyttä. Tämän vuoden heinäkuussa minulla oli ilo kutsua kokoon Brysselissä pidetty ihmisoikeuksia käsittelevien valtioista riippumattomien järjestöjen erityisseminaari. Kokouksen yhteydessä maailmanlaajuinen kuolemanrangaistusta vastustavien valtioista riippumattomien järjestöjen ryhmä, johon kuuluvat Amnesty International ja monet muut arvovaltaiset järjestöt, esittivät oman kantansa. Tämän ryhmän viesti oli, että Euroopan unionia on pyydettävä pidättäytymään esittämästä kuolemanrangaistusta koskevaa päätöslauselmaa tulevassa yleiskokouksessa. Nämä kansalaisjärjestöt korostivat erityisesti sitä, että koska ei ole merkkejä siitä, että poliittiset paineet olisivat hellittäneet vuoden 1999 jälkeen, tällainen aloite voisi synnyttää erittäin politisoidun ja kielteisesti vaikuttavan keskustelun yleiskokouksessa. Niiden mielestä toinen epäonnistuminen yleiskokouksessa vahvistaisi niiden valtioiden kantaa, joissa kuolemanrangaistus on yhä voimassa.
Panen suurta painoa näiden monien kanssamme työtä tekevien tunnettujen kansalaisjärjestön asiantuntemukselle. Niillä on myös tärkeä rooli kumppaneinamme hankkeissa, joita toteutamme demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevan eurooppalaisen aloitteen puitteissa. Tämän kansalaisjärjestöjen ryhmän esittämästä aloitteesta vietimme, mikäli "viettää" on hyvä sanavalinta, 10. lokakuuta ensimmäistä kertaa maailman kuolemanrangaistuksen vastaista päivää.
Euroopan komissio jatkaa tuen antamista kampanjoille, joilla on tarkoitus saavuttaa kuolemanrangaistusten ja teloitusten täytäntöönpanon lykkääminen ja lopulta niiden lopettaminen kokonaan maailmanlaajuisesti. Viime vuonna osoitettiin eurooppalaisista aloitteista noin 4,9 miljoonaa euroa hankkeisiin, joilla on tarkoitus parantaa tietoisuutta niissä Euroopan maissa, joissa kuolemanrangaistus on käytössä. Tietoisuuden parantamisessa käytettäviä menetelmiä ovat yleinen koulutus, aktiiviset toimet yleiseen mielipiteeseen vaikuttamiseksi, tutkimukset siitä, miten eri valtioiden kuolemanrangaistusjärjestelmissä noudatetaan vähimmäisvaatimuksia, tiedotus ja kuolemanrangaistuksen poistamiseen tähtäävien strategioiden tukeminen sekä toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kuolemantuomittujen osaston vangeilla on mahdollisuus saada asianmukaista laillista tukea, ja lakimiesten kouluttaminen.
Viime kuukausien aikana on tapahtunut myös jonkinlaista myönteistä kehitystä, jota on syytä korostaa. Tammikuussa Illinoisin kuvernööri päätti lieventää 156 vangin kuolemantuomiot. Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen pöytäkirjan nro 13 tultua voimaan 1. heinäkuuta kuolemanrangaistuksen täytäntöönpano on kielletty rauhanajan lisäksi myös sota-aikana. Lisäksi Armenian presidentti muutti kaikki kuolemantuomiot elinkautisiksi ja myöhemmin syyskuussa ratifioi Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen pöytäkirjan nro 6 ja poisti tällä tavoin kuolemantuomion.
Haluan toistaa, että otamme tämän asian vakavasti, ja olen iloinen siitä, että saamme tehdä työtä sellaisen puheenjohtajavaltion kanssa, joka on suhtautunut asiaan niin vakavasti ja jatkanut asian käsittelyä osoittaen huomattavaa taitoa ja erittäin hyvää poliittista arvostelukykyä. Olemme edistymässä, mutta tarvitsemme vielä aikaa ja periksiantamattomuutta sekä tämän parlamentin jatkuvaa tukea, jos haluamme saavuttaa tavoitteemme eli kuolemanrangaistuksen saattamisen historian kirjoihin rangaistusmuotona, jonka ei pitäisi kuulua nykyajan maailmaan. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kiitoksia siitä, että esittelitte toimenpiteitä, joita toteutatte paraikaa. Euroopan unionin kanta on todella selvä: vastustamme varauksetta kuolemanrangaistusta, ja tästä syystä tämän parlamentin yhteisesti esittämä päätöslauselma on suhteellisen lyhyt. Keskeisin ja tärkein kysymys on se, millaista taktiikkaa meidän pitäisi soveltaa, jotta kehitys olisi mahdollisimman suotuisaa. Kannattaisiko meidän vedota YK:n ihmisoikeustoimikuntaan ja pyytää sen kumoamista siellä, vai pitäisikö meidän vedota YK:n yleiskokouksessa ainoastaan kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen puolesta? Komission jäsen Patten toi hyvin julki, mitä me voimme tehdä, unohtamatta sitä, että vastustamme jyrkästi kuolemanrangaistusta. Jonkun mielestä Pattenin ehdotus saattaisi olla jopa hieman vääränsuuntainen: paras ratkaisu on luonnollisesti koko kuolemanrangaistuksen poistaminen; toiseksi paras vaihtoehto olisi kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkääminen; huonoin kaikista huonoista vaihtoehdoista on se, että teloitetaan kivittämällä tai käytetään muita vielä raaempia keinoja, ja toiseksi huonoin vaihtoehto on vaatia, että ihmiset teloitetaan "inhimillisesti". Tästä syystä näinkin laaja keskustelu on aivan järjetöntä.
Uskon kuitenkin, että lähestymistapa, jota parlamentti ehdottaa neuvostolle, on loppujen lopuksi toteutettavissa, koska sen mukaan Euroopan unionin on esiinnyttävä yksimielisenä rintamana vedotessaan yleiskokouksessa kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen puolesta. Uskon, että kaikki Yhdistyneisiin Kansakuntiin kuuluvat maat tuntevat Euroopan unionin kannan tässä asiassa. Vetoaminen nyt pelkän kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen puolesta ei tarkoita sitä, että unohdamme kokonaistavoitteen. Olen myös sitä mieltä, että tämän päätöslauselmaesityksen esittäjänä pitäisi olla koko Euroopan unioni. En pidä hyvänä ajatuksena sitä, että jonkun maan hallitus asettuu tulpaksi ja näin estää sen, että koko EU on päätöslauselman takana.
Olen vielä kiinnostunut tietämään, minkä kannan ehdokasmaat ottavat asiaan. Yleissääntönä niiden pitäisi olla jo mukana tässä. Mielestäni tämänkaltaisella aloitteella on enemmän painoa ja vaikutusvaltaa, jos se on 25 valtion antama. Kuten päätöslauselmassamme todellakin todetaan, yksittäisten jäsenvaltioiden pitää kykyjensä mukaan myös pyrkiä lähestymään yksittäisiä valtioita ja saamaan nämä tukemaan ainakin kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä. Uskon, että tämä on meille paras menettelytapa.
Toivotan puheenjohtajavaltiolle parasta mahdollista menestystä neuvotteluissa tavoitteen saavuttamiseksi. Olen varma siitä, että parlamentti vahvistaa tällä päätöslauselmalla käytännössä yksimielisesti tämän lähestymistavan. 
Fava (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan tässä johdannossa sanoa pitäväni melko omituisena sitä, että kaikki kuolemantuomiota koskevat keskustelumme epäonnistuvat yhä avoimuuden puutteen takia. Muutama kuukausi sitten kuuntelimme yhtä vaivaantuneina ihmisten puhuvan epätoivoisena Kuubasta, samalla kun Kiinan kanssa, jossa on vuoden aikana teloitettu 3 138 ihmistä, tyydymme yhä käyttämään kohteliaita sanamuotoja. Nämä kohteliaisuudet rajoittuvat joskus pelkkään vaivautuneeseen änkytykseen, kun meidän on otettava kantaa yhä lisääntyneeseen, välillä lähes teolliseen mittakaavaan laajentuneeseen kuolemanrangaistusten täytäntöönpanoon Yhdysvalloissa tai muissa niin sanotuissa vapaamielisissä demokratioissa, joissa hirsipuu on yhä käytössä, kuten Taiwanissa, Thaimaassa, Japanissa ja Intiassa.
En halua, että kaikkeen tätä poliittista kainoutta pahennetaan unohtamalla sitoumus, jonka neuvoston puheenjohtajavaltio antoi tälle parlamentille tänä vuonna 2. heinäkuuta ja jonka mukaan neuvosto esittää päätöslauselman kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisestä Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksessa. Muistakaamme, että – ja muistuttakaamme ministeri Frattinia tästä asiasta – että tämä päätöslauselma oli yksi puheenjohtajavaltio Italian ulkopoliittisen ohjelman keskeisimmistä tavoitteista. Tiedämme myös – yleisen järjen ja kokemusten ansiosta – että kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkääminen on ensimmäinen poliittinen askel kohti kuolemanrangaistuksen poistamista. Kaikki muu on pelkkää toiveunta. Takaraja tämän päätöslauselman esittämiselle on 7. marraskuuta, mutta tähän mennessä päätöslauselmaa ei ole näkyvissäkään. Monia vuosikymmeniä kestäneen äänekkään ja paikoin mielikuvituksettoman keskustelun jälkeen olisi ollut vastuutonta ilmoittaa neljä kuukautta sitten tällaisesta tärkeästä poliittisesta aloitteesta vain siksi, että voisimme antaa periksi niiden tahojen painostukselle, jotka eivät halua Yhdistyneiden Kansakuntien ilmaisevan vastustavansa kuolemanrangaistusta. Tappion mahdollisuus? Ajattelen pikemminkin velvollisuutta taistella asian puolesta ja velvollisuutta poliittisesta taistelusta, josta Euroopan unionin on vastattava.
Lopuksi, kun neuvoston puheenjohtaja on matkustamassa Kiinaan, uskomme hänelle tehtäväksi muistuttaa Kiinaa siitä, että kun kyse on ihmishengen arvosta, emme saa laskelmoida poliittisesti emmekä asettaa maita poliittisen paremmuusjärjestykseen. Tämä koskee myös Kiinaa. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, YK:n perusoikeuskirjassa sanotaan, että kaikilla on oikeus elämään, vapauteen ja henkilökohtaiseen turvallisuuteen. Viime vuonna 31 maata rikkoi tätä ratkaisevan tärkeää artiklaa, jossa tuetaan inhimillisyyttä ja elämää sekä edistetään sivistynyttä ja inhimillistä yhteiskuntaa. 31 valtiota uskoo, että niillä oli oikeus ottaa elämä omilta kansalaisiltaan. Amnesty Internationalin mukaan näissä maissa teloitettiin yhteensä 1 526 ihmistä, ja 3 284 ihmistä tuomittiin kuolemaan 67 maassa. Hieman yli 80 prosenttia näistä teloituksista tapahtui kolmessa maassa: Kiinassa, Iranissa ja Yhdysvalloissa. Arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, te kaikki tiedätte tämän.
Kiina on näistä maista pahin. On kuitenkin erittäin traagista, että demokraattinen Yhdysvallat löytyy samalta listalta kahden diktatuurin kanssa. Yhdysvaltojen vilpittömänä ystävänä tämä asia surettaa minua kovasti. Miksi Yhdysvaltojen kaltainen demokraattinen ja sivistynyt maa soveltaa yhä kuolemanrangaistusta? Yhdysvalloissa teloitusten määrä kasvoi viime vuonna 71:een kun vastaava luku vuotta aiemmin oli ollut 66.
Arvoisa puhemies, en itse asiassa usko, että monet amerikkalaiset ovat tietoisia siitä, ettei Yhdysvallat täytä vaatimuksia, joita EU:n jäseneksi haluvalta valtiolta edellytetään, ja olen vakuuttunut siitä, että Yhdysvaltoja pitää painostaa muuttamaan asennettaan. Tämä vaikeuttaisi suuresti muiden kuolemanrangaistuksia soveltavien maiden asemaa. Voivatko amerikkalaiset olla vähemmän avoimia tosiasioille kuin me eurooppalaiset? Tuhansia syyttömiä ihmisiä on tuomittu kuolemaan ja teloitettu. Voivatko amerikkalaiset olla vähemmän inhimillisiä kuin me eurooppalaiset? Näin ei ole, mutta tässä tapauksessa tarvitsemme rohkeampia johtajia, jotka toivovat keskustelun käynnistämistä ja uskaltavat käynnistää sen pyrkiessään oikeudenmukaisuuden ja inhimillisen ihmisarvon edistämiseen.
Arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, onko mahdollista aloittaa kaupankäynti kuolemanrangaistuksen poistamisesta kokonaan? En oikein usko siihen. Mielestäni tässä asiassa tarvitaan erittäin selkeä lähestymistapa. EU:n ja puheenjohtajavaltio Italian on tuettava koko sydämestään tätä kuolemanrangaistuksen vastaista yleistä kapinaa, jonka ensimmäinen askel on maailmanlaajuinen kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkääminen. Tässä asiassa ette saa epäröidä. Arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, vastuu on teidän käsissänne. Kuolemanrangaistus on poistettava. Tästä asiasta ei neuvotella. 
Sylla (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensinnäkin uskon, että meidän pitäisi olla tyytyväisiä siihen, että asiasta, jonka puolesta kuolemanrangaistuksen vastustajat taistelevat, on muutaman vuosikymmenen – muutaman sukupolven –aikana tullut yksi yleisen mielipiteen kiivaimmista vaatimuksista ihmisoikeuksien alalla. Kun Martin Luther Kingin kaltaiset kuolemanrangaistuksen vastustajat vuonna 1961 puhuivat kuolemanrangaistuksen poistamisesta, se tuntui toiveunelta. Seuraavan sukupolven – eli minun sukupolveni – tietoisuus asiasta heräsi Ranskassa tässä asiassa harjoitetun politiikan ansiosta, kun François Mitterrand ja Robert Badinter poistivat kuolemanrangaistuksen vuonna 1981.
Meidän pitäisi myös muistaa, että maat, joiden emme koskaan uskoneet kumoavan kuolemanrangaistusta niin nopeasti, kuten Turkki ja useat ehdokasmaat, ovat onnistuneet siinä osoittaen poliittista tahtoa erityisesti kesäkuussa 2001 täällä parlamentissa pitämämme istunnon jälkeen. Tästä syystä uskon, että sen sijaan, että puhumme tämän asian osalta taktiikoista, olisi huomattavasti suositeltavampaa puhua poliittisista vakaumuksista ja halusta tukea näitä vakaumuksia.
Kun kollegamme Ari Vatanen osallistuu Pariisi-Dakar-ralliin rinnassaan rintamerkki, jossa lukee , hän herättää itse asiassa kokonaisen maanosan tietoisuuden. Kuten jäsen Trautmann sanoi, panoksena on kykymme kesyttää kostonhalumme.
Kun keskitämme voimamme, onnistumme pelastamaan kuolemanrangaistukselta nigerialaisen naisen, joka sai avioliiton ulkopuolisia lapsia. Uskon, että jos me jälleen keskitämme voimamme, voimme pelastaa Mumia Abu-Jamal -nimisen miehen kuolemantuomittujen osastolta. Hän on ollut vankilassa, koska hän on musta, koska hän oli lehtimies, koska hän puhui niiden ihmisten puolesta, jotka eivät kykene puhumaan puolestaan, ja koska hän nousi vastustamaan Philadelphian rasistisen poliisin väärinkäytöksiä.
Kaikki nämä yksittäistapaukset mielessäni sanon tänään, että meidän on ajateltava asiaa tarkasti. Kuolemanrangaistuksen osalta kyse ei ole mustasta eikä valkoisesta vaan verenpunaisesta. Tästä syystä emme mielestäni saa luovuttaa ihmisiä maihin, joissa näitä ihmisiä saattaa odottaa kuolemanrangaistus. Erityisesti minua järkyttää ajatella maanmiehiämme Guantanamossa, koska emme tiedä, mikä heidän kohtalonsa saattaa olla. Hyvät kollegat, tarvitsemme poliittista tahtoa, emme taktikointia. 
Wuori (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, aikamme suuriin historiallisiin jännitteisiin kuuluu valtiosuvereniteetin ja yleismaailmallisten ihmisoikeuksien välinen kamppailu. Suvereenin hallitsijan perinteinen valta ilmenee ennen kaikkea oikeutena päättää alamaisten hengestä ja omaisuudesta. Kansallisvaltioidenkaan kaudella emme ole päässeet eroon kahdesta sinnikkäästä ja syvästä, perustavaa laatua olevasta ihmisoikeusloukkauksesta, nimittäin kuolemanrangaistuksesta ja laajamittaisesta kidutuksesta.
On erinomaista, että Euroopan unioni, jonka oma ulkoinen suvereniteetti on hyvin heikko, on ulkopolitiikkansa ydinalueella eli ihmisoikeuksissa keskittynyt näiden kahden vakavan epäkohdan poistamiseen etenkin nyt, kun asevarainen turvallisuusajattelu hallitsee uuden maailmanjärjestyksen muotoutumista, ja samalla myös omiin kansalaisiin kohdistuva väkivalta on huolestuttavasti suhteellistumassa. Valtiolla, joka tappaa ja kiduttaa, ei tulisi koskaan olla kansainvälistä legitimiteettiä.
YK-järjestelmän kohtalonkysymys on alussa mainitsemani ristiriita. Onhan maailmanjärjestön erityisenä vahvuutena pidetty juuri ihmisoikeuksia, mutta samalla sen peruskirja on ankkuroitu vahvasti valtiosuvereniteetin ajatuksen varaan. Se on siten kahden aikakauden ja kahden erilaisen poliittisen maailmankuvan leikkauspisteessä.
Käsitykseni mukaan aika on nyt kypsä ottaa tämä askel tulevaisuuteen ja pyrkiä kaikin keinoin kattavaan moratorioon kuolemanrangaistuksen suitsemiseksi kaikkialla maailmassa välivaiheena sen poistamiseen lopullisesti. Hankkeeseen sisältyy diplomaattisia ja muita riskejä, mutta tavoite on niiden ottamisen arvoinen. 
Muscardini (UEN ).
    Arvoisa puhemies, huolimatta monilta tahoilta tulleista toistuvista vetoomuksista ihmisoikeuksien puolustamiseksi, mikä tapahtuu poistamalla kuolemanrangaistus, kuolemanrangaistusten lukumäärä ei pelkästään ole kasvanut joissain maissa viime vuosina, vaan myös teloitusmenetelmistä on tullut aiempaa raaempia ja käytetyt menetelmät ovat olleet barbaarisia.
Vaadittaessa vähintään kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä haluaisi muistuttaa – pelkästään esimerkkinä ja siksi, että Amnesty Internationalin esittämät, vuotta 2002 koskevat luvut ovat väistämättä puutteelliset – että Iranissa teloitettiin 113 henkilöä, Saudi-Arabiassa 48 ja Sudanissa 40 – puhumattakaan Kiinassa täytäntöönpannuista 1 060 teloituksesta. Tämän tiedon nojalla meidän on – samalla kun tuemme kiireellistä tarvetta kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi – vedottava aivan yhtä kiihkeästi sen puolesta, että Euroopan unioni ja Yhdistyneet Kansakunnat pyrkivät vaikuttamaan näihin maihin, joissa annetut rangaistukset eivät perustu maallisiin sääntöihin vaan jonkinlaisiin fundamentalistisiin kulttuureihin tai perinteisiin.
Lisäksi totean, että samalla kun tuemme kunkin yksilön oikeutta uskonnonvapauteen, meidän on ilmoitettava mitä suurimmalla vakaumuksella, että Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät voi hyväksyä -lain tiukentamista jossain valtiossa tai valtion osassa. Tästä syystä kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen lisäksi on määrättävä seuraamuksista, joita unionin on pantava täytäntöön niitä hallituksia kohtaan, jotka eivät hyväksy kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä vaan jatkavat sen soveltamista käyttäen julmia menetelmiä, kuten kivitystä.
Yksi seuraamuksista, joita haluaisimme Euroopan unionin määräävän, on taloussuhteiden katkaiseminen näiden maiden kanssa. Kansalaisten avustamista jatketaan mahdollisuuksien mukaan, mutta lopetetaan kaupustelu – suonette anteeksi termin – niiden maiden hallitusten kanssa, jotka tietoisesti jatkavat ihmisoikeusrikkomuksia. Eurooppa ei voi tyrkyttää muille maille omia lakejaan ja omaa käsitystään demokratiasta, mutta se ei myöskään voi jatkaa täysimääräisten taloussuhteiden ylläpitämistä sellaisten hallitusten kanssa, joiden on todettu syyllistyneen keskeisimpiin ihmisoikeusrikkomuksiin. Näissä maissa kuolemanrangaistus ei nimittäin ole pelkkä oikeuslaitosten määräämä ja teloittajan täytäntöönpanema rangaistus vaan myös päivittäinen rangaistuskeino, johon ajaa sellainen nälkä, epätoivo tai väkivalta, joka saa kokonaisia väestöjä etsimään turvapaikkaa muualta, kuten on tapahtunut esimerkiksi Somaliassa vuodesta 1991 lähtien, ja kuolemaan Intian valtamereen tai Sisilian kanaaliin. Lisäksi kuolemantuomio on myös rangaistus, jonka terroristin panevat täytäntöön tappamalla aseettomia kansalaisia. Näin ollen meillä ei ole toivoa onnistua kuolemantuomion täytäntöönpanon lykkäämisessä, ellemme määrää seuraamuksia niitä kohtaan, jotka panevat täytäntöön epäinhimillisiä ja fundamentalistisia lakeja sekä suojelevat terroristi-iskujen tekijöitä.
Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltio Italian on nyt oikea aika painostaa parlamenttia tekemään symbolinen ele ja pyytämään Irania armahtamaan nuori nainen, joka on tuomittu kuolemaan surmattuaan häntä raiskanneen miehen. Euroopan puuttuminen asiaan voisi antaa uutta toivoa niin monille naisille, jotka kärsivät ääriliikkeiden epäinhimillisestä kohtelusta, johon aivan liian monet hallitukset sortuvat. 
Pannella (NI ).
    Arvoisa puhemies, minulle on myönnetty 90 sekuntia puheaikaa, koska olen -järjestön puheenjohtaja ja edustan ylikansallista radikaalipuoluetta, joka on vuosikymmeniä taistellut, jotta vihdoinkin – ja sanon tämän puhemies Frattininille – voisimme ilmaista vakaumuksemme sen sijaan, että saivartelemme yleissopimuksesta ala-arvoisella tavalla.
Vuonna 1994 hävisimme vain kahdeksalla äänellä äänestyksen YK:ssa, koska Singapore ja jotkin muut valtiot olivat huolissaan siitä, että näillä kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevilla ehdotuksilla rajoitetaan kansallista riippumattomuutta. Tähän päivään mennessä 33 valtiota on siirtynyt kuolemanrangaistuksen vastustajiin ja poistanut kuolemanrangaistuksen. Puheenjohtajavaltio Italia on julistanut vakaumustaan ja jatkaa sen julistamista kovaan ääneen ja selkeästi. Se taistelee päättäväisesti ja käyttää kaikki mahdolliset tilaisuudet joka ikisenä päivänä torjuakseen näitä perättömiä tekosyitä ja selityksiä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, käymme kamppailua, jotta sitoumuksia, jotka hyväksymme tai joiden hyväksymistä täällä vaadimme, noudatettaisiin mahdollisuuksien mukaan edes jossain määrin myös omassa maassamme ja myös Euroopassa – teidän kanssanne tai ilman teitä – ja jotta voimme sitten lopettaa hölmön mukautumisen typeriin ja virheellisesti laadittuihin yleissopimuksiin.
Minun puheaikani on päättynyt, mutta pelkään pahoin, että myös teidän aikanne on uskottavuutenne ja soveliaisuutenne osalta päättymässä. Toivon, ettei näin vielä ole, mutta tämä riski olemassa. On olemassa myös riski, että johdatte meidät aivan sopimattomaan suuntaan ja ettei meitä uskota. 
Ferrer (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pidän tärkeänä, että puheenjohtajavaltio Italia esittää Euroopan unionin ja luonnollisesti myös sen jäsenvaltioiden puolesta Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksessa päätöslauselmaesityksen, jossa vedotaan sen puolesta, että kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkääminen hyväksytään maailmanlaajuisesti. Uskon myös, että meidän velvollisuutenamme on esittää tällainen päätöslauselmaesitys.
Varovaisuus ei saa saada meitä unohtamaan sitoumustamme puolustaa oikeutta elämään eikä velvollisuuttamme työskennellä lisätäksemme kansainvälistä yhteistyötä tavoitteenamme saavuttaa kuolemanrangaistuksen poistaminen kokonaan maailmasta. Kuolemanrangaistus on nimittäin vastoin perustavanlaatuista oikeutta elämään, ja vielä pahempaa on – kuten Amnesty International sanoo – että tätä oikeuksien rikkomista ei salailla eikä kielletä, vaan se on nimenomaisesti määritelty niiden maiden laeissa, jotka soveltavat kuolemantuomiota. Lisäksi jos jokin valtio ei kunnioita kaikkein perustavanlaatuisinta oikeutta, millä oikeudella se vaatii kansalaisiaan noudattamaan muita oikeuksia, ja mihin kyseinen valtio perustaa demokratiansa ja oikeusvaltion periaatteensa, jos sen laissa sallitaan, että kaikkein tärkeintä ja perustavanlaatuisinta oikeutta, oikeutta elämään, loukataan? Tästä syystä taistelu kuolemanrangaistuksen poistamiseksi sekä taistelu demokratian ja ihmisoikeuksien puolustamiseksi on nyt ja sen on jatkossakin oltava Euroopan unionille yksi ja sama taistelu.
On totta, että tässä asiassa on tapahtunut edistystä ja että nykyään yhä harvemmat valtiot soveltavat lainsäädännössään kuolemantuomiota, mutta olemme vielä kaukana siitä, että se olisi poistettu kokonaan, kuten tilastot armottomasti osoittavat. Tästä syystä Euroopan unionin on – ollakseen johdonmukainen niiden arvojen kanssa, joiden varaan se itse on perustettu – pidettävä kuolemanrangaistuksen poistamista ensisijaisena tavoitteenaan, ei pelkästään Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksessa vaan myös suhteissaan sellaisiin kolmansiin maihin, jotka eivät vielä ole poistaneet sitä, oli unionin suhde näihin maihin taikka näiden maiden strateginen tai poliittinen asema millainen tahansa. Kenellekään ei saada antaa oikeutta päättää sitä, saako jokin toinen ihminen elää vai ei. 
Frattini,
     Arvoisa puhemies, haluan esittää muutaman lyhyen kommentin selventääkseni tätä asiaa, joka on erittäin tärkeä puheenjohtajavaltio Italialle.
Kuulin monissa puheissa vedottavan puheenjohtajavaltio Italiaan, jotta se esittäisi Euroopan unionin puolesta päätöslauselmaesityksen Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokoukselle. En kuitenkaan kuullut mitään sellaista tilanteeseen liittyvää, mikä minulla olisi velvollisuus mainita puheessani, mutta toivottavasti parlamentti on valmis ottamaan asian esiin keskusteluissaan. Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät nimittäin ole – ja toistan, eivät ole – päässeet yksimieliseen sopimukseen siitä, että puheenjohtajavaltio Italian on esitettävä Euroopan unionin puolesta päätöslauselmaesitys. Tämän perusteella on kaksi vaihtoehtoa: joko parlamentti pyytää neuvoston puheenjohtajavaltiota esittämään Euroopan unionin puolesta asiakirjan, mikäli kaikki EU:n jäsenvaltiot eivät ole samaa mieltä – ja tämä on ensimmäinen vaihtoehto – taikka on selvästi mainittava, että Italia voi Euroopan unionin puheenjohtajavaltiona esittää päätöslauselman jopa ilman joidenkin jäsenvaltioiden yksimielisyyttä asiasta – ilman, että tätä asiaa kuitenkaan pidetään vakavana rikkomuksena sitä Euroopan unionin yhteenkuuluvuuden henkeä vastaan, jota meidän on osoitettava. Kansakuntana Italia kannattaa tätä vaihtoehtoa, mutta se kannattaa tätä vaihtoehtoa – ja haluan korostaa tätä seikkaa – vain siinä tapauksessa, että käy selvästi ilmi, etteivät kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot kannata tätä vaihtoehtoa: kyse ei siis ole siitä, etteivät ne kannattaisi kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä, mitä me kaikki kannatamme, eikä kuolemanrangaistuksen poistamista kokonaan, mitä me kaikki kannatamme, vaan siitä, etteivät ne kannata sitä, että esitämme asiasta nyt päätöslauselman.
Koska uskon selventäneeni asiaa, haluan sanoa, että puheenjohtajavaltio Italia ei pelkästään kannata vaan kannattaa myös erittäin voimakkaasti päätöslauselman esittämistä Euroopan unionin puolesta, mutta jos Eurooppa ei yhdisty tämän asian taakse, voimmeko esittää päätöslauselman – epäilemättä sellaisen, jota ei ole esitetty Euroopan unionin puolesta – jossa sanotaan, että Eurooppa on jakautunut tässä asiassa? Olen valmis suostumaan tähän vaatimukseen, kun parlamentti kertoo, mitä mieltä se on tästä asiasta. 
Sylla (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, suokaa anteeksi, mutta en ymmärrä meille annettua vastausta. En ymmärrä sitä lainkaan enkä vieläkään tiedä, tukeeko puheenjohtajavaltio Italia meidän vaatimuksiamme. 
Puhemies.
   Ehdotan, että otatte asian puheeksi neuvoston puheenjohtajan kanssa.
Olen vastaanottanut viisi eri poliittisten ryhmien esittämää päätöslauselmaesitystä.(1)
Äänestys toimitetaan huomenna.
Keskustelu on päättynyt.
Boudjenah (GUE/NGL ),
   .  Täällä on säännöllisesti vedottu kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon maailmanlaajuisen lykkäämisen puolesta, mutta milloin se voidaan panna todella täytäntöön? Eurooppalaisten hyvä tahto ei enää riitä. Kuolemanrangaistuksen poistaminen on nähtävä keskeisenä osana EU:n suhteita kolmansiin maihin. Valtiot ympäri maailmaa syyllistyvät yhä tähän valtiorikokseen. Tämä barbaarinen käytäntö on yhä voimassa muun muassa Japanissa, Kiinassa, Yhdysvalloissa, Saudi-Arabiassa ja Iranissa, missä teloituksia pannaan yhä täytäntöön. Vielä ikävämpi asia on, että teloitusten määrä kasvoi vuodesta 2001 vuoteen 2002. Tästä "hallinnollisesta murhasta" ei enää voida vaieta, etenkään kun siihen sortuu maailman voimakkain maa, joka yrittää tyrkyttää omaa järjestystään ja omia arvojaan muulle maailmalle. Emme voi hyväksyä sitä, että ainoa ratkaisu rikokseen ja väkivaltaan on rikos ja väkivalta.
Äskettäin perustetun Maailman parlamentaarikot kuolemanrangaistusta vastaan -järjestön tapaan ja kuolemanrangaistuksen poistamisen puolesta esitetyn maailmanlaajuisen vetoomuksen linjan mukaisesti Euroopan unionin on käytettävä kaikkia mahdollisia painostuskeinoja varmistaakseen, että Yhdistyneet Kansakunnat hyväksyy kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämisen, jonka on tarkoitus johtaa nopeasti kuolemanrangaistuksen poistamiseen kokonaan.
Kuolemanselliin on jätetty miehiä ja naisia, ja Mumia Abu-Jamal on yksi heistä. On toimittava nopeasti, jotta voidaan ehkäistä se, ettei mitään korjaamatonta ehditä tehdä. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B5-0279/2003).
Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä. 
Puhemies.
   Kysymystä nro 1 ei käsitellä, koska sen aihe on tämän istuntojakson esityslistalla.
Seuraavana on 
Euroopan poliisiakatemian ja ulkorajoja valvovan yhteisen rajavartioston perustaminen ovat Euroopan parlamentin keskeisiä vaatimuksia. Millaisella aikataululla näitä hankkeita viedään eteenpäin ja milloin neuvosto tekee päätöksen Euroopan poliisiakatemian lopullisesta sijoituspaikasta? 
Frattini,
     Komissio antoi vuonna 2002 Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa koskevan tiedonannon, jossa luodaan kokonaiskuva tulevasta rajavalvonnasta. Niin ikään vuonna 2002 esiteltiin Roomassa Euroopan rajapoliisiin perustamista koskeva toteutettavuustutkimus, jota johti Italia. Oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi kesäkuussa 2002 ulkorajojen valvontaa koskevan suunnitelman, joka toimii kaikkien muiden asiaan liittyvien toimien lähtökohtana.
Näiden asiakirjojen perusteella Sevillan Eurooppa-neuvosto määritteli vuonna 2002 ensisijaiset toimet ja kehotti perustamaan rajavalvonnan yhteisen ohjausryhmän, joka koostuu jäsenvaltioiden rajavalvontaviranomaisten päälliköistä ja jonka tehtävänä on sovittaa yhteen toimintasuunnitelmaan sisältyvät toimet. Tämä mahdollistaa myös ulkorajojen yhteisten operaatioiden nopean toteuttamisen ja kokeiluhankkeiden välittömän käynnistämisen. Operaatiot ja hankkeet on toteutettu tai niitä on alettu toteuttaa vuosista 2002 ja 2003 lähtien.
Kuten tiedätte, Thessalonikin Eurooppa-neuvosto päätti kesäkuussa 2003 perustaa rajavalvonnan yhteisen ohjausryhmän alan eurooppalaisen strategian tehostamiseksi. Ryhmä on perustettu, ja se toimii neuvostossa. Lisäksi Thessalonikin Eurooppa-neuvosto pyytää päätelmissään komissiota tarkastelemaan, onko ulkorajojen valvontaa koskevan operatiivisen yhteistyön tehostamisen vuoksi tarvetta tehdä uusia institutionaalisia järjestelyjä ja perustaa muun muassa yhteisön operatiivinen yksikkö.
Brysselissä 16. ja 17. lokakuuta 2003 kokoontunut Eurooppa-neuvosto ilmaisi tyytyväisyytensä komission aikomukseen tehdä ehdotus Euroopan rajavalvontaviraston perustamiseksi, minkä avulla tehostettaisiin ulkorajavalvonnan operatiivista yhteistyötä. Komissio aikoo myös esittää ehdotuksen riittävän ajoissa, jotta neuvosto voi päästä tärkeimmistä seikoista poliittiseen yhteisymmärrykseen vuoden 2003 loppuun mennessä. Ehdotus perustuu rajavalvonnan yhteisen ohjausryhmän kokemuksiin.
Eurooppa-neuvosto pani myös merkille komissiolle tehdyn merirajoja koskevan tutkimuksen ja pyysi oikeus- ja sisäasioiden neuvostoa laatimaan tästä kysymyksestä työohjelman, joka voitaisiin hyväksyä vuoden loppuun mennessä.
Euroopan poliisikoulu perustettiin neuvoston joulukuussa 2000 tekemällä päätöksellä, se aloitti toimintansa vuonna 2001 ja toimii väliaikaisesti Tanskassa. Koulun pysyvä sijoituspaikka päätetään Eurooppa-neuvoston antamien suositusten perusteella. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Kiitän neuvoston puheenjohtajaa Frattinia erittäin hyvästä ja seikkaperäisestä vastauksesta sekä neuvoston puheenjohtajavaltiota Italiaa sen tekemästä hyvästä työstä asian hyväksi. Esitän vain kaksi tarkentavaa lisäkysymystä, joista ensimmäinen kuuluu seuraavasti: laatiiko mainitsemanne raja-asiantuntijoiden ryhmä kirjallisen kertomuksen tämän vuoden aikana, sen lopulla vai vieläkin myöhäisempänä ajankohtana?
Toinen lyhyt kysymykseni koskee poliisikoulua. Vaikka eri yksikköjen sijoituspaikkaan liittyykin vielä monta avointa kysymystä, uskotteko, että ne saadaan ratkaistua ennen Italian puheenjohtajakauden päättymistä, vai jäävätkö ne ja poliisikoulun kysymys ratkaisematta tänä vuonna? 
Frattini,
     Viraston sijoituspaikkaa ei ole vielä päätetty, enkä näin ollen voi sanoa, tarkastellaanko kokonaisuutta Italian puheenjohtajakauden aikana. Voin kuitenkin sanoa, että rajavalvonnan yhteinen ohjausyksikkö raportoi nyt ja vastaisuudessakin säännöllisesti toiminnastaan, koska kuten olen jo sanonut, virastoa koskeva valmistelutyö perustuu juuri tämän työryhmän kokemuksiin. Siksi pidämme tärkeänä komission ja neuvoston yhteistyötä etenkin lähikuukausina. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tällä hetkellähän Suomessa toimii rajavalvonnan saralla asiantuntijayksikkö, jossa on muutamia virkamiehiä. Jos tämä yhteinen rajavartiovirasto sijoitetaan jonnekin muualle kuin Suomeen, onko tarkoituksena, että tämä suomalainen asiantuntijayksikkö myös siirretään tähän lopulliseen sijoituspaikkaan? Eli onko neuvostolla tällä hetkellä suunnitelmia siitä, mitä tapahtuu Suomessa tällä hetkellä toimivalle rajavalvonnan alan asiantuntijayksikölle? 
Frattini,
    Nämä ovat teknisiä ongelmia, jotka panen merkille. Periaatteena on, että Euroopan virasto koordinoi kaikkia operaatioita. Näin ollen on selvää, että kaikkien työryhmien kokemus otetaan huomioon. Emme ole luonnollisestikaan vielä perehtyneet koordinoinnin teknisiin näkökohtiin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan parlamentti on vuosi toisensa jälkeen tuonut esille EU:n vankiloiden järkyttävän ja huolestuttavan tilanteen mietinnöissään, joita se on laatinut ihmisoikeuksista EU:ssa. Parlamentti on toistuvasti pyytänyt neuvostoa ja komissiota määrittämään EU:ssa vangittuina olevien henkilöiden ihmisoikeuksien ja perusvapauksien vähimmäistason. Oikeus- ja sisäasioiden neuvoston puheenjohtaja Roberto Castelli ilmoitti neuvoston puheenjohtajavaltion Italian puolesta kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kuulemistilaisuudessa, että rangaistusten täytäntöönpanoa ja rangaistusjärjestelmiä koskeva tutkimus on pantu alulle. Corriere della Serassa 7. elokuuta 2003 ilmestyneessä artikkelissa Castelli ilmoitti "tehneensä aloitteen EU:n vankiloiden asumiskelvollisuutta koskevien vähimmäisstandardien määrittämiseksi".
Voisiko neuvosto kertoa yksityiskohtaisesti tästä aloitteesta ja sen välivaiheista sekä siitä, mitä tähän mennessä on tehty? Mitkä ovat sen tavoitteet? Voisiko neuvosto toimittaa parlamentille asiaa koskevat asiakirjat? Aikooko neuvosto laatia asiasta puitepäätöksen, joka on ainoa käyttökelpoinen keino näiden standardien tekemiseksi sitoviksi ja tosiasiallisesti noudatetuiksi? 
Frattini,
     Voin saattaa jäsen Dell’Alban tietoon, että neuvosto ei ole saanut asiaa koskevaa ehdotusta eikä lainsäädäntöaloitetta. Koska puheenjohtajavaltio Italia tietää kysymyksen tärkeyden, se otti tästä huolimatta esille vankeusrangaistusten täytäntöönpanon Roomassa 13. lokakuuta 2003 pidetyssä oikeusministerien epävirallisessa kokouksessa. Kuten näette, odotamme yhä puheenjohtajavaltion aloittaman keskustelun kehittymistä. 
Dell'Alba (NI ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhuitte ja vastasitte neuvoston puheenjohtajana ikään kuin ette olisi myös Italian hallituksen edustaja. Jäsen Turcon kysymyksestä ilmenee juuri se, että kolleganne Castelli ilmoitti 7. elokuuta ja parlamentin kuulemistilaisuudessa Italian hallituksen tai oikeastaan hänen itsensä aikovan tehdä aloitteen EU:n vankiloiden asumiskelvollisuutta koskevien vähimmäisvaatimusten määrittelemisestä. Hänhän on neuvoston puheenjohtajan lisäksi jäsenvaltion hallituksen jäsen, ja siksi hänellä on oikeus tehdä mainitsemanne ehdotus. Koska pidämme ehdotusta erinomaisena ja koska parlamentti on pyytänyt tätä neuvostolta jo vuosia, voitteko vahvistaa aikomuksen täällä parlamentissa puheenjohtajavaltio Italian puolesta? Itse haluaisin liittää ehdotukseen ajatuksen siitä, että parlamentin jäsenillä olisi Italian kansanedustajien tapaan oikeus vierailla vankiloissa. 
Frattini,
     Katson, etten voi vastata tähän Italian hallituksen edustajana. Voin puheenjohtajavaltion edustajana vain toistaa, että keskustelu on aloitettu oikeusministerien epävirallisessa tapaamisessa. Asiassa ilmeisestikin päästään pian tuloksiin, joita emme kuitenkaan tällä haavaa voi ennustaa, koska keskustelu käynnistyi vasta 13. syyskuuta eli vajaa kuukausi sitten. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Joitain päiviä sitten Turkki allekirjoitti Kyproksen pohjoisosan miehitysjoukkojen kanssa tulliliittosopimuksen. Turkilla ei ole oikeutta allekirjoittaa kauppasopimuksia kolmansien valtioiden kanssa ilman EU:n lupaa ja tämän sopimuksen allekirjoittaminen Denktashin tekovaltion kanssa on Euroopan unionin ja vuonna 2004 unioniin liittyvän Kyproksen tasavallan kannalta todellista provosointia. Katsooko neuvosto tämän perusteella, että Turkin toiminta edistää myönteisesti toimia Kyproksen kysymyksen ratkaisemiseksi? Turkki sitoutui niihin Helsingin sopimuksen ja EU:n ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen perusteella.
Frattini,
     Euroopan unioni on ilmaissut Turkille huolensa Turkin ja Kyproksen tasavallan välisestä tulliliittosopimuksesta. EU on erityisesti todennut, että sopimuksen oikeudellisten ja taloudellisten seurausten lisäksi sopimuksen allekirjoittaminen vahingoittaa Kyproksen kysymyksen ratkaisemiseksi tarkoitettuja toimia ja on vastoin YK:n pääsihteerin Kofi Annanin laatiman suunnitelman henkeä.
Euroopan unioni on pannut tyytyväisenä merkille Turkin hallituksen antaman vastauksen ja päättänyt sen johdosta olla ratifioimatta ja panematta täytäntöön sopimusta, joka on todettu EU:n ja Turkin välisen tulliliiton vastaiseksi. Euroopan unioni odottaa Turkin noudattavan päätöstä ja poistavan Kyproksen tasavaltaa koskevat kaupan toimet, jotka ovat EU:n ja Turkin välisen tulliliiton vastaisia. 
Alavanos (GUE/NGL ).
    Kiitän neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Tämä on yksi askel eteenpäin, mutta se ei riitä. Sopimuksessa on Turkin pääministerin ja Turkin hallituksen allekirjoitukset, ja nyt se on parlamentin nähtävillä. Siitä ei yksinkertaisesti voida äänestää. Haluan kysyä neuvoston puheenjohtajalta, vaatiiko EU sopimuksen perumista kokonaan, koska sopimus on provokaatio ehdokasvaltio Turkin järjestelmää sekä sen ja Euroopan unionin välistä tulliliittoa kohtaan. 
Frattini,
     Voin vahvistaa, että kehotamme Turkkia edelleen olemaan ratifioimatta sopimusta. Ratifioimaton sopimus on kiistatta oikeudellisesti mitätön sopimus, koska sitä ei voida eikä pidä panna täytäntöön.
Nähdäkseni meidän on varmistettava, että Turkki tosiaankin toimii antamansa sitoumuksen mukaisesti. Toivomme ja luotamme sen tekevän niin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Zimbabwen hallitus määräsi 19. elokuuta apujärjestöjä luovuttamaan sille niiden ruokavarastot voidakseen jakaa elintarvikkeet itse. Apujärjestöt ovat huolissaan. Presidentti Mugaben hallintoa on aiemminkin syytetty siitä, että se asettaa ruoka-avun ehdoksi poliittisen kuuliaisuuden. Vastustajille ei apua jaeta. Nälänhädästä kärsii tällä hetkellä yli kolme miljoonaa ihmistä Zimbabwessa. Apujärjestöt pelkäävät, että määrä kasvaa viiteen miljoonaan vuoden loppuun mennessä. Maareformit uhkaavat vaikeuttaa ongelmia entisestään. Commercial Farmers' Union -järjestön mukaan nimittäin 2 900:n (pääasiassa valkoisen omistaman) maatilan on lopetettava toimintansa.
Lehtitietojen mukaan lähiviikkoina odotetaan suurta viljatoimitusta saapuvaksi EU:lta. Mihin toimenpiteisiin on ryhdytty sen ehkäisemiseksi, että kyseistä ruoka-apua ei käytetä väärin poliittisten tarkoitusperien edistämiseksi, jolloin se ei päädy sitä tarvitseville? 
Frattini,
     Neuvosto on huolestunut Zimbabwen elintarviketilanteen heikentymisestä ja vastustaa kaikkia yrityksiä asettaa elintarvikeavun ehdoksi poliittisia perusteita.
Euroopan unionin elintarvikepolitiikkaa ja sen hallinnointia säännellään vuonna 1996 annetulla neuvoston asetuksella, jonka mukaisesti komissio hyväksyy kaikki elintarvikeapuohjelmien kannalta välttämättömät säännökset ja asianmukaisesti toteutettavat toimet. Lisäksi jäsenvaltiot ja komissio antavat toisilleen tätä tarkoitusta varten tarvittavaa apua ja hyödyllisiä tietoja.
Neuvosto totesi 18. helmikuuta 2002 hyväksymässään yhteisessä kannassaan Zimbabwen tilanteesta, että se on vakavasti huolestunut maan tilanteesta ja erityisesti jatkuvasta väkivallasta sekä Zimbabween kohdistetuista pakotteista. Yhteisen kannan voimassaoloa jatkettiin 20. helmikuuta 2004 asti.
Komissio ja Hararen edustuston päälliköt päättivät vuonna 2002 EU:n suuntaviivoista, jotka koskevat Zimbabwen elintarvikeapua. Niiden mukaan elintarvikeapua hallinnoidaan ja jaetaan tarpeiden eikä poliittisten perusteiden mukaan. Apua jaetaan puolueettomasti yhteishankkeessa, ja sen yhteydessä kuullaan tärkeimpiä asianosaisia. Näin avunsaajat voidaan valita avoimesti ja he voivat myös osallistua avunsaajien valintaan. Jokaista jakeluohjelmaa varten on oma seurantajärjestelmä, jonka avulla hallinnoidaan avunsaajien valintaa, avun jakamista, valvontaa ja mahdollisia valituksia.
Euroopan unioni on vakavasti huolestunut Zimbabwen hallituksen ilmoituksesta soveltaa uutta lähestymistapaa humanitaarista apua ja kehitysapua antavien kansalaisjärjestöjen operaatioihin.
Zimbabwen hallitus allekirjoitti syyskuun 2003 lopussa Euronetin ja Maailman elintarvikejärjestön (WFP) kanssa yhteisymmärryspöytäkirjan elintarvikkeiden jakamisen periaatteista. Zimbabwe pyrki myös selventämään, miten se aikoo soveltaa uutta politiikkaa kansalaisjärjestöjen toimiin. Näiden vaiheiden jälkeen jäsenvaltiot päättivät, että edustustojen päälliköt tekevät muissa pääkeskuksissa paitsi Hararessa laajamittaisen aloitteen Euroopan unionin alueellisten kumppaneiden tiedottamiseksi huolenaiheista, jotka liittyvät Zimbabween suunnattavaan elintarvikeapuun ja humanitaarisen apuun.
Puheenjohtajavaltio valmistelee parhaillaan toimeksiantoa edellä mainittua aloitetta varten. EU seuraa edelleen tiiviisti elintarvikekriisin kehittymistä ja toivoo, että Zimbabwen hallitus todellakin noudattaa humanitaarisia periaatteita, jotka sisältyvät äskettäin allekirjoitettuun yhteisymmärryspöytäkirjaan. 
Claeys (NI ).
    Kiitos, arvoisa puhemies. Neuvoston puheenjohtaja Frattini, voitteko antaa konkreettisen vastauksen siihen, aikooko neuvosto reagoida presidentti Mugaben sanelupolitiikkaan ja – tästä riippumatta – aiotaanko Zimbabwessa toimiville kansalaisjärjestöille antaa edelleen suoraa apua? Vain noudatammeko sen sijaan Zimbabwen hallituksen antamia ohjeita ja toimitamme elintarvikeavun suoraan hallituksen elimille? Toisaalta teitä saattaa kiinnostaa se, että Zimbabwen tilanne on pahentunut entisestään, sillä maassa on nyt pula myös elintarviketuotannossa tarvittavista lannoitteista ja muun muassa polttoaineista. Näin ollen tilanne pahenee kaiken aikaa. Pelkään pahoin, että nykyisten pakotteiden jatkaminen vuoden 2004 loppuun asti ei riitä tilanteeseen reagoimiseksi. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kun Saksan liittokansleri Gerhard Schröder neuvotteli puheenjohtajavaltion edustajien kanssa Veronassa 23. elokuuta 2003, siinä yhteydessä keskusteltiin EU:n rannikkovartioston perustamisesta (Sunday Timesin uutinen 24. elokuuta 2003). Tämän aloitteen osalta haluan kiinnittää huomionne tätä asiaa koskevaan ehdotukseen, jonka esitin Euroopan tulevaisuutta käsittelevälle valtuuskunnalle (CONV 150/02), ja haluan kysyä puheenjohtajavaltiolta, miten se suhtautuu mainittuun ehdotukseen. 
Frattini,
     Kuten jäsen Cushnahan tietää edelliseen kysymykseensä saamansa neuvoston vastauksen perusteella, komissiolle annettiin tehtäväksi tehdä toteutettavuustutkimus merirajojen valvonnan parantamisesta, kun laitonta maahanmuuttoa ja ihmiskaupan torjuntaa koskeva kokonaisvaltainen toimintasuunnitelma hyväksyttiin helmikuussa 2002. Tutkimuskertomuksessa annetaan suosituksia rajavalvonnan parannuskeinoista ja esitetään ajatus operatiivisen yksikön perustamisesta. Komissio toimitti kertomuksen 12.–13. syyskuuta 2002 kokoontuneelle oikeus- ja sisäasioiden neuvostolle. Neuvosto perehtyy parhaillaan kertomukseen ja esittää siitä mahdolliset päätelmänsä. Mainitut toimet osoittavat, kuinka tärkeänä neuvosto pitää merirajojen valvontaan liittyviä kysymyksiä. Olemme vakuuttuneita siitä, että ulkorajojen valvonnalla olisi oltava merkittävä eurooppalainen ulottuvuus, jotta voimme edistää täytäntöönpanotoimia, jotka neuvosto on määritellyt laittoman maahanmuuton ja siihen liittyvän rikollisuuden torjumista varten. 
Cushnahan (PPE-DE ).
    Panen tyytyväisenä merkille, että puheenjohtajavaltio Italia on kiinnostunut EU:n rannikkovartioston ajatuksesta ja että se tiedostaa merirajojemme haavoittuvuuden sen sijaan, että se kiinnittäisi huomiota pelkästään maarajoihin, kuten aikaisemmin on tehty.
Olen kyllä tietoinen komission ehdotuksesta, mutta eikö puheenjohtajavaltio voisi hyväksyä sitä, että laiton ihmiskauppa ei ole ainoa merialueisiimme liittyvä ongelma? Rikolliset ovat käyttäneet meriämme monin tavoin harjoittaakseen laitonta kaupankäyntiä, johon kuuluvat laiton huumekauppa ja savukkeiden salakuljetus. On syytä pitää mielessä myös laivaonnettomuuksien ja merialueiden saastumisten aiheuttamat merkittävät ongelmat, joista muistuttavat esimerkiksi onnettomuus ja viime vuonna sattunut onnettomuus.
Voiko puheenjohtajavaltio hyväksyä myös sen, että koska meriemme kalakannat ovat pieniä, EU:n rannikkovartiosto voisi Yhdysvaltain rannikkovartioston tapaan suorittaa monenlaisia tehtäviä? Eikö ole aika tehdä ehdotus moniulotteisesta lähestymistavasta, jossa ei keskitytä pelkästään laittomaan ihmiskauppaan vaan myös kaikkiin muihin mainitsemiini näkökohtiin?
Jos pyrimme ratkaisemaan Euroopan kansalaisia huolestuttavat kysymykset, pyrimme aina tekemään Euroopan entistä merkityksellisemmäksi. Jos saisimme aikaan täsmällisen ehdotuksen, jolla puututaan näihin ongelmiin, tekisimme Euroopasta hyvin merkityksellisen, koska siten otettaisiin huomioon monien alueiden kansalaisten todelliset pelot. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Meksikossa sijaitsevasta Ciudad Juárezin kaupungista on löydetty viimeisen kymmenen vuoden aikana yli 320 naisten ja tyttölasten ruumista. Meksikon eri kaupungeista on kadonnut 4 476 naista ja tyttölasta, joiden keski-ikä on 14–16 vuotta. Meksikon viranomaisten tutkintatyön tehottomuus lisää turvattomuutta näiden naisten keskuudessa, jotka kärsivät perusoikeuksiensa mitä vakavimmista rikkomuksista. Meksikon viranomaiset eivät myöskään noudata Yhdistyneiden Kansakuntien neljännen naisten maailmankonferenssin suosituksia ja toimintasuunnitelmaa eivätkä Yhdistyneiden kansakuntien kaikkea naisiin kohdistuvaa syrjintää koskevan yleissopimuksen yhteydessä otettuja sitoumuksia.
Voiko neuvosto välittää Meksikon yhdysvaltojen hallituksen tiedoksi Ciudad Juárezin ja muiden meksikolaisten kaupunkien tapahtumien aiheuttaman levottomuuden ja pyytää tietoja toteutetuista toimista?
Aikooko neuvosto tarjota Meksikon kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen puitteissa tarpeellista apua, jotta Meksikon viranomaisia tuettaisiin näin vakavien tapahtumien selvittämisessä? 
Frattini,
     Naisten oikeudet ja pakkoon perustuvat katoamiset ovat Euroopan unionin erityinen huolenaihe. Olemme kansainvälisen oikeuden ja eettisten ja perustuslaillisten periaatteiden mukaisesti kehottaneet hallituksia sitoutumaan YK:n päätöslauselmiin ja päätöksiin sekä panemaan täytäntöön kaikki säännöt, lait ja ohjelmat, joilla pyritään varmistamaan, että naiset voivat nauttia kaikista oikeuksista ja perusvapauksista täysipainoisesti ja tasavertaisesti miesten kanssa.
Euroopan unioni ja Meksikon viranomaiset seuraavat yhdessä Meksikon ihmisoikeustilannetta ja kansainvälisen oikeuden mukaisten sitoumusten noudattamista sekä keskustelevat niistä säännöllisesti. EU on pannut tyytyväisenä merkille presidentti Foxin hallinnon tekemän selvän sitoutumisen kaikille taattaviin ihmisoikeuksiin ja sen, että presidentti on vakuuttanut ihmisoikeuksien kuuluvan hallituksensa ensisijaisiin tavoitteisiin. Suhtaudumme myönteisesti Meksikon yhteistyöhön YK:n ihmisoikeusvaltuutetun (UNCHR) kanssa. Joidenkin lähteiden mukaan hallituksen hyvät aikomukset ja uusi lähestymistapa eivät ole kuitenkaan johtaneet vielä kovin näkyviin tuloksiin. Suurta huolta ovat aiheuttaneet Meksikon ulkoministeriön demokratian ja ihmisoikeuksien alivaltiosihteerin äskettäin toteuttama uudelleenjärjestely sekä kansallisen ihmisoikeuskomitean äskettäin tekemä päätös perua oikeusasiamieshanke, jota oli rahoitettu eurooppalaisesta ihmisoikeus- ja demokratia-aloitteesta. Meksiko oli valittu yhdeksi kolmesta etusijaisesta Latinalaisen Amerikan valtiosta, jotka saavat tukea vuosiksi 2002–2004 tehdystä eurooppalaisesta ihmisoikeus- ja demokratia-aloitteesta. Näin ollen Meksikon viranomaisten olisi uudistettava sitoumuksensa edistää ihmisoikeuksia yhteistyössä kansainvälisten kumppaneiden kanssa ja tärkeässä Meksikon UNCHR-ohjelmassa.
Euroopan unioni seuraa edelleen ihmisoikeustilannetta ja keskustelee siitä Meksikon viranomaisten kanssa seuraavassa sopivassa tilanteessa eli marraskuussa pidettävässä yhteisen assosiaatiokomitean kokouksessa, jossa Italia toimii vielä puheenjohtajana. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ongelma, jonka otitte esille kysymykseni vastauksessa, tyydytti minua vain osittain. Se johtuu siitä, että kymmenen viime vuoden aikana Ciudad Juárezissa on valitettavasti löytynyt yli 320 naisen ja tytön ruumista, kuten kaikki hyvin tietävät. Lisäksi on kadonnut yli 4 470 naista ja 14–16-vuotiasta tyttöä. Neuvosto aikoo toteuttaa Meksikon kanssa yhteistyösopimukseen liittyviä toimia, mutta niiden lisäksi haluaisin nähdä erittelyn siitä, mitä toimia Meksiko on toteuttanut näiden tapahtumien selvittämiseksi. Kysehän ei ole ihmisoikeuksien rikkomisesta yleensä vaan hyvin erityisestä tapauksesta, johon liittyy monien naisten ja tyttöjen katoamisia sekä kuolemia Ciudad Juárezissa. Toisaalta haluaisin tietää, onko mahdollista tarkastella ja onko neuvoston mielestä tarpeen pohtia, mitä apua Meksikon viranomaiset tarvitsevat, jotta kansainvälinen yhteisö voi auttaa selvittämään näiden hyvin vakavien tapahtumien selvittämisessä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Heppoisilla veneillä EU:n etelärajalle saapuvien laittomien maahanmuuttajien määrä on lisääntynyt huomattavasti tänä kesänä. Harvalukuiset valvontayksiköt ovat pulassa veneiden reittien muutosten vuoksi, eikä niillä ole kapasiteettia reagoida tähän laajuudeltaan valtavaan ongelmaan.
Komission jäsen Vitorino aikoo lähiaikoina esittää neuvostolle tiettyjä raportteja (Argo ja Ulises) ja selonteon aiheesta. Espanjassa sijaitsevaa Granadan rannikkoa, jonka tilanne on vaikeutunut Tarifan alueen suojatoimien äärimmäisyyksiin viennin vuoksi, varten on ehdottomasti tarkasteltava uusia toimia. Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä tämän tilanteen parantamiseksi? 
Frattini,
     Niitä lukuisia epätoivoisia ihmisiä koskeva asia, jotka tulevat vanhoilla purtiloilla Eurooppaan koettamaan onneaan traagisin seurauksin, on jälleen tuotu esille. Nyt ongelma on noussut jälleen esiin. Kuten aiemmin mainitsin, Thessalonikin Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota tarkastelemaan, onko tarvetta perustaa uusia institutionaalisia järjestelyjä, myös mahdollisesti yhteisön operatiivinen yksikkö, ulkorajojen valvontaa koskevan operatiivisen yhteistyön tehostamiseksi. Totesin aiemmin myös sen, että joulukuussa pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa tavoitteena on hyväksyä alaan erikoistuneen Euroopan viraston perustaminen. Lisäksi neuvosto huomauttaa, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvontaa koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä on jo pantu täytäntöön joitakin yhteisiä toimia, joiden tarkoituksena on seurata ja vähentää meritse tapahtuvaa laitonta maahanmuuttoa.
Lopullinen tilannekertomus ulkorajojen valvontaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta ja tulosten arvio annettiin kesäkuussa 2003 ja toimitettiin sen jälkeen Thessalonikin Eurooppa-neuvostolle. Tästä saadun kokemuksen ja Euroopan keskuksen tekemän riskianalyysin perusteella on pantu täytäntöön uusia toimia ja käynnistetään uusia operaatioita. Niistä haluan mainita erityisesti Neptune-hankkeen, joka aloitettiin syyskuussa 2003 eli vain muutama viikko sitten. Hankkeessa toteutetaan yhteisiä valvonta- ja seurantatoimia Välimeren keski- ja itäosassa, ja siinä on mukana useita jäsenvaltioita ja liittymisneuvotteluja käyviä valtioita. Haluan tähdentää, että tämä on vain yksi merkittävä operaatio, jonka lisäksi tulee toivottavasti pian uusia operaatioita.
Haluan myös kiinnittää jäsen Izquierdo Rojon huomion lähtö- ja kauttakulkumaiden kanssa tehtävän yhteistyön tärkeyteen. Yhteistyö on osa maahanmuuttoa koskevaa laajaa, kokonaisvaltaista, tasapainoista ja yhtenäistä lähestymistapaa. On varmistettava, että lähtö- ja kauttakulkumaihin luodaan kehitysmahdollisuudet, jotka estävät epätoivoisia ihmisiä lähtemästä joukoittain Eurooppaan. Tässä yhteydessä on kiinnitetty erityistä huomiota yhteyshenkilöiden verkoston perustamiseen, joka hyväksytään virallisesti vuoden 2003 loppuun mennessä. Yhteyshenkilöiden tehtävänä on luoda eurooppalaisten aloitteiden tukiverkosto maahanmuuton sääntelemiseksi. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
    Kiitän neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta ja neuvoston hyväksymistä toimista. Katson kuitenkin, ettei neuvosto hyväksy niitä tilanteen edellyttämässä tahdissa, koska toimet hyväksytään aikaisintaan vuoden 2004 alussa ja pannaan täytäntöön vasta jopa yli vuoden kuluttua tästä.
Olemme varoittaneet tästä jo jonkin aikaa. Toimet ovat kiireellisiä ja täsmällisiä aputoimia välttämättömien tukipalvelujen tarjoamiseksi kyseisille ihmisille. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ettekö voisi tämän perusteella antaa meille tarkkoja tietoja niiden alueiden tukipalvelujen parantamiseen tarvittavasta rahoituksesta, joille veneet ja maahanmuuttajat saapuvat? Ettekö voi antaa tarkkoja tietoja tässä ja nyt? 
Frattini,
    Voin vastata jäsen Izquierdo Rojolle toistamalla, että ainakin yksi näistä ohjelmista on todellisuudessa käynnissä: syyskuussa 2003 aloitettu Neptune-hanke, joka mahdollistaa jo käynnissä olevat operaatiot. Jäsen Izquierdo Rojo tietää hyvin, että komissio harkitsee ja päättää rahoituksen ehdot. Panen merkille nämä huolenaiheet, joita myös itse pidän vakavina, ja saatan ne komission tietoon. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Lähes puolet jäsenistä ja varajäsenistä Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä ja EU:n perustuslakia laativassa valmistelukunnassa on allekirjoittanut vetoomuksen, jolla pyydetään antamaan kunkin jäsenvaltion kansalaisille mahdollisuus hyväksyä tai hylätä hallitustenvälisen konferenssin lopullinen ehdotus kansallisella kansanäänestyksellä.
Miten neuvosto suhtautuu siihen, että kunkin jäsenvaltion kansalaisille annetaan mahdollisuus ottaa kantaa suoraan demokraattisella tavalla kansallisen kansanäänestyksen kautta Euroopan unionin perustuslakiluonnokseen? Antaako tämä neuvoston mielestä kansalaisille mahdollisuuden parantaa tietojaan EU:n kehityksestä? 
Frattini,
    Jäsen Sacrédeus on esittänyt kysymyksen, johon neuvosto ja neuvoston puheenjohtaja eivät pysty ottamaan kantaa: koska mahdollinen kansanäänestys järjestetään kansallisesti, se kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.
Olemme esittäneet kantamme, joka voisi edustaa Euroopan unionin kunkin jäsenvaltion kantaa. Kansanäänestyksestä säädetään jokaisessa jäsenvaltiossa kuitenkin erilaisilla laeilla. Jotkin Euroopan valtiot eivät ole varautuneet kansanäänestyksiin, kun taas toiset valtiot kannattavat kansalaisten mahdollisuutta äänestää perustuslakiluonnoksesta. Puheenjohtajavaltio ja minä emme voi nyt ottaa kantaa näihin ajatuksiin ja ehdotuksiin.
Perustuslakiluonnoksen yleinen hyväksyminen on erittäin herkkä ja tärkeä kysymys, joka on jäsenvaltioiden asia. Koska kaikissa jäsenvaltioissa on erilainen lainsäädäntö, neuvosto ei voi esittää asiasta näkemystään. Voin pelkästään omasta puolestani esittää seuraavan toivomuksen ja mielipiteen, joka on oikeastaan unelma ja joka ei varmasti voi käytännössä toteutua lähitulevaisuudessa: EU:ssa olisi järjestettävä kansanäänestys, jossa kaikki Euroopan kansalaiset voisivat ilmaista mielipiteensä perustuslakiluonnoksesta samana päivänä. Pidän tätä henkilökohtaisena ajatuksena ja unelmana, koska tiedän, että se on vaikea toteuttaa. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
    Kiitän lämpimästi Italian ulkoministeriä Frattinia ja puheenjohtajavaltio Italiaa äskeisestä vastauksesta. Pidän erittäin tärkeänä puheenjohtajavaltio Italian kannalta sitä, että sillä on oma näkemys, jonka avulla se voi näyttää esimerkkiä neuvoston seuraaville puheenjohtajavaltioille. Katson, että on erittäin tärkeää lisätä tietoa ja sitoumuksia sekä keskittyä niin Italian kuin Ruotsinkin sisäpolitiikassa entistä enemmän Eurooppaa koskeviin kysymyksiin.
Lisäkysymykseni neuvoston puheenjohtajalle Frattinille koskee hänen suhtautumistaan siihen, että yhä useampien maiden hallitukset ja parlamentit ovat ilmaisseet halunsa järjestää kansanäänestys EU:n perustuslakiluonnoksesta. Suhtaudutteko myönteisesti tähän kehitykseen?
Toinen lisäkysymykseni kuuluu seuraavasti: pidättekö mahdollisena, että Italia voisi tehdä tällaisen päätöksen, joka toimisi esimerkkinä muille valtioille ja hallituksille? 
Frattini,
     Lyhyt vastaukseni on luonnollisesti kyllä. Kannatamme kaikkia aloitteita, jotka lisäävät nykyisen perustuslakiprosessin pätevyyttä ja yleistä oikeutusta. Kyseessä on kuitenkin asiaa puoltava mielipide ja näkemys, joiden perusteella ei voida määrätä muiden valtioiden perustuslakijärjestelmissä tehtäviä ratkaisuja, kuten jäsen Sacrédeus aivan oikein totesi. 
Ebner (PPE-DE ).
    Neuvoston puheenjohtaja Frattini, haluamme kiittää teitä äsken esittämistänne näkemyksistä. Ne olivat erittäin selkeitä.
Haluan kysyä, sisältyykö yksittäisten jäsenvaltioiden valmistelukunnan tekstin eli perustuslakisopimuksen laatimista varten esittämiin arvioihin ja ehdotuksiin arvioita tai ajatuksia, jotka koskevat ehdotettuja kansanäänestyksiä. Ymmärrän ja kaikki tietävät, ettei järjestelmässämme voida järjestää kumoavaa kansanäänestystä eikä perustuslakisopimusta voida tällä hetkellä alistaa vastaavaan arvioon. Onko ehdotetusta kansanäänestyksestä esitetty ajatuksia? 
Frattini,
    Voin vastata jäsen Ebnerille, ettei tästä asiasta ole tehty ehdotuksia. Oma ja vain oma mielipiteeni on, että kaikki ajatukset, joilla voidaan lisätä uuden sopimuksen yleistä oikeutusta, ovat kiinnostavia ja arvokkaita, mutta luonnollisesti vain toiset kansalliset järjestelmät mahdollistavat tämäntyyppiset kansanäänestykset ja toiset eivät. Voin kuitenkin sanoa jäsen Ebnerille, ettei kukaan esittänyt tällaisia ajatuksia hallitustenvälisessä konferenssissa. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kysyä Euroopan seuraavasta suuresta "kansanäänestyksestä" eli Euroopan parlamentin vaaleista, jotka järjestetään 13. kesäkuuta ensi vuonna. Mitä puheenjohtajavaltio aikoo tehdä vaalien äänestysvilkkauden lisäämiseksi ja äänestäjien EU-tietämyksen lisäämiseksi? 
Frattini,
     Vastaan jäsen Rübigille hyvin lyhyesti. Asia kuuluu meidän ja seuraavan puheenjohtajavaltion Irlannin toimivaltaan. Irlanti saa kunnian ja velvollisuuden johtaa neuvostoa 2. tammikuuta lähtien.
Katson, että jos aioimme vakuuttaa kansalaiset Euroopan parlamentin vaalien tärkeydestä, meidän on onnistuttava hyvin perustuslain laadinnassa. Toisin sanoen jos emme pääse yksimielisyyteen perustuslakisopimuksesta vuoden loppuun mennessä, se laimentaa tehokkaasti ihmisten äänestysintoa, koska viestitämme silloin kansalaisille, että eurooppalainen ihanteemme on kriisissä. Näin ollen meidän on ensimmäiseksi näytettävä, että keskusteltuamme perustuslaista monta pitkää kuukautta valmistelukunnassa ja konferenssissa pääsemme sopimuksesta yhteisymmärrykseen. Tämä on ensimmäinen viesti kansalaisille. 
Puhemies.
   Haluan muistuttaa parlamentin jäseniä, että kysymysten on täydennettävä alkuperäisiä kysymyksiä. Kysymys nro 10 ja kysymys nro 11 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset.
Seuraavana on 
Kun tarkastellaan puheenjohtajavaltio Italian tekemiä ehdotuksia Euroopan laajuisten verkkojen rahoituksesta, mihin taloudellisiin tukiin maantieteellisestä sijainnistaan ja saaristoasemasta kärsivät syrjäisimmät alueet voivat turvautua tasoittaakseen eristäytyneisyydestä johtuvia haittoja Euroopan unionin mantereen ydinalueeseen verrattuna?
Seuraavana on 
Kun Irlannin ja erityisesti sen länsi- ja luoteisosien syrjäinen asema ja tarve varmistaa monien erilaisten tavaroiden ja palvelujen nopea ja kustannuksiltaan edullinen pääsy Euroopan mantereen markkinoille otetaan huomioon, katsooko neuvosto, että tapa, jolla komissio soveltaa Euroopan laajuisia verkkoja (TEN-T) koskevia suuntaviivoja, auttaa tukemaan Irlannin länsiosien taloudellista kehitystä ja koheesiota? 
Frattini,
     Vastaukseksi tähän kysymykseen viittaan Euroopan laajuisia verkkoja koskevaan neuvoston lausuntoon, jonka annoimme 24. syyskuuta viimeksi Strasbourgissa pidetyssä täysistunnossa. Syrjäisimmät alueet epäilemättä kärsivät maantieteellisestä sijainnistaan ja saaristoasemastaan, mikä tunnustetaan EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa. Ongelmaa ei pidä ratkaista vain sanoin, vaan se vaatii myös mittavia tukitoimia. Kyseiset alueet, joilla asuu yhteensä 3,8 miljoonaa ihmistä, saivat 7 200 miljoonaa euroa kahden ensimmäisen rakennerahastokauden aikana. Näin ollen alueiden jokainen asukas sai 33 prosenttia enemmän tukea kuin tavoite 1 -alueen asukkaat.
Komissio teki vuonna 2002 asetusehdotuksen Euroopan laajuisten verkkojen rahoituksen lisäämiseksi. Ehdotuksesta käydään vielä keskusteluja, mutta neuvosto odottaa jo uutta ehdotusta, jolla muutetaan yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi 1. lokakuuta 2003, eli vain muutama päivä sitten, tehtyä komission päätöstä. Neuvoston on perehdyttävä uuden ehdotuksen soveltamisalaan. Komission varapuheenjohtaja de Palacio esitteli ehdotuksen liikenne-, televiestintä- ja energianeuvostolle 9. lokakuuta 2003. Heti kun neuvosto oli saanut komission ehdotuksen, se valtuutti toimielimensä aloittamaan tarvittavat toimet, jotta asiasta voitaisiin tehdä poliittinen päätös mahdollisimman pian.
Puheenjohtajavaltio Italia katsoo Euroopan laajuisten verkkojen laajentamisen ensiarvoisen tärkeäksi. Tavoitteena on hyväksyä mainittu ehdotus ja tutkia muita mahdollisia vaihtoehtoja verkkojen rahoittamiseksi. Eurooppa-neuvoston viime kokouksessa vaadittiin sellaisten ehdotusten laatimista, joiden tarkoituksena on poistaa Euroopan laajuisten verkkojen tekniset, oikeudelliset ja hallinnolliset esteet etenkin rajat ylittävien osien, julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien sekä innovaatio-, tutkimus- ja kehityshankkeiden osalta. Tämän johdosta komissio ryhtyy avoimuuden lisäämiseksi selventämään julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien kansallista kirjanpitoa koskevia periaatteita, valtiontakauksien kirjaamista kansalliseen tilinpitoon ja arvopaperistamista.
Lisäksi Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota ja EIP:tä esittämään kasvualoitetta koskevat loppukertomukset, jotta EIP:n rahoitukseen, rakennerahastoihin, Euroopan laajuisten verkkojen budjettikohtaan ja kuudenteen puiteohjelmaan liittyvät menettelyt voidaan sovittaa entistä paremmin yhteen. 
Puhemies.
   Ilmoitan, että neuvoston puheenjohtaja Frattini joutuu lähtemään tasan kello 19 ja että jäsenet Ebner, Crowley, Rübig sekä kaksi kysymyksiä esittänyttä jäsentä ovat pyytäneet minulta puheenvuoroa. 
Medina Ortega (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jätin kysymykseni käsiteltäväksi ennen kuin komissio hyväksyi Euroopan laajuisia verkkoja koskevan ehdotuksensa. Kysymykseni perustui kuitenkin erittäin hyvin ajoitettuun puheenjohtajavaltio Italian ehdotukseen, joka näyttää tuottavan tuloksia: neuvosto on hyväksynyt ehdotuksen, ja Sisilian saarelle johtavat liikenneyhteydet on sisällytetty Euroopan laajuisiin verkkoihin, mikä on osoitus saaristoalueiden erityisluonteen tunnustamisesta.
Neuvoston puheenjohtaja on tähdentänyt syrjäisimpien alueiden erityisluonnetta EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan perusteella. Komission hyväksymistä hankkeista kuitenkin näkee, että syrjäisimmät alueet voivat olla mukana vain yhdessä, meriliikenneväyliä koskevassa hankkeessa.
Syrjäisimmät alueet voitaisiin kenties ottaa huomioon myös tietoliikenneverkkohankkeessa, mutta sitä koskevassa kertomuksessa ei hämmästyttävästi viitata sanallakaan tämäntyyppisin alueisiin. Lisäksi Euroopan unionin kokemus osoittaa, että, jos hankkeissa ei nimenomaisesti viitata syrjäisimpiin alueisiin, mantereen tietoliikenneverkkojen vahvistaminen ei todennäköisesti hyödytä syrjäisimpiä alueita millään lailla.
Näin ollen pyydän neuvoston puheenjohtajavaltiota varmistamaan esittämiensä huomautusten mukaisesti, että neuvosto ottaa huomioon syrjäisimpien alueiden erityistilanteen. 
Ó Neachtain (UEN ).
    Yhdyn jäsen Medina Ortegaan näkemykseen, jonka mukaan syrjäisimpien alueiden hyväksi ei tehdä tarpeeksi. Esimerkiksi Irlantiin tulevat ja Irlannista lähtevät yhteydet katsotaan usein riittäviksi, mutta komission nykyisessä politiikassa ei oteta huomioon sitä, että Länsi-Irlanti on hyvin kaukainen ja syrjäinen. Länsi-Irlannissa ei näet ole rautatieyhteyttä eri alueiden välillä, vaan kaikki yhteydet vievät Dubliniin, joka ei ole syrjässä. Länsi-Irlannissa on tosin jo valmis rautatieyhteys, mutta sitä ei käytetä, koska politiikka on liian ponnetonta, jotta sen avulla voitaisiin ottaa käyttöön Länsi-Irlannin syrjäisten alueiden rautatieverkosto. 
Puhemies.
   Koska tämä sama ongelma näyttää toistuvat tänä iltapäivänä, joudun muistuttamaan teitä siitä, että nyt käsitellään lisäkysymyksiä, ei lausuntoja eikä selityksiä kysymyksen perusteista. Pyydän teitä lukemaan työjärjestyksen. 
Ebner (PPE-DE ).
    Haluan kysyä neuvoston puheenjohtajalta Frattinilta, olisiko epäsuotuisiin alueisiin viitattaessa otettava huomioon syrjäisimpien alueiden lisäksi myös vuoristoalueet, koska myös ne joutuvat kärsimään maantieteellisistä tekijöistä. 
Frattini,
    Vastaan mielelläni jäsen Ebnerin viimeiseen kysymykseen, vaikka olen tietenkin pannut merkille muutkin näkemykset, joita täällä on esitetty. Haluan sanoa jäsen Ebnerille, että puheenjohtajavaltion mielestä on tärkeää kiinnittää erityishuomiota vuoristoalueisiin. Olemme saaneet myös perustuslakiluonnoksen laadinnan aikana ehdotuksia vuoristoalueiden erityisluonteen huomioon ottamiseksi. Ehdotukset kuuluvat niihin harvoihin ehdotuksiin, joista puheenjohtajavaltio on suostunut keskustelemaan, minkä vuoksi ulkoministerit käsittelevät niitä pian alkavissa keskusteluissaan. Näin ollen voin sanoa, että tunnustamme kysymyksen vakavuuden. 
Crowley (UEN ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vastatessanne alkuperäiseen kysymykseen totesitte, että Euroopan laajuisten verkkojen teknisiä, oikeudellisia ja hallinnollisia esteitä ryhdytään tarkastelemaan. Mainitsitte erityisesti kaksi asiaa: julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien rahoituksen ja valtiontakauksien kirjaamistavan.
Olemme jo nähneet tilanteita, joissa julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet sisältyvät hallituksen lainavaatimukseen ja siten myös vakaus- ja kasvusopimukseen, mikä puolestaan vaikuttaa hallituksen lainavaatimukseen. Tämä on varmasti virhe, koska sijoitamme infrastruktuuriin, joka on talouskasvun kannalta välttämätön talouden vahvistamiseksi ja vakaan kasvuympäristön luomiseksi.
Onko teillä erityisiä ehdotuksia julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista? Miten niitä voidaan hyödyntää vakaus- ja kasvusopimuksen ulkopuolella Euroopan laajuisten verkkojen hyväksi? 
Frattini,
     Voin sanoa jäsen Crowleylle, että tätä aihetta luonnollisesti tutkitaan. Kuten sanoitte, mainitsimme tämän selvästi päätöksessä, joka tehtiin viime viikolla kokoontuneen Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Parhaillaan pohdimme, miten järjestely voidaan tehdä perusperiaatteeksi vahvistetun vakaussopimuksen mukaiseksi.
Kuten puheenjohtaja Prodi tänä aamuna sanoi, komissio tekee parhaillaan kokonaisvaltaista tutkimusta, johon perustuva tarkka ja hyvin laadittu suunnitelma esitetään joulukuussa kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle. Suunnitelman yhteydessä annetaan suositus Euroopan laajuisen infrastruktuurin välittömäksi muodostamiseksi. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minua kiinnostaisi tietää, miltä Euroopan laajuisten verkkojen aikataulu tällä haavaa näyttää. Rahoituskokonaisuus on parhaillaan käsiteltävänä. Olette ilmoittanut, että ministerit tapaavat lähitulevaisuudessa. Milloin oikeusperustat varsinaisesti luodaan? 
Frattini,
     Vastaukseksi voin todeta vain, että olemme luonnollisesti asettaneet itsellemme varsinaisen ohjelman alkua koskevan tavoitteen. Joulukuussa kokoontuva Eurooppa-neuvosto hyväksyy ohjelman alkamisen ja ensimmäisen, viiden miljoonan määrärahan, joka on tarkoitettu nopeasti aloitettaviin hankkeisiin. Silloin myös tarvittava lainsäädäntö on luonnollisesti valmis. 
Puhemies.
   Neuvoston puheenjohtaja Frattini, pyydän teitä vastaamaan viimeiseen kysymykseen, joka käsittää oikeastaan viisi kysymystä. Kysymykset nro 12, 13, 14, 15 ja 16 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset.
Seuraavana on 
Täysin puolueellisen oikeudenkäynnin seurauksena Yhdysvaltojen hallitus pitää vangittuina viittä Floridassa asuvaa Kuuban kansalaista (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero ja Ramón Labañino), joiden tehtävänä oli taistella Kuubaa ja sen asukkaita terrorisoivia mafiaryhmiä vastaan. Miesten pitäminen erittäin ankarissa vankilaoloissa, eristettyinä, pahoinpideltyinä ja ilman oikeutta yhteydenpitoon rikkoo vakavasti ihmisoikeuksista tehtyä yleissopimusta.
Tunteeko neuvosto tämän tapauksen? Onko neuvosto tietoinen, että miehiä estetään pitämästä yhteyttä ulkomaailmaan ja että heiltä on jo vuosikausia on kielletty vaimojensa ja pienten lastensa vierailut? Eikö neuvosto katso, että kieltäytymällä itsepintaisesti vapauttamasta näitä ihmisiä ja palauttamasta heitä kotimaahansa sekä estämällä heiltä kaiken yhteydenpidon perheisiinsä Yhdysvallat syyllistyy vakavaan kansainvälisen ihmisoikeussopimuksen loukkaamiseen?
Seuraavana on 
Täysin puolueellisen oikeudenkäynnin seurauksena Yhdysvaltojen hallitus pitää vangittuina viittä Floridassa asuvaa Kuuban kansalaista (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero ja Ramón Labañino), joiden tehtävänä oli taistella Kuubaa ja sen asukkaita terrorisoivia mafiaryhmiä vastaan. Miesten pitäminen erittäin ankarissa vankilaoloissa, eristettyinä, pahoinpideltyinä ja ilman oikeutta yhteydenpitoon rikkoo vakavasti ihmisoikeuksista tehtyä yleissopimusta.
Katsooko neuvosto, että on laillista ja ihmisoikeuksien mukaista kieltää näiltä ihmisiltä oikeus pitää yhteyttä lähimpiin perheenjäseniinsä eli vaimoihin ja lapsiin?
Seuraavana on 
Täysin puolueellisen oikeudenkäynnin seurauksena Yhdysvaltojen hallitus pitää vangittuina viittä Floridassa asuvaa Kuuban kansalaista (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero ja Ramón Labañino), joiden tehtävänä oli taistella Kuubaa ja sen asukkaita terrorisoivia mafiaryhmiä vastaan. Miesten pitäminen erittäin ankarissa vankilaoloissa, eristettyinä, pahoinpideltyinä ja ilman oikeutta yhteydenpitoon rikkoo vakavasti ihmisoikeuksista tehtyä yleissopimusta.
Miten neuvosto suhtautuu näiden henkilöiden USA:n vankiloissa saamaan kohteluun?
Seuraavana on 
Täysin puolueellisen oikeudenkäynnin seurauksena Yhdysvaltojen hallitus pitää vangittuina viittä Floridassa asuvaa Kuuban kansalaista (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero ja Ramón Labañino), joiden tehtävänä oli taistella Kuubaa ja sen asukkaita terrorisoivia mafiaryhmiä vastaan. Miesten pitäminen erittäin ankarissa vankilaoloissa, eristettyinä, pahoinpideltyinä ja ilman oikeutta yhteydenpitoon rikkoo vakavasti ihmisoikeuksista tehtyä yleissopimusta.
Uskooko neuvosto, että yhteydenpidon ja puolustautumisoikeuden kieltäminen näiltä Kuuban kansalaisilta USA:n vankiloissa on ihmisoikeuksista tehdyn yleissopimuksen mukaista?
Seuraavana on 
Täysin puolueellisen oikeudenkäynnin seurauksena Yhdysvaltojen hallitus pitää vangittuina viittä Floridassa asuvaa Kuuban kansalaista (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero ja Ramón Labañino). Heidän vankilaolonsa ovat surkeat eivätkä he voi puolustautua oikeudessa, mikä merkitsee vakavaa ihmisoikeuksien rikkomista.
Onko neuvosto tietoinen asiasta? Onko neuvosto tietoinen, että näitä ihmisiä estetään pitämästä yhteyttä ulkomaailmaan ja heiltä on jo vuosikausia on kielletty vaimojensa ja pienten lastensa vierailut? Katsooko neuvosto, että tämä tuskallinen tilanne pitää saada loppumaan ja Yhdysvaltojen viranomaisten pitää taata heille puolueeton oikeudenkäynti kuten kaikissa oikeusvaltioissa? 
Frattini,
     Voin sanoa, että neuvosto on varmasti tietoinen viiden vuodesta 2001 Floridassa asuneen Kuuban kansalaisen oikeudenkäynnistä ja vangitsemisesta sekä kansalaisjärjestöjen ilmaisemista huolenaiheista, jotka koskevat vangittujen vankilaoloja. Neuvosto ei ole keskustellut oikeudenkäynnin ehdoista. Neuvoston ja komission yleisen Kuubaa koskevan kannan osalta pyydän kysymyksen esittäneitä jäseniä palauttamaan mieleen keskustelun, joka parlamentissa käytiin syyskuun alussa, koska tuolloin esitetyt ehdot ja kanta eivät ole muuttuneet. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
    Kiitän neuvoston puheenjohtajaa Frattinia nopeasta ja selvästä vastauksesta sekä sen sisältämistä tiedoista. Haluan kuitenkin esittää seuraavan lisäkysymyksen: Kun Kuuban hallitus ja Kuuban oikeusistuimet hyväksyivät surulliset ja meidänkin mielestämme tuomittavat kuolemantuomiot, kaikkialla, myös Eurooppa-neuvostossa, suhtauduttiin Kuuban hallituksen toimintaan kriittisesti ja tuomitsevasti. On kaikkien ihmisoikeuksien vastaista, etteivät Floridassa vankeina olevat Kuuban kansalaiset eivät voi tavata perheitään. Miksi ette siis toimi samoin kuin maaliskuisessa tapauksessa ja puutu ihmisoikeuskysymyksiin riippumatta siitä, kenen ihmisoikeuksia riistetään ja loukataan? 
Frattini,
    Jäsen Marset Campos, voin ainoastaan todeta, etten ole esittänyt enkä aiokaan esittää täällä omaa näkemystäni. Voin vahvistaa, että vaikka neuvosto oli tietoinen tilanteesta, se päätti olla tutkimatta oikeudenkäyntiin sovellettavia ehtoja ja itse tilannetta sekä olla puuttumatta niihin. Näin on asian laita. Toisaalta kuten tiedätte, Euroopan unioni on ilmaissut yksimielisen ja parlamentin tukeman kantansa ihmisoikeuksien loukkaamisesta ja Kuuban hallituksen langettamista tuomioista. Tämä on tilanne. Panen luonnollisesti merkille esittämänne huolenaiheet ja vaatimanne toimet, jotka välitän eteenpäin siinä muodossa kuin olette ne esittänyt. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
    Tiedämme, että neuvosto on tietoinen oikeudenkäyntiin sovellettavista ehdoista eikä se ole tutkinut niitä. Tiedämme myös, että neuvosto on kiinnittänyt erityistä huomiota siihen, että Kuuban oikeusistuimet ovat tuominneet noin 70 yhdysvaltalaista agenttia. Miten neuvoston puheenjohtaja vastaa, jos häntä tai oikeammin neuvostoa, jonka puolesta hän vastaa, syytetään tavattomasta tekopyhyydestä, kahdenlaisten mittojen ja painojen käyttämisestä sekä siitä, että Euroopan unioni suhtautuu Yhdysvaltoja vihamielisemmin sosialistiseen Kuubaan? Mitä puheenjohtaja vastaa, jos joku syyttää neuvostoa siitä, mistä me syytämme avoimesti Euroopan unionia? 
Puhemies.
   Neuvoston puheenjohtaja Frattini, annan työjärjestyksen mukaisesti puheenvuoron kolmelle puhujalle. Kolmen minuutin kuluttua istunto päättyy. 
Patakis (GUE/NGL ).
    Kollegani Alyssandrakis toi kysymykseni jo esille. Minulla ei ole muuta kysyttävää, joten olen tyytyväinen tähän. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, esitän neuvoston puheenjohtajalle seuraavan kysymyksen: Olen puhunut yhden vangin äidin ja toisen vangin vaimon kanssa. Molemmilta on evätty oikeus tavata miehiä, ja vangeilta on kielletty yhteydenpito perheisiinsä. Eikö tämä mielestänne riko ihmisoikeussopimusta? Eivätkö Euroopan unioni ja neuvosto sovella mielestänne kahtalaisia vaatimuksia? On mielestäni aika esittää selvästi tuomitseva kanta tähän Yhdysvaltojen hallintopolitiikan piirteeseen. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan kysyä, pätevätkö ihmisoikeudet kaikkialla maailmassa vai sovelletaanko niitä vain tietyissä valtioissa. 
Puhemies.
   Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 17 ja 33 vastataan kirjallisesti (1).
Kyselytunti päättyi.

Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana parlamentin jäsenen Menéndez del Vallen laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0351/2003) rauhasta ja ihmisarvosta Lähi-idässä. 
Menéndez del Valle (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, ilmaisen ensin iloni ja kiitän kaikkia niitä jäseniä, jotka ovat työskennelleet kanssani yksimielisyyden saavuttamiseksi laadittaessa tätä "Rauha ja ihmisarvo Lähi-idässä" -nimistä mietintöä, jolla on näin vaikuttava nimi. Valitettavasti rauhaan on pitkä matka, ja nöyryyttäminen – eikä ihmisarvo – on jokapäiväistä Israelin ja Palestiinan kriisialueilla. Keskusteltavanamme olevan mietinnön sanamuodossa tuodaan kuitenkin esiin myös sen hengen mukainen pyrkimys kohottaa entistä useampia ääniä ja herättää entistä useampi omantunto toimimaan tämän ihmisarvoa ja rauhaa koskevan kaksiosaisen tavoitteen puolesta, johon voimme ja johon meidän on lisättävä alueen vakaus ja sen kansojen hyvinvointi.
Mietinnössä esitetään paikkansapitävä toteamus, jonka mukaan osapuolten välille ei ole onnistuttu luomaan keskinäisen luottamuksen ilmapiiriä. Siinä todetaan, että rauhan viholliset ovat pystyttäneet viime aikoina esteitä ja keksineet verukkeita etenemissuunnitelman tekemiseksi toteutuskelvottomaksi. Velvollisuutemme on kuitenkin jatkaa pyrkimyksiä saadaksemme se toimimaan lähitulevaisuudessa, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Mietintöä saatetaan haukkua utopistiseksi, mutta pyrkimystemme mukaisesti siinä vaaditaan kummankin osapuolen ja kaikkien Lähi-idän maiden hallituksia noudattamaan uutta kasvatuspolitiikkaa, joka perustuu rauhankasvatuksen käsitteeseen ja on suunnattu edistämään keskinäistä suvaitsevaisuutta ja keskinäistä ymmärrystä eri kulttuurien ja uskontojen välillä.
Samalla kun pyrimme saavuttamaan tavoitteemme, meidän on kuitenkin kohdattava tilanteen väistämätön todellisuus. Teemme niin tuomitsemalla palestiinalaisryhmien terroriväkivallan samoin kuin sen, että Israel käyttää palestiinalaisia vastaan ylimitoitettuja sotavoimia. Valitettavasti viimeksi mainitun seikan tuomitseminen on tällä hetkellä erittäin tarpeen, ja korostan, että se on valitettavaa. Tämä todettiin myös Israelissa päivittäin ilmestyvän sanomalehden pääkirjoituksessa, jonka mukaan Israelin helikopterit pommittivat Gazaa maanantaina Sharonin pitäessä mitäänsanomatonta puhetta, jossa ei ollut minkäänlaista realistista poliittista näkemystä. Pommit osuivat moniin terroristeihin, mutta ne tappoivat ja haavoittivat myös monia viattomia palestiinalaissiviilejä. Tämä on vastenmielinen käytäntö, eikä mikään yksittäistapaus, ja mukaan Israelin armeija on osoittanut, että se aikoo jatkaa toimiaan. Mielestäni tämä on osoitus siitä, että pääkirjoituksen kirjoittaja, joka on israelilaisen yhteiskunnan kaltaisen demokraattisen yhteiskunnan selkeä tuote, joutuu neuvomaan Israelin hallitusta ja armeijaa, etteivät ne saa heikentää Israelin vuosien mittaan hyväksymiä eettisiä vaatimuksia tällaisella politiikalla. Jos näin on, Israelin yhteiskunta on jakautumassa vakavasti, koska julkinen mielipide lakkaa luottamasta Israelin poliittisiin ja sotilaallisiin johtajiin. Maanantaisessa puheessaan Israelin pääministeri väitti knessetissä olevansa etenemissuunnitelman kiihkeä kannattaja. Neljäätoista tarkistusta ei esitetty kuitenkaan kvartetille, vaan epävirallisesti USA:n hallinnolle.
Sharon on arvatenkin hätääntynyt niin sanottua Geneven sopimusta, joka on Israelin ja palestiinalaisten yhdessä laatima rauhanaloite, kohtaan osoitetusta hyväksynnästä, ja hän on julistanut, että etenemissuunnitelma on ainoa asia, joka antaa toivoa rauhan saavuttamisesta palestiinalaisten kanssa. On joka tapauksessa työnteon aika, ja iloitsemme hänen kanssaan, jos työ todella edistyy. Tällä hetkellä olemme kuitenkin tyytyväisiä, jos hän toimii sen mukaisesti, mitä häneltä yksimielisesti vaaditaan mietinnön 2 kohdassa. Siinä vaaditaan vetämään Israelin armeija autonomisilta palestiinalaisalueilta, lopettamaan kohdennetut murhat sekä keskeyttämään siirtokuntatoiminta ja turvamuurin rakentaminen.
Berliinin muuriin maalatun iskulauseen mukaan painajaisia voi nähdä nukkumattakin. Nyt, kun muurin kaatamisesta on kulunut 14 vuotta, toinen muuri aiheuttaa painajaisia Palestiinassa. Samalla kun Sharon maanantaisessa puheessaan sanoi määränneensä, että muurin rakentamista nopeutetaan, 144 hallitusta äänesti viime yönä YK:n yleiskokouksessa sen puolesta, että Israelia vaaditaan lopettamaan rakentaminen ja peräytymään rakennelmasta, jota koko maailma pitää kansainvälisen oikeuden loukkauksena. Poikkeuksen muodostavat ainoastaan Israel ja Yhdysvallat, jotka äänestivät vastaan.
Mietinnössä käsitellään erilaisia polttavia kysymyksiä. Koska elinkelpoisen ja demokraattisen Palestiinan valtion luominen on välttämätöntä, siinä muun muassa vaaditaan Palestiinan viranomaisia suhtautumaan realistisesti niin sanottuun pakolaisten paluuoikeuteen, jotta realistisesta ratkaisusta voidaan sopia. Eurooppalaisena korostan, että luonnollisestikin tuen täysin etenemissuunnitelmaa. Mietinnössä suositellaan kuitenkin, että mikäli tämä etenemissuunnitelma torjutaan lähitulevaisuudessa ja ottaen huomioon sen torjunnasta seuraavan vakavan tilanteen, jossa israelilaisten ja palestiinalaisten kärsimykset lisääntyisivät entisestään, harkitaan uusia vaihtoehtoja ja Palestiinaan perustetaan kvartetin alaisuuteen kansainvälinen mandaatti, johon kuuluvat myös alueella toimivat kansainväliset joukot. 
Liikanen,
     Arvoisa puhemies, Pattenin oli lennettävä Madridiin Irakin avunantajien konferenssiin, minkä vuoksi minä esittelen komission kannan.
Onnittelen Menéndeziä hänen Lähi-idän tilannetta koskevan hyvin laajan mietintönsä johdosta. Onnittelen häntä myös siitä merkille pantavasta uutteruudesta ja diplomatiasta, jota hän on osoittanut laatiessaan tätä niin eriävistä näkemyksistä muodostuvaa mietintöä, joka on myös sisällöltään hyvin merkityksellinen.
Parlamentin jäsenen aloittaessa työtään rauhaa ja ihmisarvoa koskevan mietinnön parissa toivottiin, että etenemissuunnitelma vapauttaisi Lähi-idän sitä niin kauan vaivanneesta kurjuudesta. Nyt useita kuukausia myöhemmin vaikuttaa siltä, että tämä toivo on suurelta osin menetetty.
Viimeaikaisista takaiskuista huolimatta meidän on pyrittävä eteenpäin ja etsittävä keinoja tilanteen parantamiseksi. Naapuriemme, kumppaniemme ja koko alueen ihmisten vuoksi emme voi luovuttaa ja antaa periksi.
Kahden valtion ratkaisu on edelleen kaikkein laajimmin hyväksytty ratkaisuehdotus. Etenemissuunnitelma osoittaa suunnan, mutta osapuolten on osoitettava poliittista määrätietoisuutta ja kansainvälisen yhteisön on löydettävä suunta eteenpäin.
Monet yrittävät löytää innovatiivisia ratkaisuja pakolaisia ja Jerusalemia koskevien ja muiden vaikeiden kysymysten ratkaisemiseksi ensin. Eräs palestiinalaisista ja israelilaisista muodostuva ryhmä on yrittänyt juuri sitä. Monet meistä saivat tänään kuulla kyseisten henkilöiden kokemuksista. Geneven sopimukset osoittavat, että vaikeista kysymyksistä voidaan keskustella ja ne voidaan ratkaista riippumatta siitä, kuinka vaikeilta ne mahdollisesti tuntuvat kummastakin osapuolesta. Tämän lisäksi Geneven sopimukset osoittavat, että konfliktin molempien osapuolten keskuudessa on edelleen ihailtavia ihmisiä, jotka ovat säilyttäneet tahdonvoimansa ja rohkeutensa etsiä myönteisiä ja rauhanomaisia vaihtoehtoja tämänhetkisen murhenäytelmän ja kaaoksen keskellä.
Myös eräät muut aloitteet ansaitsevat samankaltaista kiitosta, muun muassa Nusseibehin ja A. Ayalonin kansalaiskampanja. He esittivät ideansa parlamentille vain muutama viikko sitten ja ovat saaneet tähän mennessä yli 80 000 nimikirjoitusta.
Menéndezin mietinnössä todetaan täysin perustellusti, ettei rauhansuunnitelmilla ole merkitystä ilman osapuolten poliittista tahtoa ja rehellistä sitoutumista. Vaikuttaa siltä, ettei sitoutumista ole tapahtunut. Onko Israelin nykyhallitus valmis hyväksymään kahden valtion ratkaisun, jossa Palestiina on todellinen elinvoimainen valtio? Ovatko palestiinalaiset valmiita ja pystyvätkö he hoitamaan hallinnollisia tehtäviä kaikilla aloilla, turvallisuus mukaan luettuna? Palestiinalaisten on huolehdittava tehokkaasta valvonnasta ja toteutettava näkyviä ja tehokkaita toimia niitä tahoja vastaan, jotka tekevät tai suunnittelevat israelilaisiin kohdistettavia väkivaltaisia hyökkäyksiä, ja vahvistettava Israelin olemassaolo-oikeus uudelleen julkisesti. Myös vaalivalmistelujen jatkaminen, perustuslaki ja kansalaisyhteiskunnan osallistuminen uudistukseen ovat tärkeitä asioita.
Länsirannan jyrkän jaon tekevää rajaa perustellaan turvallisuussyillä. Jos raja toteutetaan virallisissa asiakirjoissa esitettyjen suunnitelmien ja tiedotusvälineissä esitettyjen epäilyjen mukaisesti, palestiinalaiset joutuvat elämään useilla toisistaan ja ulkopuolisesta maailmasta eristetyillä alueilla. Lisäksi suunniteltu reitti edellyttäisi, että suuri joukko palestiinalaisia eristetään kouluistaan, sairaaloistaan ja muista palveluista – ja jopa elinkeinoistaan. Israel ehtii vielä muuttaa suunnitelmia tältä osin. Vielä eilen jopa eräät Israelin hallituksen ministerit kritisoivat viattomien siviilien kuolemia Gazassa Israelin äskettäisten sotilastoimien aikana eräässä voimakkaimmista ilmaiskuista kuukausiin. Israelin on todellakin käsiteltävä näitä laajasti ilmaistuja huolenaiheita.
Mietinnössä käännytään suoraan komission puoleen useissa kysymyksissä. Tarkastelen niitä lyhyesti. Mietinnön 31 kohdassa viitataan Palestiinan tuleviin vaaleihin. Komissio on jo antanut varoja riippumattoman keskusvaalilautakunnan käyttöön. Vaalivalmistelutyöt voidaan aloittaa lähiviikkoina. Palestiinan pääministeri suunnittelee vaalien pitämistä ensi vuoden kesäkuussa. Olemme valmiit aloittamaan äänestäjien rekisteröinnin jo ensi kuussa. Nykyisten liikkumisrajoitusten vuoksi, joilla yhteisöt erotetaan toisistaan, vaalien valmistelut ja vaalikampanja ovat tuskin enää mahdollisia.
Mietinnön 38 kohdassa kehotetaan arvioimaan taloudellisia tarpeita ja rahoitustarpeita. Palestiinan itsehallinto laatii parhaillaan taloudellista vakautta ja talouden elpymistä koskevaa strategiaa. Lähi-idän avunantajien kansainvälinen konferenssi on tarkoitus pitää marraskuun puolivälissä. Meillä on myös tilaisuus keskustella Maailmanpankin ja IMF:n kanssa taloudellisen tuen mahdollisuuksista Palestiinan vuoden 2004 talousarvion pohjalta.
Yhteisö myöntää palestiinalaisille tänä vuonna noin 245 miljoonaa euroa tukea, joka osoitetaan joko palestiinalaishallinnolle tai UNRWA:lle ja kansalaisjärjestöille. Henkeä kohti myönnettävän tuen perusteella arvioituna se on maailman suurin tuki ja perustuu olettamukselle, jonka mukaan elinvoimainen Palestiinan valtio on syntymässä ja ansaitsee tukemme. Humanitaarisista syistä ja taloudellisen toiminnan vähimmäistason saavuttamiseksi apumme on selvästikin elintärkeää. Apumme on auttanut myös luomaan Palestiinan valtion institutionaalista perustaa. Täsmennettäköön kuitenkin, että jos tilanne heikkenee edelleen, emme yksinkertaisesti rahoita Israelin puolustusvoimien miehitystä palestiinalaisalueilla.
Mietinnön 40 kohdassa mainitaan koulukirjat. Asia ei koske komissiota suoraan. Olemme kuitenkin tavanneet monia sellaisia tahoja, joita asia koskee, palestiinalaisten ja israelilaisten välisen vuoropuhelun helpottamiseksi. Otimme kysymyksen esiin myös kesäkuussa kokoontuneessa EU:n ja palestiinalaishallinnon sekakomiteassa ja seuraamme tarkkaan Palestiinan itsehallinnon pyrkimyksiä hillitä propagandistista kiihotusta. Mainittakoon tässä yhteydessä, että viimeisimmässä EU:n rauhankumppanuuden mukaisessa hankkeita koskevassa ehdotuspyynnössä keskitytään aloitteisiin, joiden avulla väkivaltaa ja väkivaltaan kiihottamista pyritään hillitsemään.
Sitä seuraavassa kohdassa todetaan perustellusti, että rauhankasvatus on eräs tärkeimmistä tekijöistä pyrittäessä löytämään konfliktiin rauhanomainen ratkaisu. Tempus-ohjelman ulottaminen palestiinalaisalueille ja sellaisen tieteellisen sopimuksen allekirjoittaminen Israelin kanssa, jossa sille myönnetään EU:n jäsenvaltioiden asemaa vastaava asema, ovat ainoastaan kaksi esimerkkiä tuestamme tälle käsitteelle.
Mietinnön 59 kohdassa mainitun kansainvälisen rahaston osalta todettakoon, että kansainvälinen yhteisö on myöntänyt kolmen viime vuoden aikana rahoitusta keskimäärin miljardi euroa vuodessa. Maailmanpankin kertomusten mukaan vaikutukset olisivat edelleen erittäin vähäisiä, vaikka tämä tuki kaksinkertaistettaisiin. Ainoastaan turvallisuustilanteen parantuminen ja vapaan liikkuvuuden palauttaminen parantaisivat tilannetta merkittävästi.
Yhdyn 64 kohdassa esitettyyn näkemykseen siitä, että alueellisia Meda-ohjelmia on hyödynnettävä laajasti alueellisen ja rajatylittävän yhteistyön mahdollisten etujen hyödyntämiseksi rauhanprosessissa. Tämä näkökohta otetaan huomioon laajempaa Eurooppaa koskevan aloitteen yhteydessä käytävissä keskusteluissa.
Rauha, ihmisarvo ja turvallisuus ovat todellakin Lähi-idän paremman tulevaisuuden perusta. Meidän kaikkien on pyrittävä edistämään tätä päämäärää. Se on kumppaniemme etujen mutta myös meidän omien etujemme mukaista. 
Laschet (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän ensin Menéndez del Vallea antoisasta yhteistyöstä tämän mietinnön parissa. Tämä kysymys saattaisi jopa hajottaa parlamentin, sillä jos jokaisen esitys olisi sisällytettävä mietintöön, esitetyt kannat poikkeaisivat osin jyrkästi toisistaan. Esitämme näitä kantoja edelleen kirjoituksissamme ja puheissamme ja muissa yhteyksissä, mutta tässä tilanteessa, jossa rauha ja ihmisarvo Lähi-idässä ovat keskeisellä sijalla, on tärkeää, että parlamentti esittää rauhan ja ihmisarvon tärkeitä käsitteitä edistävän mietinnön.
Lähi-idän konflikti on mielestäni käyttämättömien mahdollisuuksien konflikti, joka alkoi vuosina 1947–1948 YK:n jakosuunnitelman jälkeen. Palestiinan valtiota ei luotu, ja Jordania miehitti aluetta vuoteen 1967. Presidentti Clinton olisi voinut hieman ennen vuotta 2000 saattaa päätökseen hankkeen, jonka silloinen pääministeri Barak yritti aloittaa palestiinalaisten kumppaniensa kanssa ja joka epäonnistui. Tämän vuoksi uskon, että koko hankkeen perimmäinen tavoite on selvä kaikille: Palestiinan valtio luodaan, israelilaisten on vetäydyttävä miehittämiltään alueilta, ja näiden kahden kansan on elettävä yhdessä rauhassa. Saksalaiset ja ranskalaiset joutuivat opettelemaan saman asian vuosisatojen sodankäynnin jälkeen.
On kysyttävä, kuinka paljon uhreja tarvitaan, ennen kuin tämä toteutuu? Tämänhetkinen tilanne on mielestäni vuonna 2000 alkaneen kansannousun tulos, kun ihmiset eivät yhtäkkiä enää luottaneet kummankin osapuolen Oslossa antamiin lupauksiin, joiden tukemiseen Euroopan unioni on myöntänyt tähän mennessä miljardeja euroja. Sen sijaan ne katsoivat, että väkivaltaan turvautuminen saattaisi ne lähemmäksi kuvaamaani tavoitetta.
Myös yhteiskunta muuttuu kuvailemassanne prosessissa. Israelin yhteiskunta on tällä hetkellä oikeistolaisempi kuin muutama vuosi sitten. Monet ihmiset, jotka olivat aktiivisia rauhanliikkeessä, jotka pitivät laittomia kokouksia Arafatin kanssa 1980- ja 1990-luvuilla ja joita uhkasi rikosoikeudenkäynti, kertovat meille nyt, etteivät he halua enää puhua hänen kanssaan, etteivät he luota häneen enää, koska jossain Israelin kaupungissa räjähtää pommi joka viikko. Voin kuvitella, että meidänkin yhteiskuntamme muuttuisi, jos itsemurhapommituksia esiintyisi päivittäin Roomassa, Madridissa, Brysselissä tai Berliinissä. Oletan, että meidänkin yhteiskuntamme muuttuisivat sellaisessa tilanteessa oikeistolaisiksi ja konservatiivisiksi.
Meidän on siis pohdittava ulospääsyä tästä tilanteesta. Etenemissuunnitelma, joka edellyttää yhteistyötä kvartetin – Yhdysvaltojen, Euroopan unionin, YK:n ja Venäjän – välillä, on ehdottomasti oikea lähestymistapa. Kaikkien on ymmärrettävä, ettemme voi olla jakautuneita tässä kysymyksessä ja että aiomme jatkaa tämän prosessin tukemista. Tältä osin katson, että olemme päässeet askeleen eteenpäin. Meistä on tullut vaativampia, nyt kun neuvostokin on todennut, että Hamasin poliittinen siipi on terroristijärjestö; lisäksi puhumme selkeästi myös turvamuurista ja tavasta, jolla se muuttaa alueita. Meistä on tullut aikaisempaa vaativampia. Toivon, että voimme saada koko alueen osallistumaan. Toivon, että Syyria ja Iran ja todellakin kaikki ne, jotka ovat rahoittaneet terrorismia niin monien vuosien ajan, myöntävät nyt, että heidän on työskenneltävä rauhan puolesta, jos he haluavat olla Euroopan unionin kumppaneita. Tässä mietinnössä esitetään mielestäni tärkeitä ehdotuksia, jotka edistävät osaltaan tätä prosessia. 
Poos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, onnittelen ensin jäsen Emilio Menéndez del Vallea hänen erinomaisesta mietinnöstään, josta on saavutettu laaja yksimielisyys. Hänen ehdotuksensa ja suosituksensa ovat täysin asianmukaisia. Mikäli ne toteutetaan viipymättä, israelilaisten ja palestiinalaisten pitkäaikainen kärsimys päättyy rauhaan välittömästi. Olemme kaikki tietoisia rauhan esteistä.
Eräässä valiokunnan hylkäämässä tarkistuksessa Arafat määritellään esteeksi. Olisin mielelläni äänestänyt kyseisen tarkistuksen puolesta, jos sen esittäjä olisi rinnastanut Arafatin ja Sharonin toisiinsa. Kannatukseni olisi ollut täydellistä, jos hän olisi täsmentänyt, että Bush ja Sharon muodostavat tällä hetkellä yhdessä takeen siitä, ettei Lähi-idän tuhoisaan tilanteeseen ole odotettavissa muutosta.
Tämän pysähtyneisyyden vuoksi kyseiset kaksi kansaa vajoavat päivä päivältä hieman syvemmälle tappovimmaan ja kurjuuteen. Avraham Burg, knessetin entinen puhemies, joka on ollut täälläkin vieraamme ja jolle olemme osoittaneet suosiota täällä parlamentissa, syyttää Sharonia siitä, että hän tappaa Israelin kansan tuhoamalla sen arvot. Avraham Burg luonnehtii nyky-Israelia valtioksi, joka kehittää siirtokuntia sellaisen korruptoituneen klikin johdolla, joka vähät välittää ihmisten toiveista ja oikeudesta. Miehitys, erottelu, alueiden sulkeminen, nöyryyttäminen, murhaiskut, rakennusten tuhoaminen ja muuri ovat ainoastaan näkyvät merkit Palestiinan kansan syvästä halveksunnasta ja siitä, ettei sitä tunnusteta.
Avraham Burgin mukaan mikään ei muuttuisi, vaikka joka päivä tapettaisiin 1 000 terroristia. Arvoisa puhemies, eikö olisi aiheellista alkaa noudattaa kansainvälistä oikeutta, jota niin avoimesti pilkataan? Israelin on hyväksyttävä yksiselitteisesti armeijansa vetäminen miehitetyiltä alueilta ja laittomien siirtokuntien purkaminen. Tämän hyväksyntä antaisi Palestiinan kansalle poliittista toivoa, voimistaisi sen johtajien valtaa ja auttaisi heitä hävittämään äärisuuntaukset ja terrorismin.
Sharonin politiikalle on varmasti olemassa vaihtoehto: tätä vaihtoehtoa puolustavat Israelissa vasemmiston ja kansalaisyhteiskunnan jäsenet, jotka ovat ryhmittyneet Yossi Beilinin, Avraham Burgin, Ami Ayalonin ja Amram Mitsnan ympärille. On toivottava, että Euroopan unioni tukee avoimesti heidän aloitettaan Yhdysvalloista poiketen, sillä se on ainoa keino saada tämänhetkinen hävittäminen loppumaan.
EU:lla on siihen oivallinen tilaisuus 4. marraskuuta, kun rauhan kannattajat allekirjoittavat Geneven sopimuksen. Muistutan, että 4. marraskuuta on Yitzhak Rabinin murhan vuosipäivä. Miksi neuvoston puheenjohtaja ei menisi Tel Aviviin ja Ramallahiin Powellin, Kofi Annanin ja Ivanovin kanssa niin pitkäksi aikaa, kunnes tehtävä on suoritettu, toisin sanoen saatettuaan menestyksekkäästi päätökseen etenemissuunnitelman peruuttamattoman ja lopullisen täytäntöönpanon? Menkää paikalle ja toteuttakaa tämä aloite sen "shokin" aikaansaamiseksi, josta kollegat Poettering, Baron Crespo ja Cohn-Bendit puhuivat täällä kukin tavallaan 9. lokakuuta.
Euroopan unionilla, Yhdysvalloilla, YK:lla ja Venäjällä on kaikilla keinot saada kumpikin osapuoli kuuntelemaan järkipuhetta. Ne ovat jo käyttäneet näitä keinoja muualla, ja niiden velvollisuus on käyttää niitä nyt, ennen kuin koko Lähi-itä revitään kappaleiksi. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Malesian pääministeri Mahathir Mohamad esitti muutama päivä sitten, 16. lokakuuta, islamilaisten maiden järjestön (OIC) huippukokouksessa, että juutalaiset hallitsevat maailmaa edustajien välityksellä. Eräs tärkeä ranskalainen sanomalehti väitti, että antisemitismi on nousemassa jälleen uudessa muodossa kaukana Israelin ja Palestiinan välisestä konfliktista julistetun antisionismin nimissä. Lähi-idän konflikti liittyy kuitenkin kaikkiin näihin ongelmiin, ja olemme kaikki huolissamme tästä konfliktista ja tästä ongelmasta.
Tarkasteltavanamme on nyt mietintö, jonka aiheena on rauha ja ihmisarvo Lähi-idässä. Mietinnön on laatinut esittelijä Menéndez del Valle, joka on arvatenkin tehnyt kovasti työtä, josta olemme kiitollisia. En tosin ole samaa mieltä kaikista hänen päätelmistään.
Meillä oli tänä iltapäivänä tilaisuus kuulla kahta alueelta kotoisin olevaa henkilöä: israelilaista Naomi Chazania ja Palestiinan kansallisneuvoston Jamal Zaqoudia, joka haluaa Kuolleenmeren puheiden jälkeen esitellä niin sanotun Geneven sopimuksen. He kumpikin ovat erinomaisia ihmisiä ja heidän pyrkimyksensä ovat erinomaisia, mutta kumpikin heistä on tällä hetkellä luonnollisestikin kaukana niistä poliittisista voimista, jotka todellisuudessa hallitsevat Israelin ja Palestiinan kohtaloita.
Totesin, että tämän mietinnön laatiminen on ollut vaikeaa, koska ensimmäinen asiakirja päivättiin 21. toukokuuta, ja komission hyväksyntä saatiin vasta 9. lokakuuta. Lähes viisi kuukautta on kulunut, ja liian monia asioita on tapahtunut kyseisissä maissa näiden viiden kuukauden kuluessa.
Mietintö liittyy etenemissuunnitelman ensimmäiseen vaiheeseen, ja mielestäni on myönteistä, että parlamentti antaa siitä lausunnon, koska se on ainoa suunta. Mietinnössä puhutaan myös rauhankasvatuksesta, joka on aina välttämätöntä. Olen kuitenkin eri mieltä mietinnön toisesta osasta, jossa halutaan määrittää toisen ja kolmannen vaiheen sisältö. Mielestäni on ennenaikaista määrittää niitä varmasti ongelmallisia kysymyksiä, jotka koskevat lopullisten rajojen sijaintia, pakolaispolitiikan luonnetta ja sitä, mitä Jerusalemissa on tehtävä. Vilpitön mielipiteeni on, että on ennenaikaista puhua näistä asioista tällä hetkellä. Tämän hetken ensisijaisena tavoitteena on taata, että tappaminen alueella loppuu.
Mielestäni tämä mietintö ei valitettavasti edistä aidosti rauhanprosessia, koska konfliktin osapuolet eivät hyväksy sitä samalla tavalla, eikä Euroopan unioni lisää tältä osin arvovaltaansa ja moraalista auktoriteettiaan alueella, mikä olisi niin välttämätöntä tällä hetkellä. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, ryhmämme Euroopan yhtynyt vasemmisto / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto tukee täysin Menéndez del Vallen mietintöä, ja suhtaudumme hyvin myönteisesti tehtyyn työhön ja ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan eri poliittisten ryhmien esittämiin erilaisiin ehdotuksiin; mielestämme Euroopan parlamentissa tarvitaan tällaisia jäseniä.
Euroopan unionin on nyt saatava äänensä kuuluviin konfliktissa, jolla on hyvin suuri vaikutus tämänhetkiseen ja tulevaan vakauteemme. Sharonin lähestymistapa, jota Yhdysvallat tuki, johti täydelliseen epäonnistumiseen. Sen mukaisesti väkivaltaa käytetään mahdollisimman paljon valtioterrorismin muodossa. Tämän lähestymistavan vuoksi hänen toimiaan voidaan pitää yhtä tuomittavina kuin palestiinalaisten itsemurharyhmien toimintaa.
Me ETAn verisestä terrorismista Espanjassa kärsineet jouduimme kerran kiusaukseen käyttää valtioterrorismia, ja se johti väkivallan lisääntymiseen ja tavallaan jopa terrorismin moraaliseen oikeutukseen. Tämän vuoksi meidän oli alettava uudelleen noudattaa oikeusvaltioperiaatetta, joka on paljon tehokkaampi ja arvokkaampi.
Tämänhetkinen väkivallan kierre antaa uskottavuutta sekä etenemissuunnitelmalle että määrätietoisten ja rohkeiden israelilaisten ja palestiinalaisten ryhmän laatimalle Geneven aloitteelle, joka on tarkoitus allekirjoittaa 4. marraskuuta. Nämä henkilöt eivät ole alistuneet tilanteeseen; he tietävät, että kaikki väkivalta kummallakin puolella merkitsee epäonnistumista kaikille. He edustavat toivoa ainoasta etenemissuunnitelman mukaisesta ratkaisusta, joka on kahden valtion olemassaolo: Israel juutalaisille ja Palestiina palestiinalaisille. Ratkaisu edellyttää, että nämä kansat alkavat kunnioittaa toisiaan, pakolaisten oikeudet myönnetään, Jerusalemista tehdään kummankin valtion pääkaupunki ja israelilaiset lopettavat Palestiinan epäoikeudenmukaisen miehityksen, siirtokunnat lopetetaan ja puretaan, ja ennen kaikkea että getot mieleen tuova häpeän muuri poistetaan. Kaikki tämä on tehtävä noudattamalla kansainvälistä oikeutta ja Israelin valtion perustamista rahoittaneen YK:n määräyksiä. 
Gahrton (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, Poosin tavoin olen lukenut Abraham Burgin kirjoituksen, joka on julkaistu myös Ruotsissa. Burg väittää kirjoituksessa, että Israelin kansa harjoittaa järjestelmällistä korruptiota ja sortoa. Hän sanoo, että valtiota, jossa ei ole oikeutta ja joka murskaa palestiinalaisten enemmistön jalkoihinsa, ei voida pitää Lähi-idän ainoana demokratiana. Burg vetoaa nyt Israelin ystäviin, jotta ne puuttuisivat tilanteeseen. On korkea aika lakata kohtelemasta Israelia tavanomaisena demokratiana, koska se on miehittäjä ja kansainvälistä oikeutta rikkova valtio.
Meidän on puututtava asioihin aiempaa hyvin paljon voimakkaammin. Meidän on tietenkin tuettava Beilin-Abed-Rabbo-aloitetta ja hyödynnettävä käytettävissämme olevia resursseja. Parlamentti on useissa yhteyksissä pyytänyt meitä purkamaan assosiaatiosopimuksen. Miksi komission jäsen Liikanen ei käsittele tätä kysymystä? Hän luettelee monia hyviä asioita, joita EU on tehnyt lujittaakseen Palestiinan itsehallintoa, mutta meidän on käytettävä tehokkaampia menetelmiä. Tuomitsemme tietenkin väkivallan, mutta väkivaltaisen vastarinnan muodossa miehitystä vastaan esiintyvä väkivalta on itse asiassa sallittua kansainvälisen oikeuden mukaan. Maani on välttänyt miehityksen, mutta monet teistä elävät maissa, joissa ihmiset ovat nousseet vastustamaan miehitystä. Haluamme, että väkivaltaa vältetään, ja vastustamme väkivaltaa kaikissa muodoissaan. Väkivaltaista vastarintaa ja väkivaltaisia sortotoimia ei voida kuitenkaan verrata suoraan toisiinsa, koska ne ovat kaksi erillistä asiaa. Israelin harjoittama väkivalta on sortoon ja miehitykseen liittyvää väkivaltaa, ja se on laitonta. Tämän vuoksi meidän on puututtava siihen.
Kehitämme parhaillaan EU:n sotilaallisia valmiuksia. Olen suhtautunut tähän epäilevästi monista eri syistä, mutta miksi emme lähetä rauhanturvajoukkojamme palestiinalaisten avuksi? He haluavat ja tarvitsevat suojelua. EU:lla olisi ensimmäinen merkittävä tilaisuus osoittaa, käyttääkö se sotilaallisia valmiuksiaan hyvään tarkoitukseen vai johonkin muuhun. Suojelkaamme palestiinalaisia. 
Camre (UEN ).
    Arvoisa puhemies, tarkasteltavanamme oleva mietintö on epäilemättä hyvää tarkoittava. Se on hyvin pitkä ja alusta loppuun asti ymmärtävä ja harkittu. Sen voidaan perustellusti sanoa olevan hyvin pitkä mietintö, kun otetaan huomioon, kuinka vähän uutta siinä esitetään. Koko teksti voitaisiin tiivistää johdanto-osan A kohdan seuraaviin sanoihin: "katsoo, että on tullut aika lopettaa yleinen väkivalta ja terrori, jotka ovat vallinneet alueella jo kauan ennen vuonna 1947 käynnistettyä Yhdistyneiden Kansakuntien jakosuunnitelmaa ja Israelin valtion perustamista 14. toukokuuta 1948". "On tullut aika lopettaa väkivalta". Kuinka osuvasti sanottu, kun otetaan huomioon, että väkivalta on jatkunut tähän mennessä joitakin tuhansia vuosia. On mukavaa, että Euroopan parlamentti katsoo tietävänsä täsmälleen, mitä on tehtävä, mutta ei ole kovin mukavaa, ettei sitä voida tehdä eikä myöskään tehdä. Olisi hyödyllistä säilyttää tämä mietintö, sillä sitä voidaan käyttää myös ensi vuonna ja sitä seuraavana vuonna, koska se ei toteudu miltään osin.
UNDP eli YK:n kehitysohjelma on julkaissut viime päivinä "Arab Human Development Report 2003" -nimisen asiakirjan (arabimaiden inhimillisen kehityksen raportti), joka on mietintöä huomattavasti kiinnostavampi. Tässä laajassa raportissa, jonka ovat kirjoittaneet arabitiedemiehet, selostetaan, minkä vuoksi Lähi-idän tilanne on riistäytymässä käsistä entistä pahemmin. Syynä tähän tilanteeseen on arabimaailmalle ominainen laaja-alainen tiedon, poliittisen vapauden ja ilmaisunvapauden tukahduttaminen. Se johtuu myös lapsiin kohdistettavasta aivopesusta ja tavasta, jolla naisilta riistetään mahdollisuus hallita omia asioitaan. Se on sen tulos, että 270 miljoonaa ihmistä elää keskiaikaisessa pimeydessä. Keskustelkaamme rauhasta ja ihmisarvosta Lähi-idässä UNDP:n raportin pohjalta. Tämä vaatii paljon enemmän ponnisteluja kuin näyttävä mutta sisällöltään hyvin tarkoitukseton Euroopan parlamentin mietintö. Lisäksi on kyse hyvin kiireellisestä asiasta, koska Lähi-idässä tikittää aikapommi. 
Belder (EDD ).
    Arvoisa puhemies, esittelijä ja minä olemme ottaneet yhteen useita kertoja ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa. Se on tapahtunut kuitenkin rauhallisesti ja – toivon todella – arvokkaasti.
Avainsanat "rauha ja ihmisarvo" kuvaavat sitä, mitä Menéndez del Valle pyrkii saavuttamaan jatkuvasta verenvuodatuksesta kärsivässä Lähi-idässä. Tahdon tukea häntä tässä kunnioitettavassa pyrkimyksessä.
Etenemissuunnitelmalla rauhan ja ihmisarvon saavuttamiseksi Lähi-idässä on kaksi valtavaa estettä, ja mielestäni esittelijä aliarvioi ne vakavasti. Niitä ovat toisaalta islaminuskoisten pyrkimys tuhota Israelin juutalaisvaltio ja toisaalta alueelliseen koskemattomuuteen kohdistuvat loukkaukset, joiden vuoksi Israelin ja palestiinalaisten välinen konflikti laajenee. Viime vuosien kuluessa Israel ja sen kansalaiset ovat joutuneet kohtaamaan entistä useammin näiden kahden tekijän kuolettavan yhdistelmän. Vain yhtä esimerkkiä lainatakseni libanonilainen islamilainen terroristijärjestö Hizbollah, jolla on läheiset yhteydet Syyriaan ja Iranin islamilaiseen tasavaltaan, on rakentanut aktiivisesti omaa terroristiverkostoaan Länsirannalla jo vuosien ajan.
Esitän tämän vuoksi neuvostolle ja komissiolle jälleen kysymyksen, johon toivon pikaista vastausta. Miten tämä vaikuttaa niiden mielestä mainitsemieni maiden kanssa tehtäviin assosiaatio- ja kauppasopimuksiin, kun otetaan lisäksi huomioon, että kyseiset EU:n toimielimet kannattavat kansainvälisen terrorismin torjuntaa?
Hyvä Menéndez del Valle, olen jälleen kerran kanssanne vastatusten. Ilmaisette mietinnön 25 kohdan lopussa toiveenne siitä, että voitte mahdollisimman pian kutsua Palestiinan uuden pääministerin parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokuntaan. Miksi sivuutatte hänen vastaavassa asemassa olevan israelilaisen kollegansa? Molemmille osoitetulla kutsulla olisi mielestäni tasapainoisempi, rauhallisempi ja arvokkaampi vaikutus Lähi-idän konfliktiin. 
Pannella (NI ).
    Arvoisa puhemies, pantakoon merkille, että tämä on hyvin vakava ja selkeä mietintö, joka on osoitus erittäin eurooppalaisesta ja sanoisin vanhasta kulttuurista: Monacon kulttuuri, Vichyn kulttuuri, Mussolinin kulttuuri ja Jerusalemin muftikulttuuri. Täällä on kyse tästä arvostetusta kulttuurista.
Haluan mainita muutaman kiinnostavan seikan niiden puolentoista minuutin kuluessa, jotka minulla ovat jäljellä. Esitän seuraavan lainauksen: Irakin nykyinen huolestuttava tilanne horjuttaa entisestään Lähi-idän vakauttamista, joten konkreettisten rauhannäkymien luominen israelilaisten ja palestiinalaisten välille on entistä kiireellisempää ja tarpeellisempaa. Hyvä Menéndez del Valle, on valitettavaa, että olette jäänyt kaipaamaan Saddam Husseinia. Lähi-itä oli vakaampi hänen aikanaan, mutta siirtykäämme eteenpäin.
On kiinnostavaa, että kolme vuotta kansannousun jälkeen 60 prosenttia palestiinalaisista elää alle kahdella dollarilla päivässä. Hyvä Menéndez del Valle, EU antaa YMP:n mukaisesti kaksi dollaria päivässä mille tahansa Suomen ja Etelä-Sisilian välillä syntyneelle nelijalkaiselle olennolle. Nyt on kyse rauhan aikaansaamisesta, mutta onko se mahdollista ilman työtä ja ihmisarvoa? Olen yhtä mieltä ennen minua puhuneen Belderin kanssa. UNDP, jolla on jotain tietoa aiheesta, on tuonut esiin ongelman, joka on oikeus demokratiaan. Israelin kansa valitsee; ette pidä heidän valinnoistaan, enkä minäkään pidä niistä, mutta haluatteko viedä heiltä tämän valinnanvapauden? Haluamme demokratiaa palestiinalaisille, mutta kenelle heistä? Haluatte välittömiä vaaleja, kuten Kamputseassa, joille häpeäksenne osoititte kannatusta, ja nyt siellä on murhaajia, kuten ennustimme.
Arvoisa puhemies, olen pahoillani siitä, että käytin muutaman ylimääräisen sekunnin, mutta olen tiennyt jo kauan työskenteleväni parlamentissa, joka on suoraan Vichyn perillinen, samalla kun se muistuttaa etäisesti eurooppalaisen Kaukoidän parlamentteja – tiedätte kyllä mitä tarkoitan. 
Van Orden (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Menéndez del Valle toteaa mietinnön perusteluissa, että Euroopan parlamentissa on keskusteltu Israelin ja Palestiinan välisestä konfliktista jo aivan liian monta kertaa ja että aiheesta on hyväksytty jo aivan liian monia mietintöjä. Tämän vuoksi ihmettelen, mikä mietinnön tarkoitus on ja onko siitä todella hyötyä, kun otetaan huomioon, ettei siinä esitetä todella puolueetonta kannanottoa, kuten jo kuulimme esittelijältä tänä iltana.
Oikeudenmukaisuuden osalta mietinnössä on kuitenkin saavutettu nyt aikaisempaa parempi tasapaino valiokunnassa tehdyn tarkistuksen ansiosta. Mietinnössä vaaditaan toteuttamaan etenemissuunnitelma pikaisesti, mihin voimme kaikki yhtyä. Ihmettelen kuitenkin esittelijän usein toistuvaa vaatimusta voimistaa Euroopan unionin roolia. Esittelijä ehdottaa euron käyttöönottoa, Palestiinaan perustettavaa kansainvälistä mandaattia ja kansainvälisten joukkojen sijoittamista asemiin. Mietinnössä ikään kuin pyrittäisiin kiireesti keksimään rooleja mahdollisille tuleville EU:n sotilasjoukoille, jotka kuuluvat johonkin aivan muuhun asiayhteyteen eivätkä oikeastaan liity mitenkään Lähi-idän rauhanprosessiin.
Muistutettakoon, että YK:n valvonta- ja tarkkailijajoukot ovat olleet Lähi-idässä 50 vuoden ajan ja epäonnistuneet huomiota herättävästi konfliktien ja terrorismin torjuntapyrkimyksissään. Kokemusten perusteella voimme todeta, etteivät kansainväliset joukot takaa rauhaa, vaan rauhaa rikotaan niiden turvin. Älkäämme unohtako, että tämä Lähi-idän alue oli Kansainliiton mandaatti noin 26 vuoden ajan vuodesta 1922 alkaen. YK jakoi tuolloin alueen juutalaisvaltioon ja arabivaltioon. Perusongelma on, että Egyptin ja Jordanian kunnioitettavaa tekoa lukuun ottamatta arabivaltiot ja muut Lähi-idän valtiot ovat kieltäytyneet tunnustamasta Israelin valtion olemassaoloa. Etenemissuunnitelman kolmannen vaiheen eräs avaintekijä on normaalien suhteiden saavuttaminen arabivaltion ja Israelin välillä. Tätä on odotettu jo aivan liian kauan. Samaa vaaditaan myös Iranilta.
Arabivaltiot ovat myös yhdessä YK:n kanssa vaikuttaneet palestiinalaispakolaisia koskevan kysymyksen institutionalisoitumiseen siten, että sitä on käytetty sytykkeenä alueella roihuavalle vihalle, epävakaudelle ja terrorismille yli 50 vuoden ajan. Epärealistisia odotuksia elätellään edelleen. YK:n avustus- ja työelin UNRWA alkoi tarjota humanitaarista apua palestiinalaispakolaisille vuonna 1950, ja sen tilastoissa on nyt yli neljä miljoonaa palestiinalaispakolaista. Inhimillisyyden nimissä kysyttäköön, miksi arabivaltiot ovat antaneet tämän tilanteen jatkua? 
Ries (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, sanoisin, että olemme edenneet ja samalla etääntyneet kauas esittelijän ensimmäisestä luonnoksesta, jonka lähestymistapa oli laaja-alainen ja jolla ei epätasapainon vuoksi edistetä rauhaa merkittävästi. Minun on helpompi hyväksyä mietintö nyt, kun siitä on keskusteltu ja sitä on muutettu maltillisemmaksi, ja olen monilta osin jopa tyytyväinen siihen. Kiitän esittelijää siitä, että hän muutti suhtautumistapaansa maltillisemmaksi.
En voi kuitenkaan vieläkään hyväksyä kaikkia kohtia. Tällaisia kohtia on ainakin kolme: 18 kohta, jossa palestiinalaisten hyökkäykset ja Israelin sotilaalliset sortotoimenpiteet määritellään terroriteoiksi erottamatta niitä toisistaan. Vastustan samalla myös Yhdysvallat hetki sitten terroristivaltioksi tuominneen kommunistikollegamme esittämiä näkemyksiä. Lisäksi vastustan 40 kohtaa, jossa rinnastetaan toisiinsa valheellisesti ja järkyttävästi palestiinalaisten ja israelilaisten opetus sekä 65 kohtaa, jossa otetaan jälleen kerran esiin, että Euroopan parlamentti uhkaa lakkauttaa assosiaatiosopimuksen, vaikka tämä olisi rauhan kannalta haitallinen toimenpide. Tasapainon nimissä vastustan suurinta osaa tarkistuksista, mikä ei kuitenkaan johdu esimerkiksi siitä, että hyväksyisin Israelin hyökkäyksen Syyriaan. Sen sijaan olisin halunnut, että ne, jotka tuomitsevat sen tässä ja nyt, tuomitsevat yhtä vihaisesti järkyttävän Haifan iskun, jossa kuoli 19 henkeä. Kukaan ei ole kuitenkaan sanonut mitään Malesian pääministerin antisemiittisistä ja skandaalimaisista puheista, joiden kaltaisia ei ole kuultu aikaisemmin tällä tasolla. Olemme kaukana siitä tasapainosta, jota erityisesti Poos on kiitellyt ennen minua.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi mainita lyhyesti Sveitsin sopimukset, joista olen tietenkin iloinen, sillä olen iloinen kaikista rauhanaloitteista. Kysyisin kuitenkin lopuksi, miksi Tabassa ei hurrattu yhtä innostuneesti Israelin demokraattisesti valitun hallituksen esittäessä lähes samanlaiset ehdotukset? 
Morgantini (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kiitän lämpimästi Menéndez del Vallea ja valiokunnan jäseniä yhteistyöstä tämän asiakirjan laatimiseksi. Mietintö on todellakin eurooppalaisen kulttuurin tuote, mutta ei edellä tarkoitetun vaan pikemminkin uudestisyntyneen eurooppalaisen kulttuurin tuote.
Olen saanut sen vaikutelman, että järjen uni tuottaa hirviöitä, kuten Francisco de Goya väitti, ja joskus minusta tuntuu siltä, että nämä hirviöt, jotka ovat itse asiassa ihmiskunnan epäinhimillistymisen tulos, ovat keskuudessamme. Aistin parlamentissa kyvyttömyyden ymmärtää muiden kärsimystä, kyvyttömyyden ymmärtää, että aika on loppumassa ja että samalla kun olemme keskustelleet kuukausia ja vuosia siitä, millaisia ratkaisuja hyväksyisimme, ihmiset kuolevat edelleen Palestiinassa ja Israelissa. Täällä aistimani epäinhimillisyys on osoitus siitä, ettei sotilasmiehityksen alaisina elävien päivittäisiä kärsimyksiä ja lasten kokemia vääryyksiä ymmärretä. Pommituksissa kuolevien Israelin lasten kärsimyksistä tietenkin puhutaan, mutta meidän on taivaan tähden saatava tämä loppumaan ja alettava nähdä asiat sellaisina kuin ne ovat. YK:n päätöslauselmia ei noudateta. Alkakaamme ajatella näitä asioita ja kokea niitä, tavata näitä ihmisiä, menkäämme paikalle ja ymmärtäkäämme. Tämän vuoksi totesin, että järjen uni tuottaa hirviöitä.
Olen täysin samaa mieltä mietinnöstä, joka on hyvin tärkeä ja jossa tuodaan hyvin selvästi esiin, ettei väkivaltaa hyväksytä, mutta korostetaan aivan yhtä selvästi oikeutta elää rauhassa ja rakentaa. Aika on vähissä, ja pidän molempia aloitteita erittäin tärkeinä. Naomi Kazan ja Jamal Zakut olivat täällä vierainamme tänään; myös Yossi Beilin ja Yasser Abed Rabbo ovat tulossa. He kuuluvat niihin rohkeisiin ihmisiin, jotka uskaltavat kannustaa rakentamaan, työskentelemään ja suunnittelemaan. Myös kaikki nuo Israelin äänet ovat rohkeita – ja juuri niitä meidän olisi kuunneltava – samoin kuin lentäjät, jotka kieltäytyvät lähtemästä pommituslennoille. Tämä on hyvin tärkeää.
Muuri on hyvin vakava ongelma. Myös Poettering totesi tämän parlamentin viime istunnossa: muuri on häpeäksi. Muuri on tuhoisa, mutta ennen kaikkea se on keino anastaa alue. Alueita anastamalla ja siirtokuntia perustamalla ei voida saada aikaan rauhaa. Rauha voidaan saavuttaa ainoastaan keskinäisen kunnioituksen vallitessa. Annamme tämän mietinnön avulla voimakkaan viestin, ja mielestäni meidän on säilytettävä tämä suunta. 
Boumediene-Thiery (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuten tiedätte, tilanne miehitetyssä Palestiinassa on järkyttävä. Köyhien määrä on kolminkertaistunut. Palestiinalaiset näkevät nälkää, ja osa kuolee israelilaisten luoteihin. Yhteiskunnallinen ja taloudellinen kriisi syvenee myös Israelissa. Haavoittuvimmat väestönosat ovat täysin sen armoilla. Myös Irakin tilanne lisää osaltaan entisestään alueen epävakautta. Lokakuun 16. ja 17. päivänä kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti pitävänsä Välimeren aluetta ratkaisevan tärkeänä. Sen tärkeyden vuoksi demokratiaprosessia sekä yhteiskunnallista ja taloudellista kehitystä on tuettava ja poliittista vuoropuhelua on voimistettava, jotta alueella voidaan lopultakin saada aikaan rauha.
Kuten esittelijä toteaa mietinnössään, sotilaallista ratkaisua ei ole olemassa. Meidän on katkaistava väkivallan kierre ja löydettävä uudelleen keino jatkaa neuvotteluja ja taata oikeuden noudattaminen. Meidän on saatava Israel lopettamaan siirtokuntatoiminta ja sotilasmiehitys, jotka pitävät yllä tätä kauheaa tilannetta. Myös kaikki mahdolliset painostuskeinot, taloudelliset ja kaupalliset keinot mukaan luettuina, on otettava käyttöön pikaisesti, jotta rotuerotteluun johtavan muurin rakentaminen voidaan pysäyttää ja muuri tuhota. Muuri on inhimillinen ja ekologinen katastrofi, mutta lisäksi se on häpeäksi puolustamillemme arvoille. Nämä toimet ovat ristiriidassa etenemissuunnitelman sisältämien sitoumusten kanssa.
Tehtävänämme on kannustaa kaikkia rauhanaloitteita, ja tällä alueella meidän on kiinnitettävä erityistä huomiota Sveitsin sopimukseksi kutsuttuun rauhansuunnitelmaan. Sopimus on mielestämme maltillinen ja tasapainoinen, vaikka se on tuskallinen monille niille, joita pyydetään jälleen tekemään kompromisseja. Vaikka se on riittämätön ratkaisu pakolaiskysymykseen, se on välttämätön luottamuksen aikaansaamiseksi ja toivon palauttamiseksi näiden kahden kansan keskuudessa. Kuten olemme toistaneet usein, mielestämme rauhan aikaansaamiseksi tarvittava oikeus ja ihmisarvo sekä myönteiset tulevaisuudennäkymät ovat mahdollisia vain, jos alueelle onnistutaan luomaan kaksi demokraattista, suvereenia ja elinkelpoista valtiota, jotka tunnustetaan vuoden 1967 rajanmäärityksessä ja joiden pääkaupunki on Jerusalem. Sopimuksen ansiosta kansainvälisen oikeuden legitimiteetti voidaan palauttaa. Meidän on tehtävä kaikkemme, jotta kvartetti ja erityisesti eurooppalaiset tukisivat sitä. Ilmaisen teille pelkoni siitä, että uusikin toivo johtaa pettymykseen, mikä lisäisi radikalismia entisestään. Se olisi ainoastaan niiden etujen mukaista, jotka haluavat voimankäyttöä mieluummin kuin oikeutta ja sotaa mieluummin kuin rauhaa. Meillä on kannettavana raskas poliittinen vastuu tässä historiallisessa ja koko maailmaa koskettavassa tilanteessa. Meidän on rikottava tämä hiljaisuus, joka teki meistä rikoskumppaneita tässä uudessa rikoksessa ihmiskuntaa vastaan.
Olen iloinen Israelin edistysmielisten joukkojen ja kaikkien niiden rohkeudesta, jotka kieltäytyvät toteuttamasta laittomiksi katsomiaan tehtäviä, joissa on kyse siviilien tappamisesta. Ilmaiskaamme heille solidaarisuutemme.
Lopuksi todettakoon, että meidän on korostettava siviilitehtäviä, joissa kansainvälisillä toimijoilla on rauhoittava ja suojeleva rooli: toimimalla paikalla he toteuttavat menestyksekkäästi kansalaisdiplomatiaa siellä, mihin kansainvälinen diplomatiamme ei ulotu. Meidän on pyydettävä komissiota ja neuvostoa neuvottelemaan YK:n turvallisuusneuvoston kanssa rauhanturvajoukkojen lähettämisestä suojelemaan Palestiinan kansaa, omaisuutta ja ympäristöä. 
Sandbæk (EDD ).
    Arvoisa puhemies, onnittelen Menéndez del Vallea hänen mietintönsä ja erityisesti sen johdosta, että hän on esittänyt tarkistuksen, jossa otetaan huomioon Geneven sopimus. Tuleeko tästä sopimuksesta historiallinen käännekohta, kuten vilpittömästi toivon, vai täydellinen epäonnistuminen, on nyt kokonaan sen varassa, millaisen vastaanoton se saa Israelin väestöltä ja kansainvälisesti, erityisesti EU:lta.
Sopimus on ensimmäinen yhtenäinen suunnitelma, jossa tarkastellaan konfliktin kaikkia ongelmia: Jerusalemin jakoa, palestiinalaispakolaisten oikeuksia, Temppelivuorta ja Itkumuuria, siirtokuntia ja tapaa, jolla rajat vedetään. Sopimuksen avulla saatetaan onnistua pelastamaan etenemissuunnitelma, jonka osalta on muutoin jo lähes luovuttu toivosta. Geneven sopimus saattaa viitoittaa tien rauhalle. Tärkeintä on, että laajaa poikkileikkausta Palestiinan johdosta edustavan palestiinalaisten valtuuskunnan kokoonpano takaa Sharonille neuvottelukumppanit, joiden puuttumista hän on tähän asti valittanut ja joiden puuttumisesta hän sai Israelin väestönkin vakuuttumaan.
EU:n on tuettava nyt voimakkaasti Geneven sopimusta. Sopimus on osoittanut, että Israelin rauhanliike orastaa yhä ja että sitä voidaan nyt vahvistaa. Sekä israelilaiset että palestiinalaiset haluavat rauhaa. Vaikuttaa siltä, että Geneven sopimus on varmin tapa saavuttaa se. 
Souchet (NI ).
    Arvoisa puhemies, Oslon prosessi on tyrehtynyt ja etenemissuunnitelma on umpikujassa. Väkivallan kierteestä on seurannut pysähtyneisyyden tila, ja väkivallan raaistuminen on tehnyt alueesta hyvin vaarallisen ja aiheuttaa kärsimyksiä siviiliväestölle. Palestiinalaisten ensimmäisen kansannousun kivitykset kuuluvat jo menneisyyteen. Tilalle ovat tulleet Israelin siviiliväestöön suuntautuvat itsemurhaiskut, joiden aiheuttamaan kauhuun vastataan älykkäiden täsmäaseiden järjestelmällisellä käytöllä ja tappamalla myös palestiinalaisia siviilejä.
Eräänlainen kauhun tasapaino on vakiintumassa, eikä poliittisen ongelmanratkaisun mahdollisuuksiin enää juuri luoteta. Kuolleita lasketaan. Tässä tilanteessa Israelia ja Palestiinaa koskevan Geneven aloitteen etuna on, että rauhankysymys palautetaan siinä keskustelun keskipisteeksi. Poistaakseen tunteen siitä, ettei väkivallan kierrettä voida katkaista mitenkään, sen pääosapuolet uhmaavat rohkeudellaan Amerikan vaaleja edeltävää lamaannusta ja Euroopan laajalle levinnyttä velttoutta.
Sen sijaan, että Geneven sopimuksessa ehdotettaisiin vähittäistä etenemistä, siinä lähestytään määrätietoisesti niitä perusongelmia, jotka sivuutetaan huolellisesti sekä Oslon sopimuksessa että etenemissuunnitelmassa. Geneven sopimuksessa palataan sen sijaan Taban päättelytapaan, eikä se sisällä tabuja, vaan siinä käsitellään kaikkein riidanalaisimpiakin aiheita. Näihin lukeutuvat Jerusalem, pyhät paikat, erityisesti moskeija-alue eli Temppelivuori, joka asetettaisiin Palestiinan suvereniteettiin, Israelin tunnustaminen, Israeliin paluun oikeuden epääminen vuoden 1948 pakolaisilta ja heidän jälkeläisiltään, elinkelpoinen Palestiinan valtio, siirtokuntatoiminta ja aluejako.
Rinnastus, jonka esittelijä teki hetki sitten Berliinin muurin ja Israelin muurin välillä, ei ole mielestäni asianmukainen. Berliinin muuri jakoi kahtia yhden valtion, jonka keinotekoista jakamista emme tunnustaneet koskaan. Vaikka Israelin muurin sijainnista voidaan kiistellä, sitä voidaan pitää sellaisen kahden valtion välisen rajan luonnoksena, jonka luomista toivomme tämänhetkisen miehitystilanteen sijaan.
Geneven sopimuksen israelilaiset ja palestiinalaiset laatijat ovat arvioineet tämänhetkiset jännitteet niin voimakkaiksi, että heidän mielestään vähäiset edistysaskeleet turvallisuuden alalla olisi vaikeampi määritellä ja ne aiheuttaisivat vieläkin enemmän väärinkäsityksiä kuin kokonaisvaltaisen rauhansuunnitelman esittäminen kerralla kahden pääosapuolen kannustamiseksi luopumaan sitkeästi kiinni pitämästään kostoajattelusta. Tätä suunnitelmaa tukeva poliittinen perusta on tosin heikko: on myönnettävä, etteivät sen laatijat edusta kovin hyvin Israelin ja palestiinalaisten julkista mielipidettä. Meidän on siis keskityttävä valittuun menetelmään, jonka mukaisesti lopullisiin tavoitteisiin on pyrittävä suoraan. Tätä ehdotusten perustaa on tärkeää käyttää. Arvoisa puhemies, tämäniltainen keskustelumme voi osaltaan edistää kyseisen menetelmän käyttöä. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tuskin kuluu päivääkään ilman, että Lähi-itä vajoaa yhä syvemmälle terrorismin ja väkivallan kierteeseen. Tämän vuoksi on aivan oikein vaatia rauhaa ja ihmisarvoa Lähi-itään. Tämän vaatimuksen on koskettava yhtä lailla kaikkia osapuolia – sekä israelilaisia että palestiinalaisia. On epäilemättä tullut aika löytää poispääsy toivottomalta tuntuvasta tilanteesta. Merkit eivät ole kuitenkaan kovin kannustavia. Oslon prosessi on tyrehtynyt, ja kvartetin etenemissuunnitelma on vaarassa jumiutua vihan ja epäluottamuksen suohon.
Palestiinan johdon ilmeinen jakautuminen tulee esiin päivittäin. Sen johto on joko kykenemätön tai haluton torjumaan terrorismia tehokkaasti. Se ei myönnä itsemurhapommitusten muodossa tehtävien tappoiskujen todellista luonnetta. Toisaalta sotatoimemme ja ylimitoitetut reaktiomme vaativat sekä viattomien että syyllisten hengen, mutta ne eivät edistä ongelman ratkaisemista mitenkään. Turvamuuri on osoitus sekä voimasta että voimattomuudesta, eikä sitä saa missään tapauksessa pitää lopullista rajaa edeltävänä ratkaisuna.
Me parlamentin jäsenet pidämme tietenkin Geneven suunnitelman ja muiden aloitteiden kaltaisia rauhansuunnitelmia tervetulleina. Ainakin tähänastisten suunnitelmien haittana on vain se, että ne vaikuttavat vähemmistön ohjelmilta. Israelin ja Palestiinan rauhanomaisen rinnakkaiselon poliittista päämäärää on tavoiteltava edelleen kaikin mahdollisin poliittisin ja diplomaattisin keinoin. Kansainvälisen mandaatin perustaminen Palestiinaan olisi askel taaksepäin, jota ei voida hyväksyä, eikä assosiaationeuvostoa saa lakkauttaa, sillä se on tärkeä keskustelufoorumi, jollaisena sen on myös pysyttävä. Vaikka Menéndez del Vallen mietintö parani huomattavasti ryhmäni esittämien ehdotusten ansiosta, suosittelen valtuuskunnalleni, että se pidättyy äänestämästä. 
Nordmann (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, Menéndez del Vallen mietintö on huono kolmesta syystä. Ensiksikin se on yksipuolisuutensa vuoksi älyllisesti yhdentekevä. Arafatin väittämä hyväksytään siinä sellaisenaan, mutta siinä sivuutetaan tämän hetken ydinkysymys: kuinka itsemurhahyökkääjien terroria voidaan vastustaa tehokkaasti demokratian avulla? Lisäksi mietintö on tuomittava moraalisesti, koska terroristit ja terrorismin uhrit asetetaan siinä samalle viivalle. Mietinnöstä saa sen vaikutelman, että jotkut pitävät tyrmistyttävänä ja pöyristyttävänä ajatusta siitä, että juutalaiset reagoivat tapahtumiin sen sijaan, että he olisivat välinpitämättömiä ja alistuisivat tapettaviksi kuten vanhoina hyvinä aikoina. Lisäksi mietintö on poliittisesti turha, koska esittämällä Euroopan nimissä puolueellisia kannanottoja Eurooppa asetetaan siinä voimattoman toimijan asemaan, eikä se voi sen vuoksi toimia välittäjänä. Mietinnön kohtalo voidaan näistä syistä ennustaa jo ennen kuin siitä on edes äänestetty: tulla haudatuksi niin monien muiden sellaisten hankkeiden ja asiakirjojen tavoin, jotka ovat jo syntyessään tuhoon tuomittuja. 
Dhaene (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, ensiksi onnittelen esittelijää hänen tekemästään työstä, sillä se ei ole varmastikaan ollut helppo.
Kuten olen aina todennut, etenemissuunnitelmasta puuttuu eräs osa. Viime viikonlopun ja tämän viikon tapahtumat ovat jälleen kerran osoittaneet, ettei etenemissuunnitelma voi johtaa rauhaan ilman muiden maiden apua.
Kysymystä siitä, pitäisikö Naton puuttua alueen tapahtumiin, pohditaan parhaillaan. En ole Naton ihailija, mutta mikä tahansa on parempi kuin välinpitämätön sivusta seuraaminen. Uhreihin lukeutuu nykyään jo lääkintähenkilöstöäkin.
Osapuolten keskinäinen väkivalta ylittää mielikuvituksen rajat. Haifan tapahtumat ovat mielestäni järkyttäviä. Vierailimme alueella valtuuskunnan kanssa, ja tapahtumat siellä ovat todella kauhistuttavia.
Rauhanturvajoukkoja tarvitaan organisoimaan kaikkien vastarintaryhmien aseistariisuntaa, kuten Bosniassa tehtiin. Pääministeri Sharon hyväksyy tämän kuitenkin ainoastaan Amerikan painostuksesta, jota Amerikka ei harjoita.
Ainoa vaihtoehto on Israelin politiikan tai hallituksen muuttaminen, mikä saattaa olla mahdollista uuden Geneven rauhansopimuksen ansiosta. Tästä keskustellaan Israelissa entistä vilkkaammin. Suunnitelma vaatii kummaltakin osapuolelta merkittäviä uhrauksia ja rohkeutta. Etenemissuunnitelman tietyt vaiheet on kuitenkin jätettävä väliin; muutoin emme saavuta tavoitettamme koskaan.
Parlamentin Israelin valtuuskunnan varapuheenjohtajana tuen tätä uutta rauhansuunnitelmaa, minkä vuoksi olisin iloinen, jos voin olla läsnä, kun se allekirjoitetaan. Ryhmämme pyytää parlamenttia tukemaan 13 artiklan b kohtaa, josta äänestämme huomenna.
Parlamentti vastaanotti tänään iltapäivällä siellä vierailleet kaksi aloitteentekijää, ja kiinnostus oli valtavaa. Nämä ihmiset tuovat toivoa näinä vaikeina aikoina. Knessetin valtuuskunta vierailee luonamme ensi kuussa, ja meidän olisi hyvä järjestää aiheesta yhteinen keskustelu.
Toistan lopuksi Naomi Chazanin tänä iltapäivänä lausumat sanat: voidaksesi olla Israelin puolella sinun on oltava Palestiinan puolella ja toisinpäin. Ainoastaan elinkelpoisen Palestiinan valtion luominen voi tuoda rauhan. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, asiakirjan laatiminen paineiden keskellä ja Lähi-idän tilanteen muuttuessa jatkuvasti on vaikeaa, minkä vuoksi on erittäin vaikeaa saattaa asiakirjaa ajan tasalle tällaisessa levottomassa ja murheellisessa tilanteessa. Tiedämme, että Menéndez del Valle osaa aina saattaa erilaiset näkemykset yhteen avoimessa hengessä tai ainakin taata, että "hyvä" – hyvät asiat ja hyvä elämä – pääsevät vallalle.
Vaikka tämä asiakirja edistää etenemissuunnitelman soveltamista ja vaikka sen päätavoitteena on edistää rauhanprosessia, se ei ole mielestäni kuitenkaan tasapuolinen.
Havaitsen niissä arvioinneissa, joita mietinnössä esitetään eri asioista, monia palestiinalaishallintoa suosivia ennakkokäsityksiä. Tällainen kanta hämärtää ja heikentää Euroopan roolia tulevissa neuvotteluissa. Jos haluamme edistää rauhaa, meillä on oltava uskottavuutta kummallakin puolella, ja tämä on tunnustettava.
Mielestäni mainitsemani ennakkokäsitys tulee esiin esimerkiksi siinä, että Israelin hallitus tuomitaan toistuvasti, kun taas palestiinalaishallinnon tekemisistä vaietaan todella visusti. Esimerkiksi 4 kohdassa onnitellaan palestiinalaishallintoa siitä, että se on julkisesti ja ehdoitta hyväksynyt etenemissuunnitelman. Me kuitenkin tiedämme ja meillä on todisteita siitä, että torjuttuaan rauhan Tabassa Arafat kieltäytyi hyväksymästä mitään sellaista toimenpidettä, joka saattaisi heikentää hänen valtaansa, riippumatta siitä, oliko kyse yksinkertaisen turvallisuusjärjestelmän luomisesta vai valtuuksien siirtämisestä ensin Abu Mazenille ja nyt pääministerin nimittämälle Abu Alalle. Lisäksi tiedämme, että eräät viimeaikaiset hyökkäykset, joissa on ollut paljon uhreja, liittyvät joko suoraan tai välillisesti Al Aqsan marttyyreihin ja Muqatan tapahtumiin. En syytä tällä kohden ketään, vaan olen ennen kaikkea huolissani tietyistä kohdista, jotka ovat omiaan lisäämään jännitteitä ja heikentämään Euroopan uskottavuutta. Esimerkkeinä tästä voidaan mainita muun muassa epämääräisyys, jolla palestiinalaisterrorismi tuomitaan, ja selkeä toive erottaa se kokonaan palestiinalaishallinnosta tai vielä pahemmista liittoumista, jotka ovat vaarallisempia kuin demokraattisten osapuolten avoimesti muodostamat liittoumat. Tästä on osoituksena äärimmäinen suvaitsevaisuus terroristeja kohtaan ja ankaran, selkeän ja avoimen turvallisuuspolitiikan puuttuminen.
Hyväksyn sen, että asiakirjassa tuomitaan Israelin käyttämät menetelmät, joita ovat esimerkiksi muurin rakentaminen, jota en voi hyväksyä, tai rajut aseelliset toimet palestiinalaisalueella sekä infrastruktuurien tuhoaminen ja muut keinot heikentää palestiinalaisten elintasoa. Tätä seikkaa lukuun ottamatta olen sitä mieltä, että palestiinalaisilta olisi vaadittava asiakirjassa voimakkaampaa sitoutumista demokratia-aatteeseen ja sellaisen hallituksen perustamiseen, joka pystyy hoitamaan tehtävänsä. Etenemissuunnitelman ensimmäiseen osaan sisältyy demokraattisen järjestelmän perusteiden kehittäminen. 
Zimeray (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ilmaisen ensin arvonantoni esittelijän tällä niin arkaluontoisella alalla tekemää kiitettävää työtä kohtaan. On totta, että rauha on saatava aikaan heti – kiireellisesti. On totta, että tulevaisuudenuskoa on heräteltävä henkiin, kuten jo todettiin, että keskustelusta on tehtävä uudelleen inhimillistä ja ettei osapuolia saa esittää hirviöinä. Tämä tuotiin hetki sitten esiin hyvin inhimillisesti.
Esitän mietinnöstä kuitenkin joitakin suppeita huomautuksia. Sitä ennen yhdyn vastalauseisiin Malesian pääministerin esittämiä rasistisia kannanottoja vastaan. Toivon, että parlamentti kiinnittää huomiota asiaan ja toteuttaa tältä osin voimakkaita aloitteita.
Vastustan voimakkaasti myös Gahrtonin esittämiä terroriväkivallan perusteluja. Vaikka miehitys on tuomittava, se ei ole peruste terrorismille nyt eikä koskaan. Kyseenalaistan miehityksen ja suhtaudun hyvin kriittisesti Israelin miehityspolitiikkaan. Terrorismi on rikos ihmiskuntaa vastaan, se on absoluuttinen paha, jota ei voida verrata mihinkään muuhun ja joka on tuomittava. Haluaisin mielelläni tietää, mikä yhteys on itsensä diskoissa räjäyttävillä nuorilla tai ravintoloissa tapetuilla henkilöillä ja miehityksellä. Tämä vertaus on täysin kelvoton ja mielestäni suorastaan ällöttävä.
Haluaisin esittää mietinnöstä kolme huomautusta. Ensiksikään kritiikkiä, jota Israelin politiikkaa kohtaan voidaan perustellusti esittää, ei voida todella rinnastaa terrorismiin, kuten olen jo todennut. Moraalihierarkiassa ja pahan asteikolla nämä kaksi asiaa ovat toisistaan erillisiä ja eriarvoisia. Lisäksi mainitsen rangaistukset, erityisesti assosiaatiosopimuksen purkamisen. Sen purkaminen on rangaistus kansaa kohtaan, ja kuten Euroopan parlamentti vaati Irakin vastaisen vientikiellon poistamista sen perusteella, ettei kansaa voida rangaista sen johtajien teoista, katson, ettei Israelin kansaa saa rangaista, etenkään, kun olemme juuri äänestäneet Libanonin kanssa tehtävän assosiaatiosopimuksen puolesta, vaikkakin Libanonilla saattaa olla miehityksestä paljon sanottavaa, koska se on Syyrian itseensä liittämä miehitetty maa -–mielipiteestämme riippumatta.
Kolmas ja viimeinen huomautukseni koskee kansainvälistä mandaattia, josta on jo 50 vuotta. Muistuttaisin, että nykyään vaaditaan intohimoisesti sitä, mistä aikaisemmin kieltäydyttiin jyrkästi: vuoden 1967 rajoja, Palestiinan jakoa kahtia, eli Clintonin perusteita. Tämänhetkisessä kaoottisessa tilanteessa vaaditaan juuri sitä. 
Gahrton (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, pöytäkirjasta käy varmasti ilmi, että tuomitsen kaiken väkivallan. Vihreänä ja pasifistina tuomitsen tietenkin kaikenlaisen väkivallan, mutta huomautan, että kansainvälisessä lainsäädännössä erotetaan toisistaan miehittäjien väkivalta ja vastarintamuodot, joita siirtokunnissa ja miehitetyissä maissa elävät sorretut kansat käyttävät miehittäjiään vastaan. Minä henkilökohtaisesti olen kuitenkin pasifisti ja kannatan väkivallattomien menetelmien käyttöä myös miehittäjiä vastaan. Suhtautumistapani käy ilmi pöytäkirjasta. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietinnöstä:
- Werner Langenin laatima mietintö A5-0347/2003 vihreästä kirjasta "Yrittäjyys Euroopassa" ja
- Olga Zrihen Zaarin laatima mietintö A5-0328/2003 teollisuuspolitiikasta laajentuneessa unionissa. 
Langen (PPE-DE ),
   .– Arvoisa puhemies, tänään tehtävänäni on kertoa yrittäjyyttä Euroopassa koskevan vihreän kirjan käsittelystä. Asiakirjoja on itse asiassa kolme: varsinainen vihreä kirja, komission tiedonanto "Pienyritykset etusijalle laajentuvassa Euroopassa" ja komission kertomus pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan täytäntöönpanosta. Euroopan parlamentti on päättänyt käsitellä ainoastaan vihreää kirjaa. Haluan aluksi osoittaa kiitokseni komissiolle, joka on kolmessa asiakirjassaan esittänyt yleiskatsauksen ja arvioinut meneillään olevaa keskustelua yrittäjyydestä ja aloittavien yritysten edistämisestä Euroopan unionissa.
Haluan samalla kiittää myös kollegojani, koska heidän ansiostaan asiasta vastaava valiokunta esitteli asian käsittelyn jälkeen parlamentille kattavan 50 kohdan luettelon komission toimia edellyttävistä tehtävistä ja koska samalla on käynyt selvästi ilmi, että kannatamme täysin komission asiassa omaksumaa peruslinjaa. Valiokunta puolsi mietintöluonnosta ja siihen ehdotettuja tarkistuksia huomattavalla äänienemmistöllä: äänestystulos 41 ääntä puolesta ja ainoastaan 4 vastaan osoittaa, että parlamentti on hyvin yksimielinen näistä kysymyksistä.
Arvoisa komission jäsen Liikanen, haluamme vihreän kirjanne pohjalta tukea ja ryhtyä toteuttamaan kaikkea toimintaa, jolla lisätään itsenäisten ammatinharjoittajien määrää Euroopan unionissa, kannustetaan pienyrityksiä ja luodaan tällä tavoin edellytykset kasvulle ja innovaatiolle erityisesti palvelualalla. Vihreässä kirjassa määritellään aivan oikein yrittäjyys ja selostetaan, miksi se on tärkeää työpaikkojen ja talouskasvun, kilpailukyvyn, yrittäjien henkilökohtaisen potentiaalin vapautumisen ja koko yhteiskunnan kannalta. Tämän perusteella olemme samaa mieltä siitä, että edellytyksiä on parannettava. Tähän sisältyy tutkimus- ja kehittämistoimia sekä toimia, joilla muokataan suhtautumista yritystoiminnan aloittamiseen ja riskinottohalukkuuteen. Arvoisa komission jäsen, tästä vihreästä kirjasta – ja itse asiassa kaikista muistakin arvioinneista – käy häkellyttävän selvästi ilmi, että vaikka halukkuus yrittäjyyden mukanaan tuoman riskin ottamiseen ja yritystoiminnan aloittamiseen on eräissä Euroopan unionin maissa suuri −joskaan Irlantia lukuun ottamatta se ei saavuta eräiden Euroopan ulkopuolisten maiden tasoa −useimmissa Euroopan valtioissa se jää huomattavasti maailman keskiarvosta. Lisäksi käyttämänne indeksi ottaa häkellyttävän hyvin luonnostaan huomioon maatalouden, ja toisaalta käytettyyn kansainväliseen yrittäjäindeksiin sisältyy muitakin perusteita. Selväksi käy myös se, että ne Euroopan unionin valtiot, joissa julkisen talouden menojen osuus suhteessa BKT:hen on suurin, joissa työttömyysongelmat ovat vakavimmat ja joissa vakaus- ja kasvusopimuksen noudattaminen on hankalinta, ovat jäljessä myös yritysten perustamisessa. On siis todennäköisesti olemassa vastaavuussuhde valtion runsaskätisen huolenpidon, sosiaalijärjestelmän, valtion avustuksia vaativien asenteiden ja itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymishalukkuuden välillä. Tämä on lähtökohta ehdotuksillemme, joita en aio käsitellä tässä yksityiskohtaisesti. Te olette kaikki lukeneet ne ja niitä on kaikkiaan 50. Arvoisa komission jäsen, olemme päässeet niistä laajaan yksimielisyyteen parlamentin eri ryhmien kesken, emmekä halua tälle Euroopan parlamentin mietinnölle ja komission vihreälle kirjalle samaa kohtaloa, joka koitui kauppaa koskevalle vihreälle kirjalle. Siitä keskusteltiin, ja sen jälkeen se vaivihkaa katosi, ennen kuin ehdittiin asianmukaisiin toimiin.
Haluan kiittää erityisesti kaikkia kollegojani sekä komissiota asiakirjasta, joka on laadultaan harvinaisen hyvä. Näinhän ei aina ole ollut. Arvoisa komission jäsen, älkää silti vielä laajentako tätä ylistystä koskemaan myös teollisuuspolitiikkaa, sillä haluan ryhmäni esittelijänä päättää puheenvuoroni muutamaan huomioon jäsen Zrihenin mietinnöstä. Se on hyvä mietintö teollisuuspolitiikasta, mutta emme ole samaa mieltä kaikista kohdista. Jopa oman ryhmäni sisällä vallitsee merkittäviä näkemyseroja erityisesti yhdestä keskeisestä kysymyksestä eli siitä, mikä on avoimen koordinointimenetelmän tuleva asema ja voidaanko kaikkea koordinoida vai tulisiko nimenomaan jäsenvaltioiden ottaa vastuu monilla aloilla ja kohentaa perusteellisesti edellytyksiä yritysten perustamiselle ja teollisuuspoliittisille päätöksille. Päätän puheenvuoroni tähän huomioon ja kiitän teitä mielenkiinnosta.
Zrihen (PSE ),
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, en aio toistaa jäsen Langenin erinomaista johdantoa, jossa hän selkeästi asetti mietintömme oikeaan asiayhteyteensä.
Euroopan unioni omaksui muutama vuosi sitten Lissabonissa tavoitteekseen, että siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisiin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Olen varma, että tämä tavoite koskettaa ennen kaikkea teollisuutta, erityisesti tehdasteollisuutta, koska teollisuus on Euroopan unionin talouskasvun selkäranka ja moottori. Siksi tämän mietinnön lähtökohtana ollut komission tiedonanto on erittäin tärkeä. Siihen on aihetta suhtautua myönteisesti.
Viime vuosina on kuitenkin vaikuttanut siltä, että tehdasteollisuus on jäänyt pikemminkin lapsipuolen asemaan, kun kaikki huomio on kohdennettu palvelualoihin ja uusiin tieto- ja viestintätekniikoihin. Teollisuuspolitiikkaa ei ole sellaisenaan mainittu moniin vuosiin.
Tässä tiedonannossa selvitellään vihdoin ja viimein, mitä Euroopan unionin viranomaiset voivat tehdä teollisuutemme auttamiseksi. Komission mukaan teollisuuspolitiikalla voi olla vain yksi tavoite: kilpailukyky. Se on jossain määrin järkeenkäypää. Yhä avoimemmassa maailmantaloudessa Euroopan teollisuudella on tulevaisuutta vain, jos se onnistuu yhdentymään maailmanlaajuiseen talouteen. Meidän on kuitenkin päästävä yhteisymmärrykseen siitä, mitä kilpailukyvyllä tarkoitetaan. Olkaamme uskollisia Lissabonin ja Göteborgin hengelle. Talouden, ympäristön ja sosiaaliset seikat huomioon ottavan tasapainoisen kolmen pilarin lähestymistavan on todellakin oltava ohjenuora analysoidessamme kilpailukykyä. Euroopan unionin kilpailukyvyn on oltava tutkimuksen, osaamisen, työvoiman koulutuksen, tuottavuuden, ympäristöarvojen ja toki myös laadukkaiden teollisuussuhteiden kilpailukykyä. Kaikki pyrkimykset kilpailukyvyn lisäämiseen alentamalla alinomaa kustannuksia, erityisesti työn hintaa, tai höllentämällä ympäristövaatimuksia, ovat täysin tuulesta temmattuja.
Siitä, millä keinoin tämä tavoite saavutetaan, tiedämme, että teollisuuspolitiikka on monien eri alojen toimien yhteisvaikutuksen summa. Tällaisia aloja ovat tutkimus, koulutus, kilpailupolitiikka, sisämarkkinat, verotus, työllisyys- ja sosiaaliasiat ja monet muut. Koska Euroopan unioni on huomattavan vahvasti mukana monilla näillä aloilla, meidän on olennaisen tärkeää löytää paras tapa sovittaa yhteen kaikki eri välineet, niin että lopputuloksena on todellinen Euroopan unionin teollisuusstrategia.
Komission tiedonannossa kysytään oikeat kysymykset, mutta annetut vastaukset jäävät liian epämääräisiksi. Tiedonanto antaa alkusysäyksen aidolle keskustelulle, kuten tänä iltana saamme nähdä. Neuvosto on jo ilmoittanut kantansa, ja parlamentti esittää omansa tämän mietinnön välityksellä. Kuten jäsen Langen totesi, meidän on varmistettava tekomme hyödyllisyys liittämällä siihen erityisiä toimia. Siksi pyydämmekin komissiota muotoilemaan tiedonannossa esitetyt ajatukset toimintasuunnitelmaksi, joka annetaan aikanaan neuvoston ja parlamentin hyväksyttäväksi. Toimintasuunnitelman pääkohdat ovat seuraavat. Teollisuuspolitiikan tavoitteet on ensiksi sisällytettävä kaikkiin yhteisön politiikkoihin, erityisesti kilpailupolitiikkaan ja valtiontuen valvontapolitiikkaan. Toiseksi tavoitteisiin on sisällytettävä kansallisten verotusjärjestelmien yhdenmukaistaminen, sillä ne vaikuttavat kielteisesti yhtenäismarkkinoihin. Kolmanneksi suunnitelmalla on yksinkertaistettava huomattavasti uusien yritysten perustamista hallinnollisesti. Neljänneksi suunnitelmassa on mainittava keskeisenä kohtana tutkimus ja sen mahdollisimman tehokas hyödyntäminen teollisuudessa ja innovaatiotoiminnassa. Kolmen prosentin investoiminen tutkimukseen ja eurooppapatentti ovat ilman muuta erittäin tärkeitä aiheita. Viidenneksi on otettava huomioon yritysten rahoituskysymykset, erityisesti pk-yritykset ja riskipääoma. Kuudentena kohtana teollisuuspolitiikan täytäntöönpanoon on sisällytettävä johdon ja työntekijöiden vuoropuhelun ulottuvuus: hyvään teollisuuspolitiikkaan päästään ainoastaan yhteistyössä työnantajien ja työntekijöiden edustajien kanssa, ei missään nimessä asettumalla heitä vastaan tai jättämällä heidät huomiotta.
Lopuksi on mainittava vielä koulutuksen ja pätevyyden kaltaiset ratkaisevat tekijät: ovathan inhimilliset voimavarat eli inhimillinen pääoma teollisuuden kilpailukyvyn kannalta entistä tärkeämpiä. Siksi ehdotan, että Euroopan unioni panisi alulle kauaskantoisen aloitteen, esimerkiksi vahvistamalla numeroin ilmaistavan määrärahatavoitteen elinikäiselle oppimiselle. Galileon kaltaisten suurien, yksityiset toimijat ja julkisen rahoituksen yhdistävien eurooppalaisten teollisuushankkeiden merkitystä olisi tähdennettävä keskeisillä aloilla, esimerkkeinä vaihtoehtoiset tai uusiutuvat energiamuodot, nanoteknologia sekä avaruus- ja teräsala. Teknologiayhteisöjä koskeva aloite on mielestäni askel oikeaan suuntaan.
Ymmärrämme kaikki, että laajojen eurooppalaisten yhtenäismarkkinoiden mahdollisuuksien tehokkaaseen hyödyntämiseen tarvitaan hyvät liikenne-, energia- ja viestintäverkot. Kun unioni laajenee alueille, joilla niiden taso on heikompi, meidän tulee miettiä, olisiko tarvittavien suurten urakoiden rahoittamiseen käytettävissä olevia varoja lisättävä merkittävästi. Myös viime viikolla kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti käsittääkseni tämän näkemyksen.
Hyvään Euroopan unionin teollisuuspolitiikkaan kuuluu, että tulevaisuuden uusien alojen tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen ohella kyetään ennakoimaan muutokset perinteisillä aloilla, jotta rakenneuudistus hallitaan sosiaalisesti, alueellisesti ja taloudellisesti mahdollisimman hyvin.
Komissio on hahmotellut alakohtaisen analyysin. Se on merkittävä ja tervetullut muutos täysin horisontaaliseen lähestymistapaan. Alakohtaiseen analyysiin ei ole kuitenkaan aihetta pysähtyä, vaan sitä on käytettävä perustana alakohtaiselle toiminnalle. Teollisuuspolitiikka on näin ollen keskeisenä aiheena keskusteluissamme. Lukekaa vaikkapa vain viimeisen Eurooppa-neuvoston päätelmät. Kollegani tavoin toivon, että ohitamme loitsujenlukemisvaiheen ja käymme päättäväiseen ja tuottoisaan toimintaan. 
Liikanen,
   . Haluan aivan aluksi kiittää esittelijöitä Zriheniä ja Langenia erinomaisesta työstä. Käsittelen puheenvuorossani ensin teollisuuspolitiikkaa ja sen jälkeen yrittäjyyttä.
On tärkeää, että tiedämme teidän olevan samaa mieltä siitä, että tehdasteollisuus on palautettava poliittisen esityslistan kärkeen.
Tehdasteollisuus vauhdittaa palvelualan kasvua. Siksi se on edelleen tärkeä ala myös tieto- ja palvelutaloudessa.
Meidän on pyrittävä tasapainoiseen kestävän kehityksen lähestymistapaan, jossa kolme pilaria – taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöllinen pilari – ovat tasapainossa ja kehittyvät rinta rinnan. Jos epäonnistumme taloudellisesti eli yrityksemme eivät ole kilpailukykyisiä, koko kestävä kehitys on vaarassa. Jos talouskehitys on heikkoa, emme onnistu saavuttamaan sosiaalisia ja ympäristöllisiä tavoitteita.
Lienee tarpeetonta sanoa, että tällainen kilpailukyky riippuu ennen muuta Euroopan erityisistä valteista, kuten ammattitaitoisista inhimillisistä voimavaroista ja teknisestä edistyneisyydestä, joita kumpaakin mietinnössänne oikeutetusti korostetaan.
Mietintöluonnoksessa kaivataan myös lisää toimia tiedonantoon sisältyvien ajatusten täytäntöön panemiseksi. Saanen lyhyesti kertoa, mitä komissio on tähän mennessä tehnyt, ja sen jälkeen valottaa näkemyksiämme tulevaisuudesta.
Ensiksi haluan mainita arviointijärjestelmän, jolla selvitetään, miten EU:n eri politiikat vaikuttavat teollisuuspolitiikan tavoitteiden toteutumiseen ja miten vaikutusta voidaan parantaa tai tehostaa. Arviointijärjestelmän kehittely on varsin pitkällä. Olemme jo yksilöineet eräitä politiikan aloja, joilla yhteisvaikutuksia voitaisiin suuresti parantaa. Annan kolme esimerkkiä. Aluepolitiikkaa voidaan käyttää järjestelmällisemmin edistämään innovaatiokulttuurin syntymistä ja helpottamaan teollisuuden muutoksen hallintaa. Työllisyyspolitiikassa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on monialaisesti ja alakohtaisesti käyttökelpoinen väline teollisuuspoliittisten kysymysten käsittelemisessä. Tutkimus- ja kehityspolitiikan alalla niin sanotun 3 prosentin toimintasuunnitelman täytäntöönpano vaikuttaa välittömästi teollisuuspoliittisiin kysymyksiin.
Yksittäisiä aloja koskevan teollisuuspolitiikan osalta komissio laatii parhaillaan toimintapakettia, jolla vaikutetaan teollisuuden kilpailukyvyn alakohtaiseen ulottuvuuteen. Komissio aikoo lujittaa politiikan analyyttista pohjaa seuraamalla jatkuvasti eri alojen kilpailukykyä ja analysoimalla perusteellisesti valikoituja aloja. Tarvittaessa ehdotetaan erityisaloitteita näiden alojen kilpailuasetelmien kohentamiseksi.
Valmistelemme paraikaa useita alakohtaisia aloitteita esimerkiksi lääketeollisuuden, ilmailu- ja avaruusteollisuuden ja bioteknologiastrategian alalla. Muut alat seuraavat perässä.
Tekstiiliteollisuus on ensimmäisiä aloja, joilla tehdään tiedonannossa kuvatun tyyppinen perusteellinen kilpailuanalyysi. Komissio hyväksyy ensi viikolla tiedonannon tekstiili- ja vaatetusalan tulevista haasteista. Tiedän, että tämä on erityisen tärkeä aihe monille parlamentin jäsenille.
Samaan aikaan alkaa merenkulkua koskeva vastaava aloite, ja ensi viikolla esitellään LeaderSHIP 2015 -ohjelma. Komissio laatii tältä pohjalta myös tiedonannon.
Olemme lisäksi käynnistäneet teknologiayhteisön, joka käsittelee matkaviestinteknologioiden ja -järjestelmien tulevaisuutta Euroopassa. Sen raportti valmistuu tammikuussa. Tämä on vain yksi esimerkki siitä, kuinka horisontaaliset toimet ja vertikaaliset alakohtaiset ratkaisut täydentävät toisiaan.
Tulevaisuudesta todettakoon, että komission on vastedes raportoitava toimistaan, joilla se toteuttaa tiedonantoon sisältyviä ajatuksia ja periaatteita. Tämä tapahtuu ensi vuoden alussa. Meidän on käsiteltävä yksityiskohtaisesti ja toiminnalliselta kannalta sellaisia aiheita kuin tarkoituksenmukaisten poliittisten välineiden käyttöönotto laajentumisesta teollisuuteen kohdistuvien vaikutusten hallitsemiseksi tai teollisuuspolitiikan kansainvälinen ulottuvuus esimerkiksi komission aloitteessa "Laajempi Eurooppa ja naapuruus".
Meidän on laajennettava pohdintaa siitä, miten EU:n teollisuuspolitiikan ja jäsenvaltioiden teollisuuspolitiikkojen yhteensovittamista parannetaan. Tältä osin valtaosa vastuusta on jäsenvaltioilla.
Komission valmistelee parhaillaan integroitua kilpailukykystrategiaa kilpailukykyasioista vastaavan neuvoston pyynnöstä. Toivon, että voimme esitellä sen marraskuussa. Siinä teollisuuspolitiikkaan yhdistetään monia tekijöitä, kuten tutkimus- ja kehityspolitiikka, sisämarkkinat ja kilpailupolitiikka. On selvää, että näiden erilaisten politiikan alojen välinen tiivis yhteensovittaminen on varmistettava.
Toivon, että voimme vastakin luottaa parlamentin tukeen pyrkiessämme varmistamaan, että teollisuuspolitiikka pysyy EU:n poliittisen asialistan kärjessä. Taloudellisesti haastavina aikoina suhtaudumme asioihin entistäkin vakavammin. Meidän on omaksuttava tämä pysyväksi lähestymistavaksi suhteessa teollisuuteen.
Yrittäjyyden osalta olen samaa mieltä kaikista jäsen Langenin puheenvuorossa esiin tulleista seikoista. Euroopan kilpailukyvyn kehittämiselle on olennaista, että kannustamme yrittäjyyteen ja perustamaan yrityksiä.
Komissio julkaisi vihreän kirjan "Yrittäjyys Euroopassa" saadakseen paremman käsityksen siitä, millä tavoin Euroopan yrittäjyyspotentiaalia voitaisiin hyödyntää, ja edesauttaakseen EU:n yrittäjyyttä koskevan politiikan tavoitteiden laadintaa. Komissio pyysi kansallisia ja alueellisia päätöksentekijöitä, yritysjärjestöjä, neuvojia, tutkijoita ja suunnittelijaryhmiä esittämään lausuntonsa ja ehdotuksensa julkaisua seuranneessa kuulemisessa. Siinä nousi esiin kysymyksiä kahdesta Eurooppaa koskevasta aiheesta, jotka ovat mielestäni ratkaisevan tärkeitä.
Ensimmäinen niistä on, miksi niin harvat perustavat oman yrityksen, vaikka suhteellisen monet ilmoittavat arvostavansa ja kunnioittavansa yrittäjätoimintaa? Miksi niin harvat ryhtyvät itse sanoista tekoihin?
Toinen kysymys on, miksi niin harvassa eurooppalaisessa pk-yrityksessä kasvu nähdään mahdollisuutena eikä pelkästään riskinä? Me tarvitsemme nykyistä enemmän ihmisiä, jotka haluavat perustaa yrityksiä, ja me tarvitsemme lisää pk-yrityksiä, jotka haluavat kasvaa.
Kuuleminen herätti mielenkiintoa monissa sidosryhmissä kautta Euroopan ja laajemmaltikin. Nyt laadimme tähän kuulemiseen perustuvaa toimintasuunnitelmaa, joka esitellään tämän vuoden lopussa.
Aiomme rakentaa toimintasuunnitelman kolmen painopistealan varaan. Ensimmäinen niistä on esteiden poistaminen Euroopan nykyisiltä yrittäjiltä, mikä on erityisen tärkeä asia pk-yritysten kannalta. Toisena painopistealana on näiden yritysten kasvumahdollisuuksien vapauttaminen ja kolmantena yhä useampien uusien yrittäjyysaloitteiden kannustaminen.
Toimintasuunnitelmassa ehdotetaan sekä komission että jäsenvaltioiden tehtäväksi muutamia avaintoimintoja. Jäsenvaltioiden rooli on ehdottoman tärkeä. Monilla toimintaa kaipaavilla politiikan aloilla toimivalta on kansallinen tai alueellinen.
On otettava käyttöön tarkoituksenmukaisia seurantamekanismeja ja tukitoimia, joilla kehitystä saadaan aikaan ja seurataan. Ne on perustettava nykyisten tai mukautettavien raportointimekanismien varaan, joista esimerkkinä on peruskirjan täytäntöönpanokertomus, jota olemme tänään käsitelleet.
Odotan parlamentin keskustelua malttamattomana, vaikka onkin jo iltamyöhä. Pyydän Euroopan parlamenttia tukemaan tätä tärkeää aloitetta. 
Guy-Quint (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan budjettivaliokunnan puolesta todeta, että Lissabonin tavoitteet on jatkossakin pidettävä unionin talous- ja sosiaalipolitiikan ensisijaisina tavoitteina, erityisesti näin laajentumisen aattona. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että jäsenvaltiot myöntävät Euroopan unionin talousarvioon tavoitteiden saavuttamiseen tarvittavat varat.
Vaikka näiden budjettikohtien toteuttaminen onkin yleensä määrällisesti hyväksyttävää, koska toteutumisasteet ovat ihanteelliset, samaa ei voida aina sanoa talousarvion toteuttamisen laadusta erityisesti erittäin pienien yritysten ja käsityöläisammattien osalta. Meistä vaikuttaa siltä – kuten olemme aiemminkin useaan otteeseen todenneet – että komissiolla on vaikeuksia kanavoida varoja tällaiseen yritystoimintaan, olipa kyse Euroopan investointipankin varoista, joita käytetään normatiivisiin investointeihin sekä ympäristöön ja uusiin teknologioihin tehtäviin investointeihin, tai kokeellisten rahastojen varoista, jotka liittyvät erityisesti sosiaalilainsäädännön soveltamiseen yritystoiminnassa. Näin ollen katsomme, että tämän puutteen täyttäminen on erittäin tärkeää, koska erittäin pienet yritykset ja kasityöläisammatit muodostavat yli 90 prosenttia Euroopan yrityksistä ja toimivat työpaikkojen luojina ja innovaation lähteinä, joita täällä kaivataan. Kaikki tällaiset yritykset ovat näin ollen aktiivisesti mukana Lissabonin tavoitteiden täyttämisessä ja niiden hengessä.
Nämä yrittäjät, niin miehet kuin naisetkin, ansaitsevat komission erityishuomion, koska he ovat tärkeitä sosioekonomisen verkoston vakauden, työllisyyden jatkuvuuden ja heidän ottamiensa riskien takia. Nämä aloitteet eivät ole ainoastaan riskinottoon valmiiden yksilöiden työn ansiota vaan tulosta yleisestä ympäristöstä, joka tarjoaa yhtäläiset mahdollisuudet. Meidän tehtävämme on kannustaa yrittäjyyttä luomalla yritysten perustamiselle suotuisat edellytykset. Toivon, että pystymme lähivuosina tarjoamaan tapauskohtaiset keinot näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ovathan tavoitteet perusehtona sille, että pystymme toteuttamaan suuren dynaamisen visiomme unionin taloudellisesta kehityksestä. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, teollisuuspolitiikkaa käsitellään tänään laajalti: olemme saaneet komission tiedonannon, komission puheenjohtajan Prodin julkilausuman, presidentti Chiracin, liittokansleri Schröderin ja pääministeri Blairin yhteisen kirjeen sekä uusimman Eurooppa-neuvoston tulokset. Voin vain todeta, että jo oli aikakin. Maanmiehemme ovat huolissaan. He kokevat, että teolliset rakenteemme hajoavat päivä päivältä. He huomauttavat katkerina, että aivan liian monia yrityksiä lopetetaan tai siirtyy muualle, usein Kaukoitään, joskus myös naapurijäsenvaltioihin tai tuleviin jäsenvaltioihin. He kysyvät meiltä, mitä Eurooppa aikoo tehdä ja mitä te aiotte tehdä asialle?
Mielestäni huoli on perusteltu ja kysymys oikeutettu: emmekö mekin puhu sosiaalisesta markkinataloudesta ja sosiaalisesta koheesiosta? Kansalaiset arvostelevat tilannetta asettamiemme kunnioitettavien tavoitteidemme valossa. Siksi jäsen Zriheniä on onniteltava tämän valiokunta-aloitteisen mietinnön laatimisesta: aihe on hankala. Esittelijä on sisällyttänyt mietintöön valtaosan asianomaisten valiokuntien lausunnoista ja erityisesti omamme eli talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunnon. En halua arvostella esittelijää, mutta tuloksena on paikka paikoin luettelo, joka on kuin Jacques Prévertin kädestä, ja komissiolta odotetaan joissakin kohdin ihmeitä. Varsinkin kun tehokkaan teollisuuspolitiikan tiellä on monia esteitä eivätkä kaikki niistä kuulu komission toimivaltaan.
Esteistä ensimmäinen on nähdäkseni se, että unioni luottaa liikaa markkinamekanismeihin. Maltillisen protektionismin, julkisten toimien auliimman hyväksymisen sekä kilpailun ja rosvoamisen erottamisen toisistaan pitäisi riittää korjaamaan näkymättömän käden toiminnasta aiheutuneet haittavaikutukset.
Toisena esteenä ovat verotukselliset ja sosiaaliset erot. Valitettavasti sosiaalinen ja verotuksellinen dumppaus varjostavat unionin tulevaisuutta. Pohjimmiltaan kyseessä on jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan kuuluva asia: kilpailu ei ole reilua niin kauan, kuin alaa ei ole yhdenmukaistettu.
Kolmas este on tutkimus- ja investointimenojen alhaisuus: käytämme niihin 1,07 prosenttia BKT:sta, kun japanilaiset käyttävät 3 prosenttia.
Lopuksi toteaisin, etten ole vakuuttunut laajentumisen olevan vastaus kaikkiin vaivoihimme. Suhtaudumme laajentumiseen kenties liian optimistisesti. Kaikkien esteiden ja vaikeuksien edessä voin vain toivottaa onnea ja rohkeaa mieltä niin komissiolle kuin meille itsellemmekin. 
Gillig (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää kollegaani Zriheniä erinomaisesta työstä ja samalla sekä neuvostoa että komissiota siitä, että teollisuuspolitiikka luetaan jälleen Euroopan unionin keskeisiin aiheisiin. Meidän ei pidä unohtaa, että se liittyy vahvasti Euroopan yhdentymisen perustekijöihin. Juuri aikoinaan tärkeiden kivihiili- ja terästeollisuuden alojen yhdentyminen sinetöi kohtalomme yhteisönä. Teollisuuspoliittiset tavoitteemme eivät sen koommin ole olleet yhtä kunnianhimoiset, koska vallalla on ollut ainoastaan kaupallinen lähestymistapa, jossa korostetaan kilpailua ja vapaakauppaa. Myönnettäköön, että siitä on ollut hyötyä. Yhtenä seurauksena on kuitenkin ollut se, että nykyisissä kauaskantoisissa ja vääjäämättömissä teollisuuden muutoksissa emme ole lainkaan kyenneet ennakoimaan muutosten vaikutuksia etenkään työllisyyteen. Myös kaikissa 15 jäsenvaltiossa havaittu joukkoirtisanomisten aalto kertoo tästä, kuten juuri äsken korostettiin. Huomenna vaikutukset kohdistuvat Euroopan unioniin liittyviin valtioihin, jollemme reagoi asiaan.
Julistamamme päämäärä eli kasvu, parempien työpaikkojen lisääntyminen ja sosiaalinen koheesio −Lissabonin tavoitteet mainitakseni −pakottaa meidät määrittelemään unionille uuden teollisuuspolitiikan. Se on ratkaisevan tärkeää niin työllisyyden kuin unionin sosiaalisen ja alueellisen koheesionkin kannalta. Kaikki työmarkkinaosapuolet ovat halukkaita osallistumaan näiden tavoitteiden määrittämiseen osana todellista toimintasuunnitelmaa, kuten mietinnössä suositetaan.
Haluan tähdentää työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan puolesta kahta seikkaa, joista ensimmäinen on teollisuuden kilpailukyky. Se on keskeinen tekijä, eikä sitä voida pelkistää ainoastaan kustannusten leikkaamiseen, vaikka eräät näyttävät ajattelevan niin. Se on monesta osasta koostuva käsite, jossa on otettava huomioon täysimääräisesti Euroopan sosiaalisen mallin perustana olevat periaatteet eli kaikki jäsen Zrihenin juuri mainitsemat sosiaaliset tekijät, joita ei tarvinne toistaa. Ne ovat kaikkea muuta kuin objektiivisia kustannuksia. Ne ovat huomattavia tuotannontekijöitä ja niille on annettava yhtä suuri huomio kuin tutkimuksen kehittämiselle tai uusien teknologioiden soveltamiselle.
Toiseksi meidän on edistettävä integroitua teollisuuspolitiikkaa: suuriin eurooppalaisiin hankkeisiin, teknologiayhteisöjen edistämiseen ja muuhun vastaavaan toimintaan on liitettävä alueellisia lähestymistapoja, joissa otetaan huomioon alueellinen tasapaino ja johdonmukaisuus työllisyyspolitiikan kanssa, noudatettiinpa tällöin avoimen koordinoinnin menetelmää tai sitovampia menettelyjä, joita jäsen Langen näyttää haluavan.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, lopuksi toteaisin, että teollisuuspolitiikan puuttuminen ja näin ollen myös siitä mahdollisesti koituvaa hyötyä vaille jääminen ovat yhtenä syynä siihen, että monien Euroopan kansalaisten luottamus toimielimiin, myös Euroopan parlamenttiin, karisee vähitellen, sillä meidän odotetaan edustavan kansalaisia ja toimivan heidän täysin oikeutettujen etujensa ajajina. Niistä ensi sijalla on työllisyys. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, opiskelin liiketaloutta viisi vuotta ja sinä aikana omaksuin yhden säännön ohjenuorakseni, jota noudatin koko opiskeluajan. Sääntö on se, että vuoden lopussa on oltava plussan puolella. Tämä tarkoittaa, että sekä yhtiön että yrittäjän, perheen edun ja oman itsekunnioituksen on oltava plussan puolella. Työskentelin seppänä 15 vuotta, ja sinä aikana opin, että pelkkä plussalla olo ei riitä; tärkeintä on, minkä verran on plussan puolella. Toisin sanoen kysymys on siitä, paljonko pääomaa onnistuu yritykseen kokoamaan, onko perhe tyytyväinen saavutettuun tulotasoon ja kuinka paljon yrittäjä pystyy laittamaan talteen tulevaisuutta varten omien ponnistelujen avulla.
Kun tarkastellaan yrittäjien tuloja todellisuudessa, on tehtävä ero kolmen eri tekijän kesken. Ensimmäinen niistä on oikeudenmukainen palkka tehdystä työstä. Tekipä ihminen töitä 40, 50, 60 tai 80 tuntia viikossa, on noudatettava oikeudenmukaista palkkaperustetta. Yrittäjiä olisi mielestäni kohdeltava palkansaajien tapaan niiltä osin, että vähimmäispalkan tulisi aina olla verotonta tuloa. Yrittäjä on sijoittanut pääomaa. Vihreässä kirjassa ei mainita mitään siitä, miten omalle pääomalle todellisuudessa pitäisi saada korkoa, eikä siitä, miten sitä tulisi verottaa. Yrittäjän harteille nimittäin jää viime kädessä riski, joka johtuu hänen vastuulleen lankeavista lukuisista velvoitteista.
Vihreässä kirjassa ei myöskään mainita velvoitteita, joista yrittäjien on nykyisin vastattava yhteisön säännöstön perusteella. Tarvitaan siis oikeudenmukainen arviointi suoriutumiskyvystä. Siihen puolestaan tarvitaan kilpailukykyneuvostoa, joka pystyy varsin yksinkertaisesti muotoilemaan oikeudenmukaiset kilpailusäännöt vastaisuutta varten.
Gill (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan onnitella kumpaakin esittelijää tästä erinomaisesta mietinnöstä. Kuten olemme saaneet kuulla, Euroopan unionin tämänhetkisenä haasteena on löytää avaintekijät sellaisen ympäristön luomiseksi, jossa yritystoiminta voi menestyä.
Ihmisten asenteet yrittäjäksi ryhtymiseen vaihtelevat suuresti Euroopan unionin eri alueilla, kuten komission jäsen Liikanen totesi, joskaan Euroopan unionissa ei ole keskimäärin pulaa liikkeenharjoittajista. Lissabonissa Euroopan unioni sitoutui kehittymään entistä kilpailukykyisemmäksi ja dynaamisemmaksi, mutta sitoumus on jäänyt toistaiseksi abstraktiksi käsitteeksi eikä sen täytäntöönpano ole pysynyt aikataulussaan.
Samalla kun tuen täysin Lissabonissa asetettuja päämääriä, katson, että jäsenvartioiden on sitouduttava asiaan lujemmin. Yrittäjyyttä koskevalla asiakirjalla on tässä ilman muuta keskeinen tehtävä. Meidän on joka tapauksessa pidettävä mielessä, että Euroopassa perustetaan edelleen vähemmän uusia yrityksiä kuin Yhdysvalloissa ja Australiassa. On selvää, että jos Euroopan unioni aikoo saavuttaa Lissabonin työllisyys- ja vauraustavoitteet, yrittäjien tilannetta on kohennettava.
Tämä on mahdollista esimerkiksi puuttumalla suurimpiin esteisiin. Monet yritykset kohtaavat esteitä, jotka liittyvät kulttuurisiin ja sosiaalisiin rajoihin sekä sääntelyn asettamiin rajoituksiin, Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, rahoituksen ja koulutuksen saantiin sekä luonnollisesti myös tiedotusvälineiden kielteisiin vaikutuksiin.
Olen huolissani siitä, että nämä esteet heikentävät nykyisellään pienyritysten potentiaalisia taloudellista ja sosiaalista vaikutuksia Euroopan unionissa. Miksi yrittäjyys sitten on niin tärkeää? Omalla alueellani West Midlandsissä olen nähnyt, miten pk-yritykset tarjoavat tilaisuuden osallistua tuottavuuden ja kilpailukyvyn luomiseen, ja samalla ne toimivat välineinä muita heikommassa asemassa olevien ryhmien mahdollisuuksien parantamiseksi, sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi ja elpymisen edistämiseksi. Tämä ei voi kuitenkaan olla tavoite sinällään. Sen on palveltava tiettyä tarkoitusta, ja on tärkeää, että yrittäjyydessä keskitytään tiettyihin osa-alueisiin. Näin kehittyvät yritykset voivat toimia nykyistä tehokkaammin ja dynaamisemmin ja menestyä vastaisuudessakin.
Miten tämä saadaan aikaan? Yrittäjien vastassa olevia esteitä on jo poistettu muutamien toimien avulla. Meidän on silti annettava komissiolle ja jäsenvaltioille monissa kohdin entistä selvempi osviitta.
Olen huolissani siitä, että vaikka yrittäjien epäonnistumisesta johtuva leimautuminen tunnustetaan laajalti ongelmaksi Euroopan unionissa, siihen ei varsinaisesti puututa. Yrittäjyys on ennen muuta ajattelutapa, ja ajattelutapoihin on erittäin vaikea vaikuttaa lainsäädännöllä. Ihmisiä ei voi pakottaa yrittäjiksi, mutta lainsäädännöllä voimme luoda sopivat puitteet.
Jäsen Langen totesi, että EU:n kansalaiset ovat haluttomampia ottamaan riskejä kuin amerikkalaiset. Meidän on tarkasteltava EU:hun sisältyviä muita yhteisöjä, joista voimme ottaa opiksi. Muutama kuukausi sitten toimin puheenjohtajana etnisiä vähemmistöjä edustavien yrittäjien osallistumista selvittävän toimikunnan kokouksessa. Tällä tavoin voimme helposti oppia, miksi joissain yhteisöissä ollaan yrittäjähenkisempiä kuin eurooppalaisten keskuudessa. 
Herzog (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää komission jäsentä Liikasta ja esittelijöitä heidän puheenvuoroistaan. Vaatii näet rohkeutta todeta, että teollisuuden väheneminen on meitä uhkaava vakava vaara.
Halu kehittää vahva teollisuus oli EHTY:n ja myöhemmin Euroopan talousyhteisön ydintavoite. Meillä ei kuitenkaan ollut teollisuuspolitiikkaa yli kymmeneen vuoteen.
Miten voisimme olla kyseenalaistamatta vahvasti vääristynyttä näkemystä, jossa yhtenäismarkkinoiden luominen asetetaan valtion roolin vastakohdaksi ja horisontaalinen toiminta alakohtaista toimintaa vastaan? Jokainen jäsenvaltio hallitsee omaa rakenneuudistustaan parhaansa mukaan. Halua eurooppalaisen tuotantojärjestelmän edistämiseen kokonaisuutena ei ole.
Teollisuuspolitiikan määritteleminen on näin ollen yhä enenevässä määrin yleisesti kiinnostava aihe. Meidän on tehtävä siitä sosiaalinen valinta. Euroopan kasvu ei elvy, ellemme vahvista teollisuutta. Olisi sitä paitsi järjetöntä laskea ainoastaan palvelujen varaan, koska nimenomaan teollisuuden ja siihen liittyvien alojen innovaatio ja tuottavuus luovat palvelujen kasvamiseen tarvittavaa lisäarvoa. Jos kansalliset politiikat vastakin vetävät eri suuntiin, Euroopan unioni ei kykene kehittymään kotipesäksi maailmanlaajuistumiseen osallistuville yrityksillemme, jolloin kilpailukyvyn haasteottelu hävitään. Kannatan siis ilman muuta yrittäjyyttä, mutta yritystoiminta voi kehittyä vain, jos luomme Euroopalle yhteiset kasvuedellytykset. Tämä juuri on meille ehdotetun toimintasuunnitelman etu, siksi tarvitaan alakohtaisia Euroopan unionin hankkeita, siksi on tarkistettava kilpailupolitiikan ja yhteisön tuen suuntaviivoja, siksi on kehitettävä kauppapolitiikka, joka suosii kehitystämme, ja siksi on kyettävä luomaan kumppanuuksia alueellisten yhteisöjen ympärille. Erityisesti pienyrityksistä on todettava, että pelkkä perustaminen ei riitä. Euroopan ongelma on, etteivät pienyritykset kasva.
Lopuksi toteaisin, että on hyvä mittailla vaikutuksia ennen lainsäädännön säätämistä, mutta liialliseen sääntelyynkään ei pidä ryhtyä. Nyt on tärkeintä kehittää eurooppalaisia johtajia, jotka luovat perustan kestävälle kehitykselle. Viimeiseksi lisään vielä sanasen menetelmästä. Elpyminen ei onnistu ilman osallistumista, ja siksi kehotankin strategiseen vuoropuheluun markkinaosapuolten, julkisyhteisöjen ja yhteisön toimielinten kesken.
Turmes (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tarvitsemme Euroopan unionille teollisuuspolitiikan, mutta sellaisen, joka suuntautuu tulevaisuuteen. Tarvitsemme vihreän teollisuuspolitiikan. Vihreät ovat kiitollisia jäsen Zrihenille siitä, että hän muistutti Euroopan unionin perustuvan kolmeen pilariin: ympäristölliseen, sosiaaliseen ja taloudelliseen pilariin. Mielestämme varsin monet konservatiiviset kollegamme, osa liberaaleista ja valitettavasti myös muutamat sosialistit unohtavat tai yrittävät unohtaa Göteborgin ja sen, että ympäristö on otettava huomioon. Emme voi palata 1960-luvun skientismiin ja teollisuuspolitiikkaan vailla riskien arviointia ja ekologiaa, jotka ovat 2000-luvun perusta.
Siksi me vihreät haluamme kohdennetumman tutkimuspolitiikan ja odotamme erittäin kärsimättöminä ympäristöasioiden pääosaston joulukuuksi luvattua asiakirjaa ympäristöteknologioista, jotka ovat yksi vastaus tuleviin maailmanmarkkinoihin.
Lisäksi tarvitsemme sosiaalista koheesiota. Yksi tätä parlamenttia todellakin kahtia jakava kysymys on se, että jotkut uskovat luovuutta saatavan aikaan aiheuttamalla sekaannusta suuressa osassa Euroopan unionin kansalaisia. Me vihreät uskomme, että Euroopan voima on sen rakenteessa ja sosiaalisessa koheesiossa: sitä voimaa meidän on varjeltava.
Tämän ohella meidän on ylläpidettävä ja kehitettävä muuta kuin markkinasektoria. On ehdottoman selvää, että markkinasektori perustuu sektoriin ja ettei Euroopassa ole sektorin politiikkaa esimerkiksi koulutuksen, infrastruktuurien ja luovuuden aloilla.
Lopuksi otan esiin maailmankauppaa koskevan politiikan. Nähdäkseni nyt on käsillä Intian, Kiinan ja Venäjän uusi aika maailmanpolitiikassa: näissä valtioissa koulutustaso on korkea. Näin ollen niissä valmistuu insinöörejä, joille maksetaan vuosikymmenien ajan paljon pienempää palkkaa kuin meillä. Kuinka reagoimme tähän todellisuuteen maailmassa, jossa asetamme etusijalle ainoastaan kilpailun kumppanuuksien sijasta? 
Ó Neachtain (UEN ).
    Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen, että komissio pyrkii vastaamaan tarpeeseen edistää yritystoimintaa Euroopan unionissa. Vihreä kirja yrittäjyydestä Euroopassa puuttuu moniin tärkeisiin kysymyksiin ja näyttää tietä tällä hetkellä olennaiselle kasvulle ja työpaikkojen luomiselle. Tämä on avaintekijä Lissabonin strategiassa, jossa tavoitteena on tulla kilpailukykyisimmäksi ja dynaamisimmaksi tietoon perustuvaksi talousalueeksi vuoteen 2010 mennessä. Kansainvälinen yrittäjäindeksi osoittaa selvästi, että Euroopan unionissa esiintyy korjaamista vaativia puutteita. Viime viikon Eurooppa-neuvostossa keskusteltiin Lissabonin asialistasta, ja pidän erityisen tervetulleina kokouksessa käsiteltyjä keskeisiä aiheita eli investoimista inhimilliseen pääomaan, innovaatiota, tutkimusta ja kehitystä sekä osaamista.
Koska olen eräältä Euroopan syrjäisimmältä alueelta kotoisin oleva edustaja, ilahduin lukiessani neuvoston päätelmistä, että kyseisten alueiden erityistarpeet tunnustetaan. Erityistä huomiota on kiinnitettävä teknologian raja-alueilla toimivien innovatiivisten pk-yritysten tarpeisiin ja teknologiaan siirtoon syrjäisille alueille.
Uudessa tietoyhteiskunnassa syrjäisyys ei ole välttämättä haitta. Jos on rakennettu sopiva infrastruktuuri, ennen muuta laajakaista, ja investoitu riittävästi taitoja tarjoavaan koulutukseen, Irlannin länsi- ja pohjoisosien kaltaiset alueet voivat kilpailla yhtenäisin edellytyksin rinnan keskeisesti sijaitsevien paikkakuntien kanssa.
Tällaiset investoinnit ovat ratkaisevan tärkeitä Euroopan kasvupotentiaalin kannalta. Jos haluamme saavuttaa Lissabonin tavoitteet, meidän on keskityttävä investointien aktivoimiseen ja sopivan sääntelykehyksen aikaansaamiseen. Meidän on pyrittävä tarjoamaan tutkimuksen infrastruktuureja, kuten tiedepuistoja, teollisuuden innovaatioita, tutkimus- ja kehityshankkeita sekä tieto- ja viestintäteknologiaa. Jäsenvaltioiden on tavoiteltava komission asettamaa 3 prosentin osuutta talousarviosta.
Päätelmäni on, että tarvitsemme nimenomaan yhteistä lähestymistapaa, joka kattaa laajasti eri politiikan alat. Olen varma, että pienet paikalliset hankkeet tarjoavat suurimmat mahdollisuudet ja että meidän on erityisesti tähdättävä pienten ja keskisuurten yritysten edellytysten kohentamiseen. 
Ilgenfritz (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meidän ei pidä elää harhakuvissa: monet ovat täysin tietoisia ja ymmärtäneet pk-yritysten merkityksestä Euroopassa sen, samalla tavoin kuin he myöntävät, että korkeat verot ja liiallinen byrokratia tukahduttavat yhtiöiden kasvun. Silti, kun päästään varsinaiseen asiaan, monet poliitikot −sekä kansallisella että Euroopan unionin tasolla −unohtavat, mitä heidän oletetaan edustavan, ja kannattavat veronkorotuksia, byrokratian lisäämistä ja lainsäädännön monimutkaistamista. Tämä on pääsyy myös siihen, miksi pk-yritykset eivät kasva odotustemme mukaisesti.
Tämänpäiväinen päätöslauselmaesitys itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevista markkina- ja kilpailusäännöksistä on elävä esimerkki tästä merkityin kortein pelaamisesta. Siinä väitetään, että sillä ajetaan sidosryhmien etuja, ja silti käytännössä se on tarkoitettu aiheuttamaan juuri päinvastaisen vaikutuksen. Uusien pienehköjen freelance-yritysten markkinoille pääsy ja toiminta hankaloituvat todennäköisesti merkittävästi tämän aloitteen vuoksi. Katson, että esityksestä täksi päiväksi suunnitellun äänestyksen lykkääminen huomiseen on myönteinen osoitus siitä, että osa parlamenttimme jäsenistä tunnistaa tämän tekopyhyyden ja asettuu sitä vastaan pyrkimällä saamaan aikaan pk-yrityksiä aidosti hyödyttäviä parannuksia. 
Ferrer (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Lissabonin strategian täytäntöön paneminen yritystemme kilpailukyvyn parantamiseksi on keskeinen tekijä talouden elvyttämisen ja Euroopan sosiaalisen mallin säilyttämisen kannalta. Tavoitteen saavuttaminen edellyttää laajaa ja dynaamista yritysrakennetta, joka koostuu pääosin pk-yrityksistä, koska juuri ne reagoivat parhaiten alati muuttuvan ympäristön haasteisiin ja vastaavat näin kansalaisten huoleen työllisyydestä.
Tämän rakenteen ylläpitämiseksi ei kuitenkaan riitä, että varmistamme esimerkiksi sisämarkkinoiden kitkattoman toiminnan tai harjoitamme kauppapolitiikkaa, jolla varmistetaan kolmansien maiden markkinoiden vastavuoroinen avautuminen, tai teollisuuspolitiikkaa, jossa otetaan huomioon eri alojen erityistarpeet, niin tuiki tärkeää kuin tämä kaikki onkin. Arvoisa komission jäsen, haluan tältä osin ilmaista tyytyväisyyteni ilmoitukseenne tulevasta tekstiili- ja vaatetusalaa koskevasta tiedonannosta.
Kaikkien edellä mainitsemieni näkökohtien ohella meidän on kannustettava yrittäjähenkeä sekä edistettävä yritysten perustamista ja niiden kehittymiselle ja kasvulle suotuisaa ympäristöä, koska ilman yrityksiä yritysrakennettakaan ei ole. Näin ollen komission vihreä kirja ja nyt käsiteltävänä oleva Langenin mietintö osuvat juuri oikeaan aikaan. Haluan kiittää esittelijää tästä erinomaisesta työstä.
Meidän on vahvistettava uudelleen pk-yritysten merkitys ja arvo yhtenä Euroopan talouden peruspilarina ja edistettävä sellaisten olosuhteiden aikaansaamista, joilla taataan yrittäjien asianmukainen koulutus, kannustetaan perustamaan yrityksiä, tuetaan niiden kasvua ja kilpailukykyä sekä poistetaan yritystoimintaa haittaavat lainsäädännölliset, hallinnolliset ja verotukselliset esteet Langenin mietintöön sisältyvien erittäin tarkoituksenmukaisten ehdotusten mukaisesti. Muutoin Lissabonin tavoitteet, joiden tulisi johtaa −älkäämme unohtako tätä −15 miljoonan työpaikan syntymiseen ja parempaan sosiaaliseen koheesioon vuoteen 2010 mennessä, kuihtuvat pelkiksi toiveiksi, joita on mahdoton saavuttaa. 
Désir (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unioni tarvitsee teollisuuspolitiikan. Laajentuminen ainoastaan lisää sen tarvetta, eikä teollisuuspolitiikkaa voida tiivistää yksin kilpailupolitiikaksi. Pelkällä kilpailupolitiikalla ei pystytä vastaamaan sosiaalisiin haasteisiin eikä riskiin yritysten yllättävistä siirroista alhaisen verotuksen ja matalan palkkatason alueille. Sillä ei täytetä myöskään kunnianhimoista tavoitetta huipputason innovaatiotoimintaa harjoittavasta teollisuudesta, jossa osaaminen ja lisäarvo ovat korkealla tasolla ja joka luo paljon laadukkaita työpaikkoja. Tämän huippuosaamiseen pyrkimisen tulisi olla tavoitteena niin nykyisissä jäsenvaltioissa kuin ehdokasvaltioissakin. Meidän on torjuttava kaikenlainen kohtalonusko, jonka mukaan Euroopan teollisuus on tuomittu katoamaan tai keskittymään yksinomaan Keski- ja Itä-Euroopan maihin.
Uskoakseni pelkkä yrittäjähenki, jota Philippe Herzog ehdottaa, ei riitä vastaukseksi tähän periksi antamista ennustavaan tulevaisuudenkuvaan ja kuvitelmaan siitä, että Euroopan talouden vahvuus voidaan taata pelkästään palveluihin keskittymällä ja monista teknologisista valttikorteista luopumalla. Meidän on etsittävä vastausta myös aidoista teollisuusstrategioista. Komission tiedonannosta on vielä vaikea hahmottaa niitä. Todellisen teollisuuspolitiikan on perustuttava laajoihin hankkeisiin ja jatkuviin strategioihin, joissa esimerkiksi tutkimus- ja kehitystyö yhdistetään Euroopan mestareiden järjestelmän perustamiseen. Esimerkiksi rohkaisemalla toimijoita ryhmittymään voitaisiin luoda mestareita, jotka kykenevät toimimaan maailmanlaajuisesti ja vetoapuna kaikille alan pk-yrityksille, joissa näin syntyy työpaikkoja. Silloin, kun näin on tapahtunut aiemmin, perustana ovat olleet hallitusten väliset eivätkä yhteisön aloitteet. Esimerkkeinä olkoot Airbus, puolustusteollisuus ja Arianespace. Toisaalta on paljon muita aloja −tekin mainitsitte niistä useita −joilla tarvittaisiin paljon aggressiivisempaa ja jämäkämpää toimintaa. Katson, että nimenomaan komission on tehtävä tätä koskevat aloitteet, joskin meidän on ensin annettava sille asiaa koskeva toimivalta. Kenties meidän tulisi saada teollisuuspolitiikasta vastaava komission jäsen kilpailuasioista vastaavan komission jäsenen rinnalle.
Lisäksi, kuten jäsen Zrihen totesi, tämän teollisuuspolitiikan ja siihen sisältyvien kilpailunäkökohtien on oltava osa sosiaalista visiota. Tällöin ei voida jättää huomiotta eräitä keskeisiä kysymyksiä. Mainitsen niistä verotuksen yhdenmukaistamisen, sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisedellytykset erityisesti laajentumisen jälkeen sekä työntekijöiden edustuksen Euroopan unionin laajuisissa suurkonserneissa, sillä ilman sitä ei synny todellista työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua. Tähän liittyen huomautan, ettei eurooppalaisista yritysneuvostoista annetun direktiivin muuttaminen edelleenkään etene, vaikka parlamentti on hyväksynyt sen. Lopuksi haluan mainita myös elinikäistä oppimista koskevan politiikan.
Päätän puheenvuoroni tähän mutta huomautan vielä, että koulutusmahdollisuuksia on helpompi tarjota meidän maissamme ja yrityksissämme henkilöille, jotka ovat jo ennestään korkeasti pätevöityneitä, kuin niille, joiden pätevyys on heikoin. Siksi toivon, että parlamenttimme äänestää erittäin suurella äänten enemmistöllä jäsen Zrihenin mietinnön puolesta ja että komissio panee sen merkille. 
Purvis (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, jäsen Langen on tehnyt mietinnöllään Euroopan yritystoiminnalle suuren palveluksen. Hän saa täyden tukeni. Silti katson, että jos Euroopan unioni haluaa tukea yrittäjyyttä, siihen tarvitaan ennen kaikkea täydellistä muutosta suhtautumisessa menestykseen ja epäonnistumiseen.
Kun Amerikassa puille paljaille päätynyt kulkija astelee suuryhtiön omistajan hulppean asuinrakennuksen ohi, hänelle tulee halu pyrkiä samaan. Euroopassa vastaava kulkija todennäköisesti veistelisi pisteliään sutkautuksen tai haalisi viranomaiset verottamaan yrittäjän pois liike-elämästä. Kateus ja väheksyntä ovat menestyksen ja menestyvän yritystalouden viholliset.
Amerikassa ajatellaan, että nurin menneen yrityksen omistaja on ainakin yrittänyt ja saanut kokemusta seuraavaa yritystä varten. Vararikkoon joutunutta autetaan saamaan takaisin itseluottamuksensa ja tekemään päätös yrittää uudelleen. Euroopassa hänet hylätään lainsäädännölliseen ja rahoitukselliseen ahdinkoon. Hänet pannaan häpeäpenkkiin ja häntä soimataan, hänen mahdollisuutensa uuteen yritykseen rajoitetaan.
Harvoin innovoijalla, keksijällä tai yrittäjällä on kaikki taloudelliset välineet ja liiketaidot, joita tarvitaan täydelliseen ja kestävään menestykseen. Tässä kohdin bisnesenkeli, tuo ystävällinen neuvonantaja, liikkeenjohtoon osallistumaton johtaja, nousee keskeiseen asemaan.
Siksi olen erityisen tyytyväinen, että jäsen Langenin mietinnön 34 kohdassa korostetaan bisnesenkelien tehtävää. Siksi pyydänkin koko parlamenttia kannattamaan tarkistusta 7, jossa ilmaistaan meidän huolemme suuntauksesta vainota liikkeenjohtoon osallistumattomia johtajia, jotka ovat olennainen osa menestyvän yrityksen reseptiä.
Antakaamme anteeksi rehellinen epäonnistuminen. Kannustakaamme ensimmäistä yritystä, toista yritystä, halua jatkaa yrittämistä yhä uudelleen. Kehukaamme menestystä ja olkaamme iloisia siitä, että sitkeimmin yrittävien kansalaisten menestys palkitaan. Vasta silloin Euroopassa vallitsee todellinen yrityskulttuuri. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Intian, Kiinan, Thaimaan ja Argentiinan kaltaisissa maissa havaittava yrittäjyyden taso on todella merkille pantavaa. Toisaalta ylivoimaisesti suurimmassa osassa EU:n jäsenvaltioita vallalla on riskinottoa karttava pessimismi puutteellisten talouden tilastotietojen ja monien luvattujen mutta toteutumattomien uudistusten seurauksena. Eurooppa kykenee pitämään paremmin puolensa maailmanlaajuisessa kilpailussa, jos esimerkiksi aloittavia yrityksiä on huomattavasti enemmän. Jäsen Langen esitti hyvin järkeenkäyvän analyysin komission vihreästä kirjasta ja ehdotti merkittäviä parannuksia. Ottakaamme opiksi hyvistä käytännöistä, vaikkapa Irlannista. Se kuuluu maailman johtaviin valtioihin perustettujen yritysten lukumäärässä mitattuna, onhan sen byrokratia niukkaa, verojärjestelmä yksinkertainen ja yrittäjähenki uutteran kannustuksen kohteena.
Tukea on annettava muuhunkin kuin uusien yritysten perustamiseen. Myös olemassa olevia yhtiöitä, käsityöammatteja ja perheyrityksiä on edistettävä. Tätä asiaa vihreässä kirjassa käsiteltiin vain ohimennen. Kannatamme yrittäjyyttä edistävää toimintasuunnitelmaa, joka saadaan valmiiksi vuoden 2003 loppuun mennessä ja joka sisältää toteuttamiskelpoisia ehdotuksia, sitovan aikataulun ja erottamattomana osana myös pienyrityksiä koskevan peruskirjan. Kysykää vaikka asiantuntijalta, SME Globalin toimitusjohtajalta, kollega Rübigiltä. Tulkoon tämä nyt selväksi: yritysten on päästävä suoraan ja helposti käsiksi rahoitukseen riskipääomasta aina EIP:n ja EKR:n lainoihin. Perustamisvaiheessa yritykset tarvitsevat verohelpotuksia, ja jos ongelmia ilmenee myöhemmin, ne tarvitsevat kevennystä veronmaksuun ja byrokratiaan. Ne tarvitsevat välttämätöntä innovaation ja teknologioiden siirtoa ja, kuten kollegamme Purvis aivan oikein huomautti, ne tarvitsevat tukea bisnesenkeleiltä. Heistä monet ovat tuttujani. Meidän on tuettava myös eurooppalaista verkostumista.
Koska työttömyysluvut kasvavat, emme saa hukata aikaa. Yhteiset poliittiset perusedellytykset on saatava aikaan, jotta yritykset voivat jälleen yrittää. Jos johtajilla ja työntekijöillä on selvä kuva tulevaisuudesta, he ovat valmiit lisäämään joustavuutta ja liikkuvuutta.
Liikanen,
   .  Arvoisa puhemies, kello on jo paljon ja esityslistalla on muitakin asioita, joten haluan ainoastaan kiittää vielä kerran esittelijöitä Zriheniä ja Langenia erinomaisesta työstä samoin kuin arvoisia parlamentin jäseniä puheenvuoroista. Tutkimme kokonaisuuden huolellisesti sekä teollisuuspolitiikkaa koskevan tiedonannon että yrittäjyyttä koskevan toimintasuunnitelman jatkokäsittelyn yhteydessä. Odotan siis tapaavani teidät uudelleen täällä parlamentissa varhain ensi talvena. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Folias (PPE-DE ),
   . Suhtaudun myönteisesti komission aloitteeseen yrittäjyyttä koskevaksi vihreäksi kirjaksi, ja olen erityisen tyytyväinen saadessani kiittää esittelijä Langenia seikkaperäisestä ja yhtenäisestä asiakirjasta, jonka hän nyt antaa parlamentin äänestykseen.
Meidän on tehtävä selväksi, että jollei yrittäjyys nopeasti kehity EU:ssa, saamme kerta kaikkiaan unohtaa Lissabonin tavoitteet tästä eteenpäin.
Vain yrittäjyyden kehittyessä voimme torjua työttömyyden vitsauksen ja kasvattaa EU:n vaurautta eritoten muita heikkomassa asemassa olevien kansalaisten hyväksi.
Jotta tähän päästään, hallitusten on yksinkertaistettava byrokratiaa nyt, luotava yrityksille edullisia verojärjestelmiä ja nähtävä vaivaa sellaisen liiketoimintaympäristön luomiseksi, jossa uudet yritykset kukoistavat ja kehittyvät.
Pankkien on lopetettava pk-yritysten sortaminen ja omaksuttava hyödyllinen rooli niiden neuvonantajana ja tukijana.
Lopuksi totean, että yhteiskunnallinen käsitys, jota vasemmistoideologiassa on jo vuosia vaalittu ja jonka mukaan voitto on paha henki ja yhteiskunnan vihollinen, on käännettävä päinvastaiseksi välittömästi ja lopullisesti. Yleiseksi vakaumukseksi on omaksuttava, että voitto on palkkio sille, joka näkee vaivaa, ottaa riskejä, tekee työtä vuorokauden ympäri, ja sille, jolla on kunnianhimoa ja joka pystyy vähän muita parempaan. Voitto on liikkeelle paneva voima, joka luo yrittäjyyttä ja näkyy loppujen lopuksi yksilöiden, kansojen ja valtioiden edistyksenä.
Montfort (PPE-DE ),
     Pienyritysten asema on keskeinen kaikkialla Euroopan unionin sisämarkkinoilla dynaamisuuden, innovaation ja työllisyyden kannalta. Siksi olen tyytyväinen huomatessani, että näille Euroopan talouden avaintoimijoille annetaan yhä suurempi ja näkyvämpi tunnustus parlamentissamme ja erityisesti teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa, joka ei jätä koskaan käyttämättä tilaisuutta ilmiön kannustamiseen. Kollegani Langenin mietintö on osoitus teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan tärkeästä tehtävästä konkreettisten parannusten tekijänä komission vihreään kirjaan "Yrittäjyys Euroopassa". Monet niistä ovat tulosta lukuisista tarkistuksista, joita laadimme kollegojeni kanssa Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmässä. Lopuksi esitetään niin pieniä kuin suuriakin yrityksiä perustavia yrittäjä eteenpäin ajavaa henkeä koskeva määritelmä, jonka tarkoituksena on mahdollistaa sopivat toimet yritysten perustamiseen, toimintaan ja luovuttamiseen sekä välttämättömiin verohelpotuksiin liittyvien hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistamiseksi. Paljon on kuitenkin vielä tehtävä, esimerkiksi laadittava yrityksiä koskeva Euroopan unionin määritelmä, parannettava pk-yritysten edustusta yhteisön aivoriihissä, luotava pk-yritysten kansainvälistymisen tukimekanismeja ja niin edelleen. Oletan, että työmme vie jatkossakin tähän suuntaan. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Angelillin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0330/2003) rikoksen uhreille maksettavista korvauksista. 
Angelilli (UEN ),
     Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vitorino, hyvät kollegat, aiheena mietinnössä, jonka aion juuri esitellä, on komission ehdotus neuvoston direktiiviksi rikoksen uhreille maksettavista korvauksista. Aloite on jatkoa rikoksen uhreille maksettavia korvauksia koskevalle vihreälle kirjalle, jonka julkaisun myötä komissio ryhtyi syyskuussa 2001 ajamaan keskustelua tästä aiheesta. Vuosi sitten keskustelu johti mietintöön, joka minulla oli kunnia laatia, sekä parlamentin päätöslauselmaan.
Kun tässä parlamentissa on keskusteltu useissa eri yhteyksissä oikeuden alan kysymyksistä ja rikollisuuden torjumisesta, on tullut esiin Euroopan unionin tason oikeusjärjestelmä, jossa keskitytään lähes yksinomaan − ja mielestäni myös aivan oikein −seuraamuksiin, rankaisemiseen ja pakkokeinoihin. Järjestelmässä otetaan vähemmässä määrin huomioon vastaajien sopeuttaminen uudelleen yhteiskuntaan ja yleisesti rikollisuuden torjuntaa koskeva politiikka. Rikoksen uhrit ovat valitettavasti vasta listan häntäpäässä: viattomat kansalaiset, jotka kärsimästään aika ajoin vakavastakin vahingosta huolimatta jäävät liian usein vaille riittävää suojelua ja korvausta. Siksi meidän on otettava uhrien suojelu keskeiseksi aiheeksi oikeusjärjestelmää koskevaan keskusteluun.
Kiireellisimpiä ratkaistavista ongelmista ovat kansallisten korvausjärjestelmien suuri poikkeavuus sekä suuret erot korvausten määrissä ja eri jäsenvaltiossa noudatettavissa menettelyissä. Tilanteen ei voida katsoa sopivan yhteen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan yhtenäisen alueen luomiseen johtaneiden periaatteiden kanssa.
Paljon on edistytty vuoden aikana. Euroopan unioni on valinnut tavoitteet, joihin on mahdollista pyrkiä, arvostellut jäsenvaltioiden monenlaisiin järjestelmiin liittyviä hankaluuksia, selvittänyt rikoksen uhrien erilaiset tarpeet ja vahvistanut sovellettavat yhteisön vähimmäistoimenpiteet.
Odotetuin ja merkittävin kehitysvaihe on kuitenkin nyt ilmenevä halu vahvistaa velvoittava yhteisön lainsäädäntöstrategia Tampereella päätettyjen poliittisten tavoitteiden toteuttamiseksi käytännössä. Tämän direktiivin ansiosta voimme ottaa ensimmäisen askeleen kohti Euroopan rikoslainsäädäntöjärjestelmän yhdenmukaistamista rikoksen uhrien kohtelun osalta niin, että heille taataan toissijaisuusperiaatetta asianmukaisesti noudattaen riittävä huomio, tunnustetaan heidän tarvitsemansa tuki ja korvataan heille aiheutuneet vahingot. Tämä koskee myös niitä tapauksia, joissa rikoksen tekijää ei ole tunnistettu tai löydetty tai joissa hän on ollut maksukyvytön. Sellaisten yhteisten luokkien nimeäminen, joilla määritellään rikoksen uhrit, korvauksen edunsaajat uhrin kuoltua sekä yleiset menettelyt ja muodollisuudet korvauksen maksamiseksi, muodostaa näin ollen vähimmäisoikeusperustan, joka Euroopan unionia kehotetaan saattamaan voimaan, jottei korvauksen määrä tai mahdollisuus sen saamiseen riipu enää asuinpaikasta tai siitä, missä rikos on tapahtunut. Vaikka yleisesti ottaen olenkin yhtä mieltä komission ehdotuksista, lisäsimme edellä mainituista syistä ehdotukseen alkuperäistä tekstiä yksityiskohtaisemman kuvauksen niistä vahinkolajeista, joista korvausta on myönnettävä, ja korvauksen aikarajoista.
Täsmensimme vähimmäismäärän, joka jää korvauksen ulkopuolelle, ja ehdotimme kielellisten vaikeuksien välttämiseksi yhdenmukaistettujen lomakkeiden ja käyttöönottoa ja tarvittaessa käännöksiä uhrin ymmärtämälle kielelle. Ensisijaisena tavoitteena on taata sen perusperiaatteen noudattaminen, ettei ketään unionin kansalaisia eikä unionissa laillisesti oleskelevia henkilöitä saa syrjiä, sekä lieventää mahdollisimman tehokkaasti epäoikeudenmukaisista vahingoista uhreille aiheutuneita seurauksia ja kärsimyksiä, jotka jatkuvat, jolleivät uhrit saa tukea riittämättömien tai joissain tapauksissa olemattomien korvausjärjestelmien vuoksi.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni kiittämällä jäsenkollegoja, jotka ovat osallistuneet tämän hyvän työn aikaansaamiseen. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission direktiiviehdotus on vastaus toiseen Tampereen Eurooppa-neuvoston komissiolle antamaan toimeksiantoon, ja sillä on kaksi päätavoitetta, kuten esittelijä juuri mainitsi. Ne ovat kaikille rikoksen uhreiksi joutuville Euroopan unionin kansalaisille tai unionin alueella laillisesti oleskeleville henkilöille maksettavia korvauksia koskevien vähimmäisvaatimusten laatiminen ja korvausten saatavuuden helpottaminen rajatylittävissä tilanteissa. Nämä tavoitteet ovat eittämättä entistäkin arvokkaammat, koska kahdessa Euroopan unionin 15 jäsenvaltiosta ja valtaosassa Euroopan unioniin pian liittyvistä valtioista ei vielä ole minkäänlaista korvausjärjestelmää. Ne ovat entistäkin arvokkaammat, koska vielä ei ole rajatylittävää yhteistyöjärjestelmää, jolla uhreja autettaisiin hakemaan korvausta. Ehdotuksen ensisijaisena tarkoituksena on varmistaa, että mahdollisuus saada korvausta valtiolta toteutuu jokaisessa jäsenvaltiossa. Tarkoituksena ei kuitenkaan ole yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden asiaa koskevaa lainsäädäntöä. Direktiivillä halutaan ainoastaan vahvistaa vähimmäisvaatimukset, jotka kukin jäsenvaltio voi halutessaan ylittää Direktiivi on siis toissijaisuusperiaatteen mukainen.
Erityisesti terrori-iskujen uhrit kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Myös uhrien lähisukulaisilla ja huollettavana olleilla henkilöillä on oikeus korvaukseen, jos uhri menehtyy hänelle aiheutuneiden vammojen vuoksi ja jos rikos kuuluu direktiivin soveltamisalaan.
Kaikki taloudelliset ja taloudellisesti määrittelemättömät vahingot, jotka johtuvat suoraan uhrille aiheutuneesta henkilövahingosta, korvataan. Taloudellisesti määrittelemättömistä vahingoista maksettavaa korvausta ei monessakaan jäsenvaltiossa nykyisellään ole, ja asia on erityisen tärkeä komissiolle ennen muuta vakavien rikosten, kuten aseellisten ryöstöjen, raiskausten, seksuaalirikosten ja terrori-iskujen yhteydessä.
Ehdotuksen toisena tarkoituksena on helpottaa rikosten uhrien korvausten saatavuutta rajat ylittävissä tapauksissa. Kun ihminen joutuu rikoksen uhriksi muussa maassa kuin asuinvaltiossaan, hänellä ei todennäköisesti ole rikosilmoituksen tekemisen jälkeen riittävästi aikaa aloittaa muita asianmukaisia rikos- ja siviilioikeudenkäyntimenettelyjä. Siksi katsomme, että järjestelmän tulisi mahdollistaa menettelyjen aloittaminen helposti uhrin omasta asuinvaltiosta. Näin ollen direktiivissä ehdotetaan yhteistyöjärjestelmää jäsenvaltioiden viranomaisten välille. Komissio ehdottaa käsikirjan laatimista ja antamista viranomaisten käyttöön. Käsikirjaan sisällytetään korvauksiin sovellettavat perusteet eri jäsenvaltioissa, tarvittaessa yksittäisen jäsenvaltion viranomaisten alueellinen toimivalta ja kussakin jäsenvaltiossa tarkoitukseen käytettävät hakemuslomakkeet. Näin laaditun käsikirjan on oltava saatavilla kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä. 
Klamt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, yksi Euroopan unionin päätavoitteista on vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden takaaminen. Tätä oikeutta voidaan harjoittaa kuitenkin vain, jos unioni saattaa lisäksi voimaan kaikki tarvittavat toimenpiteet kansalaistensa suojelemiseksi −erityisesti heidän joutuessaan rikoksen uhreiksi −riippumatta siitä, minkä EU:n jäsenvaltion kansalaisia he ovat ja missä jäsenvaltiossa he joutuvat rikoksen uhriksi.
Euroopan unionin kansalaiset matkustavat mielellään ja paljon. He käyvät työssä toisessa jäsenvaltiossa ja harjoittavat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen EU:ssa monin muinkin tavoin. Jokainen kansalainen voi joutua rikoksen tai terrori-iskun uhriksi toisessa jäsenvaltiossa tai omassaan. Tähän saakka kansallinen lainsäädäntö on vaihdellut suuresti, kuten jäsen Angelilli juuri selvitti. Toisin sanoen hyvin samankaltaisissa olosuhteissa eri jäsenvaltioissa rikoksen uhreiksi joutuneet kansalaiset voivat saada samasta vahingosta hyvinkin vaihtelevia korvauksia ja ääritapauksessa jäädä jopa ilman korvausta. Siksi totean Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta, että komission ehdotus on erittäin tervetullut, ja kiitän jäsen Angelillia mietinnöstä, jonka tarkoituksena on laatia Euroopan unionin säännöt tahallisten rikosten tai terrori-iskujen uhreja varten.
Kun direktiivi tulee voimaan, kaikki EU:n kansalaiset ja EU:n alueella laillisesti oleskelevat henkilöt saavat asianmukaisen korvauksen rikoksen uhreiksi jouduttuaan. Tämä tarkoittaa myös sitä, että jokaisella, joka joutuu rikoksen uhriksi Euroopan unionissa, on oikeus kääntyä apua saadakseen oman jäsenvaltionsa viranomaisten puoleen. Näin varmistetaan, että uhrit saavat korvausta helposti, vaikka rikos olisikin tapahtunut muussa kuin henkilön omassa jäsenvaltiossa, ja että rikoksen uhrit pääsevät vihdoin asianmukaisen suojelun ja korvauksen piiriin, vaikka −paradoksaalista kyllä −asiaan ei monissakaan oikeusjärjestelmissä ja rikoslaeissa toistaiseksi kiinnitetä riittävästi huomiota. Olen vakuuttunut siitä, että mietinnön taakse saadaan huomenna huomattava parlamentin enemmistö, ja olen hyvilläni, että näin tapahtuu. 
Cerdeira Morterero (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Angelillia tänään käsiteltävänämme olevasta mietinnöstä. Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa saavutettu suuri yksimielisyys on kiistatta perusehto niinkin tärkeässä asiassa kuin tänään keskustelumme aiheena olevat rikoksen uhreille maksettavat korvaukset.
Euroopan unionin jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä ei kiinnitetä riittävästi huomiota rikoksen uhreihin, eikä niissä varsinkaan tarjota heille asianmukaista suojelua eikä korvausta. Tilanteen vuoksi rikosoikeuden asiantuntijat ja rikosoikeuspolitiikasta vastuussa olevat ovat viime vuosina kiinnittäneet erityistä huomiota rikoksen uhrien asemaan rikosten yhteydessä samoin kuin heidän etujensa suojelemiseen.
Katson, että marraskuussa 2000 hyväksymämme mietintö uhrin asemasta rikosoikeudenkäynnissä oli tämän vaalikauden ensimmäinen teko ongelman ratkaisemiseksi. Se oli merkittävä teko sen suunnattoman lainsäädännöllisen tyhjiön täyttämiseksi, jossa on minun näkemykseni mukaan harjoitettu eräänlaista syrjintää niitä miljoonia kansalaisia kohtaan, jotka liikkuvat vapaasti eri puolilla Euroopan unionia altistuen vaaralle joutua rikoksen uhriksi ja kohdata ne 15 oikeudellista rajaa, jotka käytännössä ovat osoittautuneet riittämättömiksi heidän oikeuksiensa suojelemiseksi.
Olen tyytyväinen, että olemme tänään lähempänä tilannetta, jossa pystymme takaamaan uhreille korvaukset, joilla voimme lievittää mahdollisuuksien mukaan heitä kohdanneita vahinkoja ja kärsimyksiä, rauhoittaa rikollisuuden synnyttämiä sosiaalisia ristiriitoja sekä helpottaa järkiperäisen ja oikean oikeuspolitiikan soveltamista.
Haluan lisäksi korostaa, että vaikka hyvityksen ja korvausten maksamisen tulisikin kuulua rikoksen tekijälle, koska hän on suoraan vastuussa vahingosta, rikokseen syyllistyneeltä saadaan käytännössä harvoin täyttä korvausta, koska häntä ei ole tunnistettu, häntä ei ole löydetty tai hän on varaton.
Kuten olen antanut ymmärtää hyväksytyissä tarkistuksissa, on tarpeen rajoittaa niitä epäoikeudenmukaisia vaikutuksia, jotka johtuvat jäsenvaltioiden nykyisellään vaihtelevista korvaustasoista, ja taata, että Euroopan unionin kansalaiset saavat soveliaan korvauksen kärsimistään vahingoista jouduttuaan rikoksen uhriksi jossain päin Euroopan unionia.
Uhrien tukemiseen on kuuluttava kahdenlaisia, toisiaan täydentäviä toimenpiteitä. Ensimmäiset koskevat aineellista, psykologista, terveydellistä ja sosiaalista apua, jälkimmäiset uhreille tai heidän huollettavinaan oleville henkilöille aiheutuneiden aineellisten ja henkisten vahinkojen korvaamista. Tämä olisi epäilemättä suuri edistysaskel niiden poliittisten tavoitteiden saavuttamisessa, jotka Euroopan unioni on asettanut itselleen Tampereen huippukokouksessa ja Wienin toimintasuunnitelmassa.
Todellisen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen perustaminen ja vapaan liikkuvuuden harjoittaminen ovat mahdollisia vasta, kun unioni saattaa voimaan tarvittavat toimenpiteet, joilla kansalaisia suojellaan silloin, kun he joutuvat rikoksen uhriksi missä tahansa osassa unionin aluetta, heidän kansalaisuudestaan riippumatta, jolleivät he saa muuta korvausta kärsimistään vahingoista. Euroopan komission aloite ja komission jäsenen Vitorinon työ on mielestäni oikea tapa saavuttaa tämä tavoite. 
Coelho (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, käsiteltävänämme on jälleen kerran toimenpide, jolla valmistaudutaan luomaan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue ja jolla pyritään vastaamaan kansalaisten arkielämän huolenaiheisiin. Tämä on omaksumamme suuri päämäärä, jonka avulla meidän on suojeltava kaikkien kansalaisten koskemattomuutta, annettava heille mahdollisuus saada oikeutta ja turvata omat etunsa missä tahansa Euroopan unionin alueella yhtä helposti kuin kotimaassaan.
On tärkeää asettaa vähimmäisvaatimukset valtion maksamille korvauksille sekä parantaa korvausten saantia rajatylittävissä tapauksissa, koska näin luodaan viimeinen takuukeino uhreille, jotka eivät onnistu saamaan korvausta rikolliselta eivätkä muillakaan keinoin. Tiedämme hyvin, että uhrit eivät useinkaan onnistu saamaan täyttä korvausta rikoksentekijöiltä, koska näillä ei ole riittäviä varoja tai koska tekijöitä ei ole saatu kiinni tai tunnistettu. Haluamme, etteivät jäsenvaltioiden väliset huomattavat erot aiheuta perusteettomia määrällisiä vaihteluja kansalaisten saamiin korvauksiin vain siksi, että he ovat joutuneet rikoksen uhriksi yhdessä Euroopan unionin valtiossa eivätkä jossain muualla. Tällainen tilanne olisi käsittämätön erityisesti vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla yhteisellä alueella.
Suhtaudun näin ollen myönteisesti tähän direktiiviehdotukseen samoin kuin jäsen Angelillin mietintöön. Ehdotuksen tarkoituksena ei ole yhdenmukaistaa lainsäädäntöä vaan saattaa voimaan vähimmäisvaatimukset, joiden ansiosta jäsenvaltiot voivat halutessaan pitää voimassa tai ottaa käyttöön tällaisten murhenäytelmien uhreille edullisempia säännöksiä. Ensisijaisesti on sovellettava alueperiaatetta, jonka mukaan jäsenvaltio, jossa rikos on tapahtunut, on vastuussa korvauksen maksamisesta. Toisaalta uhrilla on oltava oikeus jättää korvaushakemuksensa oman asuinvaltionsa viranomaiselle, jottei hän joudu uhriksi toistamiseen.
Haluan painottaa, että sosiaalisen oikeudenmukaisuuden periaatteita tulisi noudattaa ja jokaista jäsenvaltiota tulisi kehottaa maksamaan korvauksia omien kansalaistensa lisäksi myös muille sen rajojen sisäpuolella väkivallan uhreiksi joutuneille henkilöille, kuten siirtotyöläisille, opiskelijoille tai matkailijoille. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
    Arvoisa puhemies, lienee perusteltua väittää, että kansalaisille on tuskin mikään niin tärkeää kuin se, että he tuntevat olonsa turvalliseksi ja varmaksi asuin- tai oleskelumaassaan. Ei ole mitään järkeä edistää työntekijöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionin alueella, jos kansalaisista tuntuu, etteivät he ole suojassa rikoksilta kaikissa valtioissa, joihin he päätyvät. Jos EU:n kansalaisten halutaan uskovan Euroopan unioniin −myöntäkäämme suoraan, etteivät kaikki nykyisin usko −perusehtona on, että kansalaiset voivat olla varmoja siitä, että he saavat samantasoisen suojelun rikoksilta ja saman kohtelun rikoksen uhreina kuin silloin, kun he ovat omassa maassaan.
Kuten kollegani totesivat, tällä lainsäädännöllä pyritään sekä auttamaan kansalaisia, jotka voivat pahaksi onneksi joutua rikoksen uhriksi, että varmistamaan auttamisen johdonmukaisuus. Rikoksen uhriksi joutuminen on jo sinällään riittävä kärsimys, eikä henkilökohtaisen ja henkisen kidutuksen pidä jatkua vain siksi, ettei uhri saa oikeudenmukaista ja asianmukaista korvausta. Asia on sitäkin merkittävämpi, kun tiedämme, että oikeusjärjestelmät vaihtelevat maasta toiseen siirryttäessä ja etteivät poliisivoimien toiminta, työskentelytapa ja päätökset ole kaikissa maissa samanlaiset.
Suhtaudun erittäin myönteisesti tähän ehdotukseen. Katson, että siinä säädetään kansalaisten omien jäsenvaltioiden keskusyksiköstä, joka ottaa korvauksen saamiseksi heidän puolestaan yhteyttä siihen valtioon, jossa rikos tapahtui. Ei pidä unohtaa, että väkivaltainen rikos voi sattua missä vain, missä tahansa maassa. On oikein ja asianmukaista, että pyrimme kaikin tavoin saamaan aikaan tasapuolisen järjestelmän, joka varmasti toimii kansalaisen ja rikoksen uhrin eduksi. 
Vitorino,
     Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aivan aluksi kiittää jäsen Angelillia laadukkaasta mietinnöstä ja ilmaista tyytyväisyyteni siihen, että parlamentti tukee tätä aloitetta, joka perustuu, kuten kaikki edustajat tietävät, EY:n perustamissopimuksen 308 artiklaan ja nauttii hyvin laajaa kannatusta parlamentissa.
Suhtaudun myönteisesti jäsen Angelillin esittämiin tarkistuksiin ja olen yhtä mieltä niiden perusteluista. Haluan tarkistusten osalta kiinnittää huomiota ainoastaan siihen, että mielestäni parlamentin tulisi säilyttää aloite olennaisilta osin tällaisenaan, yhteisiin vähimmäisvaatimuksiin perustuvana.
Minäkin haluaisin toimia kunnianhimoisemmin, mutta kiinnitän parlamentin huomiota siihen, että liiallinen kunnianhimo voi vaikeuttaa aloitteen hyväksymistä, jonka toivon tapahtuvan mahdollisimman nopeasti. Tästä syystä komissio ei halua viivytellä asiassa eikä anna muutettua ehdotusta vaan mieluummin vie kompromissiratkaisuna puoliaan pidellen eteenpäin ajatusta, joka on vaikuttanut valtaosaan eli 53:een jäsen Angelillin esittämistä 77 tarkistuksesta, kun se neuvottelee neuvoston kanssa ehdotuksen hyväksymisestä. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Robert J. E. Evansin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0326/2003) ihmisen elinten ja kudosten laittoman kaupan ehkäisystä ja torjunnasta. 
Evans, Robert J. E. (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, tieteessä viime vuosina saavutettu edistys on tuonut ihmisten elinsiirrot päivittäiseksi osaksi lääkinnällisiä toimenpiteitä, ja elinsiirtojen onnistumisaste on Länsi-Euroopassa yli 99 prosenttia. Luovuttajista on kuitenkin huutava pula, mikä aiheuttaa yhä liian paljon turhia potilaskuolemia. Pula luovuttajista on valitettavasti tuonut mukanaan kammottavan ilmiön – ihmiselinten laittoman kaupan.
On olemassa perusteltua näyttöä siitä, että useat EU-kansalaiset ovat matkustaneet maailman köyhimpiin maihin hakemaan elintärkeää apua omiin terveysongelmiinsa. Tällainen niin sanottu elinsiirtomatkailu, jossa rikkaat EU-kansalaiset eli rikkaat EU-potilaat lähtevät ostamaan elimiä kehitysmaissa eläviltä luovuttajilta, on lisääntymässä ja on mielestäni erittäin vastenmielinen ilmiö.
Ymmärrän kyllä, että munuaisen vajaatoimintaan kuolemassa oleva ihminen on epätoivoinen. Hänhän on itsekin nykyisen järjestelmän puutteiden uhri. Ei kuitenkaan ole oikein eikä hyväksyttävää, että rahakas ihminen voi ostaa itselleen paremman elämän jonkun toisen terveyden kustannuksella. Voitte nimittäin olla varmoja siitä, että vaikka terve luovuttaja selviytyy yleensä hyvin leikkauksesta, on myös monia tapauksia, joissa leikkaus heikentää merkittävästi hänen omaan terveydentilaansa. 
Neljätoista EU:n viidestätoista jäsenvaltiosta on jo kieltänyt lailla kansalaisiaan ostamasta toisten elimiä. Jos elinten ostaminen on siis laitonta omassa maassamme, miten voisimme hyväksyä ihmiselinten ostamisen muistakaan maista? Emmehän me anna esimerkiksi eteläenglantilaisen lähteä ostamaan itselleen munuaista Skotlannista tai pariisilaisen lähteä hakemaan munuaista Marseillesta. Miten voidaan siis hyväksyä, että eurooppalainen käy ostamassa elimiä Intiasta tai Pakistanista tai Euroopan unionin kansalainen lähtee samassa tarkoituksessa Moldovaan tai Ukrainaan? 
Tiedän, että saatamme päästä asiassa tänään merkittävään yksimielisyyteen, mutta tiedän myös, että kotimaassani ja muuallakin on esitetty myös eriäviä mielipiteitä. Lisäksi monet meistä ovat lukeneet kansainvälisestä lehdistöstä selvityksiä, joiden mukaan rikollisjengit murhaavat ihmisiä kaupatakseen laittomasti näiden elimiä. On jopa esitetty vihjailuja ja väitteitä siitä, että joitakin lapsia kasvatetaan vain elinluovutusta varten. Schengenin järjestelmäkin, jonka olemme ottaneet innolla vastaan, helpottaa itse asiassa rikollisjengien liikkumista Euroopan unionissa, sillä nämä voivat hyödyntää jäsenvaltioiden lainsäädännössä ilmeneviä eroja. Uusien jäsenvaltioiden liittyminen Euroopan unioniin on hyvä asia ja tehostaa valtioiden rajat ylittävien rikosasioiden, kuten laittoman elinkaupan käsittelyä. Jos liikkumisvapauden alue kuitenkin laajenee, on ehdottomasti laadittava tämän mietinnön kaltaisia yhteisiä sääntöjä, joiden avulla voidaan varmistaa, etteivät rikollisryhmittymät pysty enää käyttämään jäsenvaltioiden lainsäädännössä ilmeneviä eroja omaksi hyödykseen.
Mietinnössäni kehotetaan myös komissiota tutkimaan, voitaisiinko asiasta antaa koko Euroopan unionin kattava direktiivi, jolla säänneltäisiin siirrettävien elinten laillista käyttöä ja jonka yhteydessä perustettaisiin myös tietokanta laillisesti käytettävissä olevista elimistä sekä koko EU:n kattava tietokanta elinsiirrännäisiä tarvitsevista potilaista.
Jäsenvaltioita saattaa myös kiinnostaa miettiä, pitäisikö nykykäytäntö, jonka mukaan kansalaiset voivat halutessaan luovuttaa elimensä kuolemansa jälkeen, muuttaa niin, että kansalaisten elimet luovutetaan kuoleman jälkeen automaattisesti lääketieteen käyttöön, elleivät he sitä erikseen vastusta. Minä ainakin aion vaatia Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta harkitsemaan tällaista vaihtoehtoa. 
Käsiteltävänämme olevassa Kreikan esityksessä esitetään yhteisiä määritelmiä rikoksista, joiden on katsottava kuuluvan ihmiselinten laittoman kaupan piiriin. Siinä esitetään, että raskauttavissa olosuhteissa tehdyistä rikoksista on langetettava vähintään kymmenen vuoden vankeusrangaistus, ja otetaan käyttöön erittäin tarpeellinen ekstraterritoriaalisuuden periaate, jonka mukaan henkilöt – jopa EU:n ulkopuolistenkin maiden kansalaiset – jotka haluavat ostaa elimiä kolmannen maan kansalaisilta, syyllistyvät EU:n lainsäädännön vastaiseen rikokseen.
Kannatan Kreikan esityksen tärkeimpiä tavoitteita ja periaatteita mutta ehdotan esitykseen kuitenkin muutamaa tarkistusta. Haluaisin lisätä päätöksen nimeen sanat "elinten osien ja kudosten", jotta nimi olisi selkeämpi. Lisäämällä päätöksen nimeen sanan "laiton" kumotaan lisäksi väitteet siitä, että päätöksestä olisi haittaa lääketieteellisesti oikeutetuille elinsiirroille. Jos päätöksen nimeä muutetaan sen selventämiseksi, että kyseessä on ainoastaan laittoman kaupan torjuminen, on päätöksen soveltamisalaan sisällytettävä myös lisääntymiselimet ja kudokset, alkion elimet ja kudokset sekä veri.
Olen myös sitä mieltä, ettei eläviä luovuttajia pitäisi asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen. EU:n ei ole asianmukaista kriminalisoida luovuttajia, jotka rikollisverkostot ovat useimmiten suostutelleet tai pakottaneet elinluovutukseen ja jotka toivovat näin saavansa helpotusta äärimmäiseen köyhyyteen. 
Näiden huomautusten ja tarkistusehdotusten kera jätän mietintöni teille, hyvät kollegani, ja toivon, että mahdollisimman moni teistä voi antaa sille huomenna tukensa. 
Vitorino,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää Robert Evansia tästä erittäin arkaluonteisesta aiheesta laaditusta laajasta mietinnöstä. Komissio on esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että ihmisten elinten ja kudosten laiton kauppa loukkaa vakavalla tavalla perusoikeuksia ja varsinkin ihmisarvoa ja fyysistä koskemattomuutta.
Ihmisten elinten laittoman kaupan ehkäisy ja torjunta on sekä eettisesti että teknisesti monitahoinen kysymys ja vaatii huolellista harkintaa ja perinpohjaista keskustelua. Mielestäni olette antanut ratkaisevan panoksen tähän keskusteluun. Haluankin onnitella teitä mietinnön lisäksi myös siitä, että olette aloittanut keskustelun, joka epäilemättä auttaa selkeyttämään joitakin Kreikan hallituksen aloitteeseen sisältyviä keskeisiä näkökohtia.
Olen samaa mieltä varsinkin kolmesta mietintöön sisältyvästä tärkeästä tarkistuksesta: luovuttajan sulkemisesta vastuun ulkopuolelle, rikosten tahallisuutta koskevan viittauksen lisäämisestä ja tarpeesta selventää, että taloudellinen hyöty kattaa myös kaikki vastaavat etuudet ja että tiettyjen korvausten maksaminen voidaan hyväksyä.
Haluan kuitenkin kiinnittää huomionne kahteen asiaan, jotka edellyttävät vielä lisätarkastelua. Huomaan mietinnössä ehdotettavan, että alkuperäisestä aloitteesta poistetaan luettelo päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle jätettävistä ruumiinosista. Ymmärrän, että asia vaatii vielä lisätarkastelua, varsinkin kun samoja ruumiinosia on jätetty myös ihmisestä peräisin olevien elinten ja kudosten siirtoa koskevan Euroopan neuvoston lisäpöytäkirjan ulkopuolelle. Neuvottelut tiettyjen ruumiinosien pois jättämisestä ovat kuitenkin vielä kesken, ja komissio seuraa tarkkaan, miten niiden osalta menetellään parhaillaan käytävissä neuvotteluissa. Olen lisäksi sitä mieltä, että eräät lainkäyttövaltaa, ja erityisesti yhteistä toimivaltaa koskevat sanamuodot voitaisiin esittää paremmin laaja-alaisemman aloitteen yhteydessä.
Aloitteeseen sisältyvien laajempien asiakokonaisuuksien osalta huomaan myös, että mietinnössä vaaditaan, kuten esittelijä juuri totesikin, lisää toimia elinsiirtoihin tarvittavien elinten laillisesta käytöstä varsinkin elinten vähäisen saatavuuden korjaamiseksi. Komissio myöntää, että elinten vähäinen saatavuus on merkittävä ongelma, ja olen iloinen voidessani ilmoittaa, että kollegani David Byrne on teettänyt hiljattain selvityksen, jonka perusteella kerätään parhaillaan tietoja elinsiirtojen nykytilanteesta nykyisissä ja uusissa jäsenvaltioissa sekä hakijavaltioissa. Kun tulokset ovat tiedossa, komissiossa kyetään selvittämään, onko lisäaloite tarpeen, ja laatimaan arvio mahdollisen ehdotuksen oikeusperustasta ja soveltamisalasta. 
Liese (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan kiittää Robert Evansia mietinnön laatimisesta. Hän käsitteli puheenvuorossaan erittäin tärkeää aihetta, ja olen samaa mieltä siitä, että ihmisten elimiä laittomasti kauppaavat rikollisjengit ovat yksi karmeimpia esimerkkejä järjestäytyneestä rikollisuudesta. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta tukee Kreikan aloitetta, ja olemme lisänneet siihen joitakin näkökohtia, joista useimmat asiasta vastaava valiokunta on hyväksynyt. Suurimpana huolenamme on selkeyttää Kreikan puheenjohtajakaudella tehtyyn ehdotukseen sisältyviä kansanterveysvaikutuksia.
Olemme myös havainneet, että aloite liittyy läheisesti lainsäädäntöesitykseen, josta neuvottelemme parhaillaan komission ja neuvoston kanssa ja joka koskee solujen ja kudosten luovuttamiseen liittyviä laatu- ja turvallisuusnäkökohtia. Myös sen osalta parlamentin laaja enemmistö kielsi kaikenlaisen kaupankäynnin muokkaamattomilla soluilla ja kudoksilla. Toisin kuin komissio ja neuvosto, katsomme, että myös tässä on kyse oikeusperustasta, joten voimme keskustella asiasta osittain yhteispäätösmenettelyssä. Valiokunta on jälleen kerran tuonut tämän selkeästi esille. Poikkeuksista olen esittelijän tavoin eri mieltä arvoisan komission jäsenen kanssa. Meidän ei pidä hyväksyä mitään poikkeuksia päätöstekstiin. Kaikenlainen kaupankäynti soluilla ja kudoksilla pitäisi periaatteessa kieltää lailla. Tästä on kuitenkin annettava tarkempia säännöksiä, ja siksi ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta onkin tehnyt päätöslauselmaesityksen, jonka asiasta vastaava valiokunta on valitettavasti hylännyt. Jätämme sen kuitenkin jälleen käsiteltäväksi äänestystä varten huomenna Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta. Haluaisimme tehdä selkeän eron asioiden välille. Katsomme, että elimillä sekä muokkaamattomilla soluilla ja kudoksilla käytävä kauppa on kiellettävä aina, kun on kyse taloudellisesta hyödystä. Korostan kuitenkin sanoja "muokkaamattomat solut ja kudokset", koska jos soluista ja kudoksista valmistetaan lääkkeitä, on teollisuuden investoinnit näihin lääkkeisiin tietenkin jälleenrahoitettava. Tästä syystä meidän onkin tarjottava teollisuudelle tilaisuus myydä tällaisia tuotteita. Pyydän siis teitä antamaan tukenne Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmän esittämälle tarkistukselle 49, jonka tarkoituksena on selventää tätä asiaa. 
Kirkhope (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ihmisen elimillä käytävä laiton kauppa on halveksuttavaa ja meidän on puututtava siihen. Tämä on Robert Evansin mietinnön tavoite. Lisäksi siinä esitetään hyödyllisiä näkökohtia, jotka täydentävät alkuperäisessä ehdotuksessa esitettyjä neuvoston näkökohtia. Olen kuitenkin kollegani Peter Liesen kanssa esittänyt ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa lisää tarkistuksia päätöstekstin selkeyttämiseksi. Tärkein tarkistus koskee seuraamuksia.
Mielestämme on tarpeen lähettää oikeasuuntainen viesti sekä laittoman kaupan harjoittajille että luovuttajille. Tästä syystä olemme ehdottaneet alkuperäisen sanamuodon palauttamista 2 artiklan 2 kohdan d alakohtaan. Siinä todetaan, että maksun saaminen tai pyytäminen elimen irrottamisesta on rangaistava rikos. Oma valiokuntani on poistanut tämän ehdotuksen, mutta mielestäni se pitäisi säilyttää tekstissä, jotta sääntelemätöntä elinluovutusta ehkäistäisiin kaikin mahdollisin keinoin. Jotta ei rangaistaisi niitä, jotka jo ovat kärsineet riittävästi hyödyntämistarkoituksessa tehdystä elinluovutuksesta, olemme ehdottaneet, että tekstiin lisättäisiin säännös, jonka nojalla seuraamuksia voidaan joissakin tapauksissa lieventää.
Järjestäytyneiden rikollisten ei pitäisi käyttää hyväkseen naiiveja tai opportunistisia ihmisiä luodakseen markkinoita vaaralliselle ja sääntelemättömälle elinten kaupalle. On paljon parempi kannustaa laillista ja oikeutettua elinluovutusta. Siksi haluankin korostaa vapaaehtoisen elinluovutuksen merkitystä.
Elinten laittoman kaupan taustalla on elinten vähäinen saatavuus. Yksin Yhdistyneessä kuningaskunnassa on tänäkin iltana 5 700 ihmistä, jotka odottavat elinsiirtoa, mutta elimiä siirretään vuosittain vain alle 3 000. Viime vuonna Yhdistyneessä kuningaskunnassa kuoli lähes 400 elinsiirtoa odottavaa ihmistä. EU:n laajuista elinten laittoman kaupan torjuntaiskua on tuettava EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla toteutettavalla tiedotuskampanjalla, jossa kerrotaan elinten, kudosten ja solujen luovuttamisesta. EU:n kansalaisia on kannustettava liittymään kansallisiin elinluovutusjärjestelmiin ja tuomaan luovutustoiveensa esiin perheilleen tai laillisille edustajilleen.
Olen itse kantanut mukanani luovuttajakorttia jo monta vuotta ja tuen aktiivisesti kansallista elinluovutuskampanjaa. Kannustan myös muita antamaan tukensa samanlaisille kampanjoille omissa jäsenvaltioissaan. Näissä kysymyksissä meidän todellakin kannattaa tehdä yhteistyötä keskenämme saavuttaaksemme tärkeän tavoitteemme: ihmishenkien pelastamisen. 
Karamanou (PSE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni Kreikan hallituksen aloitteesta tehty ihmisten elinten laittoman kaupan ehkäisemistä ja torjumista koskeva päätösehdotus on erittäin tärkeä torjuessamme ihmisten elimillä käytävää pöyristyttävää laitonta kauppaa. Se on tärkeä varsinkin siksi, että haluamme tukahduttaa järjestäytyneet kansainväliset rikollisverkostot, jotka tekevät ihmisten – ja erityisesti lasten – ryöstöjä ja murhia myydäkseen näin saamansa elimet eteenpäin. Mielestäni Robert Evansin laatima mietintö tukee Kreikan ehdotuksen perusperiaatteita, tuo niihin oman lisänsä ja tarjoaa varaventtiileitä, joiden avulla varmistetaan, ettei luovuttajia lannisteta.
Kuten kaikki tiedämme, elinsiirrännäisten lukumäärä on viime vuosina vähentynyt Euroopan unionissa. Kreikassa munuaissiirrännäisen keskimääräinen odotusaika on yli kahdeksan vuotta. Suurimpia ongelmia on lähinnä maksa- ja sydänsiirrännäisten kanssa. Tiedämme, että moni potilas ehtii kuolla siirrännäistä odottaessaan. Järjestäytynyt rikollisuus käyttää tietenkin tilannetta hyväkseen ja tarjoaa nopeampia ratkaisuja elinsiirtomatkailun ja monimutkaisten laittomien kauppaketjujen välityksellä. Ei ole mikään salaisuus, että suurimmat elinten kaupittelukeskukset toimivat Intiassa, Brasiliassa, Etelä-Afrikassa, Kiinassa ja Pakistanissa. Ihmiselimillä keinottelua ja ihmisarvon loukkauksia on alkanut tapahtua kuitenkin myös Euroopan unionissa ja sen ehdokasmaissa, joissa taloudellisilla paineilla painostetaan köyhyydestä kärsiviä ihmisryhmiä ja luodaan pimeiden rikollisverkostojen ylläpitämää laitonta ja vastemielistä elinten kauppaa. 
Tämän lisäksi on otettava myös vakavasti huomioon ilmiön kansanterveysvaikutukset, kuten asiaa koskevassa tarkistuksessakin todetaan. Yhdyn Euroopan parlamentin tekemään tarkistukseen, jossa todetaan, että laiton kauppa haittaa myös kansalaisten oikeuksia päästä nauttimaan tasavertaisesti terveyspalveluista ja vie luottamusta lailliselta elinsiirtojärjestelmältä. Meidän on Euroopan unionissa epäilemättä omaksuttava yhteinen kanta lähentääksemme rikoslainsäädäntöä, joka vaihtelee eri jäsenvaltioissa, asettaaksemme ankaria seuraamuksia ja tehdäksemme kansainvälistä yhteistyötä ihmiselinten laittoman kaupan aiheuttaman vastemielisen ilmiön torjumiseksi. 
Samaan aikaan meidän on kuitenkin myös kehitettävä tiedotus- ja valistustoimintaa. Ihmiselimillä ei varmaankaan käytäisi laitonta kauppaa, jos useammat ihmiset haluaisivat luovuttaa elimensä ja kudoksensa kuolemansa jälkeen lääketieteen käyttöön. Siksi tarvitaan niin jäsenvaltioissa kuin EU:n tasollakin toteutettavia tiedotuskampanjoita, joilla ihmisiä pyritään saamaan elinluovuttajiksi ja ilmoittamaan tästä hyvissä ajoin perheilleen ja läheisilleen. Antamalla asiasta Euroopan yhteisön direktiivi voidaan luoda asianmukainen oikeudellinen kehys, jonka avulla elinsiirrännäistä odottavien tuhansien ihmisten ongelmaa voidaan alkaa tarkastella uudelta perustalta. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin kiittää lämpimästi Robert Evansia mietinnöstä. Mielestäni tämä puheenjohtajavaltion Kreikan tekemä aloite on merkittävä, kuten monet kanssajäseneni ovat jo todenneetkin. Ongelman perimmäisenä syynä on luovuttajapula. Esimerkiksi kotimaassani elinluovuttajista on ollut pulaa jo kahdenkymmenen vuoden ajan. Lisäksi on otettava huomioon, etteivät kaikki luovuttajat kelpaa elinsiirtoihin. Luovuttajan pitää useimmissa tapauksissa olla aivokuollut, mutta sydämen pitää vielä toimia. Tämän vuoksi monet luovuttajista joudutaan hylkäämään. Liikenneonnettomuuksien uhreja käytettiin pitkään – ja käytetään yhä – luovuttajina, mutta uhrien määrät ovat vähenemässä, mikä vaikeuttaa ongelmaa entisestään. Ihmisten elimiä ei kuitenkaan koskaan pitäisi ryhtyä kaupittelemaan laittomasti. On sanoinkuvaamatonta, että joudumme todistamaan, miten ihmisillä – myös naisilla ja lapsilla – käydään kauppaa elinsiirtotarkoituksessa. Uhrit ovat yleensä köyhiä ja voimattomia köyhien maiden kansalaisia, mutta ilmiötä esiintyy myös Kiinassa ja Intiassa. Jotkut poistattavat elimiään paremman elämän toivossa, kun taas toiset ovat hyväksikäytön uhreja. On hyvä, että ilmiötä aletaan säännellä. Tässä mielessä on oikeastaan sääli, että ihmisoikeuksista ja biolääketieteestä vuonna 1997 tehty ja vuonna 1999 voimaan tullut yleissopimus on tähän mennessä ratifioitu vain Tanskassa, Espanjassa ja Portugalissa. Kotimaani pitäisi ottaa ratifiointi sydämenasiakseen.
Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä on sitä mieltä, että ihmisarvoa voidaan suojella elinten laittomalta kaupalta ainoastaan koordinoidulla ja tarpeisiin mukautetulla lähestymistavalla. Toivommekin, että käsillä oleva ehdotus auttaa osaltaan saavuttamaan tämän tavoitteen, ja siksi annamme sille tukemme. 
Blokland (EDD ).
    Arvoisa puhemies, elinten, elinten osien, kudosten ja solujen siirroilla voidaan pelastaa ihmishenkiä, ja siirrot ovat tärkeä hoitokeino monissa erilaisissa terveydellisissä häiriöissä ja sairauksissa. Esimerkiksi solusiirtojen merkitys tavanomaisessa lääketieteessä lisääntyy tulevaisuudessa. Aikuisten kantasolujen siirrot ovat tällöin keskeisessä asemassa. 
Euroopan unionin olisi kuitenkin tältä osin säänneltävä kahta näkökohtaa. On taattava elinluovutuksen ja elinsiirtojen laadukkuus ja turvallisuus sekä estettävä elinten, kudosten ja solujen laiton kauppa. Ensin mainittua asiaa käsitellään Peter Liesen mietinnössä ja jälkimmäistä tänään keskusteltavanamme olevassa mietinnössä, joka lyhyesti sanottuna saa varauksettoman tukemme. On hyvä, että tähän moraalittomaan toimintaan puututaan. On myös hyvä, että mietinnössä pyydetään kiinnittämään erityistä huomiota vapaaehtoisen luovutuksen kannustamiseen. Yhdessä asiassa olemme kuitenkin eri mieltä mietinnön kanssa: meidän mielestämme – ja kuten Kreikan aloitteessakin todettiin – rahan tarjoaminen ja vastaanottaminen elimistä, kudoksista tai soluista pitäisi myös saattaa rangaistavaksi. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Bolivian tilanteesta. 
Vitorino,
   . Arvoisa puhemies, komissio on seurannut tiiviisti ja yhä huolestuneempana edellisviikon järkyttäviä tapahtumia Boliviassa. Olemme surullisia siitä, että lähes 80 ihmistä sai surmansa ja satoja loukkaantui väkivaltaisuuksissa El Altossa, La Pazissa ja muissa kaupungeissa. Käytänkin nyt tilaisuutta hyväkseni esittääkseni surunvalitteluni uhrien perheille. Toivomme lujasti, että kuolemista ja loukkaantumisista vastuussa olevia ihmisiä rangaistaan. Olemme pahoillamme, että tapahtumaketju johti demokraattisesti valitun presidentin González Sánchez de Lozadan eroamiseen viime perjantaina. Olen kuitenkin iloinen siitä, että muutos on tapahtunut rauhallisesti entisen varapresidentin, Carlos Mesa Gisbertin siirryttyä Bolivian tasavallan presidentiksi maan perustuslain säätämässä järjestyksessä. Kollegani Chris Patten antoi maanantaina julkilausuman, jossa hän toivotti presidentti Mesalle onnea tähän kaikkien mielestä varmastikin erityisen kriittiseen vaiheeseen Bolivian historiassa.
Komissio on kehottanut kaikkia bolivialaisia tekemään yhteistyötä avoimessa ja rakentavassa hengessä löytääkseen sovinnollisia ratkaisuja maata koetteleviin moniin haasteisiin. Olemme täysin valmiita auttamaan Bolivian viranomaisia siirtymävaiheen aikana. Viimeaikaiset tapahtumat ovat korostaneet tarvetta ryhtyä toimiin sen varmistamiseksi, että Bolivian kansalaiset osallistuvat tehokkaasti demokraattiseen ja perustuslailliseen hallintoon. Komissio onkin valmis myöntämään pitkän yhteistyöperinteen hengessä varoja tukeakseen konkreettisia toimia, joilla voidaan parantaa tärkeimpien toimijoiden valmiuksia estää ja hallita selkkauksia tässä ongelmaisessa ja jaetussa maassa. 
Jo ennen kuin kriisi laajeni viime kuun aikana, komissio oli ollut erittäin huolissaan siitä, että Boliviassa saattaa puhjeta uusia vakavia ja väkivaltaisia poliittisia selkkauksia jatkona vuoden 2003 helmikuun 12. ja 13. päivän tapahtumille, joissa poliisi mellakoi entisen presidentin budjettiesityksiä vastaan. Mellakkaa seuranneissa selkkauksissa kuoli 33 henkeä ja lähes 200 loukkaantui. Komissio käynnisti nopean toiminnan järjestelmänsä perusteella konfliktinarviointioperaation, jolla täydennettiin kesäkuun lopulla 2003 tehtyä kenttätyötä. Tulosten perusteella komissiossa harkitaan parhaillaan enintään miljoonan euron rahoituksen myöntämistä nopean toiminnan järjestelmää koskevasta budjettikohdasta. Komissiossa tutkitaan myös ajatuksia ja ehdotuksia konkreettisista lyhyen aikavälin toimenpiteistä, joilla konflikteja pyritään estämään ja hallitsemaan ja joista toivomme pääsevämme neuvottelemaan hyvinkin pian tiiviissä yhteistyössä presidentti Carlos Mesan muodostaman uuden hallituksen kanssa.
Olemme erityisen halukkaita tukemaan toimenpiteitä, joilla voidaan vahvistaa kongressin ja senaatin valmiuksia vastata tehokkaasti Bolivian kansalaisten lukuisiin ja usein ristiriitaisiin vaatimuksiin, ennen kuin ne riistäytyvät käsistä ja purkautuvat uusiksi väkivaltaisiksi selkkauksiksi. Komissio aikoo selvittää uuden hallituksen kanssa myös mahdollisuuksia kohdentaa uudelleen se pieni osa varoista, jota ei ole vielä sidottu maakohtaisen strategia-asiakirjan vuosien 2000–2006 määrärahoista. Tarkoituksena on kohdentaa nämä varat pidemmän aikavälin ohjelmaan, jossa keskitytään selkeästi konfliktien ehkäisyyn. Viimeaikaiset tapahtumat ja niiden dramaattinen loppuratkaisu ovat osoittaneet, että Euroopan unionin on jatkossakin vahvistettava pitkäaikaista kumppanuuttaan Bolivian kanssa, edistettävä demokraattisten periaatteiden kunnioittamista ja luottamusta niihin, autettava maata erittäin tarpeellisissa talouden elvytystoimissa ja tuettava Boliviaa köyhyyden vähentämisessä ja sosiaalisen syrjäytymisen poistamisessa. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni olisi erittäin vaarallista suhtautua Bolivian järkyttäviin tapahtumiin yksisilmäisesti ja populistisesti, sillä se johtaisi vakaviin virheisiin tilanteen tulkitsemisessa.
Jotta ongelmaa voitaisiin lähestyä oikein, on mielestäni lähdettävä kahdesta olettamuksesta: maan tilanteelle on tyypillistä kauhistuttava epätasa-arvo, sosiaalinen syrjintä ja köyhyys. Älkäämme unohtako, että Bolivia on Etelä-Amerikan köyhin maa, jossa demokratia toimii puutteellisesti ja riittämättömästi. Maassa ollaan siis kaukana tehokkaasta ja toimivasta demokratiasta. Arvoisa puhemies, älkäämme myöskään unohtako, että maassa vallitsevat pitkät sotilasvallankaappausten perinteet.
Muun muassa nämä seikat tarjoavat hyvät kasvumahdollisuudet yhteiskunnalliseen turhautuneisuuteen perustuvalle populismille, jota laajaa kunnioitusta nauttiva kirjailija – ja entinen poliitikko – Mario Vargas Llosa on erinomaisesti kuvannut seuratessaan turhauttavia yksityistämisprosesseja perulaisessa Arequipan kaupungissa. 
Kuten Vargas Llosakin on todennut, on epäilemättä totta, että eräänlainen populismi on valtaamassa uudelleen tilaa maan epäonnistuttua eräissä markkinoiden avaamiseksi ja yksityistämisprosessin eteenpäinviemiseksi toteutetuissa uudistuksissa, jotka joissakin tapauksissa esitettiin valheellisesti uusliberaaleina hankkeina. Ainoana vaihtoehtona onkin vanha nationalistinen ja valtiojohtoinen kehitysmalli, jossa painotutaan kansallisiin kysymyksiin ja joka – yhdessä diktatuurin kanssa – aiheuttaa suuren osan näiden maiden syrjäytymis- ja köyhyysongelmista.
Arvoisa puhemies, mielestäni on siis tärkeää, että kykenemme erottamaan asioita toisistaan, sillä monet luulevat taistelevansa korruptiota vastaan ja oikeuden puolesta, vaikka tosiasiassa he saattavatkin synnyttää jälkeenjääneisyyttä ja köyhyyttä edistävän taistelun. Näin on käynyt Arequipassa, ja vaikka tilanne ei ole aivan samanlainen kuin Boliviassa, perulaisella ilmiöllä on vaikutuksia, jotka saattava selittää, joita voidaan ehkä soveltaa tai joista voidaan ehkä johtaa se, mitä Boliviassa tapahtuu. 
Tilanteessa on kaksi huolestuttavaa seikkaa: toinen niistä on se, että kokaiinin viljelijä ja oppositiojohtaja Evo Morales on antanut kolme kuukautta aikaa ratkaista maan tilanne ja toinen se, että yksityistämisestä ja kaasun myynnistä järjestetään kansanäänestys.
Olen sitä mieltä, että Euroopan unionin on – kuten arvoisa komission jäsen aivan oikein totesi – vedottava maltillisuuteen ja terveeseen järkeen, jotta kaikkien osapuolten välillä voidaan aloittaa rakentava vuoropuhelu luottamuksen ja ymmärryksen ilmapiirin luomiseksi. 
Arvoisa puhemies, olen myös sitä mieltä, että meidän on jatkossakin annettava vankasti ja päättäväisesti tukemme demokraattiselle järjestelmälle, oikeusvaltiolle ja perustuslailliselle järjestykselle ja esitettävä komission tapaan surunvalittelumme Bolivian tasavallan kansalaisille ja hallitukselle ihmishenkien menetyksistä.
Kompromissina syntyneessä päätöslauselmassa vaadimme myös Euroopan parlamenttia lähettämään Bolivian tasavaltaan valtuuskunnan, jonka tehtävänä on tutkia paikallista tilannetta. Painotamme myös, että toimia maan fyysisen, poliittisen, sosiaalisen ja taloudellisen jälleenrakentamisen tukemiseksi on lisättävä, jotta maan tilanne saataisiin hallintaan. 
Suhtaudumme myönteisesti komission ilmoittamiin toimenpiteisiin, mutta katsomme, että niitä on lisättävä, sillä miljoonan euron rahoitus on maassa vallitsevan köyhyyden vuoksi aivan riittämätön. Olemme myös sitä mieltä, että parlamentin pyytämät varat, jotka on otettu Euroopan unionin talousarvioon vuodeksi 2004 alueellisen solidaarisuusrahaston perustamista varten, voivat olla hyödyllinen keino hallita sen kaltaisia kriisejä, joista Boliviassa nyt valitettavasti joudutaan kärsimään. 
Medina Ortega (PSE ).
    Arvoisa puhemies, Brysselissä 17. lokakuuta kokoontunut Eurooppa-neuvosto sisällytti päätelmiinsä Boliviaa koskevan julkilausuman, jossa on neljä kohtaa. Julkilausumassa todetaan muun muassa, että Eurooppa-neuvosto toistaa tukensa demokraattisesti valitulle Bolivian hallitukselle tämän pyrkiessä löytämään rauhallisen ja perustuslaillisen ratkaisun meneillään olevaan kriisiin. Lisäksi Eurooppa-neuvosto vaatii Bolivian poliittisia, yhteiskunnallisia ja taloudellisia voimia hylkäämään väkivallan ja aloittamaan vastuuntuntoisen ja rakentavan vuoropuhelun Bolivian hallituksen kanssa.
Tämä todettiin ajankohtana, jolloin – kuten komission jäsen Vitorino itsekin on myöntänyt – Bolivian hallitus oli vastuussa yli 80 ihmisen kuolemasta ja satojen ihmisten loukkaantumisesta sekä näiden omaisuudelle aiheutuneista vahingoista. Tuolloin minua hävetti lukea lehdistöstä, että Euroopan unioni ja Yhdysvaltain hallitus olivat niitä harvoja tukijoita, joita presidentillä oli jäljellä hänen toimittuaan vastuuttomasti ja yritettyään ottaa haltuunsa maan vähäiset luonnonvarat.
Haluaisinkin esittää seuraavan kysymyksen puheenjohtajavaltiolle, jota tässä tilanteessa edustaa komissio – vaikka en ole varma, pystyykö se siihen vastaamaan: mitä tietoja Eurooppa-neuvostolla oli käytettävissään julkilausuman antamisajankohtana, kun otetaan huomioon, että samana päivänä, ennen kuin neuvoston julkilausuma oli saatu käännettyä espanjaksi, Bolivian presidentti toimitti erokirjeensä Bolivian kansalliselle kongressille? Minkälainen edustus EU:ssa oikein on? Eikö tieto kulje lainkaan komission ja neuvoston välillä? Eikö komissio ollut tietoinen siitä, mitä oli tapahtumassa? Mitä tietoja tilanteesta oli käytettävissä? Miten neuvosto on voinut antaa tällaisen julkilausuman ilman komission tukea? Tällainen käyttäytyminen on vastuutonta, ja tässä tapauksessa Euroopan unioni on tehnyt itsensä naurettavaksi.
Se on tehnyt itsensä naurunalaiseksi kansalaistensa silmissä – ja toistan taas – minua todellakin hävetti lukea sanomalehdistä, että tuimme tätä julkilausumaa Yhdysvaltojen kanssa. Amerikkalaiset toimivatkin viisaammin, sillä kun he huomasivat tilanteen pahenevan, he kehottivat jo ennen 17. lokakuuta Sánchez de Lozadaa eroamaan virastaan.
Arvoisa puhemies, olen pahoillani puheenvuoroni moittivasta sävystä, mutta olen tällä hetkellä jokseenkin närkästynyt, sillä ei ole hyväksyttävää, että unionimme tukee tämänkaltaista politiikkaa. Haluan vielä lisätä, että olen samaa mieltä José Salafrancan kanssa siitä, että nyt on aika pysyä rauhallisena, tukea Bolivian uutta hallitusta ja varmistaa mahdollisimman hyvin, että hallitus onnistuu työssään. Haluan vielä kiittää arvoisaa komission jäsentä tiedoista, jotka hän on toimittanut minulle hätäavusta. 
En kylläkään usko, että hätäapu tässä tapauksessa riittää. Bolivia on Etelä-Amerikan köyhin maa, jossa miljoonat ihmiset kärsivät kurjuudesta. Tilanne on todellakin järkyttävä, ja maa tarvitsee mielestäni erityisapua. Emme saa toistaa jo tehtyjä virheitä. Meidän ei pidä ryöstää näiltä köyhiltä ihmisiltä sitä ainoaa luonnonvaraa, joka heillä on jäljellä, vietyämme heiltä ensin hopean ja sittemmin tinan. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan unionin suhteita Etelä-Amerikkaan on melkein aina leimannut myönteinen suhtautuminen kaikenlaisten selkkausten rauhanomaiseen ja neuvoteltuun ratkaisuun. Olemme myös aina pyrkineet varmistamaan, että kaupallisissa, sosiaalisissa ja poliittisissa suhteissa otetaan erityisesti huomioon ihmisoikeudet sekä köyhyyden ja eriarvoisuuden kitkeminen. Siksi Bolivian hiljattaiset selkkaukset paljastavat kaikki tälle tilanteelle tyypilliset seikat. 
Yhdysvaltain julkea ja anteeksiantamaton sekaantuminen viimeisimpään vaalikampanjaan, jossa se tuki Sánchez de Lozadaa ja vastusti Evo Moralesia, on suorassa yhteydessä myöhempiin tapahtumiin, joissa bolivialainen kaasu toimitettiin häpeällisesti yhdysvaltalaisille ja jonka jälkeen Amerikan köyhin maa joutui vielä lähemmäksi perikatoa. 
Yhteisen päätöslauselmamme tarkoituksena on puuttua asioihin myönteisesti lujittamalla demokratiaa, puolustamalla ihmisten oikeutta omiin energiavaroihin ja tuomitsemalla edellisen hallituksen kohtuuttoman väkivaltaisuuden mielenosoittajia kohtaan. Ryhmämme myös arvostelee neuvostoa jäsen Medinankin mainitsemista julkilausumista ja ehdottaa päätökseen kolmea tarkistusta, joilla mielestämme parannetaan yhteisen tekstin laatua. Ensinnäkin pyydämme, että virastaan eronnut presidentti joutuu vastaamaan Bolivian oikeudelle rikoksista, joihin hän on toimikautensa aikana mahdollisesti syyllistynyt.
Lisäksi olemme sitä mieltä, että Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi toimittava kansainvälisissä rahoituslaitoksissa koordinoidusti, jotta Bolivian ulkomaanvelan aiheuttama vakava ongelma saataisiin ratkaistua. 
Olemme myös sitä mieltä, että meidän olisi vaadittava viranomaisia toimittamaan tietoja niin sanotuista kadonneista ihmisistä heidän perheilleen ja vapauttamaan pikaisesti laittomasti pidätetyt ihmiset.
Lopuksi katsomme, että meidän olisi vedottava Amerikan maiden järjestöön, jotta tämä ryhtyisi suojelemaan uhkauksia saaneita Evo Moralesin kaltaisia yhteiskunnan johtohenkilöitä. 
Puhemies. –
   Olen vastaanottanut viisi työjärjestyksen 37 artiklan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.(1)
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 00.05)(2)

