Десета годишнина от приемането на Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността (разискване)
Председател
Следващата точка са изявленията на Съвета и на Комисията във връзка с десетата годишнина от приемането на Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността.
Бих искал да приветствам с добре дошли в залата представителите на Съвета и на Комисията.
Оливие Шастел
Г-н председател, госпожи и господа, имам честта по време на това разискване да взема думата от името на баронеса Аштън, заместник-председател на Комисията и върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност.
Позволете ми, г-н председател, първо да благодаря на Европейския парламент за трайния му интерес по въпросите на жените, мира и сигурността, както и да подчертая - въпреки че очевидно вече знаете това - че Парламентът беше първата институция, която само месец след приемането на Резолюция 1325 призова към нейното изпълнение посредством резолюция в рамките на тази институция.
Десет години по-късно можем да стигнем до заключението, че е постигнат напредък. Сега имаме значително разгърната международна мрежа по-специално благодарение на приемането на Резолюции 1888 и 1889 през 2009 г. Назначаването на първия специален представител на ООН по проблема относно насилието спрямо жени по време на въоръжени конфликти беше важна стъпка.
Нещо повече: понастоящем са налице повече от 20 национални плана в цял свят. Положението обаче продължава да бъде същото, а действителността е такава, че закрилата на жени в конфликтни ситуации и тяхното участие в мироопазващите и възстановителните процеси все още не успяват да изпълнят дадените обещания и да задоволят нуждите на място в съответните региони. Насилието, особено сексуалното насилие, спрямо жени и момичета по време на конфликти продължава да съсипва живота на много хора, а твърде често - напълно безнаказано.
Европейският съюз е поел твърд ангажимент към изпълнението на Резолюция 1325 и последващите резолюции. Днес имаме стабилна политика на ЕС относно жените, мира и сигурността, обхващаща всички аспекти на външните отношения на ЕС, от управлението на кризи до - и включително - предоставянето на хуманитарна помощ и сътрудничеството за развитие. Бих искал тук да спомена и няколко конкретни постижения: едно от действията включва обмяната на добри практики.
С тази цел експерти от институциите на ЕС и от държавите-членки вземат редовно участие в специална работна група. Този процес доведе до повишаване на броя на програмите на национално равнище. Десет държави-членки вече имат национален план за действие, а още два други плана са в процес на изготвяне. Европейският съюз разполага с набор от програми, разработени така, че да посрещнат нуждите на жените и момичетата в конфликтни ситуации и в ситуации след конфликти, като например финансирането на медицинска помощ за жертвите на сексуално насилие.
За по-малко от две години тази програма е финансирала проекти в 67 държави, като е предоставена помощ в размер общо над 300 млн. евро. Европейският съюз започна да прилага механизъм за проследяване на пола с цел проследяване на интегрирането на принципа на равенството между половете в рамките на програмите за сътрудничество за развитие. Съюзът има съветници и координационни звена по въпросите на пола във всяка от своите 13 мисии на Общата политика на сигурност и отбрана (ОПСО), както и координационни звена по въпросите на пола в повече от 80 делегации на ЕС.
Понастоящем сме в процес на приключване на работата върху доклад, в който заключенията са резултат от интеграцията на въпросите, свързани с пола и правата на човека, в рамките на ОПСО. Европейският съюз работи също и в близко сътрудничество с гражданското общество с цел насърчаването на участието на жени в процесите, свързани с мира и сигурността.
През 2011 г. планираме да стартираме няколко конкретни проекта в подкрепа на мрежата от организации на жените в засегнатите от кризи държави с приблизителен бюджет от 2 млн. евро. Няколко делегации на ЕС организираха Дни на отворените врати, за да отбележат десетата годишнина от приемането на Резолюция 1325 и да се срещнат с местните женски групи, като например тези от Косово, Босна и Херцеговина и Ирак.
В средата на октомври Европейският съюз и Африканският съюз организираха семинар за гражданското общество в Адис Абеба, с цел да се дадат препоръки за съвместни действия на Европейския съюз и Африканския съюз.
Освен това, по отношение на подновените и измерими ангажименти, планираме до края на тази година да разработим няколко стандартни образователни програми по основи на въпросите на пола, правата на човека и правата на децата, които ще бъдат използвани за обучение на служителите в мисиите на ОПСО, за да се развият до 2013 г. местни стратегии за изпълнение на Резолюция 1325 в областта на сътрудничеството за развитие най-малко в 60% от държавите, засегнати от конфликти или намиращи се в етап след конфликт; и накрая, редовно да докладваме за изпълнението на ангажиментите, поети от страна на ЕС, към въпросите на жените, мира и сигурността чрез прилагане на 17-те показателя, приети през юли 2010 г. Първият доклад е в процес на завършване в момента на настоящото разискване.
На 26 октомври Европейският съюз взе участие в разискване в рамките на Съвета за сигурност, с което беше отбелязана десетата годишнина от приемането на Резолюция 1325. Преди това белгийското председателство вече беше организирало три срещи на министерско ниво, на високо равнище и на експертно равнище в Брюксел, в Ню Йорк и в Женева с цел повишаване на осведомеността по въпроса и даване на препоръки.
Съобразно с това Европейският съюз настоятелно призова към засилено международно наблюдение на изпълнението на Резолюция 1325, и по-специално на засилването на всички показатели, разработени от Генералния секретар. Ето защо Европейският съюз сега призовава към бързото и действително прилагане на тези показатели.
Хоакин Алмуния
Г-н председател, много благодаря на белгийския действащ председател на Съвета за думите му по темата. Комисията напълно подкрепя казаното току-що от представителя на Съвета, а аз бих искал в допълнение да обърна внимание на три специфични момента.
Първо, искам да кажа, че напълно съм съгласен с казаното от действащия председател на Съвета: има ясен напредък, с повече от 20 национални плана за действие, въведени по света, както и назначаването на първия специален представител на ООН по проблема с насилието спрямо жени по време на въоръжени конфликти.
Вторият основен момент, към който искам да насоча вашето внимание, е фактът, че Комисията счита, че трябва да се направи повече по отношение на предотвратяването на насилието спрямо жени и момичета при конфликти, и по-специално на сексуалното и свързаното с пола насилие - нещо, което продължава да се случва и съсипва живота на много хора.
Трето, Европейският съюз трябва да даде пример, като изпълни Резолюция 1325 и последващите резолюции.
Трябва да продължим да обръщаме внимание на нуждите на жените и децата, засегнати от въоръжени конфликти, а също и в ситуации след конфликти, посредством програми, финансиращи например осигуряването на медицински услуги за оцелелите след сексуално и свързано с пола насилие, като работим в сътрудничество с гражданското общество за насърчаване на участието на жени в изграждането на мир и сигурност, а също и, разбира се, работейки в близко сътрудничество с ООН върху съставяне на списък с показателите, разработени от Генералния секретариат.
Европейският съюз трябва да предприеме и други стъпки - например заместник-председателят на Комисията и върховен представител, баронеса Аштън, назначи първата жена специален представител на ЕС за Судан, г-жа Rosalind Marsden.
Edit Bauer
Г-н председател, приемането на Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН преди десет години очевидно беше историческа крачка за международната общност, предприета непосредствено след трагичните събития от войната в Югославия. Войните вземат най-много жертви сред невинното гражданско население, а по време на въоръжени конфликти гражданското население се състои предимно от жени. Нашият опит е показал, че въоръжените конфликти досега винаги са били съпроводени с изнасилване на жени, а и не е никакво съвпадение това, че Женевската конвенция също признава факта, че изнасилването често е равнозначно на геноцид.
Дори след конфликтите, заклеймяването и последиците от насилието продължават да съсипват живота на жертвите, тъй като травмите от физическото и психологическото насилие остават за цял живот - ако жертвата изобщо успее да се възстанови след това насилие. Затова не би било пресилено, ако поискаме предотвратяването на насилието спрямо жени да се превърне в неделима част от политиката на обществена сигурност и отбрана и да има средства, с помощта на които биха могли да бъдат преустановени проявите на насилие спрямо гражданското население. Усилията, положени от ООН в това отношение, очевидно не биха могли да останат без подходящ отговор, тъй като дори и днес хиляди жени биват изнасилвани в засегнати от войни региони, а после отхвърляни от семействата си, като по този начин се превръщат в двойни жертви.
Неотдавна в рамките на пет дни в източната част на Конго бяха изнасилени над 8 000 жени, но налице е също така и проблемът с бежанските лагери, като например лагера "Ашраф", където жените все още не са в безопасност. Оправдано е също и да поискаме по-голямо участие на жените в мироопазващите сили, тъй като присъствието на жени при тези специфични обстоятелства е от изключителна важност. Считаме, че за жените е важно да играят по-активна роля в мирния процес. Не можем да им позволим да бъдат само пасивни участници или дори жертви на тези процеси. С радост отбелязвам, че Комисията е предприела сериозни стъпки в това отношение.
Maria Eleni Koppa
Г-н председател, изминаха десет години от приемането на Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността. Това е важна годишнина, по-актуална от всякога, защото жените, подобно на децата, са все още най-честите жертви на войната.
Хилядите случаи на изнасилване в засегнатите от войни региони са доказателство за това, че изнасилването и сексуалното насилие системно се използват като средство за водене на война с цел унижаване и деморализиране на противника. В много от случаите войници под ръководството на по-старши офицери системно извършват изнасилвания, които, извършени на публично място, причиняват още по-голяма вреда на противниковата страна. Жертвите на тези практики, най-често жени, биват заклеймявани, отхвърляни и дори убивани от членове на собственото им общество в опит за възвръщане на честта.
Трябва всички да се обединим в тази борба. Този позор за човечеството, тези военни престъпления трябва да престанат. Същевременно трябва да повишим контрола навсякъде, включително и чрез "сините барети", тъй като носим огромна пряка и косвена отговорност. Трябва да бъдат наложени строги санкции върху всички, въвлечени в подобни практики. Има необходимост от обучение, контрол, дисциплина и ясно послание. В заключение, трябва да покажем на международната общност, че имаме сериозни намерения.
Както гласи Резолюция 1325, жените могат и трябва да вземат равноправно участие в насърчаването на мира и сигурността. Нашата обща цел трябва да бъде поставянето на жените в по-силна позиция, с възможност да се обръщат за помощ към международните съдилища, с програми за тяхната икономическа, социална и духовна реинтеграция. Тяхната еманципация и закрила са необходимо и достатъчно условие за преустановяването на употребата на сексуално насилие като средство за водене на война.
Barbara Lochbihler
Г-н председател, точно преди 10 години правата на жените като основен елемент на правата на човека за първи път се превърнаха в тема на обсъждане от страна на Съвета за сигурност на ООН като последващо действие в отговор на призива за равнопоставеност на половете при конфликтни и кризисни ситуации. Това беше важно събитие по пътя към въвеждането на задължителното изискване, по силата на международното право, жените да вземат участие на равнищата на вземане на решение в мирните процеси и в политиката на сигурност.
Тогавашният генерален секретар на ООН, Кофи Анан, през 2005 г. отправи спешен призив да бъдат изготвени национални планове за действие за изпълнението на Резолюция 1325. Вече чухме, че досега само 20 държави са направили това, включително европейски държави като Швеция и Великобритания, но също и африкански държави като Либерия и Кот д'Ивоар. Считам, че всички държави-членки на ЕС трябва да приемат планове за действие от този вид. Това се отнася също и за държави като Германия, моята родина, която до този момент отказваше да изготви план за действие.
Гледната точка, вземаща под внимание пола, определено е станала по-значима в международен план. Беше назначен нов специален представител на ООН по проблема със сексуалното насилие и беше създаден нов орган на ООН за равенство между половете. Трябва обаче да осъзнаваме, че всички тези мерки са в съвсем начална фаза. Това има отношение към осигуряването на подкрепа за жени и момичета, станали жертви на сексуално насилие. Трябва да ускорим изпълнението на резолюциите и програмите за предоставяне на помощ, които вече са налице. Това обаче има отношение и към оказването на подкрепа за идентифицирането на и съдебното преследване срещу престъпниците, които винаги трябва да бъдат свързани с реформата на местните съдебни системи.
Посланието на г-н Шастел от името на баронеса Аштън относно предоставянето на 2 млн. евро в подкрепа на резолюцията е много позитивно. Искам ясно да заявя колко е важно да включим неправителствените организации, занимаващи се с правата на местните жени, така че парите да отидат там, където действително има нужда от тях.
Eva-Britt Svensson
Г-н председател, жените и децата са жертви на войни и конфликтни ситуации. Насилие, изнасилвания, тормоз и сексуални посегателства са средствата, използвани срещу жените и децата в тези ситуации. Жените вече са признати за жертви, каквито действително са. Те бяха признати за такива, наред с другото, като резултат от назначаването на Маргот Валстрьом на длъжността специален представител на ООН.
Жените обаче не са само жертви; те са важни участници в дейността, насочена към мир и сигурност, с цел предотвратяване на конфликти. Тяхното участие в работата за изграждане на мир и демокрация след войни и конфликти е от съществено значение. Те играят активна роля във възстановяването на държавите. Въпреки факта, че изминаха десет години от приемането на резолюцията на ООН, жените все още са признавани само за жертви на насилие. Те биват пренебрегвани във връзка с важната възстановителна дейност с цел изграждане на мир и демокрация. Въпреки факта, че вече знаем колко е важна ролята на жените в тази дейност, все още мъжете имат цялата власт над решенията. Време е вече да признаем способностите на жените, включително по отношение на дейността, насочена към мир и сигурност. Европейският съюз трябва да настоява да бъде взета под внимание гледната точка, отчитаща пола, при предоставянето на помощ и субсидии за възстановителната дейност.
Jaroslav Paška
Г-жо председател, Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността е един от най-новите сериозни документи, в които всички нации по света заявяват своето уважение и почит към нежния пол.
Всяка една клауза на резолюцията има свой дълбок смисъл и е отговор на проблеми, които животът често поднася в отношенията между мъже и жени, когато жени и деца нерядко стават жертви на принуда, необуздано насилие и несправедливост в кризисни ситуации. Напредналите цивилизовани държави потвърждават своите ангажименти, произтичащи от Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН, и се стремят чрез разнообразни мерки да създадат най-добрите възможни условия за прилагане на тези мерки в националните и международните институции, участващи в решаването на конфликти и в организацията на мирни процеси.
Сериозни проблеми продължава обаче да има по отношение на зачитането на правата на жените и децата в много държави в развиващия се свят, особено в Централна Африка и няколко региона в Азия. Действията на варварските военни режими се основават на ценности от равнище, различно от равнището, признавано от страна на цивилизования свят, а човешкото достойнство на гражданското население, жените и децата не означава нищо за бандите убийци.
Според мен това е една област, на която следва да обърнем по-голямо внимание при първа възможност. Ето защо е необходимо да се предприемат мерки в рамките на политиката на ЕС с цел упражняването на по-силен и по-интензивен натиск върху онези режими, които не зачитат основните права на човека на своите граждани и жители.
Krisztina Morvai
(HU) Г-жо председател, госпожи и господа, мисля, че всеки от нас може лесно да отговори на въпроса точно коя голяма група хора в по-голямата си част е изключена от процеса на вземане на решение или взема минимално участие в него, докато същевременно е принудена до много голяма степен да носи последиците от политическите, икономическите и финансовите решения. Да, уважаеми колеги, имам предвид жените и то не само във връзка с въоръжените конфликти, които са тема на днешното заседание, но също и във връзка с икономиката, тъй като, в края на краищата, именно жените в особено голяма степен са тези, които трябва да сложат храна на масите на своите семейства, и пак жените са тези, които страдат в бедност заедно със своите деца. Според мен това е същинското послание на декларацията на ООН - че на жените трябва да бъдат дадени значително по-големи възможности в процеса на вземане на решения, така че да могат да се превърнат по-скоро във ваятели, отколкото в жертви на своята съдба.
По какви начини въоръжените конфликти засягат жените? Нека вземем за пример ивицата Газа. И сега именно жените са тези, които гледат и се грижат за ранените вследствие на жестокостите от страна на държавата Израел; жените са тези, които гледат и се грижат за децата, останали инвалиди вследствие на тези жестокости; именно жените са тези, които страдат значително от последиците от бомбардировките, разрушаването на инфраструктурата и обстрелването на пътища и училища. Би следвало да имаме това предвид, когато отчитаме тормоза, който жените са принудени да понасят при въоръжени конфликти.
Philippe Juvin
(FR) Г-жо председател, госпожи и господа, в засегнатите от конфликти региони употребата на насилие спрямо жени е преднамерена тактика. Изнасилването е широко разпространена, системна и организирана практика. То е средство за водене на война. Ние, разбира се, трябва да порицаем това насилие.
Като оставим заклеймяването настрана, трябва да отидем отвъд празните изявления - в противен случай те просто се превръщат в мантра. Трябва да изнамерим начини на действие. Ето защо, госпожи и господа, ви моля да обмислите три начина на действие.
Първият начин на действие: Според мен трябва да сме убедени в необходимостта Европейският съюз да насърчава местните организации на жените във всички конфликтни ситуации, в които се намесва. Зачитането на основните принципи на свобода и справедливост ще нарасне, ако за негова основа би могло да послужи зачитането на правата на жените. Навсякъде по света, където на жените се дават права, с това се насърчава зачитането на човешкото достойнство и ценностите равенство и братство, които са европейски ценности.
Вторият начин на действие: когато ние, европейците, предоставяме помощ за възстановяването на дадени държави, считам, че трябва да обмислим въвеждането на изискване към управляващата власт и местните органи - които подпомагаме - да определят квоти за гарантиране на участието на жените на равнищата на вземане на решение. Имам предвид например Палестинската власт, на която помагаме и която е финансирана почти изцяло от нас. Положението в Близкия Изток може само да се повлияе благоприятно, ако поискаме от Палестинската власт да определи квоти, даващи възможност на жените да заемат политически отговорни длъжности.
В заключение, третият начин на действие: всеки път, когато се намесваме с помощта на граждански, полицейски или военни средства, считам, че трябва да поемаме задължението да възлагаме на жените значима и подходяща роля в рамките на нашите войскови части и работни делегации. Това само ще ни направи по-ефективни и - както се твърди в много доклади - навярно ще означава, че населението има по-голяма готовност да ни приеме.
Marc Tarabella
(FR) Г-жо председател, госпожи и господа, изминаха десет години, откакто Съветът за сигурност на ООН прие, за първи път в своята история, една резолюция, изтъкваща специфичното положение на жените, живеещи в региони, засегнати от въоръжени конфликти, и тяхната роля в решаването на конфликти. Днес обаче, десет години след приемането на тази резолюция, хиляди жени все още биват изнасилвани в разтърсвани от войни държави, като например Конго. Самият аз строго съм критикувал факта, че години наред извършителите на тези жестокости остават безнаказани.
Нещо повече: тези варварски действия се извършват, въпреки че силите на ООН понякога или дори често присъстват на място. Считам, че извънредно много ни липсва политическа воля и подходящо финансиране. По-специално бих подчертал нуждата да се обучат на място служителите на европейските и международни организации, както и да се повиши осведомеността сред засегнатото население.
Трябва да подтикнем всекиго към осъзнаването, че отчитането на съображенията, свързани с пола, ще доведе до подобряване на положението във всички региони. Трябва да сложим край на безнаказаността, с която твърде често се ползват онези, които упражняват насилие върху жени, и трябва да създадем подходящи публични процедури за внасяне на жалби във връзка с това. Освен това трябва да увеличим финансовите ресурси, налични в рамките на европейските институции, особено за работа по въпросите на правата, свързани с пола, и правата на човека, така че да се приложат механизмите и да се изготви оценка на напредъка, постигнат от Европейския съюз.
Отбелязвам, че - както каза г-н Шастел - наистина са положени усилия, особено посредством обмяна на най-добри практики и участие в работни групи. Нещо повече: десет държави-членки вече имат национални планове за действие. Надявам се, че останалите 17 държави-членки скоро ще имат свои планове за действие.
В заключение ще изтъкна, че имам големи надежди за бъдещата Европейска служба за външна дейност. Надявам се, че жените и мъжете ще вземат равноправно участие в нея, особено на място. Никога не бива да забравяме важната роля, която играят жените в решаването на конфликти, нито необходимостта от установяване на отношения, основани на доверие, между въоръжените сили на международните институции и местното население.
Ilda Figueiredo
(PT) Г-жо председател, изтъкването на последиците от войните и конфликтите върху жените и децата е от изключителна важност в критичен момент като настоящия, когато продължават войните в Ирак и Афганистан, подклаждат се остри конфликти, като например в окупираните от Израел палестински територии или окупираната от Мароко Западна Сахара; увеличава се неравенството, увеличава се и бедността вследствие на неолибералните политики и се надигат нови заплахи, подобно на случилото се тази седмица в Лисабон по време на срещата на високо равнище на НАТО и приемането на новата й стратегическа концепция. В отговор на това миналата събота по улиците на Лисабон беше проведен мирен протест, организиран от кампанията "Да на мира, не на НАТО", включваща повече от 100 организации. Десетки хиляди хора, мъже и жени, преминаха по улиците, като призоваваха към мир и социална справедливост, която е от съществено значение за сигурността, и протестираха и настояваха за разформироване на НАТО, за ядрено разоръжаване и зачитане на правата на хората в защита на мира.
Чрез общата стачка, която ще се проведе утре в Португалия, мъже и жени отново ще протестират срещу антисоциалните политики, които имат последици върху всички, но са особено дискриминиращи спрямо жените. Протестиращите ще настояват за нови политики, зачитащи достойнството на работниците и насърчаващи развитието и социалния напредък, които са необходимо условие за мира.
Eduard Kukan
(SK) Г-жо председател, аз също бих искал да подчертая историческата значимост на Резолюция 1325 на Съвета за сигурност на ООН за мира и за политиката на сигурност. За първи път ООН подчерта важността на закрилата на жените и тяхното пълно участие в изграждането на мира, поддържането на мира и предотвратяването на конфликти.
Трябва да споменем, че през последните десет години бяха положени огромни усилия за постигане на тази цел. Въпреки това насилието спрямо жени все още често е основна характеристика на конфликтите. Нещо повече: тревожно е нараснало често повтарящото се и системно насилие спрямо жени както по време на конфликти, така и в етапите след това.
Няма да цитирам никакви конкретни цифри, но със сигурност има смисъл да спомена ужасяващите събития, случили се в Демократична република Конго, Дарфур, Руанда, Либерия, Сиера Леоне и Босна. Лично съм се срещал и съм разговарял с жени, станали жертви на насилие по време на войната в бивша Югославия. Историите им са ужасяващи. Те са били изнасилвани, измъчвани и унижавани. Много от тях са били отлъчени от обществото след приключване на конфликта.
Така че дори преустановяването на конфликтите няма да гарантира, че ще спре насилието спрямо жени. Винаги трябва да имаме това предвид.
Закрилата на жените и създаването на възможности за тяхното участие в изграждането на мира и сигурността е главната цел на Резолюция 1325. За съжаление това все още предстои да се осъществи в много от случаите. Твърдо съм убеден, че съществува реална възможност да променим нещата. Изисква се обаче политическата воля на всички, ако възнамеряваме да създадем реални условия. В изпълнението на тази задача виждам също и възможност за положителен принос от страна на върховния представител баронеса Аштън и Европейската служба за външна дейност, които биха могли изключително много да засилят ролята на ЕС в изпълнението на тази важна резолюция.
Sabine Lösing
(DE) Г-жо председател, жените и децата продължават да са несъразмерно тежко засегнати от войните и последиците от тях. С правата на жените обаче не бива да се злоупотребява с цел да се даде легитимност на военните операции. Случаят с Република Конго доказва, че военните мерки не помагат да се защитят, гарантират и утвърдят правата на жените. За съжаление е вярно точно обратното. Положението на жените в Афганистан днес е по-тежко от всякога в резултат на войната. Обещанието, дадено в Резолюция 1325, може да бъде спазено единствено чрез избягване на конфликтите и предприемане само на граждански мерки при случаите на война и конфликтни ситуации. Ето защо считам, че е напълно неприемливо да се изопачава резолюцията чрез включването на целта да се увеличи броят на жените, участващи в процеса на водене на война. Призовавам Европейският съюз принципно да преустанови предоставянето на помощ, включително и помощ за екипировка и обучение, на режимите и военните сили, които изпращат деца войници във въоръжени конфликти, нарушават правата на човека или системно извършват сексуално насилие.
Edite Estrela
(PT) Г-жо председател, вече бяха споменати резолюциите на Съвета за сигурност и плановете за подпомагане на развитието, с акцент върху отбелязания напредък, но е факт, че жените продължават да бъдат главните жертви на въоръжените конфликти. Те са жертви, но въпреки това не са участници в процеса на вземане на решения. Жените трябва да участват в целия процес на предотвратяване и решаване на конфликти. Ако имаше повече жени на ръководни длъжности в политиката, включително и в процеса на вземане на решения в областта на икономиката, по света със сигурност щеше да има повече мир и сигурност и всички ние щяхме да бъдем облагодетелствани откъм по-голямо развитие и по-добри жизнени условия. Ето защо се нуждаем и от включването на повече жени в процеса на вземане на решения на всички равнища. Както вече беше споменато, жените трябва да вземат активно участие във всички етапи на този процес; той не бива да бъде ръководен единствено от мъже.
Антония Първанова
Г-жо председател, когато говорим за жените в засегнатите от конфликти региони, трябва да имаме предвид, че въпреки по-големите усилия и добрите признаци, като например назначаването на бившия член на Комисията, г-жа Валстрьом, на длъжността специален представител към Генералния секретар на ООН по проблема със сексуалното насилие по време на въоръжени конфликти, както и неотдавнашното създаване на новото образувание на ООН по въпросите, свързани с пола ("UN Women"), все още има необходимост от по-нататъшни действия, по-висока осведоменост и практически политически действия в тази област.
Бих силно подчертала факта, че партньорството между членовете на ЕП, правителствата на държавите-членки на ЕС и държавите участнички в ООН, институциите и гражданското общество е от жизненоважно значение за нарастването на подкрепата за договорените цели и задачи в програмата за действие на международната конференция относно населението и развитието по отношение на Целите на хилядолетието за развитие.
В контекста на равенството между половете трябва да поемем съвместен ангажимент да придвижим напред този въпрос, като гарантираме по-добро представителство на жените в едно усилие за предотвратяване на войната, възстановяване на мира и справяне със ситуациите в етапите след конфликти, вземайки под внимание това, че жените могат да играят значима роля в мироопазващия процес, ако бъдат подходящо подкрепени и истински включени в този процес.
В заключение бих искала да подчертая, че ЕС има да изиграе решаваща роля за отбелязването на напредък в изпълнението на тези цели, така че да се намери справедливо и дълготрайно решение. Наш основен дълг и важна политическа роля е да работим съвместно, за да разгледаме положението на жените в засегнатите от конфликти региони, чрез предотвратяване на войните и поддържане на международния мир и сигурност.
Diane Dodds
(EN) Г-жо председател, искам да изразя своята подкрепа за Резолюция 1325. Насочвам вниманието на Парламента към положението в Северна Ирландия, където имаме много активен сектор на жените - сектор, който винаги е бил силен в тази държава.
Преди да стана член на ЕП, бях представител на Западен Белфаст в Събранието на Северна Ирландия и региона Шенкил в Белфаст в местното управление. Това са региони, опустошени от над тридесетгодишно насилие, упражнявано чрез терористични операции, провеждани от ирландските републиканци, и междуобщностно насилие.
През цялото това време групи като "Център на жените" бяха сближаваща сила, повишаваща възможностите на общностите и осъществяваща връзки с други женски организации в други общности. Това са обикновени жени, доказали себе си като лидери и отлични ролеви образци за останалите държави и общности, които се сблъскват с тероризъм и насилие.
Днес групи като "Център на жените" в Шенкил, "Мрежа на жените" на Фойл и "Обучение за жени" не само прокарват пътя за развитие на междуобщностните отношения в Северна Ирландия, но освен това предоставят на жените и възможности на пазара на труда чрез образование и обучение. Това е пътят напред, колеги.
Norica Nicolai
(RO) Г-жо председател, надявам се, че разискването, което провеждаме днес, ще бъде не само повод за отбелязване на годишнината от приемането на Резолюция 1325, но също и ново начало и нов подход към този проблем, който всъщност все още е налице под същите форми, довели до приемането на Резолюция 1325.
Считам, че декларациите не са достатъчни, особено декларациите, представящи различна картина на действителността. Считам, че са нужни действия и че задача на Европейския съюз, като част от действащата политика на сигурност, е да създаде първоначален кодекс за поведение, който да бъде използван в операции както по време на конфликти, така и в етапите след конфликти - въпреки че вече имаме конвенция, Женевската конвенция, която осъжда насилствените прояви по време на конфликти. Считам, че такъв един кодекс за поведение би осигурил на Европейския съюз добавена стойност, като с това би отбелязал крачка напред в решаването на този проблем.
Останалите аспекти на ангажимента несъмнено трябва да бъдат подкрепени чрез последователна финансова помощ, основаваща се на стратегия за нашите проекти за развитие.
Anna Záborská
(SK) Г-жо председател, отбелязваме десетата годишнина от приемането на Резолюция 1325 на ООН и почти ежедневно получаваме доклади относно други резолюции и декларации, имащи за цел подпомагането на жените. Аз обаче имам съмнения дали наблюдаваме достатъчно добре тяхното изпълнение.
Изготвят се все повече и повече документи, но положението на жените се подобрява много, много бавно. Наш дълг е да работим по посока на съобразяването с и защитата на правата на жените, така че последните да могат да бъдат напълно интегрирани в обществото, независимо от ситуацията, в която се намират, по отношение на техния произход или обществено положение.
Ролята на жените започва в семейството, не само защото те са незаменими в способността си да възпитават децата в зачитане на човешкото достойнство у всекиго, но и защото има и жени, които, осъзнали наличието на заплаха за семействата им, се включват в предотвратяването и решаването на въоръжени конфликти. И все пак, докато жените не се почувстват в безопасност в своите семейства и държави, е невъзможно да се говори за мир, при това не само в държавите, в които няма война.
Оливие Шастел
Г-жо председател, госпожи и господа, напълно съм съгласен с Парламента по много от въпросите. Как бих могъл да не се съглася по-специално с призивите на г-н Juvin и г-н Tarabella за създаването на Европейска служба за външна дейност, представляваща огромна възможност за укрепване на политиката на ЕС относно жените, мира и сигурността? Трябва да се признае наличието, по време на процеса на създаване на Службата, на постоянното предизвикателство да се гарантира по-голямото представителство на жените на всяко равнище, включително и в отделите на служителите, но особено на най-високо равнище.
Баронеса Аштън явно работи по въпроса. Тя е предприела няколко стъпки в тази посока - например като назначи Rosalind Marsden като първата жена специален представител на ЕС за Судан. През септември тя назначи 29 души на ръководни длъжности в рамките на делегациите, в това число седем жени, оглавяващи делегации, което е не по-малко от 50-процентно увеличение на броя на жените на това равнище.
Същевременно, докато ЕС полага сериозни усилия да засили своите способности във връзка с участието на жените, с мира и сигурността, считаме, че е важно също така и да се предприемат стъпки за повишаване на осведомеността в рамките на други организации и държави. Това върви ръка за ръка със специфични подготвителни дейности. Мнозина от вас се изказаха и по този въпрос. В рамките на Европейския инструмент за демокрация и права на човека Съюзът подкрепя ООН в изпълнението на резолюции относно жените, мира и сигурността в частично засегнати държави и региони като Пакистан, Афганистан, Грузия, Армения, Азербайджан и Ферганската долина, обхващаща Узбекистан, Киргизстан и Таджикистан.
В заключение, Европейският съюз продължава да бъде убеден във важността на повишената делегирана отговорност на международно равнище. Съюзът счита, че Съветът за сигурност трябва да създаде работна група за разглеждане на постигнатия напредък в изпълнението на Резолюция 1325 и да даде препоръки към Съвета с цел посрещане на предизвикателствата и преодоляване на съществуващите недостатъци, за да се ускори изпълнението на резолюцията.
Ето защо Съюзът призова Съветът за сигурност да удвои своите усилия в борбата срещу безнаказаността. Следва да бъдат приложени целенасочени и прогресивни мерки срещу всяка страна на даден конфликт, която е отговорна за тежки нарушения на правата на жените.
Убеден съм, че Европейският парламент ще продължи да подкрепя усилията, полагани в тази област от страна на Съюза и на държавите-членки.
Председател
Внесени са шест предложения за резолюция по въпроса от страна на различните политически групи.
Разискването приключи.
Гласуването ще се състои в четвъртък, 25 ноември, от 12,00 ч.
Писмени изявления (член 149)
Corina Creţu
Всички положени утвърждаващи усилия - резолюциите и националните и международните планове за подобряване на равнището на закрила на жените в засегнатите от конфликти региони - се провалиха в опитите за премахване на това варварско средство, до което често се прибягва в съвременното военно дело: сексуалното насилие. Точно обратното: безнаказаността осигурява условия за разпространението на тази практика, която е диаметрално противоположна на нашите ценности. Многократно съм говорила открито, заедно с други хора, срещу груповите изнасилвания, извършвани в Конго, Либерия и други засегнати от конфликти региони, особено в Африка. Освен това хилядите жени, станали жертви на сексуално посегателство и насилие, биват осъдени в бъдеще да носят белега на социалното заклеймяване и бремето на ужасни болести, като например СПИН.
Международният ден за борба срещу насилието спрямо жените, който отбелязваме на 25 ноември, трябва да ни напомни още и че жените стават жертви на домашно насилие, което се случва тревожно често, съпружеско изнасилване, сексуален тормоз и трафик на хора. Насилието, свързано с пола, независимо дали е извършено в домашна среда, или в засегнати от въоръжени конфликти региони, е едно от най-тежките нарушения на правата на човека, на което трябва да се противопоставим и което трябва да бъде наказвано по подобаващ начин.
Lena Kolarska-Bobińska
През годините традиционната роля на мироопазващите мисии се е променила. Сега тя не е само наблюдение на изпълнението на споразуменията за прекратяване на военните действия, нито само гарантиране на зачитането на границите между държавите. Понастоящем мисиите са ангажирани с набор от "гъвкави" дейности - насърчаване на правата на човека и демокрацията чрез голямо разнообразие от средства, оказване на подкрепа при организиране на избори и възстановяване на принципите на правовата държава. В случая с десетата годишнина от приемането на Резолюция 1325 вниманието трябва да се насочи към специфичната роля на жените в тези процеси. В голяма част от случаите те са много по-предразположени към изпълнение на задачите на мироопазващите мисии. Тук имам предвид, наред с другото, работата с жертвите на насилието поради сексуална подбуда и насилието, основаващо се на сексуална дискриминация. Жени работят в женски затвори - те помагат при социалната реинтеграция и пак те ръководят многобройни форми на обучение. Говорим много за повишаване на участието на жените в политиката и предприемачеството. В нито една от тези области все още не е имало условия да се постигне пълно равенство на възможностите. Ето защо е необходимо да се върнем отново на тези въпроси и внимателно да разгледаме начина, по който са влезли в сила приетите законодателни актове, така че на петнадесетата или двадесетата годишнина от приемането на Резолюция 1325 да бъде възможно да кажем, че всичките й разпоредби са вече изпълнени.
