Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 5. juli 2001, for genoptaget.
Jeg håber, De alle har haft en god ferie, og at De nu er klar til at tage fat på denne mødeperiode.

Mindeord
Formanden
Kære kolleger, jeg har med stor sorg modtaget meddelelsen om, at vores kollega Jacques Santkin afgik ved døden den 28. august. Som De ved, var vores kollega siden februar i år medlem af Parlamentet for Den Socialdemokratiske Gruppe. Han var medlem af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, og han var ligeledes medlem af Delegationen for Forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd.
For at mindes vores kollega beder jeg Dem iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Erklæring af formanden
Formanden
Kære kolleger, endnu en gang har jeg den triste opgave at indlede mødeperioden med endnu en fordømmelse af den blinde og brutale terror, der har fundet sted i Spanien i løbet af sommeren.
Det er med stor sorg, at jeg på alles vegne udtrykker vores fulde og dybeste medfølelse med ofrenes familier.
I dag hylder Europa-Parlamentet Justo Oreja Pedraza, der var general i den spanske hær, Luis Ortiz de la Rosa, der var spansk politibetjent, Mikel Uribe, der var baskisk politibetjent, José Javier Múgica Astibia, der var byrådsmedlem i Unión del Pueblo Navarro i Leiza, og hvis familie i dag er til stede her i Parlamentet, og jeg vil gerne sige til hans hustru, hans børn og hans svigerinde, at vi beundrer det mod, som de udviser over for denne tragiske begivenhed, som har revet en af deres kære væk.
José Javier Múgica Astibia har altid været forkæmper for den frihed og det demokrati, som nægtede at tie over for terroren. Desværre betalte han for denne nægtelse med sit liv. Og det er altid terroren, som terrorismen vil lade hærge ved at placere bomber i lufthavne, på togstationer eller i byer med mange turister.
Vores tanker går ligeledes til María Eraunzetamurgil og hendes barnebarn, som var ofre for et modbydeligt attentat, som ingen endnu i dag kender årsagen til.
Europa-Parlamentet fordømmer - på trods af de forskellige politiske holdninger, som dets medlemmer står for - hårdt disse barbariske handlinger, for de er selve fornægtelsen af demokratiet og de grundlæggende værdier, som EU bygger på.
Jeg beder Dem iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Anmodning om ophævelse af immunitet
Formanden
Jeg har fra de spanske myndigheder og gennem Spaniens faste repræsentation modtaget en skrivelse, dateret den 20. juli 2001, med en anmodning om ophævelse af Silvio Berlusconis og Marcello Dell'Utris parlamentariske immunitet udarbejdet af de spanske retlige myndigheder.
I overensstemmelse med forretningsordenens artikel 6 er denne anmodning blevet henvist til det kompetente udvalg, nemlig Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
For alle tilfældes skyld vil jeg gøre opmærksom på, at anmodningen om ophævelse af Silvio Berlusconis parlamentariske immunitet ikke længere er relevant, da han fra den 11. juni 2001 ikke længere var medlem af Europa-Parlamentet.

Barón Crespo
Fru formand, jeg vil gerne på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe fremføre en erklæring om den meddelelse, som De lige har givet. Vi tager Deres meddelelse til efterretning, vi mener, den er et fremskridt, men vi vil gerne udtrykke vores bekymring over og vores kritik af håndteringen af denne sag.
De og jeg er parlamentsmedlemmer, vi har været fælles om ansvaret i Parlamentet, og vi er også fælles om en juridisk uddannelse, som får os til at tænke på aforismen om, at "forsinket retfærdighed er lig med ingen retfærdighed". De har selv netop erklæret, at retfærdigheden i dette tilfælde sandsynligvis ikke vil kunne ske fyldest i forbindelse med et af Europa-Parlamentets medlemmer, bortset fra den kendsgerning at anmodningerne om ophævelse af immunitet også skal give Europa-Parlamentets medlemmer mulighed for at forsvare sig, hvilket i et år ikke har været muligt i denne sag.
På vegne af min gruppe vil jeg gerne erklære, at vi - uafhængigt af de valgmotiver, som er blevet tillagt os - har fundet denne sag vigtig for Europa-Parlamentet, for vores værdighed, og vi mener, at det er et skridt i den rigtige retning, at Udvalget om Retlige Anliggender kan behandle den.
Men eftersom formandens fortolkning kolliderer frontalt med fællesskabsrettens integrationsånd, anmoder jeg Dem om, fru formand, at vi, efter at De har givet meddelelse om denne sag, i Parlamentet på positiv vis og i tråd med fællesskabsrettens integrationsånd kan vedtage, hvorledes vi skal behandle sager om ophævelse af immunitet. Jeg beder Dem derfor om endnu en gang at henvende Dem til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, således at dette udvalg kan stille forslag om en ændring af forretningsordenen, der klart faststår, hvorledes vi bør handle ikke kun i sager som denne, men i alle sager om ophævelse af immunitet.
(Bifald fra PSE-Gruppen)

Formanden
Hr. Barón Crespo, De ved udmærket, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender allerede i flere måneder har behandlet en rapport om dette spørgsmål. Derudover anser jeg det faktum, at den kompetente spanske myndighed, det vil sige de spanske myndigheder, forelægger denne sag for mig for et skridt mod en fuldt ud positiv afslutning på denne sag.

Poettering
Fru formand, jeg har kun bedt om ordet, fordi hr. Barón Crespo mente, det var rigtigt at tage ordet igen. Jeg vil gerne sige ligeud, at det efter min mening ikke er nødvendigt at tale mere om denne sag. Men da det nu er kommet så vidt, vil jeg da gerne kommentere den. Naturligvis er proceduren til ophævelse af immunitet en vanskelig procedure, og vi har brug for fælles regler. Men, hr. Barón Crespo, det er allerede besluttet, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked tager sig af den sag. Derfor var Deres bemærkning overflødig. Fru formand, jeg vil gerne slå fast, at De har handlet fuldstændigt korrekt i alle procedurespørgsmål i henhold til lovgivningen, og det vil jeg gerne understrege endnu en gang. Vi vil gerne ønske vores tidligere kollega Silvio Berlusconi held og lykke som Italiens ministerpræsident. Vi er sikre på, at vi også med Italiens støtte går en god europæisk fremtid i møde!
(Bifald fra PPE­DE-Gruppen)

Formanden
Tak, hr. Poettering.
Udvalgenes sammensætning

McMillan-Scott
Fru formand, vi har korresponderet om hr. Titfords medlemskab af Fiskeriudvalget, der er et meget vigtigt udvalg for Det Forenede Kongerige. Vi har udtrykt håb om, at han vil trække sit medlemskab af udvalget tilbage, da han alligevel aldrig deltager i møderne.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Mødeperioden den 3.-6. september i Strasbourg Mandag:
Jeg har modtaget to anmodninger fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om, at en betænkning af hr. Carnero González om ændring af forretningsordenen vedrørende bestemmelser om nedsættelse af interparlamentariske delegationer og blandede parlamentariske udvalg og en betænkning af lord Inglewood om Europa-Parlamentets beslutning om ændring af forretningsordenens bestemmelserne om begrundelser for ændringsforslag opføres på dagsordenen.
Jeg vil straks give ordet til hr. Corbett, som er stedfortræder for hr. Napolitano, der vil forelægge denne anmodning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.

Corbett
Fru formand, jeg taler på vegne hr. Napolitano, der ikke kan være til stede i dag. Det handler om de to betænkninger om relativt ukontroversielle ændringsforslag til forretningsordenen. Betænkningerne blev vedtaget i udvalgene sidste efterår, og i vores gruppe var alle enige om, at en svangerskabsperiode på ni måneder må være tilstrækkelig for enhver betænkning.
Vi har naturligvis forhørt os om grunden til, at Formandskonferencen ikke allerede har sat de to betænkninger på dagsordenen for plenarforsamlingen. Vi vil gerne have et hurtigt svar, da vi er nødt til at vide, hvad der sker med disse betænkninger, inden vi kan gå videre med den generelle revision af forretningsordenen, der efter planen skal finde sted senere på året. Det haster således. Vi har fået at vide, at Formandskonferencen ikke har kunnet træffe en afgørelse i sagen, da den stadig er til behandling på mødet mellem de politiske gruppers generalsekretærer og Europa-Parlamentets vicegeneralsekretær.
Vi kender alle COREPER i Rådet. Men det er nok ikke alle, der er opmærksomme på, at der også findes en slags COREPER i Europa-Parlamentet, der sorterer i betænkningerne, inden de forelægges for Formandskonferencen og plenarforsamlingen. Det er en meget farlig fremgangsmåde, og efter ni måneder til at overveje sagen er det nu på høje tid, at disse betænkninger kommer på Parlamentets dagsorden - hvis ikke i dag, så senere på ugen. Jeg er overbevist om, at udvalget godt vil acceptere at komme på dagsordenen for næste mødeperiode. Men med fuld støtte fra alle politiske grupper i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender må jeg fremsætte forslag herom.

Formanden
Hr. Corbett, jeg forstår ikke rigtigt. Jeg troede, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender anmodede om en opførelse på dagsordenen for denne mødeperiode. Jeg synes, at vores kolleger bør vide, hvad vi taler om. Fastholder De anmodningen om opførelse på dagsordenen for denne mødeperiode? Vi har sammen med de ansvarlige tjenestegrene set på, om denne ændring var mulig i aften naturligvis på betingelse af, at Europa-Parlamentet er enigt. Hvis dette er tilfældet, foretager vi ændringen i aften. Er det det, vi forhandler og stemmer om nu?

Corbett
Fru formand, det er det forslag, der er formelt fremsat af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Vi vil gerne sikre os, at det behandles korrekt.

Beazley
Fru formand, vi kan se, hvor alvorligt mit parti tager Parlamentets arbejde. Jeg er medlem af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og taler på vegne af lord Inglewood, og jeg må sige, at næsten et år må være rigelig tid for de berørte parter. Hvis ikke sagen kommer på dagsordenen i denne uge, vil det helt klart give problemer for det berørte udvalg. Jeg vil opfordre alle parlamentsmedlemmer - herunder min kollega hr. Provan - til at stemme ja til forslaget.

Provan
Fru formand, som De vil huske, havde jeg den ære at repræsentere hr. Poettering på Formandskonferencens møde, da denne sag blev diskuteret. Spørgsmålet var, om vi havde tid til at behandle en masse betænkninger, for dagsordenen for denne mødeperiode er allerede både kompliceret og komprimeret. Jeg foreslog, at disse to betænkninger bliver behandlet sammen med en vigtig betænkning af hr. Corbett selv fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og jeg mente, at det ville være godt at samle en hel pakke af ændringer til forretningsordenen, fordi der er brug for en vis valgdeltagelse.
Forslaget mødte bred opbakning fra Formandskonferencen, der anbefalede, at betænkningerne behandles under ét, når hr. Corbetts egen betænkning skal behandles.

Voggenhuber
Fru formand, tillad mig at komme med en kort bemærkning, selv om det ikke drejer sig om forslaget - som jeg går ind for. Jeg har lidt svært ved at bevare respekten for de store grupper. Repræsentation af en udvalgsformand er et anliggende for første næstformand og ikke for et medlem af gruppen. Jeg vil gerne bede hr. Corbett om i fremtiden at vise respekt for næstformandens plads i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender!

(Forslaget forkastedes) Formanden. Betænkningerne bliver ikke indført. Hr. Corbett, de bliver naturligvis opført på dagsordenen for en af de næste mødeperioder.
Tirsdag:
Jeg har nogle oplysninger til Dem. Der er ingen ændringsforslag, men jeg kan meddele Dem, at den belgiske udenrigsminister Louis Michel, som ligeledes er medformand for Verdenskonferencen mod Racisme, desværre stadig er i Durban, og at han ikke kan deltage i mødet i morgen, tirsdag den 4. september. Jeg beklager det lige så meget som Dem. Viceudenrigsministeren, fru Neyts-Uyttebroeck, vil repræsentere Rådet under forhandlingerne.
Jeg har endnu en oplysning. Kommissionens meddelelse om hvidbogen om reformen af EU's styreformer vil blive efterfulgt af indlæg fra de politiske grupper, og selve forhandling vil finde sted under den følgende mødeperiode eller senest under oktober I-mødeperioden.
Onsdag:
Vedrørende onsdag har jeg modtaget tre ændringsforslag. For det første ønsker Den Socialdemokratiske Gruppe at ændre rækkefølgen af punkterne på dagsordenen, som er fastlagt således: beretning fra Rådet og Kommissionen om konklusionerne fra topmødet i Genova efterfulgt af betænkning af Watson. Den Socialdemokratiske Gruppe foreslår, at vi kl. 9.00 starter med Schmid-betænkningen om Echelon efterfulgt af Watson-betænkningen om bekæmpelse af terrorisme. Redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om konklusionerne fra Genova flyttes til om eftermiddagen, fra kl. 15.00 til kl. 17.00, resten af dagsordenen forbliver uændret.
Jeg giver ordet til hr. Barón Crespo, som vil begrunde sin gruppes anmodning.

Barón Crespo
Fru formand, jeg mener, at vi med denne ændring af dagsordenen kommer ind på et emne, som ikke blev helt afklaret på Formandskonferencen.
Efter min mening er der ikke de store forskelle mellem de politiske grupper, for vi finder alle tre punkter på dagsordenen vigtige, og vi kunne således på en mere velafbalanceret måde behandle de to meget vigtige punkter om Det Midlertidige Udvalgs konklusioner om Echelon og terrorisme om formiddagen.
Jeg tror, at det på denne måde ville være muligt at afklare et spørgsmål, som efter vores mening ikke blev tilstrækkeligt afklaret på Formandskonferencen.

Watson
Fru formand, jeg noterer mig forslaget, og hvis betænkningen om terrorisme ikke flyttes på grund af forslaget, har jeg ikke noget imod det. Hr. Schmid har gjort et glimrende stykke arbejde med sin betænkning om Echelon, og det er noget, der hurtigst muligt skal til afstemning i Europa-Parlamentet.
Jeg hælder imidlertid til hr. Vitorinos synspunkt om, at man har hørt om både Gud og Echelon, men at man ikke kan være sikker på, at nogen af dem findes. Jeg finder det meget vigtigt - og det fornemmede jeg også, fru formand, at De bakkede op med Deres indledende bemærkninger - at vi afholder en forhandling og afstemning om spørgsmålet om terrorisme, der er et meget reelt problem, hurtigst muligt i denne uge. Hvis ikke Barón Crespos forslag bevirker en flytning af betænkningen om terrorisme, vil jeg meget gerne støtte det.

Lannoye
Fru formand, jeg har sendte Dem en anmodning, der går imod hr. Barón Crespos anmodning, da den foreslår at ændre dagsordenen på en anden måde.

Formanden
Denne anmodning er faktisk kommet efter anmodningen fra Den Socialdemokratiske Gruppe. Vi behandler den umiddelbart efter, hvis anmodningen fra Den Socialdemokratiske Gruppe ikke bliver trukket tilbage. Det er den korrekte måde.
Ønsker nogen at udtale sig mod Den Socialdemokratiske Gruppes anmodning? Da det ikke er tilfældet, sætter jeg anmodningen til afstemning.
(Forslaget vedtoges) Dagsordenen for i morgen bliver altså ændret, og jeg beklager, hr. Lannoye, men Deres anmodning bortfalder derfor.
Stadig angående onsdag - jeg har modtaget en anmodning fra PSE-Gruppen, Verts/ALE-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen om, at forhandlingen om konklusionerne fra G8-topmødet i Genova afsluttes med indgivelse af et beslutningsforslag.
Jeg giver ordet til hr. Baron Crespo.

Barón Crespo
Fru formand, på Formandskonferencen foreslog min gruppe, at vi skulle holde forhandling om G8-topmødet i Genova, grundlæggende om dets indhold. Hvorfor? Fordi EU deltog i G8-topmødet i Genova - og jeg henviser til de grafiske vidnesbyrd, hvis der skulle være nogen tvivl.
På billedet af lederne ses formanden for Kommissionen, Romano Prodi, og formanden for Rådet, Belgiens premierminister hr. Verhofstadt, og da en repræsentant for både Kommissionen og Det Europæiske Råd således deltog aktivt i topmødet, og da der på topmødet blev behandlet en række emner, som er vigtige for Parlamentet, for Europa og for verden, mener også vi, at det er vores pligt at udtale os om indholdet af G8-topmødet.
Ligeledes vil jeg gerne her minde om, at min gruppe foreslog - og der er enighed herom i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder - at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder i lyset af de mulige krænkelser af de europæiske borgeres grundlæggende rettigheder og forvaltningen af den offentlige ro og orden under topmødet bør udarbejde en henstilling især med henblik på at lære af fortidens fejltagelser med tanke på topmødet i Laeken.
Hvis De tillader, fru formand, vil jeg som konklusion henvende mig til vores kolleger, især i Den Liberale Gruppe, for i dette tilfælde sker der det, at hr. Verhofstadt er en liberal premierminister i en koalitionsregering, og at kommissionsformand Prodis nyeste venner, i hvert fald de italienske, sidder i Den Liberale Gruppe. Og jeg henvender mig til hr. Cox, for at han kan få mulighed for at rette nogle blomstrende bemærkninger til repræsentanterne fra hans gruppe, som deltog i Det Europæiske Råd.

Wurtz
Fru formand, min gruppe støtter fuldt ud idéen om, at forhandlingen om Genova afsluttes med et beslutningsforslag. Jeg foreslår imidlertid ikke, at vi indleder forhandlingen om indholdet i beslutningsforslaget nu. Det er op til de forskellige grupper. Min gruppe mener, at Europa-Parlamentet naturligvis bør ytre sig om resultaterne - eller mangelen på samme - fra G8-mødet, men ligeledes om de alvorlige begivenheder, der fandt sted i forbindelse med topmødet, samt om den ekstraordinære succes med initiativerne fra Det Sociale Forum i Genova, som vi også skal drøfte, når vi indleder en bred debat om EU's fremtid.

Poettering
Fru formand, jeg er noget overrasket over, at vi nu skal afgøre, om der skal være en beslutning eller ej. Vores gruppe har netop stemt for det socialdemokratiske forslag om at revidere dagsordenen lidt. Vi ser ganske vist ingen formel forbindelse mellem de to spørgsmål, men der er på ingen måde tale om, at der nu skal være en beslutning om Genova. Hr. Wurtz, De har netop i Deres indlæg givet udtryk for, at man på et tidspunkt skal diskutere de temaer, som man vil forhindre. Vi mener i hvert fald ikke, at det på nuværende tidspunkt er hensigtsmæssigt at udtale sig om voldshændelserne, som vi tager meget alvorligt, i en kortfattet og hurtig beslutning. Vores gruppe mener, at volden og faren ved globalisering skal analyseres grundigt af Parlamentet og ikke inkorporeres i beslutninger som hurtige eller tilfældige afgørelser. Da vi frygter, at dette vil ske, ser vi helt bort fra en beslutning og støtter det, som blev besluttet på Formandskonferencen i sidste uge - hvor min kollega hr. Provan jo repræsenterede mig - nemlig at vi skal føre en debat og diskutere alle aspekter, og at vi ikke skal forhaste os med udtalelser om indhold og vold, men at det skal foregå roligt og velovervejet. Derfor er vi af gode grunde imod en beslutning om Genova.

Cox
Fru formand, jeg ønskede egentlig ikke at få ordet, men da formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe åbenbart er rystet over, at jeg gør for lidt for at fremme liberalismen i Europa ved ikke at træffe en beslutning, vil jeg gøre medlemmet opmærksom på, at vi i min gruppe har set på fortilfældene. Det er ikke første gang, at en kommissionsformand har deltaget i et G8-møde, eller at en premierminister og formand har deltaget i et G8- eller et G7-møde. Ud af disse fortilfælde vil parlamentsmedlemmet kunne se - sådan som jeg har gjort det - at vi ikke har for vane at fremme vores venner i det politiske liv ved at træffe beslutninger efter sådanne møder.

Lannoye
Jeg ønsker at støtte forslaget om indgivelse af et beslutningsforslag. Jeg tror faktisk ikke, der findes nogen gyldig politisk grund til, at vi efter en politisk forhandling i overværelse af Rådet og Kommissionen undlader at indgive et beslutningsforslag efter vores forhandlinger. Beslutningsforslagets indhold skal forhandles mellem grupperne. Så hvis enkelte grupper ikke ønsker, at vi omtaler de voldelige begivenheder, der fandt sted i Genova, så er de i deres gode ret, men de viser deres modvilje ved at stemme imod ethvert forslag, der går i den retning.

Formanden
Jeg sætter forslaget om indgivelse af et beslutningsforslag i forbindelse med forhandlingen om Genova under afstemning.
(Forslaget forkastedes)
Torsdag: Angående torsdag og de aktuelle og uopsættelige spørgsmål har jeg modtaget en anmodning fra PSE-Gruppen om, at punktet "Mund - og klovsyge" erstattes med underpunktet "Afghanske flygtninges anmodning om asyl i Australien", der i øjeblikket er opført under punktet "Menneskerettigheder". Jeg ved ikke, hvem der vil begrunde denne anmodning. Hr. Baron Crespo?

Barón Crespo
Fru formand, årsagen til vores forslag er meget enkel, nemlig de aktuelle begivenheder med de afghanske flygtninge og den behandling, som de får fra den australske regering - og jeg siger den australske regering, for Australiens højesteret er i færd med at gøre den opmærksom på fejlen - for de vedrører ikke kun krænkelse af menneskerettigheder. Det er en sag om klokkeklar overtrædelse af principperne om søret og humanitær ret, som er undertegnet af alle lande, herunder en for Europa så vigtig allieret som Australien. Og vi må udtale os meget klart i denne forbindelse og fordømme en politisk holdning med rod i fremmedhad.

Maes
Fru formand, forslaget om de afghanske flygtninge må og kan afgjort behandles, hvilket også er i overensstemmelse med dagsordenen. Set i lyset af de nye foranstaltninger, der er truffet i Det Forenede Kongerige i forbindelse med den aktuelle spredning af mund- og klovsyge, finder vi det nødvendigt at drøfte dette spørgsmål. Det ene udelukker imidlertid ikke det andet, hvorfor vi anmoder om, at Europa-Parlamentet behandler begge spørgsmål.

Van Velzen
Fru formand, vores kollega, fru Maes, har allerede på udmærket vis formuleret problemstillingen. Det drejer sig om, at vi under punktet "Menneskerettigheder" får lejlighed til at drøfte spørgsmålet om de afghanske flygtninge indgående. Samtidig ved vi alle, at mund- og klovsygen har skabt alvorlige problemer i Europa, hvorfor det er særdeles vigtigt, at Europa-Parlamentet også vedtager en udtalelse om mund- og klovsygen. Vi kan udmærket forene de to hensyn. Spørgsmålet om de afghanske flygtninge behandles under punktet "Menneskerettigheder", og spørgsmålet om mund- og klovsyge behandles som andet punkt under debatten om aktuelle uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning. Jeg anmoder derfor indtrængende vores kollega fra Den Socialdemokratiske Gruppe om at acceptere, at dagsordenen forbliver uændret.

Barón Crespo
Fru formand, så vidt jeg hørte, var der to indlæg imod og ingen for.

Formanden
Fru Maes' indlæg understregede helt klart, at de to ting kunne forenes, hvilket jeg for øvrigt også selv præciserede. Punket "Afghanske flygtninges anmodning om asyl i Australien" er allerede opført på dagsordenen under punket "Menneskerettigheder". Der vil altså under alle omstændigheder blive en forhandling om dette spørgsmål, det er klart.
Hvad drejer det sig helt præcist om nu? Vi må udtrykke os klart. Det drejer sig om at fjerne punktet "Mund- og klovsyge" fra dagsordenen. Sådan. Jeg sætter forslaget fra PSE-Gruppen under afstemning.
(Forslaget forkastedes)
Mødeperioden den 19.-20. september i Bruxelles Ingen ændringer.

 
Indlæg til proceduren

Maes
Fru formand, på vegne af Verts/ALE-Gruppen vil jeg gerne rette en forespørgsel til Dem personlig. Det er bydende nødvendigt, at fredsforslaget om Makedonien snarest gøres til genstand for en drøftelse i Makedoniens parlament. Jeg anmoder Dem om at rette henvendelse til formanden for Makedoniens parlament. Vi håber alle, at fredsforslagene vil vinde bred tilslutning i parlamentet, men det vil givetvis ikke gå af sig selv. Parlamentet spiller en afgørende rolle, og vi anmoder derfor om, at De retter henvendelse til parlamentets formand, ved brev eller på anden vis, og opfordrer denne til at sikre, at fredsforslaget snarest sættes under debat.

Formanden
Fru Maes, mit svar til Dem vil næsten overstige Deres forventninger. Jeg tager faktisk til Makedonien i de kommende dage efter opfordring fra alle de berørte parter, som har ønsket, at Europa-Parlamentets formandskab kom til stedet, for - og dette kan jeg roligt sige - Europa-Parlamentet er højt værdsat, og det er virkelig et meget positivt tegn.
Naturligvis vil jeg så hurtigt som muligt efterkomme denne opfordring.

Hernández Mollar
Fru formand, onsdag i sidste uge forulykkede et fly fra selskabet Binter Mediterranean, som flyver på ruten mellem Málaga og Melilla, tæt ved Málagas lufthavn. Der var fire dødsfald og 17 kvæstede. Det er anden gang inden for to år, at der sker en tragedie af denne type i byen Melilla. I dette tilfælde blev næsten alle passagerer reddet takket være den ekspertise og professionalisme, der blev udvist af piloterne - hvoraf en døde.
Fru formand, jeg beder Dem overbringe vores medfølelse og solidaritet til ofrenes og de kvæstedes familiemedlemmer med en forsikring om, at Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet bekymrer sig om kvaliteten og opretholdelsen af sikkerheden ved luftfartstransport, således som det vil fremgå af tirsdagens forhandling om to meddelelser fra Europa-Kommissionen om dette emne.

Dupuis
Fru formand, Ho Tan Anh, som var buddistisk munk, brændte sig i går ihjel i Vietnam. Europa-Parlamentet vedtog i juli en meget tydelig og præcis beslutning, hvor den særligt anmoder formanden for Delegationen for Forbindelserne med Medlemslandene af ASEAN, landene i Sydøstasien og Republikken Korea, hr. Nassauer, om hurtigst muligt at arrangere en mission til Vietnam med henblik på at mødes med de religiøse ledere, der i dag er i fængsel, og særligt dem, og for at vurdere forholdene med hensyn til religionsfrihed i Vietnam.
Fru formand, jeg beder altså om Deres støtte og hele Europa-Parlamentets støtte til, at hr. Nassauer i de kommende dage kan arrangere denne mission. Det er en meget alvorlig handling at brænde sig ihjel og et meget klart udtryk for en forværring af situationen i Vietnam, og jeg mener, at en delegation så hurtigt som muligt, som Europa-Parlamentet allerede har bestemt, bør tage til Vietnam.

Formanden
Hr. Dupuis, jeg vil videregive Deres ønske til hr. Nassauer. Han er ikke til stede i salen i øjeblikket, men jeg skal videresende Deres anmodning.

Napoletano
Fru formand, jeg er sikker på, at De allerede har gjort dette, men da vi nu holder møde for første gang efter sommerferien, vil jeg gerne minde alle vores kolleger om, at der nogle få dage efter vores sidste møde i Strasbourg desværre skete en meget alvorlig katastrofe i denne by. Et meget stort træ, der stod i nærheden af Parlamentet, væltede ned over nogle mennesker, der var til koncert, og krævede mange dødsofre, heriblandt flere unge. Eftersom vi holder møde efter sommerferien, er det efter min mening vores pligt endnu en gang at kondolere over for Strasbourgs borgmester og give udtryk for vores medfølelse med ofrenes familie og med alle borgerne, også fordi Strasbourg er vores værtsby, og fordi tragedien fandt sted blot nogle få meter fra Parlamentet.

Formanden
Absolut, fru Napoletano, som De selv sagde, udtrykte jeg hurtigt vores dybe medfølelse og vores kondolence både til myndighederne i Strasbourg og til ofrenes familier. Det er en meget frygtelig begivenhed, og jeg mener at have udtrykt Europa-Parlamentets følelser ved at udtrykke disse kondolencer.

Blak
Fru formand, jeg er nødt til at rejse en meget, meget kedelig sag. Dette Parlament udøver psykisk terror og chikane mod et lille medlemsland, nemlig Danmark, og de danske medlemmer. Vi har gennem en lang årrække selv måttet betale for at kunne se en dansk tv-station. Nu er den blevet lukket, både her og i Bruxelles. Det kan De ikke være bekendt, og jeg vil gerne bede Dem om, at De allerede i dag henvender Dem til den eneste, der kan løse dette her problem, nemlig problemknuseren over alle, vores yndige, vidunderlige, dejlige, dygtige kollega, fru Mary Banotti, og sørge for, at der allerede i morgen tidlig er dansk tv igen, og at Parlamentet fremover ikke generer et af de bedste medlemslande ved at lave den form for terror over for medlemmerne.

Formanden
Hr. Blak, da jeg om nogle dage vil komme til Danmark, kan jeg godt forsikre Dem om, at det ikke drejer sig om forskelsbehandling. Men jeg er overbevist om, at fru Banotti straks vil forsikre Dem om det.

Banotti
Fru formand, da jeg hørte, at stakkels hr. Blak atter havde problemer, skyndte jeg mig naturligvis at undersøge, hvad der kunne gøres snarest muligt. Danmark er åbenbart på vej ind i den digitale tidsalder, hvad angår fjernsyn. Som følge heraf er der opstået en teknisk fejl i forbindelse med modtagelsen af dansk tv, hvilket jeg selvfølgelig straks skal forsøge at få udbedret.
Hvis mine danske kolleger ønsker en bestemt radio- eller fjernsynskanal, skal de blive enige om, hvilken det skal være. Mine danske kolleger har nu en mulighed for at mødes og blive enige om, hvad de ønsker, hvorefter jeg hurtigst muligt vil søge at efterkomme deres ønske.

Korakas
 Fru formand, nu kommer det frem, hvorfor NATO-styrkerne i Kosovo ikke alene ikke har forsøgt at gennemføre FN's Sikkerhedsråds 1244 resolutioner, som hovedsagelig vedrører afvæbning af UCK, men derimod har udnævnt UCK til at være den instans, der skal beskytte Kosovo, har tolereret - hvis ikke ligefrem sørget for - moderniseringen af UCK's udrustning og faktisk indirekte, men tydeligvis accepteret - hvis ikke opmuntret - UCK's forbrydere til at gå ind i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og skabe den nuværende situation. Denne situation var NATO's alibi for at intervenere og føre den frastødende aftale om frivillig afvæbning af UCK, som vi alle kender, ud i livet med diktater om forfatningsændringer. Således bliver endnu et land bragt til opløsning med UCK som redskab og med USA's direkte støtte, og et nyt protektorat af typen Bosnien-Hercegovina bliver skabt. Vi mener, at ikke blot USA og NATO, men også EU, som støtter NATO's aktion i området, bærer et kolossalt ansvar.
Og det er ikke kun vores vurdering, for der er også mange medier, der deler den opfattelse. Vi spørger os selv, hvad det næste bliver. Vi grækere er særligt bekymrede, fordi vi ser, at de styrker, der intervenerer i Balkanlandene, ikke har fred som deres formål, de har til formål at opildne til spændinger og sammenstød. Vi er urolige, fordi vi blandt alt det andet også ser ilden nærme sig vores land i faretruende grad, og det sker med den græske regerings medvirken. Vi kræver, at De, når De går herfra, fru formand, viderebringer vores synspunkt, nemlig at der skal sættes en stopper for denne politik, og NATO skal trække sig ud af Balkanlandene, så vi kan få den fred tilbage, som fandtes før disse interventioner i vores område.

Wynn
Fru formand, efter denne alvorlige sag vil jeg anslå en mere munter tone med nogle gode nyheder fra det nordvestlige England, som jeg repræsenterer. I går og i dag har de engelske aviser været domineret af ét emne, nemlig den uforglemmelige og historiske kamp, hvor England slog Tyskland med 5-1. Grunden til, at det er godt nyt for os - og jeg kondolerer over for mine tyske kolleger - er det faktum, at sejren primært skyldes spillere fra de største klubber i det nordvestlige England, på trods af at vi havde en svensk træner. Det viser forhåbentlig folk, at det nordvestlige England er et område med store kvaliteter, ikke blot inden for fodbold, men også på andre områder, og jeg vil opfordre alle til at komme og besøge os, når De får chancen herfor.

Schulz
Fru formand, tak fordi jeg får mulighed for at svare min kollega så hurtigt. Jeg vil gerne ønske ham tillykke med den store succes for det engelske fodboldhold, og samtidig vil jeg gerne sige til hr. Ferber - der desværre er fraværende - at et overvældende flertal af de tyske spillere kommer fra Bayern!

Fatuzzo
Fru formand, først vil jeg gerne ønske Dem alle sammen god arbejdslyst i den session, vi begynder på nu, og herefter vil jeg love, at jeg kun taler, når det er nødvendigt. Jeg vil starte med det samme med at sige, at jeg sidste søndag, nemlig den 26. august, var i Genova, som er min fødeby. Det var meget varmt, så jeg ville bade i havet ved den private strand "Italia" ved Corso Italia, og jeg var lige klar til at springe i vandet, da jeg blev genkendt af en gammel barndomsven - han hedder Egidio Saccone - som er kommunalbestyrelsesmedlem, og som ejer stranden. "Fatuzzo", sagde han til mig, "du er jo i Europa-Parlamentet, så kan du ikke gøre en indsats for, at amatørsportsudøvere inden for alle sportsgrene - svømning, boksning, atletik, fodbold, cykelsport, tennis osv. også får pension. Der er ingen tvivl om, at de vil lytte til dig, og at de vil sige det til alle de 15 medlemsstater og gøre noget ved det." Og nu ... går jeg i vandet!

Morgantini
"Hånd i hånd for freden" - det var titlen på den demonstration, som ADEP planlagde at afholde den 1. september i Ankara. I virkeligheden fik demonstranterne ikke mulighed for at holde hinanden i hånden, eftersom politiet forhindrede enhver form for demonstration. Det trængte ind i ADEP's hovedsæde - ADEP er et demokratisk parti - og arresterede flere hundrede mennesker, hvoraf nogle blev spærret inde på stadionet. Stadioner minder os om nogle tragiske og forfærdelige begivenheder. Jeg vil derfor gerne bede vores formand om at rette henvendelse til den tyrkiske regering, så de kurdere og tyrkere, som blot bad om lov til at foretage en fredsmarch sammen, kan udøve deres bevægelsesfrihed, talefrihed og demonstrationsfrihed, og så de mennesker, der tilbageholdes på stadionerne og i de tyrkiske fængsler, straks bliver løsladt.

Formanden
Fru Morgantini, jeg vil gribe ind i denne sag.

Uca
Fru formand, jeg vil gerne komme med en tilføjelse til det, som fru Morgantini lige har sagt. Forbuddet mod fredsdemonstrationen den 1. september førte til, at en person, der flygtede fra politiet, mistede livet. 500 personer er stadig varetægtsfængslet. Jeg vil gerne bede Dem om at gøre Deres indflydelse gældende, så de 500 personer, der stadig sidder fængslet, straks bliver løsladt!

Formanden
Endnu en gang, jeg vil meget gerne gribe ind.

Villiers
Fru formand, jeg vil opfordre Dem til at skrive til de talebanske myndigheder om den ulykkelige sag vedrørende Shelter Now. Parlamentets medlemmer har muligvis hørt, at de talebanske myndigheder har arresteret flere hjælpearbejdere, primært fordi de arbejdede for en kristelig hjælpeorganisation, der stred imod de talebanske regler om religiøs intolerance.
Jeg vil opfordre Dem til at skrive til de talebanske myndigheder for at forlange en retfærdig behandling af de arresterede samt for at få dem frigivet hurtigst muligt. Deres eneste forbrydelse er, at de har forsøgt at hjælpe Afghanistan og den afghanske befolkning. Afghanistan er et af de fattigste og mest nødlidende lande i verden, og det er et skræmmende signal, hvis hjælpearbejdere angribes på grund af deres tro. Det vil underminere hjælpearbejdet overalt i verden og specielt i Afghanistan.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at disse hjælpearbejdere - europæere såvel som afghanere - risikerer dødsstraf i henhold til talebansk lovgivning. Jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne til at støtte en appel til de talebanske myndigheder om at frigive de arresterede.

Formanden
De har fuldstændig ret, fru Villiers. De kendsgerninger, som De nævner, er kendt af alle. Det er endnu et bevis på Taleban-styrets ødelæggende vanvid.
De ved, at Europa-Parlamentet gentagne gange har udtalt sig om denne sag, og jeg vil derfor meget gerne gribe ind i denne sag.

Duff
Fru formand, inden sommerferien besluttede Præsidiet endelig at offentliggøre navnene på alle de af medlemmernes assistenter, der aflønnes i henhold til artikel 14 om sekretariatstillæg. Men siden da har Præsidiet og kvæstorerne modificeret deres beslutning, således at de nu kræver samtykke fra de enkelte medlemmer og sekretærer, hvis de skal med på listen.
Det gør selvfølgelig grin med gennemsigtigheden og strider imod princippet om offentliggørelse af navnene på alle, der modtager offentlige midler. Vil De venligst anmode Præsidiet og kvæstorerne om at tage deres beslutning op til fornyet overvejelse?

Formanden
Hr. Duff, det skal være helt klart, at det ikke er Præsidiet, der har ændret denne beslutning. Det er påkrævet i henhold til direktivet om beskyttelse af persondata, og De må indrømme, at det er vanskeligt for Præsidiet eller kvæstorerne at lade hånt om den nødvendige beskyttelse af persondata, som kun kræver tilladelse fra de berørte personer.
Vi har undersøgt dette meget grundigt og nøjagtigt, og naturligvis har udtalelsen fra Den Juridiske Tjeneste været helt klar på dette punkt.

De Rossa
Fru formand, flere medlemmer har allerede talt om overtrædelser af menneskerettigheder, og jeg vil også rejse et spørgsmål om en alvorlig overtrædelse af menneskerettighederne. Alle parlamentsmedlemmer vil kunne støtte den menneskerettighed, der handler om små børns ret til at gå uhindret til skole uden at blive terroriseret. Mens vi taler her i Parlamentet, terroriseres børn på fire, fem og seks år i et lille område af Belfast af såkaldte protestaktioner.
Jeg vil ikke kede Dem med argumenterne for og imod sådanne protestaktioner eller med argumenterne fra den ene eller anden side, da det handler om politiske argumenter blandt voksne mennesker. Det bør ikke involvere små børn, der er på vej i skole. Fru formand, jeg vil opfordre Dem til at skrive til alle parterne i Nordirland samt til den irske og den britiske regering for at få dem til at gøre alt, hvad der står i deres magt for at standse denne form for protestaktioner. Lad disse børn få lov til at gå i skole uden at blive terroriseret.
For mig at se er der en opfattelse af, at terrorisme kun handler om bomber, skydevåben og kugler. Men hvordan vil fireårige børn, der er på vej til skole for allerførste gang, huske denne første dag, når de er omgivet af bevæbnet politi, der er nødt til at beskytte dem og give dem en sikker korridor, så de kan gå uhindret ind i klasseværelset til første skoledag? Det er en rystende situation, og jeg vil opfordre Dem til at skrive til alle berørte parter.
Mens jeg har ordet, vil jeg også nævne, at der har været et historisk gennembrud i Nordirland. Som vi alle ved, er det ikke nok at lave aftaler om at ændre tingene, der skal også en holdningsændring til. Der er indgået en ny aftale om politivirksomhed i Nordirland, der har afgørende betydning for fredsaftalen. SDLP - partiet, der har parlamentsmedlemmet John Hume som leder - giver for første gang i Nordirlands historie sin støtte til det lokale politi, hvilket det skal roses for.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru formand, i sidste måned i San Sebastián sårede en bombe skjult i et stykke legetøj et spædbarn i armene på sin bedstemor, der blev dræbt af eksplosionen. Den dame, De nævnte, var Maria Eraunzetamurgil, men De sagde, at ingen ved, hvem der gjorde det. Seks mennesker er døde som ofre for den uofficielle beskidte krig, der allerede tæller 66 andre ofre siden 1977.
Vi forventer, at de ansvarlige stilles til ansvar. Hr. Barón Crespo sagde "forsinket retfærdighed er lig med ingen retfærdighed". Jeg talte om 1977. Hr. Segundo Marey, der blev kidnappet ved en fejltagelse ved starten på den socialistiske periode af den beskidte krig, døde også i sidste måned i Hendaya. De, der blev dømt ansvarlige for kidnapningen - højtstående embedsmænd fra den spanske regering og det spanske politi - blev løsladt efter nogle få dages fængsling. Alle disse ofre fortjener vores dybeste medfølelse og respekt.

Alyssandrakis
 Fru formand, jeg er helt enig med mine kolleger Morgantini og Uca, hvad situationen i Tyrkiet angår. Jeg vil gerne tilføje, at der nu er gået 10 måneder, siden politiske fanger i de tyrkiske fængsler indledte en sultestrejke i protest mod regeringens planer om at isolere dem i små celler. Det har indtil nu givet tragiske resultater. 32 unge mennesker er døde på grund af sultestrejken, mens 31 blev dræbt under de tyrkiske myndigheders razzia i fængslerne i december. Det sidste offer var Houlia Simsek, som døde den 31. august. Hun var den sjette af de beslægtede politiske fanger, der er døde under sultestrejken.
På vegne af Grækenlands Kommunistiske Parti vil jeg hermed fordømme det tyrkiske styres forbryderiske ligegyldighed og hykleriet hos dem, som bryster sig af at forsvare menneskerettighederne, men ikke gør det mindste for at presse den tyrkiske regering til at opgive sin uforsonlige holdning over for fangernes retfærdige krav og i det hele taget respektere menneskerettighederne. Heriblandt EU, som har et særligt ansvar, i og med at Tyrkiet har søgt om optagelse. Fru formand, mine damer og herrer, ligegyldighed over for kriminelle handlinger er det samme som medskyld.

García-Margallo y Marfil
Fru formand, jeg er ikke helt sikker på, om mit indlæg er et indlæg til forretningsordenen, men det er i hvert fald et svar på et tidligere indlæg.
Parlamentet ved, at den spanske forfatning - sandsynligvis fordi den er udarbejdet efter et diktatur - er den forfatning i hele EU, som har størst respekt for de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne.
Parlamentet ved også, at den person, der talte lige før, er medlem af Parlamentet, fordi han har kunnet deltage i frie valg, hvor han har kunnet give udtryk for sine meninger. Parlamentet er også klar over, at når der har været krænkelser af retsordenen i kampen mod kriminaliteten, er disse krænkelser blevet behandlet ved de almindelige domstole med alle procesretlige garantier, og derfor sidder flere personer, som tilhører statsapparatet, for øjeblikket i fængsel på grund af disse krænkelser.
Jeg kan ikke sige det samme om mange af kollegerne fra mit parti, fra Den Socialdemokratiske Gruppe eller fra andre partier, som, fordi de havde en anden mening end den almindeligt accepterede, ganske enkelt og uden omsvøb er blevet myrdet. Og vi er snart oppe på 1.000 mennesker.

Det Europæiske Selskab
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0243/2001 af Hans-Peter Mayer for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om udkast til Rådets forordning om statut for det europæiske selskab (SE) (14886/2000 - C5-0092/2001 - 1989/0218(CNS));
A5-0231/2001 af Menrad for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om udkast til Rådets direktiv om supplerende bestemmelser til statut for det europæiske selskab (SE) for så vidt angår medarbejderindflydelse (14732/2000 - C5-0093/2001 - 1989/0219(CNS)).

Mayer, Hans-Peter
Fru formand, kære kolleger, idéen om at skabe en europæisk selskabsform, som i alle medlemsstater følger de samme overnationale bestemmelser, er næsten lige så gammel som Den Europæiske Union selv. Societas Europaea - SE - er derfor den europæiske selskabsrets flagskib. De videnskabelige grundsten blev lagt i slutningen af 1950'erne. I 1970 foreslog Kommissionen en statut for SE-selskabet i form af en forordning. Den indeholdt fælles retsregler indtil mindste detalje.
I 1989 forelagde Kommissionen et helt nyt forordningsforslag. Social- og arbejdsret, skatte- og konkurrenceret, immaterialretlige spørgsmål, konkursret og regler vedrørende arbejdstagernes stilling var ikke omfattet af forordningen. Først i Nice blev der opnået politisk enighed med en forordning fra Rådet om statutten og et supplerende direktiv om medarbejderindflydelse.
Hvad angår retsgrundlaget, var forslaget fra 1989 baseret på den nuværende artikel 95. Det betød fælles beslutningsprocedure. Forslagene fra Nice er baseret på artikel 308, således at Parlamentet kun høres. Der er lige god grund til at vælge artikel 95 som artikel 308 som retsgrundlag for forordningen. Af hensyn til en demokratisk legitimering og i henhold til Domstolens normale retspraksis bør man i et sådant tilfælde vælge det retsgrundlag, der giver Parlamentet de bedste medbestemmelsesrettigheder. Parlamentet forbeholder sig ret til efter Rådets vedtagelse at forelægge spørgsmålet om retsgrundlaget for Domstolen.
Hvad angår forordningen, er der i henhold til artikel 2 og 3 forskellige stiftelsesformer. Kapitalen skal mindst være på 120.000 euro. I medlemsstaternes selskabsret findes der to forskellige systemer til forvaltning af aktieselskaber. Det enstrengede system som f.eks. i Storbritannien har kun et administrationsorgan. Det tostrengede system, som man f.eks. har i Tyskland, har et tilsynsorgan og et ledelsesorgan. Den europæiske enhed kræver nu, at begge systemer kan vælges frit i alle lande.
I henhold til medlemsstaternes selskabsret har nationale selskaber hidtil kun kunnet flytte deres hjemsted, hvis de blev opløst og stiftet på ny i en anden medlemsstat. I forbindelse med SE-selskabet fører flytning af hjemsted hverken til selskabets opløsning eller til stiftelse af en ny juridisk person. At de tidligere adskilte markeder vokser sammen kræver, at vi endelig skaber retlige organisationsformer, der svarer til den nye situation i Europa. Men SE-selskabets opbygning udviser betydelige svagheder. SE-selskabet vil falde forskelligt ud i de enkelte medlemsstater. Der bliver ikke tale om et SE-selskab af europæisk karakter, men om et SE-selskab efter f.eks. fransk, spansk eller tysk model.
Men det bliver værre endnu. Også inden for den enkelte medlemsstat vil der opstå en masse forskellige SE-selskaber, fra selskabsmodel til medbestemmelse. Efter min mening er det direkte påkrævet, at der samtidig med forordningens ikrafttræden vedtages skattemæssige ledsagebestemmelser.
SE-selskabets realitet bestemmes naturligvis også af skatteretten. I den forbindelse skal en række ændringsforslag fra Den Liberale Gruppe hilses velkomne. Alt i alt går jeg ind for, at SE-selskabet sendes ud på sin jomfrurejse. Så vil det vise sig, om det stadig er nødvendigt med reparationer, inden det en skønne dag udvikler sig til det forventede flagskib!

Menrad
Hr. formand, kære kolleger, hr. Mayer nævnte, at projektet med det europæiske aktieselskab skulle have været realiseret de sidste 30 år. Jacques Santer, vores kollega her i Parlamentet, der dengang var formand for Kommissionen, gav i den sidste halvdel af 1990'erne fornyet kraft til diskussionen om denne selskabsform. Han og mange kampfæller i Parlamentet ønskede den som en ansporing for global players fra Europa, der vil konkurrere på verdensmarkederne.
Det europæiske aktieselskab har hidtil ikke kunnet gennemføres i Ministerrådet, først og fremmest på grund af arbejdstagernes stilling. I en forordning om det europæiske aktieselskab fra 1970 var det kun den tyske medbestemmelsesmodel, der ensidigt blev foreslået, selv om medbestemmelse ikke ligefrem er nogen eksportvare.
I slutningen af 1980'erne fik Parlamentet forelagt to dokumenter, der var tæt forbundet med hinanden - det har hr. dr. Mayer allerede gjort rede for. Det var en forordning om selskabsretlige spørgsmål - statut - og et direktiv, der vedrører arbejdstagernes stilling i aktieselskabet - eller SE-selskabet. Der blev forelagt tre modeller, hvoraf der skulle vælges en. Heller ikke her var der enighed. Først i 1997 var der udsigt til en løsning. Parlamentet fremsatte et forslag. En ekspertgruppe under ledelse af Etienne Davignon begrundede det videnskabeligt, og medlemmer af fagforeninger og virksomhedssammenslutninger underskrev Davignon-rapporten. Man kan vende og dreje det, som man vil, men gennembruddet lykkedes, fordi man tyede til succesmetoden i det europæiske direktiv om samarbejdsudvalg, som vi vil komme tilbage til under næste punkt på dagsordenen.
Med henblik på oprettelse af et europæisk aktieselskab er der som procedureprincipper nu også foreslået fleksibilitet, forhandlingsløsninger og minimumsstandarder. Dermed har man kombineret EU's medbestemmelsestraditioner på en god måde. Det vil sige, at der i nogle lande er medbestemmelse i henhold til lovgivningen, og i andre lande i henhold til kollektive aftaler. Nu findes der følgende kombination: I det europæiske aktieselskab bliver der udfærdiget en særlig skræddersyet model i de kollektive forhandlinger mellem den stiftende bestyrelse og arbejdstagernes særlige forhandlingsorgan, og i tilfælde af at det ikke lykkes at gennemføre den, gælder der i et halvt til et helt år minimumsrettigheder for arbejdstagerdeltagelse, der er fastsat ved lov. I Davignon-rapporten kaldes de for særlige bestemmelser. I direktivet om samarbejdsudvalg taler man om subsidiære forskrifter. Jeg mener, det er det bedste udtryk, fordi der her forbilledligt henvises til subsidiaritet. Dette koncept blev også vedtaget i Nice. Vi siger ja til medbestemmelsesordningerne fra Nice.
Betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender indeholder to vigtige ændringer i forhold til Rådets udkast. For det første ønsker vi en anden definition af begrebet medbestemmelse end den, Rådet er kommet med. Det omtalte arbejdstagerrepræsentantorgan er intet andet end et særligt europæisk samarbejdsudvalg for det europæiske aktieselskab, i øvrigt med forbedrede rettigheder, som vi bør huske på ved en ændring af direktivet om samarbejdsudvalg. Men der er og bliver informations- og høringsrettigheder. Betegnelsen "medbestemmelse" vil være forkert her.
For det andet blev det ifølge det oprindelige kommissionsforslag tydeliggjort, at valg af arbejdstagere til administrations- eller tilsynsorganet skal reguleres efter gældende praksis i de enkelte medlemsstater. I Tyskland skal der således være direkte eller indirekte valg af arbejdstagere, hvilket svarer til valg af bestyrelsesmedlemmer i henhold til den tyske aktieselskabslov. Jeg er overbevist om, at det ikke er nødvendigt at gøre forskel i forbindelse med valg. Medlemmer i henhold til den tyske aktieselskabslov bliver valgt, arbejdstagerrepræsentanter i henhold til det europæiske aktieselskab bliver det ikke.
Den foreliggende forordning og det foreliggende direktiv redder det europæiske aktieselskab fra den europæiske lovgivning. Begge har dog store mangler - her er jeg enig med hr. Mayer. Men vi må omsider tage det første skridt. Efter seks år skal begge retsakter gennemgås og eventuelt forbedres. Vi skal have foden inden for døren. Det næste vindstød vil så åbne døren helt. Jeg mener, at vi med denne europæiske model er på rette vej, også hvad angår den sociale dimension på det indre marked. Den europæiske model er jo ikke ren og skær markedsøkonomi, og det er aktieselskabet heller ikke, men det er et aktieselskab, hvor netop arbejdstagerne også skal medvirke.

Manders
Hr. formand, hr. kommissær, vi glæder os over de foreliggende forslag. Hr. Mayer og hr. Menrad har allerede påpeget, at forslagene ikke er fuldt tilfredsstillende. Vi bør dog efter min opfattelse glæde os over, at dette særdeles vigtige emne er sat på dagsordenen. Tidligere var det især de amerikanske multinationale selskaber, der oplevede det som en mangel, at der ikke fandtes et europæisk selskab, idet de ønskede at arbejde i Europa og ikke i de enkelte medlemsstater. Det var også baggrunden for, at professor Sanders for 30 år siden under en åbningstale på Erasmus-universitetet i Rotterdam lancerede begrebet Societas Europaea.
Vi glæder os over, at der nu, 30 år senere, foreligger et forslag. Vi beklager, at det fortsat ikke er muligt omsider at skabe øget tilnærmelse og indbyrdes overensstemmelse mellem de europæiske skattesystemer. Jeg mener ikke, at skattesystemerne skal harmoniseres. Der bør efter min opfattelse fortsat være plads til en vis konkurrence - en vis margen for udsving - hvad angår skattesatserne. Men jeg mener, at det for et europæisk selskab er vigtigt, at skattesystemerne i de forskellige medlemsstater i det mindste er afstemt efter hinanden. Vi får nu ganske vist et europæisk selskab, men det vil stadigvæk være underlagt de enkelte medlemsstaters sociale lovgivning og skattesystemer.
I sidste instans vil markedet sikre, at der skabes et regulært europæisk selskab med særskilt statut, hvilket i øjeblikket fortsat vanskeliggøres af medlemsstaternes ønske om at demonstrere uafhængighed. Vi finder det derfor også positivt, at forslaget er stillet. Vi håber, at der hurtigt gennemføres evalueringer heraf, og føler os overbevist om, at markedskræfterne, nogle år efter at de pågældende evalueringer er gennemført, vil sikre, at der fastlægges en europæisk statut. Det vil være positivt for Europa, som i øvrigt vil være kendetegnet ved en fælles mønt og et indre marked.

Miller
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Menrad og hr. Mayer med deres betænkninger. Jeg vil også støtte, hvad hr. Mayer sagde om retsgrundlaget. Han har fuldstændig ret. Folk har behandlet hele spørgsmålet om retsgrundlaget med stort letsind. Vi startede med at have artikel 95 som retsgrundlag, og nu har man i stedet valgt artikel 308, fordi det passede nogen bedre. Det er forkert, og Parlamentet gør ret i at sige, at vi på et eller andet tidspunkt skal have det prøvet ved retten.
Hvad angår udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Menrad-betænkningen om information og høring af arbejdstagerne, vil jeg tage de to eksempler med Corus og BMW Rover. Arbejdstagerne hørte første gang om deres nye situation i radioen på vej til arbejde. Det er helt utilstedeligt i vores moderne tid. Arbejdstagerne bør fra første færd informeres om noget, der berører deres arbejde, fordi de er uløseligt knyttet sammen med virksomheden.
Jeg kender til situationen. Jeg kan huske for mange år siden, da jeg mødte op på min arbejdsplads for at opdage, at portene ind til fabrikken var låst og efterlod os alle udenfor. En budbringer fortalte os, at vi var blevet udsat for en kollektiv afskedigelse. Jeg husker det helt tydeligt, fordi fabriksejerne stadig boede i store huse, kørte i store biler og tog på ferie. Jeg arbejdede på fabrikken, og ni måneder senere havde jeg ikke modtaget nogen fratrædelsesgodtgørelse. Det eneste, jeg havde modtaget, var mit løntilgodehavende.
Sådan noget skal arbejdstagerne aldrig mere opleve. Derfor lykønsker jeg hr. Menrad med dette lille fremskridt for information og relevant høring af arbejdstagerne, fordi det er et skridt i den rigtige retning. Det er ikke perfekt, og vi skal vende tilbage til emnet og forbedre situationen. Det er imidlertid et skridt i den rigtige retning, og jeg støtter betænkningen.

Lehne
Hr. formand, mine damer og herrer, der er allerede gjort rede for, hvorfor det europæiske aktieselskab har så stor betydning. Jeg har ikke flere kommentarer til det. Men så meget mere beklagelige er de omstændigheder, som det er blevet stiftet under, og de problemer, som vi nu har. Vi ved alle, at Nice-topmødet ikke ligefrem var nogen stor succes, men nærmest førte til et noget tyndt resultat, hvad angår traktatforhandlingerne. Stats- og regeringscheferne mente, at de med dette aktieselskab kunne tilbyde os noget, som i det mindste kunne betragtes som en lille succes fra topmødet og igen give Europa et skub fremad. Principielt skal dette naturligvis hilses velkomment. Men det er beklageligt - virkelig beklageligt - at stats- og regeringscheferne har sat sig ud over ret og lov og traktat, idet de nemlig har ændret retsgrundlaget efter mottoet "vi er nu blevet enige, og Parlamentet skal ikke splitte os". De har erstattet artikel 95, der meget tydeligt var retsgrundlaget for den ene del af projektet, med artikel 308, og artikel 137, der i henhold til traktatteksten entydigt skulle have været retsgrundlaget for den anden del af projektet, har de ligeledes erstattet med artikel 308.
Resultatet er: ingen medbestemmelse. Resultatet er: enstemmighed i Rådet og udelukkende regeringens afgørelse. Personligt tror jeg ikke, at Parlamentet kan acceptere dette. Vi har derfor med stort flertal i Retsudvalget ændret retsgrundlaget og genetableret det egentlige retsgrundlag - nemlig artikel 95 og 137. Det er også interessant, at dette netop blev begrundet i punkterne i det oprindelige forslag, og at de juridiske tjenester således gik ind for det. Under forhandlingerne er vi gået frem som ved en procedure med fælles beslutningstagning. Jeg vil gerne advare Rådet. Hvis Rådet under andenbehandlingen igen ændrer retsgrundlaget for dette vigtige projekt, løber det den meget alvorlige risiko, at Parlamentet anlægger sag. Jeg tror endda, at vi vil vinde denne sag ved Domstolen. Efter hvad vi har erfaret, er projektets praktiske værdi i forvejen ret begrænset. Jeg refererer til brevet fra UNICE-formanden. Vi har også allerede henvist til det i udvalget. Vi har udbedt os de skattemæssige bestemmelser som led i en revision, og jeg håber, at denne revision snart vil komme!

Rothley
Hr. formand, min gruppe, som jeg for mange år siden var ordfører for, og jeg siger ja og amen til forordningen, men det er ikke, fordi vi er begejstrede, for det europæiske aktieselskab, som vi bliver præsenteret for, er en torso. Der vil ikke være et europæisk aktieselskab, men derimod 15 europæiske aktieselskaber. Et virvar! Jeg vil ikke komme ind på de nærmere detaljer. Rådet har bekræftet det, som gud og hvermand ved, nemlig at Rådet er det egentlige problem i den europæiske lovgivning. Det er Rådet, og ikke Kommissionen og ikke Parlamentet. Rådet er problemet! Det ønsker kun enstemmige afgørelser, og når der i stedet for er et retsgrundlag - i dette tilfælde artikel 308 - så er det meget bedre. Så har man ikke brug for Parlamentet. Men som hr. Lehne sagde, vil vi omhyggeligt undersøge, om dette retsgrundlag er adækvat, og vi vil om nødvendigt henvise til EF-Domstolen. Fællesskabsretten bliver i Rådets hænder til en ny type folkeret med den forskel og praktiske fordel, at den enten skal ratificeres af Europa-Parlamentet eller af de nationale parlamenter. Det er Rådets strategi.
Hvorfor skulle dette europæiske aktieselskab egentlig være så attraktivt? Hvorfor skulle det vedtages? Kunne det ikke tænkes, at den skæbne, som ramte det gamle fællesskabspatent efter Luxembourg-aftalen, nu kunne være en trussel mod det europæiske aktieselskab? Dengang havde Rådet efter lang tid og meget møje og besvær indgået et kompromis, men industrien og alle implicerede viste ikke interesse for det. Det samme vil muligvis være tilfældet for det europæiske aktieselskab. Hvilke fordele er der så? Hvorfor skal der så dannes et europæisk aktieselskab? Hvor er f.eks. de skattemæssige fordele? Jeg kan ikke se dem.
Jeg vil gerne nævne en ting mere. Det kan jo være, at det 10. direktiv om grænseoverskridende fusioner af aktieselskaber igen findes frem efter dette flop, så at sige som supplement, fordi det nu engang ikke holder med det europæiske aktieselskab. Men pas på, kære venner i Kommissionen og Rådet! Dengang kom der ikke noget ud af det 10. direktiv om grænseoverskridende fusioner af aktieselskaber med afskaffelse af medbestemmelsesretten, og det vil der heller ikke komme denne gang!
Efter at vi så at sige har fået bugt med det europæiske aktieselskab, vil jeg gerne minde om, at der nu er andre selskabsformer på dagsordenen, nemlig den europæiske forening, det europæiske gensidige selskab og det europæiske andelsselskab. Jeg håber, at Kommissionen snart stiller forslag herom.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en glæde at tage ordet i denne forhandling om et forslag, som er af afgørende betydning for opbygningen af Europa.
Det virkeligt europæiske aktieselskab er en del af den tankegang, som har ført os til et europæisk indre marked, til en monetær union og til den sidste fase i den fulde anvendelse af euroen, som vi snart er ved at nå.
Som en af ordførerne imidlertid har påpeget, er der siden det første forslag i 1970 gået mere end 30 år, før vi har kunnet realisere denne tankegang.
Mit indlæg på vegne af Den Liberale Gruppe har et dobbelt formål. For det første støtter vi naturligvis forslaget. Vi mener, at det udgør et fremskridt inden for processen med opbygningen af Europa. Men vi må også på den anden side sige, at det ikke tilfredsstiller os helt. Som det anføres i ændringsforslagene til begge betænkninger, er den struktur, der foreslås til stiftelse af et europæisk aktieselskab, stadig alt for kompleks.
Et europæisk selskab kan optræde i forskellige former og varianter, endda inden for samme medlemsstat. Det er endda blevet regnet ud, at hvis man kombinerer de forskellige former og varianter, kan der optræde op mod 200 forskellige selskabsformer. Vi mener ikke, at dette er det mest hensigtsmæssige til at konsolidere et europæisk selskab inden for den virkelighed, som vi har opnået takket være det europæiske indre marked og Den Monetære Union.
Derfor har vi også på vegne af Den Liberale Gruppe stillet en række ændringsforslag, som har til formål at konsolidere denne selskabsform, som er et afgørende element for Den Økonomiske og Monetære Union, og vi håber inderligt, at Rådet vil acceptere dem.

Bouwman
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne på vegne af Verts/ALE-Gruppen knytte et par bemærkninger til dette emne. Umiddelbart før ferien oplevede vi i forbindelse med behandlingen af direktivet om virksomhedsovertagelser en højst beklagelig situation, hvor det viste sig, at en stor del af Europa-Parlamentets medlemmer fandt især det sociale afsnit uacceptabelt. På dette punkt hersker der ikke tvivl. Det foreliggende forslag til direktiv er i så henseende klart acceptabelt, om end jeg, som hr. Rothley og flere andre, finder, at der fortsat er tale om et utilstrækkeligt forslag. Dette skyldes imidlertid andre forhold.
Vi havde egentlig helst set, at direktivet om virksomhedsovertagelser og direktivet om det europæiske selskab udgjorde en helhed, samtidig med at der blev fastsat klare regler om spørgsmål som medbestemmelse, information og høring. I øjeblikket er vi i den vanskelige situation, at spørgsmålene behandles efter hinanden, uden at det er muligt klart at vurdere sammenhængen.
Vi ønsker selvsagt, at der inden for rammerne af den såkaldte sociale model sikres en udvikling af reglerne om information og høring, som er tilføjet de i øvrigt glimrende betænkninger, udarbejdet af hr. Menrad og hr. Mayer. Vi ønsker, at der i den forbindelse anvendes en ikke-angelsaksisk model, hvilket jeg også påpegede under forhandlingen om direktivet om virksomhedsovertagelser.
Sammenligner vi de eksisterende regler om europæiske samarbejdsudvalg med det foreliggende forslag til regler om information og høring, falder sammenligningen ud til de eksisterende udvalgs fordel. Som det umiddelbart fremgår af de foreliggende forslag, forestår der fortsat en betydelig opgave med at forbedre det europæiske samarbejdsudvalg. Der er behov for adskillige ændringer desangående, og jeg ved således ikke præcist, hvorledes det vil ende.
Vi tilslutter os derfor også det foreliggende initiativ. Når det gælder information og høring, anbefaler vi afgjort "den tyske model". Vi accepterer imidlertid det foreliggende forslag som en slags minimumsdirektiv.
Det vil i en række lande, herunder Østrig, Tyskland og Nederlandene, være afgørende, hvorledes direktivet gennemføres i national lovgivning. I de pågældende lande kan tilpasningen volde vanskeligheder, eftersom gældende regler generelt er mere fordelagtige.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at jeg i særdeleshed støtter ændringsforslag 7, som er stillet af hr. Menrad, og som vedrører definitionen af begrebet medbestemmelse. Det er en udfordring for kommissæren at arbejde med dette spørgsmål og også behandle retsgrundlaget herfor på korrekt vis.

Gallagher
Hr. formand, efter 30 lange år med forhandlinger lykkedes det i december sidste år for social- og arbejdsministrene at vedtage en statut for det europæiske selskab. Oprettelsen af et europæisk selskab har længe været set som en vigtig del af en omfattende fællesskabslovgivning til fremme af erhvervslivet. I en tid med en stigende globalisering af erhvervslivet kommer det europæiske selskab på det rette tidspunkt.
Kapitalen flytter sig let på tværs af grænserne, når de multinationale selskaber leder efter de mest attraktive erhvervsområder. Unionen kan opnå meget ved at indføre et fælles marked for varer, tjenesteydelser og kapital. Der har længe været et behov for at oprette et europæisk selskab for at gøre dette billede komplet.
Parlamentsmedlemmerne kommer fra 15 forskellige suveræne stater, og de ved godt, at der er store forskelle i selskabslovgivningen fra land til land. Det glæder mig, at denne forordning indeholder fem forskellige stiftelsesformer for SE-selskaber. Medlemsstaternes selskabslovgivning tillader to forskellige former for virksomhedsledelse. Ifølge den nye forordning skal begge systemer kunne benyttes i alle lande. Selskaberne vil således kunne vælge det system, der bedst opfylder deres behov.
I betragtning af den aktuelle afmatning af den amerikanske økonomi og dermed verdensøkonomien er det helt afgørende, at vi som lovgivere gør en indsats for at hjælpe erhvervslivet og fremme jobskabelsen. Oprettelsen og ledelsen af europæiske selskaber skal ske med færrest mulige hindringer og mindst muligt bureaukrati. Selskaberne skal have den nødvendige fleksibilitet til at kunne handle hurtigt i et meget konkurrencedygtigt miljø.
Ordføreren nævner beskatning. Det skal gøres klart, at skattepolitikken er et anliggende for den enkelte medlemsstat og dens nationale parlament. Ethvert forslag om, at SE-selskaber skal betale selskabsskat til EU's pengekasse, er helt uacceptabelt. Den irske regering har en lav selskabsskat for at fremme investeringer. Vores sats på 12,5% har vist sig at ligge på et fornuftigt niveau, idet vi faktisk har fået større skatteindtægter samtidig med øget vækst. Irland kan ikke acceptere forslag om en harmonisering af selskabsskatten, specielt i den aktuelle situation med konjunkturtilbagegang.
Jeg vil rose hr. Menrad og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for deres arbejde med medarbejderrettigheder. I Europa har vi længe hævdet, at partnerskabsmodellen fungerer bedst. Selskaberne er afhængige af deres medarbejdere. Der må ikke ske en udhulning af de rettigheder, som arbejdstagerne har erhvervet over mange år. Et europæisk selskab uden en eller anden form for medarbejderindflydelse er helt utænkelig. Der findes en række modeller for medarbejderindflydelse. Det er positivt, at forordningen ikke trækker en generel løsning ned over hovedet på alle. Omfanget af medarbejderdeltagelsen vil blive afgjort gennem frie forhandlinger mellem de pågældende selskaber og arbejdstagerne.

Harbour
Hr. formand, jeg taler her i aften på vegne af min kollega lord Inglewood, der har været den britiske konservative gruppes skyggeordfører på dette område, og som desværre er blevet forsinket på grund af de dårlige muligheder for flytransport mellem Strasbourg og Bruxelles. Han bad mig understrege, at det er årsagen til hans fravær.
Jeg glæder mig over dette pragmatiske forslag. Jeg ønsker ikke at reflektere over, hvad man kunne have udarbejdet i stedet. Jeg har et par kommentarer til kommissæren om gennemførelsen af forslaget, fordi det er et kærkomment fremskridt, at der faktisk kommer noget ind på markedspladsen - for det er sådan, vi skal opfatte det - idet virksomhederne vil have mulighed for at vælge denne form for selskabsstatut til eller fra. Det er helt pragmatisk og praktisk, at vi fra starten har et forslag, der er underlagt regeringerne i de 15 medlemsstater.
Jeg vil sige til kommissæren, at man skal sørge for, at reglerne for denne nye selskabsstatut implementeres ensartet i alle medlemsstater. I øjeblikket gennemføres selskabslovgivningen ikke ensartet i de eksisterende medlemsstaters vedtægter om ting som offentliggørelse af informationer, rettidig offentliggørelse af årsregnskaber, afvikling af regnskaber - alle disse ting gennemføres i øjeblikket forskelligt. Den nye statut skal gennemføres ensartet, og vi skal sikre os, at de ansvarlige domstole i medlemsstaterne også har den nødvendige uddannelse og evne til at gøre det.
Jeg kan også tilslutte mig udtalelserne fra mine kolleger om beskatning og selskabslovgivning. I konklusionen på sin glimrende betænkning anbefaler hr. Mayer, at man sender den europæiske selskabsstatut ud på en jomfrurejse. Det vil helt sikkert vise, hvor der er behov for ændringer og forbedringer. Men vi må ikke overbelaste statutten med andre forventninger om en tilnærmelse af selskabslovgivningen - specielt en skatteharmonisering. Jeg er enig med de kolleger, der siger, at det er et farligt koncept. Vi må ikke overbelaste statutten med ting, som den ikke er gearet til at håndtere, da den så hurtigt vil synke.

Medina Ortega
Hr. formand, med hensyn til hr. Harbours sidste indlæg må jeg sige til ham, at der ikke er stor fare for, at skibet synker, eftersom det er meget let lastet. Jeg har ikke set en eneste forordning eller forslag til forordning så let som dette. Så let, at der næsten ikke bliver nogen arbejdsmarkedsharmonisering.
Som hr. Rothley sagde, får vi 15 forskellige nationale lovgivninger om det europæiske selskab, 15 forskellige europæiske selskaber, og som hr. Gasòliba i Böhm sagde, får vi omkring 200 forskellige kombinationsmuligheder for selskabsformerne. Det er virkelig den "blødeste" lovgivningsform, jeg i mit liv har set.
Endvidere er Rådet ude på at fratage os lovgivningskompetencen. Hr. Gallagher talte om vores funktion som lovgivere. Hvis vi følger Rådets vej, vil Parlamentet blive frataget enhver lovgivningsmagt. Jeg mener, at Parlamentet sandsynligvis vil følge den rette vej, hvis det indbringer denne beslutning for EF-Domstolen, for traktaterne kan ikke ændres ensidigt af en af Fællesskabets institutioner.
Som hr. Rothley påpegede lige før, vil den form for europæisk selskab, som vi vil oprette, ikke give nogen særlige fordele og slet ikke nogen skattemæssige fordele. Hvis vi ikke bevæger os ind på skatteområdet, vil det være meget vanskeligt at tilskynde til stiftelse af europæiske selskaber, og derfor finder jeg det meget vigtigt, at skatteområdet også inddrages, således som størstedelen af de foregående talere har foreslået. Hr. Harbour talte om muligheden for, at skibet synker. Jeg ville mene, at den største fare ligger i, at den manglende ballast får skibet til at kæntre. Hr. Harbour har sikkert en smule sømandserfaring og ved, at når et skib ikke medfører nogen last, kan det nemt kæntre, vende bunden i vejret og synke af andre årsager.
Derfor mener jeg, at det vigtigste lige nu er for det første at insistere på Parlamentets privilegier ud fra et juridisk synspunkt og for det andet at insistere på, at det skattemæssige aspekt inddrages, for at der kan blive tale om en europæisk selskabsret. Uden skatteaspektet vil det blive meget vanskeligt at udvikle en europæisk økonomisk ret, en europæisk socialret og en europæisk handelsret.

Flautre
Hr. formand, forslaget i direktivet om medarbejderindflydelse i det europæiske selskab giver os for første gang anledning til på fællesskabsplan at fastlægge en præcis definition af begreber som ret til information, høring og deltagelse af medarbejdere i alle virksomhederne. Virksomheder, der vælger denne nye statut efter afslutningen på en forhandlet aftale om medarbejderindflydelse, skal i henhold til forslaget skrives ind i handelsregistret.
Under disse omstændigheder er Verts/ALE-Gruppen ikke kræsen, og vi støtter hr. Menrads betænkning, for at dette direktiv hurtigt kan blive vedtaget og iværksat. Naturligvis støtter vi betænkningen ud fra den overbevisning, at denne betingelse langtfra er tilstrækkelig til, at den europæiske lovgivning reelt lever op til de nuværende krav. Fra den endelige vedtagelse bør vi fortsætte og gå i gang med arbejdet.
Som De ved, gælder dette direktiv fremover faktisk kun for medarbejderne i de virksomheder, der vælger denne nye statut, hvilket er en lille minoritet. Derfor bør man naturligvis være påpasselig med enhver form for triumferen og jublen. Vi har kun gjort fremskridt, når vi på samme tid har vedtaget dette direktiv, revideret direktivet om europæiske virksomhedsudvalg, som vi skal behandle om lidt, og har godkendt direktivet om information og høring af medarbejderne under betingelser, der er en smule anderledes end Rådets holdning. Dette lovgivningsmæssige arbejde, som skal gennemføres under betingelser, der sikrer en reel, social og folkelig debat, forudsætter brugen af fælles beslutningsprocedure.
Jeg vil i den forbindelse understrege, at Verts/ALE-Gruppen afviser det pres, som fører til en begrænsning af gruppens ret til at lovgive under dække af effektivitet og hurtighed, selv om sagen, som alle ved, er forældet.

Pérez Álvarez
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske de to ordførere med deres arbejde, som med sikkerhed ikke når zenit for de meget læselystne og heller ikke det højdepunkt, som kunne forventes, men som dog alligevel betyder store fremskridt i udviklingen af det, som i fremtiden vil blive et virkeligt europæisk aktieselskab, og det indeholder derfor det nødvendige herfor.
Max Weber definerede en virksomhed som en organisation, hvis formål er fremstilling og kontrol af varer og tjenesteydelser til et marked. Ejeren af en virksomhed kan naturligvis være både en fysisk og en juridisk person, og det er generel praksis, som bl.a. skyldes den enkelte virksomhedsejers ønske om at begrænse sit ansvar - især formuemæssigt - over for tredjemand, at virksomheder af en vis økonomisk størrelse stiftes som aktieselskaber.
Virksomheden er derfor karakteriseret ved flerhed, organisation af varer, men frem for alt af tjenesteydelser.
Det er derfor naturligt - og jeg taler her grundlæggende om de arbejdsmarkedsmæssige aspekter - at især medarbejdernes indflydelse på statutten for det europæiske aktieselskab undersøges, analyseres og reguleres, og at der i et tostrenget system med generalforsamling og ledelses- eller tilsynsorgan eller i et enstrenget system med et enkelt administrationsorgan tages hensyn til medarbejderne, at deres meninger høres og viderebringes via deres repræsentanter, og at medarbejderne kender virksomhedens drift, risici, udvikling og mål.
Af hensyn til tiden kan jeg ikke - og jeg mener heller ikke, det er nødvendigt - henvise til de forskellige former og grader af medindflydelse, forhandlingsorganet eller det europæiske aktieselskabs rolle i struktureringen og opbygningen af det europæiske erhvervsliv. Men lad mig henvise til medarbejderrepræsentanternes rolle ved lukningen af alle eller dele af virksomheder i et eller flere lande, personaleforholdene, stiftelsen af datterselskaber og filialer og generelt alle de beslutninger, som er afgørende for en virksomheds almindelige drift. Vigtige forhold er også overgangsperioden på tre år, en høj grad af ensartethed i bestemmelserne om anvendelsen af forordningen og gennemførelsen af direktivet, som vil bekræfte det europæiske aktieselskabs eksistensberettigelse, lette forholdene for det og bidrage til, at vi får mere Europa til fordel for virksomhederne, beskæftigelsen og forbrugerne.

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, når man diskuterer dette emne, må man nødvendigvis også se tilbage på begivenhederne i Genova. Krænkelse af borgerlige rettigheder vil vi jo komme til at beskæftige os med senere. Jeg vil her komme ind på protesterne fra tusinder, primært unge, der er imod globalisering og økonomisk magt. Deres bekymring for, at verden i stigende grad bliver opdelt i fattig og rig, og udnyttelsen af vores naturlige ressourcer skal vi tage mere alvorligt, end vi tidligere har gjort. Netop fordi mange problemer ikke længere kan løses på nationalt plan, har EU den særlige opgave at kontrollere det hæmningsløse og omfattende bedrageri i erhvervslivet og finansverdenen.
Det har EU hidtil været meget tøvende over for. Vi har flere muligheder, en af dem er den lovmæssige forankring af arbejdstagerdeltagelse og af information og høring, inden der træffes en afgørelse. Men det europæiske aktieselskab - som egentlig er en nødvendig og i og for sig også fornuftig idé på det indre marked - er for os socialdemokrater kun acceptabel, hvis arbejdstagere og deres fagforeninger bliver inddraget.
Virksomhedsafgørelser er først rigtigt gennemtænkte, når arbejdstagernes synspunkter gør sig gældende. Ledelsen alene kan ikke træffe bæredygtige afgørelser. De mange mislykkede fusioner og begivenheder hos Renault i Vilvoorde, hos Danone, hos Marks & Spencer og hos andre veletablerede virksomheder er egentlig et ganske godt bevis på det.
Desuden vil jeg gerne takke den franske regering mange gange, fordi den har fundet et kompromis og endelig overbevist spanierne om, at dette lovgivningsprojekt skal realiseres. Jeg er lidt kritisk over for den procedure, som Rådet har valgt. Jeg er enig i Retsudvalgets kritik, men jeg vil gerne sige til Dem, hr. Lehne, at Deres begrundelse efter min mening ikke er helt entydig, for Rådet har jo kunnet regne med Parlamentets støtte. I udvalgsarbejdet har vi også fulgt denne procedure hurtigt og konstruktivt. Det er ikke slået fejl på grund af os. Der var altså slet ingen grund til at ændre retsgrundlaget. Jeg er enig i kritikken og mener, at Rådet skal overveje sådan noget meget grundigt og ligeledes begrunde det. Vi har stadig ikke hørt begrundelsen for at ændre retsgrundlaget.
Jeg vil gerne takke hr. Menrad, fordi han sammen med os i Socialudvalget hurtigt og konstruktivt har sat denne betænkning til afstemning. Jeg vil også gerne takke ham for at have accepteret nogle af min gruppes konkretiseringer. Men jeg tror, hr. Menrad, at vi er enige om, at vi ikke kan acceptere ændringsforslag 12. Det har jeg i hvert fald anbefalet min gruppe.
Til sidst vil jeg endnu en gang opfordre til at stemme for betænkningen i morgen med stort flertal, så dette skib - som en kollega har kaldt det - kan søsættes, selv om vi jo nok må sige, at der er visse betænkeligheder og også visse uhensigtsmæssigheder. Men jeg mener, at det i god tid inden euroens start vil være fornuftigt at indføre en lov, der tager hensyn til arbejdstagerne og deres interesser. Vi behøver jo ikke at vente seks år på den påtænkte revision, vi kan godt begynde tidligere.

Fatuzzo
Hr. formand, er direktivet om det europæiske selskab et godt eller dårligt direktiv? Da jeg vidste, at jeg skulle tale i dag, drømte jeg i nat, at jeg var parlamentsmedlemmet Fatuzzo. Jeg var dog en ældre og mere gråhåret udgave af parlamentsmedlemmet Fatuzzo, og jeg var også rig - nemlig styrtende rig, så rig, at jeg badede i guldmønter ligesom Onkel Joachim. Winfried Menrad, som er ordfører, badede i guldmønter sammen med mig, og det gjorde De også, hr. formand. Ja, jeg drømte, at vi badede i euromønter alle tre. Hvorfor gjorde vi det? Det gjorde vi, fordi jeg var blevet rig, og det var jeg, fordi jeg efter vedtagelsen af direktivet om europæiske selskaber var blevet fabrikant. Jeg havde bygget fabrikker i hele Europa, og jeg havde stiftet et europæisk selskab med hjemsted i alle de 15 EU-lande. Direktivet er således veltilrettelagt, og det er starten på en udvikling, der vil give mange mennesker samme rigdom som mig - jeg var jo den første, der stiftede et europæisk selskab i alle medlemsstaterne - og jeg var blevet rig, eller rettere styrtende rig.
Som konklusion på denne erklæring til støtte for direktivet, hr. formand, kan jeg derfor ikke lade være med at opfordre hr. Menrad - som i flere år har gjort en indsats for at udarbejde denne betænkning og dette direktiv - og Dem, hr. formand, til at holde ferie sammen med mig og bade i mit svømmebassin, som er fuldt af euromønter, på det slot, jeg har købt. Naturligvis i drømmen, hr. formand.

Cercas
Hr. formand, den juridiske og den politiske doktrin diskuterer ivrigt den europæiske socialmodel, og det må siges, at den europæiske socialret, i hvert fald hvad angår de kollektive rettigheder, som regulerer de industrielle og arbejdsmæssige forbindelser, som vi ser det her i aften, er fanget i en meget vanskelig og kritisk fødsel efter et svangerskab, som har varet i 30 år.
Jeg vil også gerne minde om, at der i kølvandet på Maastricht-traktaten og protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken siden 1974 kun er blevet vedtaget ét lovgivningsinstrument på unionsplan. Vi, som har antennerne rettet mod det, som millioner og atter millioner af arbejdstagere mener, kan derfor i dag være tilfredse, fordi der nu sker endnu en tilnærmelse, og herefter vil der også komme en reform af statutten. Men hr. formand, som minimum må vi sige, at processen skrider meget langsomt fremad, og den er så tynget af forbehold og forholdsregler (med hensyn til nogle lande, som er repræsenteret i Rådet, herunder mit eget), at vi efter den hårde fødsel ærligt talt vil opdage, at det "nyfødte barn" er endog meget undervægtigt. Men jeg vil naturligvis støtte det. Efter så meget tørke falder denne lille dråbe af frisk vand, selv om den er meget utilstrækkelig, på et tørt sted, hvor den vil fjerne den store bekymring, som også vores borgere har.
Som fru Weiler sagde - og jeg vil gerne minde rådsmedlemmerne herom - er det, der sker i Europa og i hele verden, at folk er ængstelige, for de ønsker ikke, at de sociale fremskridt, som er opnået i de enkelte lande, på nogen måde forringes af internationaliseringsprocessen, globaliseringsprocessen, processen med opbygningen af EU - i morgen udvidelsen af denne Union. Og dog ser vi, hvordan mange regeringer, hvordan en del af den politiske opinion og også en del af arbejdsgiverne nu forsøger at afskaffe en stor del af de landvindinger, som var opnået på nationalt plan.
Jeg vil gerne lykønske hr. Menrad, fordi han på baggrund af det bedste i det kristne demokratis historie og vores historie - socialdemokraternes - har forsvaret de sociale landvindinger, som er opnået i hans fødeland og er beregnet for hele Europa.
Vores mål bør være at gå fremad og komme på linje med de mest udviklede lande, ikke de dårligst udviklede, at tage hensyn til borgernes, arbejdstagernes argumenter og ikke til argumenterne fra dem, som ønsker at afskaffe de historiske landvindinger, som er opnået af disse borgere og arbejdstagere.
På trods af de mange tvivlsspørgsmål, tvivl omkring retsgrundlaget, mener jeg derfor, hr. formand, at vi bør gøre en indsats for at forsvare Parlamentets rettigheder - vi bør ikke med et eneste yderligere sekund sinke den sociale lovgivning, der sammen med direktivet om information og høring bør gennemføres hurtigt. Og med erfaringen skal der nok blive tid til at forbedre de nuværende utilstrækkeligheder.

Bushill-Matthews
Hr. formand, først vil jeg gerne kort kommentere indlæggene fra den anden side af Parlamentet, fra hr. Medina Ortega, der klagede over manglerne i denne lovgivning - specielt med hensyn til social harmonisering og en harmonisering af skattelovgivningen. Personligt glæder jeg mig over, at disse områder er udeladt. Men fra vores forskellige positioner her i Parlamentet bør vi ikke klage over, hvad lovgivningen ikke gør. Vi bør i stedet glæde os over, at den rent faktisk indfører en statut for det europæiske selskab efter 30 lange år.
Som tidligere nævnt er dette frivilligt. I øjeblikket ved vi ikke, hvor mange virksomheder, der er interesseret i at starte sådanne SE-selskaber, eller hvilke mangler de i så fald kan finde i lovgivningen. Vi ved ikke, hvilke virksomheder der er interesseret, men som ikke stifter et SE-selskab på grund af mangler i lovgivningen. Der kan være behov for andre ændringer.
Jeg talte med en af ordførerne, hr. Menrad, om muligheden for at indføje et ændringsforslag i hans betænkning om, at lovgivningen skal tages op til fornyet overvejelse efter et passende stykke tid, så man kan vurdere, på hvilke områder lovgivningen kan forbedres. Han var enig i tanken, men foreslog klogeligt, at ethvert sådant ændringsforslag skulle indsættes i statut-betænkningen, det vil sige Hans-Peter Mayer-betænkningen. Derfor stillede jeg ikke noget ændringsforslag her, men jeg vil henvise til ændringsforslag 16 i Hans-Peter Mayer-betænkningen, der specifikt dækker alle områder, herunder også høring. Alt for ofte er det ikke muligt at flytte så meget som et komma i EU's love. Vi skal være meget mere fleksible. Det bør være reglen snarere end undtagelsen.

Hermange
Hr. formand, tillad mig først at lykønske og takke ordføreren for den ihærdighed og effektivitet, han har udvist i denne betænkning om medarbejderindflydelse, som igennem flere år har været anstødsstenen i forhandlingerne om statutten for det europæiske selskab. Mens det første udkast til forordning stammer fra 1970, har vi måttet vente på Det Europæiske Råd i Nice, før en aftale endelig blev vedtaget om et direktivforslag om medarbejderindflydelse, hvilket supplerer forslaget til forordningen om statutten for det europæiske selskab. Det er alså en skrøbelig balance, der blev opnået på Rådets møde den 20. december. Det er vigtigt, at denne balance bevares.
Derfor er det svært at acceptere ændringsforslag 4, der forpligter medlemslandene til at træffe relevante foranstaltninger for, at forhandlingerne finder sted i tilfælde af væsentlige omstruktureringer. Faktisk svarer det til igen at rejse tvivl om den aftale, der var vanskelig at opnå. Det samme gælder for ændringsforslag 7, der skal ophæve den begrænsede opremsning af rettigheder for det organ, der repræsenterer medarbejderne, hvilket i praksis betyder, at der indføres et deltagersystem, der ikke tager hensyn til de nationale særkender, og som rejser tvivl om den mekanisme til bevarelse af deltagerrettighederne, der er fastlagt i direktivets bilag.
De økonomiske og sociale parter har ventet på statutten for det europæiske selskab i mere end 30 år. Derfor skal vi, kære kolleger, sørge for at opfylde behovet for forenkling, men også behovet for fleksibilitet, der er ønsket af virksomhederne, og ikke som en konsekvens gøre denne statut mere kompliceret ved at tilføje nye krav, der afskrækker de interesserede virksomheder, og især de små og mellemstore virksomheder, fra at anvende dette nye middel, som de har til deres rådighed.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske de to ordførere, hr. Menrad og hr. Mayer, men i særdeleshed også hr. Gasòliba, hr. Rothley og hr. Lehne, der har suppleret med særlige synspunkter. Det glæder mig, at Mayer- og Menrad-betænkningerne diskuteres sammen, fordi det signalerer, at vi anstrenger os for at virkeliggøre den sociale markedsøkonomi og ikke spille social- og arbejdsmarkedspolitikken ud mod den økonomiske politik, men vi foregår med et godt eksempel på fællesskab og betragter dem som supplerende og fælles faktorer.
Hvilke rammebetingelser er det europæiske aktieselskab baseret på? Med globaliseringen bliver grænseløsheden tydelig. Det indre marked står forhåbentlig for at skulle gennemføres, udvidelsen forener kontinentet, og Den Økonomiske og Monetære Union er med euroen et synligt tegn på et sammenvoksende Europa, et tegn på en voksende europæisk identitet, et tegn på vilje, og som Europæisk Union på verdensmarkedet er den fast besluttet på at optræde stærkt og få sedler og mønter.
Vi er enige om målene. Men gennemførelsen er ofte halvhjertet. Det er stikord som retsgrundlag, stikord som manglende europæiske skattebestemmelser og stikord som nødvendig diskussion om modernisering af de europæiske fusionsbestemmelser. I medlemsstaterne er der mange hjemmeopgaver, der ikke bliver løst i det fornødne tempo og med den fornødne beslutsomhed. Kompetencerne - stikordet enstemmighed - svarer til de magtpolitiske realiteter, men ikke til det, der politisk set er nødvendigt i Europa.
Til slut vil jeg gerne opfordre Økofin-Rådet til i højere grad at beskæftige sig med beskatningen i Fællesskabet og de nødvendige skattemæssige bestemmelser og i mindre grad med forslag, der fører til en udhulning af stabilitetspagten og til svækkelse af euroen.

Bolkestein
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordførerne og de andre, der har deltaget i eftermiddagens forhandling om Kommissionens forslag om en statut for det europæiske selskab.
Som vi alle ved, har dette været en af de tungeste og længstvarende sager i EU med mere end 30 års besværlige og snørklede forhandlinger.
I al den tid har Parlamentet altid givet sin klare støtte til tanken om at oprette SE-selskaber, der er underlagt fællesskabsretten. Det har imidlertid ved forskellige lejligheder - senest i 1990, 1996 og 1998 - udtrykt alvorlig bekymring over nogle af de kontroversielle aspekter i de tekster, der blev diskuteret, specielt med hensyn til medarbejderdeltagelse, der var det mest komplekse emne.
De tekster, som Rådet endelig nåede til politisk enighed om efter topmøderne i Nice, afspejler de fleste af Parlamentets bekymringer. Teksterne er ikke perfekte, men de afspejler den brede enighed, der nu findes i Ministerrådet og Parlamentet om reglerne for denne nye selskabstype. Som bekendt var det meget vanskeligt at skabe konsensus, og vi skal værne om den, hvis vi ønsker endelig at få teksterne vedtaget.
Om fem år skal vi revidere både forordningen og direktivet efter at have høstet de første erfaringer med deres gennemførelse. Det vil give lejlighed til at gøre op med deres eventuelle utilstrækkelighed og mangler - bl.a. nogle af dem, der er blevet nævnt her i eftermiddag. Af disse grunde og med skyldig hensyntagen til skrøbeligheden af den konsensus, der er skabt i Rådet, finder Kommissionen det i øjeblikket mest hensigtsmæssigt hurtigst muligt at vedtage de tekster, som Rådet vedtog i december 2000, i uændret form.
Vi er opmærksomme på Parlamentets forbehold - som udtrykt af mange af eftermiddagens talere - over for det retsgrundlag, der er enstemmigt vedtaget i Rådet. Kommissionen har hele tiden ønsket at give Parlamentet så vigtig en rolle som muligt, og vi beklager, at det ikke kan deltage i en fælles beslutningstagning i denne sag. Men vi må indrømme, at det er stærke juridiske argumenter, der taler for det retsgrundlag, som Rådet har vedtaget. Skønt Kommissionen tidligere har undersøgt andre muligheder, mener vi, at traktatens aktuelle ordlyd gør det vanskeligt at anvende et retsgrundlag baseret på medbestemmelse og afgørelser truffet med kvalificeret flertal - i særdeleshed for det aktuelle direktiv.
Da mange af eftermiddagens talere har udtrykt betænkelighed ved retsgrundlaget, vil jeg gerne sige nogle ord om dette vigtige aspekt af sagen.
For både forordningen og direktivet foreslog Kommissionen to retsgrundlag, hvilket gav Rådet mulighed for at vedtage lovene med kvalificeret flertal. Men ved udgangen af 2000 blev Kommissionen konfronteret med det faktum, at Rådet med enstemmighed havde ændret det foreslåede retsgrundlag for begge tekster til EF-traktatens artikel 308, der kræver enstemmighed. Kommissionen beklager meget det faktum, at denne ændring har berøvet Parlamentet medbestemmelsesretten på et område, der altid har haft dets store bevågenhed. Men Kommissionen kan ikke se bort fra det faktum, at de tekster, som Rådet vedtog i december 2000, ligger meget tæt op ad Parlamentets udtalelser gennem de seneste tre år.
Set fra et rent juridisk perspektiv kan Kommissionen forstå Rådets forbehold over for artikel 95 som det korrekte retsgrundlag for forordningen, da den ikke sigter mod en harmonisering af de nationale selskabslovgivninger. Reglerne gælder kun for de kommende Societas Europaea, og de påvirker overhovedet ikke andre nationale bestemmelser, der finder anvendelse på aktieselskaber. Så skønt Kommissionen beklager ændringen af retsgrundlaget, så er der belæg for Rådets udtalelse, og det kan ikke uden videre afvises på et juridisk grundlag.
Hvad angår beskatningen, som nogle af parlamentsmedlemmerne også har nævnt, ved De måske, at Kommissionen oprindeligt ønskede at få konkrete skatteregler med i statutten for det europæiske selskab, men at Rådet insisterede på at få dem slettet. Jeg er helt overbevist om, at der stadig er behov for skatteregler, og det glæder mig, at Kommissionen og Parlamentet synes at være enige på dette afgørende punkt. Kommissionen vil formentlig gennemføre sin analytiske undersøgelse af selskabsbeskatningen på det indre marked og have en beslægtet kommunikationspolitik klar i næste måned.
Disse dokumenter vil bl.a. indeholde en analyse af de skattemæssige hindringer for grænseoverskridende økonomiske aktiviteter, som alle EU's virksomheder står over for, samt mulige løsningsforslag. Medlemmerne af Europa-Parlamentet behøver blot at tale med forretningsfolk i de forskellige medlemsstater for at vide, at de skattemæssige hindringer er reelle og meget alvorlige.
De dokumenter, jeg netop har nævnt, vil også se på den konkrete situation for de virksomheder, der stiftes under statutten for det europæiske selskab, og Kommissionen mener, at de vil udgøre et glimrende grundlag for en afstikning af den rette kurs fremover. Jeg synes specielt, at man nøje skal overveje en omfattende løsning på de aktuelle problemer med selskabsbeskatning hos de virksomheder, der er aktive i mere end én medlemsstat.
I kølvandet på den undersøgelse, jeg netop har omtalt, agter Kommissionen at starte en bred debat om selskabsbeskatningens fremtid på det indre marked og behovet for en omfattende reform, ikke mindst for at opfylde EU's målsætning om at blive verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi, sådan som den blev defineret af Det Europæiske Råd i København i marts 1999. I den forbindelse skal vi behandle de skattemæssige spørgsmål vedrørende statutten for det europæiske selskab som en prioritet.
I lyset af de konkrete spørgsmål og virksomhedernes ønske om at stifte europæiske selskaber er jeg sikker på, at Parlamentet vil støtte Rådets endelige vedtagelse uden yderligere forsinkelser, og jeg takker Parlamentet på forhånd.

Informering og høring af arbejdstagerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0282/2001) af Menrad for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet og Rådet vedrørende gennemførelsen af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne (Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994) (KOM(2000) 188 - C5-0437/2000 - 2000/2214(COS)).

Menrad
Hr. formand, i september 1994 vedtog Rådet direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg. Gennemførelsen af dette direktiv har været genstand for en rapport fra Kommissionen. Den foreliggende betænkning fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender udtaler sig om Kommissionens rapport. Allerede rent numerisk kan man tale om en succeshistorie for de europæiske samarbejdsudvalg. Da direktivet blev vedtaget af Parlamentet og Rådet i 1994, var der ca. 30 frivillige aftaler, der regulerede information og høring af arbejdstagere i fællesskabsvirksomheder og koncerner med sæde i Europa. I mellemtiden er tallet steget til over 650. Kommissionens rapport dokumenterer, at direktivet om europæiske samarbejdsudvalg har været den centrale drivkraft i denne udvikling.
Ved indførelsen af europæiske samarbejdsudvalg prioriteres de løsninger, der er næsten skræddersyede, og som træffes på virksomhedsniveau mellem ledelsen og arbejdstagernes særlige forhandlingsorgan. Ligesom i det europæiske aktieselskab er det også formlen fleksibilitet og forhandlinger, der gælder, og hvis de lovpligtige forhandlinger slår fejl, bliver de minimumsstandarder, der i direktivet om samarbejdsudvalg kaldes subsidiære bestemmelser, bindende. Chokket fra Vilvoorde hos Renault i Bruxelles viste for første gang, at målet for de europæiske samarbejdsudvalg ikke blev opnået i alle tilfælde, nemlig at der ikke skulle gennemføres virksomhedsomlægninger i form af overfaldskommandoer, men først efter at de implicerede arbejdstagerne i god tid var blevet informeret og hørt. Men sådan er det nu engang - hvor der er lys, er der også skygge. Direktivet har nogle svagheder, og derfor insisterer Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender på en revision. Vi har ikke sagt, at det allerede skulle være i 1999 eller 2000, men Kommissionen nævnte 2002 i forbindelse med diskussionen om den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Vores beslutningsforslag skal være et diskussionsgrundlag med henblik på en ændring af direktivet om de europæiske samarbejdsudvalg. Ved møder, høringer og symposier har jeg hørt flere beklage, at i nogle særlige tilfælde - navnlig med henblik på ekstraordinært høringsmøde - er information og høring ikke sket i god tid. Forbedringsforslagene, som i højere grad skal muliggøre information og høring i god tid, bliver således et meget vigtigt punkt i betænkningen, således at det europæiske samarbejdsudvalg stadig høres, og der kan tages hensyn til deres råd, inden ledelsen træffer sin afgørelse. I betænkningen er der opbakning til en styrket høringsprocedure med henblik på at nå til enighed. Her vil jeg gerne tilføje: nå til enighed om den videre procedure. Jeg vil ikke sige pligt til enighed, men som jeg alledere har sagt på udvalgsmøderne, forkaster jeg vetoret for det europæiske samarbejdsudvalg i henhold til ændringsforslag 5, der blev stillet i dag.
Min betænkning indeholder en mere elegant løsning, som fru Ghilardotti har foreslået, om eventuelt at gennemføre en anden møderunde, ligesom direktivet om det europæiske aktieselskab også foreskriver. En mere omfattende ret til information og høring i det europæiske samarbejdsudvalg ændrer ikke ved en vigtig bestemmelse i direktivet, der er formuleret i betragtning K i den nuværende betænkning efter anmodning fra hr. Bushill-Matthews. Virksomhedsledelsens ret til at gå ind i en direkte dialog med de ansatte er stadig lige så ukrænkelig som dens ret til at lede virksomheden. Partnerskab og subsidiaritet skal også efter en ændring være afgørende for indholdet i direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Det er principperne i den kristne lære, der jo har tilhængere i forskellige partier. På Europa-Parlamentets initiativ foreskriver lovteksten fra 1994 et europæisk samarbejdsudvalg, der arbejder i en samarbejdsvillig ånd. Partnerskab er ikke en sovepille, partnerskab betyder en klar varetagelse af interesser, men også at der slås bro mellem interesser på fælles informations- og høringsmøder, hvilket også er økonomisk fordelagtigt. Manglende information vil kun føre til usikkerhed, mistro og til sidst angst, der resulterer i en blokade. Information i god tid betyder gennemskuelighed, der skaber tillid ...
(Formanden afbrød taleren)

Titley
Hr. formand, vi henviser til samarbejdsudvalgsdirektivets virkemåde frem til 1996, det vil sige, inden Det Forenede Kongerige og Republikken Irland underskrev aftalen. Indtil da var erfaringerne positive med klare fordele som følge af direktivet. De seneste begivenheder har imidlertid afsløret visse svagheder i samarbejdsudvalgsdirektivet, specielt vedrørende omstrukturering, idet vi på det seneste har set adskillige tilfælde af store omstruktureringer i multinationale selskaber uden forudgående høring af arbejdstagerne.
Vi skal huske, at Domstolen inden vedtagelsen af dette direktiv fandt, at samarbejdsudvalg var berørte parter, hvad angår kontrol med sammenslutninger. Det forudsætter en pligt hos arbejdsgiveren til at informere og høre arbejdstagerne. Vi ser gerne en styrkelse af direktivet med hensyn til høring i forbindelse med omstrukturering.
I sin rapport nævner Kommissionen også den vage udformning af kravet om informations- og høringsmøder, der skal finde sted med arbejdstagerne så hurtigt som muligt i tilfælde af usædvanlige omstændigheder, der påvirker arbejdstagerne. Der skal også strammes op på dette punkt. Artikel 27 i chartret om grundlæggende rettigheder fastslår, at arbejdstagere skal have sikkerhed for information og høring "i god tid", hvilket er en strengere fortolkning end "så hurtigt som muligt". Udvalget om Retlige Anliggender ser gerne en stramning på dette punkt.
Endvidere finder vi, at deltidsansatte behandles forskelligt i de forskellige medlemsstater. Vi ser gerne, at Kommissionen undersøger dette samt spørgsmålet om arbejdsfritagelse til aktiviteter i samarbejdsudvalg, der fortolkes forskelligt i de forskellige medlemsstater. Det bør også gælde for uddannelse, hvor der er store forskelle. Vi ser gerne, at Kommissionen fremsætter forslag for at sikre en harmoniseret uddannelse i de forskellige medlemsstater, så arbejdstagerrepræsentanterne kan præsentere deres sag på bedst mulig vis.

Désir
Som rådgivende ordfører for Industriudvalget vil jeg først takke hr. Menrad for at have taget hensyn til det væsentlige i udvalgets forslag, særligt - og jeg uddyber det ikke - angående definitionen af information, høring og styrkelse af proceduren, styrkelse af fagforeningernes rolle, sænkelse af tærskelværdierne for oprettelse af disse udvalg og nedsættelse af fristerne for oprettelse af de europæiske samarbejdsudvalg.
Tillad mig alligevel at understrege tre vigtige punkter. Det første punkt blev nævnt i vores punkt 12. Det drejer sig om henvisningen til direktivet fra 1998 om de kollektive afskedigelser, der gav medarbejderrepræsentanterne mulighed for at inddrage en kompetent myndighed på baggrund af oplysninger fra virksomhedens ledelse, når de vurderede, at alternative muligheder for at undgå fyringer eller lukning af steder ikke var blevet behandlet, eller hvis der er tvivl om en procedures lovlighed.
Jeg mener, når det i dag drejer sig om problemer i europæiske virksomheder, herunder nogle gange fusioner og overtagelsesforretninger, der er godkendt af Kommissionen og af Generaldirektoratet for konkurrence, er spørgsmålet, hvilket i øvrigt blev nævnt efter Marks & Spencer-sagen af fru Diamantopoulo, der er kommissær for sociale anliggender, for medarbejderne, deres repræsentanter og virksomhedsudvalgene at kunne inddrage Kommissionen ved at påpege, at de sociale rettigheder nogle gange bliver undertrykt, fordi det drejer sig om handlinger, der udelukkende har finansielle og børsrelaterede formål. Ud fra dette synspunkt tilslutter jeg mig ændringsforslag 5 af fru Ainardi og fru Figueiredo, som jeg personligt stemmer for. Det andet punkt, der hører til dette ændringsforslag, drejer sig om sanktioner.
Jeg mener, at vi bør forudse ikke kun betydelige og afskrækkende sanktioner, men sige - og dette er underforstået i en af hr. Menrads artikler, men jeg ville ønske, at det var mere præcist, så medarbejderne og borgerne vidste det - at når informations- og høringsprocesserne ikke overholdes, kan beslutninger om nedlæggelse af arbejdspladser eller lukning af virksomheder erklæres for ugyldige. Jeg vil som hr. Menrad slutte af med at anmode Kommissionen om at forstå det hastende aspekt i Europa-Parlamentets anmodning og ikke at vente til 2002 og at fremlægge et forslag, der afspejler viljen hos størstedelen af grupperne til at styrke medarbejdernes rettigheder i europæiske virksomheder.

Bushill-Matthews
Hr. formand, min kollega hr. Menrad har gjort meget ud af dette arbejde, og han rejser nogle interessante spørgsmål om styrkerne og svaghederne ved det eksisterende direktiv. Det er imidlertid værd at bemærke, at nogle lande først gennemførte direktivet sidste år, og at i hvert fald ét land endnu ikke har gennemført visse bestemmelser.
Det er klart, at virksomhederne og deres ansatte stadig har brug for tid for at afslutte de indlæringsprocesser, der er forbundet med oprettelsen af europæiske samarbejdsudvalg. Hvis reglerne ændres for tidligt, vil det kun skabe forvirring, skønt det selvfølgelig er nyttigt for Kommissionen og Rådet at lytte til Parlamentets synspunkter på nuværende tidspunkt.
Som ordføreren ved, går jeg ind for information og høring. Jeg støtter princippet om samarbejdsudvalg, og jeg deler ordførerens ønske om, at de skal få succes. Han ved imidlertid også, at jeg er meget lidt tilfreds med visse elementer af hans betænkning. Jeg mener stadig, at den er for vidtgående med hensyn til sanktioner for nedsættelse af tærskelværdier for virksomhedernes størrelse og med hensyn til at fremme fagforeningsspørgsmålet som et mål i sig selv i stedet for at fremme medarbejdernes interesser. Jeg har derfor stillet fire ændringsforslag, hvortil jeg allerede har sikret mig nogen støtte på tværs af partiskel, og jeg vil også stemme imod betragtning 5 og 7, hvilket han ved.
Når det er sagt, vil jeg takke ordføreren for at acceptere nogle ændringsforslag i udvalget, og jeg kan bekræfte, at jeg trods mine alvorlige bekymringer stadig er villig til at stemme for hele betænkningen, hvis Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter to af mine ændringsforslag - i særdeleshed ændringsforslag 1 og 3, sådan som vi allerede har diskuteret. På den måde kan vi vise, at vores eget minieuropæiske samarbejdsudvalg bestående af en tysk ordfører, en hollandsk gruppekoordinator og jeg selv fra Det Forenede Kongerige udgør et godt eksempel, idet vi har skabt et positivt resultat.

Ghilardotti
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Menrad for det grundige stykke arbejde, han lagde for dagen, da han udarbejdede denne betænkning - også ved hjælp af de høringer, han tilrettelagde sammen med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender - for at foretage en grundig undersøgelse af direktivets implementering.
Det fremgår af dette arbejde, at der ikke er nogen tvivl om, at implementeringen i den nationale lovgivning generelt er positiv, og at ca. 2.000 europæiske virksomheder allerede har oprettet et europæisk samarbejdsudvalg. Takket være direktivet har det i mange virksomheder været muligt at fjerne hindringerne for information og høring. Og det er ikke alt, for samarbejdsudvalgenes rettidige deltagelse i nogle af beslutningsprocesserne har uden tvivl givet nogle positive resultater - ikke mindst for arbejdstagerne - når det gælder emner som sundhed, sikkerhed og ligestilling, men den har også givet nogle positive resultater for virksomhederne, eftersom der er blevet færre konflikter.
Når det er sagt, kaster hr. Menrads betænkning - som vi bifalder og støtter - også lys over en række mangler i selve direktivet, og her er det efter min mening absolut nødvendigt, at Kommissionen griber hurtigt ind for at ændre direktivet.
Jeg vil navnlig gerne understrege tre aspekter, der foruden de aspekter, som andre af vores kolleger allerede har været inde på, forekommer mig at være de vanskeligste punkter, hvor det er nødvendigt med en målrettet indsats.
Det første punkt er informationsfristerne. I direktivet er der ikke nogen klar angivelse af, hvor hurtigt informationen skal ske, og i de senere år - det er noget, vi tit har drøftet her i Parlamentet - har vi vedtaget nogle beslutninger, men der har desværre været mange dårlige eksempler, hvor arbejdstagerne er blevet informeret om deres skæbne ved at læse avisen, eller hvor de først har fået besked om virksomhedernes beslutning, når den var endelig. Man kan nævne mange eksempler i den forbindelse, f.eks. Ahlston, Adb og Marks & Spencer. Når det forholder sig sådan, er det absolut nødvendigt, at direktivet er mere præcist, og at fristerne for information og høring defineres, før der træffes nogen som helst beslutning, så der bliver mulighed for en forhandling. Ellers nytter direktivet nemlig ikke noget!
Det andet punkt er - og det tror jeg, at mine kolleger er enige med mig i - at hvis bestemmelserne i lovgivningen ikke bliver overholdt, har de ikke nogen effekt. Det er påfaldende, at det udelukkende er med hensyn til beskæftigelse og sociale rettigheder, at dette næsten altid er tilfældet! Som følge heraf har der i de senere år været mange tvister og indbringelser af sager for domstolen, netop fordi virksomhedernes manglende overholdelse af direktivets bestemmelser absolut ikke - og slet ikke automatisk - medfører, at der sættes spørgsmålstegn ved gyldigheden af den trufne beslutnings konsekvenser.
Derfor er det nødvendigt at tage højde for nogle passende og afskrækkende sanktioner, og i tilfælde af grove overtrædelser er det nødvendigt at sørge for en udsættelse, så forhandlingerne kan fortsætte.

Jensen
Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Menrad for hans betænkning, selv om jeg ikke er enig i alle forslag heri. Kommissionens rapport om de europæiske samarbejdsudvalg viser, at der er et godt stykke vej igen, før loven er ført ud i praksis, og alle berørte virksomheder har oprettet virksomhedsråd. Er det så et rigtigt svar at kræve endnu flere virksomheder omfattet af direktivet og kræve større sanktioner mod de virksomheder, som ikke gennemfører direktivet? Den liberale gruppe kan ikke gå ind for at sænke størrelsen af de virksomheder, der er omfattet af direktivet, til fem hundrede ansatte i én medlemsstat og hundrede i flere end én medlemsstat. Jeg er også skeptisk over for nogle af de ønsker om sanktioner, der er blevet foreslået her i Parlamentet. De kan komme til at gå på tværs af nationale systemer, som faktisk fungerer godt, og det kan heller ikke være rimeligt, at virksomheder skal straffes forskelligt for samme forseelse, som det vil blive tilfældet, hvis manglende information og høring fører til bortfald af offentlige tilskud eller offentlige ordrer, eller hvis ledelsens handlinger gøres ugyldige.

Flautre
Hr. formand, adskillige eksempler på strukturændringer og afskedigelser skader for hver dag den interesse, som medarbejdere og borgere udviser for den europæiske socialpolitik. I den forbindelse er det klart, at en revision af direktivet om samarbejdsudvalgene er en væsentlig måde at genskabe denne troværdighed på.
Hvad siger medarbejderne, der er ofre for disse strukturændringer, til os om den mulighed, de har fået med dette direktiv? De siger f.eks, at den gældende lovgivning om retten til information og høring, som ikke er præcist defineret, regelmæssigt bliver sjoflet af virksomhederne, at de ikke råder over tilstrækkelige administrative og juridiske midler til at kontrollere, om direktivet bliver overholdt, at dette kun anvendes alt for "karrigt" og slet ikke i de mange transnationale virksomheder, der ligger under tærskelværdien, at det er utroligt, at kun kriterierne om god overholdelse af konkurrenceretten har forrang for tildeling af tilladelse til fusioner, og at de sociale, regionale og miljømæssige konsekvenser af disse fusioner ikke bliver taget i betragtning, at de bliver overset, i perioder med fusioner, hvor de tidligere aftalestrukturer ikke længere gælder, mens de nye strukturer endnu ikke er udarbejdet, og endelig at de bliver oprørte over, at de samme virksomhedsgrupper, som udfører fjendtlige omstruktureringer, i nogle tilfælde har modtaget støtte fra strukturfondene.
Hr. Menrads betænkning er resultatet af et meget åbent arbejde, der har fundet sted i samarbejde med de berørte parter på arbejdsmarkedet og kommissærerne, der i denne forbindelse har arrangeret en stor offentlig høring, der efter min mening på en krævende måde går ind for at råde bod på disse mangler ved den præcise definition af information og høring, ved den foreslåede nedsættelse af den krævede tærskelværdi ved oprettelse af et samarbejdsudvalg, ved anmodningen om at fastholde specifikke mødesteder i perioder med fusioner, ved anmodningen om ugyldiggørelse af beslutninger, der bliver taget, uden at procedurerne overholdes, og ved sanktionerne, herunder finansielle, over for de skyldige virksomheder. Og endelig ved hensyntagen til medarbejdernes mening og fremskaffelse af bevis for overholdelse af direktivets bestemmelser inden en godkendelse om fusion.
Vores gruppe vil i denne kontekst støtte disse forslag. Naturligvis mangler det - og dette kræver en samlet fælles indsats - at revisionen af direktivet hurtigt og effektivt bliver indledt.

Ainardi
Hr. formand, på et tidspunkt, hvor tusinder af europæiske lønmodtagere står over for en bølge af omstruktureringer, afskedigelser og velfærdsordninger, gør Menrad-betænkningen om de europæiske samarbejdsudvalg det muligt om ikke at ændre situationen så dog i det mindste at give lønmodtagerne nye holdepunkter til at modstå de meget vanskelige situationer og at øve indflydelse på de gældende beslutninger.
Nu, hvor væksten udviser bekymrende tegn, kan det være nyttigt at tænke over indholdet i denne vækst, over nødvendigheden af dens udvikling ved at lægge vægt på beskæftigelsens stabilitet og dens kvalifikation. Der er et presserende behov for en sand høring af lønmodtagerne, der er et presserende behov for at ændre den holdning, der behandler mænd og kvinder som varer, der er blevet ubrugelige, fordi den finansielle rentabilitet anses for utilstrækkelig af aktionærerne, for øvrigt selv ud over den reelle økonomiske situation.
Menrad-betænkningen er et resultat af vores kollegas betydelige arbejde, som jeg vil lykønske ham med. Det er også et resultat af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders vilje til at høre medarbejderrepræsentanterne for de store europæiske virksomheder. Det er på baggrund af disse høringer, at Menrad-betænkningen har kunnet fastslå den alvorlige situation ved at påvise nødvendigheden af væsentlige ændringer i direktivets indhold. Jeg støtter mange af denne betænknings forslag. Jeg vil nævne enkelte af dem, som efter min mening betyder store fremskridt for lønmodtagerne.
F.eks. anmodningen i punkt 2 om en regelmæssig information og høring, der bør ske, inden en virksomhed eller en virksomhedsgruppe træffer afgørelse, for at gøre det muligt for medarbejderne at få en reel indflydelse på ledelsens beslutningsproces, information, der kan gå så langt som - i de særligt alvorlige tilfælde - til muligheden for medarbejderrepræsentanterne for at få tid til forhandling, inden beslutningen træder i kraft, som det er omtalt i punkt 14. Jeg nævner endnu en gang punkt 2 med udarbejdelsen af en klausul, hvor ledelsens beslutninger kun har juridisk gyldighed, hvis procedurerne med information og høring, som defineret i direktivet, har fundet sted på korrekt vis og i henhold til foregående, eller punkt 13, som foreslår indførelsen af sanktioner ved manglende overholdelse. Endelig er der også anmodningen om tilbagebetaling af støtte og bistand samt udelukkelse fra offentlige udbud af de virksomheder, der tilsidesætter loven på dette område.
Disse forslag går i den rigtige retning, men jeg tror, at man i forbindelse med foranstaltningernes konsekvenser for beskæftigelsen og for forbedring af den økonomiske formåen i Europa bør gå meget længere for medarbejdernes ret til at deltage i virksomhedernes udvikling. Det er indholdet i det ændringsforslag, som min gruppe har fremlagt, om anmodning om muligheden for, at medarbejderrepræsentanterne kan få en suspensiv vetoret. Det handler om at give medarbejderrepræsentanterne garanti for, at deres alternative forslag i det mindste bliver vurderet og taget i betragtning. Mange katastrofale beslutninger for virksomhederne, for beskæftigelsen, kunne være undgået, hvis lønmodtagerne havde kunnet øve indflydelse på disse beslutninger. Denne ret, der er et udtryk for social og demokratisk retfærdighed i virksomheden, er også en garanti for økonomisk og social effektivitet.
Endnu en gang - Menrad-betænkningen er et vigtigt fremskridt. Derfor støtter min gruppe den.

Hermange
Gennemførelsen af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg har vist sig at være stort set positiv, da der i øjeblikket eksisterer ca. 650 europæiske samarbejdsudvalg, hvor størstedelen er opstået på grundlag af aftaler, der er indgået forud, det vil sige på frivilligt og forhandlet grundlag.
Imidlertid findes der endnu 1.200 virksomheder, der ikke har oprettet europæiske samarbejdsudvalg.
Mens konsekvenserne af globaliseringen kræver nye svar, hvor transnational repræsentation og information udgør hjørnestenen, er det nødvendigt at stille spørgsmål ved de faktorer, der forhindrer udviklingen af den europæiske sociale dialog i virksomhederne, og Kommissionens rapport, der samtidig behandler den juridiske og den praktiske gennemførelse af direktivet i medlemslandene, giver os i dag mulighed for at stille disse spørgsmål. Diskussionerne i udvalget har været gavnlige, og jeg vil lykønske ordføreren med hans samarbejdsevner og forligsarbejde. Men den brede enighed i udvalget om behovet for at udvikle informationen og høringen, både på nationalt og internationalt plan, må imidlertid ikke skjule de forskellige synsvinkler, der er blevet understreget af min kollega Bushill-Matthews.
Faktisk synes jeg, at det nu er vigtigt at minde om, at den egentlige sociale dialog i virksomheden kræver fleksible og udviklende midler og ikke en normgivende ramme, der er påtvunget og detaljeret, som visse af vores kolleger ønsker at genindføre i forbindelse med revisionen af direktivet fra 1994. Det er grunden til, at jeg vil insistere på vigtigheden af, at den kommende reform af dette direktiv ikke bliver en grundlæggende reform af dets ånd, og at vi især bevarer forskellen mellem selve direktivets kald, der er et middel til social dialog i virksomheden, og dets bilag, der fastslår nederlaget for den sociale dialog.
Desuden bør begrænsningen af direktivets anvendelsesområde ikke være et mål i sig selv, men en simpel mulighed for at udbrede denne foranstaltning. Derfor tilslutter jeg mig ændringsforslag 3, som vores kollega præsenterede, og den franske delegation støtter dette ændringsforslag, mens vi er mere forvirrede over ændringsforslag 14.
Til sidst vil jeg gerne give en forklaring på bemærkningen i punkt 2, litra i), nemlig at information og høring af arbejderne bør foregå således, at principperne om informationernes fortrolige karakter overholdes. Denne meget vigtige bestemmelse drejer sig især om de tilfælde, hvor rettidig information og høring af arbejderne, hvilket er normalt, kan være i strid med lovgivningen om aktiemarkederne. Bestemmelsen er altså grundlæggende for at bringe virksomhedens konkurrenceevne i overensstemmelse med verdensøkonomien og at bevare en europæisk socialmodel. Jeg håber, at Kommissionen vil tage hensyn til dette under udarbejdelsen af dens forslag til revision af direktivet.

Damião
Hr. formand, også jeg lykønsker ordføreren med den kvalitet, vedholdenhed, ansvarsfølelse og koordinering samt vilje til konsensus, der nu gør det muligt at fremlægge en betænkning, hvis budskab er, at arbejdsmarkedets to parter bør kunne behandle fusioner, virksomhedsflytninger og omstruktureringer som en fødsel uden smerter. Ofte foregår disse fænomener jo med unødvendige smerter og fører til lige så uheldige fænomener, der påvirker arbejdstagerne og de rettigheder, som de har i medlemsstaterne, men som konstant svækkes på grund af disse såkaldte flytninger og mobilitet.
Jeg vil gerne fremhæve ordførerens henvisning til traktatens artikel 127, der indeholder klare, overordnede bestemmelser om konkurrence og arbejdsmarkedslovgivning, herunder information og høring. Det er indlysende, at vi må forsvare arbejdstagernes og borgernes ret til frit at træffe beslutninger om deres tilværelse og også om, hvor og hvordan de vil arbejde. Sagen er, at de negative eksempler på denne så højt besungne mobilitet, som virksomheder og arbejdstagere bør udvise, til stadighed chokerer offentligheden i mit eget land, og jeg vil gerne benytte lejligheden til her at kritisere den fremgangsmåde, som repræsentanter for en virksomhed - denne gang tilfældigvis engelsk, med hovedsæde i London og med filialer i Den Irske Republik og i Portugal - har benyttet over for store grupper portugisiske og polske arbejderstagere, der (på grund af den særlige situation i Nordirland) er blevet bragt i fare, uden kontrakt, uden beskyttelse, uden sikkerhed og ofte overladt til deres egen triste skæbne. Det kan lyde som en jammerklage, men det er åbenbart det, som portugisiske arbejdstagere, der søger bedre løn og arbejdsvilkår, kommer ud for, og disse arbejdstagere står i en situation, hvor de ikke engang kan vende hjem. Denne mobilitet truer ikke blot dem, der af social nødvendighed udøver den, men også de organiserede arbejdstagere. Disse byder de første velkommen, er solidariske med dem og virker for deres integration. Tillidsfolkene og den solidaritet, som de og fagforeningerne yder under disse dramatiske omstændigheder, er deres eneste støtte.
Jeg vil derfor gerne udvide og styrke denne endnu fjerne rettighed om en social målsætning, som Fællesskabet og traktaterne har sat sig for at virkeliggøre.

Lambert
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for hans arbejde med denne betænkning. I lyset af det, vi allerede har hørt her i aften, er det vigtigt at huske på, at Lissabon ikke handlede om konkurrence, men om social samhørighed. Man forventer i stigende grad, at virksomhederne optræder med etisk og social ansvarlighed. Sunde ansættelsesforhold og et godt samarbejde med medarbejderne er centrale indikatorer for en sådan etisk vurdering, og vi skal se betænkningens henstillinger i dette lys.
Betænkningen peger på en række områder, hvor et revideret direktiv kunne effektivisere samarbejdsudvalgene og undgå nogle af de problemer og sammenbrud, vi har hørt om. Der er tale om flere regelmæssige møder ud over det symbolske årlige møde, som er det eneste, 85% af virksomhederne får holdt. Flere kvinder, der er så godt som usynlige i mange af disse organer og i alt for mange bestyrelseslokaler. Bedre uddannelse for at forbedre kvaliteten af repræsentationen og kommunikationen. Bedre faciliteter og kontrolforanstaltninger for at sikre, at medlemmerne af samarbejdsudvalgene repræsenterer alle sektorer på effektiv vis. Sanktioner for manglende overholdelse af bestemmelserne er også vigtigt. Spørgsmålet er, om vi ønsker ansvarlighed hos arbejdsmarkedets parter eller ej. Min gruppe ønsker, at de skal være ansvarlige, og derfor hilser vi denne betænkning velkommen og ser frem til Kommissionens forslag på baggrund heraf.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, denne betænkning er resultatet af et betydningsfuldt arbejde i Beskæftigelsesudvalget, koordineret af vores kollega Menrad, som jeg gerne vil lykønske med den åbenhed, som han har udvist over for de forslag, der er fremkommet under forhandlingen, herunder flere fra vores gruppe, selv om jeg dog mener, at man godt kunne været gået en smule længere.
Vi kender alle til de utallige vanskeligheder og alvorlige arbejdsløshedsproblemer, som arbejdstagerne og deres samarbejdsudvalg, især i de multinationale firmaer, står over for i de omstruktureringer og flytninger, der er blevet stadig hyppigere i de senere år, og hvor arbejdstagerne i de fleste tilfælde ikke har set deres rettigheder blive respekteret, men blot er blevet behandlet som en ren vare. Det nuværende direktiv må derfor ændres gennemgribende, især hvad angår procedurerne for information og høring af arbejdstagerne og de europæiske samarbejdsudvalgs mulighed for at gribe ind, navnlig gennem tillægsbøder og suspensivt veto, hvor omstruktureringer, fusioner, flytninger og sammenlægninger ikke tager hensyn til arbejdstagernes helt rimelige rettigheder.
Kommissionen må snarest fremlægge forslag til ændring af dette direktiv, sådan som vi gentagne har ønsket det, og den må i hvert fald inkludere de forbedringer, som Menrad-betænkningen indeholder, og som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vedtaget, samt det forslag, som vores gruppe lægger så stor vægt på. Det er helt afgørende, at høringsproceduren styrkes og udvides til at omfatte alle arbejdstagere, og at de får ret til suspensivt veto over for beslutninger med negative følger for dem, så der kan gennemføres yderligere forhandlinger, og disse følger undgås. Det er, som Menrad-betænkningen siger det, ligeledes vigtigt, at de virksomheder, der ikke respekterer arbejdstagernes ret til at blive informeret og hørt samt alle direktivets øvrige bestemmelser med de nye ændringer, som vi har gennemført, ikke blot ikke bør modtage nogen form for strukturfondstøtte, men også skal tvinges til at tilbagebetale den støtte, som de måtte have fået fra Fællesskabet eller medlemsstaterne, ligesom de bør udelukkes fra offentlige kontrakter og støtte. Jeg håber derfor, at Kommissionen accepterer disse forslag.

Pérez Álvarez
Hr. formand, da jeg for lidt siden talte om det foregående punkt på dagsordenen, mindede jeg om definitionen af det, vi forstår ved en virksomhed, nemlig at virksomheden som organisation er karakteriseret ved flerhed, og at enkeltmandsvirksomheder derfor i juridisk forstand ikke er virksomheder. Flerheden forpligter til at fastsatte regler for medarbejdernes rolle inden for organisationen. Jeg mener, at hr. Menrads betænkning på glimrende vis behandler dette punkt, og vi bør lykønske ham med kvaliteten af hans arbejde.
Direktivets formål er at forbedre arbejdstagernes ret til at blive informeret og hørt af koncerner eller multinationale selskaber, der driver virksomhed i Europa. For øjeblikket vurderes det, at over 1.100 multinationale selskaber, som beskæftiger ca. 15 millioner medarbejdere, vil blive berørt at dette direktiv og ændringen af det. Jeg er enig med ordføreren, når han anmoder om og forventer, at Kommissionen ændrer direktiv 94/45/EF, således at retten til information og høring netop bliver vejen til at muliggøre og lette arbejdsmarkedsdialogen som grundlæggende element for de sociale og arbejdsmæssige forbindelser i de berørte virksomheder.
Jeg er ligeledes enig med ham, når han anmoder om, at den rolle, som spilles af disse organer for medindflydelse, information og høring, ikke kun bliver relevant i tilfælde af industrielle omlægninger og kriser, men at den bliver permanent i en global økonomi, hvor vi ser symptomer og tegn på globalisering, og endvidere at det sikres, at denne ret kan udøves på det mest hensigtsmæssige trin i processen og proceduren.
Alt dette skal ses i lyset af, at medarbejderne ikke kun ved omstruktureringer, men altid i tilfælde af beslutninger af afgørende betydning for virksomhedens og arbejdspladsens fortsættelse og fremtid kan have garanti for, at deres stemme bliver hørt.
Dette er indholdet af de ændringsforslag, som jeg har stillet, og som ordføreren har været så venlig at acceptere.
Hver dag hører vi nyheder med afgørende betydning for samfundet, og ofte løber det os koldt ned ad ryggen: Samtlige en virksomheds afdelinger lukkes i et eller flere lande, en virksomhed er i gang med massive nedlæggelser af arbejdspladser, der gives meddelelse om en fusion, og medarbejderne spørger sig selv, hvad der vil ske, hvor mange der vil blive afskediget eller sendt hjem, og ofte træffes disse beslutninger mere af børsmæssige årsager - for at forbedre aktiekursen - end af væsentlige årsager.
I sådanne situationer er informering efter beslutningstagningen af ringe værdi. Virksomheden er en organisation, af og til et helt samfund, med en smule modstridende interesser.
Jeg vil gerne påpege, at disse rettigheder også bør omfatte uddannelse, livslang læring, sundhed og sikkerhed, ligestilling, miljø og unges indslusen på arbejdsmarkedet. Alt dette vil gøre virksomheden til et harmoniseret samfund, som efter min mening vil have færre konflikter. Dette vil afspejles i produktiviteten, produktivitetsstigningen, beskæftigelsen og livsbetingelserne og dermed give et bedre Europa.

Thorning-Schmidt
Hr. formand, mange mennesker er meget bekymrede for globaliseringen. De samler sig i organisationer, og de mest ekstreme kaster med sten. EU bliver indimellem beskyldt for at gøre de negative sider af globaliseringen værre. Jeg mener, at den diskussion, vi har i dag, og den diskussion, vi har haft om Menrad-betænkningen i vores udvalg, viser lige præcist det modsatte. Den viser, at EU på en meget konkret måde kan bidrage til at afbøde de negative sider af markedets frie kræfter, i dette tilfælde omstruktureringer. EU kan ikke få omstruktureringerne væk, og det skal vi heller ikke, for de er en del af en moderne markedsøkonomi, og de kan have positive virkninger. Men vi kan forsøge at afbøde de negative virkninger ved at inddrage medarbejderne på en ordentlig måde i processen.
Det, vi gør i dag, og det, vi forhåbentlig kommer til at gøre fremover med et nyt direktiv, er på en meget konkret måde at gøre markedet lidt mere demokratisk. Direktivet har allerede haft en virkning. Det viser Kommissionens rapport. Der er oprettet samarbejdsudvalg som en konsekvens af direktivet. Men der er mange ting, der kan forbedres, som også andre talere har sagt, og jeg håber, at Kommissionen vil lade sig inspirere af Parlamentets betænkning i dag. En del af forbedringerne skal ske i form af kulturændringer i virksomhederne. Virksomhederne skal indse, at information og høring ikke er en sur og tung pligt, men en konstruktiv del af moderne virksomhedsledelse, og at det skaber ansvarlige medarbejdere, når man skaber partnerskaber. Samtidig håber jeg, at Kommissionen allerede nu vil gå videre i overvejelserne om et nyt direktiv, og jeg ser gerne, at de temaer, som arbejdstagerne høres om, udvides.
Jeg mener, at vi i det hele taget skal se på, hvordan medarbejdernes situation er. Vi skal forstå, at det er almindelige mennesker med almindelige forudsætninger, der møder op i samarbejdsudvalgene. De skal have fri fra arbejdet, og der er brug for oversættelse, lokaler og uddannelse for, at de kan varetage deres opgaver som medarbejderrepræsentanter, og jeg tror også, at medarbejderne i højere grad skal kunne indrage eksperter fra fagforeningerne. Vi skal forstå, at deres vilkår skal forbedres. Et kommende direktiv kunne passende tage de konstruktive ændringer, som Parlamentet har foreslået, op. Det er ikke vidtgående rabiate ændringer, det er meget konstruktive ændringer, og jeg håber, at Kommissionen vil tage dem med, når den fremlægger et nyt direktiv. Rigtig udformet kan det blive endnu et skridt i retning mod en europæisk social model.

Evans, Jillian
Hr. formand, jeg er glad for at støtte denne betænkning. Jeg har flere gange talt her i salen om det nylige tab af 3.000 job i Wales, da stålværket Corus varslede massive afskedigelser. Da Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender afholdt høring i april i år, fortalte arbejdstagernes repræsentant fra Corus European Works Council, at det på mange måder var et mønstersamarbejdsudvalg. Der blev afholdt møder to gange årligt, ligesom der blev tilbudt undervisning og var mulighed for ekspertdeltagelse i møderne. Alligevel blev arbejdstagerne ikke informeret om planerne om afskedigelse af op mod 6.000 mennesker, selv ikke, da der var stor offentlig spekulation herom.
Denne betænkning fastslår, at direktivets vigtigste mål er at fjerne forhindringerne for information og høring af samt kommunikation med arbejdstagerne for dermed at lette den sociale dialog. Det er afgørende vigtigt. Det er ikke tilstrækkeligt med øjentjenester i form af høring. Der skal være en definition af høring for at sikre, at den er vedkommende og omfattende og foretages i god tid, sådan som andre har sagt. Med andre ord skal høringen finde sted, inden beslutningerne træffes og ikke bagefter, og der skal være sanktioner over for dem, der ikke lever op til disse krav.
Jeg giver hr. Menrad ret i, at der er behov for en revision af direktivet for at forhindre en gentagelse af Corus-sagen, ligesom vi også skal se på de andre spørgsmål, han nævner, f.eks. kvinders deltagelse. Jeg håber, at denne forhandling vil medvirke hertil.

Laguiller
Hr. formand, jeg stemmer ikke imod denne betænkning af den enkle grund, at en række fagforeninger ønsker, at den bliver vedtaget, hvad jeg så end kan mene om deres politik. Men jeg billigerer den dog ikke alligevel.
Som modvægt til en begrænset udvidelse af de europæiske samarbejdsudvalgs beføjelser anmoder betænkningen faktisk om godkendelse af konkurrencens vilkår og informationens fortrolighed. Det understreges for øvrigt, at udvalgenes fornemmeste opgave er at reducere risiciene for konflikter, som ifølge betænkningen er en succesfaktor for virksomhederne, det vil sige reelt for virksomhedens ledere.
I Frankrig ser man tydeligt, at af alle de væsentlige beslutninger i en medarbejders liv, så er den endelige beslutning virksomhedsledernes. Samarbejdsudvalgene er blevet magtesløse, som under de uacceptable afskedigelser hos Moulinex, Aventis, Danone og flere andre, hvor de er blevet narret til at støtte ledelsens beslutninger eller til at udpege de medarbejdere, der skulle afskediges, som hos AOM-Air Liberté.
Den eneste ret, som arbejderne har til fælles, er altså retten til arbejde, det vil sige forbud mod afskedigelser under alle omstændigheder i støtteberettigede virksomheder.

Mann, Thomas
Hr. formand, Kommissionen fik til opgave at undersøge effektiviteten i det europæiske samarbejdsudvalg. Det europæiske samarbejdsudvalg får større og større betydning. I 1994 var der 40, og i 2001 er der 650. I den henseende har det europæiske samarbejdsudvalg fremmet en europæisk bevidsthed på eminent vis og ligeså fremmet arbejdstagernes interesse for grænseoverskridende foranstaltninger og for solidarisk adfærd. Alligevel er der problemer. Det har vi erfaret under høringen i Beskæftigelsesudvalget. Det er meget uklart, hvad behørig information er. Hvordan skal arbejdstagere så kunne udvikle alternative planer, hvis de bliver informeret alt for sent? Hvis der f.eks. er graverende omstruktureringer i virksomhederne, skal der da vedtages en styrket høringsprocedure!
For det andet mødes de europæiske samarbejdsudvalg som oftest kun en gang om året. Der bør afholdes mindst to, hvis ikke tre, møder årligt. De skal lære hinanden bedre at kende. De skal også lære at forstå de yderst forskellige mentaliteter. Det er først og fremmest betingelsen for en solidarisk og bæredygtig handlemåde, og så er der stadig for få kvinder repræsenteret. Ikke engang 10%. Det er nødvendigt med et stort motivationsarbejde i virksomhederne, og det skal senere kunne skinne igennem ved valgene.
Jeg har talt med mange samarbejdsudvalg - også i min valgkreds. For dem er det særdeles vigtigt, at vi får flere uddannelsesmuligheder for at forbedre sprogkundskaberne. Jeg er helt enig med Winfried Menrad, der går ind for sprogkurser for medlemmer af de europæiske samarbejdsudvalg. Der skal også investeres i videreuddannelse for arbejdstagere - her tænker jeg på regler om årsregnskaber, arbejdsret og social lovgivning - og vi skal arbejde på, at vi også kan sige: Hvad skal der på dagsordenen? Sundhedsbeskyttelse, nødvendigheden af at behandle sikkerhed på arbejdspladsen, eller det spørgsmål, som igen og igen bekymrer Winfried Menrad, nemlig arbejdstagernes kapitalandel. Det lykkedes ordføreren at behandle 75 forslag i Beskæftigelsesudvalget og yderligere forslag fra Industriudvalget og Retsudvalget. Han har virkelig forstået at slå bro mellem os i Udvalget, og 38 ud af 38 har sagt ja! Gid det vil lykkes lige så godt under afstemningen i morgen !

Bastos
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne først lykønske ordføreren, hr. Menrad, med hans betænkning, der kommer særdeles belejligt og er af høj kvalitet. Den sociale dialog i EU er en uundværlig bestanddel af selve den europæiske opbygning. Derfor må dette direktiv om de europæiske samarbejdsudvalg i fællesskabsselskaber revideres. Siden 1994 er der blevet oprettet 650 europæiske samarbejdsudvalg, i modsætning til de ca. 40, der var før. Det må kaldes en succes.
Der er i mellemtiden sket enorme ændringer på det europæiske arbejdsmarked, der kræver nye løsninger med en nøje definition af begreberne information og høring af arbejdstagerne i fællesskabsselskaber, hvor der må sørges for, at det foregår så betids, at der kan træffes en senere beslutning. Viften af emner til behandling under informations- og høringsproceduren må udvides og styrkes inden for områder, der er af særlig betydning for arbejdstagerne. Dette organ må også mødes regelmæssigt, for i 85% af tilfældene træder det kun sammen én gang om året, hvilket er klart utilstrækkeligt.
Den størrelse, som en virksomhed skal have for at være omfattet af dette direktiv, må vi også se på, og der må findes en fornuftigere tærskel, hvori vi støtter ordføreren, hr. Menrad. Bestemmelserne om beskyttelse af arbejdstagernes frit valgte repræsentanter skal styrkes, ligesom mænd og kvinder må repræsenteres mere ligeligt. I dag er medlemmerne af de særlige forhandlingsorganer og de europæiske samarbejdsudvalg for 90 procents vedkommende mænd.
En afsluttende bemærkning for at fremhæve, at informations- og høringsproceduren kan betyde et uddybet forhold mellem arbejdsgivere og arbejdstagere i medlemsstaterne som helhed, hvilket kan medvirke til at virkeliggøre idealet om en europæisk bevidsthed.

Novelli
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionen præsenterede i april 2000 en rapport om gennemførelsen af direktivet fra 1994 om oprettelse af et europæisk samarbejdsudvalg for virksomhederne i EU. Denne beretning tegner et relativt positivt billede, for i dag har mere end en tredjedel af de berørte virksomheder oprettet disse samarbejdsudvalg, men det bør nævnes, at den nuværende situation vedrørende visse velfærdsplaner har gjort denne form for information og eventuelle høring mere nødvendig end nogensinde.
Nye direktivforslag er blevet føjet til teksten fra 1994, som denne betænkning drejer sig om. Med hensyn til disse forslag mener jeg, at der skal følges op på tre ting.
For det første skal der udarbejdes bestemmelser, så størstedelen af de berørte virksomheder inden for en rimelig frist kan oprette et europæisk samarbejdsudvalg. Ud fra det synspunkt forekommer idéen med at sænke tærskelværdier til under værdien for de berørte virksomheder mig ikke særlig fornuftig. Lad os først og fremmest overholde direktivet fra 1994. Den anden ting bør bestå i at foreslå en samlet tekst, et sammendrag af forskellige tekster, i stedet for snarere at stable det ene direktiv efter det andet oven på det andet. Den tredje foranstaltning bør være, at man sørger for at bevare virksomhedernes selvstændighed og forvaltningsfrihed, så snart de fuldt ud har opfyldt deres forpligtelse til information og høring.
Betænkningen af hr. Menrad, hvis arbejde jeg beundrer, har dog ikke kunnet undgå visse forhindringer. Det er således, at medbestemmelse, en ledelsesmåde, der er fremherskende i Tyskland, men kun der, har fået ham til at tage socialdemokratiske ændringsforslag fra vores kollega, Harlem Désir, til efterretning, ændringsforslag, som min gruppe på min opfordring havde afvist i Industriudvalget. Jeg tænker især på tærskelværdierne, hvor de virksomhederne, der ligger under disse, er berørte, og indførelsen af pseudovetorettigheder i visse tilfælde ved hjælp af sanktioner, og jeg beklager det dybt.
Mit næste punkt vedrører vores socialdemokratiske kolleger. Det er virkelig med nogen frækhed, at Kommissionens forslag vedrørende postvæsenet eller energisektoren afvises med den begrundelse, at man skal gennemføre det allerede eksisterende og i stedet som her støtte sig til den forventede omstændelighed for på rette tid at få ilden til at blusse op igen.
I mine øjne hænger konkurrence, åbning af markederne og skabelsen af et indre marked sammen med information og høring af medarbejderne. Det er grunden til, at jeg med sorg, men med sikkerhed, afholder mig fra at stemme, hvis artikel 4 og især artikel 14 bliver vedtaget, som de er.

Bolkestein
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne sige, at Kommissionen glæder sig over denne betænkning om gennemførelsen af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg. Den bliver helt sikkert et meget vigtigt bidrag i forbindelse med vores revision af direktivet. Jeg vil i særdeleshed takke ordføreren hr. Menrad for hans langvarige arbejdsindsats med denne betænkning. Den afspejler klart hans dybe indsigt i emnet. Jeg er også opmærksom på, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har gjort en stor indsats, samt naturligvis på den meget nyttige offentlige høring, som udvalget gennemførte tidligere på året, og hvor alle aktører fik mulighed for at fremlægge deres synspunkter.
I betænkningen anerkendes den overordnede succes med direktivets gennemførelse, og samtidig påpeges en række svagheder. Direktivet er den første fællesskabslov, der indeholder transnationale aspekter af forholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstager, og dermed var den ganske banebrydende. Fra denne start har vi nu en situation med aftaler om europæiske samarbejdsudvalg i 650 europæiske virksomheder eller koncerner, der dækker omkring 60% af de berørte arbejdstagere. I hver af disse virksomheder afholdes der nu møder mellem ledelse og arbejdstagere i adskillige medlemsstater. Det havde været næsten utænkeligt for nogle år siden, og det er et væsentligt resultat. På grund af direktivets indbyggede fleksibilitet er det lykkes at skabe dette resultat trods de store forskelle i medarbejderindflydelsen og lovgivningen om erhvervsforhold i de enkelte medlemsstater. Som det fremgår af betænkningen, har direktivet utvivlsomt bidraget til at skabe en europæisk bevidsthed blandt arbejdstagerrepræsentanterne.
I anerkendelsen af direktivets succes vil jeg ligesom betænkningen også anerkende fagforeningernes rolle, specielt på EU-plan. Deres medvirken i og koordinering af adskillige forhandlinger har i høj grad haft betydning for direktivets succes.
En anerkendelse af direktivets overordnede succes er naturligvis ikke ensbetydende med, at der ikke har været problemer med dets gennemførelse. I Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet og Rådet i april 2000 blev der peget på en række juridiske og praktiske problemer med direktivets gennemførelse. Parlamentets betænkning som svar på Kommissionens rapport uddyber denne analyse og identificerer en række svagheder i direktivets gennemførelse, og den foreslår en række ændringer, der skal rette op på disse svagheder. Jeg vil forsikre Parlamentet om, at vi nok skal undersøge alle dets forslag grundigt.
Et centralt spørgsmål i betænkningen, som der har været stor offentlig fokus på i den seneste tid, er en klar definition på information og høring. Vi skal sikre os, at arbejdstagerne informeres og høres i rette tid, mens de stadig kan påvirke beslutningerne. Betænkningen fremhæver nogle af de tilfælde, hvor arbejdstagerne desværre ikke er blevet ordentligt informeret eller hørt i forbindelse med afgørende beslutninger, der har haft betydning for deres levebrød.
Da jeg deler Parlamentets bekymring i denne sag, og da jeg er indstillet på at gøre, hvad der står i min magt for at ændre på disse forhold, fandt jeg megen opmuntring i Rådets (arbejds- og socialministrene) beslutning den 11. juni om enstemmig vedtagelse af en fælles holdning til direktivforslaget om information og høring af arbejdstagerne. Den fælles holdning blev formelt vedtaget af Rådet den 23. juli. Som Parlamentet måske ved, indeholdt Kommissionens forslag til dette direktiv omfattende bestemmelser om information og høring, både med hensyn til indhold og tidspunkt. Det glæder mig, at Parlamentets betænkning har flere punkter i Kommissionens forslag som referencepunkt.
Jeg ved, at Parlamentet i øjeblikket er i gang med andenbehandlingen af direktivforslaget for at få det vedtaget hurtigst muligt. Parlamentet og Rådet skal have afklaret en række punkter - specielt spørgsmålet om sanktioner, hvilket en række af eftermiddagens talere har været inde på. Det er et spørgsmål, hvor Rådets fælles holdning har rykket direktivet længst bort fra Kommissionens og Parlamentets fælles ønske om effektive sanktioner, sanktioner for manglende opfyldelse af pligten til at informere og høre arbejdstagerne. Ikke desto mindre mener jeg, at alle institutionerne har den politiske vilje til hurtigt at blive enige om teksten, så der kan etableres omfattende rammer for information og høring i hele Fællesskabet.
Nogle af de emner, der tages op i Parlamentets betænkning, vedrører direktivforslaget om information og høring, mens andre - f.eks. fagforeningernes rolle, uddannelse af arbejdstagerrepræsentanter og tidsfristen ved forhandling om aftaler - behandles inden for rammerne af det direktivforslag, der supplerer statutten for det europæiske selskab med hensyn til medarbejderindflydelse. Jeg er glad for Parlamentets hurtige udtalelse om teksten, hvilket har banet vejen for endelig vedtagelse - forhåbentlig på Rådets (arbejds- og socialministrene) møde i oktober.
I Parlamentets betænkning anerkendes det - og det vil klart fremgå af det, jeg netop har sagt - at revisionen af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg hænger nøje sammen med de to lovtekster, der i øjeblikket er under udarbejdelse, det vil sige primært om information og høring og sekundært om medarbejderindflydelse i det europæiske selskab. Jeg har altid ment, at vi på grund af denne sammenkædning skal koncentrere os om at gøre disse to tekster færdige, inden vi starter på revisionen af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Det er fortsat Kommissionens helt faste overbevisning. Men nu har vi heldigvis den endelige vedtagelse af de to tekster inden for rækkevidde, og derfor vil jeg være parat til, så snart direktivet om information og høring er færdigt, at påbegynde en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Som nævnt i betænkningen er første punkt i den proces en formel høring af arbejdsmarkedets parter.
Inden jeg slutter, vil jeg gerne kort besvare to konkrete spørgsmål. Først spørgsmålet fra hr. Désir og fru Flautre om, hvad Kommissionen gør for at tage hensyn til de sociale aspekter af kontrol med sammenslutninger. Svaret er ganske kort, at Kommissionen har tilkendegivet, at den agter at undersøge betydningen af Fællesskabets konkurrencelovgivning i forhold til sammenslutninger samt de sociale aspekter af sådanne sammenslutninger. Det andet spørgsmål kom fra hr. Désir. Han spurgte til Kommissionens tidsplaner for en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Mit svar er, at Kommissionen planlægger at påbegynde en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, så snart direktivet om information og høring er vedtaget. Det første skridt vil være en høring af arbejdsmarkedets parter, og hvis man bliver enig om teksten om information og høring i år, kan denne høring finde sted i starten af 2002. Kommissionen har hele tiden haft den holdning, at starten på enhver revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg hænger uløseligt sammen med vedtagelsen af direktivet om information og høring samt med den endelige vedtagelse af forslaget om en statut for det europæiske selskab.
Afslutningsvis vil jeg atter takke Parlamentet mange gange for dets dybdegående og indsigtsfulde betænkninger, der ikke blot giver inspiration til Kommissionen men også til de øvrige aktører i dette vigtige spørgsmål.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Frederik Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Kontrollen med gennemførelse af Fællesskabsretten (1999)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0250/2001) af Koukiadis for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Kommissionens syttende beretning om kontrollen med gennemførelse af Fællesskabsretten (1999) (KOM(2000) 92 - C5-0381/2000 - 2000/2197(COS)).

Koukiadis
Hr. formand, beretningen om gennemførelsen af fællesskabsretten bør af alle behandles som en af de vigtigste beretninger, fordi den afspejler de faktiske forhold i Den Europæiske Union, EU's puls, dets tilknytning til borgerens dagligdag. Denne beretning er den første, der udarbejdes i det nye årti, som også indleder det nye århundrede, og jeg synes, dette kan være en anledning til at foretage en mere samlet vurdering af de problemer, der optræder i forbindelse med det indre markeds og hele EU's funktion og med integrationsvisionerne.
Tre nye faktorer, nemlig den forestående udvidelse, som vil have et hidtil uset omfang, ønsket om at gå videre med EU's politiske integration og den stærkt voksende lovgivning, stiller krav om en radikal revision af hele spørgsmålet om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten. Hele spørgsmålet er også uløseligt forbundet med revisionen af traktaterne og bør være en af prioriteterne på den næste regeringskonference. Hvidbogen definerer problemet, og derefter må vi se på, hvordan det skal løses.
Hvis ikke forsinkelserne i forbindelse med gennemførelsen af direktiverne fjernes, og der skabes en ensartet opfattelse af fællesskabsretten, kan der ikke skabes et fælles økonomisk område, ligesom der heller ikke kan ske en udvikling af den europæiske borgers holdning til borgerskab. En borger i et bestemt land, som tager til et andet land for at arbejde og der bliver mødt af hindringer med hensyn til anerkendelsen af faglige kvalifikationer, føler sig som en udlænding og ikke som europæer. Konkurrenceregler, der anvendes selektivt i forskellige lande, forvansker den europæiske konkurrence osv. Det er grunden til, at gennemførelsen af fællesskabsretten bør være alles anliggende og indgå i vores prioriteter. Det er spild af tid, når vi bruger flere timer på at tage stilling til, om det ene eller det andet ændringsforslag skal vedtages, uden at vi beskæftiger os særligt meget med, om et direktiv bliver gennemført eller ikke. Derfor er vi nødt til at lægge større vægt på denne beretning, for den afspejler EU's levende virkelighed.
En anden vigtig indfaldsvinkel i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen var at undersøge, hvordan det er gået med de forslag, Europa-Parlamentet er kommet med i tidligere betænkninger. Jeg har gennemgået flere betænkninger, der har indeholdt interessante forslag. Til min store overraskelse konstaterede jeg, at mange af dem ikke var kommet videre. Dette er imidlertid ikke det vigtigste, det vigtigste er den kendsgerning, at Kommissionens beretning ikke har givet nogen forklaring på, hvorfor den ikke har anvendt forslagene. Der må derfor findes en måde til at sørge for, at Parlamentets forslag kommer videre.
En tredje grundlæggende bemærkning er, at det ganske vist ud fra de relevante oplysninger kan konstateres, at der er sket forbedringer, men forbedringerne er ikke lineære, der er også tilbageskridt, og forbedringerne er ikke så imponerende, at vi bare kan slappe af. Det overordnede sygdomsbillede har ikke ændret sig. Derfor er vi nødt til at behandle disse forhold seriøst og se på hver enkelt af de mange årsager, som ligger til grund herfor.
Jeg vil bruge resten af min taletid til at forsøge at drage nogle generelle konklusioner. Danmark har den højeste gennemførelsesprocent med et gennemsnit på 98%. Jeg kan her minde om, at proceduren til kontrol med gennemførelse af fællesskabsretten er inddelt i fire faser. Antallet af åbningsskrivelser, som er første fase, er temmelig højt. For de tre lande, der ligger øverst med flest åbningsskrivelser, nemlig Frankrig, Italien og Grækenland, er tallene 236, 160 og 154, og for de tre lande, der har færrest, nemlig Danmark, Finland og Sverige, ligger tallene på henholdsvis 40, 43 og 46. Antallet af begrundede udtalelser, som er den anden fase, er noget mindre og viser, at proceduren er effektiv for nogle staters vedkommende og yderst effektiv for andres. Under alle omstændigheder er den relative reduktion af den tid, der anvendes til åbningsskrivelser og begrundede udtalelser, et positivt skridt i retning af en hurtigere gennemførelse af kontrolproceduren. Hvad angår sagsanlæg ved Domstolen, kan der konstateres en væsentlig nedgang i antallet af tilfælde, hvor afgørelser ikke er efterkommet.
Hvis vi skal se mere generelt på resultaterne, kan vi konstatere følgende: For det første ser vi en gradvis mindskelse fra den ene fase til den anden på 35-40%. For det andet er landenes relative placering med hensyn til overtrædelser den samme i alle faserne. For det tredje er antallet af afgørelser, som ikke er efterkommet i tredje fase, ekstremt højt hos nogle lande, mens andre er mere stabile. For det fjerde bør det i forbindelse med kontrolprocedurernes effektivitet ikke undervurderes, at disse procedurer af medlemsstaterne bruges som et middel til at forhale gennemførelsen, så de reelt får en ny overgangsperiode.
Den kendsgerning, at nogle lande med forskellige systemer konstant har de dårligste og mest negative resultater, mens andre lande har de bedste og mest positive resultater, betyder, at gennemførelsen i bund og grund hænger sammen med konkret politisk vilje. Problemet med gennemførelsen af fællesskabsretten er således et politisk og ikke et retligt eller teknokratisk problem, som nogle mener. Det dækker over en konflikt mellem national suverænitet og europæiske beføjelser og viser den europæiske bevidstheds grad af modenhed. Endelig har Kommissionen ingen analyse af de omstændigheder og årsager, der ligger til grund for ovennævnte statistiske data. Uden at ville tilrane mig mere tid vil jeg lige sige et par ord om ændringsforslagene. Af de tre ændringsforslag, der er stillet, kan jeg acceptere de to. Fru Thors' ændringsforslag kan jeg ikke forstå, og jeg vil gerne have det uddybet, før jeg kan acceptere det.

Pérez Álvarez
Hr. formand, det kan ikke overraske nogen, især ikke hvis de har en juridisk uddannelse, at kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten tilfalder Udvalget om Retlige Anliggender. Det er indlysende.
Jeg vil gerne begynde med at lykønske hr. Koukiadis med den venlighed - og jeg drister mig endda til at sige fornuft - hvormed han har inkluderet Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders konklusioner i sin betænkning.
Jeg har taget ordet som rådgivende ordfører for Beskæftigelsesudvalget, fordi jeg gerne højt vil spørge mig selv her over for Dem alle, hvad det er for en type Europa, vi ønsker at opbygge.
I 1996 i Torino sagde Frankrigs præsident Chirac, at hvis Europa kun bliver opbygget på baggrund af økonomien, på baggrund af handlen, bliver det en fiasko. Han sagde, at det er nødvendigt at bekymre sig om europæernes situation og vinde dem for sagen, og at dette ville være vejen til succes.
Nu hvor mit land Spanien forbereder sig på formandskabet, taler de kompetente myndigheder, ministerpræsident Aznar og ministrene dagligt om at få mere Europa. Hvad betyder mere Europa? Sandsynligvis betyder det at omsætte indholdet af vores charter om grundlæggende rettigheder til virkelighed, altså et Europa, der bekymrer sig om alle europæere.
Derfor er denne betænkning af stor og afgørende betydning, og jeg vil gerne fremhæve nogle punkter fra den.
For det første er det, som vi alle - også Kommissionen og Rådet - burde bekymre os om, gennemførelsen af direktiverne, for netop inden for det sociale område er gennemførelsesprocenten for direktiver meget lavere end på andre områder og end for den generelle gennemførelse.
For det andet er der nogle områder, som er særligt følsomme. Man er jo erhvervsskadet, og som arbejdsinspektør er jeg uhyre bekymret, fordi gennemførelsen af direktiverne sker meget langsomt på sikkerhedsområdet, arbejdssikkerhedsområdet.
For det tredje er der ligestillingen. Jeg mener, at vi bør kræve, at Kommissionen truer med indførelse af bøder med tilstrækkelig afskrækkende virkning og gør en større indsats for at optimere koordinationen mellem de forskellige medlemsstaters regeringer og generelt udviser større aktivitet, for at principperne i chartret om grundlæggende rettigheder kan omsættes til virkelighed.

Thors
Hr. formand, forhandlingen i dag er noget absurd. Efter at vi har færdiggjort betænkningen, er der kommet to vigtige dokumenter fra Kommissionen. Her tænker jeg dels på hvidbogen om styreformer, dels på meddelelsen om informations- og kommunikationspolitik. Efter at have gennemgået dokumenterne er jeg temmelig forvirret over, hvordan Kommissionen påtænker at hjælpe os med at kontrollere gennemførelsen af fællesskabsretten, og hvordan den vil prioritere de spørgsmål, der berøres.
For det første vil jeg sige, at der i meddelelsen om informations- og kommunikationspolitik står, at man er ved at undersøge fremtiden for det såkaldte Euro-Jus-system. I modsætning til det, der står i meddelelsen, havde vi i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked erfaret, at dette netværk af specialiserede jurister, som kan hjælpe borgerne med råd, og som er ansat ved Kommissionens delegationer i medlemsstaterne, blev opfattet som værdifuldt af Kommissionen. Nu ser vi i meddelelsen fra juni, at Kommissionen overvejer, hvordan systemet skal udvikle sig i fremtiden, og at man måske vil overdrage juristernes arbejde til de nationale myndigheder.
Kære Kommission, hvem tror på, at en national myndighed kan hjælpe en borger med at få ret over for netop denne myndighed?
For det andet forvirrer det mig, at der i hvidbogen om styreformer står, at man efterlyser "netværk af lignende organer i medlemsstaterne, der kan behandle borgernes klager over EU-forhold", samtidig med at man skal styrke borgernes viden om rettigheder i henhold til fællesskabsretten.
Hvordan forestiller Kommissionen sig egentlig, at vi skal kontrollere gennemførelsen af fællesskabsretten? Det er noget, vi skal tænke grundigt over, og efter min mening burde Kommissionen have været mere konkret med hensyn til netop dette spørgsmål i hvidbogen.

González Álvarez
Hr. formand, jeg var interesseret i at få ordet i denne forhandling om gennemførelsen af fællesskabsretten, fordi jeg som medlem af Miljøudvalget og Udvalget for Andragender er klar over overtrædelserne af fællesskabsretten, især inden for det sociale og miljømæssige område, som de foregående ordførere nævnte.
Det er sandt, som min spanske kollega sagde, at gennemførelsen af direktiver på det sociale område kun er på 71%, men hvad der er endnu mere sandt, er, at der i Kommissionen på det miljømæssige område ikke kun er ringe gennemførelse, men åbenlys overtrædelse, hvilket er meget værre, for det er nemlig manglende anvendelse.
Det er noget, som vi oplever hver dag i Udvalget for Andragender, for der er tale om førstepladsen inden for overtrædelserne, eftersom 40% af de overtrædelser, som anmeldes af borgerne til Udvalget for Andragender, vedrører miljøet.
Som hr. Koukiadis så udmærket skriver i sin betænkning, symboliserer retten til at indgive andragender anerkendelsen par excellence af de europæiske borgere, og derfor bør de gentagne overtrædelser på det sociale og miljømæssige område bekymre os, for de er så tæt forbundet med de europæiske borgeres rettigheder. Hvis man nærlæser hvert af de andragender, der fremsendes til Udvalget for Andragender - jeg kender naturligvis bedst de andragender, der stammer fra mit eget land - ser man tydeligt de europæiske borgeres store interesse for at indsamle oplysninger og kende fællesskabsretten til bunds, således at de kan anmelde overtrædelserne med stor præcision.
Vi mener derfor, at den årlige beretning bør indeholde et afsnit om andragenderne, således som ordføreren meget fint nævner det, for det er i dette udvalg, der virkelig bidrages til overholdelse af fællesskabsretten.

Bernié
Hr. formand, 1.075 åbningsskrivelser, 470 begrundede udtalelser, 178 sagsanlæg for Domstolen, hvilket er dobbelt så mange som i 1998. Dette resultat for 1999 om gennemførelsen af fællesskabsretten er udtryk for stor uro.
Vi må erkende, at Europa lovgiver for meget og for dårligt. Det lykkedes endda at lovgive på områder, hvor den ikke har nogen kompetence. Den gjorde det i 1979 med fugledirektivet, og for nylig uden nogen form for juridisk grundlag med statutten og finansieringen af de europæiske politiske partier.
Hvis medlemslandene trækker gennemførelsen af fællesskabsretten i den nationale lovgivning i langdrag, hvis tvisterne fordobles, så er det, fordi den europæiske lovgivning ofte er påtvunget, pedantisk, ikke er tilpasset lokale forhold og er fjern fra borgernes bekymringer, hvis den da ikke er i direkte modsætning til deres ønsker og det republikanske princip. Den franske regering udtrykte således sidste år sin uenighed med genomdirektivet. Fru Guigou, justitsministeren, anså dette direktiv for at være inkompatibelt med den franske lovgivning om bioetik, med lovgivningen om de industrielle ejendomsrettigheder og med den borgerlige lovbog, som forbyder handel med menneskekroppe.
Kan man i Europas og i det kvalificerede flertals navn påtvinge et folk en lovgivning, som den afviser? Det er det grundlæggende problem. Skal alt harmoniseres, og vores forskelligheder, den sande europæiske rigdom, ofres? Det mener vi ikke. Derudover er det i et demokrati ikke op til Domstolen at foreskrive lovene efter retspraksis, men efter de folkevalgte. Men de europæiske folkevalgte, der alle er valgt ved almindeligt valg, råder ikke over en virkelig ret til at forelægge lovforslag, som er et monopol, som Kommissionen jaloux vogter over.
Europa løser ikke sine problemer ved ivrigt at gennemføre dårlig lovgivning ved hjælp af bøder og forpligtelser, som det ønskes i artikel 15. Der er grænser for stædigheden, og når en tekst er dårlig, skal der være klarhed og mod til at ændre den, som vi foreslår i artikel 12.
Det er derfor hensigtsmæssigt at lovgive mindre for at lovgive bedre, at overholde de nationale viljer og demokratiet ved at anvende nærhedsprincippet så meget som muligt. Det haster f.eks. med en lovgivning om transport af kulbrinte, men den bliver endnu en gang udsat på ubestemt tid af handelsmæssige årsager.
Vi mener ikke i modsætning til betragtning M, at en streng gennemførelse af fællesskabsretten bidrager til skabelsen af en europæisk nationalitet, som vi ikke ønsker. Vi er faktisk alt for bekymrede over respekten for identiteter, for demokratiet og for retten til forskelle.

Berthu
Hr. formand, gennemførelsen af fællesskabsretten er forbundet med et stadig stigende antal vanskeligheder, eftersom Kommissionen ifølge dens egen beretning tog 2.270 sager op til behandling i den forbindelse i 1999 mod kun 124 i 1978. Denne stigning stammer på den ene side fra den konstante udbredelse af fællesskabsretten og på den anden side fra større strenghed fra Kommissionens side, som siden Maastricht-traktaten råder over effektive strafferetlige midler, særligt med artikel 226 og 228 i EF-traktaten. Betænkningen, som Europa-Parlamentet diskuterer i dag, bidrager for øvrigt til følelsen af afstraffelse, for den forpligter Kommissionen til at anvende disse artikler mere, at vifte oftere med truslen om bøder eller forpligtelser foran medlemslandene og endda at foreslå et nyt automatisk sanktionssystem, der gælder for dem, der ikke hurtigt nok eller godt nok gennemfører fælleskabsdirektiverne.
Men hvorfor trækker de medlemslande, der formodes at have accepteret Rådets direktiver, så gennemførelsen i langdrag? Det er det store spørgsmål, som alle går uden om. Jeg vil komme med yderligere tre svar. For det første er det en negativ konsekvens af udbredelsen af afstemninger med kvalificeret flertal, der breder sig i institutionerne i det, som jeg kalder en slags normativ indbildning. Man tror, at fordi man har stemt med flertal i Rådet, så er alt godt. Men hvis mindretallet havde gode grunde og hvis gennemførelsen ikke følges til punkt og prikke på dette område, så er intet aftalt. Og for at rette op på det hele, smider man altså Europa ud i en straffespiral, som kunne have været undgået med en større enighed fra starten.
En anden grund til manglende gennemførelse er tilpasningsvanskelighederne med visse dele af fællesskabsretten såsom direktivet om jagt på vilde fugle fra 1979, der efterfølgende blev gjort strengere af Domstolen bag Rådets ryg. I en sådan sag om et direktiv, der - læg godt mærke til det - blev vedtaget med enstemmighed, mangler vi en mulighed for automatisk revision efter 10 år på anmodning fra et enkelt medlemsland.
Endelig er den tredje grund til manglende gennemførelse, at visse direktiver ikke er gennemført eller er dårligt gennemført, fordi regeringernes repræsentanter i Rådet har ønsket at købe sig til en god gennemførelse af Europa og har lukket øjnene for de fremtidige vanskeligheder, som de vidste var uundgåelige. Det var f.eks. det, der skete i Frankrig med direktiv 98/44 om patentering af levende materiale, der nu viser sig ikke at kunne gennemføres, idet det strider imod flere væsentlige dele i vores lovgivning. Det er desværre den sædvanlige opførsel hos de franske statsmænd helt op på det højeste niveau i staten. Først accepterer man at underskrive de europæiske lovtekster, fordi man ikke tør komme med indsigelser, og siden snor man sig for at undgå gennemførelsen. Det er det, de lige har gjort med Nice-traktaten, og Frankrig kommer til at betale dyrt for det.

Wallis
Hr. formand, ordføreren skal lykønskes med sin vidtgående og vigtige betænkning, og han har med rette identificeret problemerne med fællesskabslovgivningens gennemførelse og anvendelse, specielt med hensyn til de to direktiver. Men måske er dette bare begyndelsen, for vi er på vej ind i en ny lovgivningsmæssig æra med samregulering. Vil det fremover blive en del af fællesskabslovgivningen, hvis anvendelse og ensartethed vi skal værne om?
I sin grønbog om forvaltning fastslår Kommissionen, at samregulering ikke er hensigtsmæssig, hvor reglerne skal anvendes ensartet. Samregulering er heller ikke hensigtsmæssig i spørgsmål om grundlæggende rettigheder eller politiske valg. Alligevel skulle vi i år udarbejde Parlamentets initiativbetænkning om det europæiske udenretslige netværk, der er et europæisk alternativt konfliktnetværk oprettet af Kommissionen på basis af samregulering. Men hvad kan være mere grundlæggende end borgernes adgang til retfærdighed eller den måde, hvorpå man anvender lovgivningen eller dispenserer herfra? Skal vi kontrollere alle voldgiftsmænd og tilsynsmyndigheder for at sikre os, at fællesskabslovgivningen gennemføres korrekt? I øjeblikket har vi problemer nok med den almindelige dømmende magt.
Vi skal være opmærksomme på disse spørgsmål. De har afgørende betydning for borgerne og for Parlamentets rettigheder som medlovgiver for ikke at nævne deres eventuelle fragmentariske betydning for resultaterne på det indre marked, hvis ikke Parlamentet kontrollerer dem meget nøje.

Krarup
Hr. formand, gennemførelse af fællesskabsretten udgør jo, som det er blevet sagt, intet mindre end det afgørende omdrejningspunkt i Den Europæiske Union. Unionen står og falder med, at der etableres et fælles effektivt retssystem. Fællesskabsret, "acquis communautaire", europæisk enhed bygger på europæisk ret. Men problemet, som illustreres meget tydeligt i Kommissionens beretning, ligesom i de tidligere beretninger og i betænkningen her, er, at der ikke findes nogen europæisk ret, lige så lidt som der findes noget europæisk folk. Der består dybtgående forskelle mellem de forskellige retssystemer. Den romersk dominerede common law og de nordiske retstraditioner er uhyre forskellige på en række afgørende punkter. Retssystemer lader sig jo ikke sådan plante om som blomster i en urtepotte. Der består nogle strukturelle forskelle, kulturelle forskelle kunne man sige, og det skinner også igennem i betænkningen her.
En meget bemærkelsesværdig udtalelse finder vi i punkt D. Europa-Parlamentet mener, at en af grundene til, at anvendelsen af fællesskabsretten er mangelfuld, er, at det er umuligt at opnå "en korrekt forståelse af den afledte fællesskabsret". Jeg troede, at det var en oversættelsesfejl, selv om man skal tænke godt om oversættelsestjenesterne, men den samme vending finder vi på en række andre sprog: "l'impossibilité d'une compréhension correcte", "inability correctly to understand" osv. Det er altså umuligt at opnå en korrekt anvendelse af den afledte fællesskabsret. Det er jo en interessant erkendelse. Ikke des mindre kunne man forestille sig, at konsekvensen kunne være, som tidligere talere har givet udtryk for, at integrationen og den overnationale regulering af gået alt for vidt, men det er ikke konklusionen. Konklusionen er, som vi ser i betænkningen på side 11 med næsten militær terminologi, at vi skal etablere et system, der bevirker, at "national modstand fjernes". I tilfælde af uoverensstemmelse mellem fællesskabsretten og den nationale ret falder respekten for de nationale retstraditioner, og det kan måske være en forklaring på, at man ikke blot i Danmark, men også i Irland og mange andre steder, har en voksende modstand mod dette system.

Kinnock
Den betænkning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten, som er til behandling i Parlamentet i dag, handler om Kommissionens syttende beretning som svar på en anmodning fra Parlamentet i en beslutning fra 1983. Som Parlamentet ved, giver disse beretninger hvert år en oversigt over Kommissionens arbejde med at opfylde en af dens vigtigste pligter som traktaternes vogter ved at bekæmpe krænkelser af fællesskabsretten i henhold til EF-traktatens artikel 226. Det er selvfølgelig korrekt af Parlamentet at undersøge disse aktiviteter. Kommissionen glæder sig over, at Parlamentet har hilst den seneste rapport velkommen, og den takker også hr. Koukiadis og hans kolleger for deres indsats.
Hver af de to periodiske beretninger om formodede overtrædelser, der udarbejdes inden iværksættelsen af overtrædelsesprocedurer, samt hver af de to beretninger om fastslåede overtrædelser, der udarbejdes efter advisering af den pågældende medlemsstat, dækker hvert år omkring 2.000 sager, som Kommissionen har undersøgt. Størstedelen af disse er enkelttilfælde, hvor medlemsstaternes myndigheder har foretaget en ukorrekt gennemførelse af fællesskabsretten. Det er naturligvis kun muligt at håndtere en så stor mængde sager takket være en procedure, der kombinerer fordelene ved individuelle undersøgelser, hurtig behandling samt overholdelse af det princip om fælles ansvar, som Kommissionen håndhæver. Udviklingen af et effektivt computersystem er også afgørende for udførelsen af denne opgave. Derfor er der oprettet en enkelt styringsdatabase med alle de krænkelsessager, som Kommissionen har indledt, og med oplysninger om medlemsstaternes gennemførelse af direktiver.
En fordel ved dette system er, at det sætter Kommissionen i stand til på systematisk vis at indlede retssager imod medlemsstater, der ikke har truffet nationale foranstaltninger for at gennemføre direktiver inden udløbet af tidsfristen. Som Parlamentet ved, er der ikke tale om en bureaukratisk besættelse af ensartethed. Det er vigtigt af hensyn til retfærdigheden i hele Unionen.
Udviklingen af et effektivt computersystem vil også gøre det muligt at præsentere mere detaljerede rapporter for offentligheden om Kommissionens indsats for at kontrollere gennemførelsen af fællesskabsretten, hver gang der er truffet en beslutning om at udsende en begrundet udtalelse eller anlægge en sag. Kommissionen fortsætter sin politik med at udsende pressemeddelelser, hvilket vi startede med i 1998. Endvidere har vi siden januar i år lagt beslutninger om åbningsskrivelser for overtrædelsesprocedurer, udsendelse af begrundede udtalelser, sagsanlæg eller henlæggelser ud på De Europæiske Fællesskabers server, så snart Kommissionen har truffet dem.
Gruppepresset fra denne større gennemsigtighed i beslutninger vedrørende medlemsstaternes krænkelser kan også være med til at fremme en hurtigere overensstemmelse fra medlemsstaternes side, da de alle hurtigt lærer af de beslutninger, der træffes mod hver enkelt af dem. Større gennemsigtighed kan også ses som en garanti for en retfærdig behandling af klager.
Parlamentet ved, at fordi Kommissionen har en privilegeret position med hensyn til at indlede overtrædelsesprocedurer, har den en enestående mulighed for at sikre klagernes interesser. Kommissionens garantier er opbygget i årenes løb, og nu er de ensbetydende med procedurespørgsmål, der sikrer registrering af klagerne, streng fortrolighed og information til klagerne om, hvordan de kan præsentere deres synspunkt, inden der træffes beslutning om at lukke sagen. Vi gør vores yderste for at sikre den størst mulige styrke og pålidelighed i disse vigtige procedurer.
I sit svar til ombudsmanden på kritikken af den måde, hvorpå overtrædelsesproceduren om tildelingen af byggekontrakten for metroen i Thessaloniki blev ledet, har Kommissionen derfor forpligtet sig til at konsolidere de administrative regler for klagere for at fremme kontrakter mellem klagere og Kommissionens tjenestegrene. Parlamentet vil blive informeret om denne konsolidering, så snart den er færdig.
Den betænkning, der er vedtaget af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, og som udgør grundlaget for det aktuelle beslutningsforslag, indeholder flere resultater og henstillinger. Da jeg gerne vil fatte mig i korthed, håber jeg, at Parlamentet vil tillade, at jeg kun beskæftiger mig med de vigtigste.
For det første er Kommissionen ikke enig i betænkningens konklusioner om, at stigningen i antallet af nye overtrædelsesprocedurer håndteret af Kommissionens tjenestegrene, specielt på baggrund af klager, afspejler en forværring af fællesskabsrettens gennemførelse,
De væsentligste årsager hertil er følgende: For det første er det samlede antal klager og behandlede sager faktisk stabilt. Antallet af registrerede klager faldt tilmed en smule i 2000. Dernæst skal der tages højde for flere udvidelser af Fællesskabet og den videre udvikling af fællesskabslovgivningen, specielt i forbindelsen med Fællesskabets udvidede beføjelser og den stigende opmærksomhed hos offentligheden og erhvervslivet på fællesskabsretten. Det er alt sammen faktorer, der påvirker antallet af overtrædelser, der behandles af Kommissionen, og på den baggrund er stigningen i det samlede antal sager en positiv udvikling og ikke noget, der bør give anledning til uro. Som hr. Koukiadis nævner i sin betænkning, er det vigtigt at gøre sit yderste for at nå ind til roden af overtrædelserne og forsøge at nedbringe deres antal uden udelukkende at henholde sig til standardovertrædelsesproceduren.
Hvad angår fortolkningen af statistiske oplysninger i årsberetningen, er der fortsat begrænsede muligheder for at fortolke tallene på grund af de mange forskellige årsager til overtrædelser, Kommissionens store afhængighed af klager og arbejdets politiske dimension, fordi procedurerne er underkastet Kommissionens skøn. Kommissionen kan prioritere procedurerne med henvisning til for det første det lidte tab for Fællesskabets retsorden, for det andet det lidte tab for den interesse, der beskyttes af den overtrådte regel, for det tredje den tilbagevendende natur af visse overtrædelser, der er genstand for individuelle eller kollektive klager, og for det fjerde skaden mod Fællesskabets økonomiske interesser. Aktuelle begivenheder inden for ethvert område af fællesskabslovgivningen kan også udløse et stigende antal klager til Kommissionen og få den til at øge sin indsats for at tilfredsstille den politiske dagsordens behov. De forskellige stadier i gennemførelsen af det indre marked var et godt eksempel herpå. Et andet eksempel er det stigende kendskab til muligheden for krænkelser af miljølovgivningen. Alle disse punkter er naturligvis klart formuleret i den hvidbog, som ifølge nogle parlamentsmedlemmer skal til behandling her i salen i morgen. Man skal huske på, at de nationale domstole er fællesskabsrettens første vogtere, og derfor beskæftiger Kommissionen sig med et relativt beskedent antal krænkelser af fællesskabsretten.
Man må også anerkende, at da størstedelen af fællesskabsretten udgøres af direktiver, der skal gennemføres i medlemsstaternes hjemlige retssystemer, så vil det pågældende instrument efter en sådan gennemførelse høre ind under de nationale retsregler, hvorfor enhver krænkelse skal behandles af de nationale domstole. Jeg ved godt, at parlamentsmedlemmerne ved dette, men jeg siger det alligevel af hensyn til protokollen i håbet om, at det kan sive igennem til pressen i medlemsstaterne og måske i sidste ende til offentligheden, der dagligt kan læse i aviserne, at EU er i gang med en stor centraliseringsproces, hvor det modsatte faktisk er tilfældet.
Betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked nævner behovet for at afkorte tiden til behandling af klager. Vi sympatiserer naturligvis med dette mål, og derfor kontakter vi relevante medlemsstater med henblik på at sikre en hurtigere overholdelse af fællesskabsretten og reducere medlemsstaternes egne behandlingstider, særligt gennem øget brug af computersystemet. Som jeg allerede har sagt, offentliggør Kommissionen nu for at skaffe større gennemsigtighed sine beslutninger om åbningsskrivelser for overtrædelsesprocedurer, udsendelser af begrundede udtalelser, sagsanlæg eller henlæggelser, så snart beslutningen er truffet.
Jeg vil også understrege, at den 18. beretning vedrørende år 2000 netop som svar på Parlamentets bekymring vil indeholde et særligt afsnit om forvaltningen af de undtagelser for harmoniseringen, som medlemsstaterne nyder godt af i henhold til traktatens artikel 95.
Kommissionen har også noteret sig Parlamentets bekymring over behovet for at forbedre samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale myndigheder med ansvar for gennemførelse af den afledte ret. Som De ved, er der regelmæssig kontakt mellem Kommissionens tjenestegrene om konkrete problemer med gennemførelsen af fællesskabsretten i form af pakkemøder og såkaldte direktivmissioner. Kommissionen undersøger imidlertid også mulighederne for at forbedre meddelelsesprocedurerne som en udvidelse af Ida-programmet for dataudveksling mellem forvaltninger. Arbejdet omfatter et netværkssamarbejde mellem Fællesskabets juridiske databaser og de nationale juridiske databaser, der omfatter direktiver og nationale gennemførelsesbestemmelser, og som vil give offentligheden lettere adgang til fællesskabsretten og hjælpe med at uddanne jurister i fællesskabsret. Netværket vil også give direkte adgang til rapporterne om indenlandsk anvendelse af den fællesskabslovgivning, der er udarbejdet af de nationale myndigheder.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionens kontrol med fællesskabsretten har afgørende betydning for at opfylde vores vigtigste mission med at bevare fællesskabsretten - retfærdigt, fast, konsekvent og med offentlig forståelse. Parlamentets aktive interesse i sådanne aktiviteter er uvurderlig, og vi er derfor taknemmelige for dets fortsatte støtte og forståelse.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Neil Kinnock.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Reform af Kommissionen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0330/2001) af Harbour og Guy-Quint for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og Budgetudvalget til Kommissionen om reform af Kommissionen.

Harbour
Hr. formand, på vegne af mine kolleger vil jeg gerne byde hr. Kinnock hjertelig velkommen her i salen for at diskutere reformerne. Jeg vil gerne sige til ham, at det ikke er på grund af en manglende indsats fra vores side, at det har taget så lang tid at få dette spørgsmål på dagsordenen. Det har været meget skuffende, at vi ikke er kommet nogen vegne med Præsidiet i bestræbelserne på at øge betydningen af denne diskussion. Ikke desto mindre vil vi gøre det godt igen i aften, og det er en fornøjelse at have Dem på besøg.
Reformerne - og jeg ved, at De vil kunne fortælle os meget mere om dem om et øjeblik - er helt klart inde i en kritisk fase. Vi ved, at De har gennemført omfattende høringer. På en måde stiller det os over for et dilemma i Parlamentet. De vil vide fra støtten til min betænkning i fjor, at mine kolleger har en meget dybtgående interesse i hele reformpakken, og vi har givet Dem stærk støtte til at gennemføre den. Vi har været meget opmærksomme på det faktum, at reformerne skal gennemføres hurtigst muligt, så personalet ikke bliver desillusioneret, og så de kan se ændringerne forude og nye arbejdsmetoder undervejs. Vi har nogle forslag, der afspejles i aftenens spørgsmål.
Vi ønsker ikke at forstyrre denne proces. På den anden side, når De sender os elementerne af vedtægten for tjenestemænd, er vi som lovgivere nødt til at sikre os, at disse ændringer i reglerne vil være til fordel for den gode forvaltning og ikke til ulempe for den. De påpegede på overbevisende vis - og det står også i vores betænkning - at vedtægten for tjenestemænd i mange tilfælde er mangelfuld på dette område.
Det spørgsmål, vi har sat på dagsordenen i aften, drejer sig om det, vi ser - og jeg håber, at De er enig heri - som det helt centrale i Deres reformer. Resultatet bør være en organisation, hvor forfremmelser skyldes dokumenterede resultater, en organisation, hvor alle Kommissionens ansatte har klare og veldefinerede mål og ved, at de vil få fuld anerkendelse, hvis målene nås eller overgås. De skal vide, at de arbejder i en organisation, hvor bedømmelsen af deres præstationer ikke er bureaukratiske øvelser, der foretages hvert andet år, hvorefter de kommes ned i et arkivskab til evig glemsel, men at evalueringsprocessen er en del af den overordnede kvalitet ved Kommissionens ledelse og processer og en del af bestræbelserne på at give alle de ansatte en følelse af, at det er en del af deres personlige udvikling. Det handler om at opstille mål, identificere behovet for uddannelse og udvikling og fremme og identificere det, som de har behov for, hvis de skal bidrage til udviklingen af sig selv og organisationen som helhed.
Spørgsmålet om bedømmelse kædes meget stærkt sammen med et aspekt af reformerne, som vi ved, at De i øjeblikket diskuterer meget. Jeg håber ikke, at De har noget imod, at jeg nævner det her i aften, skønt det ikke er en del af vores spørgsmål. Det er spørgsmålet om karrierestruktur og Deres forslag om at gå over til en mere lineær karrierestruktur. Det er klart, at bedømmelse og karrierestruktur hænger uløseligt sammen. Jeg vil hævde - og det kom til udtryk i min betænkning og fik mine kollegers opbakning - at hvis bedømmelses- og udviklingssystemet fungerer ordentligt, så er der ingen hindringer for at skabe en lineær karrierestruktur, og det er hele humlen i det, De forsøger at gøre. Der bør ikke være nogen grund til at opstille kunstige barrierer for menneskers udvikling gennem en organisation. Hvis der er brug for kvalifikationer eller uddannelse for at komme videre til det næste job, vil det blive identificeret i udviklingsprocessen. Derfor er et korrekt udformet og effektivt bedømmelsessystem, som vi har stillet en række spørgsmål om i det spørgsmål, vi har fremsat, også tæt forbundet med dette træk, og det er også hele grundlaget for en lineær karrierestruktur.
Min kollega fru Guy-Quint vil tage sig af alle de detaljerede budgetspørgsmål med hendes betydelige ekspertise på dette område, men jeg vil blot nævne de sidste to elementer af vores spørgsmål for at sætte dem ind i sammenhængen. Det første er et, som vi specifikt har spurgt Dem om som et aspekt af en moderne offentlig organisation, nemlig en angiverpolitik - og det engelske udtryk "whistle-blowing" anerkendes efterhånden som en god måde til at identificere en politik, hvor tjenestemænd er overbeviste om, at hvis de konstaterer en forseelse, så kan de roligt indberette det uden frygt for modbeskyldninger eller risiko for, at deres karrierer påvirkes. Det andet element vedrører en forhandling, som vi får senere på ugen om en adfærdskodeks for god forvaltningsskik. Hvordan ser De det som en integrerende del af de overordnede reformer?
Afslutningsvis ser vi meget frem til at høre Deres svar her i aften, hvor vi også håber, at De kan berolige os med, at reformerne skrider planmæssigt frem. Vi håber også, at De vil konkretisere, hvordan De gerne vil have mere støtte her fra Parlamentet til det, som vi ser som en helt afgørende udvikling for Kommissionens fremtid samt for hele Europas fremtid.

Guy-Quint
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i forlængelse af det som Malcolm Harbour lige har sagt, vil jeg meget hurtigt gå let hen over de tekniske problemer, som vedrører Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Jeg vil alligevel sige Dem, hr. kommissær, at jeg glæder mig over de fremskridt, der er sket i samarbejdet, siden vores sidste møde i Parlamentet.
Faktisk beklager jeg som flere parlamentsmedlemmer, at Kommissionen kommer med forslag og informationer, men ikke réelt rådfører sig med de øvrige institutioner, fagforeninger og personaleudvalgene i disse institutioner. Siden februar har alt dette imidlertid været et fromt ønske, eftersom der heldigvis er blevet taget meget hensyn til og har været meget opmærksomhed omkring denne procedure i de institutioner, som De rådfører Dem med nu. Jeg ved, at De kan konstatere, at der er bred enighed om flere forslag.
I den forbindelse vil jeg tillade mig at sige noget, der adskiller sig meget fra min kollega Harbours indlæg. Det viser sig, at der mangler to for os meget vigtige punkter i disse forhandlinger. Det er netop karriereforløbet, det vil sige lineariteten eller sagt på en anden måde status quo, og også pensionssystemet. Hvis jeg forstod Dem korrekt for lidt siden, så viser det sig, at De er i færd med at finde et kompromis mellem de to karriereforløb. Personligt håber jeg, at vi under vores forhandlinger kan komme frem til et realistisk og tidssvarende forslag. Jeg minder også om, at angående pensionerne, selv om man meget ofte tror, at pensionssystemet ved kapitalopsparing er fremtiden, så er vi mange, bl.a. fagforeningsfolk, medarbejdere og andre, der synes, at det nuværende system med fordeling bør bevares eller under alle omstændigheder kombineres.
Men jeg vender nu tilbage til de budgetmæssige bekymringer vedrørende reformen. Jeg minder Dem i første omgang, og af forsigtighed, om, at indførelsen af et førtidspensionssystem kun blev godkendt af Europa-Parlamentet på den udtrykkelige betingelse af budgetmæssig neutralitet, uanset begrundelsen for indførelsen. Hvad angår den samlede reform, forventer vi så hurtigt som muligt en fuldstændig redegørelse om budgettet i forbindelse med de nuværende forhandlinger. Det er derfor meget nødvendigt, at Budgetudvalget har større kendskab til vores nuværende overslag om reformens samlede omkostninger. Faktisk hørte vi i marts tale om 500 millioner euro. I dag tales der om 600 millioner euro. Derudover har efterfølgende foranstaltninger og anmodninger fra de øvrige institutioner stort set belastet det beløb, der var nødvendigt til udligning af udgiftsområde 5, hvilket er grunden til vores bekymring.
En anden bekymring, som gør den budgetmæssige beslutning for 2002 kompleks, er Rådets manglende svar på ændringsskrivelse 1 fra 2001 om indførelse af førtidspensioner. Hvis Rådet fastholder holdningen om at hæve alderen for førtidspension, har vi et spørgsmål: Hvilke konsekvenser vil Deres forslag få, og tror De ydermere, at det vil være fornuftigt at fortsætte på disse betingelser? Vi har i dag ikke noget dokument, der gør det muligt for Europa-Parlamentet at aflæse konsekvenserne af disse holdninger.
Da vi er meget interesserede i reformen, kan vi imidlertid ikke blindt foretage så tunge tekniske, menneskelige og finansielle valg. Sådanne beslutninger er det samme som at skrive en blankocheck til Kommissionen, hvilket vi ikke plejer at gøre. Indtil i dag kan vi kun konstatere, at det budgetoverslag, som Kommissionen har foreslået, overstiger lofterne for udgiftsområde 5 med 5 millioner, og at Rådet nu foreslår et budgetoverslag, hvor udgiftslofterne overholdes, ganske vist med en margen på 58 millioner, men hvor alle de forskellige institutioners politikker ikke af den grund overholdes.
Løsning: Skal udgiftsområde 5 alene omfatte de to store projekter, det vil sige udvidelsen og reformens omkostninger? Bør man så kun udelukkende gøre fremskridt angående reformen eller også angående udvidelsen? Men i alle tilfælde har vi brug for et svar. Er det ikke muligt at strække reformen over længere tid? Dagen før afstemningerne om budgettet er vi klar over, at Deres svar afhænger af mange brikker, men det er vigtigt, at De gør det klart for os, for at vi kan foretage vores valg.

Kinnock
Hr. formand, jeg vil takke både hr. Harbour og fru Guy-Quint, fordi de fremsætter dette omfattende spørgsmål, der giver mig mulighed for at aflægge en fuldstændig rapport til Parlamentet om udviklingen inden for de forskellige aspekter af Kommissionens reformstrategi. Forhåbentlig kan Parlamentet forstå, at det vil kræve al den tid, der er afsat til hele forhandlingen, hvis jeg skal give detaljerede svar på alle dele af dette mundtlige spørgsmål. Jeg vil derfor allerede i dag give parlamentsmedlemmerne adgang til en omfattende skriftlig statusrapport om alle de individuelle reformaktioner. Måske har nogle af parlamentsmedlemmerne modtaget denne fuldstændige rapport, og her vil jeg koncentrere mig om den mest iøjnefaldende nye udvikling af vores reformstrategi vedrørende politikken for menneskelige ressourcer, og jeg vil også komme ind på budgetmæssige spørgsmål, sådan som fru Guy-Quint bad om.
Først vil jeg uden tilfredshed rapportere, at i de fem måneder, siden Kommissionen vedtog det detaljerede vejledende dokument om reform og modernisering af politikken for menneskelige ressourcer, har der været fortsatte fremskridt, og udviklingen har været tilfredsstillende. Den fælles gruppe på højt plan under ledelse af den tidligere generalsekretær for Rådet, hr. Niels Ertsbøl, har været særlig gavnlig i bestræbelserne på at fremme en særdeles konstruktiv og produktiv høringsproces med personalerepræsentanter. Kommissionen har sendt sin varmeste tak til hr. Ertsbøl.
I høringer og forhandlinger om personalepolitik er det naturligt, at der kan opstå nogle forsinkelser. Jeg er imidlertid meget glad for at sige, at de ikke har været af en type eller et omfang, der har givet betydelige afvigelser fra reformplanen. Som jeg tidligere understregede over for Parlamentet - og som hr. Harbour flere gange og efter min mening med rette også har pointeret - er Kommissionen opmærksom på behovet for at fastholde tempoet i reformprocessen, ikke blot i institutionens interesse, men også af hensyn til vores personale og den offentlighed, vi tjener. Vi er sikre på, at vi kan fastholde det nødvendige tempo, samtidig med at vi skaber den nødvendige forståelse og opbakning for fuldt ud at gennemføre de væsentligste ændringer.
På denne baggrund vedtog Kommissionen den 18. juli et dokument om nye retningslinjer for reformer i personalepolitikken. Dette dokument er sendt videre til Parlamentet, men da Parlamentet var ved at hæve sit møde, da vi udsendte dokumentet, var det selvfølgelig ikke muligt formelt at fremlægge det for Parlamentet i den forbindelse. Dokumentet indeholder en tidsplan for afslutningen på de aktuelle forhandlinger. Ved udgangen af indeværende år vil Kommissionen kunne vedtage en endelig beslutning om alle spørgsmål, der ikke kræver ændringer i vedtægten for tjenestemænd, samtidig med at den kan fremsætte et formelt forslag om reviderede vedtægter for det interinstitutionelle vedtægtsudvalg. Vi håber, at de omfattende høringer med generalsekretærerne og formændene for Europa-Parlamentet og de øvrige institutioner vil fremme den støtte, der er afgørende for at få gennemført de nødvendige ændringer. Jeg vil minde Parlamentet om det klare reformmandat, som Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd har givet til Prodi-Kommissionen.
Kommissionen sætter pris på de ærede medlemmers støttetilkendegivelser i forbindelse med denne mundtlige forespørgsel om gennemførelsen af en ny karriereudviklingspolitik forud for en formel aftale. Vi vil imidlertid oplyse Parlamentet om, at sådanne tiltag helt sikkert ville afstedkomme formelle klager og retssager og dermed give forsinkelser og unødvendig uvilje. Vi vil derfor fortsat overholde den forligsaftale, der blev indgået med personalerepræsentanterne i marts. Som det fremgår af tidsplanen fra juli, vil forhandlingerne med Kommissionens personalerepræsentanter under alle omstændigheder blive afsluttet i den nærmeste fremtid, og så vil Kommissionen straks vedtage og gennemføre mange store ændringer i personalepolitikken, der ikke kræver en ændring af vedtægten for tjenestemænd.
Jeg er glad for at kunne sige, at det primære mål med vores forslag fra februar - som hr. Harbour atter har mindet os om - om at knytte karriereudvikling direkte sammen med dokumenterede resultater, er accepteret i forhandlingerne indtil dato. Jeg er ligeledes glad for at kunne sige, at ændringer i detaljerne som følge af forhandlinger og høringer har forbedret forslaget. Detaljerne vedrørende disse sager og hr. Harbours spørgsmål om benchmarking, bedømmelse, ledelse og pensioner findes i den statusrapport, som jeg omdeler i Parlamentet i dag. For at spare tid vil jeg derfor hurtigt gå videre med konklusionerne i spørgsmålet fra hr. Harbour og fru Guy-Quint om budgetmæssige spørgsmål.
For det første bemærker jeg, at der i spørgsmålet om 600 millioner euro tales om en "omkostningsreform", og jeg må sige, at Parlamentet kan risikere at føre sig selv på vildspor. Det er vigtigt at understrege på det kraftigste, at der klart skal skelnes mellem omkostningerne ved at opfylde Kommissionens nøje afmålte forespørgsel om 717 nye stillinger inklusive 118 stillinger i delegationer, der blev indsendt i ændringsskrivelsen i september 2000, og de langt mindre bruttoomkostninger ved investeringer i reformer. De nye stillinger, der er brug for, hvis Kommissionen skal leve op til sine politiske og driftsmæssige forpligtelser for 2006, vil, som det fremgår af den detaljerede ændringsskrivelse og ledsagedokumenterne, koste omkring 542 millioner euro. Bruttoomkostningerne ved en personalepolitisk reform frem til 2006 vil ligge på omkring 111,9 millioner euro. Størstedelen af ekstraudgifterne til menneskelige ressourcer hører derfor ikke i betydeligt omfang sammen med udarbejdelsen og gennemførelsen af reformstrategien. Jeg understreger det faktum, at hverken anmodningen om nye stillinger til Kommissionen eller nogen af Kommissionens reformforslag vil krænke nogle af de begrænsninger, der er opstillet under udgiftsområde 5 i de finansielle overslag fra 1999, og Kommissionen vil holde sig inden for de grænser, vi frivilligt accepterede over for både Parlamentet og Rådet i fjor.
Som fru Guy-Quint nævnte, skal Parlamentet imidlertid tage hensyn til det faktum - hvilket også fremgår af en tabel, som jeg også omdeler i dag - at aktuelle forslag fra andre institutioner end Kommissionen vil hæve de budgetterede vækstrater for personale- og administrationsudgifter under udgiftsområde 5 betydeligt. De institutioner, der i øjeblikket overvejer en vækstrate for udgifter under udgiftsområde 5, der er højere end gennemsnittet, vil utvivlsomt skulle se nærmere på denne sag. Det er tænkeligt, at dele af beregningerne vedrører forventede udgifter i forbindelse med en udvidelse. Det er et interessant aspekt, som vi alle bør se nærmere på. Som sagerne står i øjeblikket, er det imidlertid et faktum, at enhver overskridelse af de finansielle overslag under udgiftsområde 5 helt og aldeles skyldes ambitioner fra andre institutioner end Kommissionen, og at det absolut ikke har noget at gøre med vores beskedne og midlertidige forslag om yderligere investeringer i forbindelse med reformer, hvilket er en grundlæggende opgave, som Prodi-Kommissionen har fået tildelt af et overvældende flertal af Europa-Parlamentet samt et enigt Europæisk Råd.
Skønt drøftelserne med personalerepræsentanterne endnu ikke er afsluttet, ønsker Kommissionen at understrege, at, som en undersøgelse af samtlige relevante tal vil vise - og de relevante tal findes i de dokumenter, jeg har omdelt i dag, og i de dokumenter, som Kommissionen vedtog den 18. juli - at Kommissionens reform kun vil forårsage en beskeden og midlertidig stigning i de årlige udgifter under udgiftsområde 5. De offentliggjorte tal i det nye informationsdokument fra juli viser, at den maksimale årlige stigning som følge af reformer - hvis alle foranstaltninger vedtages af alle institutioner - vil være 34,3 millioner euro større i 2005 end i 2001. Derefter - efter 2005 - vil omkostningerne faktisk falde, hvilket vil give en permanent besparelse på 23,5 millioner euro sammenlignet med 2001.
Hvis der tages hensyn til disse faktorer, mener Kommissionen, som et konkret svar på Parlamentets spørgsmål, ikke, at vores reformstrategi kræver en revision af loftet for udgiftsområde 5, og vi vil ikke fremsætte en sådan anmodning. Følgelig finder vi det heller ikke fornuftigt eller nødvendigt at foretage en falsk skelnen mellem mere eller mindre hastende aspekter af reformen.
Hvad angår spørgsmålet om at iværksætte reformen over en længere periode, vil jeg blot for det første minde Parlamentet om, at en stor del af Parlamentet - efter min mening med rette - argumenterer for regelmæssige fremskridt af hensyn til personalet såvel som institutionerne. For det andet var det Prodi-Kommissionens - ikke nogen anden Kommissions - klare opgave at gennemføre reformerne i dens femårsperiode. Det agter vi så sandelig at gøre. Med 111 millioner euro over fem år og investeringer, der faktisk vil give omkostningsbesparelser, sådan som vi har påvist, er ingen af reforminvesteringerne dyre. Alle reforminvesteringer er væsentlige. Der er ikke tale om, at vi ønsker en blankocheck. Alle vores argumenter, tal og forslag, og alle de forslag, vi har fremsat, er nøje beregnet. Vi forventer ikke at få noget på kredit eller tillid.
Det er klart, at forhandlinger om en modernisering af karrieresystemet har skaffet konsensus om formålene med at ændre systemet samt om betingelserne for at reformere systemet. Forhandlingerne har imidlertid endnu ikke ført til enighed om de detaljerede praktiske metoder til gennemførelse af den nødvendige reform for at skaffe en mere sammenhængende moderne karrierestruktur. Jeg er imidlertid glad for at kunne sige, at mulighederne for at nå frem til en sådan aftale i høj grad findes.
I de sidste par uger af august har man således fortsat arbejdet med at finde frem til ajourførte og detaljerede modeller og muligheder, der vil blive gjort til genstand for nye diskussioner med personalerepræsentanter og med andre institutioner i denne måned. Det er realistisk at forvente, at Kommissionen ved udgangen af oktober vil kunne tage et endeligt standpunkt vedrørende reformerne af politikken for menneskelige ressourcer, herunder en mere lineær karrierestruktur, der er til bedste for de permanente og uafhængige offentlige tjenester i EU. Hvis sådanne forslag skal føres ud i livet, er det nødvendigt med Parlamentets forståelse og støtte både som demokratisk forsamling og som offentlig arbejdsgiver. Jeg tror på, at vi vil få den nødvendige støtte og forståelse.
Som hr. Harbour nævnte, støttede et stort flertal i Europa-Parlamentet i november 2000 hans betænkning, der udtrykkeligt gik ind for betydelige ændringer - ikke status quo eller noget i den retning - for at indføre et mere lineært karrieresystem for EU-personalepolitikken af alle de grunde, han var så venlig at nævne igen i aften.
Jeg håber, at Europa-Parlamentet og dets forvaltning vil fastholde denne positive holdning. Negative standpunkter vil forstyrre den holdning, som et stort flertal af Parlamentet klart gav udtryk for i september 1999, i november 2000 samt ved flere andre lejligheder. Grunden hertil er, at negative standpunkter vil bremse eller hindre Kommissionen i at gennemføre de ændringer, der er nødvendige for den moderniseringsreform, som udtrykkeligt kræves af Rådet, Parlamentet og EU's borgere.
Jeg håber, at den konstruktive og imødekommende holdning til reformer, som Parlamentet flere gange har vist, vil fortsætte stærkt og vedvarende.

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg skal tale om kontrol, ligesom fru Morgan sikkert vil gøre, og jeg vil gerne byde hende velkommen og ønske hende tillykke med hendes nye værdighed som mor.
Hr. Kinnock, man siger, at vejen til helvede er brolagt med gode hensigter. De har en uhyre vanskelig opgave, og jeg har indtryk af, at for at komme fra hensigter til kendsgerninger skal De slå i bordet og påtage Dem nogle risici, således som kommissionsformand Prodi lovede os, da han indledte sin femårige mandatperiode.
Der er nogle spørgsmål om budgetkontrol, for hvilke jeg forventer større konkretisering i Deres skriftlige svar.
Jeg husker, at De for et år siden talte om, at De forventede, at 80 embedsmænd ville begynde at arbejde på fuld tid i den centrale revisionstjeneste i april med henblik på evaluering af det generelle forvaltnings- og kontrolsystem. Vi ved ikke, om dette allerede er iværksat. Vi ved ikke, om den centraliserede forudgående påtegning allerede er iværksat i det omfang, der allerede er opnået et højt niveau af ekspertise i de anvisningsberettigede organer. Vi ved ikke, om den specifikke kontrol ved forudgående påtegning fungerer på baggrund af risikoanalyse eller efter de anvisningsberettigedes ønske.
Hr. Kinnock, vi tvivler meget på fremtiden for den finansforordning, som skal udarbejdes med stor hast. Det er ikke udelukkende Deres ansvar, men der ligger en stor tågesky over dette område. Vi er bekymrede. De vil redigere den. Hvornår vil De gøre det? Hvad sker der med konventionen om beskyttelse af EU's økonomiske interesser? Hvad sker der med helpdesk, med det støttekontor, som De ville oprette, for at embedsmændene kunne rådgive i forbindelse med foranstaltningerne i hvidbogen? En lang række uafklarede spørgsmål.
Vi har indtryk af, at opgaven er kolossal, at der skal lægges en tidsplan. De ved, at De kan regne med vores støtte. Vi ønsker, at De påtager Dem disse risici. Vi vil støtte Dem, hvis De tager fejl, således som vi støttede hr. Prodi, da han sagde det, men måske er der brug for, at nogen slår i bordet, og at fristerne opfyldes, og løfterne omsættes til virkelighed, hr. Kinnock.

Miller
Hr. formand, da vi startede på denne øvelse, vidste vi alle, at en reform af Kommissionen som følge af 40 års indgroede synspunkter aldrig ville blive let, gnidningsløs og hurtig. I forsøget på at ændre dette skulle vi løse visse problemer. Trods disse hindringer må jeg efter at have lyttet til kommissæren sige, at vi skal gratulere ham ned de hidtidige fremskridt samt EU-personalets fagforening med, at den har deltaget i forhandlingerne og gjort fremskridt på en række reformområder. Det er vigtigt med dette spørgsmål, fordi jeg vil kommentere et par emner, som nogle af mine kolleger har taget op.
Hr. Harbour kom med rette ind på spørgsmålet om timing. Timing er vigtig, for hvis man ikke har den rette timing, påvirker det personalets moral, og når den begynder at falde, så indvirker det på karriereudvikling, avancement osv., og når det først starter, så sker der ikke fremskridt. Alle disse ting hænger sammen.
Jeg var glad for, at hr. Harbour kom ind på spørgsmålet om lineær karrierestruktur. Det er et stort problem, som vi er nødt til at se nærmere på, hvilket kommissæren udmærket ved. Jeg vil tilføje, at jeg er enig i, at angiveri nu er alment kendt. Det engelske udtryk "whistle-blowing" har en anden betydning i det vestlige Skotland, hvor det betyder fløjtespil, hvilket ikke tager kegler i min del af verden.
Jeg er ikke helt enig med min kollega fru Guy-Quint. Hvad angår spørgsmålet om høring, er vi blevet hørt ved enhver given lejlighed. Hun talte atter for en mere langstrakt reformperiode, men som hun sagde, hvis vi trækker det længere og længere ud, så påvirker det personalets moral og følgelig dets præstationer. Vi er nødt til at have den kortest mulige reformperiode.
Med hensyn til hele pensionsspørgsmålet var jeg ansvarlig for at styre spørgsmålet om reformpakken gennem Parlamentet, og det er en vidunderlig pakke. Jeg ville gerne have det samme tilbud. Jeg vil gerne sige til kommissæren, at vi lyttede opmærksomt til den del om, at loftet for udgiftsområde 5 vil blive brudt. Vi er klar over, at det ikke er på Kommissionens område, og det er måske på høje tid, at nogle af os ser på nogle af de andre institutioner og deres fremskridt på området.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi har gjort store fremskridt. Det er vigtigt, at vi fortsat holdes informeret om udviklingen. Jeg er glad for at høre, hvad kommissæren sagde, fordi det kun er gennem oplysning og overvågning, at vi kan få en effekt. Hvis der opstår problemer, så kan vi forsøge at løse dem her og i de øvrige institutioner.

Jensen
Hr. formand, den liberale gruppe vil også give udtryk for, at vi bakker meget stærkt op om de initiativer, som De, hr. Kinnock, har iværksat på personaleområdet. Det er ikke nogen let opgave, De er i gang med, og derfor er det vigtigt, at Parlamentet giver sin fulde opbakning. Det er jo et generelt træk i vores samfund i disse år, at man er nødt til at nytænke organiseringen af arbejdet i virksomhederne for at sikre konkurrenceevne og udnytte de muligheder, der ligger i moderne teknologi og i offentlig administration, for at kunne give vælgerne fuld valuta for deres skattekroner. Og netop vælgerne har meget svært ved at forstå, hvorfor vi i EU's institutioner opretholder en så stiv og gammeldags personalepolitik, hvor forfremmelser sker på baggrund af meget formelle kriterier snarere end på baggrund af indsats. Der er ingen folkelig forståelse for, at EU-ansatte ikke skal leve op til de krav om nytænkning, fleksiblitet og omstilling, som er gældende i resten af samfundet.
I den forbindelse vil jeg gerne på vegne af den liberale gruppe bakke op om Kommissionens udspil om den lineære karrierestruktur, som har været nævnt flere gange i aften, og hvor forfremmelser sker efter evne og indsats. Jeg vil også gerne beklage, at Parlamentets formand i et brev til kommissionsformand Prodi faktisk gik imod Parlamentets egne holdninger på det punkt, som de kom til udtryk i Harbour-betænkningen. Og jeg håber ikke, at det har givet Kommissionen for store vanskeligheder i forhandlingerne. Det er vitalt, at Kommissionens reformer indebærer en personalepolitik, der belønner engagement, flid og omstillingsevne, og det skal vi bakke op. Jeg vil på den baggrund se frem til Kommissionens kompromisudspil til karrierestruktur, og så vil jeg i øvrigt kvittere for kommissærens påpegning af, hvad der skaber problemerne i kategori 5. Jeg tror, at denne påpegning var ganske velanbragt.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg har endnu ikke modtaget nogen rapport, hverken på italiensk eller engelsk. Den ligger måske på mit kontor. Men hvis jeg forstod hr. Kinnock rigtigt, så mener han kun, at man kan undgå at sprænge loftet for de finansielle overslag ved at droppe de øvrige 10 sprog og så kun beholde det sprog, som jeg taler nu. Mit problem er ikke engelsk. Mit problem er det, at jeg ikke ønsker kun at tale engelsk med f.eks. en indfødt engelsktalende generaldirektør for Kommissionen, ligesom jeg ikke ønsker, at én kultur skal have for megen indflydelse.
Hr. næstformand, for to år siden, nemlig i september 1999, indsatte Parlamentet Prodi/Kinnock-Kommissionen med et meget præcist mandat, nemlig en reform. Nu er der gået to år, hr. næstformand, og så vidt jeg ved, er den eneste reform, De har foretaget, at tage guldmedaljen fra embedsmændene efter 20 års tjeneste, hvilket ærligt talt ikke er særligt meget. I Italien havde man i 20 år et ministerium for en reform af den offentlige sektor. Herefter afskaffede man ordet "reform", da det virkede lidt latterligt at foretage reformer i 20 år, og ministeriet blev kort og godt kaldt ministeriet for den offentlige sektor. Efter min mening er denne reform - og det var ikke noget tilfælde, at hr. Pomés Ruiz talte om finansforordningen - så at sige en illusion. Man har talt om den i de sidste to år, men det lader til, at alle forslag indebærer nogle vanskeligheder og rejser en lang række spørgsmål. Jeg spørger derfor mig selv, hvornår reformen er slut, og hvornår denne utilfredshed er slut. De er formodentlig ikke uvidende om, at EU-embedsmændene ikke er alt for tilfredse med med den måde, tingene kører på. Jeg ønsker ikke at forsvare dem som helhed, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det er et alvorligt fænomen, eftersom Kommissionen fik til opgave at forbedre EU's offentlige sektor. Det forekommer mig faktisk, at reformen ikke forbedrer den, men tværtimod underminerer den.

Marinho
Hr. formand, vi ved alle, hvor vanskeligt det er at reformere en administration, for det drejer sig jo i grunden om at udskifte den ligevægt, der hviler på tidens og erfaringernes inerti og rutine, med en anden, der principielt burde være bedre, men som ingen kender, og som altid må blive et eksperiment, når den skal søges indført. Det er naturligvis en udfordring, der kræver mod, og vi hilser denne udfordring velkommen. Vi støtter derfor i princippet - dog uden at udstede en blankocheck - Kommissionens reforminitiativ. Det er imidlertid vigtigt at erindre, at denne reform ikke blot er en administrativ reform, men også en politisk reform, hvor der ud over de forskellige former for traditionel ligevægt også må tages vare på den traditionelle ligevægt mellem Fællesskabets institutioner, hvor spørgsmålet drejer sig om magt, og hvor man ikke kan gå til værks, som om der blot var tale om en neutral reform.
Hvad er det, som vi i særlig grad må bekymre os om? For det første, om de europæiske institutioner får styrket deres uafhængighed og autonomi (det bliver givetvis et godt rådsmøde, der skal træffe beslutning herom), eller om karriereforløbets vilkårligheder privatiserer hierarkiet, så en EU-ansat kommer til at ligne en medarbejder i et multinationalt firma. Hvilke objektive kriterier skal i øvrigt afgøre, hvilke kompetencer der skal vægtes? Hvordan skal man forhindre, at dygtighed opløses i flidspræmier, i overdreven lydighed over for de overordnede, så der skabes en struktur af højere funktionærer, hvor nogle hurtigt står til forfremmelse, mens andre må vente længere? Og hvordan skal man forhindre, at denne polaritet bestemmes af nationale hensyn og varetagelse af nationale interesser, der står i modsætning til Kommissionens funktionelle grundlæggende opgave, som er at varetage de europæiske interesser? Det er de politiske risici ved denne reform, det, som vi bekymrer os om, og der, hvor vi har vores bange anelser. Det er op til Dem, hr. Kinnock, og Deres redelighed og intellektuelle hæderlighed, at bevise, at disse risici ikke er til stede, og at der ikke er nogen grund til disse bekymringer og bange anelser. Bevisbyrden ligger hos Kommissionen og i særdeleshed hos hr. kommissær Kinnock.

Kinnock
Hr. formand, jeg er godt klar over, at jeg tidligere satte Parlamentets tålmodighed på en prøve, da jeg forsøgte at komme med et fyldestgørende svar. Nu vil jeg forsøge at svare så kortfattet som overhovedet muligt på de mange gode kommentarer fra parlamentsmedlemmerne under denne forhandling.
Jeg vil forsøge at kommentere de mest iøjnefaldende punkter og komme med de korteste svar, der kan være Parlamentet til gavn, specielt på baggrund af det faktum, at De allerede med posten i dag har modtaget et meget omfattende svar på alle aspekter af det mundtlige spørgsmål fra hr. Harbour og fru Guy-Quint. Der er endvidere vedlagt en meget omfattende tabel på 23 sider med en oversigt over alle 98 aktioner for reformforslag samt en detaljeret statusrapport for hver enkelt aktion, hvoraf det fremgår, om forslagene er færdige og gennemført, hvilket flere af dem er, eller om de i øjeblikket er genstand for høring, eller om de har været præsenteret for Parlamentet og/eller Rådet med den lovændring, der er nødvendig, for at de kan træde i kraft. Alle parlamentsmedlemmer inklusive hr. Pomés Ruiz og hr. Dell'Alba og andre, der måtte have spørgsmål af den art, kan blot slå op i tabellen og få de allerseneste oplysninger, der er tilgængelige for nogen i EU inklusive Kommissionen selv.
Som svar på hr. Harbours spørgsmål om angiveri og en adfærdskodeks for god forvaltningsskik må jeg sige, at der naturligvis er behov for ændringer i vedtægten for tjenestemænd for at sikre de nødvendige forbedringer i den eksisterende lovgivning vedrørende pligten til at indberette formodede forseelser, der har betydning for De Europæiske Fællesskabers økonomiske velbefindende. Dette forslag har været fremsat i detaljer. Nu søger vi et samarbejde med Rådet og Parlamentet om moderniseringen af vedtægten for tjenestemænd næste år. Jeg tror på, at et sådant samarbejde er nært forestående. Resultatet bliver, at det europæiske tjenestemandssystem får de bedste og sikreste bestemmelser til beskyttelse af personalet, institutionerne og EU's borgere i den offentlige forvaltning overalt i Den Europæiske Union. Hvad angår adfærdskodeksen for god forvaltningsskik, findes principperne for denne kodeks allerede i vedtægten for tjenestemænd. Da vi har gennemført denne kodeks, må svaret på spørgsmålet i det mundtlige indlæg om, hvorvidt adfærdskodeksen for god forvaltningsskik i praksis er indeholdt i Kommissionens aktiviteter, være et ja.
Hvad angår spørgsmålet om karrierestrukturen, kunne det se ud til, at folk enten er blevet misinformeret eller også har hørt vildledende udtalelser. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at den generelle intention med reformen og intentionen med forslagene om karrierestruktur i særdeleshed ikke er et forsøg på at overgå multinationale selskaber i den private sektor. Forslagene skal i stedet fastslå, vurdere og anerkende resultater og belønne udviklingen af det individuelle karriereforløb i overensstemmelse med de bedste principper for ansvarlige, effektive, uafhængige og professionelle civile forvaltningstjenester på EU-plan. Hverken mere eller mindre. Hvis nogen vil give indtryk af, at vi forsøger at sætte tjenestemændene op mod hinanden, og at vi ønsker at ødelægge deres årelange loyalitet og forbigå individets individuelle kvaliteter ved at fremsætte det aktuelle forslag, så tager de meget fejl.
Jeg er villig til at gå i de grundigste detaljer for at sikre, at vi ikke får en gentagelse af den misforståelse, der har udmøntet sig i forskellige meddelelser, der har vist en total mangel på forståelse af formålet med og detaljerne i de hidtidige forslag. Jeg er meget glad for at kunne sige, at Kommissionens fagforeninger eller flertallet af de fagforeninger, der repræsenterer Kommissionens tjenestemænd, har været meget grundige og engagerede, og at de faktisk har udviklet holdninger og idéer, der kan give betydelige forbedringer i de oprindeligt fremsatte forslag og valgmuligheder.
Det er på baggrund af den konstruktive dialog og forhandling, der har strakt sig over de seneste fem måneder, at vi nu kan præsentere nye og reviderede valgmuligheder, som forhåbentlig vil anbefale sig selv ikke blot over for personalet i Kommissionen, men også over for de øvrige institutioner. Der er intet at frygte, og personalet, institutionerne og almenhedens interesser har alt at vinde ved en modernisering af karrierestrukturen for EU's institutioner i forhold til den gamle struktur, der er mere end 40 år gammel. Alt andet i EU har ændret sig, og det er på tide, at karrierestrukturen samt anerkendelsen af engagement og evner indhenter de andre ændringer.
Jeg vil gerne sige til hr. Pomés Ruiz, at svarene på hans spørgsmål om f.eks. revision af regnskaber findes i de dokumenter, jeg har videregivet til Parlamentet. Han kan få et hurtigt overblik i de tabeller, som vil ligge på hans kontor i dag eller allersenest i morgen - jeg vil tro, at de er der i dag - og som indeholder komplette og opdaterede detaljer om alle aspekter af reformerne vedrørende oprettelse, udvikling og drift af f.eks. den interne revisionstjeneste.
Hr. Miller nævner timing. Det er en god pointe. Vores ønske om regelmæssige fremskridt er ikke udtryk for et ønske om at presse Kommissionen, dens personale, Parlamentet, Rådet eller nogen som helst andre. Pointen er, at når man skal håndtere de meget store ændringer, der påvirker vores institutioner og de ansatte heri, så har ingen interesse i at forsinke, undvige eller unødigt forlænge overvejelserne. Lad overvejelserne være grundige og forhandlingerne oprigtige og velinformerede. Men når udsigten til forandring hænger over folks hoveder, kan det virke destabiliserende, demoraliserende og demotiverende, hvilket ikke er i nogens interesse. Derfor presser vi ikke på. Ændringerne overvejes ordentligt og demokratisk med høringer og forhandlinger. Vi har levet op til enhver forpligtelse i den henseende, og det vil vi fortsat gøre.
Hvad angår førtidspensionspakken, som hr. Miller nævnte, så er den nuværende pakke fortsat attraktiv for personalet, og den er omkostningsneutral. Vi har holdt vores løfter. Nu har vi brug for, at Rådet handler hurtigt og effektivt, fordi den øgede effektivitet og omkostningsneutralitet samt fordelen for EU's drift, der kan udledes af Kommissionens forslag fra i fjor, kan blive kraftigt reduceret eller gå helt tabt, hvis en del af Rådet svarer undvigende. Det er ikke i nogens interesse. Jeg tager fru Jensens pointe til efterretning. Det, vi foreslår, er en sammenkædning af indsatsen med en anerkendt vurdering og belønning.
Jeg tror, at jeg har dækket hr. Marinhos punkt om naturen af det, vi ønsker at gøre, hvilket er i overensstemmelse med principperne om offentlig tjeneste, men nu kommer jeg til hr. Dell'Alba's punkt om sprog. Han er et af de medlemmer af Parlamentet, som jeg har stor respekt for trods vores politiske forskelligheder. Hans pointe om sproglig hegemoni var en billig pointe, som desværre mindsker min respekt for ham, og det, han sagde, har absolut intet grundlag i noget, som jeg eller mine kolleger i Kommissionen har sagt eller gjort. Han kan have ment det som en spøg, men i EU år 2001 synes jeg ikke, at det er noget, man skal spøge med.
Det er blevet sagt, at i de to år, den nuværende Kommission har siddet, har dens eneste reform været afskaffelsen af medaljen for 20 års tjeneste. Men når jeg ser tilbage på disse to år, kan jeg se, at vi har holdt vores løfter om for første gang nogensinde at oprette en uafhængig og professionelt ledet og bemandet intern revisionstjeneste og en central finansiel tjeneste, revisionskapacitet i alle generaldirektorater, et revisionsopfølgningsudvalg, der tåler sammenligning med enhver sammenlignelig mekanisme i den private eller offentlige sektor overalt i EU. Vi har udarbejdet et udkast til ny finansforordning, der kom rettidigt til Parlamentet og Rådet, og nu venter vi på, at den bliver vedtaget. Vi har udviklet et system for strategisk planlægning. Ved hjælp af aktiv budgettering og forvaltning kan det gennemføres rettidigt i Europa-Kommissionen, hvis vi får den nødvendige støtte udefra. I rette tid og i overensstemmelse med de løfter, vi fremsatte den 1. marts 2000, har vi opstillet de mest komplekse og omfattende reformforslag for personaleforvaltning og -ledelse i Europa-Kommissionen og den europæiske offentlige sektor, og det tåler sammenligning med det arbejde, der er gennemført i medlemsstaternes administrationer i løbet af fem eller 10 år.
Det er en hån mod de folk, der arbejder i Kommissionen, og som har udvist et enormt engagement ved at arbejde 75 timer eller mere om ugen måned efter måned, når man antyder, at Kommissionen ikke har gjort noget i to år. Jeg vil ikke tolerere den slags angreb mod Kommissionens tjenestemænd og mod deres dedikation til offentlighedens interesse i bestræbelserne på at leve op til den opgave, som Kommissionen har fået af det folkevalgte Europa-Parlament.
Vi har ikke afsluttet reformarbejdet. Der vil gå et stykke tid, inden vi overhovedet har gennemført reformmekanismerne eller sikret ændringer i holdninger, konventioner, opførsel og den såkaldte "kultur", der bliver resultatet heraf. En gruppe af mennesker fortjener virkelig ros: tjenestemændene i EU - både dem, der har bidraget til at konstruere og udvikle reformprogrammet, og dem, der i en tid med kaos har udvist tålmodighed, forståelse og engagement i udtænkningen af idéer, vurdering af de fremsatte forslag, udarbejdelse af forslag til forbedringer samt udvisning af den goodwill, der viser en høj grad af professionelt engagement i den europæiske sag.
Vi vil fortsætte i samme retning - forhåbentlig med samarbejde og konstruktiv støtte fra medlemmerne af Parlamentet og Rådet. Men hvis det til syvende og sidst ikke lykkes os at gennemføre alle de nødvendige ændringer på den tilgængelige tid, så vil jeg bare sørge for, at enhver skatteborger og vælger i EU forstår, at det på ingen måde er Europa-Kommissionens eller dens ansattes ansvar, hvis ikke målene nås inden for de opstillede tidsfrister. Ansvaret for en manglende løsning af opgaven ligger andetsteds - måske hos de institutioner, der gav os opgaven i september 1999. Jeg vil langt hellere kunne vise befolkningen i medlemsstaterne, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen har hørt og agtet på kravene om forandring og modernisering, og at de har samarbejdet for at gennemføre de nødvendige ændringer for at give EU's borgere den effektive, gennemsigtige og professionelle kvalitetsadministration, de fortjener. Kommissionen og dens personale har givet tilsagn herom. Jeg håber, at Parlamentet fortsat vil udvise det samme engagement.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg beder om ordet af personlige årsager og udelukkende for at tage sprogspørgsmålet op, for resten er politisk argumentation. Jeg læste i La Stampa fra 15. august, at Védrine og Fischer havde beklaget sig. Jeg ville bare komme med en understatement, og som kommissæren sagde, er det vanskeligt at gøre det på et sprog, som ikke er ens eget. Det lykkedes mig ikke, og det vil jeg gerne undskylde. Det var selvfølgelig en joke, sådan som kommissæren sagde. Hvad resten angår, er der naturligvis tale om en anden vurdering, og jeg respekterer det, som kommissæren sagde. Min bemærkning var udelukkende rettet mod første del.

Formanden
Mange tak, hr. Dell'Alba.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 21.52)

