

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om Rådets redegørelse vedrørende ophævelse af våbenembargoen mod Kina og hr. Romeva i Ruedas betænkning om Rådets femte årsberetning i henhold til punkt 8 i de operative bestemmelser i EU-adfærdskodeksen for våbeneksport.
Jeg giver med det samme ordet til hr. Nicolaï på vegne af Rådet. 
Nicolaï,
   Hr. formand, det er et privilegium at være her i dag og drøfte et spørgsmål, som Parlamentet og det nederlandske formandskab tillægger stor betydning, nemlig våbeneksportpolitikken og EU-adfærdskodeksen for våbeneksport. Jeg vil indlede med nogle bemærkninger om betænkningen om Rådets femte årsberetning og forslaget til beslutning. Lad mig dog først komme med nogle generelle bemærkninger om adfærdskodeksen.
Adfærdskodeksen blev vedtaget i 1998, og det er ikke overdrevet at påstå, at den er blevet et af de mere vellykkede instrumenter inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Våbeneksport har traditionelt været et område præget af stor fortrolighed. Den blev betragtet som en afgørende forudsætning for opretholdelsen af den nationale suverænitet og et område, hvor ekstern indblanding mildest talt ikke var velkommen. Siden 1998 har vi dog været vidne til større gennemskuelighed, øget mellemstatslig konsultation og øget harmonisering i EU.
Det er imponerende fremskridt, og adfærdskodeksens succes fremgår også af den interesse, tredjelande har udvist for den. Jeg taler ikke kun om lande, der ønsker at blive medlemmer af EU, men også om andre lande. Adfærdskodeksen er et nyttigt redskab, der kan hjælpe dem med at iværksætte en effektiv og ansvarlig eksportkontrolpolitik.
Det nederlandske formandskab tillægger det stor betydning, at der sker en yderligere harmonisering af den europæiske våbeneksportpolitik, og at den bliver endnu mere gennemskuelig. Et af de prioriterede områder under vores formandskab er afslutningen af den første revision af EU-adfærdskodeksen. Vi håber, at den kan afsluttes inden årets udgang. Jeg understreger, at jeg bruger ordene "første revision" helt bevidst. Det er vigtigt, at vi betragter kodeksen som et levende dokument, som regelmæssigt bør tages frem i lyset og vurderes på baggrund af interne og eksterne begivenheder og synspunkter. Derfor er jeg sikker på, at der ikke er tale om den sidste revision af kodeksen.
I sine bestræbelser på at skabe større gennemskuelighed har det nederlandske formandskab også understreget, hvor vigtigt det er at forbedre dialogen med Europa-Parlamentet. Den 1. september holdt Udenrigsudvalget en drøftelse med den nederlandske formand for COARM-arbejdsgruppen om EU-adfærdskodeksen og den igangværende revision. Den 30. september deltog udvalgets ordfører, hr. Romeva i Rueda, i en konference i Haag om kodeksens revision. Vi har også indbudt hr. Romeva i Rueda til at deltage i et uformelt møde med COARM-arbejdsgruppen den 3. december for at drøfte Parlamentets betænkning. Derudover har vi indbudt hr. Romeva i Rueda til at deltage i et møde, som formandskabet afholder sammen med den tjekkiske regering i Prag for at informere kandidatlandene og Norge om kodeksens implementering. Vi mener, at det er vigtigt, at den europæiske våbeneksportpolitiks parlamentariske aspekt belyses i denne forbindelse.
Jeg vil nu fremsætte nogle mere specifikke bemærkninger til udkastet til betænkning og forslaget til beslutning. I Europa-Parlamentets betænkning henvises til Rådets 2003-beretning. Der er sket meget siden da, især er adfærdskodeksen blevet underkastet revision. Nogle af de punkter, der omhandles i betænkningen, drøftes som led i denne revision. Jeg vil i denne forbindelse nævne følgende punkter.
Europa-Parlamentet henviser i betænkningen til den fælles holdning om våbenmæglervirksomhed. Der er i forbindelse med den igangværende revision allerede enighed om at udvide kodeksen til også at omfatte våbenmæglervirksomhed. Det samme er tilfældet for produktion på licens i tredjelande og transport og omladning. Ansøgninger om tilladelse til denne form for virksomhed vil blive underlagt de kriterier og den praksis, der er fastlagt i adfærdskodeksen. Adfærdskodeksen vil desuden finde anvendelse i tilfælde af såkaldte immaterielle overførsler af teknologi.
Ud over revisionen af adfærdskodeksen har vi i andre sammenhænge gjort fremskridt bl.a. angående samarbejde med tredjelande. Jeg har allerede nævnt seminaret i Prag i december. I september nåede medlemsstaterne til enighed om en mere kohærent tilgang til denne form for samarbejde. Rådets sekretariat vil føre en database over de enkelte medlemsstaters samarbejdsaktiviteter for at sikre en bedre samordning.
Der er desuden sket fremskridt med hensyn til den videre udvikling af ordningen for meddelelse af afslag og høring - et af kodeksens nøgleelementer. Høringerne om afslag finder nu sted på en sådan måde, at alle medlemsstater bliver underrettet herom. Kun en medlemsstats endelige afgørelse om, hvorvidt den vil respektere afslaget, meddeles ikke automatisk alle parter. Derudover er Rådets sekretariat i færd med at oprette en database over de afslag, medlemsstaterne har indberettet, og information om de høringer, de har foretaget. Denne database vil i vid udstrækning bidrage til at gøre de bilaterale høringer mere effektive og resultaterne mere gennemskuelige.
Der er brugt megen tid på kodeksens stilling. Parlamentet udtaler sig i betænkningen klart til fordel for at gøre kodeksen juridisk bindende. Det skal bemærkes, at der ikke er enighed på dette punkt i Rådet, hvor omkring halvdelen af medlemsstaterne går ind for at gøre kodeksen juridisk bindende, mens den anden halvdel er imod. Der er dog ting, der er vigtigere, end hvorvidt kodeksen er politisk eller juridisk bindende, og det er kodeksens konkrete indhold og gennemførelse, fordi en ændring af retsstillingen i sig selv sandsynligvis kun vil få lille eller ingen betydning for de enkelte medlemsstaters våbeneksport.
I Romeva i Rueda-betænkningen understreges betydningen af øget gennemskuelighed. Jeg er enig, og det glæder mig derfor, at Rådets årsberetning for 2004 vil blive mere gennemskuelig end tidligere. Vi håber, at vi allerede næste år kan nå endnu længere.
Det er også vigtigt, at de nationale rapporter bliver gennemskuelige. Det nederlandske formandskab arrangerede sammen med SIPRI for nylig et møde med medlemsstaterne om mulighederne for at forbedre den nationale rapportering. Jeg er sikker på, at der vil blive fulgt op på dette initiativ under de kommende formandskaber.
I beslutningen slås endvidere til lyd for et overvågningssystem til kontrol med det endelige anvendelsesformål. Det er et område, hvor der kan gøres en større indsats. En ny undersøgelse fra de amerikanske myndigheder viser, at for USA's vedkommende ender mellem 15 og 20 % af den tilladte eksport til såkaldte følsomme destinationer ikke hos de anførte slutbrugere. Vi har ingen tal for EU, men der er ingen grund til at tro, at de ville adskille sig væsentligt herfra. Vi vil derfor som et første skridt organisere et møde om efterfølgende kontrol, hvor de amerikanske myndigheder vil redegøre for deres erfaringer med programmer til efterfølgende kontrol.
Det bringer mig til det nok politisk mest ømtålelige emne. Jeg er bekendt med, at EU's våbenembargo over for Kina tiltrækker sig særlig opmærksomhed i Europa-Parlamentet og i mange nationale parlamenter. Jeg har noteret mig henstillingen i beslutningen om ikke at ophæve denne våbenembargo. Denne våbenembargos fremtid drøftes stadig i Rådet. Det er derfor ikke muligt at gå ind i en mere detaljeret drøftelse om dette emne. Jeg må dog sige, at det nederlandske formandskab er bekendt med den foruroligelse, som forskellige parlamenter, offentligheden, ngo'er og vigtige partnere såsom USA og Japan har givet udtryk for.
En del af denne foruroligelse kan tilskrives menneskerettighedssituationen i Kina. EU udnytter enhver mulighed for at drøfte menneskerettighedsspørgsmål med Kina og overvåger indgående udviklingen lokalt. Denne foruroligelse bliver der taget hensyn til i drøftelserne.
Vi drøfter også supplerende foranstaltninger til kodeksen, der forventes at forhindre øget overførsel af våben og militærteknologi fra Europa til Kina, hvis embargoen ophæves. Disse foranstaltninger har til formål at skabe større gennemskuelighed og intensivere høringen af medlemsstaterne. Det vides endnu ikke, hvornår disse drøftelser afsluttes.
Jeg må som konklusion sige, at det glæder det nederlandske formandskab, at Europa-Parlamentet tillægger politikken for våbeneksport, som er et meget vigtigt emne, så stor betydning. Som nævnt er det et af vores formandskabs målsætninger at udbygge dialogen mellem Rådet og Parlamentet om dette emne. Der kan eller vil kunne konstateres fremskridt på mange af de områder, der omhandles i betænkningen og beslutningen.
Der er stadig områder, hvor vi kan gøre det bedre. Gennemskuelighed i de nationale indberetninger er et af dem, og harmoniseringen af fortolkningskriterierne er et andet. Men vi kan sige, at glasset allerede er mere end halvt fuldt. Jeg kan forsikre Dem om, at det nederlandske formandskab vil gøre sit bedste i de resterende seks ugers formandskab for at fylde glasset endnu mere. 
Patten,
    Jeg vil først og fremmest undskylde, at jeg nu skal holde endnu en afskedsaftale her i Parlamentet. Jeg begynder at forstå, hvordan Frank Sinatra må have haft det, da han blev ved og fortsatte sine afskedsforestillinger, til han var godt op i halvfjerdserne. Jeg håber virkelig, at det er den sidste eftermiddag, Parlamentet skal tåle mig, men det er jo helt op til Parlamentet.
Som bekendt betyder den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks opbygning, at dette ikke er et emne, hvor Kommissionen indtager en fremtrædende rolle. Ikke desto mindre har vi en indlysende interesse i den generelle udvikling i vores forbindelser med Kina, som i det store og hele er udmærkede, og våbenembargoen spiller naturligvis en rolle i denne sammenhæng. Som Parlamentet er bekendt med, blev embargoen indført af Det Europæiske Råd i 1989 efter begivenhederne på Tiananmenpladsen, hvis indledende fase, jeg var førstehåndsvidne til, idet jeg dengang var næstformand i Den Asiatiske Udviklingsbank.
Kina har i år intensiveret sin kampagne for at få forbuddet ophævet. Kampagnen fortsætter op til topmødet mellem EU og Kina i næste måned. De kinesiske myndigheder betragter embargoen som et bevis for den diskrimination, de udsættes for. De hævder, at forbuddet er forældet. De gør gældende, at det udgør en alvorlig hindring for den videre udvikling af de bilaterale forbindelser.
Vi erkender, at der er sket en positiv udvikling, og at den politiske situation i Kina har bevæget sig siden Tiananmen. Men Kinas respekt for nogle af de grundlæggende menneskerettigheder, især de politiske og borgerlige frihedsrettigheder, lever stadig ikke op til de internationale standarder. Uden at henvise direkte hertil har vi til stadighed over for de kinesiske myndigheder på højeste plan tilkendegivet, at det ville lette ophævelsen af embargoen betydeligt, hvis de kunne tage konkrete skridt på menneskerettighedsområdet, der kan overbevise den europæiske offentlighed om, at det ville være en passende foranstaltning.
Jeg er bekendt med, at flere medlemsstater stiller sig positivt over for en ophævelse af embargoen og har tilkendegivet dette offentligt. Andre finder det forhastet under henvisning til den foruroligende menneskerettighedssituation. Menneskerettighederne var et emne, der indtog en fremtrædende plads i den beslutning imod en ophævelse af forbuddet, som Parlamentet vedtog sidste år.
De medlemsstater, der går ind for en ophævelse af forbuddet, anfører, at det er blevet overflødigt som følge af de kontrolforanstaltninger, der blev indført med adfærdskodeksen for våbeneksport fra 1998. Jeg erkender, at dette argument ikke er uden vægt.
Jeg er meget opsat på at komme videre med vores vigtige strategiske partnerskab med Kina, som skyder hurtigt frem som en global aktør, og som nu bl.a. er vores næststørste handelspartner. Det er et af vores fremmeste udenrigspolitiske mål i de kommende år.
Når det er sagt, er det i betragtning af embargoens iboende logik og de betydelige politiske og symbolske spørgsmål, der er involveret for begge parter, forståeligt, at visse medlemsstater anfører, at en ophævelse af forbuddet bør ske som reaktion på positive og konkrete skridt fra kinesisk side til forbedring af landets menneskerettighedssituation.
Jeg vil også sige et par ord om Europa-Parlamentets betænkning om gennemførelsen af EU-adfærdskodeksen for våbeneksport. Adfærdskodeksens styrke er nært forbundet med debatten om den kinesiske embargo, eftersom det er den, der kommer til at opstille retningslinjerne for medlemsstaternes eksport, hvis forbuddet ophæves. I dag ligger ansvaret for våbenhandel hos medlemsstaterne, men Kommissionen inddrages fuldt ud i behandlingen heraf under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Jeg mener, at ordføreren har gjort en prisværdig indsats og udarbejdet et værdifuldt dokument, som fortjener indgående opmærksomhed. Medlemsstaterne opfordres til at skærpe deres krav til kontrollen med våbeneksport. Betænkningen indeholder bl.a. krav om større gennemskuelighed, hvilket er noget, der ikke umiddelbart forbindes med våbeneksport. Den foreskriver desuden yderligere kontrol med og begrænsning af denne handel, hvilket nødvendigvis er vanskelige spørgsmål for medlemsstater med en betydelig våbenindustri.
Betænkningen er især fokuseret på forbedringer af europæisk praksis, men har også et globalt sigte. I erkendelse af at EU har mulighed for at fremme bedste praksis på verdensplan, indeholder betænkningen bl.a. argumenter til fordel for en international traktat om handel med våben.
Vi må ikke glemme - og det er jeg sikker på, at Parlamentet ikke gør - den nedslående kendsgerning, at der hvert år dør omkring en halv million mennesker som følge af vold forbundet med håndskydevåben og lette våben. Som bekendt er Kommissionen i samarbejde med andre internationale organisationer og ngo'er regelmæssigt involveret i sager vedrørende følgerne af upassende eller ulovligt våbensalg. Vi gennemfører også nogle specifikke projekter, der har til formål at reducere den destabiliserende akkumulering af våben i verden som helhed. Europa-Parlamentet er i færd med at udarbejde et pilotprojekt, der skal klarlægge, hvad der ellers kan gøres eller rettere skal gøres. Jeg går især ind for tanken om en international aftale om skærpet kontrol med salg af konventionelle våben. Det er årsagen til, at Kommissionen som led i den mere generelle indsats fra EU's side har støttet vedtagelsen af en international adfærdskodeks for våbeneksport baseret på EU's initiativ.
Medlemsstaterne overvejer i øjeblikket, hvordan adfærdskodeksen kan forbedres, og vi støtter bestræbelserne på at skærpe EU-kontrollen med salg af konventionelle våben. Resultatet af disse bestræbelser vil få stor betydning for den igangværende debat om våbenembargoen mod Kina.
Vi er alle klar over, hvor stor betydning Kina vil få som handelspartner og politisk aktør i verden i de kommende årtier. Kina er i vid udstrækning ved at genvinde den stilling, landet havde i verden indtil midten af det 19. århundrede, hvor det stadig tegnede sig for antagelig 30 % af det globale BNP. Den historiske vækst, vi er vidne til, er som helhed yderst gavnlig for resten af verden. Kinas integration i verdensøkonomien som en åben økonomi gavner os alle.
Det er på ingen måde nedværdigende for os eller for kineserne, at vi regelmæssigt gør det klart, at der er andre emner, vi finder væsentlige, herunder menneskerettighederne. Jeg er overbevist om, at vi med tiden vil konstatere en forbedring, efterhånden som den politiske situation i Kina kommer på højde med den økonomiske. Nu om dage kan intet land forblive fuldstændigt isoleret. Det er umuligt for et land at åbne økonomien og samtidig holde det politiske liv under fuldstændig ubøjelig kontrol.
Jeg håber, at vi vil nærme os Kina i de kommende år, og at Kina fortsat vil spille en positiv rolle i det internationale samfund. Forhåbentlig kan vi få en seriøs dialog med Kina om menneskerettighederne, der kan føre til forbedringer, som jeg er sikker på, at hr. Sun Yat-Sen ville have tilsluttet sig. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær, det er et vigtigt emne, så lad os gå videre til forhandlingen, men jeg kan ikke lade være med at bemærke, at De minder lidt om Frank Sinatra: Vi bliver aldrig trætte af at sige farvel. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg takker endnu en gang såvel hr. Nicolaï som hr. Patten, ikke kun fordi De er til stede her, men også fordi De har talt klart og åbenhjertigt, og jeg håber, at vores efterfølgende dialog bliver lige så klar og åben.
Her i Parlamentet fordømmer vi ofte krænkelser af menneskerettighederne i forskellige dele af verden, og vi vedtager beslutningsforslag, der fordømmer disse kendsgerninger. Vi har fordømt mord, tortur, mishandlinger og krige, og vi fordømmer hele tiden den ekstreme fattigdom, der er i verden, og som tusindvis af folk og mange millioner mennesker lider under. Alt imens bliver vores regeringer ved med at tillade våbeneksport, hvilket ikke kun forværrer disse menneskers situation endnu mere, men også betyder, at køberne anvender enorme summer på militære formål, når de sociale og udviklingsmæssige prioriteringer i deres lande netop kræver, at midlerne anvendes til andre formål.
I 2000 undertegnede 189 lande i New York millenniumerklæringen og forpligtede sig til i perioden 2015 til 2050 bl.a. at få afskaffet fattigdommen, til at sikre almen adgang til vigtige lægemidler og ligestilling mellem mænd og kvinder samt til at udbrede alfabetisering og grundskoleundervisning. For at nå disse mål er det nødvendigt, at regeringerne afsætter mindst 60 milliarder dollars om året til gennemførelse af nævnte millenniumdagsorden. Til trods for at det er yderst vanskeligt at finde penge til disse formål, voksede militærudgifterne i verden mellem 2002 og 2003 ikke desto mindre med 64 milliarder dollars, og mellem 2003 og 2004 var det nødvendigt med yderligere 50 milliarder dollars.
Landene i EU har som ansvarlige for en tredjedel af den globale eksport af konventionelle våben et stor ansvar i denne forbindelse. I 2002, som den rapport, vi drøfter, drejer sig om, solgte EU våben og militært udstyr til en værdi af 21 milliarder euro til lande som Saudi-Arabien, Marokko, Indien, Pakistan, Angola, Tyrkiet, Iran, Algeriet, Colombia, Israel og endda Irak samt mange flere lande, der, når man nærlæser EU's adfærdskodeks, ikke burde være blandt køberne af europæiske våben. Hvori består problemet? Det er allerede blevet nævnt. Problemet består på den ene side i, at omtalte kodeks fortsat er for vag, og på den anden side i, at det stadig ikke er et juridisk bindende instrument, hvorfor det ikke medfører et strafferetligt ansvar at overtræde den.
Europa-Parlamentet har altid været den mest banebrydende europæiske institution og krævet, at den europæiske våbeneksport skal være underlagt en streng adfærdskodeks, og at eksporten samtidig skal være i overensstemmelse med EU's konstante budskaber om forebyggelse af væbnede konflikter og fremme af fred og udvikling. Efter at jeg i 10 år har beskæftiget mig med dette spørgsmål, vil jeg derfor særlig gerne lykønske det nederlandske formandskab med dets indsats, ikke kun i forbindelse med en revision af adfærdskodeksen, men også for at opnå, at teksten bliver meget mere modig, sammenhængende og kort sagt effektiv. Men det er endnu ikke nok, og derfor skal vi huske på - det gør vi i betænkningen - at det er nødvendigt at gentage behovet for at revidere kodeksens tekst, så den bliver mere stringent, samt kræve, at kodeksen bliver et juridisk bindende instrument - selv om vi endnu ikke har konsensus, skal vi arbejde på at opnå det. Desuden skal vi kræve af regeringerne, at de øger gennemsigtigheden og forbedrer den information, de kommer med om tilladelser og afslag på tilladelser. Vi skal kræve, at kodeksen også kommer til at gælde for eksport af materiale, der kan anvendes til tortur eller dødsstraf. Vi skal kræve af EU, at det får nogle instrumenter, der gør det muligt at forbedre registreringerne af våbenmellemhandlerne, hvad enten de arbejder fra EU eller blot er registreret i EU, så der kan ske en større harmonisering af lovgivningerne om eksportkontrol. Endelig står der bl.a. i rapporten, at EU skal tage medansvar for på internationalt plan at få vedtaget en international våbentraktat.
Endelig er det, eftersom denne forhandling finder sted på et tidspunkt, hvor nogle europæiske regeringer overvejer behovet for at hæve våbenembargoen mod Kina, på sin plads at benytte denne lejlighed til endnu en gang at gentage, at det er uhensigtsmæssigt at gøre det. Det skyldes tre ting, nemlig at menneskerettighedssituationen i nævnte land er klart utilfredsstillende, hvilket flere ngo'er har påpeget ved flere lejligheder, at en udvidelse af det militære marked, eftersom Kina er verdens største importør af konventionelle våben, ville betyde et større våbenkapløb i regionen, og endelig de mange risici for, at der sker en forværring af visse uløste konflikter, f.eks. mellem Kina og Taiwan, eller det konstante kinesiske pres på Tibet.
Derfor beder jeg Rådet om ikke kun at lytte til, men også at tage hensyn til og respektere Parlamentets forslag og anbefalinger med det mål en gang for alle at få fjernet den åbenbare selvmodsigelse, der består i, at vi på den ene side beklager fattigdommen, krigene og krænkelserne af menneskerettighederne i verden og på den anden side bidrager til at nære ilden bag de mange overgreb med vores våben og vores tavshed, hvilket er uforståeligt for millioner af ofre.
Henin (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, bevæbne eller udvikle - det er spørgsmålet. Man vurderer faktisk, at mere end 20 % af udviklingslandenes gæld stammer fra våbenimport. I disse lande overgår de militære udgifter ofte langt budgetterne for sundhed eller uddannelse. Sommetider er militærudgiften højere end den samlede udgift til de to andre områder. Det er derfor afgørende for den bæredygtige udvikling i disse lande, at man begrænser våbenimporten meget kraftigt. Man kan ikke overleve længe i en verden, der bruger 900 milliarder dollars på militæret, mens kun 325 milliarder dollars bruges til landbrugsstøtte, og kun 60 milliarder dollars anvendes til udviklingshjælp.
For at tage et eksempel er militærudgiften i Afrika syd for Sahara mellem 1995 og 2001 steget med 47 %, og levealderen er faldet med fire år. Det er sandt, at der siden 1998 i EU har eksisteret en adfærdskodeks med hensyn til våbeneksport. Det er sandt, at landene i EU har gjort fremskridt. Men det haster med at gå endnu længere, og så meget desto mere fordi andre magter, som USA, Rusland eller Kina, ikke holder sig tilbage. Jeg mener, at de foranstaltninger, som Parlamentets Udvalg om International Handel er fortaler for, vil gøre det muligt for os at nå endnu længere, selv om nogle blandt os havde håbet på mere. Det er vigtigt, at disse foranstaltninger vedtages, fordi de vil danne grundlag for en ændret tankegang. Jeg vil gerne navnlig pege på den fuldstændige harmonisering af politikken vedrørende staternes våbeneksport på mellemlang sigt, der skal hjælpe våbenproducenter til at omlægge produktionen for at undgå sociale tragedier og kompetencetab, oprettelsen af et europæisk agentur til kontrol af våbeneksport og især indførelse af en afgift på våbeneksport, hvilket vil gavne ofrene for konflikter og bekæmpelsen af fattigdom.
Hvis Unionen vedtog disse forslag og omsatte dem til præcise juridiske foranstaltninger, ville dette allerede være et stort fremskridt, og det ville blive muligt at udøve pres på lande som USA, Kina, Ukraine, Rusland og Israel.
Og alt dette ville være endnu mere effektivt, hvis det førte til foranstaltninger, der tog sigte på at kontrollere kapitalens oprindelse i de skatteparadiser, der findes inden for Unionen, så ville vi virkelig have taget et skridt for at bevare menneskeheden.
Lad mig afslutningsvis citere Albert Einstein: "Enten ødelægger menneskeheden våbnene, eller også ødelægger våbnene menneskeheden".
Von Wogau (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne give udtryk for min glæde over, at vi stadig har lejlighed til at se hr. Patten her i mødesalen. Jeg har det på samme måde som han med Frank Sinatra: Jeg hører hele tiden hans stemme, og det er også tilfældet med hr. Pattens.
Nu til våbeneksporten. Efter min mening kan man med føje sige, at adfærdskodeksen har bragt betydelige fremskridt, hvad angår våbeneksport. Man må dog også sige, at disse fremskridt ikke er tilstrækkelige. Det glæder os meget, at rådsformandskabet forhandler om nogle præciseringer i denne kodeks, og jeg håber, forhandlingerne fører til et godt resultat. Det er efter min mening også meget vigtigt, at det ikke kun er salg, men også formidling af salg, der omfattes af disse regler.
Det egentlige problem med våbeneksport er dog ikke lovgrundlaget, men derimod at lovgrundlaget anvendes forskelligt i EU-landene. Vi må koncentrere vores bestræbelser om dette problem - og det ved at erklære kodekset for bindende. Hvis dette ikke er muligt på fællesskabsplan, ja, så er der ikke noget, der hindrer medlemslandene i at gøre det, som nogle jo allerede har gjort. Det er denne vej, vi skal følge, for det skal være vores mål, at vi ikke længere behandler transport af forsvarsmateriel inden for EU som eksport. Det er imidlertid kun muligt, hvis vi i alle EU-lande har strenge regler i denne henseende, som anvendes på sammen måde.
Og nu til embargoen mod Kina. Min gruppe har den opfattelse, at vi skal søge dette strategiske partnerskab med Kina, og at det er vejen til fremtiden. Vi ved dog, at der stadig er nogle problemer med f.eks. menneskerettighederne og problemer med hensyn til Taiwan og Tibet, og derfor mener min gruppe ikke, at forudsætningerne for at ophæve embargoen mod Kina er til stede endnu.
Gomes (PSE )
   , Hr. formand, også jeg vil gerne rette en tak til formandskabet og til hr. Patten i særdeleshed. Vi beklager meget, at han siger farvel, for EU kunne stadig godt drage nytte af hans "way".
Spredning af kernevåben får os til at se dommedagsscenarier. Den opblussen af konflikter, som salget af konventionelle våben bidrager til, tilføjer mange folks udvikling ufattelige skader og har som følge, at millioner af civile over hele verden mister livet eller får krænket deres menneskerettigheder. Ifølge den sikkerhedsdoktrin, som EU har vedtaget, er regional ustabilitet, mislykkede stater, organiseret kriminalitet og international terrorisme de vigtigste trusler, vi står over for. Det er alle trusler, som våbeneksport uden kontrol til modtagere uden for EU kan forværre.
I de senere år har EU's medlemsstater bestræbt sig på at skærpe eksportkontrollen af konventionelle våben fra eller via europæisk område. Men der er stadig meget at gøre!
Vi socialdemokrater mener, at adfærdskodeksen for våbeneksport hurtigst muligt skal gøres obligatorisk, ligesom der skal vedtages national og europæisk lovgivning, der kan skabe større gennemsigtighed omkring våbenmæglervirksomhed. Forbuddet mod eksport af visse instrumenter, f.eks. dem, der kan bruges til tortur, og antipersonelminer, bør udvides. Salg af våben til regeringer eller grupper i konfliktzoner skal underkastes skærpet kontrol, der støtter sig til rapporterne og henstillingerne fra FN's Sikkerhedsråd om kontrolmekanismer for våbenembargoer. Det er her EU's regeringers uomgængelige ansvar at sørge for interne retsbestemmelser, der sikrer strafforfølgning af virksomheder og personer, som krænker de af EU eller FN vedtagne våbenembargoer.
Vi socialdemokrater støtter foranstaltninger, der kan afbøde våbenhandelens følger, f.eks. indførelse af en afgift til støtte for ofre for væbnede konflikter og til fattigdomsbekæmpelse, som det for nylig er blevet foreslået i FN's nuværende Generalforsamling.
EU kan og bør gå videre ad den vej, der udstikkes i dette beslutningsforslag - som vi støtter - og ved at udstrække den bindende gennemførelse af adfærdskodeksen til ikke blot vores partnere i det udvidede EU, men også til vores nye naboer, så der kommer et fælles europæisk våbenmarked, hvor det nyoprettede Europæiske Våbenagentur får indflydelse på kontrol og regulering.
Vi socialdemokrater foreslår specifikke ændringer til dette beslutningsforslag med det formål at opfordre Rådet og medlemsstaterne til at opretholde våbenembargoen over for Folkerepublikken Kina og sikre en sammenhængende gennemførelse af våbenembargoer generelt. Embargoen blev pålagt efter massakren på Den Himmelske Freds Plads og er siden da blevet opretholdt på grund af de alvorlige problemer med menneskerettighederne i Kina trods åbningen over for udlandet og den voldsomme økonomiske vækst.
I 2003 udtalte Europa-Parlamentet sig i form af en specifik beslutning om dette spørgsmål og henstillede, at embargoen blev opretholdt. Parlamentets betænkninger har ligesom de forskellige menneskerettighedsorganisationers rapporter år efter år givet udtryk for alvorlige bekymringer over menneskerettighedskrænkelserne i Kina og Tibet. At man mener, at våbenembargoen kan tjene som redskab til at gennemtrumfe betydningsfulde forandringer, kan ikke betyde, at våbenembargoen skal ophæves, i hvert fald ikke før der findes en forpligtende adfærdskodeks for eksport af våben og instrumenter, som kan benyttes til intern undertrykkelse og tortur. Der skal føres en sammenhængende politik på dette område, og den nylige beslutning om at ophæve våbenembargoen over for Libyen bidrager ikke til en sammenhængende politik, men udsætter EU for anklager om .
Van Hecke (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, Romeva i Rueda-betænkningen er en særdeles afbalanceret betænkning. Den indeholder masser af interessante henstillinger med henblik på at forbedre adfærdskodeksen for våbeneksport, som Rådet forhåbentlig vil tage hensyn til denne gang. Først da kan kodeksen blive et effektivt og virkningsfuldt kontrolinstrument, som er juridisk bindende, og som medfører sanktioner, hvis den ikke overholdes. Jeg vil gerne konkret komme ind på betænkningens punkt 20, hvori der opfordres til opretholdelse af EU's embargo mod Kina. En ophævelse af denne embargo nu ville være et særdeles dårligt signal. Jeg tror, det ville være et skoleeksempel på hykleri og selektivitet, når det gælder om at forsvare og beskytte menneskerettighederne globalt. De værdier og normer, som Unionen betragter som overordentlig vigtige, ville dermed endnu en gang blive nødt til at vige for grov merkantilisme. Nogle synes, at udsigten til fede ordrer på tyske ubåde og franske fly udgør en tilstrækkelig grund til at modsætte sig våbenembargoen mod Kina. Unionen ville på den måde blive en studehandler, som tusker sine principper bort for en håndfuld sølvmønter, og det endda under det nederlandske formandskab. Det ville da være forkert, hr. Nicolaï.
Europa kan for øvrigt umuligt levere våben til et land, som vil bruge militær vold for at sikre sin territoriale enhed. Allerede nu dominerer konstant den militære trussel i Taiwans gader, hvor mere end 500 raketter er opstillet. Det er derfor en dårlig undskyldning, at adfærdskodeksen skulle pålægge våbeneksporten strenge restriktioner. Risikoen for, at Kina sender våben videre til tredjeverdenslande, er stadig latent til stede. Under alle omstændigheder kan ophævelsen af våbenembargoen mod Kina ikke være nogen løsning for vores gruppe. 
Flautre (Verts/ALE ),
    Personligt glæder jeg mig over det, jeg hører fra mine kolleger, og jeg kan se, at Parlamentet faktisk udviser stor visdom.
Jeg vil gerne sige til hr. Wogau, hvis holdning til ophævelsen af embargoen jeg glæder mig over - eller rettere viljen til ikke at hæve den - at samtidig må kodeksens begrænsende karakter ikke overlades til medlemsstaterne. Man kan tydeligt se i dag, at visse statschefer kun har få skrupler over for Kina. Vi har hørt hr. Chirac erklære, at embargoen hører en anden tid til. Derfor vil jeg for mit vedkommende opfordre de statschefer, der har haft øjnene stift rettet mod det enorme marked, som Kina udgør, til at se lidt nærmere på det, der sker på stadioner, i Iveco-lastbiler og på visse henrettelsespladser.
Jeg mener, at Kina i dag er verdensmester i overtrædelse af menneskerettighederne og under alle omstændigheder verdensmester i vilkårlige henrettelser, der ustandseligt forekommer i udenretslige omgivelser, og som er absolut uacceptable, og jeg spørger mig selv, om overtrædelsen af kodeksen, som ophævelsen af våbenembargoen over for Kina ville være - sådan som alle har påpeget - ikke burde fordømmes, når den udtrykkes af en række statschefer. Jeg glæder mig over, at Rådet vil reformere denne adfærdskodeks, og jeg opfordrer i øvrigt Rådet til at anvende masser af energi på at forhindre sådanne erklæringer, der, når alt kommer til alt, indebærer, at EU's mange politikker på menneskerettighedsområdet mister troværdighed. 
Agnoletto (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, der er risiko for, at denne forhandling bliver til en årlig begivenhed, hvor vi erklærer os mere eller mindre enige alle sammen, men som ikke ender med andet end en række hensigtserklæringer og opfordringer til Kommissionen og Rådet.
For at undgå dette er det absolut nødvendigt, at adfærdskodeksen gøres til et juridisk bindende instrument, og at der træffes klare sanktioner over for de virksomheder i EU, som ikke overholder den. Det er ligeledes nødvendigt, at EU gør en indsats for at bede andre lande - f.eks. USA, Rusland og Kina - om at tilslutte sig adfærdskodeksen, og det er det også, i betragtning af at over 50 % af verdens våbenproduktion finder sted i lande, som er med i FN's Sikkerhedsråd.
Mens vi taler, har mit land, Italien, fra det ene år til det andet øget våbeneksporten med 25 %, og det planlægger en forøgelse med 40 % i fremtiden. En af Italiens største aftagere af våben er Saudi-Arabien, som bestemt ikke er et eksempel på et land, der overholder rettighederne.
Efter min mening bør vi absolut fastholde våbenembargoen mod Kina, og desuden bør beskyttelsen af menneskerettighederne så afgjort gå forud for profit og økonomiske interesser.
Til sidst vil jeg sige, at verdens militærudgifter i det seneste år beløber sig til 900 milliarder dollars, og at den rige verdens civiliserede lande tegner sig for 700 milliarder alene. Det er ikke den slags civilisation, vi ønsker! 
Pęk (IND/DEM ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, dette er en vigtig forhandling, og forhandlinger om værdier er særligt vigtige i EU. Nu hvor vi taler om værdier i denne specielle sag, vil jeg imidlertid gøre Dem opmærksom på en række andre sager. Polen, som på daværende tidspunkt havde problemer, blev engang overtalt af et af verdens vigtigste lande til at standse sin våbeneksport til et sydøstasiatisk land. Dermed skadede Polen sit økonomiske potentiale i betydelig grad. Det pågældende land udnyttede straks mulighederne i forbindelse med Polens våbenembargo og tjente mange penge derved.
Adfærdskodeksen er en nødvendig og fornuftig løsning, men på nuværende tidspunkt vil jeg understrege, at den skal være formelt bindende i hele EU, hvis den skal tjene et nyttigt formål. Der skal også underskrives en international aftale, der som minimum skal godkendes af USA og Rusland. Hvis det viser sig, at vi ved at gå i spidsen svækker vores virksomheder og økonomier i de såkaldte værdiers navn, mens andre lande tager vores plads og øger deres fordele i forhold til vores økonomier og vores muligheder for at påvirke den globale situation, så vil vi faktisk mindske vores muligheder for at forbedre håndhævelsen af menneskerettigheder i verden. Jeg mener, at vi skal hæve sanktionerne imod Kina, da de er ineffektive og forringer EU's muligheder for økonomisk udvikling. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    -  Hr. formand - jeg skulle lige til at sige minister - hr. formand, mine damer og herrer, Europa-Parlamentet er nødt til at reagere i en situation, hvor en halv million mennesker hvert år dør som følge af vold relateret til lette våben både i væbnede konflikter og i forbindelse med kriminelle aktiviteter. Denne forhandling er en del af vores reaktion.
EU eksporterer død, selv om det primært foregår til lande uden for Europa, idet hele 80 % af EU's våbeneksport i de seneste fem år er gået til lande uden for Europa. Vi skal ikke lade os rive med af pacifisternes ønskedrømme om at befri verden for krige og våben, da sådanne forestillinger ikke har hold i virkeligheden. Vi kan og skal imidlertid kontrollere produktionen og salget af våben i EU. Det skal vi også forlange af de kommende EU-medlemsstater. Udenrigsudvalget har vedtaget mine ændringsforslag desangående. De involverede lande er naturligvis Rumænien og Bulgarien samt Kroatien og Tyrkiet.
Som polsk statsborger vil jeg gøre opmærksom på et initiativ fra den polske regering. Sammen med den svenske regering har den allerede taget initiativ til fem uformelle møder i COARM - Gruppen vedrørende Eksport af Konventionelle Våben - med deltagelse af såvel gamle som nye medlemsstater. Jeg kan også fuldt ud gå ind for punkt 28 i beslutningsforslaget om et forbud mod eksport af alt udstyr, der kan anvendes til eksekvering af dødsstraf eller tortur. Samtidig tvivler jeg imidlertid på det realistiske i forslaget under punkt 40 om en særlig afgift på våbenhandel. Jeg tror ikke, at en ekstra afgift vil medvirke til at skabe fred i Europa og resten af verden, selv om det måske kan tilfredsstille bureaukraternes samvittighed. 
Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er måske sandt, at embargoen mod Kina virker anakronistisk, navnlig efter dens ophævelse over for Libyen, som bestemt ikke er noget foregangsland, når det gælder respekt for menneskerettighederne. Det er også forståeligt, at Kina, som er en suveræn stat, forsøger at styrke sit forsvar for at beskytte landets sikkerhed og territorielle integritet.
Det er ligeledes sandt, at der er sket nogle små fremskridt for at forbedre respekten for menneskerettighederne, at Kina stadig spiller en hovedrolle i bekæmpelsen af terrorisme, og at Kina lægger et nyttigt pres på Nordkorea for at få landet til at stoppe udviklingen af atomvåben. Det skal dog også siges, at man i Beijing forsøger at udnytte de uoverensstemmelser, der er mellem os og USA i den forbindelse. Det undrer mig, at der ikke er nogen her i Parlamentet, som har understreget dette aspekt, nemlig at de transatlantiske forbindelser - der fortsat skal være af største vigtighed for os - bliver påvirket af den mere eller mindre fælles holdning, som vi indtager over for den stadig stærkere kinesiske magt.
Vi skal også tage højde for den strategiske ligevægt, man i øjeblikket kan se i Formosa-strædet, selv om denne ligevægt er skrøbelig. I Taiwan har man en demokratisk model, som Kina stadig er meget langt fra at have nået. Så hvis vi af realpolitiske, økonomiske og politiske grunde - snarere end af respekt for demokratiet - ønsker at ophæve embargoen, kan vi kun gøre det ved at give Den Kinesiske Folkerepublik pligt til at gøre klare og fortsatte fremskridt, når det gælder respekten for menneskerettighederne, sådan som kommissionsrepræsentanten i øvrigt også sagde i dag. Jeg forlanger ikke, at vi bliver enige, men vi skal i det mindste forsøge at diskutere vores holdning med USA og de europæiske lande, der i øjeblikket er modstandere af at ophæve embargoen. Efter min mening er det vigtigt, at vi så vidt muligt har en fælles holdning, og at vi så vidt muligt er enige på dette område. 
Van Den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, våbenleverancerne fra EU's medlemsstater til tredjelande bør være i overensstemmelse med fælles, tydelige, bindende og kontrollerbare rammer. Det er naturligvis en betingelse, hvis vi ønsker at nå frem til en virkelig forsvarlig, europæisk politik. Som hr. Nicolaï også sagde, er det simpelthen ærgerligt, at en række af landene stadig lægger hindringer i vejen for sådanne bindende rammer. Tre vigtige bedømmelseskriterier er den traditionelle menneskerettighedspolitik og naturligvis den praksis, som følger deraf i et bestemt land, de regionale spændinger i et bestemt område og ligeledes forholdet mellem, hvad et land bruger på dels fattigdomsbekæmpelse, dels forsvarsbudgettet. Når man ser på Kinas og nu også en række europæiske landes anmodning om at ophæve våbenembargoen, må man egentlig vurdere den ud fra disse kriterier. Menneskerettighedssituationen vækker vedvarende, berettiget bekymring i EU. På den ene side undertegner Kina væsentlige konventioner, men på den anden side afviger landets praksis derfra. Behandlingen af systemkritikere og etniske og religiøse mindretal og den omfattende anvendelse af dødsstraf er simpelthen foruroligende. Også den stærke begrænsning af ytringsfriheden og af arbejdsrettigheder, såsom retten til at danne fagforeninger og retten til at strejke, vækker stadig stor bekymring.
Det andet punkt, den regionale udvikling, er også tydeligt. Disse spændinger viser sig på det geopolitiske område.
Endelig er der det økonomiske punkt. Kina er naturligvis et samfund med enorme forandringer og med en enorm økonomisk dynamik, som også kendetegnes af meget hård kapitalisme i et gigantisk omfang og af en stor økonomisk vækst. Der er imidlertid også store tabere. Uligheden består i, at omkring 200 millioner mennesker i Kina er arbejdssøgende, og de lever under fattigdomsgrænsen, med al den sociale uro, som det fører med sig. I denne situation skal økonomisk forandring ledsages af grundige politiske reformer og et socialt demokrati. Jeg støtter derfor helhjertet den kurs, som min gruppe i Parlamentet hele tiden har fulgt, nemlig at våbenembargoen ikke må ophæves nu. Jeg understreger samtidig, at dialogen med Kina, som er en gigantisk aktør på både det økonomiske og det politiske område, er nødvendig. Vi i Europa skal forsøge at fremme demokratiseringsprocessen og tilbyde hjælp til løsningen af sociale problemer. Vi må hjælpe Kina med at spille rollen som en global aktør effektivt og fair, for det er i den internationale retsordens interesse. 
Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær Patten, det er altid rart at se Dem igen. Våbenembargoen mod Kina var EU's svar på begivenhederne på Den Himmelske Freds Plads i juni 1989. Det var vores måde at vise vores afsky mod det, der skete for tusindvis af fredelige demonstrerende studenter. Siden da har verden forandret sig. Kina har forandret sig, men ikke regimet. Kina er verdens største diktatur. Hundredtusindvis af systemkritikere undertrykkes eller sidder fængslet i arbejdslejre. Landet er nr. 1 i verden, når det handler om henrettelser, menneskerettighederne krænkes hver dag, ytringsfriheden er kraftigt indskrænket, og al opposition er i princippet forbudt.
Regimet synes således ikke at have forandret sig, og nu diskuterer vi, om vi skal hæve embargoen, selv om der ingen ændringer er sket. Hvilke signaler er det at sende til omverdenen og til Kina? Kina byder på gode handelsmuligheder, og vi skal handle med Kina, men vi må ikke glemme, hvem vi har med at gøre. Vi kan ikke skuffe alle de tusindvis, hundredtusindvis af demokratiaktivister, politiske fanger og de unge mennesker, som i hemmelighed surfer på internettet for at finde ud af, hvad der i virkeligheden foregår. Alle disse mennesker sætter deres lid til Europa. Skal vi skuffe dem ved at sælge våben til det regime, som undertrykker dem? Skal vi have europæiske missiler og ubåde rettet mod Den Demokratiske Republik Taiwan?
Nej, vi må være konsekvente. Det er vores troværdighed, der står på spil, og den er vigtigere end franske Mirage-fly, svenske JAS-Gripen eller tyske ubåde. Den Liberale Gruppe regner med, at De, hr. rådsformand, forsvarer menneskerettighederne og holder fast i embargoen og sender det budskab til Rådet.
Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil i dag endnu en gang understrege, som hr. Nicolaï med rette sagde, at adfærdskodeksen er et meget vigtigt instrument, men lad os være realistiske. Den daglige praksis, også i Belgien, viser, at der stadig er mange smutveje, at der er utydelige definitioner, at forbud sommetider ignoreres, og at handelsinteresser alt for ofte vejer tungere end overholdelse af menneskerettighederne. Og det skaber umådelig stor elendighed. Det skaber umådelig mange krænkede mennesker og umådelig mange døde. Derfor er det berettiget, at Parlamentet kræver en mere præcis formulering. Derfor kræver Parlamentet med rette, at denne kodeks gøres juridisk bindende. Derfor er det også nødvendigt, at der foretages mere kontrol, herunder af den endelige anvendelse.
Derfor er det også berettiget, at embargoen mod Kina opretholdes. I dette lys støtter jeg fuldt ud lande såsom Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Irland, de skandinaviske lande, Polen og Tjekkiet, som bliver ved med at sige, at de vil opretholde denne embargo.
Hr. Nicolaï, vær standhaftig, ophæv ikke embargoen, hverken på EU-Kina-topmødet den 8. december eller på Det Europæiske Råds møde den 17. december i år. Vi støtter Dem fuldt ud. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, faktisk er det himmelråbende, at ophævelsen af våbenembargoen mod Kina endog overvejes. Denne våbenembargo er ikke nogen anakronisme, som en taler for lidt siden hævdede. Opretholdelsen af embargoen er først og fremmest et spørgsmål om menneskerettigheder. Vi skal ikke kaste vores menneskerettighedsprincipper over bord, fordi Kina på grund af sit demografiske omfang byder på et overordentlig interessant økonomisk potentiale.
Hvis et land som Frankrig får sin vilje, og embargoen mod Kina ophæves, mister EU al sin troværdighed. Det er ikke blot et spørgsmål om menneskerettigheder, det er også den kendsgerning, at Kina udgør en direkte trussel for et demokratisk land som Taiwan. Der er mere end 600 raketter, der er rettet mod Taiwan, og det er en skændsel, at det endog overvejes at levere nye våben til et land, som udgør en sådan trussel for et demokratisk land. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Kære hr. formand, kære hr. formand for Rådet, kære kommissær Patten, rådsformanden har sagt meget åbent, at der er uenighed mellem to grupper i Rådet. Men jeg mener, at det, der bør være vigtigt for os, er at drøfte det grundlæggende forhold til Kina behørigt på topmødet. Og det bør formandskabet i det mindste forsøge at blive enigt om og sige: Ja, vi anerkender, at der er sket forbedringer på menneskerettighedsområdet i Folkerepublikken Kina inden for de sidste år, men det er langtfra nok. Når man ser, hvordan religionsfriheden, hvordan forsamlings- og foreningsfriheden og hvordan pressefriheden stadig undertrykkes brutalt i Folkerepublikken Kina, er det bare ikke nok at kaste et slør af økonomiske interesser hen over det.
For så vidt min appel til Rådet om at trække en klar streg her og sige, at vi anerkender, at der har været forbedringer, men at de er helt utilstrækkelige. Kina skal tage det første skridt, med landets nye ledelse. Jeg er enig med de foregående talere i, at man ikke kan ophæve våbenembargoen, så længe prominente regeringsrepræsentanter i Beijing truer Taiwan med våben, sådan som det var tilfældet i går. Det er ikke acceptabelt at anvende væbnede styrker over Taiwan-strædet som et politisk instrument.
Chris Patten har altid vist os den rette vej. Vi har altid sagt, at vi kræver en politisk dialog mellem Folkerepublikken Kina og Taiwan - en politisk dialog, som begge parter må indlade sig på. Jeg håber, at den politiske ledelse i Kina vælger den første fremgangsmåde, nemlig at gå associationens vej igen og indlede en dialog. Det ville være at sende et helt forkert signal at ophæve våbenembargoen i en situation, hvor Folkerepublikken Kina truer Taiwan med våben. Et helt forkert signal - det tror jeg, vi alle er enige om, og Rådet burde udtale nogle klare ord herom på topmødet.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil først og fremmest hilse de fremskridt, der er sket i forbindelse med adfærdskodeksen om våbeneksport, velkommen, selv om det desværre stadig er et faktum, at der hvert år dør 500.000 mennesker som følge af brug af håndskydevåben og lette våben. Det er efter min opfattelse de virkelige masseødelæggelsesvåben i verden i dag.
Det er fantastisk, at vi, selv om vi ved, at 20 % af de våben, som USA sælger, ender i de forkerte hænder, ikke har nogen form for statistisk opgørelse over, hvor stor en del af våbeneksporten fra EU, der falder i de forkerte hænder. Vi har ingen anelse om, i hvilket omfang vi er ansvarlige for de 500.000 døde, der er et resultat af brug og i særdeleshed misbrug af eksporten af håndskydevåben.
I spørgsmålet om Kina er det hverken klogt eller for den sags skyld realistisk at tro, at vi kan ignorere eller isolere Kina. Ikke desto mindre er det vigtigt, at vi opretholder presset på de kinesiske myndigheder for at forbedre situationen i forhold til de politiske rettigheder og menneskerettighederne i Kina. Det er derfor nødvendigt at opretholde embargoen og i særdeleshed inddrage den i arbejdet med at gøre vores egen adfærdskodeks for våbeneksport juridisk bindende. 
Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er meget opsat på at tage del i denne debat, idet jeg ønsker at understrege to væsentlige punkter. For det første er der intet galt med lovlig våbenhandel og lovlig EU eksport af våben, der finder sted i overensstemmelse med en gyldig adfærdskodeks.
For det andet er det endnu vigtigere at understrege, at en effektiv våbenkontrol udgør en væsentlig bestanddel af en kohærent politik til opfyldelse af EU's mål om fred og respekt for menneskerettighederne og demokratiet. Som mange talere har anført, dræber de konventionelle våben over en halv million mennesker hvert år, det er en person i minuttet. Der er 639 millioner håndskydevåben i omløb i verden, produceret af mere end 1.000 virksomheder i mindst 98 lande. Det er derfor vigtigt, at EU har en streng våbenkodeks, der svarer til EU's værdier, hvis vi skal tilbyde et globalt lederskab på dette felt.
EU bør også fortsat fremme en international adfærdskodeks. Eksporten af lette våben især til tredjelande, som ikke respekterer de demokratiske værdier og menneskerettighederne, skaber en mere ustabil situation ikke blot i de regioner, som våbnene eksporteres til, men i verden som helhed.
Det er et faktum, at ukontrolleret våbeneksport underminerer den globale sikkerhed. Den frivillige adfærdskodeks i EU har haft en vis succes, og vi bør bygge videre på denne succes. Det er ikke tilstrækkeligt, at adfærdskodeksen for våbeneksport videreføres på et frivilligt grundlag fremover. Jeg tilslutter mig henstillingen om, at den frivillige kodeks bliver juridisk bindende. Det vil være et modigt skridt, men også et skridt, der kan give EU mulighed for på en mere realistisk måde at skærpe kontrollen med våbeneksporten fra EU-landene.
Jeg vil gerne kommentere henstillingerne i betænkningen om at opkræve afgift på våbeneksport. Det er min opfattelse, at hvis industrien i Europa underlægger sig en bindende adfærdskodeks, og den eneste våbenhandel, der finder sted, er lovlig og i overensstemmelse med kodeksen, vil det være upassende at bebyrde industrien med en ekstra afgift.
Hvad angår ophævelsen af våbenembargoen over for Kina, støtter jeg ordførerens krav om en opretholdelse af dette forbud. Jeg glæder mig over og støtter dialogen om og udviklingen af positive forbindelser mellem EU og Kina, men finder det derimod forhastet at ophæve våbenembargoen inden for den nærmeste fremtid. 
Aloyzas Sakalas (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på Rådets forslag om at ophæve våbenembargoen mod Kina. Jeg spørger alle: Har nogen anden stat truet Kina? Hvis ja, hvilken? Hvis nej, hvorfor har en stat, der er kendt for sin manglende respekt for menneskerettighederne, sit etpartidiktatur og sin mangel på retssikkerhed, brug for moderne våben? Siden hvornår har EU besluttet at bevæbne kommunistiske diktaturer? Vi har set, hvordan Folkerepublikken Kina har truet og stadig truer en demokratisk stat som Taiwan med militær invasion.
Hvis vi vil undgå at puste til ilden i regionen, skal vi bare vedtage dokumentet udarbejdet af Udenrigsudvalget, som henstiller til ikke at ophæve våbenembargoen mod Folkerepublikken Kina. Ellers kan vi forvente endnu en konflikt, som vi utvivlsomt vil reagere på med en eller anden ny beslutning. Men det vil ikke have nogen virkning. Når vi taler om en kodeks, skal det siges, at den bør være juridisk bindende. Ellers er det bare en stak papirer. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de britiske konservative mener, at adfærdskodeksen for våbeneksport har fungeret tilfredsstillende som et politisk bindende instrument, siden den trådte i kraft i 1998, selv om det er muligt at foretage visse forbedringer og tilpasninger.
Vi er dog imod, at kodeksen bliver juridisk bindende. Vi mener, at der ofte skal træffes delikate politiske afgørelser, og at sådanne afgørelser bedre kan træffes af politisk ansvarlige ministre end af dommere. Nogle af de oplysninger, der ligger til grund for sådanne afgørelser, er yderst følsomme og fortrolige og bør forblive inden for regeringens område. Vi ønsker på ingen måde, at EF-Domstolen skal involveres i dette. Under alle omstændigheder ville et juridisk bindende forbud blot give visse stater lejlighed til at drage fordel af deres dobbeltmoralske holdning, som vi f.eks. har været vidne til i forbindelse med visse landes bestræbelser på at omgå EU's målrettede sanktioner mod styret i Zimbabwe og Burma eller i særdeleshed visse staters forsøg på at omgå FN-sanktionerne mod Saddam Husseins styre i Irak.
Nogle af de bestemmelser, der er omhandlet i Romeva i Rueda-betænkningen, ville ganske enkelt være kontraproduktive, hvis de blev vedtaget. Betænkningen indeholder f.eks. et forslag om offentliggørelse af oplysninger om antallet af afviste ansøgninger med angivelse af begrundelsen herfor. Offentliggørelsen af detaljer om afviste ansøgninger om tilladelse ville give uhæderlige våbenfabrikanter og -handlere oplysninger om, hvilke varer der efterspørges og af hvem - og reelt udgøre en kundeliste for ulovlige handlere.
Vi har allerede en passende lovgivning i Det Forenede Kongerige, men ønsker at tilskynde andre stater til at opfylde vores egne høje standarder. De kan være forvisset om, at enhver ny EU-bestemmelse vil blive anerkendt og efterlevet i Det Forenede Kongerige, men tilsidesat i andre lande. Vi bruger meget tid på at overvåge os selv i Europa, men de største problemer er de lande, der ikke har nogen skrupler eller er underlagt internationale bestemmelser. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, hvert år dræber våben hundredtusindvis af mennesker og forårsager uendelige menneskelige lidelser. Ikke blot er antallet af ulovlige drab i krigstid stigende, men soldater, paramilitære styrker og politi misbruger også udstyr til at dræbe, såre og begå forfærdelige overgreb mod civile i fredstid.
Hvis den nuværende tendens fortsætter, vil der i 2020 være flere døde og sårede som følge af krig og voldshandlinger end som følge af sygdomme som malaria og mæslinger. Selv om EU-adfærdskodeksen var et velkomment første skridt, er eksportkontrollen i EU fortsat behæftet med mange svagheder og smuthuller, og det kræver politisk vilje at gennemføre de ændringer, der er nødvendige for at udbygge og skærpe kodekskriterierne, regulere produktionen på licens i tredjelande, håndhæve kodeksen i forhold til våbenkomponenter, styrke våbenembargoer og sikre, at alle EU-medlemsstater offentliggør årsberetninger om våbeneksport, hvilket Østrig, Grækenland og Luxembourg har undladt. I modsat fald vil reglerne fortsat blive tilsidesat.
For eksempel indeholder de helikoptere, som sikkerhedsstyrkerne i Nepal anvender mod civile og oprørere, EU-komponenter. De tyske dieselmotorer fra Deutsche AG er i modstrid med EU's embargo blevet eksporteret til Kina og Burma, og produktionen af lette militære våben er blevet overført til Malaysia, som har aggressive eksportplaner for disse våben og ikke vil være underlagt EU-kodeksen.
Som allerede anført i punkt 11 i de operative bestemmelser bør kodeksen ikke begrænses til Europa. De britiske konservative prædiker hyklerisk, at andre bør gøre, som de hævder, briterne gør. Jeg er stolt over det, briterne har gjort, men jeg ønsker at se en international traktat om våbenhandel. Det vil de ikke støtte i denne beslutning.
Endelig tilslutter jeg mig tilkendegivelserne om, at der er mange hindringer, der skal overvindes, inden embargoen mod Kina kan ophæves. Det er for det første afgørende, at en evt. beslutning om at ophæve embargoen ikke må få negative følger for stabiliteten omkring Taiwanstrædet. For det andet bør vi have fuldstændigt kendskab til, hvilke følger en evt. ophævelse af embargoen vil få for våbenstrømmene. For det tredje bør vi tilkendegive vores fortsatte foruroligelse over menneskerettighedssituationen i Kina, og enhver beslutning bør være betinget af fremskridt i retning af bedre overholdelse af menneskerettighederne. 
Nicolaï,
    Jeg takker alle Parlamentets medlemmer for de bemærkninger, de har fremsat om dette meget vigtige emne. Lad mig indlede med det meget følsomme spørgsmål om Kina.
Medlemmerne har udtalt sig i stærke vendinger om menneskerettighederne og andre emner såsom regionale konflikter. Det blev understreget, at Rådet ikke bør ophæve våbenembargoen over for Kina, hvilket næsten alle de tilstedeværende parlamentsmedlemmer var enige i. Hr. Van Hecke nævnte den nederlandske holdning. Men alle ved, at jeg ikke optræder her som repræsentant for den nederlandske regering, men på vegne af Rådets formandskab. Ikke desto mindre står den nederlandske regering over for et nederlandsk parlament, der næsten enstemmigt er af samme opfattelse som Europa-Parlamentet. Det er også tilfældet i andre lande. Jeg lyttede nøje til Deres indlæg og deler mange af Deres bekymringer i denne sag. De kommer i øjeblikket også til udtryk i Rådet, og jeg må gøre det klart, at selv hvis embargoen blev ophævet, ville en restriktiv EU-eksportpolitik finde anvendelse. Det er vigtigt at gøre sig klart.
Hvad angår adfærdskodeksen for våbeneksport, har mange parlamentsmedlemmer nævnt kodeksens status og understreget behovet for at gøre den juridisk bindende. Hr. Van Orden derimod nævnte spørgsmålet om de judicielle følger og udsigten til en styrkelse af dommernes rolle, hvilket også drøftes i Rådet. Jeg forstår argumentet, men De må være opmærksom på, at meningerne er delte i Rådet. Kodeksens indhold og gennemførelse er vigtigere end dens stilling, som sandsynligvis ikke vil få betydning for de enkelte medlemsstaters våbeneksportpolitik.
Jeg er enig med hr. Czarnecki, som understregede, hvor vigtigt det er at tilskynde medlemsstaterne til at håndhæve adfærdskodeksen. Det er en af årsagerne til, at formandskabet afholdt et seminar for at hjælpe disse lande hermed.
Hr. Agnoletto understregede, hvor vigtigt det er at opfordre andre lande - Den Russiske Føderation og USA - til at anvende kodeksen. Vi er i regelmæssig kontakt med disse lande og tilstræber størst muligt samarbejde på dette område i den hensigt at gøre eksportpolitikken mere effektiv.
Hr. von Wogau omtalte de forskellige fortolkninger af kriterierne, hvilket så afgjort er et vigtigt punkt. Jeg er enig i og har allerede tilkendegivet over for Parlamentet, at en harmonisering af kriterierne er et vigtigt mål.
Et andet spørgsmål fra hr. Henin omhandlede efterfølgende kontrol. Som jeg anførte i mit første indlæg, er efterfølgende kontrol afgørende for, at vi kan få sikkerhed for, at våbnene kommer derhen, hvor de skal, og ikke falder i de forkerte hænder. EU-medlemsstaterne har i modsætning til USA ikke indført sådanne kontrolforanstaltninger, i det mindste ikke på et regelmæssigt og systematisk grundlag.
Sådanne foranstaltninger er blevet betegnet som en topprioritet i den sjette årsberetning om EU's våbeneksport. Som et første skridt skal medlemsstaterne i nærmeste fremtid mødes med amerikanske eksperter, der kan redegøre for det amerikanske program. På grundlag af denne redegørelse vil medlemsstaterne skulle beslutte, hvordan de vil forholde sig fremover på dette vigtige område, nationalt såvel som i fællesskab.
Der var også spørgsmål fra hr. Romeva i Rueda og fru Gomes om regler for handel med torturinstrumenter. Udkastet til forordning herom er under behandling i Rådet.
Fru Gomes forhørte sig også om beskatningen af våbenhandelen. Vi er bekendt med de forskellige forslag, der er fremsat herom, herunder fra forskellige EU-medlemsstater. Dog foreligger der intet konkret detaljeret forhandlingsoplæg herom inden for EU.
Jeg vil afslutte med en kommentar til det, hr. Romeva i Rueda sagde i sin indledning. På den ene side roste han formandskabet for at have taget kodeksen op til revision, men på den anden side anførte han, at det ikke var tilstrækkeligt. Jeg er på sin vis enig i, at vi bør gå videre, og at dette ikke bør være det endelige skridt. Der er helt klart tale om en første revision, og vi bør fortsætte vores bestræbelser. Jeg glæder mig meget over Parlamentets stærke engagement i denne sag og over den aktive rolle, Parlamentet har spillet.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.
Pomés Ruiz (PPE-DE )
   Vi bør forsvare frihedsværdierne og demokratiet ved hjælp af vores retmæssige brug af ordet og en ansvarlig vedtagelse af love.
Det store marked, som Den Kinesiske Folkerepublik er, må ikke få os til at glemme, at dets politiske styre har arvet et styre, der var kendetegnet ved udpræget kommunistiske værdier, som ligger meget langt fra de acceptable standarder.
Taiwan lider fortsat under den politiske undertrykkelse og økonomiske isolering, som det påtvinges af Den Kinesiske Folkerepublik, som for nylig igen har fremsat trusler om væbnet kamp mod Taiwan.
Forholdene er ikke til stede for at ophæve våbenhandelsembargoen. Hvis vi i den nuværende situation knap nok kan begrænse Den Kinesiske Folkerepubliks våbenkapløb, hvordan ville det så ikke se ud, hvis våbenembargoen blev ophævet?
Det ville desuden blive opfattet som en godkendelse af den nuværende konfrontationsstatus i stedet for at insistere på den nødvendige dialog mellem Folkerepublikken og Taiwan. Vi skal tilskynde til politisk aktion i stedet for væbnet aktion. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Althea-missionen i Bosnien-Hercegovina.
Jeg giver på ny ordet til formanden for Rådet, hr. Nicolaï.
Nicolaï,
    Hr. formand, den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik er på nippet til at tage et historisk skridt, idet EU's første militære krisestyringsmission, Althea-missionen, vil blive indledt den 2. december. Der er under udviklingen af ESFP gjort betydelige fremskridt fra koncept- og kapacitetsanalyser til konkrete foranstaltninger. Denne første militære mission vil i lighed med den første EU-politimission finde sted i Bosnien-Hercegovina.
Forberedelserne af Althea-missionen, der indledes, når SFOR forlader Bosnien-Hercegovina, er langt fremme. Et operationelt koncept er blevet godkendt, styrkerne er blevet tilvejebragt, og 11 lande er blevet opfordret til at deltage i missionen. Der er blevet afholdt et første møde i en komité af bidragydere, og Rådet har godkendt missionsplanen.
Althea-missionen vil blive gennemført under EU-ledelse med inddragelse af NATO-materiel og -knowhow. Derfor blev den næstkommanderende for de allierede styrker i Europa udnævnt til missionsleder i begyndelsen af juli. Missionens hovedkvarter er etableret i Mons. I begyndelsen af oktober nåede styrkens hovedkvarter i Sarajevo op på den indledende operationelle kapacitet, således at den kan være oppe på fuld operationel kapacitet i begyndelsen af december, når den får overdraget sit mandat fra SFOR.
Overdragelsen af missionen fra SFOR til EU kan forekomme at være et stort og risikabelt skridt. Der kan herske tvivl om, hvorvidt EU-missionen er i stand til at klare opgaven. Men disse bekymringer er uberettigede, fordi 80 % af SFOR-styrkerne er blevet overdraget til Althea, mens de resterende 20 %, der forlader styrken, udgøres af amerikanske soldater, der erstattes af nye europæiske styrker. Alle de EU-medlemsstater, der i dag bidrager til SFOR, vil fortsætte under Althea. Men Althea er ikke kun en EU-mission. Tredjelande såsom Marokko, Bulgarien, Rumænien, Norge og Tyrkiet vil også deltage. Jeg glæder mig over deres deltagelse, fordi det viser, at det ikke blot er EU, der bekymrer sig om Bosnien-Hercegovina. Disse lande er medlemmer af komitéen af bidragydere, og vil følgelig have de samme rettigheder og pligter som de EU-medlemsstater, der deltager i missionen, hvad angår den daglige ledelse heraf.
Der er blevet gjort alt, hvad der er muligt, for at sikre en glat overgang fra NATO til EU, og det omfatter fordelingen af opgaver mellem Althea og det resterende NATO-hovedkvarter i Sarajevo og aftaler om adgang til og anvendelse af reservestyrker og om deling af efterretninger. EUFOR's øverstkommanderende og kommanderende for det resterende NATO-hovedkvarter bliver baseret i samme lejr for at sikre den operationelle koordinering.
NATO selv opretholder sin tilstedeværelse i Bosnien-Hercegovina. Vi råder derfor over en strategisk NATO-reserve til støtte i nødsituationer. Denne styrke kan anvendes af både NATO og Althea-missionen. Det er et udmærket eksempel på en pragmatisk og effektiv anvendelse af begrænsede ressourcer. Det understreger også det gode samarbejde mellem EU og NATO. Med overgangen fra NATO til EU indledes sidste fase af den militære tilstedeværelse. Hovedvægten vil ikke længere blive lagt på forebyggelsen af interetniske kampe, men på bistand til civile og militære reformer. Derefter kan de militære styrker trækkes tilbage.
Med Althea yder vi et bidrag til sikkerheden og stabiliteten i Bosnien-Hercegovina, der er vigtigt for reformerne i landet. Samtidig udgør Althea det - om jeg så må sige - afsluttende element i en omfattende EU-politik til fordel for Bosnien-Hercegovina. Missionen udgør også en del af vores bredere strategi for Balkanlandene. De kombinerede aktiviteter inden for områderne politisk og økonomisk udvikling og sikkerhed forstærker hinanden gensidigt. Situationen i landet har direkte betydning for regionen og for EU. Vi har derfor en klar interesse i at sikre en udvikling i retning af stabilitet og velfærd i landet. EU's engagement tjener ikke kun Bosnien-Hercegovinas interesser, det tjener også vores egne interesser, og det er som følge af vores omfattende og kohærente tilgang kun logisk, at EU har overtaget NATO-missionen.
Det endelige mål er at få Bosnien tilbage på ret køl med en udvikling, der går i retning af et EU-medlemskab, og det vil lykkes ved en styrkelse af stabiliserings- og associeringsprocessen. EU's militære mission vil supplere denne proces sammen med andre EU-aktiviteter såsom EU's politimission, EU's overvågningsmission og Cards-udviklingsprogrammet.
Den brede tilgang afspejler vores overbevisning om, at Bosniens fremtid afgjort ligger i Europa. Den er et eksempel på vores engagement på lang sigt. Det er nu op til det bosniske folk at sikre, at denne vision bliver til virkelighed. Det vil i sidste instans skulle beslutte, om det ønsker at blive optaget i den europæiske politiske og økonomiske union. Et sådant valg kræver gennemgribende reformer af strukturerne inden for staten, økonomien og retsvæsenet. Desuden vil bosnierne skulle bekræfte beslutningen om at tilslutte sig det europæiske værdifællesskab. En sådan beslutning kræver et miljø med tolerance, dialog, respekt for religionsfriheden og en klar afstandtagen i ord og handling fra straffrihed for krigsforbrydelser.
Hvis bosnierne udviser virkelig politisk vilje og opnår befolkningens støtte hertil, vil det og bør det sammen med vores omfattende indsats være muligt at lede Bosnien væk fra konflikter og mod en stabil og fredelig fremtid, hvor vores særlige repræsentant, lord Ashdown, vil komme til at spille en stadig mere betydningsfuld rolle.
Jeg skal afslutningsvis påpege, at Bosnien-Hercegovina er på rette spor. Stabiliteten og sikkerheden øges, og landets integration i de euro-atlantiske strukturer betyder, at det fjerner sig mere og mere fra Dayton-sfæren og bevæger sig i retning af Bruxelles.
Men der er langt igen, fordi vi fortsat er foruroligede over det manglende samarbejde med ICTY, især i sagen om Republika Srpska. ICTY-samarbejdet er en vigtig forudsætning for, at der kan indledes et nærmere samarbejde med EU og NATO. Her vil Bosnien-Hercegovina skulle levere varen. Jeg håber, at reformerne af forsvaret og politiet, som er en af Althea-missionens hovedopgaver, også vil bære frugt på dette område. For i givet fald vil Althea-missionen være til endnu større gavn for befolkningen i Bosnien-Hercegovina, der stræber efter at skabe en varig og retfærdig fred. 

Patten,
    Jeg er overordentlig glad for at få denne mulighed for at sige nogle få ord om Bosnien-Hercegovina kun to uger inden overdragelsen til EUFOR den 2. december. Althea-missionens iværksættelse er en vigtig begivenhed, især fordi den bliver den første betydelige militære mission under den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Overdragelsen fra NATO har krævet lange og indgående drøftelser, fordi det var afgørende, at alt foregik korrekt fra starten. Mine kolleger, hr. Solana og hr. de Hoop Scheffer, har i høj grad bidraget til, at disse forhandlinger lykkedes.
Jeg er klar over, at der kan være en vis bekymring for, at en helt ny militærmission i Bosnien kan sende et signal om, at landet fortsat er meget ustabilt. Det ville efter min opfattelse være en helt fejlagtig konklusion. Sidste forår noterede Det Nordatlantiske Råds ministermøde en forbedring af sikkerheden i Bosnien-Hercegovina. Man vedtog følgelig at reducere antallet af tropper afsat til SFOR fra 12.000 til 7.000. Jeg har besøgt Bosnien i flere år og kan personligt bevidne den forandring, der er sket i landet i den periode.
Det ville være uforsvarligt at tage de utvivlsomme forbedringer, der er sket, for givet. Det eneste, der sker, er, at Europa nu påtager sig et mere direkte ansvar for sit eget kontinent - hvilket ikke kan siges at være forhastet. Missionen vil blive evalueret hvert halve år, hvad angår varigheden såvel som størrelsen og sammensætningen heraf. Der er ikke tale om at bevare tropper i Bosnien uden grund. Så snart forholdene tillader det, kan antallet af tropper reduceres og missionen evt. bringes til ophør.
Det er vigtigt, at vi på nuværende tidspunkt erkender, at Bosniens europæiske fremtid vil få stadig større betydning, efterhånden som den militære tilstedeværelse mindskes. Bosnien har som de øvrige lande i det vestlige Balkan en klar mulighed for at søge om optagelse i EU. I november sidste år offentliggjorde Kommissionen en gennemførlighedsundersøgelse, hvori den opstillede 16 punkter, på hvilke landet skulle gøre betydelige fremskridt, inden der kunne gives en anbefaling til Det Europæiske Råd om at indlede forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale. Selv om der er sket fremskridt siden da, er jeg skuffet over at skulle afslutte mit mandat som kommissær uden at kunne give Bosnien grønt lys. Jeg håber meget, at min efterfølger, kommissær Rehn, vil kunne gøre det tidligt i sin nye mandatperiode. Når det er gjort, vil Rådet skulle acceptere hans vurdering og fastlægge et forhandlingsmandat. Først da vil forhandlingerne starte. Der er ingen begrundelse for, at det ikke kan ske i løbet af 2005. Hvis Bosnien skal komme videre i denne tidsplan, forudsætter det visse ting.
For det første skal myndighederne gøre yderligere fremskridt, hvad angår den lovgivning, der er omhandlet i de 16 punkter. Der er blevet gjort meget her, men der er fortsat blokeringer på områder såsom moms og offentlig radiospredning.
For det andet må Bosnien erkende, at det ikke nytter meget at vedtage love, hvis de ikke gennemføres korrekt. Der er stadig meget at gøre på dette område.
For det tredje anførte Kommissionen i gennemførlighedsundersøgelsen, at den ville forvente et regulært samarbejde med den højtstående repræsentant om dennes reformagenda, som angivet i Dayton-Paris-fredsaftalen. Et af de afgørende elementer i denne forbindelse er spørgsmålet om en politireform. Jeg håber meget, at hr. Wilfried Martens inden årets udgang vil kunne rapportere om, at en aftale er på vej.
Endelig er der spørgsmålet om Det Internationale Tribunal til Pådømmelse af Krigsforbrydelser i det Tidligere Jugoslavien. Bosnien-Hercegovina er medlem af De Forenede Nationer og har undertegnet Dayton-aftalen. Som jeg har gjort det klart ved flere lejligheder, kan der ikke blive tale om en udvanding af det utvetydige krav om fuldstændigt samarbejde med tribunalet. Det er grundlæggende for Bosniens mulighed for at bevæge sig videre gennem stabiliserings- og associeringsprocessen. Det er en afgørende prøve på Bosniens vilje til at overholde sine internationale forpligtelser og retsstatsprincipperne. Det er også en grundlæggende del af den proces, der giver ofrene for grusomhederne mulighed for at frigøre sig fra fortiden. Hvis de personer, der er anklaget for forfærdelige krænkelser af menneskerettighederne, får lov til at gå fri, vil det være umuligt at nå til en virkelig forsoning mellem de forskellige befolkningsgrupper. I næste uge vil chefanklager Clara del Ponte rapportere til De Forenede Nationers Sikkerhedsråd om landene i det vestlige Balkans samarbejde med tribunalet. Hidtil har hun klart tilkendegivet, at Republika Srpska slet ikke har samarbejdet. Det er på alle måder uheldigt, at ikke én tiltalt er blevet udleveret af Republika Srpska til Haag, selv om der nu er forlydender om, at nogle af de personer, der mistænkes for krigsforbrydelser, er blevet arresteret af Republika Srpska med henblik på lokal rettergang. Det er altid gode nyheder, men Republika Srpska vil blive bedømt af det internationale samfund på sit samarbejde med tribunalet i de sager, der hører under dets jurisdiktion. Det er dette spørgsmål, fru del Ponte skal rapportere om til Sikkerhedsrådet. Jeg har ingen forventning om, at hendes rapport vil blive positiv, hvad angår Republika Srpska. Hvis min antagelse er korrekt, vil lord Ashdown skulle overveje sit svar nøje, for det er klart uacceptabelt, at udsigterne for landet som helhed for at gøre fremskridt i retning af medlemskab af EU og NATO kompromitteres på denne måde. Jeg opfordrer indtrængende Republika Srpskas politiske ledere til øjeblikkeligt at træffe foranstaltninger, så landet kan opfylde sine forpligtelser. Hvis ikke de gør det, vil de være ansvarlige for alle eventuelle følger af deres fejltagelse.
Ærede medlemmer, det var befolkningen i Bosnien-Hercegovina, der led mest under Balkan-krigen i 1990'erne. Den er nu kommet gennem denne forfærdelige periode og har en klar mulighed for at skabe et virkeligt land med reel udsigt til at blive medlem af vores europæiske familie. Nu, hvor jeg forlader Kommissionen, vil jeg ønske den held og lykke, idet jeg håber, at den vil gøre fremskridt i de kommende måneder.
Von Wogau (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, overdragelsen af ansvaret for sikkerheden i Bosnien-Hercegovina fra NATO til EU er et meget vigtigt skridt på vejen til en europæisk forsvarsidentitet. Efter operationerne i Makedonien og i Congo er dette nu den tredje operation af denne art og også den største. Der er immervæk involveret 7.000 mænd og kvinder i denne operation, dvs. den er væsentlig større end det, vi har set tidligere.
Hvori består Europa-Parlamentets opgave nu? Den består i at udøve demokratisk kontrol, selv om jeg på nuværende tidspunkt snarere vil tale om en parlamentarisk ledsagelse. Der er dog bestemte spørgsmål, vi må stille: Er ledelsesstrukturen i orden, og er den funktionsdygtig? Vil den også holde stand i krisesituationer? Hvordan forholder det sig med udrustningen og våbnene til de soldater, der sendes dertil? Er de indbyrdes kompatible, lever de op til kravene?
Det er også meget vigtigt at se, hvordan samarbejdet med NATO kommer til at fungere efter Berlin plus-forhandlingerne, og hvordan især - og det er en specialitet for EU og dets sikkerhedsstrategi - samarbejdet mellem den civile og den militære part i denne krisestyringsoperation kommer til at fungere.
For os er især også spørgsmålet om finansieringen af denne operation vigtigt. Vi er hele tiden bekymrede over, at der opstår flere og flere skyggebudgetter, der hverken kan kontrolleres af de 25 nationale parlamenter eller af Europa-Parlamentet. Derfor stiller vi også i den beslutning, vi skal vedtage, krav om, at udgifterne betales ud af det europæiske budget - så vidt det er muligt på dette stade i den forfatningsmæssige udvikling.
Wiersma (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at give kommissær Patten, som er blevet her ekstra længe, en kompliment for den rolle, som han har spillet i de forløbne år på Balkan, især i det tidligere Jugoslavien. Til trods for hans pessimistiske syn på stabiliserings- og associeringsaftalen med Bosnien-Hercegovina synes jeg faktisk, det er positivt, at EU efter alle disse år har ført ambitionen om at iværksætte en stor operation, endda i det tidligere Jugoslavien, ud i livet. Efter Dayton-aftalerne i 1995 var det NATO, som tog ansvaret for stabilitetsstyrken i Bosnien og Hercegovina. Nu hvor EU's fælles sikkerheds- og forsvarspolitik tager form, er det et logisk skridt, at EU selv tager ansvaret for stabiliteten i dets eget kontinents hjerte. Det er derfor et godt skridt, at EU ved udgangen af dette år afløser NATO's stabiliseringsstyrke i Bosnien-Hercegovina. Althea er en vigtig prøve for EU's forsvarsambitioner. Operationen er med 7.000 militære styrker i begyndelsen betydelig større end EU's tidligere operationer såsom Concordia i Makedonien og Artemis i Congo. Operationelt set bygger missionen videre på SFOR. Althea har det samme solide mandat, hvormed også vore militære styrkers sikkerhed i vores øjne sikres så godt som muligt. De erfaringer, som NATO har indhøstet i Bosnien-Hercegovina, kan bruges, men det politiske ansvar kommer til at ligge hos EU, således at EU kan vise, at det kan spille en fælles ekstern rolle i større udstrækning end tidligere.
Det er min erfaring, at man i Bosnien generelt forholder sig positivt til denne mission. Alle, som jeg talte med under mit besøg i Bosnien-Hercegovina for nylig, hilser EU's større inddragelse velkommen. Samtidig er der, som nævnt, stadig tale om spændinger mellem de forskellige dele, som landet består af. Mens den bosnisk-kroatiske føderation tydeligvis søger tilnærmelse til Europa på vej mod EU-medlemskab, er man i Republika Srpska stadig tilbageholdende, når det gælder samarbejde med domstolen i Haag. Operationen skal medvirke til, at situationen i Bosnien-Hercegovina stabiliseres yderligere. Althea skal så vidt muligt medvirke til opbygningen af staten Bosnien-Hercegovina, retsstaten, politiet og hæren og stabile demokratiske strukturer, således at landet kan integreres i de europæiske strukturer. I sidste instans skal landet som helhed, staten Bosnien-Hercegovina, kunne stå på egne ben, og det skal efter min mening være EU's ambition.
Det er i øjeblikket ikke planlagt, hvornår EU-missionen skal afsluttes, men det kan ikke være meningen, at en militær styrke uden videre bliver der, indtil Bosnien er klar til at tiltræde EU. I øjeblikket er der ingen realistisk tidsplan for dette, men tiltrædelse af EU er så at sige en civil og ikke en militær operation. Kun en stat, der fungerer, og som kan garantere sin egen sikkerhed, kan på en troværdig måde anmode om medlemskab af EU.
Normalisering er altså målet, og det er derfor nødvendigt, at Det Europæiske Råd, som har truffet beslutning om denne mission, også hurtigst muligt udvikler en slags strategi for at forlade landet. Denne kan måske være knyttet til stabiliserings- og associeringsprocessen. En sådan strategi for at forlade landet vil også gøre det nødvendigt for EU, at dets engagement i udviklingen i Bosnien-Hercegovina intensiveres yderligere. Kun hvis vi arbejder hen imod tilbagetrækning, kan Althea yde et væsentligt bidrag til det endelige mål, nemlig at forberede Bosnien-Hercegovina på stabilitet som en del af den europæiske struktur. 
Jäätteenmäki (ALDE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, sikkerhedssituationen i Bosnien-Hercegovina er forbedret, men landet er fortsat ustabilt, og der er behov for international tilstedeværelse. Den kommende operation vil gøre meget for at bringe Bosnien-Hercegovina tættere på EU, og den vil styrke EU's rolle på Vestbalkan. Det er et udmærket forslag, og hr. Wiersma har gjort et storartet stykke arbejde. Som skyggeordfører for Althea gjorde jeg nogle observationer vedrørende det grundlæggende forslag, og det glæder mig, at der blev taget hensyn til dem ved udarbejdelsen af forslaget.
Det er vigtigt, at der gøres en indsats i Bosnien-Hercegovina for at bekæmpe organiseret kriminalitet og handel med kvinder. Jeg vil gerne understrege vigtigheden af at sikre en mere ligelig repræsentation af etniske grupper ved sammensætningen af politistyrker. Det vil skabe større tillid hos alle grupper i regionen og øge deres engagement i bestræbelserne på at skabe ro og orden.
Krigsforbrydere på fri fod skal fanges. Dayton-aftalen skal gennemføres. Det er et spørgsmål om troværdighed, og det er en opgave for NATO's personale. Det bliver den første vigtige EU-ledede militæroperation, og vi skal meget nøje følge udviklingen heraf. Det er vigtigt at være opmærksom på de operationelle aspekter og nøje overveje, hvordan ansvaret skal fordeles.
EU skal sørge for, at Althea-styrkerne respekterer menneskerettighederne i alle henseender. EU er indstillet på at respektere menneskerettighederne, og det skal være synligt i alle aspekter af Althea-missionen fra behandlingen af fanger og tilbageholdte til alle andre aktioner. En parlamentarisk delegation vil inspicere Althea-missionens arbejde næste år, og ud over dens øvrige opgaver, skal den også have lejlighed til at vurdere respekten for menneskerettigheder. 
Beer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne på min gruppes vegne understrege, at vi alle er enige i, hvor vigtigt det er for ikke alene EU, men også for Bosnien, at vi påtager os dette mandat. Hvis det er rigtigt, at det virkelig er slutstenen, sådan som De sagde, hr. Nicolaï, kunne jeg godt tænke mig, at vi tog et andet politisk skridt fremad, nemlig at vi udtrykkeligt opfordrede den bosniske regering til at invitere os til at forestå denne mission.
Vi har retligt set ethvert grundlag, SFOR-grundlaget, for at gøre dette, altså med hensyn til militær intervention, som har muliggjort fremskridt i form af stabilisering nu efter 10 år. Men bør vi ikke stræbe efter at opnå det samme som i Makedonien, nemlig at regeringen beder os om at være til stede i overgangsperioden, når vi taler om, at vi ser Bosniens perspektiver for en fremtid i Europa? Jeg tror, det ville være en succes. Hvorfor skulle vi ikke også indgå en såkaldt SOFA, altså en , med Bosnien-Hercegovina, sådan som vi har gjort det med andre stater, der har anmodet om vores hjælp?
Derudover har vi brug for disse regelmæssige rapporter, og jeg håber også, vi bliver enige herom i morgen. Parlamentet er engageret, fordi vi alle har været engagerede i årevis. Vi taler ikke kun om en militær intervention. Til næste år er det 10-årsdagen for angrebet på Srebenica, og det er årsdagen for Dayton-fredsaftalen, og jeg mener, vi har en forpligtelse til at understrege det her. Hr. Patten, jeg håber, vi følger Deres appel og giver Bosniens fremtid stor opmærksomhed.
Belder (IND/DEM ),
   Hr. formand, i lyset af det, der sker i dag, kan man vanskeligt påstå, at europæisk indblanding på den vestlige del af Balkan har været en overbevisende succes. For at stabilisere det rastløse Balkan, som den slående titel på en tysk publikation lyder, var assistance fra den anden side af Atlanterhavet nødvendig. Når alt kommer til alt, er det ikke uden grund, at vi har NATO. Jeg er netop i nogen grad beroliget ved, at NATO stadig er involveret, også i den europæiske Althea-mission i Bosnien-Hercegovina. Faktisk er hele denne såkaldt europæiske operation nemlig et led i det transatlantiske samarbejde på grundlag af "Berlin Plus"-aftalen mellem EU og NATO. Denne konklusion drager jeg af det nederlandske formandskabs brev til det nederlandske parlament den 9. november. Alt i alt skal Europa være beskeden, hvad angår Althea-missionen. Desuden er jeg overbevist om, at den også sætter et andet stort spørgsmålstegn ved nytten og nødvendigheden af en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik. Denne ambition om magt kan kun føre til svækkelse eller endog udhuling af NATO, og så sidder vi alle sammen i Europa kønt i det - for at bruge et nederlandsk udtryk, hr. Nicolaï. 
Poli Bortone (UEN ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Wiersma for fuldstændigheden og kvaliteten af hans redegørelse, og i den forbindelse vil jeg på UEN-Gruppens vegne understrege vigtigheden af EU's militære fredsmission i det meget følsomme område, som Bosnien-Hercegovina er.
Det er EU's debut på dette område, og bortset det symbolske i, at 7000 soldater, som allerede gør tjeneste i NATO-regi, nu kan smykke sig med det 12-stjernede symbol på deres uniformsærmer, betyder denne mission under alle omstændigheder mere Europa, og den giver således EU en større synlighed i Balkanlandene.
I 1990'erne, hvor den ene blodige etniske konflikt efter den anden brød ud i området, spurgte man sig selv, hvor Europa var henne, og det var smerteligt, at vi var så fraværende. I dag kan vi dog se, at EU-institutionerne er til stede, og at de lægger tilstrækkelig vægt på dette spørgsmål.
Med sig til Bosnien tager de 7000 soldater ikke bare den styrke, som våbnene giver dem, men først og fremmest den styrke, som deres kompetence, medmenneskelighed og lydhørhed over for lokalbefolkningen giver dem. Lokalbefolkningen er klar over nødvendigheden af militærets tilstedeværelse i området i denne delikate stabiliseringsfase for landet, og derfor er den parat til at give soldaterne en varm velkomst. Soldaterne rejser ikke alene ud til et ukendt område. Med dem i Bosnien er institutionerne, Kommissionen og EU's højtstående repræsentant, der i de sidste to et halvt år har arbejdet som en virkelig oplyst administrator i Bosnien i et ikke særlig let forsøg på at sikre opbygningen af en retsstat inden for nye rammer med en fredelig sameksistens mellem landets største etniske grupper.
Endelig er der Parlamentet, som med sin delegation ledet af den utrættelige fru Pack følger begivenhederne i Bosnien på nært hold, hvilket bl.a. det nylige besøg i landet viser. Dette besøg viste medlemmerne af Bosnien-Hercegovinas Parlament, hvilke principper og retningslinjer de skal følge for at komme tættere på EU. I dag sker dette med associerings- og stabiliseringsaftalen i tankerne, og i en endnu ikke forudsigelig fremtid med udsigt til en kommende tiltrædelse.
Vi må dog ikke lade os forblænde af alt dette. Der er sket vigtige fremskridt i Bosnien i retning af en stabilisering. Der er et konkret ønske om normalisering i mange områder af landet, og alle landets indbyggere vil gerne glemme fortiden og tænke på fremtiden. Mange af de 16 punkter, der er taget højde for i gennemførlighedsundersøgelsen, er allerede omsat til lov.
Det er rigtigt og opmuntrende at bemærke dette, men der er stadig meget, som skal gøres. Det er netop formålet med EU's militære fredsmission, som starter den 2. december. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil også gerne benytte lejligheden til at tage afsked med Dem og rette en hjertelig tak for Deres samarbejde i alle årene. De har jo især haft fokus på Vestbalkan, og jeg kunne godt tænke mig, at vi ikke havde behøvet at etablere nogen militær sikkerhedsaktion fra EU's side her 10 år efter Balkan-krigene. Det er imidlertid - som den højtstående repræsentant for udenrigspolitikken sagde engang - en front, vi er nødt til at beskæftige os med i endnu længere tid, og den ligger lige uden for vores hoveddør i Europa. Den ligger tættere på os end andre kriseområder, det være sig i Congo, det være sig i Sudan, eller det være sig i Côte d'Ivoire, hvor beklageligt det end er, og pålægger også os et ansvar.
Men Althea er mere end det, det er en test på, hvor synlig EU er i Bosnien-Hercegovina, nu hvor EU for første gang overtager opgaven efter NATO. Missionen er en del af en koordineret og sammenhængende tilgang, som også omfatter stabiliserings- og associeringsprocessen, og for denne proces' vedkommende kunne jeg godt tænke mig, at der blev opnået større fremskridt, for det er bekymrende, at der stadig er 16 uafklarede punkter.
Bosnien-Hercegovina har brug for et europæisk perspektiv, og Althea skal være med til at sikre dette perspektiv. Det er dog væsentligt med en klar kommandostruktur, der forhindrer overlappende opgaver mellem NATO og Althea og gør kommandostrukturen så klar som mulig. Samarbejdet mellem Althea og NATO bliver altså ligeledes testet her. Det er beklageligt, at budgettet sikres uden for det normale EU-budget, og at Europa-Parlamentet derfor ikke er inddraget i det omfang, det burde være. I den forstand bifalder jeg betænkningen og kan på PPE-DE-Gruppens vegne give vores tilslutning til den.
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg hilser overgangen til en EU-styret militærmission i Bosnien-Hercegovina velkommen. Jeg bifalder desuden det faktum, at lord Ashdown vil fremme den samlede politiske koordinering inden for EU og i særdeleshed give EU-styrken politisk rådgivning.
NATO's SFOR blev kritiseret af Amensty International for krænkelser af menneskerettighederne. En betydningsfuld opgave for lord Ashdown vil være at sikre, at Althea-EUFOR-missionen ikke foretager vilkårlige arrestationer eller mishandler fanger. Jeg henstiller, at Bosnien-Hercegovinas menneskerettighedsombudsmands sagsområde kommer til at omfatte deres aktiviteter. Jeg håber også, at EU's overtagelse af det militære ansvar vil føre til mere målrettede forsøg på at finde krigsforbrydere og udlevere dem til Haag.
Endelig ønsker jeg en forsikring om nultolerance over for seksuelt misbrug og udnyttelse og brug af prostituerede, som er ofre for menneskehandel.
Det er nu endelig tid til at sige farvel til kommissær Patten, men jeg glæder mig til at arbejde sammen med ham i kampagnen til fordel for et britisk ja til forfatningstraktaten. 
Kallenbach (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis man ønsker en bedre fremtid, er det altid godt at mindes fortiden. Det er ikke så længe siden, at fordrivelser, mord og etniske udrensninger på Vestbalkan fyldte overskrifterne her i midten af Europa. EU var imidlertid som lammet og kunne ikke gennemføre nogen virkelig effektive skridt, der forhindrede disse handlinger. Det er rigtigt, selv om det også er smertefuldt, at mindes Srebenica, Mostar eller Banja Luka og være opmærksom på, at den hidtidige militære tilstedeværelse under NATO's ledelse har ført til en vis, men alligevel skrøbelig stabilitet i Bosnien-Hercegovina.
Det er godt, at EU med denne første større fælles militære mission med udvidet mandat påtager sig et langt større ansvar i denne del af Europa, med det mål at skabe et stabilt, fredeligt og multietnisk Bosnien-Hercegovina på lang sigt, der er i stand til at samarbejde regionalt og internationalt. Det bliver endnu en prøvesten for Europa, også hvad angår de beslutninger, der meget sandsynligt skal træffes næste år på dette område, også for Kosovos vedkommende.
Jeg vil dog også gerne appellere til Parlamentet om at tage hensyn til en sådan støtte i det finansielle overslag, også støtte til en økonomisk udvikling.
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg har blot et par bemærkninger til det centrale emne. For det første glæder det mig som formand for Delegationen for Forbindelserne med Albanien, Bosnien-Hercegovina samt Serbien og Montenegro (inklusive Kosovo), at den militære mission, der stadig er nødvendig, nu er i europæiske hænder og støtter EU's store finansielle og civile engagement under ledelse af hr. Patten.
For det andet hilses dette skifte fra SFOR til EUFOR også velkomment af Bosnien-Hercegovina. Det understreger jo, hvor tæt Bosnien-Hercegovinas skæbne er forbundet med vores. Resultatet af vores mission - politisk, økonomisk og militært - er lakmusprøven på vores udenrigs- og sikkerhedspolitik.
For det tredje bør EUFOR's opgaver beskrives klart. EUFOR bør ikke blande sig unødigt i de enkelte landes strafforfølgelse af enkeltpersoner. I disse lande er politiet og retsvæsenet i mellemtiden blevet i stand til at foretage både strafforfølgelse og arrestering af ordinære kriminelle. Også anholdelsen af krigsforbrydere som Mladic og Karadzic bør være opgaver for det NATO-kontingent, der bliver tilbage, og især serberne i Republika Srpska. Ingen af de to parter har indtil nu udvist synlig entusiasme, Republika Srpska har endda forpurret tingene. Men EUFOR bør have andre opgaver.
For det fjerde: Hvordan vil samarbejdet mellem politimissionen og EUFOR udforme sig?
For det femte - et spørgsmål, der har bekymret mig i de seneste år: Er EUFOR-soldaterne blevet gjort opmærksomme på problemerne med handel med kvinder og tvungen prostitution? Er der en etisk kontekst? Og hvem vil retsforfølge lovovertrædelser hvor og hvornår? Bosnien-Hercegovina er ikke kun et gennemgangsland, det er også et modtagerland, og det ikke mindst som følge af den internationale tilstedeværelse.
Og for det sjette: Navnet EUFOR er det rigtige navn. Hvorfor altså Althea, en mytologisk kvindefigur omgærdet af blod, af hævn, af revanche, der ender med at begå selvmord? Hvad tænkte den, der opfandt dette navn, på? Man kunne vel godt have haft lidt fingerspidsfornemmelse her. I et område, hvor vi selv modarbejder hævn, modarbejder revanche, kunne man godt forvente noget andet. Og mere til: EUFOR er det navn, under hvilket missionen hilses velkommen på store plakater i Sarajevo. Lad det være ved det. Lad os lægge Althea i mølposen, hvor det hører hjemme!

Nicolaï,
    Hr. formand, jeg takker medlemmerne for deres kommentarer. Eftersom der netop snarere var tale om kommentarer end om spørgsmål, tror jeg, jeg kan fatte mig i korthed.
De fleste medlemmer, der tog ordet, var enige i, at det skridt, vi ønsker at tage i Bosnien-Hercegovina, er et vigtigt skridt for EU's sikkerheds- og forsvarspolitik. Vi er også enige om, at det er vigtigt for dem og for EU på grund af Bosnien-Hercegovinas udsigt til EU-medlemskab. Det tilkendegav hr. von Wogau, hr. Wiersma og flere andre meget klart.
Der blev stillet spørgsmål - især af hr. Wogau - om kommandostrukturen. Den vil jeg redegøre for. Vi har den næstkommanderende for de allieredes styrker i Europa som øverstkommanderende for missionen. Han understøttes af en EU-mission, hvis hovedkvarter som nævnt er placeret i NATO-hovedkvarteret i Mons. Under den næstkommanderende for de allieredes styrker i Europa har vi et EU-kommandantur i Napoli, hvor det regionale NATO-hovedkvarter ligger. Det er ansvarligt for den regionale Balkan-mission.
Den kommanderende i felten er indplaceret direkte under denne kommandantur, og der er følgelig en meget rigoristisk militær struktur. Som ved alle EU-missioner er det Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité, der har den politiske styring og opstiller de strategiske retningslinjer. Hvad angår våbnene, er der som tidligere nævnt tale om de samme mennesker med det samme udstyr.
Jeg er enig med fru Poli Bortone og flere andre i, at der er sket fremskridt, men der er stadig langt igen. Ud over ICTY-samarbejdet, som jeg allerede har nævnt, og de interne reformer håber jeg meget, at Bosnien-Hercegovina også vil indgå mere aktivt i et regionalt samarbejde.
Kroatien har gjort betydelige fremskridt og kunne stå som et eksempel til efterfølgelse på flere områder - undtagen måske i forhold til ICTY, hvilket vil fremgå af chefanklager Carla del Pontes redegørelse den 23. november.
Jeg vil til slut komme med en kort, men vigtig bemærkning. Jeg vil på formandskabets vegne rette en stor tak til kommissær Patten for den vigtige rolle, han spillede på Balkan. Som han sagde, glæder vi os alle til at møde den nye Kommission og den nye kommissær, som Parlamentet skal tage stilling til på torsdag. Ikke desto mindre vil vi savne kommissær Patten.
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg stillede to spørgsmål, jeg holdt ikke kun en tale. Jeg spurgte Dem, hvordan soldaterne forberedes på denne vanskelige opgave, netop med hensyn til handel med kvinder og tvungen prostitution. Jeg spurgte Dem, hvordan og hvor de fordømmes eller bliver draget til ansvar - hvis det kommer dertil - og jeg spurgte Dem også, om De overvejer at trække dette skrækkelige navn Althea tilbage, fordi det forårsager problemer dernede. Det var to vigtige spørgsmål, som jeg gerne vil have svar på.
Nicolaï,
    Jeg har ikke meget at tilføje. Jeg forsøgte at komme med en forklaring i relation til det første spørgsmål såvel som hr. von Wogaus spørgsmål. Hvad angår det andet spørgsmål, er det en tradition, at vi vælger græske, romerske eller latinske navne som betegnelser for missioner og aktiviteter. Jeg antager, at det er forklaringen på dette valg. 
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg stillede ligesom fru Pack nogle specifikke spørgsmål. Et af disse svarede til hendes og vedrørte tilsagn om ikke at bruge prostituerede, der er ofre for menneskehandel. Det er ikke et underordnet spørgsmål, det er virkelig vigtigt.
For det andet spurgte jeg, om Bosnien-Hercegovinas menneskerettighedsombudsmands sagsområde ville omfatte EUFOR-aktiviteter, således at man undgår den form for kritik, der har været rettet mod SFOR for vilkårlige arrestationer og mishandling af fanger. Der er tale om helt specifikke spørgsmål, og jeg ville være taknemmelig for et svar fra formandskabet. 
Nicolaï,
    Hr. formand, jeg kan desværre ikke være tilstrækkelig præcis til at kunne besvare det andet spørgsmål.
Hvad angår det første spørgsmål, er jeg fuldstændig enig i denne bemærknings og selve emnets betydning. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet, efter at Udenrigsudvalget har stillet et beslutningsforslag.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A6-0031/2004 af Samuelsen for Udenrigsudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2667/2000 om Det Europæiske Genopbygningsagentur
og
A6-0032/2004 af Rothe for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund.
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, undskyld, at jeg afbryder, inden vi indleder forhandlingen om fru Rothes vigtige betænkning, men da mit forslag er vigtigt, beder jeg om ordet nu.
Jeg vil gerne have Dem til at kontrollere, om den plenartjeneste, der er kendt som forslagskontoret, har stillet eller påtænker at stille et forslag om en arbitrær ændringsbestemmelse vedrørende fru Rothes betænkning. Da jeg hørte om noget sådant, skreg jeg, og da væggene har ører her, har tjenesten måske allerede opdaget det og foretaget de nødvendige ændringer. Hvis ikke, og jeg gentager, hvis ikke den har foretaget sådanne ændringer, vil jeg bede Dem informere vicegeneralsekretæren hr. Rømer om, at han skal foretage ændringerne, samtidig med at De minder ham om, at vi, da vi stemte for oprettelsen af forslagskontoret under det forrige formandskab, gjorde det klart, at forslagskontoret ikke har nogen som helst politisk kompetence. Jeg er sikker på, at det faktum, at forslaget om denne ændringsbestemmelse er stillet på vegne af forslagskontoret, dækker over et politisk middel, som jeg også fordømmer. Til slut vil jeg gentage, at hvis ikke han allerede har foretaget ændringerne og ikke agter at gøre det, så vil jeg rejse sagen om forslagskontoret på konferencen mellem formændene for de politiske grupper.
Formanden.
   - Tak for Deres anmodning. Jeg lover, at vi undersøger det. 
Matsis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvad angår støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund, som der er arbejdet med i et stykke tid, ønsker vi at afslutte sagen uden yderligere problemer.
Min kommentar er den, at Parlamentets Budgetudvalg med rette besluttede, at der skulle gives økonomisk støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund under udgiftsområde 3 - med andre ord under udgiftsområdet for bistand til EU's medlemsstater. Nu forstår jeg, at Kommissionen har anbefalet, at denne støtte gives under udgiftsområde 7, dvs. under udgiftsområdet for førtiltrædelsesstøtte ...
Formanden.
   - Beklager, men det er ikke en bemærkning til forretningsordenen. 
Patten,
    Hr. formand, jeg vil i mit indlæg på Kommissionens vegne prøve at svare meget klart på det ærede medlems bemærkning og forklare, hvorfor Kommissionen mener, at udgiftsområde 7 er det korrekte udgiftsområde i forbindelse med denne støtte. Hvis det ærede medlem venter et øjeblik og hører, hvad jeg har at sige, får han måske svar på eventuelle efterfølgende bemærkninger til forretningsordenen, som han måtte have.
Jeg vil gerne behandle både spørgsmålet om forlængelse af Det Europæiske Genopbygningsagenturs mandat til udgangen af 2006 og Kommissionens forslag om hjælp til Nordcypern. Der er en forbindelse mellem de to ting, og det vil fremgå klart af mit indlæg.
Jeg vil starte med at hylde agenturet og Richard Zink for den formidable indsats, de har gjort siden 2000 for at hjælpe Serbien-Montenegro, herunder Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Agenturet blev oprettet med det formål at yde hurtig og effektiv bistand til samfund, der havde akut behov for det. Det er nøjagtig, hvad det har gjort. Ved den uafhængige eksterne evaluering af Genopbygningsagenturet blev det konkluderet, at agenturet har opfyldt sit oprindelige mandat på fortræffelig vis. Som Parlamentet måske husker, var det Kommissionens taskforce for Kosovo, der blev oprettet lige efter konfliktens afslutning i juli 1999, som dannede grundlag for oprettelse af agenturet i februar 2000. Siden har nøgleposterne været beklædt af uafhængige tjenestemænd fra Kommissionen med stor erfaring i at forvalte vores støtte. Agenturets succes er grundlaget for Kommissionens forslag om at bevare det i sin nuværende form indtil udgangen af 2006, hvor det aktuelle bistandsprogram for Vestbalkan - Cards - også udløber.
I lyset af denne positive evaluering har Kommissionen ikke foreslået andre væsentlige ændringer af forordningen om agenturet i dens nuværende form. Vi har dog studeret Udenrigsudvalgets ændringsforslag med stor opmærksomhed, især forslaget om, at Kommissionen skal forelægge en rapport om agenturets fremtid inden udgangen af juni 2005.
Jeg er sikker på, at Parlamentet forstår, at den vigtige forhandling om Fællesskabets nye finansielle overslag for 2007-2013 vil have betydning for vores bistand til Vestbalkan. Vi mener derfor, det er realistisk at sætte udgangen af 2005 som frist i stedet for juni 2005. Desuden vil vi, som udvalget har bedt om, og for at der ikke skal herske tvivl om agenturets fremtid, sørge for, at forslag om bevarelse af agenturet efter 2006 stilles af Kommissionen senest den 31. marts 2006.
Af formelle årsager vil vi ikke acceptere en forpligtelse til at rapportere om fordelingen af opgaver mellem vores delegationer og Det Europæiske Genopbygningsagenturs operative centre som et juridisk krav. Når både agenturet og delegationerne er til stede i samme land, kræver det et tæt samarbejde på stedet for at sikre, at vores bistandsindsats ikke løber ud i sandet. Vi har gjort meget for at imødegå eventuelle vanskeligheder ved at foretage de nødvendige ændringer i de administrative procedurer. Vi står dog fortsat til rådighed for drøftelser med Udenrigsudvalget om konkrete forhold, som det mener kan hæmme agenturets arbejde.
Jeg vil gerne atter en gang fremhæve den meget vigtige indsats, som agenturet har gjort. Da jeg blev kommissær i efteråret 1999, herskede der betydelig bekymring med hensyn til, om vi kunne levere tilstrækkelig hurtig bistand til Vestbalkan. Den opgave klarede agenturet ekstremt flot, og jeg vil gerne igen hylde alle, der var ansvarlige for dette arbejde.
For ikke at sætte agenturets effektive indsats i Vestbalkan på spil har vi også fundet det fornuftigt at gå videre med det oprindelige forslag om at forlænge agenturets mandat og ikke vente på det endelige udfald af Rådets drøftelser om bistandspakken til det nordcypriotiske samfund og udvidelsen af agenturets geografiske kompetenceområde.
Da agenturets nuværende mandat udløber med udgangen af næste måned, er Parlamentets positive udtalelse i dag afgørende for, at vores bistand til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og til Serbien-Montenegro, herunder Kosovo, ikke afbrydes.
Nu vil jeg gerne tale om Kommissionens forslag om støtte til Nordcypern, og i den forbindelse skal jeg forsøge at svare på den bemærkning, som det ærede medlem fremsatte tidligere. Som Parlamentet ved, anmodede Rådet efter den negative folkeafstemning om genforeningen af Cypern i april 2004 - og jeg vil gerne helhjertet erklære mig enig i alt, hvad min kollega kommissær Verheugen sagde om det - Kommissionen om at stille omfattende forslag, der bringer isoleringen af det tyrkisk-cypriotiske samfund til ophør. Den 7. juli vedtog Kommissionen på behørig vis en omfattende pakke med handels- og bistandsforanstaltninger, som Rådet ønskede. Selv om vi i dag kun drøfter Rothe-betænkningen om et instrument for økonomisk støtte, vil jeg gerne atter en gang understrege den politiske betydning af pakken, som skal lette Cyperns genforening ved hjælp af økonomisk støtte og handel på gunstige vilkår.
Forslaget om Rådets forordning om oprettelse af et retligt instrument til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund indebærer et specifikt instrument for økonomisk støtte på 259 millioner euro, som skal anvendes i perioden 2004-2009.
Nu vil jeg forklare det ærede medlem, hvorfor vi mener, at udgiftsområde 7 er det korrekte udgiftsområde for denne bistand. Instrumentet for økonomisk støtte skal lette Cyperns genforening ved at fremme den økonomiske udvikling, med særlig vægt på økonomisk integration af øen ved hjælp af tilnærmelse og tilpasning til EU's , hovedsagelig gennem TAIEX, og ved at forbedre kontakten mellem de to samfund og med EU. De fleste aktiviteter vil derfor minde om de førtiltrædelsesaktiviteter, som blev finansieret under udgiftsområde 7, der derfor forekommer os at være det mest velegnede udgiftsområde til netop denne form for støtte.
Investeringer inden for infrastruktur, transport - herunder forbindelser mellem de to samfund - og miljøprojekter vedrørende f.eks. affaldsbortskaffelse, kloakering og forbedring af vandforsyningen, vandkvaliteten og distributionssystemet vil blive prioriteret. Udvikling af landområder samt foranstaltninger vedrørende små og mellemstore virksomheder vil også blive prioriteret. Andre målsætninger drejer sig om socialpolitik, arbejdsmarkedspolitik, erhvervsuddannelse og behandling af ulovlige indvandrere samt forsoning, tillidsskabende foranstaltninger og projekter, der omfatter begge samfund.
Hvad angår anvendelse af midlerne, har Kommissionen nøje undersøgt forskellige muligheder. Vi foreslår i sidste ende, at Kommissionen får mulighed for at overdrage gennemførelsen af store infrastrukturprojekter under denne forordning til Det Europæiske Genopbygningsagentur, og ændring af agenturets vedtægter med henblik herpå behandles i den Samuelsen-betænkning, vi også drøfter her.
Agenturet er klart den mest velegnede mulighed, hvad angår økonomi og effektivitet. Det sætter Kommissionen i stand til at yde hurtig bistand til det tyrkisk-cypriotiske samfund, når forordningen er vedtaget.
Kommissionen glæder sig over Parlamentets støtte til instrumentet for økonomisk støtte som udtrykt i Rothe-betænkningen om forslaget. Med hensyn til de foreslåede ændringer er Parlamentet sikkert klar over, at de allerede har været drøftet indgående i Udenrigsudvalget og Budgetudvalget. Kommissionen er glad for udvalgenes forslag, og vi støtter grundidéen i de fleste af dem.
Jeg vil dog også gerne benytte lejligheden til at understrege, at det efter vores mening er beklageligt, at Rådet endnu ikke - efter næsten fire måneders drøftelser - har formået at blive enig om ordlyden af instrumentet for økonomisk støtte. Når forordningen er vedtaget, kan vi straks begynde at yde bistand, og Kommissionen har allerede truffet de nødvendige indledende foranstaltninger.
Hvad angår løsningen på Cypern-problemet, er forudsætningerne for et nyt internationalt initiativ endnu ikke på plads. Efter min opfattelse er Annan-planen stadig det eneste realistiske grundlag for en omfattende løsning. Med hensyn til Kommissionens eventuelle rolle i en ny proces, der skal sikre en løsning, er Kommissionen fortsat klar til at støtte bestræbelser på at finde en løsning, som giver et genforenet Cypern mulighed for fuld integration i EU.
Nicolaï,
    Hr. formand, på mødet i Luxembourg den 26. april 2004 understregede Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) sin faste målsætning om at bringe isoleringen af det tyrkisk-cypriotiske samfund til ophør og lette Cyperns genforening ved at fremme den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund. I den forbindelse anmodede Rådet Kommissionen om at stille omfattende forslag, med særlig vægt på den økonomiske integration af øen og bedre kontakt mellem de to samfund og EU.
Rådet anbefalede også en frigivelse af de 259 millioner euro, som allerede var øremærket til den nordlige del af Cypern i tilfælde af, at der blev fundet en løsning. Som kommissæren netop sagde, forelagde Kommissionen i juli 2004 i lyset heraf og for at fremme den økonomiske integration af øen og forbedre kontakten mellem samfundene et forslag til en forordning om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte, hvor Parlamentet blev bedt om at afgive udtalelse. Kommissionen forelagde også forslag til en forordning om direkte handel mellem den nordlige del af Cypern og resten af EU.
I overensstemmelse med det mandat, som det fik af Rådet den 26. april, forpligtede det nederlandske formandskab sig til at stille disse forslag og gjorde også en betydelig indsats for det. Begge forslag blev behandlet omhyggeligt i De Faste Repræsentanters Komité. Under drøftelserne stødte man på vanskeligheder, og der blev givet udtryk for betænkeligheder vedrørende spørgsmål som f.eks. ejendomsret og suveræne rettigheder.
Der blev gjort fremskridt efter intense diskussioner, især om forslaget til en forordning om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte. Nu mangler Det Europæiske Genopbygningsagenturs rolle bare at blive defineret, og drøftelserne om forordningen om direkte handel fortsætter også. Der er stadig betydelige problemer med dette forordningsforslag, og Rådet og Kommissionen arbejder hårdt på at løse dem. Det nederlandske formandskab overvejer, om dette skal drøftes på det næste møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Jeg vil gerne sige, at vi er meget glade for det konstruktive arbejde, som gøres i de pågældende parlamentariske udvalg.
Det nederlandske formandskab ønsker at skabe reelle og effektive økonomiske muligheder for det tyrkisk-cypriotiske samfund ved at fremme handel med EU, samtidig med at Republikken Cyperns suveræne rettigheder respekteres. Vi er overbevist om, at dette i sidste ende vil gavne hele Cyperns befolkning. 
Samuelsen (ALDE ),
   Hr. formand, den proces, hvorved vi er kommet frem til en forlængelse af Det Europæiske Genopbygningsagenturs mandat, får ikke høje karakterer for det kunstneriske indtryk. Kommissionens anmodning om forlængelse kom på et meget sent tidspunkt. Som medlemmerne vil huske, havde Parlamentet i sin tidligere beslutning om Det Europæiske Genopbygningsagentur bedt Kommissionen om at forelægge sin evalueringsrapport om agenturet senest i juni 2003, så Parlamentet kunne afholde en forhandling om agenturets fremtid og evne til at forvalte EU's bistand i visse lande, der er omfattet af henholdsvis stabilitetspagten og stabiliserings- og associeringsprocessen. Kommissionen fulgte ikke Parlamentets anbefaling og forelagde først sin rapport i dette års valgperiode.
Der opstod yderligere forsinkelser, da agenturets geografiske ansvarsområde blev ændret i forordningen, hvilket havde til formål at lægge bistand til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund ind under agenturet. Mit udvalg traf med rette beslutningen om at udsætte godkendelsen af denne rapport og rapporten om bistand til den nordlige del af Cypern, indtil det havde modtaget den relevante dokumentation.
Disse mangler bør dog ikke overskygge, at agenturets stab har gjort en imponerende indsats på området. Jeg har altid gået ind for at forlænge deres mandat. De gør et godt stykke arbejde og har brug for at vide, at de kan underskrive kontrakter om bygninger og udbetale lønninger til næste år. Min bekymring gik på den manglende klarhed og koordination med hensyn til fordelingen af opgaver mellem Det Europæiske Genopbygningsagenturs kontorer og Kommissionens dekoncentrerede delegationer - et problem, som jeg har behandlet i min betænkning.
Fremskridtet med hensyn til udvikling af et effektivt decentraliseret kontraktsystem og forvaltningssystemer til EU-bistand som omhandlet i det flerårige Cards-program for 2005-2006 for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien skal undersøges nærmere.
Jeg vil med glæde indarbejde et forslag, der bygger på to andre medlemmers idéer og pålægger Kommissionen inden udgangen af juni 2005 at forelægge en rapport om agenturets fremtid efter den 31. december 2006. Det bør hindre, at en evt. forlængelse behandles med samme hastværk som tidligere.
Jeg er enig i, at Det Europæiske Genopbygningsagenturs ansvarsområde bør udvides til også at omfatte gennemførelse af økonomisk bistand til den nordlige del af Cypern. Jeg foreslår, at vi vedtager den relevante del af Kommissionens tekst - i enighed med ordføreren for det foreslåede instrument - for at sikre overensstemmelse mellem de to betænkninger. Jeg håber, at alle medlemmer sammen med mig vil støtte en forlængelse af Det Europæiske Genopbygningsagenturs mandat i den foreslåede periode.
Jeg skal oplyse Parlamentet om, at jeg har anmodet om udsættelse af det mundtlige spørgsmål og forhandlingerne om Vestbalkans fremtid, der står til at falde sammen med afstemningen om Det Europæiske Genopbygningsagenturs rapport, til mødeperioden i december. Det vil være mere gavnligt at drøfte regionens fremtid, når den nye Kommission er på plads, hvilket vi oprindeligt troede, at den ville være på nuværende tidspunkt. En forhandling i december vil også hindre, at denne vigtige forhandling drukner i spekulationer vedrørende de nye kommissærer. 
Rothe (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg vil overvejende give udtryk for min støtte til Rådets forslag om skabelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling i det tyrkisk-cypriotiske samfund. Som ordfører bifalder jeg i høj grad forslaget.
Med de 259 millioner euro, der er afsat, skal den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund støttes indtil udgangen af 2006. Oprindeligt skulle beløbet først frigives, når Annan-planen var blevet vedtaget, med henblik på at kompensere for de økonomisk meget ugunstige forhold, der hersker i det tyrkisk-cypriotiske samfund. Efter at Annan-planen blev vedtaget af et stort flertal af de tyrkiske cyprioter i februar, men faldt til jorden med et nej fra de græske cyprioter, har Rådet anbefalet at sætte dette instrument for økonomisk støtte i kraft, selv om der ikke er enighed i Cypern.
Som ordfører for Udenrigsudvalget kan jeg sige, at vi støtter projektet enstemmigt. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at sige tak for et rigtig godt samarbejde i Udenrigsudvalget. Den EU-hjælp, der indgår i forordningen, kan og skal yde et bidrag til, at der sker en gradvis tilnærmelse til EU's med henblik på at forberede en overtagelse heraf, en overtagelse, der så - efter en løsning af Cypern-spørgsmålet - er nødvendig. Dette instrument for økonomisk støtte skal ikke mindst fremme en sådan løsning. De ca. 260 millioner euro skal - det støtter vi i høj grad - øremærkes miljø-, transport-, telekommunikations-, vand- og/eller energiprojekter, omstruktureringsforanstaltninger i f.eks. landdistrikterne, foranstaltninger, der især kommer de små og mellemstore virksomheder til gavn, samt bikommunale projekter, der letter tillidsskabelsen mellem befolkningsgrupperne. Naturligvis kan og bør der også træffes foranstaltninger i Famagusta, således at området kan blive beboeligt igen. De ved, at man har taget initiativer i den henseende dér.
I betænkningen påpeges det i forbindelse med de påtænkte foranstaltninger, at EU-borgernes ejendomsret ikke må krænkes. Vi har understreget det endnu en gang, selv om vi ved, at det altid har været en selvfølge at overholde dette princip ved gennemførelsen af europæiske projekter. I udvalget var vi enige i støtten til Kommissionens supplerende forslag om, at de samlede foranstaltninger skal administreres af Genopbygningsagenturet. Det vil jeg også gerne sige til hr. Samuelsen. Her er der bred støtte, her er vi fuldstændig enige.
Den finansielle støtte er en del af den pakke, Kommissionen foreslog i juli - det har kommissær Patten og Rådet allerede sagt. Med hensyn til den ligeledes foreslåede direkte handel har Parlamentet ingen officiel medbestemmelsesret. Alligevel - tror jeg - vil Parlamentet i morgen sige klart og tydeligt til Rådet, at der også forventes en hurtig beslutningstagning med hensyn til handelsforslaget, sådan som vi også forventer en hurtig beslutningstagning med hensyn til instrumentet for økonomisk støtte.
Det er efter min mening afgørende, at Unionen med gennemførelsen af dette forslag til forordning og den foreslåede direkte handel sender et klart signal til det tyrkisk-cypriotiske samfund - især til det store flertal, der har sagt ja til Annan-planen og til EU - et signal, der klart og tydeligt siger: Vi ønsker en snarlig løsning på Cypern-spørgsmålet, men vi tager det tyrkisk-cypriotiske samfunds interesser meget alvorligt allerede i dag. Det er i alle cyprioteres interesse, det er godt for en god udvikling i Cypern, at de demokratiske, proeuropæiske kræfter i det tyrkisk-cypriotiske samfund styrkes og på ingen måde resignerer.
Parlamentet kommer - håber jeg - med denne betænkning til at yde et bidrag hertil, og jeg forventer og håber, at Rådet også meget snart kommer til det.
Silva Peneda (PPE-DE ),
   Hr. formand, EU er altid gået stærkt ind for et genforenet Cyperns tiltrædelse. Det har trods diplomatiets anstrengelser ikke været muligt på grund af det negative resultat af folkeafstemningen i april 2004.
For at hindre, at det tyrkisk-cypriotiske område isoleres yderligere, og for at styrke kontakten mellem de to samfund har Kommissionen stillet forslag om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund på i alt 259 millioner euro for perioden 2004-2006.
Da der ikke er indgået nogen politisk aftale om et genforenet Cyperns tiltrædelse til EU, har denne finansiering skabt en række tvivlsspørgsmål af juridisk og budgetmæssig karakter. Der findes således ikke noget udgiftsområde, som gør det muligt at tildele fællesskabsmidler til en medlemsstat, hvis regering ikke har faktisk kontrol over en del af sit territorium. Jeg minder om, at Republikken Nordcypern ikke er internationalt anerkendt og derfor ikke kan betragtes som en stat. Det manglende budgetgrundlag betyder, at denne finansiering kun giver mening parallelt med ændringsbudget nr. 10/2004.
Som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget har jeg analyseret Kommissionens forslag, hvor det fremføres, at midlerne skal finansiere aktiviteter svarende til førtiltrædelsesaktiviteter, hvilket i budgettet hører hjemme under udgiftsområde 7. Uden at gå ind i debattens politiske del har jeg tilsluttet mig forslagets finansielle del og hermed dets konsekvenser for de finansielle overslag, selv om det endnu ikke ligger fuldstændig klart, hvilket udgiftsområde denne økonomiske støtte hører ind under. Jeg har derfor bevidst afholdt mig fra at udpege, hvad der måtte være det mest hensigtsmæssige budgetgrundlag, da det er en afgørelse, som budgetmyndigheden skal træffe, så snart Ministerrådet beslutter at stille sit forslag.
Jeg kan ikke afslutte dette indlæg, hr. formand, uden at henlede Parlamentets opmærksomhed på, hvor vanskeligt det var at skulle fremsætte en udtalelse om finansieringen i forbindelse med en tekst, hvis væsentligste del Rådet ikke engang har truffet aftale om. Mange tak. 
Stenzel (PPE-DE ),
   Hr. formand, Det Europæiske Genopbygningsagentur - det burde jo egentlig hedde "Genopbygnings- og udviklingsagentur", men det hedder stadig bare "Genopbygningsagentur" - hvis fokus hidtil har været arbejdet i Kosovo, Serbien og Montenegro, har fået en ny vigtig funktion, idet det nemlig skal forvalte instrumentet for økonomisk støtte til Nordcypern. Der kan ikke herske nogen tvivl om, at agenturet har opfyldt sine hidtidige opgaver i de gamle mandatområder effektivt, og jeg er overbevist om, at det vil udføre denne opgave for Nordcypern på samme vis.
Som i de foregående tilfælde er det dog vigtigt med hensyn til Nordcypern, at Kommissionen fremlægger en rapport om agenturets fremtid efter den 31. december 2006 for Europa-Parlamentet og Rådet senest i juni 2005. Sydøsteuropa og også de kommende opgaver er for vigtige for EU til at lade Det Europæiske Genopbygningsagenturs fremtid stå hen i det uvisse. Forholdet mellem agenturet og de såkaldte dekoncentrerede kommissionsdelegerede skal også være afklaret, hvis vi skal undgå tomgang og overlappende opgaver.
Rapporten bør naturligvis også omhandle gennemførelsen af det flerårige Cards-program 2005-2006 for ledelsen af Republikken Makedonien, hvilken den ikke gør nu. Vi i PPE-DE-Gruppen støtter derfor forslaget til Rådets forordning om ændring af forordningen om Det Europæiske Genopbygningsagentur.
Beglitis (PSE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke de to ordførere, hr. Samuelsen og fru Rothe, for deres meget ansvarsfulde arbejde med betænkningerne. 
Med hensyn til Det Europæiske Genopbygningsagentur skal vi pointere, at det med sin placering i Thessaloniki har spillet en afgørende rolle for genopbygningen af Balkan som helhed, for konfigureringen af de nødvendige infrastrukturer, for opbygningen af demokratiske institutioner, for fremme af retsstatsprincipper samt for forsvaret af menneskerettigheder i de baltiske lande.
Denne strategi er det eneste pålidelige forslag om en fredelig genopbygning af Balkan og en styrkelse af dets europæiske perspektiv. Derfor er det helt afgørende, at man forlænger agenturets virke frem til udgangen af december 2006 og indfører bestemmelser, så man kan undersøge muligheden for at forlænge dets virke også ud over denne dato, da der kommer til at foregå en vigtig udvikling på Balkan både i 2005 og i den efterfølgende periode, og da der er behov for politikker til at konsolidere stabiliteten og sikkerheden på Balkan.
Jeg vil derfor anmode hr. Patten om, at Kommissionen forelægger Rådet og Europa-Parlamentet en rapport om sagen. 
Agenturets effektive funktion, gennemsigtighed og dybtgående kendskab til proceduren for genopbygning af området som helhed er en garanti for at udvide dets kompetenceområde til at omfatte gennemførelse af økonomisk støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund. 
Nu til spørgsmålet om betænkningen om økonomisk støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund. Det tyrkisk-cypriotiske samfund har brug for en sådan støtte, fordi den vil hjælpe de tyrkisk-cypriotiske borgere og det tyrkisk-cypriotiske samfund og bidrage til den økonomiske udvikling, til optagelsen af den gældende fællesskabsret, til konfigureringen af de nødvendige infrastrukturer samt til jobskabelse. Med andre ord vil støtten medvirke til at skabe betingelserne for Cyperns genforening gennem udviklingen af kontakter, dialog og udveksling mellem de to samfund.
Den økonomiske støtte er nødvendig for at styrke udsigten til at ophæve frem for at konsolidere en opdeling. Derfor skal vi sende en klar og utvetydig meddelelse til det tyrkisk-cypriotiske samfund. Vi finansierer ikke uforsonlighed. Vi finansierer dialog, og det er her, at Kommissionen og Det Europæiske Genopbygningsagentur skal være særligt påpasselige og samarbejde med Republikken Cypern i respekt for de europæiske retsprincipper.
Endelig vil jeg anmode formandskabet om at indtage et standpunkt i spørgsmålet vedrørende udgiftsområdet for den økonomiske støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund. Hr. Nicolaï skal indtage et klart standpunkt på vegne af det nederlandske formandskab om, hvorvidt den økonomiske støtte vil blive opført under udgiftsområde 7 eller 3. 
Duff (ALDE ),
   Hr. formand, dette er det første konkrete udtryk for EU's anerkendelse af, at tyrkisk-cyprioterne i Nordcypern med stort flertal stemte for Annan-planen. Det første, ja, men det kommer sent, og det er et lille beløb - alt for lille til Kommissionens liste over glamourøse prioriterede projekter, som kommissær Patten, som det er en fornøjelse stadig at se her, læste højt tidligere.
Som følge af den manglende generøsitet vil pengene blive brugt på en så begrænset måde, at det kun kommer 15 % af det nordcypriotiske område til gode, eksklusive mange af de landsbyer, der stemte en bloc for Annan-planen. Jeg vil gerne sige, at jeg beklager den træge behandling af dette spørgsmål i Rådet. Det værste er, at den økonomiske forordning er blevet adskilt fra handelsforordningen, som er langt den vigtigste del af pakken. Vil ministeren give tilsagn om, at formandskabet præsenterer et resultat vedrørende handelsspørgsmålet inden for tre måneder?
Lagendijk (Verts/ALE ),
   Hr. formand, kære kolleger, det kan ikke siges ofte nok, at Det Europæiske Genopbygningsagentur i betydelig grad har haft en positiv indflydelse på EU's image på Balkan. Indtil 2000 var EU jo først og fremmest et bureaukratisk uhyre, som undlod at opfylde alle mulige løfter eller gjorde det alt for sent. Efter 2000 var EU, gennem agenturet, i høj grad i stand til ofte under vanskelige omstændigheder hurtigt og effektivt at yde bistand. Det er aldrig tidligere sket, at en så stor del af de penge, som var afsat på budgettet til bistand, også virkelig er brugt. Jeg gentager, at det er meget rosværdigt.
Når dette er sagt, er der alligevel stadig det spørgsmål, som vi i Parlamentet ofte har drøftet med kommissæren, nemlig hvilken tankegang fra Kommissionens side der præcis lå bag, at en vis opgave skulle varetages af agenturet, af agenturets forskellige kontorer eller af de decentraliserede delegationer, EU's ambassader. Kommissionen siger det måske ikke højt, men den antyder alligevel af og til, at Parlamentet bliver ved med at brokke sig for at få et svar. Grunden hertil er, at vi vil undgå yderligere uklarheder. Jeg vil give Dem et eksempel. Der er en stor chance for, at EU får flere opgaver i Kosovo i løbet af næste år og i 2006. Med andre ord, mindre FN, mindre UNMIC og mere EU. Betyder dette nu, at agenturet skal spille en større rolle, eller betyder det, at der kommer en veludrustet, større delegation og en større ambassade? Det er vigtigt for Parlamentet at vide dette, fordi vi i Parlamentet skal tage vanskelige og besværlige politiske og finansielle beslutninger.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg også overvældes af et vist vemod. Denne debat er den sidste af de mange debatter, som vi har ført med kommissæren. Jeg tror, at en af grundene til kommissærens popularitet her i Parlamentet er, at han har givet EU's Balkan-politik et ansigt og en stemme, og at han har gjort det på en fortræffelig måde. Det vil jeg også her takke ham for. Jeg vil ønske, at Balkan får en god efterfølger, og frem for alt ønsker jeg kommissæren god fornøjelse med at arbejde i bestyrelsen for Oxford University og med at skrive gode bøger. 
Adamou (GUE/NGL ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, det har aldrig været det cypriotiske kommunistparti Akels eller GUE/NGL-Gruppens mening at skabe bekymring og økonomisk forskelsbehandling blandt vores tyrkisk-cypriotiske landsmænd. Årsagen til denne forskelsbehandling er ikke den såkaldte embargo på den græsk-cypriotiske side, men den tyrkiske besættelse, besættelsesmagtens løsrivelsesaktion og det faktum, at økonomien i de besatte områder er uløseligt forbundet med den tyrkiske økonomi i en sådan grad, at det tyrkiske pund tilmed er indført som valuta i de besatte områder.
Efter den tyrkiske invasion og besættelse i 1974 erklærede Republikken Cypern sine besatte havne og lufthavne for lukket, fordi den ikke kunne udøve nogen form for kontrol over dem. Det var også en form for selvforsvar, så vi ikke ville blive forledt til at anerkende pseudostaten. Sikkerhedsrådets resolution 541 og 550 samt en række retsafgørelser fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol støttede fuldt ud ovenstående beslutning. Det samme skete i den nylige udtalelse fra Rådets juridiske afdeling, der udtrykkeligt anerkender Republikken Cyperns ret til at holde førnævnte havne og lufthavne lukket.
Vores gruppe støtter finansforordningen for tyrkisk-cyprioter, forudsat naturligvis at Republikken Cypern anerkendes, og at besættelsesmagten ikke høster goder eller politiske fordele derved. Vi håber, at der er skabt forståelse og bred enighed i disse sager.
Hvad angår den betænkning om Det Europæiske Genopbygningsagentur, der er til forhandling, undrer Cyperns kommunistparti Akel sig over, hvorfor Kommissionen eller Rådet har sat den til afstemning i dag, på et tidspunkt hvor der ikke er enighed på Coreper-niveau. Jeg vil minde Parlamentet om Corepers synspunkt, nemlig at sagen skal debatteres under det næste formandskab, dvs. Luxembourg-formandskabet.
Det er netop, fordi Republikken Cypern ikke er et tredjeland, og de besatte områder ikke er et uafhængigt område, men derimod, som det udtrykkeligt står i tiltrædelsestraktaten, et EU-område, hvor anvendelsen af gældende fællesskabsret er blevet udsat, at Cyperns kommunistparti Akel ikke kan stemme for forordningen om Det Europæiske Genopbygningsagentur. Det siger sig selv, at vores stemme imod forordningen ikke er ensbetydende med en forkastelse af bistand til Balkanlandene.
Sluttelig ønsker vi at stemme om protokollen uden at få afklaret, under hvilket udgiftsområde pengene vil blive opført. Man har sagt, at det vil afhænge af, hvor der findes bevillinger. Men der findes ingen bevillinger under udgiftsområdet for intern bistand. 
Karatzaferis (IND/DEM ),
   Hr. formand, jeg har lyttet opmærksomt til hr. Patten og hans synspunkter.
For det første er jeg, som en bemærkning til forretningsordenen, ikke sikker på, at hr. Patten overhovedet har ret til at være her i mødesalen, da kommissionsformand Prodis kommissorium udløb den 31. oktober. Bortset fra dette revideres alle kommissionsformand Prodis handlinger for at kontrollere, om de er lovlige. Jeg tror, at sagen bliver løst af Retten i Luxembourg.
Hvem skal man klandre for, at det nordlige og det sydlige Cypern ikke er udviklet ligeligt, når den nordlige del er mere frugtbar og mere turistvenlig? Man skal klandre besættelsestropperne. Uanset hvor mange penge Europa giver, er de spildt, fordi besættelsestropperne har skabt snævre rammer, der hindrer enhver udvikling. Vi er derfor nødt til at se, hvad der kan gøres, som kommissæren siger. Besættelsestropperne skal drage bort, og Cypern skal vende tilbage til efter Zürich- og London-traktaterne, der også blev underskrevet af England, som kommissæren naturligvis er det fremtrædende resultat af. Besættelsestropperne skal drage bort, roen skal genskabes på øen, 1960-forfatningen skal anvendes, og derefter vil der automatisk blive økonomisk fremgang i det nordlige Cypern. Så længe der er besættelsestropper, vil der ikke være velstand. Pengene vil være spildt. Vi skal derfor have modet til at finde en realistisk løsning.
Hvis ikke vi havde sparket Saddam Hussein ud af Kuwait, ville vi så have ydet økonomisk støtte til et besat Kuwait i dag? Hvis ikke vi havde sparket Milosevic ud af Bosnien, ville vi så have finansieret Milosevic i dag? Hvorfor gør vi så ikke det samme med Tyrkiet? Beder Tyrkiet om at forlade øen, så det nordlige Cypern kan udvikle sig? Ingen ønsker fattige naboer - i særdeleshed ikke græsk-cyprioterne. Hvis man har modet til at sparke besættelsestropperne ud - de eneste besættelsestropper i et europæisk land - vil der automatisk ske en udvikling bagefter.
Camre (UEN )
   - Hr. formand. Vi vil også gerne udtrykke tillid til, at genopbygningsagenturet kan medvirke til at forbedre den økonomiske og sociale situation i den tyrkiske besættelseszone i det nordlige Cypern. Det er vigtigt at minde om baggrunden for den nuværende situation i den nordlige del af Cypern. Baggrunden er den tyrkiske invasion, som fandt sted i 1974 og som har betydet, at befolkningen i den nordlige del af Cypern nu befinder sig i en økonomisk og social situation, som er klart værre end den før juli 1974.
I den forbindelse må jeg understrege, at den udviklingsindsats der skal gøres, sker - som andre allerede har påpeget - i et samarbejde med regeringen i Republikken Cypern. Det skal ikke være sådan, at EU nu går ind og yder en støtte som tak til dem, som stemte ja til Koffi Annan-planen, og glemmer dem, der stemte nej. Der er grunde, som efter min mening er dårligt belyst i Europa-Parlamentet, og jeg husker diskussionen med hr. Verheugen under sidste samling omkring hele spørgsmålet om Koffi Annan-planen, som var klart uretfærdig, klart uacceptabel for den græsk-cypriotiske befolkning og som følge deraf også blev forkastet af et massivt flertal.
Vi kan alle sammen ønske, at der sker en udvikling i situationen, og en væsentlig forudsætning for det er naturligvis, at den militære besættelse af Nordcypern ophører. Vi kan ikke føre forhandlinger, som det måske vil blive besluttet her i december, med den tyrkiske regering om optagelse i EU, så længe landet har besat en del af et andet europæisk lands territorium. Enhver forhandling må til enhver tid føres med inddragelse af den græsk-cypriotiske befolkning og under forståelse for deres interesse. Det er den græsk-cypriotiske befolkning, som har været taberen siden 1974. Det er dem, der har været ofre, og de skal ikke straffes ved den indsats, som vi nu fra EU's side bestræber os på for at normalisere situationen. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, jeg var lidt overrasket over at høre kommissær Patten sige, at Annan-planen stadig er et godt grundlag for en mulig genforening af Cypern. Lad os ikke glemme, at der i april i år blev afholdt en folkeafstemning om denne plan, og at et meget stort flertal af græsk-cyprioterne nedstemte denne plan. Når der afholdes en folkeafstemning, skal resultatet af den respekteres. Den finansielle støtte til den af tyrkerne besatte del af øen var kun afsat, hvis Annan-planen blev godkendt ved folkeafstemningen. Det er altså ikke sket. De 259 millioner euro, som vil blive tildelt den nordlige del af Cypern, udgør en faktisk anerkendelse af, at mere end 35.000 tyrkiske militærstyrker besætter området. EU har åbenbart ingen indvendinger imod, at et ansøgerland holder en del af en nuværende medlemsstats område besat. Ikke blot er vi lige ved at indlede tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, men besættelsen af den nordlige del af Cypern bliver også belønnet finansielt. Dette er absurd. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Rothe og selvfølgelig hr. Samuelsen med deres betænkninger. Jeg vil naturligvis primært koncentrere mig om fru Rothes betænkning.
Det er et faktum, at betænkningen, som den er formuleret efter drøftelserne og afstemningen i Udenrigsudvalget, er utroligt god, og at beslutningen, der stammer fra betænkningen om økonomisk støtte til udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund, også er en særdeles god beslutning, som vi alle støtter. Vi mener med andre ord, at denne støtte vil bidrage til en generel udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund, så det efter en forhåbentlig snarlig løsning på Cypern-problemet i form af en genforening af Cypern - om Gud vil det - vil opnå den samme høje standard som det græsk-cypriotiske samfund.
Jeg vil imidlertid sige, da Rådet også har indtaget et standpunkt, at forordningen om økonomisk støtte er én sag, mens forordningen om handelsforbindelser er en anden sag. Skønt det kan være logisk for os at sammenkæde de to, vil jeg anbefale, at der udvises stor forsigtighed, hvad angår forordningen om direkte handelsforbindelser. Jeg er sikker på, at Rådet vil udvise en sådan forsigtighed i sit arbejde, og at en løsning til sin tid vil være rigtig og retfærdig.
Til slut har jeg et par ord om den positive rolle, som Det Europæiske Genopbygningsagentur i Thessaloniki spiller i mit hjemland. Jeg går ind for dets forvaltning af den økonomiske støtte til tyrkisk-cyprioterne, og jeg håber naturligvis, at denne forvaltning vil bygge på EU's regler.
Öger (PSE ).
   - Hr. formand, vi skal stemme om min kollega fru Rothes betænkning om økonomisk støtte til Nordcypern. Det er en god nyhed - Nordcypern har brug for denne bistand.
I de seneste årtier har begivenheder fundet sted, som har delt øen politisk og økonomisk. Cyperns befolkning har lidt kolossalt under øens deling. Alle berørte må gøre deres bedste for at bekæmpe delingen. Det var FN's og EU's udtrykkelige målsætning, at et forenet Cypern skulle tiltræde EU den 1. maj 2004.
Nordcyperns og Tyrkiets regeringer har fulgt de retningslinjer, som FN og EU har udstukket. Den nordcypriotiske befolkning har med overvældende flertal støttet øens forening samt tiltrædelse af EU. Et forenet Cypern kunne allerede have været medlem af EU i dag. Det er desværre endnu ikke sket. Det er vores ansvar at tilskynde de to dele af øen til at samarbejde.
Forordningen om økonomisk støtte, som vi drøfter i dag, er første skridt i den rigtige retning. Det andet skridt vil være forordningen om særlige handelsvilkår. Rådet bør færdiggøre denne forordning så hurtigt som muligt, for det første for at skabe bedre økonomiske forhold i Nordcypern og for det andet for at lette de to siders tilnærmelse gennem handel. Denne tilnærmelse kan også fremme ændringer i de to dele af øen. Under den tyske kaldte vi dette begreb .
Flere skridt skal følge snart. Det endelige mål er Cyperns genforening. 
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, indtil 1974 var byen Famagusta centrum for økonomisk, social og kulturel velstand for både græsk- og tyrkisk-cyprioter. Siden den tyrkiske invasion for 30 år siden har byen været lukket af for de lokale beboere af tyrkiske tropper. Den er efterhånden blevet en spøgelsesby, med tomme gader og forfaldne bygninger.
Ændringsforslag 11 skal hjælpe med at vække denne døde by til live igen til gavn for de mange tusinde lokale beboere. Genoplivelsen af byen Famagusta vil også fungere som katalysator for oprettelsen af bedre og tættere forbindelser mellem de to cypriotiske samfund og dermed kraftigt øge chancen for en hurtig og fredelig genforeningsløsning. 
Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at rette en varm tak til de to ordførere, fru Rothe og hr. Samuelsen, men også kommissæren og rådsformandskabet for det, de har fremført her i dag. Det er efter min mening meget vigtigt at overbevise den sydcypriotiske regering om, at EU skal indfri løfterne til den nordlige del af øen. Det skal derfor være vores mål at bevilge begge dele, nemlig handelen og bistanden, i fællesskab, om nødvendigt, hvis det ikke kan være anderledes, separat, så nordøens isolation kan blive brudt.
Og jeg vil gerne benytte lejligheden til at appellere til den sydcypriotiske regering, men også til mine kolleger fra Cypern om én gang for alle at beslutte sig for, om de virkelig vil hjælpe den nordlige del af øen, eller om man fortsat vil kaste grus i maskineriet ved enhver lejlighed. Det glæder mig, at den græske ministerpræsident, hr. Karamanlis, for nylig gav udtryk for sin støtte til Kofi Annan-planen på øen.
Afslutningen på denne forhandling har vist mig én ting: Jeg har en følelse af, at de mennesker på den sydlige del af øen, der gik ind for Kofi Annan-planen, ikke har nogen repræsentanter her. Derfor har jeg for denne forhandlings vedkommende besluttet, at jeg gerne vil være repræsentant for de mennesker i den græske del af Cypern, der har stemt for Kofi Annan-planen. Jeg er af tyrkisk oprindelse og vil gerne være disse menneskers stemme. Jeg kunne godt tænke mig, at vi benyttede lejligheden til at gøre alt, hvad der står i vores magt, for at skabe en genforening.
Speroni (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, man kan måske til nød betragte den økonomiske støtte til Nordcypern som velgørenhed. Men hvis vi betragter den som en investering i udvikling, er det penge ud af vinduet. Det er spildte penge, for så længe den tyrkiske besættelse af en del af øen - som nu er med i EU - varer ved, dvs. så længe der er tyrkiske tropper på Nordcypern, vil der ikke ske nogen udvikling. Kendsgerningerne og historien viser, at de økonomiske forhold ikke vil blive forbedret. Derfor ville det efter min mening være bedre først at sørge for de tyrkiske troppers tilbagetrækning og herefter yde økonomisk støtte. 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, frustrationen over, at græsk-cyprioterne forkastede Annan-planen, fortsætter. I dag ser enhver europæer jo, hvordan Unionen svigter sine egne principper ved at give en ikke-europæisk stat, i dette tilfælde Tyrkiet, udsigt til tiltrædelse af EU, selv om denne stats militære styrker holder en del af den nuværende medlemsstat Cyperns område besat. Derfor var det så vigtigt, at Annan-planen blev godkendt, og derfor blev græsk-cyprioterne intimideret fra alle sider, for at de skulle acceptere dette svage forslag. Derfor bliver tyrkisk-cyprioterne så forkælede i dag af dem, der udformer den europæiske politik. På den måde vender vi imidlertid tingene på hovedet.
Uden at skulle forsøge at give en udtømmende redegørelse vil jeg alligevel ganske kort minde om, hvorfor græsk-cyprioterne har forkastet denne plan. Annan-planen legaliserer jo den tyrkiske invasion i 1974 og de krigsforbrydelser, som var forbundet med den. De tyrkiske besættelsesstyrker får lov til at blive på Cypern og beholder retten til at holde militære øvelser på cypriotisk område. Den militære grænse gøres varig, og væbnede grænseposter vil fortsat foretage paskontrol. De tyrkiske cyprioter vil fortsat skulle leve under tyrkisk besættelse. Deres dårlige økonomiske situation skyldes ikke så meget den græske befolknings embargo, men snarere det korrupte tyrkiske økonomiske system på stedet. Hvis Annan-planen var blevet ratificeret, kunne de mere end 100.000 tyrkiske kolonister, som i kølvandet på Attila-operationen under pres fra regeringen i Ankara flyttede til Cypern for at fortsætte den etniske udrensning, blive på øen.
Til den finansielle støtte til de tyrkiske cyprioter - for hvem jeg oprigtigt håber, at de inden længe forenes med de græske cyprioter på et uafhængigt Cypern uden udenlandske besættere - skal der derfor knyttes en række strenge betingelser. De vigtigste er, at de tyrkiske besættelsesstyrker forsvinder. Støtten må på ingen måde betragtes som en belønning for en politisk korrekt stemme i en folkeafstemning. 
Kasoulides (PPE-DE ).
   - Hr. formand, budskabet fra denne forhandling bør være, at ikke kun Parlamentet, men også de græsk-cypriotiske medlemmer ønsker økonomisk udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund gennem økonomisk bistand og uhindret handel i hele verden. Vi er tilfredse med, at ordføreren har stillet et centralt ændringsforslag, der sikrer, at EU-midlerne ikke anvendes på en måde, der er i modstrid med individuel ejendomsret ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols relevante afgørelser.
Jeg glæder mig også over, at Rådet tilsyneladende er parat til at nå til enighed om forordningen. Jeg understreger betydningen af enighed om handelsspørgsmålet, uden tidsbegrænsninger, og om det korrekte retsgrundlag ifølge anbefalinger fra Rådets juridiske afdeling. Der er behov for kreativitet og fastholdelse af Republikken Cyperns, en EU-medlemsstats, internationale juridiske status.
Jeg har under denne forhandling opfattet, at visse kolleger i deres velmenende bestræbelser på at hjælpe det tyrkisk-cypriotiske samfund undervurderer betydningen af det budskab, at også græsk-cyprioterne går ind for økonomisk udvikling af den tyrkiske del af Cypern. Det er ikke et nulsumsspil. Med al respekt for det suveræne folks afgørelse fritages hverken Tyrkiet eller Cypern efter den seneste folkeafstemning for sit ansvar for at fortsætte det konstruktive arbejde på at finde en løsning, som parterne kan blive enige om. Budskaberne fra denne forhandling bygger broer mellem de to samfund og skaber ikke unødig splid og konfrontation mellem dem, og de fortjener opmærksomhed. 
Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vi græsk-cyprioter går ind for økonomisk støtte og bistand til tyrkisk-cyprioter. De er vores landsmænd. Regeringen i Republikken Cypern har fra starten støttet beslutningen om økonomisk støtte til tyrkisk-cyprioter. Jeg vil imidlertid understrege, at vores landsmænds økonomiske armod ikke skyldes isolering fra vores side. Det skyldes den isolering, de er blevet pålagt som følge af det tyrkiske militærs 30-årige besættelse af Cypern.
Jeg må sige, at denne foranstaltning er en tilfældig foranstaltning, og at EU først og fremmest skal løse Cypern-problemet og skabe fuld lighed - både politisk og på andre områder - mellem græsk-cyprioter og tyrkisk-cyprioter i alle sektorer. Det er vores mål.
Nu til Annan-planen, som mange har prist i høje toner. Den blev forkastet ved den græsk-cypriotiske folkeafstemning, for det første fordi den forevigede den tyrkiske besættelse af og militære tilstedeværelse på Cypern. For det andet skaber vi et usikkert klima for fremtiden, og for det tredje havde planen mangler med hensyn til menneskerettigheder og de praktiske aspekter. Det må vi ikke glemme. Der er nogle, der kritiserer græsk-cyprioterne for deres holdning. Hvorfor har de ikke været kritiske i 30 år, og hvorfor kritiserer de ikke, hvad Tyrkiet gør i Cypern? Den tyrkiske besættelse, udsættelsen af græsk-cyprioter fra deres hjem og denne vedvarende situation. Her burde de udvise samme hensyn.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at Cyperns genforening må være vores fælles mål. Vi har ingen strid med tyrkisk-cyprioterne, men med Tyrkiet, der besætter en del af Republikken Cypern og dermed en del af det europæiske territorium, idet Republikken Cypern er fuldgyldigt medlem af EU. 
Matsis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at græsk-cyprioterne går ind for økonomisk støtte til tyrkisk-cyprioterne, og at vi håber, at deres levestandard hurtigst muligt når op på siden af vores. Det er imidlertid støtteformen, jeg gerne vil diskutere. Det er det, jeg vil tage fat på. Jeg har kæmpet på denne front i mange år og ikke blot på det seneste. Derfor er kommissær Pattens rapport en fornærmelse af min intelligens, da han tydeligvis ikke ved, hvor støtten vil komme fra - fra udgiftsområde 3, der vedrører landene i EU, eller fra udgiftsområde 7, der vedrører ansøgerlande. Der er en stor forskel. Det er ikke de projekter, der gennemføres på det besatte Cypern, der er vigtige, men selve Cypern. Kommissæren nægter imidlertid at forstå denne situation, der er helt klar for os, og jeg er ked af, at han foretager denne sondring. 
Patten,
   Hr. formand, der var et par bemærkninger under forhandlingen, som jeg gerne vil kommentere meget kort. Jeg håber, når disse forhandlinger holdes uden min tilstedeværelse i fremtiden, at de, om jeg så må sige, vil være så bredt funderet som muligt i de synspunkter, vi hører.
Jeg vil gerne sige til hr. Samuelsen, at Kommissionen med fornøjelse vil holde en forhandling om Vestbalkan i december. Hr. Duff talte om, at handelsforordningen skulle foreligge inden for tre måneder. Også denne rimelige anmodning - nu taler jeg for mig selv - vil Kommissionen med glæde imødekomme. Et par andre medlemmer foreslog, at vi skulle koncentrere vores støtte om et enkelt sted, nemlig Famagusta. Det ville ikke give mening. Vi er nødt til at sprede vores bistand mere generelt.
Jeg har tre andre bemærkninger. For det første vil jeg gerne uden forbehold takke den græske regering for dens gæstfrihed i forbindelse med agenturet, som er baseret i Thessaloniki. Den græske regering har stillet de faciliteter til rådighed, som vi har brugt i Thessaloniki. Det var et fantasifuldt forslag, som blev stillet af den sidste regering og er blevet videreført af den nuværende. Vi har fået et glimrende hovedkontor. Alle, der har arbejdet i agenturet, har været glade for kontoret, og det er jeg bestemt også på Kommissionens vegne.
For det andet nævnte hr. Lagendijk - selv om han var for venlig til at udtrykke det sådan - at der til en vis grad mangler intellektuel sammenhæng, hvilket jeg anerkender, mellem den politik, jeg har ført så målbevidst rundt om i verden med henblik på at dekoncentrere vores bistandsforvaltning, og det, som vi har gjort i Vestbalkan, hvor vi har oprettet et agentur frem for blot at dekoncentrere arbejdet til vores delegationer. For at retfærdiggøre den beslutning må jeg sige, at det vigtigste for mig - især i lyset af situationen i Vestbalkan og situationen i Kosovo, Serbien, Montenegro og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien - situationen var så vanskelig, at det vigtigste for mig at se var, at der blev ydet bistand. Da agenturet har været så effektivt, ville det ikke være rigtigt at nedlægge det, og jeg mente, det var fornuftigt at fortsætte med at bruge det som vores hovedinstrument til forvaltning af bistand. Så jeg erklærer mig skyldig i en vis mangel på intellektuel sammenhæng, men agenturets resultater har retfærdiggjort den.
Endelig ønsker jeg ikke, at mine sidste bemærkninger her i Parlamentet skal blive indledningen til en større kontrovers. Jeg vil dog lige sige til det ærede medlem, der udtalte, at han ønskede, at hr. Verheugen, min fremragende kollega, kunne have præsenteret fordelene ved Annan-planen tydeligere, at det ville hr. Verheugen med stor glæde have gjort, men da han prøvede i Cypern, blev han stoppet. Det er en kendsgerning og var ikke den glædeligste episode i denne beretning. Det havde i det hele taget været bedre, hvis han under valgkampagnen i Cypern havde kunnet fortælle, hvad han mente, fordelene ved Annan-planen var. Han kunne måske have givet et mere afbalanceret billede end nogle af de skrivelser, som regeringen sendte ud. Jeg håber meget, at vi kan afholde denne forhandling så fredelig og roligt som muligt. Jeg håber, at der vil blive lyttet til alle synspunkter på en rimelig måde.
Det eneste, jeg vil sige, er, at jeg - som hr. Kasoulides sagde - anerkender, at der er en ægte vilje fra mange parlamentsmedlemmers side til at forbedre forholdene for alle, der bor på øen. Jeg er overhovedet ikke i tvivl om det ærede medlems engagement i den henseende, og jeg håber, at vi kommer til at se alle på den prægtige ø leve et mere velstående, stabilt og fredeligt liv i fremtiden. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.30.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om klimaændringer.
Nicolaï,
    Hr. formand, hvad angår spørgsmålet om klimaændringer, er der to hovedområder, hvor EU spiller en central rolle. Det første er gennemførelse af Kyoto-protokollen. Medlemsstaterne og Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde det europæiske system for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, der skal iværksættes den 1. januar 2005.
Det andet fokusområde er klimapolitik på længere sigt. I december i år afholdes FN's 10. partskonference om en rammekonvention om klimaændringer i Buenos Aires. En af opgaverne vil være at vurdere konventionens resultater gennem de sidste 10 år og de fremtidige tendenser. Et meget vigtigt resultat hidtil har været Kyoto-protokollen. Men protokollen er kun første skridt, og CO2-emissionerne skal reduceres endnu mere efter 2012.
Jeg vil gerne på Rådets vegne sige tak for den indsats, Parlamentet har gjort for at overtale Rusland til at tiltræde Kyoto-protokollen. EU glæder sig over den gode nyhed, at præsident Putin den 5. november underskrev et lovforslag, der bekræfter Den Russiske Føderations ratifikation af Kyoto-protokollen. Underskriften baner vej for Kyoto-protokollens ikrafttræden i begyndelsen af det kommende år. Når den først er i kraft, vil den retligt forpligte lande med bindende mål for reduktion af drivhusgasemissioner til at nå disse mål inden udgangen af 2012.
Kyoto-protokollen er hovedinstrumentet i den globale kamp mod klimaændringer og et godt eksempel på, hvor effektivt globalt samarbejde er. Som et eksempel til efterfølgelse har EU vedtaget lovgivning og har allerede gjort disse bestemmelser retligt bindende i EU. Kyoto-protokollens ikrafttræden viser, at EU havde ret i sin tidlige gennemførelse af de dengang forventede forpligtelser.
I foråret 2005 vil Det Europæiske Råd vedtage en holdning til EU's fremtidige klimapolitik. Regeringscheferne vil behandle mellemlang- til langsigtede strategier for reduktion af emissioner og deres målsætninger. Det grundlæggende mål for EU's klimapolitik på lang sigt er at begrænse temperaturstigningen til højst 2°C i forhold til niveauet før industrialiseringen. Som forberedelse til mødet er Kommissionen i øjeblikket ved at udarbejde en cost-benefit-analyse, der tager hensyn til både miljømæssige faktorer og konkurrenceevne.
Foranstaltninger på klimaændringsområdet kræver det bredest mulige globale samarbejde. Jeg tror kun, det kan opnås gennem dialog mellem EU og andre lande. EU's formandskab gennemfører i øjeblikket inden for trojkaens rammer og sammen med nøglelande over hele verden foranstaltninger med henblik på FN's kommende partskonference om en rammekonvention om klimaændringer og tidlige drøftelser af mulige ordninger for perioden efter 2012.
Europa-Parlamentets medlemmer kan også spille en betydelig rolle i denne proces ved at drøfte langsigtet klimapolitik med parlamentarikere fra lande uden for EU, f.eks. på FN's kommende 10. partskonference om en rammekonvention om klimaændringer. 
Wallström,
    Hr. formand, på nuværende tidspunkt deltager 189 lande i FN's rammekonvention om klimaændringer, og jeg håber, de alle møder op til den 10. partskonference i Buenos Aires. Denne begivenhed vil også markere 10-års jubilæet for FN's rammekonvention om klimaændringers ikrafttræden.
Den russiske beslutning om at ratificere Kyoto-protokollen betyder, at den nu træder i kraft, og det vil sætte skub i drøftelserne på partskonferencen i Buenos Aires. Kommissionen har fire hovedmålsætninger for COP-10, som den kaldes - for det første at gøre status over det hidtidige arbejde, for det andet at redegøre for, hvad EU vil gøre for at imødegå klimaændringerne, for det tredje at fremme drøftelserne om, hvad der vil ske efter 2012, og for det fjerde at bidrage til at finde løsninger på de tekniske problemer, som står på dagsordenen.
Den første målsætning er at gøre status over, hvad mange parter allerede har gjort for at imødegå klimaændringerne. Det giver også især udviklingslandene mulighed for at forklare, at mange af dem allerede har truffet foranstaltninger, og for at vise, hvordan de er de første, der berøres af klimaændringerne. Det er vigtigt for den politiske debat generelt.
Den anden målsætning er at redegøre for EU's aktioner via det europæiske klimaændringsprogram og den ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, som starter i januar 2005. Ordningen vil også blive officielt præsenteret for alle ministre ved et arrangement, som vi afholder i tæt samarbejde med det nederlandske formandskab og den argentinske regering.
Den tredje målsætning er at begynde at se på fremtiden, på den globale ordning, som vi har efter 2012, og at have en udveksling af synspunkter vedrørende rammerne efter 2012. Det skal atter en gang understreges, at dette er ekstremt vigtigt med henblik på at inddrage udviklingslandene og vise, at der er balance i de foranstaltninger, vi drøfter for tiden efter 2012.
Den fjerde og sidste målsætning er at løse nogle af de meget vigtige tekniske problemer, som stadig står på COP-dagsordenen. Disse problemer vedrører især områder, der har med udviklingslandene at gøre, og balancen mellem tilpasning og bekæmpelse. Jeg forstår, at der vil blive afholdt adskillige rundbordsdiskussioner i forbindelse med COP-10.
Kommissionen ser frem til et tæt samarbejde med de parlamentsmedlemmer, som deltager i delegationen til Buenos Aires. Vi vil sørge for fuld briefing og hurtig fremsendelse af information til parlamentsmedlemmerne, og vi håber, at De kan deltage i mange vidtrækkende aktiviteter på COP-10. En stærk EU-delegation - der består af repræsentanter for alle EU's institutioner - på COP giver Unionen en vigtig chance for at opfordre resten af verden til at træffe flere foranstaltninger til imødegåelse af truslen fra klimaændringer. Med fem års erfaring i at samarbejde med medlemmer af Europa-Parlamentet kan jeg sige, at dette er et af vores stærkeste områder, og vores fælles pressekonferencer osv. er et tegn på styrke og godt samarbejde. Jeg håber, at vi kan fortsætte i en behagelig atmosfære og i tæt samarbejde både på COP-10 og i fremtiden. 
Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne ønske kommissær Wallström held og lykke med hendes fremtidige portefølje. Det har været en fornøjelse at samarbejde med hende på miljøområdet i de sidste fem år. Jeg vil gerne takke hende for hendes indsats. Jeg ønsker også det nederlandske formandskab, hvis periode er ved at udløbe, alt godt.
Der er dem, som hævder, at Kyoto-protokollen til FN's rammekonvention om klimaændringer ikke har en jordisk chance for at blive en succes, da resten af verden bare venter på, at de nationer, som allerede deltager, misligholder deres forpligtelser og dermed giver dem den perfekte undskyldning for ikke at deltage. Halvvejs mod 2012-fristen for Kyoto-protokollens første forpligtelsesperiode er verden i gang med en ex post facto-rationalisering og med at begrave alle forsøg på at reducere drivhusgasemissionerne, allerede inden vi er nået til anden gennemførelsesfase. "Hvad sagde jeg"-mentaliteten kan vi efter min mening ikke tillade os.
Fiasko er et relativt begreb. Det er meget uheldigt, hvis man ikke når de foreløbige mål - og mit eget land, Irland, er i øjeblikket 16 % bagud i forhold til det fastsatte mål. Men det er direkte katastrofalt, hvis man undlader at handle overhovedet.
Det Mellemstatslige Panel for Klimaændringer, IPCC, som er et internationalt ekspertpanel, der vurderer klimaændringernes videnskabelige, tekniske, sociale og økonomiske aspekter, skønner, at vi er nødt til at reducere vores drivhusgasemissioner med 60-80 % i forhold til 1990-niveauet, hvis vores indsats skal have en mærkbar effekt på de globale temperaturstigninger. Jeg ved, at det i videnskabelige kredse diskuteres, om IPCC's modeller holder, og den debat vil fortsætte, men de fleste accepterer IPCC's modeller og de fremskrivninger, som er baseret på dem.
Kritikere anfører ofte, at jordens temperatur efter Kyoto-protokollen kun vil være 0,15°C lavere, end hvis vi ikke gør noget. Skepsis og klimaændringer er to fænomener, der er blevet så nært forbundne i den globale debat om planetens fremtid, at vi risikerer at tabe de meget reelle skridt af syne, som er taget via Kyoto-protokollens mekanismer med henblik på at skabe en ramme for fremtidige foranstaltninger til kontrol af menneskelige aktiviteters påvirkning af jorden.
At fokusere for snævert på Kyoto-protokollens ubetydelige kvantitative effekt i form af det umiddelbare resultat af vores reduktioner af drivhusgasemissionerne er dog en fejl. Kyoto-protokollen er kun første skridt i bekæmpelsen af den globale opvarmning, men den skaber et væsentligt grundlag for fremtidige, mere omfattende og effektive politikker og aftaler. Den er en prototype for en meget mere vidtrækkende ordning end den nuværende. Kyoto-protokollens værdi ligger i, at den opretter en markedsbaseret mekanisme, der omsætter miljøbeskyttelse til økonomiske værdier. Den sætter en handelspris på den globale opvarmning.
Når Kyoto-protokollen først er gennemført og udvidet til at omfatte alle de øvrige sektorer, vil den indføre en fleksibel, markedsbaseret mekanisme, som fordeler betalingsbyrden i forbindelse med den globale opvarmning ligeligt på alle sektorer. Den vil give et økonomisk incitament til udvikling af rene teknologier, der sikrer fremtidige generationers miljøarv.
Til slut skal siges, at den største hindring på nuværende tidspunkt er diplomatisk. Vi er nødt til at have en vedvarende, energisk dialog med vores transatlantiske partnere i USA og med Rusland, hvor selve navnet Kyoto er blevet et fyord. Ja, Kyoto-protokollen er ikke fuldkommen, men kun ved at samarbejde kan vi afhjælpe manglerne til gavn for alle.
På europæisk plan glæder jeg mig over Kommissionens seneste høring af de interesserede parter og håber, at vi kan gøre os gældende på den kommende COP-10-konference, som jeg med glæde deltager i. Det er på tide, vi dropper idéen om, at klimaændringspolitikkens fremtid hedder Kyoto-protokollen. Det vigtige spørgsmål er, hvad der kommer efter Kyoto. 
Corbey (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, det var lige før, vi ikke kunne føre denne debat med Dem, men med Deres efterfølger. Jeg er ærlig talt meget glad for, at det er Dem, vi i dag kan tale med om klimapolitikken og EU's bidrag til klimakonferencen i Buenos Aires i december. Det er jo en flot afslutning, at De kan give denne klimasag videre, idet De ved, at Kyoto-protokollen snart vil blive ført ud i livet, nu hvor den blev ratificeret af den russiske duma den 22. oktober og af det russiske føderationsråd den 27. oktober. I mellemtiden har præsident Putin undertegnet ratifikationsloven, og vi venter på, at ratifikationen bliver deponeret hos FN's generalsekretær. 90 dage senere kan Kyoto-protokollen træde i kraft.
Min gruppe bifalder præsident Putins beslutning om sammen med EU og de andre lande at tage fat på drivhusproblemet. Europa og Kommissionen har spillet en vigtig rolle ved opnåelsen af dette resultat, og det er bestemt berettiget at lykønske også Dem. Klimapolitikken kan i Europa regne med meget stor støtte. Vores gruppe er meget tilfreds med, at Europa-Parlamentet og Ministerrådet holder fast ved en ambitiøs klimapolitik, der sigter mod at bekæmpe drivhuseffekten.
Med hensyn til klimakonferencen i Buenos Aires har Europa bekræftet sin pionerrolle. Jeg er glad for, at Europa på ny har bekræftet, at udviklingslande skal støttes, så de kan tilpasse sig følgerne af klimaforandringer. Det er ikke nok at sige, at vi vil træffe strukturelle foranstaltninger, som vil have en effekt på lang sigt. Nogle lande, især udviklingslande og små lande, konfronteres allerede nu med følgerne af drivhuseffekten, og de skal hjælpes.
Min gruppe er tilfreds, men er naturligvis stadig også kritisk. Det er godt, at Parlamentet og miljøministrene støtter en ambitiøs klimapolitik. Det kan imidlertid ikke blive ved flotte ord og gode hensigter. Der skal også træffes konkrete foranstaltninger for at formindske udledningen af drivhusgasser. Nederlandene har som formand for EU et særligt ansvar for at fremlægge konkrete resultater. Formandskabets idéer på miljøområdet lyder godt, men de skal omsættes i resultater. Det er på det grundlag, vi vil bedømme det nederlandske formandskab ved årets udgang. I Buenos Aires vil det vise sig, om vores smukke ord også udtales og føres ud i livet i international sammenhæng. Jeg håber i hvert fald på et fortræffeligt samarbejde, både med det nederlandske formandskab og med Kommissionen, under COP-10-konferencen i Buenos Aires. 
Davies (ALDE ),
   Hr. formand, et par dage efter det amerikanske præsidentvalg tændte jeg for min radio derhjemme. Jeg hørte en af George Bushs rådgivere på klimaændringsområdet fortælle os for det første, at klimaændringerne var en myte, for det andet, at europæiske forskere alle finansieres af de nationale regeringer, at man ikke kan stole på dem, og at kun amerikanske forskere er uafhængige, og for det tredje, at kommissær Wallström havde indrømmet, at formålet med hele klimaændringsdagsordenen er at give den europæiske industri mulighed for at indhente og at pålægge den amerikanske industri yderligere byrder med henblik på at skabe lige vilkår. Og her har jeg hele tiden troet, at kommissærens mission var at redde verden!
I gårsdagens så jeg, at en af hr. Putins rådgivere, som vi har hørt fra før, stadig fortæller os, at det hele er en myte, og at den globale opvarmning er en god ting! Det er, som om de gamle fjender fra den kolde krig mødes igen og prøver på at kæmpe i en mere globalt opvarmet arena.
Det er kommissærens fortjeneste, at vi er nået så langt, som vi er, men der er meget lang vej endnu. Vi er nødt til at sørge for ikke alene, at vi gennemfører Kyoto-protokollen - hvilket ikke bekæmper klimaændringerne, som vi ved, men blot sinker processen - men også, at vi inddrager udviklingslandene, hæver målene og finder ud af, hvordan vi kan ændre den offentlige politik på en måde, der er politisk acceptabel og inddrager USA. Jeg ved ikke, hvor langt vi når i den retning. Jeg håber i det mindste, at kommissæren i sin nye funktion vil få mulighed for at melde om succes i løbet af de næste fem år. 
Hassi (Verts/ALE ),
   Mine damer og herrer, den klimakonference, der finder sted i december, bliver historisk, da det nu er en kendsgerning, at Kyoto-protokollen træder i kraft. Man skal imidlertid gøre sig klart, at Kyoto kun er det første skridt på en lang vej, og at tiden nu er inde til at planlægge den næste runde af emissionsbegrænsninger. Vi skal involvere nye lande som f.eks. Kina og Indien. EU skal ikke tøve med for det første at stille et forslag om egne langsigtede mål for emissionsbegrænsninger og for det andet at opstille en model for international emissionsbegrænsning.
Hvis vi skal undgå, at klimaændringerne udvikler sig til en katastrofe, skal de globale emissioner begynde at falde inden for de nærmeste 20 år, og industrilandene skal reducere deres emissioner med mindst 60 % inden for ca. 50 år. Det lyder drastisk, men med en konsekvent indsats kan vi klare det med en gradvis reduktion. Ved blot at reducere emissionerne med knap 2 % om året vil vi nå op på en samlet reduktion på 60 % om 50 år. Den moderne bæredygtige teknologi vil gøre det muligt.
Vi har brug for markedsmekanismer, der favoriserer ren teknologi - f.eks. beskatning af energi og handel med emissionskvoter - men vi har også brug for andre nye foranstaltninger. En mulighed er en reduktion af momsen på lavenergiudstyr på markedet. På denne måde kan vi få overraskende store emissionsreduktioner, hvis forbrugerne altid vælger den mest energieffektive løsning, når de køber ind. Med andre ord er der stadig tid til at undgå en katastrofal ændring gennem en gradvis række foranstaltninger, forudsat at vi er beslutsomme og konsekvente, og forudsat at EU bevarer sin ledende rolle i den internationale klimapolitik. 
Sjöstedt (GUE/NGL ),
   Nu hvor Kyoto-protokollen kan træde i kraft, er det vigtigt at se fremad og se på, hvad vi kan gøre med klimaarbejdet efter 2012. De foranstaltninger, der indgår i Kyoto-protokollen er, som vi alle ved, helt utilstrækkelige på længere sigt.
Det er ikke mindst vigtigt, at vi får en diskussion med de store udviklingslande som Indien og Kina om, at også de skal vedtage bindende foranstaltninger med henblik på at reducere deres emissioner fremover, emissioner, som i dag er i hastig vækst. Hvis det skal blive muligt, tror jeg, det er vigtigt at tale om en retfærdig og bæredygtig udnyttelse af ressourcerne på længere sigt, og at den eneste retfærdige langsigtede fordeling af retten til emissioner er den, som udregnes pr. verdensborger. Det er den retfærdige målsætning på meget lang sigt.
Det amerikanske præsidentvalg er naturligvis et alvorligt tilbageskridt i det internationale miljøarbejde, og USA kommer formentlig også til at fremtræde som en global anarkist på miljøområdet de næste fire år. Vi har ikke tid til at vente på amerikanerne, men vi ved, at der kommer en dag, hvor de af både økonomiske og økologiske årsager bliver tvunget til at tilslutte sig dette arbejde. Så er det vigtigt, at det er et stærkt og velfungerende arbejde, de bydes velkommen til.
Jeg vil gerne bruge mine sidste sekunder på at takke dig, Margot, for dit arbejde med miljøanliggender i disse fem år. Det er ikke let at være miljøkommissær i EU. Jeg er sikker på, der findes modstandere både uden for og måske nogle gange også i Kommissionen, men jeg er overbevist om, at du har gjort dette arbejde så godt, som det har været menneskeligt muligt, og for det skal du have en stor tak.
Blokland (IND/DEM ),
   Hr. formand, det er næsten syv år siden, at den berømte protokol blev udarbejdet i Kyoto, og takket være Ruslands ratificering vil den omsider træde i kraft meget snart. Det er gode nyheder, ikke kun for dem, som har kæmpet for denne protokol, såsom De, fru Wallström, men også for dem, som hver dag oplever følgerne af klimaforandringer. Det fortjener i hvert fald en hjertelig lykønskning. Kyoto er et skridt i den rigtige retning mod et bedre miljø, men der er lang vej endnu. Jeg vil derfor opfordre Rådet og Kommissionen til i Buenos Aires sammen med Europa-Parlamentet at vise, at EU ikke blot ønsker en stærk økonomi, men også en stærk miljøpolitik. Der er stadig meget, der kan forbedres ved denne protokol, f.eks. tilføjelsen af emissioner fra fly. Også opbakningen kan øges. Det kan Deres nye portefølje bidrage til, fru Wallström. EU kan gøre en indsats for det. Hvis flere lande involveres i denne protokol, betyder det også en bedre kontrol med emissionerne på verdensplan. For 55 % af emissionerne i bilag 1-lande er problemet nu løst tilfredsstillende. Lad os arbejde hårdt på de resterende 45 %.
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tale om klimaændringer, men især om rapporten fra Det Europæiske Miljøagentur, som for to måneder siden offentliggjorde en prognose for fremtiden og påpegede, at de mest truede områder, de områder, der kommer til at lide mest under klimaændringen, er Middelhavsområderne.
Jeg synes, at det er meget alvorligt, at dette ikke hidtil er blevet sagt højt. Jeg synes, at det er vigtigt at insistere på, at det er Middelhavsområderne, der vil blive mest berørt af temperaturstigningen med de meget store helbredsrisici, dette indebærer. Det er de områder, der bliver hårdest ramt af vandmangel, manglende nedbør, voksende ørkendannelse, ørkenens fremmarch og faldende produktivitet. Disse områder er desuden modtagere af en indvandring, der skyldes lidelse, elendighed og sult. Vi har pligt til at hjælpe dem.
Jeg anmoder herfra EU om, at det klart forpligter sig til strategier til bekæmpelse af ørkendannelse og til en politik, der er tilpasset klimaændringerne som foreslået af agenturet. Vi skal lave justerbare politikker, sådan som det er påkrævet af hensyn til en bæredygtig udvikling. Vi har brug for integrerede strategier, undersøgelser og en meget mere tilbundsgående forskning vedrørende de problemer, vi står over for.
FN, som har iværksat en proces til bekæmpelse af ørkendannelse i Europa, forholder sig næsten tavs. Vi kræver derfor en Middelhavspolitik, en politik om social balance og en mere fremtidsorienteret og aktiv politik. 
Sornosa Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg lykønsker Dem med Deres nye ansvar og glæder mig meget over, at De er til stede her til aften under forhandlingen om klimaændringerne.
EU's strategi i forbindelse med Buenos Aires-konferencen om klimaændringer er virkelig meget interessant. EU skal fastholde sit lederskab og benytte det til at forhandle med det formål at få flere lande til at underskrive Kyoto-protokollen i fremtiden. Jeg synes, at det er meget nødvendigt at arbejde for at få de drøftelser, der blev indledt i Milano, indarbejdet i den anden forpligtelsesperiode med det formål at få indskrevet emissioner fra fly og skibsfart. Det er ligeledes nødvendigt at komme videre med en global forpligtelse til reduktion af emissionerne fra landtransport af personer og gods, som i dag udgør et stort luftforureningsproblem.
Kommissionen burde også overveje at træffe flere foranstaltninger med hensyn til den energimæssige ydeevne og flere vedvarende energikilder, for, som De selv, fru Wallström, nævnte den 26. august, hvis alle de offentlige myndigheder i EU gik over til økologisk energi, ville det betyde en reduktion på 62 millioner ton CO2, hvilket ville gøre det muligt at overholde de 18 % i Kyoto-forpligtelserne med hensyn til reduktion af emissionerne. Jeg mener desuden, at markedet behøver klare og vedholdende eksempler på fremme af vedvarende energi og energieffektivitet.
Jeg synes derfor, fru kommissær, at det ville være positivt, hvis Kommissionen fremmede et forslag om at forøge foranstaltningerne til energimæssig ydeevne og til fremme af alternative energikilder i den anden periode, og det at stille forslag er også en måde at fastholde EU's lederskab på. 
Schlyter (Verts/ALE ).
   - Vi ser følgerne allerede i dag: Gletsjere forsvinder, Arktis smelter, vi har kortere vintre, flere storme, naturkatastrofer og miljøflygtninge. I slutningen af punkt 2 i beslutningen står der, at alle verdens borgere skal have samme emissionskvoter på lang sigt. Denne særskilte sætning stiller store krav til os om at vedtage drastiske foranstaltninger og mindske vores emissioner. Vi stjæler ikke blot olie fra kommende generationer, men også fra jordens fattige.
Når vi i dag diskuterer klimaspørgsmålet, har vi et tidsperspektiv på fem år til næste valg, hvor vi kan undgå at træffe vanskelige beslutninger, men EU - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - må sammen se ud over genvalgshorisonten og turde træffe nogle beslutninger, der mindsker emissionerne radikalt. Ellers forbryder vi os mod menneskeheden og jorden og risikerer at havne ved domstolen i Haag i vores livs efterår, for evigt dømt af kommende generationer. Hvis ikke Haag allerede ligger under vand, forstås.
Verges (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, klimaændringerne er en trussel mod menneskeheden og civilisationen, fordi det er et spørgsmål om at bevare arterne og om balancegangen i naturen. Vi har behov for et nyt syn på fremgang og udvikling.
Dette problem vil i stadig højere grad dominere menneskets fælles eksistens i løbet af det kommende århundrede. Mangedoblingen af ekstreme vejrfænomener bekræfter, at effekterne af den globale opvarmning allerede kan måles. Store ændringer er fremover uundgåelige.
Mens EU forekommer fast besluttet på at nå målsætningerne i Kyoto-protokollen, har vi stadig et stort arbejde foran os med at forberede befolkningerne på de store ændringer, der kommer til at ske i fremtiden. Fastsættelse og gennemførelse af en egentlig tilpasningspolitik haster, dette er uundværligt.
Vi må drage politiske konsekvenser af det videnskabelige arbejde og navnlig af rapporten fra Det Europæiske Miljøagentur, der detaljeret gennemgår de mange konsekvenser af klimaændringerne i Europa, der som bekendt er det mindste af kontinenterne, men også det kontinent, der har den længste kyststrækning. De 155 perifere kystregioner i Europa og ved Middelhavet har allerede besluttet - på initiativ af det franske nationale observationscenter vedrørende klimaændringer, som jeg er formand for - at mødes i 2005 i Marseille for at diskutere dette emne.
Vi regner med Kommissionens støtte på dette punkt, der kan bidrage til udviklingen af en egentlig europæisk strategi for en tilpasning til de aktuelle klimaændringer. Dette punkt, der er uundværligt i det fælles handlingsprogram om klimaændringer, bør nu udvides. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, vi har brug for renere energi og mere effektive teknologier, og for at opnå det har vi brug for incitamenter - negative incitamenter, om De vil - som f.eks. en CO2-afgift.
Irland ligger i øjeblikket 25 % over målet, og alligevel meddelte den daværende finansminister for et par måneder siden, at han ikke ville indføre en CO2-afgift. I overmorgen sidder den tidligere finansminister, hr. McCreevy, ved siden af Dem, fru Wallström, som kommissær for det indre marked. Hvordan kan vi tro på, at Kommissionen vil sikre, at alle medlemsstater overholder og opfylder de forpligtelser, de har indgået med hensyn til at reducere CO2-emissionerne? Det skønnes, at 100 af de største virksomheder i Irland vil overskride de nuværende emissionsgrænser mellem 2005 og 2007. Irland taber terræn i denne kamp mod klimaændringerne.
Det bliver de irske skatteborgere, som kommer til at betale! Det bliver ikke de virksomheder, som i øjeblikket påberåber sig, at det går ud over deres konkurrenceevne, hvis de skal investere i ren energi og mere effektive teknologier. Jeg anmoder indtrængende Kommissionen og Rådet om at insistere på, at den irske regering omgør sin beslutning om ikke at indføre en CO2-afgift. 
Nicolaï,
   Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Jeg takker parlamentsmedlemmerne for deres indlæg, og jeg er enig i det meste af det, som er blevet sagt. Det er vigtigt at bemærke, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet har næsten samme holdning til dette vigtige emne. Vi er afgjort nødt til at kæmpe mod skepsis, vi er nødt til at se længere end til 2012, og måske er vi ikke enige med alle andre i verden. Men i det mindste er Parlamentet, Kommissionen og Rådet enige om de væsentlige punkter i diskussionen. Det er meget vigtigt, at vi fortsætter det arbejde, vi allerede er begyndt på. 
Wallström,
    Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke medlemmerne for deres venlige ord og for vores samarbejde i årenes løb. Jeg håber, at jeg fortsat kan følge denne diskussion, for den vedrører ikke kun miljøet, men også vores overlevelse på denne planet og de økonomiske og sociale konsekvenser, der rammer os nu. Jeg håber således, at jeg i de kommende år kan støtte og deltage i Barroso-kommissionens initiativer til imødegåelse af klimaændringer.
Jeg bemærker, at vi meget sjældent får rapporter fra Stillehavet - det store vand, der dækker en tredjedel af vores planet - men hvor klimaændringerne allerede berører de folk, der bor i de små østater. Det skal siges, at i alle forhandlingerne om klimaændringerne i de sidste fem år har repræsentanterne for de små østater holdt de mest imponerende indlæg, da de kan fortælle deres personlige historie om, hvordan det har påvirket deres liv, og om mulighederne for at blive boende på disse små øer.
Mange vil sige, at Kyoto-protokollen ikke virker, at den er mangelfuld, og de vil nævne dens negative aspekter. Den er ikke perfekt, men hvad er alternativet til denne internationale retlige ramme, der nu er blevet forhandlet i 10 år? Skal vi prøve med bilaterale forbindelser mellem staterne? For at løse et globalt problem kræves der en ægte global løsning og ramme. Jeg har prøvet at vende det om og sige, at det er en genial protokol, fordi den bygger på sund videnskab, og den måde, hvor FN har sammensat Det Mellemstatslige Panel for Klimaændringer, er enestående. Naturligvis vil individuelle forskere sætte spørgsmålstegn ved det hele - det er deres job! Men tilbage står, at vi har et indgående kendskab til problemet. Med sund videnskab har vi fælles, men differentierede ansvarsområder, hvilket betyder, at de rige lande - de, som forurener otte eller 80 gange så meget som de fattige lande - har et vist ansvar. Men vi inddrager dem alle. Indien og Kina sidder ved samme bord som de rige lande, så vi kan tale med dem og drøfte, hvad der skal ske efter 2012. Det betyder også, at vi har adgang til de såkaldte fleksible mekanismer, hvilket betyder, at vi gør tingene på en omkostningseffektiv måde. Vi inddrager og mobiliserer forskellige aktører og udnytter markedskræfterne til gavn for miljøet. Derfor er den genial. Den skal revideres, arbejdes på og ændres i mange år fremover, men det er den eneste mulighed, vi har for at bekæmpe klimaændringerne. Derfor er jeg også stolt af den rolle, som EU har spillet i årenes løb og forhåbentlig bliver ved med at spille. Den er så vigtig. For en gangs skyld kan vi vise resten af verden, at bæredygtig udvikling er mulig - at vi kan finde omkostningseffektive metoder og foranstaltninger, og at vi er villige til at samarbejde med hinanden.
Takket være Europa-Parlamentet har vi en meget ambitiøs klimaændringspolitik. Jeg håber, at den vil fortsætte med Deres hjælp. Jeg ønsker Deres delegation og vores EU-delegation på COP-10 i Buenos Aires held og lykke. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.
Aylward (UEN )
   Jeg vil gerne hylde hr. Putin. Kyoto-protokollen lever nu, fordi Den Russiske Føderation har ratificeret den. Landet med den største forurening - USA - nægter at tage hensyn til det globale behov for, at de ratificerer Kyoto-protokollen. Jeg er dybt bekymret over, at USA har valgt at imødegå problemet med klimaændringer via unilaterale aktiviteter. Klimaændringer skal betragtes som et globalt problem.
Hvis CO2-emissionerne ikke reduceres, vil den arktiske is forsvinde. Det vil især påvirke livskvaliteten for dem, der bor i kystområder og øsamfund. Det er en videnskabelig kendsgerning, ikke en lidenskabelig politisk kommentar fra min side.
Irland er et meget mere energieffektivt land nu end for 10 år siden. Jeg opfordrer andre medlemsstater til at følge Irlands eksempel. Det har aldrig været let at imødegå klimaændringer. Men ikke at forsøge er værre.
Min pligt som medlem af Europa-Parlamentet er at understrege, hvor nødvendigt det er at beskytte de mennesker, vi repræsenterer, EU's modparter og vores internationale partnere mod klimaændringerne. Jeg opfordrer indtrængende de lande, der endnu ikke har forpligtet sig globalt til at bekæmpe klimaændringer, til at gøre det via Kyoto-protokollen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0027/2004) af Corbey for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald.
Wallström,
    Hr. formand, i 2001 producerede de 15 gamle EU-lande i alt 65 millioner tons emballageaffald. Det svarer til ca. 17 % af det kommunale faste affald og 3 % vægtmæssigt af den samlede affaldsmængde. Af de 65 millioner tons gik 34 millioner tons - 53 % - til genanvendelse og 60 % til nyttiggørelse eller forbrænding med energigenvinding.
Vores oplysninger giver god grund til at tro, at alle de 75 forskellige mål for medlemsstaterne blev nået i 2002. Dette gode resultat var der ikke mange, der troede på for blot få år siden. Kommissionen har derfor bygget videre på succesen og vedtaget nye, højere mål tidligere i år.
De nye medlemsstater begyndte senere at etablere deres egne genanvendelsessystemer. De er alligevel nået et godt stykke vej mod opfyldelsen af deres mål i henhold til det gamle emballagedirektiv ved udgangen af den overgangsperiode, som blev aftalt i tiltrædelsestraktaten. Af proceduremæssige grunde kunne der ikke sættes en frist for målene i det reviderede emballagedirektiv inden for dette direktiv, og dette forslag var derfor nødvendigt. Kommissionen mener, at Europa-Parlamentet skal involveres fuldt ud i fastsættelsen af en frist for de nye medlemsstater. Vi mener derfor, at den fælles beslutningsprocedure på grundlag af artikel 95 er en passende retlig procedure.
Vi kan dog også godt forstå, at de nye medlemsstater ønsker retssikkerhed så hurtigt som muligt. De bør kunne gennemføre målene i det reviderede direktiv og fristen i henhold til dette forslag i national lovgivning samtidigt. Fristen skal derfor vedtages, før fristen for gennemførelse af målene i national lovgivning udløber i august 2005, og jeg håber, at indsatsen for at nå til enighed under førstebehandlingen vil bære frugt.
Kommissionen har foreslået 2012 som frist for alle nye medlemsstater. Det giver lige vilkår for at starte forhandling i Europa-Parlamentet og Rådet. Jeg kan dog også acceptere en begrænset udsættelse for nogle af de berørte lande.
Jeg er endvidere klar over, at mange parlamentsmedlemmer ønsker at udvide medlemsstaternes muligheder for at fremme genbrugssystemer. Det er et vigtigt spørgsmål, og Kommissionen har indvilliget i at undersøge mulighederne under den seneste revision af emballagedirektivet. Det er imidlertid ikke nemt at opnå den rette balance mellem at fremme genbrugssystemer og bevare det indre marked. Derfor synes jeg, at vi bør afvente resultatet af de to igangværende undersøgelser på grundlag af en rapport, som Kommissionen vil fremlægge for Europa-Parlamentet og Rådet i 2005. Hvis Europa-Parlamentet imidlertid ønsker at påpege betydningen af genbrug i en betragtning, som indikeret i ændringsforslag 4, kan Kommissionen godkende det.
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1, 2 og 3 i deres helhed og ændringsforslag 4 i princippet.
Corbey (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i aften drøfter vi atter emballage. Fru kommissær Wallström, dette er Deres sidste forhandling som miljøkommissær. Jeg vil give Dem en kompliment for Deres glimrende arbejde i de forløbne fem år og for Deres store personlige engagement og indsats, og jeg vil takke Dem for det gode samarbejde, som De har opbygget med Parlamentet. De har været en fortræffelig miljøkommissær.
I aften taler vi om de resterende punkter i reformen af emballagedirektivet. De 10 nye lande har brug for tydelige målsætninger. Genanvendelse og genvinding kan man ikke bebude på én gang fra hovedstaden eller fra Bruxelles. Det tager tid at overbevise mennesker om at oprette systemer. Derfor forekommer det mig bedst at holde fast ved de datoer, som de nye medlemsstater selv har foreslået. Jeg har naturligvis også undersøgt, hvad vores kolleger fra de nye lande mener herom, og det har ikke resulteret i andre opfattelser. Derfor har jeg stillet ændringsforslag 3.
Jeg er enig med Kommissionen i, at vi hurtigst muligt skal afslutte denne sag, og at vi skal forsøge hurtigst muligt at skabe politisk tydelighed for de nye medlemsstater.
Hr. formand, fru kommissær, emballagedirektivet trænger til en fundamental revision. Et af de afgørende punkter er de vedvarende spændinger mellem dels opretholdelsen af det indre marked, dels beskyttelsen af miljøet. Det fører i en række tilfælde til utydelighed og til langvarige procedurer. Der må komme tydelighed, både for producenter og for forbrugere. På grundlag af emballagedirektivet, som også omhandler miljøet, har Kommissionen taget en række genbrugssystemer i Europa op til diskussion. Fru kommissær, jeg synes, det er meget skuffende, og jeg har besluttet at fokusere på denne revision.
I ændringsforslag 4 foreslår jeg på min gruppes vegne, at det i direktivet optages, at medlemsstater kan tilskynde til genbrug af emballagemateriale. Medlemsstater kan indføre nye systemer til genbrug af emballagemateriale eller bibeholde eksisterende systemer, hvis disse frembyder en miljøfordel sammenlignet med genanvendelse eller nyttiggørelse af emballagemateriale. Dette ændringsforslag, som for øvrigt vedrører en betragtning, siger ikke, at medlemsstater skal tilskynde til genbrug. Det siger, at medlemsstater kan fremme genbrug, forudsat at - og dette er vigtigt - det sker i overensstemmelse med traktaten, og forudsat at det ikke forstyrrer det indre marked.
Fru kommissær, De sagde, at De kan acceptere dette ændringsforslag, og jeg har forstået, at det heller ikke vækker stor modstand i Rådet. Det er derfor uforståeligt for mig, at selv dette har fremkaldt indvendinger hos medlemmerne af PPE-DE-Gruppen og i den europæiske emballageindustri. PPE-DE-Gruppens og industriens holdning er simpelthen forbløffende, hvis vi rigtigt tænker over miljøets og naturens tilstand.
For nylig blev Rom-klubbens opfølgningsrapport offentliggjort. Denne nye rapport konkluderer, at vi nærmer os grænserne for bæredygtig udvikling. Hvis vi ikke passer godt på naturressourcer såsom vand og energi, tørner to verdener sammen, naturens verden og den menneskelige civilisations verden. Det er i utilstrækkelig grad lykkedes os at integrere bæredygtig udvikling i vores produktion og i vores forbrugsmønster. Det er tydeligt, at vi fuldstændig skal ændre det. Genbrug af materialer og forsigtig og omhyggelig håndtering af naturressourcer er af vital betydning. Også det er baggrunden for ændringsforslag 4.
En emballageindustri, som modsætter sig muligheden for at tilskynde til genbrug inden for det indre markeds grænser, står med ryggen mod fremtiden. Den europæiske industri skal i 2010 være verdens mest konkurrencedygtige økonomi. Det kræver virksomheder, som kan vurdere den samfundsmæssige virkelighed. Det kræver virksomheder, som kan gøre bæredygtighed til et varemærke, virksomheder, som indser, at borgere og forbrugere er bekymrede over planetens fremtid og er rede til at yde deres bidrag.
Naturligvis har industrien ret, når den siger, at genbrug ikke må dække over protektionisme. Genbrug må ikke være nogen undskyldning for at lægge hindringer i vejen for udenlandske udbydere. Genbrug er heller ikke bedre for miljøet i alle situationer, og der er ingen grund til at gøre genbrug obligatorisk. Genbrug har imidlertid en vigtig funktion, nemlig at overbevise folk om, at vi skal være omhyggelige med naturen og med materialer.
Det sidste, vi har brug for, er et nyt skridt i retning af brug-og-smid-væk-samfundet. Et skridt, som borgerne for øvrigt heller ikke værdsætter, for mange mennesker betragter det som synd at smide alt væk, en flaske, en dåse og materiale. I morgen drøfter Parlamentet også Wim Kok-rapporten om gennemførelsen af Lissabon-strategien. Wim Kok konstaterer, at disse rosværdige bestræbelser for at sikre et bæredygtigt samfund, hvor mennesker, miljø og marked er i balance, ikke kommer tilstrækkeligt til udtryk på grund af manglende politisk vilje. Han konkluderer imidlertid ikke, at vi bare skal smide Lissabon-strategien i skraldespanden, og det er jeg enig med ham i. Vi skal gøre noget ved det og vise politisk vilje.
I al sin beskedenhed giver denne emballagesag Dem i morgen lejlighed til at vise Deres politiske vilje. Ikke blot kan vi udtale os i beslutningsforslaget om alt det, der stadig skal gøres, men vi kan samtidig udtale os til fordel for en konkret, bæredygtig tilføjelse til emballagedirektivet.
Jeg opfordrer alle kolleger til at bekende kulør i morgen. De har valget mellem at stemme for et Europa, som stræber efter et bæredygtigt samfund og handler derefter, eller at stemme for et Europa, som med flotte ord taler om bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien, men ikke har styrke eller mod til at støtte disse med handlekraft.
Fru kommissær Wallström, kommunikation er Deres vigtigste nye opgave i Kommissionen. De har sagt, at De agter at fortsætte med at agitere for og fremme bæredygtig udvikling. Det støtter jeg Dem helhjertet i, og jeg ønsker Dem held og lykke med det. Jeg håber, at De efter afstemningen om emballagedirektivet i morgen kan gøre medierne opmærksom på, at Europa ikke kun taler om bæredygtighed, men også gør noget ved det. 
Ayuso González (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, dette forslag fra Kommissionen går simpelthen ud på at fastsætte frister for de nye medlemsstaters opfyldelse af målene i det direktiv, vi vedtog sidste år.
Under behandlingen af ændringen af emballagedirektivet, som fru Corbey også var ordfører for, blev problemet om, hvad der skulle ske med de nye medlemsstater, som ikke var indeholdt i direktivets mål, rejst.
De nye medlemsstater har allerede forhandlet nogle mere eller mindre lange overgangsperioder med Kommissionen afhængigt af, hvorvidt de kunne opfylde disse mål eller ej, for i virkeligheden er disse mål meget ambitiøse for mange lande og ikke spor nemme at opfylde. Disse frister var omhandlet i betragtning 6 i den ændring af direktivet, der blev foretaget sidste år.
Jeg er enig i betænkningen i den form, den er blevet vedtaget i i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, og ordføreren har i sit ændringsforslag 3 erstattet den dato, som Kommissionen foreslog, som bekendt den samme dato for alle, nemlig 2012, som nogle medlemsstater allerede havde forhandlet om. De skal ikke have samme dato, for reelt har hver stat sine egne særegenheder og problemer og ved præcist, hvornår den kan eller ikke kan opfylde disse mål. Det hjælper os ikke noget at vedtage en lovgivning, som det er umuligt at overholde. Dette forslag gik ud på at medtage alle medlemsstaterne i emballagedirektivets mål.
Derfor er jeg imod det nye ændringsforslag 4, som ønsker at indføre en ny betragtning om genbrugsordningen, som giver det indtryk, at man ønsker at benytte sig af én ting til at komme med noget nyt. Det er ikke det rette tidspunkt. Jeg er ikke imod genbrugsordninger, det er der ingen, der kan være. Men det er ikke stedet til at stille dette ændringsforslag. Det er hverken det rette tidspunkt eller sted, især fordi det i henhold til direktivets artikel 5 allerede er muligt for medlemsstaterne at tilskynde til genbrugsmetoder, såfremt de er i overensstemmelse med traktaterne.
Jeg synes, at det er forhastet at åbne denne debat, når Kommissionen i juni 2005 skal forelægge en beretning om gennemførelsen af direktivet, dets indvirkning på miljøet og det ydre markeds funktion for Parlamentet og Rådet. Denne beretning skal bl.a. omhandle fremme af genbrug og i særdeleshed en sammenligning af omkostninger og fordele ved genbrug og genanvendelse.
Indtil videre er der hverken fundet miljømæssige eller økonomiske grunde til at foretrække en type emballage frem for en anden. Det vigtigste, jeg ønskede at sige, er, at jeg er imod ændringsforslag 4. 
Drčar Murko (ALDE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, det affaldshåndteringsmål, som de nye medlemsstater forpligtede sig til at leve op til under tiltrædelsesforhandlingerne, er for de fleste ikke nogen let sag. Det samme gælder for de forskellige former for emballageaffald, der er opført i EU-direktivet fra 1994. 
Alle de nye medlemsstater har bedt om overgangsperioder. Som vi ved, blev direktivet revideret under tiltrædelsesforhandlingerne, og der blev indført højere standarder for affaldshåndtering.
Hvis medlemsstaterne skal forblive inden for de realistiske muligheders grænser, er det logisk at give dem nye, udvidede overgangsperioder. Det er disse overgangsperioder, vi diskuterer i dag.
I øjeblikket indfører de nye medlemsstater deres systemer til håndtering af emballageaffald, og i den henseende bliver de næste tre år afgørende. Det er fint, at disse systemer har høje miljømæssige standarder, men de skal også være gennemførlige og økonomisk acceptable.
I den henseende samler medlemsstaterne deres tidligere erfaringer og følger andres erfaringer på lovgivningsområdet. Det fører til brugen af "eksempler på god praksis", som de ønsker at gentage, samt brugen af uheldige eksperimenter, som de vil undgå.
Under alle omstændigheder vil de forsøge at integrere forskellige metoder og påvirke producenterne til at gøre emballagen funktionel og samtidig sikker og tilfredsstillende for forbrugerne.
Den metode til genanvendelse af emballage, der er anført i artikel 5 i det oprindelige direktiv, er en af de metoder, vi ønsker at overveje. Slovenien går ind for genanvendelse, da det er logisk både fra en miljømæssig og en økonomisk synsvinkel.
Man kan imidlertid ikke se bort fra det faktum, at fortolkningen af artikel 5 i det oprindelige direktiv har været genstand for adskillige klager og retssager.
Parlamentet og Rådet opfordrede derfor Kommissionen til at forberede den erklæring, vi har hørt i dag - en erklæring, som tager sigte på en undersøgelse af forskellige aspekter af indvirkningen på miljøet og det indre marked.
Vores politiske gruppe er glad for de udvidede frister, som de nye medlemsstater får ifølge henstillingen i det reviderede direktiv.
Under hensyntagen til alle de forskellige elementer er vi nået frem til, at det er fornuftigt at begrænse formuleringen til det oprindelige formål, og vi ønsker ikke at medtage noget, der er under udvikling, genstand for ekspertundersøgelser eller til behandling i Domstolen. Tak.
Lucas (Verts/ALE ),
    Hr. formand, jeg vil også gerne takke kommissær Wallström for hendes indsats som miljøkommissær. Jeg ved, at vi vil komme til at savne hende meget, og vi siger hermed tak til hende. Jeg vil også gerne takke fru Corbey for hendes betænkning. Det er et meget vigtigt emne, som gør en reel forskel for vores miljø. Det er et emne, der ligger vælgerne meget på sinde.
Der er to hovedspørgsmål i fru Corbeys betænkning. Det første er datoerne. Jeg forstår godt, hvorfor ordføreren foreslår lidt senere tidspunkter end Kommissionen. Vores gruppe, De Grønne, kan helt sikkert acceptere dette med det forbehold, at vi omhyggeligt skal sørge for, at forskellene mellem de gamle og de nye medlemsstater med hensyn til opfyldelsestidspunkt derefter med tiden bliver udlignet. Vi har før set, at forskellene faktisk er blevet større, så vi skal sikre, at de med tiden bliver udlignet. I det store og hele kan vi dog godkende ændringsforslaget.
Det andet hovedspørgsmål er ændringsforslag 4, som mange andre talere har omtalt. Vi har stor sympati for det, som fru Corbey forsøger at opnå med ændringsforslaget. Ordføreren prøver at beskytte nationale nederlandske bestemmelser om genbrugsemballage. Jeg vil gerne understrege, at De Grønnes ændringsforslag under førstebehandlingen specifikt sigtede mod at gøre det muligt at fortsætte med nationale genbrugsordninger, men vi fik ikke tilstrækkeligt flertal til at få det vedtaget.
De Grønne går stærkt ind for genbrug som en vigtig metode til at begrænse miljøpåvirkningen fra emballage, men vi deler de forbehold, der blev udtrykt af andre, med hensyn til at håndtere dette i direktivet ved at ændre en betragtning. Vi anerkender begrundelsen, men vi mener ikke, at dette er det rigtige sted at gøre det. Vi er heller ikke sikre på, hvordan et ændringsforslag kan bidrage til den nederlandske sag, eftersom det ikke ændrer den gældende lovgivning. Vi er ikke overbevist om, at denne betragtning vil påvirke Nederlandene, da den tilsyneladende i langt højere grad gælder for de 10 nye medlemsstater end for de gamle. Selv om den gjaldt, ved jeg ikke, hvor meget den vil bringe os fremad. Den vigtigste forskel mellem det, der allerede står i direktiv 94/62/EF om genbrug, og det, som ordføreren søger at indføre, er en lille forstærkning af fremme af genbrug. Jeg kan dog ikke se, hvordan det egentlig styrker den eksisterende juridiske mulighed, da ændringsforslaget kun vedrører en betragtning.
Jeg opfordrer kraftigt til, at vi gør en samlet indsats for at fremme genbrug frem for genanvendelse og nyttiggørelse, når emballagedirektivet skal revideres fuldt ud næste år. Jeg ser frem til et stærkt forslag fra Kommissionen til næste sommer. Det vil være det rigtige tidspunkt at sikre, at vi prioriterer genbrug, som det fortjener.
De Brún (GUE/NGL ),
    Det reviderede emballage- og emballageaffaldsdirektiv er endnu et vigtigt skridt mod strategier og politikker, der fokuserer på minimering af affald, nyttiggørelse, genbrug og genanvendelse. I både den nordlige og den sydlige del af Irland har lignende direktiver en positiv virkning, idet de ændrer det offentliges praksis og offentlighedens opfattelse med hensyn til både husholdningernes og erhvervslivets affaldshåndtering.
Jeg understreger også betydningen af frister for sikring af, at medlemsstaterne opfylder de mål, som EU har fastsat, og det omfatter også frister for de nyeste medlemsstater. På kommunalt niveau i Irland har vi direktiver, som viser, at genanvendelse giver den opfattelse, at de kommunale myndigheder, fra Belfast til Dublin, gør en aktiv indsats for at indføre nye former for affaldshåndtering, mens de statslige myndigheder som følge af disse direktiver koncentrerer deres indsats.
Det er imidlertid vigtigt, at de lande, som tiltrådte EU i juni 2004, behandles retfærdigt. Jeg støtter derfor fru Corbey og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed med hensyn til ændringsforslagene på dette punkt. Det handler ikke om forsinkelse, det handler om klarhed, effektivitet og retfærdighed. Vi har brug for frister, men vi har også brug for klarhed og retfærdighed for alle. Det er det grundlag, der bør gælde for den oprindelige aftale om frister. Det er også ekstremt vigtigt at sikre, at landene kan føre genbrugspolitikker, og at vi ikke brænder nogen broer i den henseende.
Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg har bemærket den længere frist vedrørende gennemførelse af emballageaffaldsdirektivet, som tiltrædelseslandene har fået, og jeg vil i den forbindelse sige, at ud fra vores erfaring i Nordirland er de heldige, fordi de slipper for disse krav i adskillige år. Dette direktiv har medført strenge regler i Nordirland. Vi er nu underlagt det latterlige krav, at f.eks. en indehaver af et byggemarked, som køber emballerede varer og videresælger dem, detaljeret skal indberette emballagens nettovægt vedrørende alle sådanne varer, der passerer gennem forretningen, selv om indehaveren aldrig åbner eller bortskaffer emballagen. Indehaveren skal således betale en affaldsafgift for blot at håndtere varerne og skal desuden spilde tid og arbejde på at forsøge at gætte emballagens vægt. Jeg er glad for, at tiltrædelseslandene slipper for dette latterlige krav.
Jeg er noget overrasket over at konstatere, at Republikken Irland, som længe har været medlem af EU, også har fået lov til at udsætte fuldstændig opfyldelse indtil 2012. Desværre søgte Det Forenede Kongerige ikke en sådan undtagelse, så vi skal kæmpe med de fjollede regler, som jeg har beskrevet.
Jeg er også noget overrasket over, at den sidste taler tilsyneladende ikke ved, at der gælder andre bestemmelser i Republikken Irland, og at Irland har opnået forlængelse og udsættelse indtil udgangen af 2011. Hvis taleren koncentrerede sig mere om dokumenterne frem for at tale et sprog, som ingen bryder sig om at forstå, ville hun måske ikke have begået en så grundlæggende fejl. 
Jackson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for at følge op på det, mine to kolleger lige har sagt. var jeg med til at vedtage dette direktiv sammen med fru Corbey og andre. Vi havde bestemt det indtryk, at de datoer, der er nævnt i præamblen til direktivet som endelig vedtaget, var de datoer, som ville gælde for tiltrædelseslandene. Jeg har derfor nogle spørgsmål til kommissæren. Det er rart at se hende her i hvad der må være en af hendes sidste forhandlinger som miljøkommissær.
For det første, har tiltrædelseslandene anmodet om at få datoerne rykket frem? Datoerne ligger så tæt på Irlands datoer, at det er helt flovt. Som vi ved, har Irland i mange år set på denne lovgivning uden at gøre noget som helst ved den. Har de nye medlemsstater faktisk anmodet om de fremrykkede datoer i Kommissionens forslag? Hvis ikke, hvad har så været beslutningsgrundlaget?
For det andet, er der overhovedet lavet en omkostningsvurdering? Der må da komme flere omkostninger mellem de datoer, som de nye medlemsstater ønskede, og de datoer, som Kommissionen har foreslået.
Jeg mener, at disse datoer viser, hvordan Kommissionen arbejder. Den betragter en stor del af denne lovgivning som idéer. Som hr. Allister sagde, så betragter vi den som retsakter, der sættes i kraft. Hvis vi ikke passer på, vil EU begynde at eksportere store mængder brugt emballage til Kina og andre steder for at undgå denne situation. Vil Kommissionen være så venlig at svare? 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er blevet provokeret af flere talere, men jeg lader mig ikke kyse væk fra det, jeg ønsker at sige.
Nøglen til at opfylde vores ambitioner vedrørende genanvendelse og nyttiggørelse af emballageaffald er at fastsætte opnåelige mål baseret på realistiske forventninger. Det nytter ikke noget at fastsætte frister, som ikke kan overholdes, så overtrædelsesprocedurer uundgåeligt iværksættes. Som fru Corbey så rigtigt understreger i sin betænkning - og jeg takker hende for hendes arbejde - er det kun fair og retfærdigt, at vi benytter samme fremgangsmåde over for vores kolleger i de nye medlemsstater, som de fik stillet i udsigt under tiltrædelsesforhandlingerne.
At flytte målstregen og indføre strenge tidsbegrænsninger på dette trin ville være tegn på manglende tiltro fra vores side, da det ville gøre det af med de hårdt tilkæmpede resultater af de endelige trepartsforhandlinger om det reviderede direktiv tidligere på året. Det står i betragtning 6 til det pågældende direktiv, som - så vidt jeg forstår - angiver datoen vedrørende undtagelsen for hver ny medlemsstat.
Vores forhandling bør ikke være en diskussion af tidsfrister, men snarere fokusere på at mindske den samlede mængde emballage og emballageaffald gennem genanvendelse og nyttiggørelse. Jeg understreger, at de pågældende undtagelser gælder i forhold til tidsplanen og ikke de mængdemæssige mål. Det er en vigtig skelnen, der viser, at vi ikke viger tilbage for at tage ansvar.
Som forløber for Kommissionens rapport om gennemførelse af det oprindelige direktiv i juni næste år kan jeg berette, at Irland allerede har haft succes med en fornuftig politik med en realistisk undtagelse, og jeg håber, at fru Jackson nu vil spidse ører. Vi har et specifikt problem med befolkningens sammensætning, geografi og infrastruktur, og vi har ikke vores egen emballageindustri, idet vi importerer 80 % af de emballerede varer. Irland har ingen energigenvindings- eller forbrændingsfaciliteter, så alle vores mål skal opfyldes alene gennem genanvendelse. Vi har imidlertid oplevet en støt stigning i andelen af genanvendelse af emballageaffald fra 93.000 tons i 1998 til lidt over 414.000 tons i 2003. Det er over 45 % af alt emballageaffald på det irske marked, som alt sammen tidligere ville være blevet bortskaffet på lossepladser. Vi har opfyldt vores mål for 2001 om genanvendelse af 25 % af emballagen, og vi er godt på vej til at opfylde målet for 2005 om en genanvendelsesprocent på 50, takket være en god, fornuftig tidsplan og fornuftige undtagelser.
Offentlighedens holdning til genanvendelse i Irland har klart ændret sig. 61 % af alle voksne besøger deres lokale genbrugsplads mindst en gang om måneden, i forhold til blot 25 % i 1998. Det kræver tid, arbejde og investeringer - både nu og i fremtiden - at opnå en sådan ændring. Det kommer til udtryk i tidsplanen 2011-2012 i det reviderede emballagedirektiv for Grækenland, Portugal og Irland. Jeg er forfatter til dette ændringsforslag, og jeg siger tak til mine kolleger for deres støtte. Samme type undtagelse og det samme argument bør gælde for vores kolleger i de nye medlemsstater.
Vores stræben som parlament efter bedre lovgivning skal starte med lovgivning, der er til at håndhæve. Hvis vi fastsætter urimelige mål for genanvendelse og nyttiggørelse af emballageaffald, som ikke tager højde for kapacitetsbegrænsninger, kan vi lige så godt få det overstået nu og bestille tid hos Domstolen til en sag om manglende gennemførelse og dermed spare Kommissionen for at skulle sende en masse åbningsskrivelser og begrundede udtalelser ud i forbindelse med overtrædelsesproceduren ifølge artikel 226 i traktaten.
Jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg er skuffet over hr. Allisters kommentar om, at fru de Brún talte et sprog, som "ingen bryder sig om at forstå". Måske er dette hverken det rigtige sted eller det rigtige tidspunkt til at tale irsk, men nedsættende og nedvurderende bemærkninger om en anden persons sprog - selv om det er et minoritetssprog - hører overhovedet ikke hjemme i Europa-Parlamentet, og jeg tager skarpt afstand fra det. 
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hendes enestående arbejde med dette vigtige og tankevækkende direktiv om emballageaffald. Med det udvidede Europa befinder vi os nu i en situation, hvor de fælles mål, der er opstillet for at skabe en harmoniseret lovgivning, er særligt strenge for de nyeste medlemsstater - måske mere end nogensinde tidligere. I den forstand er direktivforslaget om emballage og emballageaffald ikke enestående.
Direktivets ikrafttrædelse skal baseres på garantien for et indre marked, der er så levedygtigt som muligt uden risiko for konkurrenceforvridning. Det er lettere sagt end gjort. Det indre markeds område er vokset, og der er måske større forskelle i medlemsstaternes grundstandarder end nogensinde tidligere. Kommissionens forslag om at fastsætte december 2012 som fælles frist for de nye medlemsstater til at opfylde målene for nyttiggørelse og genanvendelse i henhold til emballageaffaldsdirektivet kan retfærdiggøres for hurtigst muligt at skabe markedskonvergens.
Forslaget er imidlertid ikke problemfrit. Det kan derfor være klogt at skue fremad og foretage en mere grundig overvejelse af grundstandarderne i de nye lande i forbindelse med fastsættelsen af tidsfristen. På denne måde undgår vi pinlige følger af brud på de opstillede betingelser, samtidig med at vi prioriterer konvergens på EU-plan i stedet for markedsharmonisering, hvilket diskuteres i øjeblikket.
Der har også været megen debat i forbindelse med gennemgangen af direktivet om genanvendelse og nyttiggørelse af emballageaffald. Den miljømæssige gevinst ved genbrug er uomtvistelig. Man skal imidlertid være opmærksom på, at den genbrugte emballages miljøvenlighed ikke altid kan direkte retfærdiggøres. Genbrugsemballage er bestemt at foretrække til korte transporter, men der opstår problemer, når den enkelte producent har sin egen emballage, og de interne afstande på det europæiske marked er store. Et godt eksempel er transporten af frugt fra landene i syd til de nordiske lande, hvor tilbagetransporten af genbrugt emballage bestemt ikke vil fremme en bæredygtig udvikling. Papæsker og kartoner indsamles og genbruges ofte lokalt for at undgå mange unødvendige transporter. Det er miljømæssigt hyklerisk at fremme genbrugsemballage, samtidig med at man ignorerer miljømæssige betragtninger. Med hensyn til den aktuelle betænkning ville det være godt, hvis målsætningen om en konsekvent tilpasning ikke blev unødvendigt kompromitteret af svage nationale emballagegenbrugssystemer.
Formanden.
   - Før jeg giver ordet til kommissær Wallström, vil jeg sige til de parlamentsmedlemmer, der har valgt at tale på andre sprog end de officielle EU-sprog, at Parlamentet har dyb respekt for deres beslutning, men at de skal være opmærksomme på, at Præsidiet den 27. oktober besluttede, at indlæg på disse sprog ikke vil blive oversat og således heller ikke ført til protokols. Det er således parlamentsmedlemmernes frie valg, om de vil benytte sig af EU's minoritetssprog, og lad os samtidig minde om, der i forfatningen står , forenet i mangfoldighed. 
Wallström,
    Hr. formand, ærede medlemmer, De vil sikkert sætte pris på, at jeg ikke taler nordsvensk, hvis der overhovedet er noget, der hedder det.
Fru Jackson, som De ved, angiver vores forslag en frist, der hedder 31. december 2012, for alle de nye medlemsstater. Ændringsforslaget bekræfter denne frist for syv medlemsstater, men angiver 2013 for Malta, 2014 for Polen og 2015 for Letland. For nu at svare på Deres spørgsmål afspejler dette de ønsker, som de nye medlemsstater udtrykte over for Kommissionen under høringsrunden i foråret 2003. Ifølge en betragtning i det reviderede direktiv må den frist, der aftales, ikke være længere end de angivne frister. Så vidt jeg forstår, blev der ikke i samrådsproceduren aftalt nogen bestemt dato. Betragtningen angav specifikt, at beslutningen skulle træffes på grundlag af tiltrædelseslandenes anmodning om undtagelse, som i princippet ikke ville strække sig ud over de anførte datoer. Der er således ikke noget, der tyder på, at datoen ikke kan være tidligere. Kommissionen er af den opfattelse, at spørgsmålet skal drøftes åbent, hvor alle lande behandles lige. Vi har ikke noget problem med at godkende differentierede datoer, hvis Parlamentet og Rådet ønsker det.
Hvad angår omkostninger, forventer vi ingen betydelige ændringer. En ændring af datoerne medfører ikke nogen drastisk stigning i omkostningerne.
Tak for denne vigtige forhandling og Deres værdifulde samarbejde i miljøspørgsmål. Jeg håber, at vi mødes igen snart. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om situationen i Cuba. 
Nielson,
    Hr. formand, EU's forbindelser med Cuba styres af den fælles holdning, som oprindelig blev vedtaget af Rådet i 1996, og som er blevet opdateret og fornyet regelmæssigt. Den fælles holdning går ind for konstruktivt engagement med Cuba gennem en forbedret dialog med regeringen og det civile samfund med det formål at tilskynde til en fredelig overgang til et pluralistisk demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt et holdbart økonomisk opsving og forbedring af levestandarden for det cubanske folk. Dette konstruktive engagement er stadig vores holdning.
Efter fængslingen af et stort antal dissidenter i 2003 tog EU en række politiske skridt. I juni 2003 besluttede EU at begrænse bilaterale besøg på højt plan for at nedtone medlemstaternes profil med hensyn til deltagelse i kulturelle begivenheder, at invitere medlemmer af den fredelige opposition sammen med officielle repræsentanter for Cuba til fejring af medlemsstaternes nationaldage samt at tage den fælles holdning op til fornyet overvejelse før tiden.
Den seneste genvurdering af den fælles holdning i juni i år bekræftede, at konstruktivt engagement fortsat er grundlaget for EU's politik over for Cuba. EU har gentagne gange understreget vigtigheden af en politisk dialog med de cubanske myndigheder og har erklæret sig villig til at genoptage en sådan dialog, når forholdene tillader det. Kommissionen tager afstand fra den cubanske regerings beslutning om at fastfryse forbindelserne med alle ambassaderne for de EU-lande, der har inviteret dissidenter med til deres nationaldage, samt med Kommissionens delegation i Havana, og fra de cubanske myndigheders afvisning af direkte bistand fra EU. Trods de cubanske beslutninger, der hindrer vores udviklingssamarbejde, er Kommissionen blevet ved med at finansiere ngo-aktioner og humanitære aktioner under ECHO.
I oktober 2004 besluttede Kommissionen at yde 1 million euro i humanitær bistand til de mest sårbare ofre for orkanerne Ivan og Charlie i Cuba. Egentlig er det forkert at tale om humanitær bistand i denne sammenhæng, for vi ville under alle omstændigheder yde humanitær bistand uden at tage hensyn til politik.
Den cubanske regerings beslutning om at løslade visse dissidenter af helbredsgrunde er en positiv gestus, som bidrager til at forbedre situationen, men som ikke er tilstrækkelig til at berettige fuld ophævelse af de foranstaltninger, som Kommissionen traf beslutning om i juni sidste år. Der sigtes fortsat mod løsladelse af alle politiske fanger i Cuba.
Rådet er i øjeblikket ved at vurdere de foranstaltninger, der blev truffet i juni. Det Europæiske Råd ønsker at understrege, at resultatet af denne vurdering skal være i overensstemmelse med den fælles holdnings overordnede målsætninger og EU's menneskerettighedspolitik. Efter Kommissionens opfattelse kan dette danne grundlag for en konstruktiv og fremtidsorienteret EU-politik over for Cuba, som kan bidrage til at nå målene i den fælles holdning.
Vi er blevet spurgt, om delegationen i Havana overhovedet kan fungere under de nuværende omstændigheder. Jeg vil gerne gøre det klart, at delegationen i Havana er afgørende for at kunne udføre de opgaver, som Europa-Parlamentet har bedt Kommissionen om at udføre. Vores tilstedeværelse på Cuba er vigtigere end nogensinde før. Delegationens vigtigste opgaver er at hjælpe med gennemførelsen af otte programmer og projekter, men også at fremme en politisk dialog med de cubanske myndigheder og det civile samfund, holde øje med menneskerettighedssituationen og beskytte medlemsstaternes handels- og investeringsinteresser. Det er en tung, betydningsfuld og undertiden vanskelig dagsorden, men den er afgørende, hvis vi ønsker at fremme politiske og økonomiske forbedringer i Cuba.
Alt i alt vil jeg kalde 2003 et sørgeligt år for vores forbindelser med Cuba. Efter min mening gik Cuba og EU glip af en chance, da Cubas indlemmelse i Cotonou-aftalen gik i vasken. Jeg håber, at det, der skete i 2003, ikke viser sig at være uopretteligt. Jeg ser stadig cubansk medlemskab af Cotonou-aftalen som en vigtig ramme for vores forbindelser. Aftalen repræsenterer en grundlæggende struktur for, hvordan vi gerne vil organisere og forvalte nord-syd-forbindelser. Cubansk deltagelse i Cotonou betyder også, at Cuba vil blive udsat for gruppepres inden for aftalen.
Jeg håber, at en åben tilgang stadig er mulig, men det gælder også i selve Cuba. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   Hr. formand, der er ikke mange medlemmer af Parlamentet, som har gjort så meget for at bevare muligheden for dialog med regimets myndigheder og det cubanske folk som jeg i min tid som formand for Parlamentets korresponderende udvalg for forbindelserne med dette land. Men den dialog, vi forsvarer, og som vi tror på, og som vi udøver, hr. formand, er ikke blevet ødelagt af nogen EU-regering eller af Osvaldo Payá eller af Elisardo Sánchez eller af Marta Beatriz Roque, men af henrettelsespolitikken, anholdelsen af uafhængige journalister - som Raúl Rivero og andre, der lige nu rådner op i de cubanske fængsler - og politikken om anholdelse af fredelige dissidenter og menneskerettighedsforsvarere.
Vores Parlament kan ikke vende det døve øre til disse begivenheder. Rådets fælles holdning, som nogle helt grundløst forsøger at ændre - her har vi resultatet fra dagens sammenligning, der er endt i en øredøvende fiasko for de fremsatte teser om ændringer - hvor der anmodes om en ny rapport fra ambassadørerne i Havana, har, som Mario Vargas Llosa har udtrykt det i en artikel, som for nylig er offentliggjort i avisen , tjent til at sende et klart budskab til millioner af cubanere, som ikke kan protestere, stemme eller slippe bort, om, at de ikke er alene, at de ikke er blevet svigtet, og at de vestlige demokratier er på deres side.
Hvad er det, nogle af Parlamentets politiske grupper foreslår os i deres beslutningsforslag, hvor de ikke engang nævner anmodningen om, at de politiske fanger bliver løsladt? Beder de om at samarbejde og føre dialog med bødlerne og spotte ofrene? Beder de om at være forstående over for dem, der undertrykker dem? Beder de om at finde en politik om pacificering og venskab med tyrannerne?
Hr. formand, Andrei Sakharov, som efterlod os et testamente om moralsk integritet og et bemærkelsesværdigt mandat til fredelig sameksistens mellem befolkningerne, sagde, at det ofte er de stemmer, der ikke høres, der tæller. Hr. formand, en af de mest ærværdige prismodtagere, hr. Osvaldo Payás, tvungne fravær ved ceremonien til overrækkelsen af Sakharov-prisen sidste år, er det mest slående argument for, at Parlamentet skal tale på vegne af dem, der i Cuba og uden for Cuba, kæmper for deres frihed og værdighed, og at Parlamentet, hr. formand, som hidtil skal stå meget fast på sit ufravigelige krav om frihed. 
Martínez Martínez (PSE ),
   Hr. formand, EU bør i sit forhold til Cuba som til ethvert andet land i verden, og i særdeleshed til udviklingslandene, tilstræbe to mål. Det ene er at bidrage til, at cubanerne får det bedre i alle henseender, også med hensyn til friheds- og menneskerettighederne, hvor der i dag er store mangler, og det andet er at forsvare de forskellige europæiske interesser i Cuba.
EU's Cuba-politik har været karakteriseret af to ting i de seneste år, som har gjort nævnte land til et særtilfælde, en undtagelse, alt sammen i tråd med en tilgang, som bagmændene bag denne politik aldrig har kunnet retfærdiggøre. EU's dialog og samarbejde med alle verdens lande omfatter et kapitel om menneskerettighedssituationen. Det er et meget vigtigt kapitel, men der er andre. Det er kun i forbindelse med Cuba, at kapitlet om menneskerettighederne er det eneste og skjuler alle de andre, der også burde være i forbindelse med relationerne til Cuba.
På den anden side har EU's dialog og samarbejde med alle verdens lande det mål at overvinde utilstrækkeligheder på menneskerettighedsområdet. Kun når det drejer sig om Cuba, bliver disse utilstrækkeligheder på menneskerettighedsområdet til et indledende spørgsmål, som forhindrer dialog og samarbejde.
På nuværende tidspunkt er vi nødt til at lave en objektiv vurdering af denne politik, der er blevet en stor fiasko, hvad angår dens resultater. Det kan objektivt konstateres, at denne politik ikke har ført til det mindste fremskridt for friheds- og menneskerettigheder i Cuba.
Denne politik har ligeledes været en katastrofe for de europæiske interesser i Cuba og kritiseres af såvel erhvervsledere, ngo'er, kunstnere, religiøse ledere osv. Den har endda været en katastrofe for vores diplomaters normale virke i landet.
Men denne politik har også gjort det klart, at der er en afgrund imellem vores europæiske samfund og deres respektive nationale regeringer og selve EU, og der er slet ikke blevet taget hensyn til deres synspunkter. På denne måde har de officielle instansers ignorering og boykot af forskellige initiativer tiltrukket en stor deltagelse af kunstnere, forfattere, erhvervsledere og borgere fra vores lande. Jeg tænker f.eks. på kunstbiennalen, bogmessen, balletfestivalen eller varemessen i Havana.
Næstformanden for det britiske Konservative parti, Michael Ancram, opholdt sig to dage i Cuba, hvor han fulgte et kontaktprogram på allerhøjeste niveau. Det var helt sikker ham, et af medlemmerne henviste til i mandags, da han talte om dem, der besøger øen, og jeg er sikker på, at hans partikollega omtalte ham med særlig bitterhed.
Endelig vil jeg gerne sige, at denne politik efter vores mening har kostet EU troværdighed i Cuba og i hele Latinamerika, da den får os til at fremstå, som om vi støtter de nordamerikanske strategier i regionen.
Efter disse vurderinger er vores konklusion, at EU's hidtidige Cuba-politik, der var baseret på den fælles holdning og foranstaltningerne, bør revurderes, rationaliseres og ajourføres. Det, vi siger, er i tråd med det, som flere af medlemsstaternes regeringer har sagt på Det Europæiske Råd. Vi understreger desuden kraftigt, at den ændrede politik, vi er fortalere for, ikke betyder, at vi giver afkald på nogle af vores mål - som jeg fremlagde ved starten af mit indlæg - men at den ændrede politik skal bekræfte dem og forsøge at bidrage til at få dem gennemført mere effektivt, end hvad der hidtil har været tilfældet.
Vi er overbevist om, at det fremskridt, vi søger for cubanerne og for de europæiske interesser i Cuba, vil være nemmere at opnå ved hjælp af omfattende, stringent og kritisk dialog og samarbejde på alle relevante områder, men uden fjendtlighed og fordomme. På denne måde vil vi optræde over for Cuba, som vi gør i forbindelse med Kina, Vietnam, Iran, Israel, Syrien, Libyen, Ækvatorialguinea, Sudan og endda USA og dusinvis af andre lande, hvor vi konstaterer meget alvorlige mangler, der i mange tilfælde er betydeligt mere alvorlige end i Cuba, hvad angår frihedsrettighederne, menneskerettighederne og retsstaten, men som vi har en dialog med, og som vi samarbejder med netop for at kunne forbedre de ting, vi ikke bryder os om.
Hr. formand, det er formålet med det beslutningsforslag, som vores gruppe har forelagt, og som flere andre af Parlamentets grupper har tilsluttet sig. 
Malmström (ALDE ),
   Tak, hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger på dette sene tidspunkt, for ret præcis to år siden gav vi den cubanske demokratiaktivist Oswaldo Payá Sakharov-prisen. Det var Den Liberale Gruppe, som havde indstillet ham til denne pris, og han fik den for sin modige kamp for demokrati og retfærdighed i Cuba. Han modtog prisen som repræsentant for alle cubanere fra forskellige partigrupper: kristdemokrater, liberale, socialdemokrater og andre, som, med fredelige midler, forsøger at bane vejen for et nyt Cuba uden Castro, uanset om han hedder Fidel eller Raoul.
Payá og de andre arbejder for et Cuba, hvor demokrati, menneskerettigheder, pluralisme, frihed og retfærdighed findes for alle. Det var ikke let at få Oswaldo Payá hertil. Flere gange forsøgte det cubanske regime at forhindre ham i at komme, men det lykkedes os til sidst. Desværre er det ikke lykkedes os at få ham til at komme tilbage.
Siden Oswaldo Payá modtog sin pris, er situationen i Cuba blevet forværret. Ca. 80 demokratiaktivister er blevet arresteret og er efter farceagtige rettergange idømt meget lange fængselsstraffe. De sidder nu spredt ud over øen. De har det dårligt. De lever under forfærdelige vilkår, og de får meget sjældent lov til at se deres familie. Mange af dem er syge.
Jeg har truffet mange af disse mennesker. De er fantastiske, modige mennesker, som på fredelig vis vil skabe menneskelig værdighed og demokrati for sig selv og deres landsmænd. Men for Castro, diktatoren, som mange i Europa stadig romantiserer på patetisk vis, er disse mennesker en livsfarlig trussel. Derfor skulle munden lukkes på dem, derfor er de blevet fængslet. Osvaldo selv er på fri fod, og hans familie chikaneres dagligt.
Situationen i Cuba, et af verdens sidste kommunistiske diktaturer, er værre. Der er ikke gjort nogen fremskridt, siden Rådet skærpede sin såkaldte fælles holdning. Castro bliver ved med at være umedgørlig. Han synes at ville isolere landet fuldstændig. Han boykotter EU og vores medlemslande, nøjagtig som kommissæren sagde. Flere medlemmer af Europa-Parlamentet er blevet nægtet indrejse i landet, bl.a. svenske medlemmer. Netop nu diskuterer man, om EU skal lempe eller ændre sin fælles holdning. Det ville være meget ulykkeligt. Hvorfor skulle vi belønne Castro, når der ikke sker nogen fremskridt på menneskerettighedsområdet? For én gangs skyld har EU en konsekvent politik over for et diktatur. Hvorfor skulle vi så ændre den?
Oswaldo Payá og de andre systemkritikere appellerer til os om at holde fast i vores værdier og vores politik. Derfor er det vigtigt at intensivere dialogen med systemkritikerne og støtte en gradvis demokratisk overgang. Vi hædrede Oswaldo Payá og de andre cubanske demokratiaktivister her i Europa-Parlamentet, og det var en langsigtet foranstaltning. Vi må kæmpe for menneskerettighederne og på det kraftigste afvise en ændring af den fælles holdning. Cubanerne har nøjagtig som vi ret til demokrati og menneskerettigheder. Lad os vise dem, hvilken side vi står på.
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ),
   Hr. formand, Verts/ALE-Gruppen nuancerer ikke sit forsvar af menneskerettighederne. For os er forsvaret af alle cubanernes rettigheder et centralt spørgsmål. Vi har altid anmodet om løsladelse af alle fangerne, og vi anmoder også om en klar overgang til demokrati.
Spørgsmålet her er, hvad der er den bedste metode til at skubbe Cuba mod demokratiet. Efter 40 års embargo, og nu med EU's sanktioner, kan vi se, at denne metode ikke er effektiv, og at den bedste måde at hjælpe det cubanske samfund på ikke er at isolere det, men at knytte nogle stadig tættere og stærkere forbindelser til det cubanske civilsamfund og at hjælpe ngo'erne i samfundet. Det er åbningen af det cubanske samfund, der står på spil.
Hjælpen til et samfund, som ønsker at bevæge sig frem mod demokrati, opnås ikke ved den konfrontation, der med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokraters beslutningsforslag kun søger et brud med uoverskuelige følger, når det, vi ønsker, som det er tilfældet for resten af verden, er en forhandlet og ikkevoldelig overgang, der kan føre til demokrati for alle. Det er ikke mindst Verts/ALE-Gruppens ønske.
Derfor støtter vi beslutningsforslaget, der er til fordel for det cubanske samfund og demokratiet. 
Musacchio (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, vores venskabelige forhold til Cuba er mangeårigt og vedvarende. Ser De, Cuba repræsenterer en lille øs forsøg på at bestemme over sin egen skæbne og gøre dette på en anden måde end den store imperialistiske magt. Det stiller vi os solidarisk over for.
Selvfølgelig kan vi også klart og ufortrødent give udtryk for kritik, hvilket vi f.eks. har gjort og gør, når det gælder dødsstraffen eller bestemte retssager. Men efter vores mening er det forkert, fejlagtigt og uacceptabelt at træffe sanktioner over for Cuba. Cuba har i flere årtier været udsat for en omfattende økonomisk blokade fra den amerikanske regerings side. Vi kan ærligt talt ikke se, hvorfor Europa skulle tage samme slags foranstaltninger i brug. Det er tværtimod netop forbindelser, handel og dialog, som kan fremme forståelsen og føre til en forbedring.
I Latinamerika finder der vigtige og historiske begivenheder sted, hvilket vi kan se af de fremskridtsvenlige kræfters sejr i lande som Brasilien, Venezuela og Uruguay. Med den liberalistiske globalisering og krigen - vi har set nogle forfærdelige billeder i dag - opstår behovet for en anden politik, og Cuba hører med til dette Latinamerika. Dette Latinamerika har brug for forbindelserne til Europa, og Europa har brug for forbindelserne til Latinamerika.
Vi anmoder om, at alle diskriminerende foranstaltninger over for Cuba ophører, og vi anmoder således også om en tilbagetrækning af Rådets fælles holdning. Der bør rettes en lignende anmodning til USA's regering. Samtidig beder vi om, at man styrker de frie og frugtbare forbindelser. 
Belder (IND/DEM ),
   Tak, hr. formand, Castros krumspring, i ordets egentlige og overførte betydning, er vanskelige at følge, politisk, socioøkonomisk og kulturelt. holder stand. Hans vilje er lov. Det ved især oppositionen. Det taler til EU's ære, at det ønsker at anerkende og støtte uafhængige cubanske sjæle. Denne politik er imidlertid udsat for et internt pres i dag. Det forlyder, at især den spanske regering fremover vil lade cubanske systemkritikere i stikken, og Madrid søger forbundsfæller til dette blandt de øvrige medlemsstater. Denne sørgelige udvikling gav anledning til, at den nederlandske kristelige fagforeningsleder, Doekle Terpstra, i begyndelsen af denne uge sendte et brev til det nederlandske formandskab. Dette brev opfordrer EU til ikke at gøre indrømmelser over for Castros diktatur til gengæld for handelsfordele. Jeg støtter helhjertet denne opfordring.
Samtidig vil jeg gerne spørge Rådet og Kommissionen, om der foretages nogen koordinering af EU's og USA's menneskerettighedspolitik, hvad angår Cuba. I bekræftende fald, hvordan agter de at forstærke denne?
Til sidst har jeg en anmodning til Kommissionen. Som medlem af Parlamentet vil jeg gerne have en omfattende evaluering af situationen i Cuba, inklusive fremtidsscenarier set fra Deres synsvinkel. Med en officiel delegation i Havana må det være gennemførligt.
Jeg vil gerne slutte med appellen fra Oswaldo José Payá Sardiñas, og takket være hr. Ribeiro e Castro har jeg netop læst det brev, der er skrevet til formanden for Parlamentet. Dette går ud på, at alle regeringer, regionale og internationale sammenslutninger og institutioner allerførst skal kræve amnesti for de politiske fanger, hvis de virkelig ønsker at indlede normale forbindelser med Cuba. Vi må frem for alt ikke skabe forbindelser, så længe alle cubaneres rettigheder krænkes. Tak. 
Battilocchio (NI ).
   - Jeg taler som repræsentant for Italiens nye Socialistparti. I juli 2003 besluttede Rådet enstemmigt at træffe politiske sanktioner over for det cubanske regime efter sigtelsen af 75 dissidenter og dødsdommen over 3 borgere, som havde forsøgt at flygte til USA. Dette var og er desværre en del af det almindelige billede med fortsatte og gentagne krænkelser og nægtelser af de grundlæggende frihedsrettigheder på Cuba, hvilket COLAT også har bekræftet for nylig.
Fidel Castros regime, der har alvorlige problemer som følge af det stadig større interne og internationale pres, bliver hele tiden mere undertrykkende og frihedsfjendsk, navnlig over for de nye generationer, der drømmer om en fremtid med frihed, ægte demokrati og udvikling, nemlig en ny og åben horisont, der er uforenelig med det nuværende kommunistiske establishment.
Europa bør således bevare sin faste holdning - men være særligt opmærksom på for enhver pris at undgå yderligere negative følgevirkninger for befolkningen - og lægge grunden til en givtig og fornyet dialog uden bitterhed mellem det cubanske folk og Europa efter Fidel Castro. Dette er en opfordring til Cubas venner, cubanernes venner og alle diktatorers fjender! 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der foregår her nogle manøvrer fra regeringers og medlemmers side, der er svære at forstå af to årsager. For det første, fordi de ikke altid er klare og ofte lugter af meddelagtighed. For det andet, fordi der er tale om manøvrer, der trodser de konstante, gentagne og dramatiske krav fra dem, der kæmper fredeligt og lider i Cuba.
Der er tale om korridormanøvrer, som i den grad ønsker at svigte vores modtager af Sakharov-prisen i 2002, og som mindede mig om et digt af den portugisiske poesis store dame, Sofia de Melo Breyner, der døde for et par uger siden, nemlig digtet "Tårer for i dag": "Vi kan aldrig græde nok, når vi ser en kreativ gestus blive straffet. Vi kan aldrig græde nok, når vi ser en person, som vover at kæmpe, blive ødelagt af foragt, ondskab og gift og på andre måder, som vi ved er så subtile og kunstfærdige, at de ikke engang kan beskrives ordentligt".
Når vi i dag og i morgen omtaler Cuba og det cubanske styre, skal vi spørge os selv: Hvad er det her for et parlament, et frihedens parlament eller et undertrykkelsens parlament, et borgernes parlament eller et tyrannens parlament? Det skal vi svare på.
Vi taler ikke på egne vegne, men på vegne af konkrete personer, som kæmper og lider på grund af friheden og demokratiet. Det er ikke et spørgsmål om partier. Det er et spørgsmål om menneskelighed og basal politik for virkelige mennesker, som i Cuba, hvor det gør ondt, ser på os og lytter til os: Bárbaro Sevilla García, 22 år, henrettet; Lorenzo Copello Castillo, 30 år, henrettet; Jorge Luis Martínez Izak, 40 år, henrettet; Víctor Rolando Arroyo Carmona, idømt 26 års fængsel; Miguel Galbán Gutiérrez, idømt 26 års fængsel; Jorge Vero Castañeda, idømt 20 års fængsel; Pablo Pacheco Ávila, idømt 20 års fængsel. Hr. formand, der er ikke tid nu til at læse alle navnene på de mange ofre fra den tragiske marts måned i 2003, og på deres familier, venner og kammerater. De er så mange, at jeg ikke har tid til at nævne dem.
Hvad betyder det med, at der ikke er tid til at nævne dem alle? Det betyder, at tiden ikke er inde til at ændre vores europæiske politik, men at Fidel Castro og det cubanske styre skal ændre deres. Det er nødvendigt. Først amnesti, dernæst dialog. 
Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, det beslutningsforslag, der er fremlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets plenarforsamling på initiativ af Socialdemokraterne, kommer på et særligt afgørende tidspunkt for forholdet mellem EU og Cuba, for det cubanske folk og for landets fremtid - ja, tilmed for vores kollektive troværdighed som EU-institutioner.
Cuba har i mange år lidt under USA's uacceptable, ensidige og hævngerrige isolationspolitik samt kommercielle og økonomiske udstødelse, der har skubbet det cubanske folk ud i fattigdom og tvunget regimet til at blive mere forhærdet. Desværre anvendte EU også denne hårdknudepolitik, der er karakteriseret ved selektiv følsomhed i spørgsmålet om menneskerettigheder og demokratiske friheder, da det besluttede at indføre sanktioner og fastfryse relationer og dialog. Det havde en meget uheldig effekt på alle planer. Det planlagte mål blev ikke nået, idet den europæiske offentlighed, ikke-statslige organisationer samt erhvervsorganisationer og kulturelle organisationer ignorerede EU's officielle politik og bevarede relationerne til og samarbejdet med det cubanske samfund.
Vi skal være ærlige. Situationen med hensyn til menneskerettigheder, retsstatsprincipper og demokratiske friheder i Cuba er ikke god. Internationale erfaringer viser imidlertid, at isolation og opsplitning ikke er nogen troværdig eller effektiv politik. Alle de steder, hvor man har fulgt en sådan politik, har befolkningen i sidste ende betalt prisen.
EU og i særdeleshed Ministerrådet bør alvorligt genoverveje sit hårdknudestandpunkt og have modet til at hæve sanktionerne og straks genskabe forbindelserne til Cuba. Dernæst skal det skabe en politisk dialog for at fremme forbindelserne og kontrollere de cubanske myndigheders adfærd. Derefter bør det indlede forhandlinger om en samarbejdsaftale. Cuba er det eneste land i Latinamerika, som EU ikke har en sådan aftale med. EU bør støtte finansieringen af programmer i sektorerne for humanitær bistand og infrastruktur. Den seneste tids naturkatastrofer har skabt alvorlige problemer for det cubanske folk.
Endelig bør EU straks træffe en beslutning om at integrere Cuba i Cotonou-aftalen inden for rammerne af forbindelserne til landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Det cubanske folk skal ikke straffes af både USA og EU. Hvis kampen for at forsvare menneskerettigheder og opbygge et demokratisk samfund i Cuba er en ærlig og ikke en ostentativ kamp, bør EU lytte til den europæiske offentlighed - til vores folk - og ophæve sanktionerne og udvikle forbindelserne og kontakterne til Cuba. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, der er to kendsgerninger, nemlig at Cuba ikke har politisk frihed, hvilket Spanien heller ikke havde, da det under Francos styre og med fængslerne fulde af politiske fanger underskrev en bemærkelsesværdig handelsaftale med EU. Det er en kendsgerning. En anden kendsgerning er, at EU har haft en fælles holdning siden 1996, som ikke har givet noget som helst positivt resultat eller bidraget det mindste til at forbedre situationen på øen.
Udtalelser om, at de, der f.eks. ikke er enige med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater eller med eksilcubanerne i Miami, holder med Castro, er præcis den samme slags udtalelser, vi har hørt fra Det Hvide Hus om, at de, der udtrykte forbehold over for Irak-holdningen, automatisk var Saddam Husseins allierede.
Der er tale om svage argumenter uden indhold, som er meget langt fra den europæiske politiske virkelighed, fra den fremgangsmåde, vi har brugt i forbindelse med vores relationer med ethvert andet sted i verden, undtagen Cuba, hvor vi har afvist en sort-hvid-tilgang, en dialog mellem ærkeenglen Mikael og Satan, og henholdt os til den konkrete virkelighed, til den politiske praksis, til ændringerne, når de finder sted. Det har vi gjort med Libyen, med Iran og med Korea. Det har vi gjort i forbindelse med alle andre lande, og det ønsker vi fortsat at gøre med Cuba.
EU's holdning over for Cuba skal ikke bygge på mavefornemmelser eller på det ubehag i maven, som den cubanske politiske virkelighed og Fidel Castros person kan give anledning til. EU's politik over for Cuba skal bygge på fornuft, som det sker så mange andre steder, og skal henholde sig til det cubanske folks reelle behov.
Det beslutningsforslag, der skal stemmes om i morgen, forbyder Rådet, hvis det bliver vedtaget i sin oprindelige udformning, at ændre og endda revurdere vores holdning til Cuba, indtil de cubanske fængsler er blevet tømt. Vi ville naturligvis også ønske, at de politiske fanger blev løsladt fra de cubanske fængsler, ligesom vi ville ønske, at der var politisk frihed i Aserbajdsjan, i Ukraine, i Belarus og i Sudan og Kina. Men vi ved, at det er langt fra den pragmatisme og politiske realitet, som vi handler ud fra i Europa, og som har givet mange resultater mange steder i verden. Vi ville også ønske, at det, hvis nogle personers fanatisme kunne blive erstattet af pragmatisk fornuft, reelt ville føre til en fredelig overgang i Cuba, som nogle gør alt, hvad de kan, for at forhindre. 
Rizzo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der er ikke meget tid til at behandle et så komplekst og omfattende spørgsmål som Cuba-spørgsmålet. På den knappe tid, vi har til rådighed, bør vi så afgjort huske Davids kamp mod Goliat. Den ø, som kæmper, har verdens gigant, nemlig USA, i over 40 år ført en hård krig imod. Men vi er i Europa, og vi skal tale om Europa.
Efter min mening bør EU ændre holdning over for Cuba, for med den nuværende holdning ligger vi fuldstændigt under for presset fra USA's regering. På den måde ville Europa også vise sin uafhængighed og sin selvstændighed, hvilket ikke er ensbetydende med en konflikt med USA, men netop med en uafhængig og selvstændig opfattelse af internationale spørgsmål.
Man taler om bekæmpelsen af terrorisme og om kampen for menneskerettighederne, men der er måske et spørgsmål, som vi bør stille os selv. Hvorfor bliver man alle andre steder i verden kaldt terrorist, hvis man kaprer et skib eller et fly, men frihedskæmper eller dissident, hvis man gør det samme på Cuba? Hvorfor bruger vi ikke samme målestok, når vi taler om Cuba, og når vi taler om Irak? Det er årsagerne til - og her vil jeg gerne understrege, at vi er romantiske og holder af poesi - at vi uden tøven støtter alle handlinger og beslutninger til fordel for Cuba, det cubanske folk og landets oprindelige revolution. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, Cuba må ikke blive en slags indhegnet reservat med et skilt på hegnet, hvorpå der står "her respekteres menneskerettighederne ikke". Cuba er ikke en for at bruge titlen på George Orwells roman, og det er heller ikke Fidel Castros . Under gårsdagens indlæg af et minuts varighed blev det sagt, at medlemmerne af Europa-Parlamentet ikke skulle rejse til Cuba for EU's penge, men det er ikke det, det handler om. Vi skal stå fast og fortsat opfordre det cubanske regime til at respektere menneskerettighederne, og vi skal være ubøjelige i vores krav om at få frigivet politiske fanger. Vi skal imidlertid ikke skabe flere barrierer og hindringer. Hvis vi isolerer Cuba, vil det sandsynligvis gavne Castro, ikke oppositionen. Ifølge lider Castro ikke under den amerikanske embargo, men det gør så sandelig det cubanske folk som helhed.
Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU's ottende session starter på lørdag i Nederlandene, og i lyset heraf vil jeg gerne bemærke, at 77 af forsamlingens medlemslande mener, at forholdet til Cuba skal optrappes, ikke nedtrappes. Vi gør ret i at kæmpe for menneskerettigheder, og vi skal gøre det på effektiv vis. Nogle gange kan vi, selv om vi har de bedste intentioner og forsvarer de korrekte værdier, skade Cubas indbyggere og hjælpe dem, der beordrer dem til at råbe "socialisme eller død!". Jeg håber, at EU's 25 udenrigsministre i december træffer en realistisk beslutning vedrørende Cuba - en beslutning til forsvar af menneskerettighederne. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Cuba har desværre ikke gjort fremskridt på menneskerettighedsområdet i det seneste år, faktisk ikke siden jeg sidst talte om emnet. Men det har været heldigt for Cuba, at Zapateros nye socialistiske regering er kommet til magten i Spanien. Zapatero er tilsyneladende ivrig efter at fedte for Castro, godt hjulpet - med skam at melde - af den britiske, italienske og franske regering, som har besluttet at forsøge at ændre den strenge politik med at fryse Castros regime ud og regelmæssigt invitere cubanske dissidenter med til begivenheder på EU-ambassader. Det blev indført sidste år, efter at Fidel Castro havde fængslet 75 dissidenter og menneskerettighedsaktivister og henrettet tre færgekaprere, der forsøgte at flygte fra øen. Castro har for nylig udvist besøgende europæiske parlamentsmedlemmer og ngo-arbejdere, der var ivrige efter at komme i kontakt med dissidenter som led i Varela-projektet.
Premierminister Blair - som er en nær ven af præsident Bush, der fører en hård Cuba-politik - spiller en lidt mystisk rolle, medmindre der da er handlet i porten med Gibraltar, som heldigvis ikke længere er på dagsordenen i Madrid i øjeblikket.
Den cubanske regering har længe kunnet skyde skylden for alle landets problemer på den amerikanske embargo. Derfor går vi i vores beslutning ind for at ophæve embargoen. Jeg er ikke sikker på, at det vil hjælpe, eftersom en ophævelse kan afhjælpe de voksende økonomiske problemer, som blev forværret for nylig af Castros dumhed, da han forbød brug af dollaren til handelsformål som reaktion på USA's stramning af rejserestriktionerne for eksilcubanere, der besøger deres familier.
Oswaldo Payá, vores Sakharov-prisvinder, nægtes stadig ret til at besøge Europa-Parlamentet, men han har skrevet et brev til Europa-Parlamentets formand, hr. Borrell, hvor EU opfordres til at stå fast på sin fælles holdning, så længe de cubanske myndigheder fortsætter med at krænke grundlæggende rettigheder, hvilket omfatter en skandaløs mangel på tilstrækkelig lægehjælp til cubanske fanger.
Jeg bifalder viljen hos lande som Tjekkiet og Ungarn, der har været vant til kommunismens tyranni, til at stå fast på ikke at lempe det nuværende arrangement på nogen måde. Når den skrantende tyran endelig dør, vil mange her i salen utvivlsomt rose ham til skyerne som nationens historiske fader, som de så spytslikkeragtigt gjorde for nylig ved præsident Arafats død. Jeg vil dog betragte præsident Castros død som en ny chance for at opbygge et velstående og demokratisk Cuba.
Evans, Robert (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er helt enig med kommissær Nielson i, at 2003 var et sørgeligt år for forbindelserne mellem EU og Cuba, hvor vi lod nogle muligheder gå vores næse forbi. Jeg var i Cuba for nylig med en ad hoc-delegation af kolleger. Jeg så med egne øjne, hvilket enormt potentiale landet har. Dette potentiale er endnu uudnyttet bl.a. som følge af de amerikanske sanktioner og den aktuelle situation med EU.
Jeg er også enig med kommissær Nielson i, at der er behov for en konstruktiv EU-politik over for Cuba. Andre her i salen har tilsyneladende ikke hørt efter. Hr. Salafranca Sánchez-Neyra lytter ikke til mig lige nu, men han sagde for lidt siden, at vi skulle stå fast på at kræve frihed. Fru Malmström sagde, at cubanerne har ret til demokrati. Tror de, at folk i denne side af salen ikke går ind for menneskerettigheder? De lyttede ikke til hr. Martinez før. Vi har gjort det klart, at vi går ind for menneskerettigheder. Ingen her i Parlamentet har nogensinde talt for dødsstraf. Vi er dog nødt til at være realistiske. Efter 45 år går det ikke så hurtigt med at ændre på tingene. Nogle her i salen vil også argumentere for, at vi aldrig skal tale med politiske modstandere, hvis vi er grundlæggende uenige i deres politiske og militære taktik. Men hvor er vi så henne? Er der nogen, der kan komme i tanke om et eksempel, hvor det har forbedret situationen? Jeg tror, at visse personer har en ret naiv forståelse af demokrati og af, hvordan tingene er skruet sammen. Her kunne jeg godt svare på hr. Tannocks ret ynkelige bemærkninger, men det forklejner forhandlingen at bringe alle mulige andre emner på bane, når vi taler om Cuba. Når hr. Tannock og andre vil finde paralleller eller eksempler fra andre dele af verden, vil jeg gerne minde om, at den britiske regering ikke kom nogen vegne i situationen med Irland, før vi var villige til at føre meget vanskelige forhandlinger med vores politiske modstandere, som vi var grundlæggende uenige med. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan opnå fred i Mellemøsten. Vi er nødt til at føre en dialog med lande som Cuba. Derfor taler jeg for, at vi har brug for at udveksle idéer for at fremme forandring.
EU's nuværende politik, der bygger på, hvem der bliver inviteret til sommerfester - og hvem der ikke bliver inviteret - hjælper hverken Cuba eller Europa, og den skal ændres. Jeg opfordrer kraftigt medlemmerne til at tænke sig grundigt om og støtte en fornuftig og realistisk kompromistekst, som bringer EU fremad, hjælper Cuba og hjælper resten af verden. 
Sonik (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, den lov, der i år blev vedtaget i Cuba om begrænsning af adgangen til internettet, er en klar overtrædelse af FN's menneskerettighedserklæring. Den blev vedtaget for at straffe samfundet efter sidste års erklæringer fra en gruppe på 75 protesterende, der kæmpede for retten til at give deres mening til kende. Ifølge den nye lov er det kun tilladt at gå på internettet fra udvalgte virksomheder og regeringskontorer. Det skal også bemærkes, at regeringen i 2002 forbød salget af computere til offentligheden, hvilket blot gør dette års lov til endnu en lov i en række foranstaltninger imod protesterende og uafhængige journalister. Cuba og dets venstreorienterede allierede over hele verden præsenterer os konstant for myten om den revolutionære begivenhed for adskillige årtier siden, da den korrupte Batista-regering blev væltet. Skal denne myte have lov til at gøre os blinde for de faktiske forhold i den moderne cubanske politistat, så vi overser fængslinger, undertrykkelse og forfølgelse af de mennesker, der blot ønsker frihed og grundlæggende borgerlige friheder?
Som borgere i en del af Europa, der i årtier var besat af Rusland og dets kommunistiske allierede, kender vi til den store betydning af en smule sympati fra den frie verden for de aktivister, der kæmper på vegne af folk, der er blevet fængslet og retsforfulgt på grund af deres synspunkter. Vi ved af egen erfaring, at det eneste, som antidemokratiske regimer tager notits af, er vedholdenhed og konsekvens, og at sådanne regimer bestræber sig på at bryde den internationale solidaritet med menneskerettighedsforkæmpere. Det er grunden til, at vi ikke må trække os ud af kampen. EU's medlemsstater kan og bør bl.a. indføre diplomatiske sanktioner og støtte borgerrettighedsforkæmperne. Det er også vigtigt at tale på deres vegne på den internationale arena. Mit budskab til dem, der tankeløst bærer rundt på forskelligt udstyr med billeder af Che Guevara, er blot det, at de bør tilføje sloganet "Cuba, ja, vi starter på en frisk". Dissidenter, der anklages for sammensværgelser imod Cubas uafhængighed og territoriale integritet, blev faktisk fængslet, blot fordi de udøvede deres grundlæggende rettigheder på fredelig vis. Det skal også bemærkes, at antallet af forfulgte er steget og faldet i forhold til mængden af pres fra andre lande og i forhold til omfanget af Fidel Castros internationale interesser. Den aktuelle optrapning er et tilbageskridt for menneskerettighederne i Cuba, og det er derfor af afgørende betydning, at den internationale støtte til cubanske demokrater gentages, og at de diplomatiske sanktioner imod regimet fastholdes. 
Zani (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Cuba har længe været i venteposition. Presset udefra bliver stærkere, mens man inde i landet kan konstatere en forværring af forholdene, når det gælder ytringsfriheden og menneskerettighederne i almindelighed.
I den situation skal EU indtage en klar holdning uden at afvente yderligere hændelser. Hvad er Europas målsætning? Det er et spørgsmål, som vi bør stille os selv, eftersom der navnlig i USA er nogle, som håber på regimets traumatiske sammenbrud ud fra en synsvinkel, der er baseret på overherredømme, og som stort set ikke har ændret sig fra embargoens indførelse og til i dag.
Samtidig må jeg sige, at det er svært at se, hvilke dynamiske visioner Cubas ledere i dag har for deres lands fremtid efter afslutningen på den kolde krig. Alt i alt kan man konstatere et dødvande, der skyldes den politiske passivitet såvel inde i landet som på internationalt plan. I den situation mener jeg ikke, at EU blot kan forskanse sig bag menneskerettighedsspørgsmålet eller - hvilket er endnu værre - tilslutte sig dem, der bruger menneskerettighederne for at få politisk magt.
Der er masser af eksempler, som viser, at det, der gælder for Cuba, ikke gælder i samme grad for mange andre lande. Topmødet mellem EU og ASEAN for nylig med Burmas fulde deltagelse er et perfekt eksempel på den dobbelte standard, der gælder på menneskerettighedsområdet.
Så sent som i dag sagde kommissær Patten her i salen, da han talte om våbenembargoen mod Kina, at Kommissionen aldrig har sørget for at skabe en direkte forbindelse mellem en evt. ophævelse af embargoen og menneskerettighedspolitikken. Han gjorde det dog med rette klart, at yderligere fremskridt på menneskerettighedsområdet kunne fremme en holdningsændring i Europa.
Udmærket! Jeg kan ikke se, hvorfor samme pragmatiske holdning, som bygger på en positiv og motiverende indfaldsvinkel - og ikke bare en indfaldsvinkel, hvor man straffer og pålægger sanktioner - ikke også kan gælde for Cuba. I globaliseringens tidsalder vil et stærkere økonomisk samarbejde, der er med til at bryde Cubas isolation, med garanti - hvilket vi alle ved af erfaring - få positive følgevirkninger for landets interne politik, og det vil først og fremmest komme menneskerettighederne til gode. Kun de, der betragter fremtiden med fortidens øjne og ser frem til en ideologisk hævn, kan ignorere denne enkle sandhed.
EU er således nødt til at skifte tempo. Det er nødvendigt med mere fantasi, og det er nødvendigt med en ny og selvstændig politik over for Cuba. Vi skal gå ind i en mere fremskreden og intens fase med politisk dialog og samarbejde, hvor man til fulde inddrager ikke bare regeringerne, men også det civile samfund i alle dets facetter. Vi skal bane vejen for en fredelig forhandlingsovergang til en fuldt ud demokratisk og pluralistisk udvikling, og vi skal fastslå princippet om en cubansk vej til demokrati. Det bør være EU's målsætninger på nuværende tidspunkt. 
López-Istúriz White (PPE-DE ).
   - Hr. formand, til de kendsgerninger, som jeg gjorde opmærksom på i går her i plenarforsamlingen, dvs. den spanske regerings dunkle korridormanøvrer for at reducere de sanktioner, som EU har indført over for Castros regime, kan vi i dag lægge manipulationerne i pressen om resultatet af mødet i Det Europæiske Råds udvalg om Latinamerika, som ikke på noget tidspunkt har reduceret de sanktioner, der blev pålagt styret i 2003.
Sanktionerne - jeg nævner det i tilfælde af, at nogen skulle have glemt det - blev ikke gennemført af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokraters "horder", men under den græske socialdemokratiske regerings formandskab for EU.
Hvad har Castros styre gjort i løbet af det sidste år for at drage nytte af denne så uventede og generøse livline? Svaret er enkelt: intet. Eller rettere sagt, det har fængslet og tortureret flere modstandere og har isoleret den cubanske befolkning endnu mere og fjernet den fra dens drøm om et frit og demokratisk Cuba.
Jeg har ikke tænkt mig at give afkald på denne drøm, og jeg ved, at der er mange medlemmer af Parlamentets øvrige grupper, der heller ikke vil gøre det, herunder den socialdemokratiske. Parlamentet er altid gået forrest i forsvaret af menneskerettighederne, og i disse kritiske dage bør vi vise, at Parlamentet ikke vil binde sin skæbne sammen med en korrupt diktator, som er i frit fald, og at det heller ikke vil lade sig rive med af en kollaboration, som visse medlemsstater, der altid er blevet manipuleret af dette diktatur, udøver.
I dag bør den demokratiske model til sameksistens på øen og håbet om en fredelig politisk overgang, som vil give Cuba og landets befolkning den hovedrolle, det altid har fortjent på internationalt plan, sejre. For at opnå det er det absolut nødvendigt, at alle de politiske fanger og samvittighedsfanger straks bliver løsladt fra Castros fængsler. Torturen og henrettelserne af dissidenterne skal straks høre op, og der skal indføres fri dialog mellem alle parterne, ligesom styret skal anerkende, at det er styret selv, der er isoleret, og ikke den tapre cubanske befolkning, der påberåber sig frihed.
Jeg beder alle medlemmerne om at drømme om den samme afslutning som jeg, og jeg håber, at vi alle snart vågner op til et frit Cuba, der er herre over sin egen skæbne. 
Yáñez-Barnuevo García (PSE ).
   - Hr. formand, det har altid overrasket mig, at man bruger Cuba som kastevåben mod andre, afhængigt af den enkeltes ideologiske farve, og kun til intern brug i forbindelse med de respektive offentlige meninger i de europæiske lande, især i mit land, Spanien.
Kunne vi ikke - det kan jeg godt se, vi ikke kan - benytte denne lejlighed til sammen kun at tænke på den cubanske befolkning, på dens nutid og fremtid, og lægge den overdrevne ideologisering og partipolitiske brug af spørgsmålet til side?
Hvad ønsker den cubanske befolkning? Jeg tror, at vi alle er enige i, at den ønsker at overvinde de frygtelige mangler, den lider under på såvel det økonomiske område som med hensyn til frihedsrettighederne og de civile, sociale og politiske rettigheder. Jeg tror, at den ønsker at kunne håbe på en bedre fremtid, og at den før eller siden kan begynde en planlagt og fredelig demokratisk overgang, der betyder forsoning mellem alle cubanerne, de, der bor i Cuba, og de, der lever i eksil. Jeg tror ikke, den ønsker, at vi europæere skændes, som vi gør det nu, men at vi derimod gør fælles front og støtter dem, så godt vi kan, for de, ikke vi, skal spille hovedrollen i fremtiden.
Hr. formand, vores meningsforskelle i dag drejer sig om den fælles holdning, som EU vedtog i 1996. Nogle regeringer og medlemmer foreslår her, at den skal ændres. Andre foreslår, at der ikke skal rykkes så meget som et komma, men begge holdninger er legitime, og der kan argumenteres for dem begge. Det betyder hverken, at den ene part er USA's lakajer, eller at den anden part er Fidel Castros sammensvorne. Jeg synes, at vi skal afstå fra at bruge den slags argumenter, som jeg hørte i det forrige indlæg.
Jeg synes, at den fælles holdning efter otte år fortjener en revision og en evt. ændring, der skal være baseret på en meget bred og praktisk taget enstemmig aftale i Rådet, som gør det muligt at undersøge nye holdninger i forbindelse med Cuba, som er mere effektive, men som det cubanske diktatur på ingen måde kan bruge som livline, og som bestemt heller ikke underminerer dissidenterne eller oppositionen eller de politiske fanger, hvoraf mange lider under elendige forhold i fængslerne.
Hvis flertallet i Parlamentet er overbevist om, at der i Cuba er et totalitært diktatur og en undertrykt befolkning, der fortjener vores hjælp, og hvis vi er enige i, at den skadelige nordamerikanske embargo skal høre op, og vi mener, at dialog mellem regeringer er et brugbart instrument, hvorfor er det så så svært for os at blive enige om en politik for Cuba? Men som De nok forstår, er jeg temmelig skeptisk på grund af aftenens forhandling. 
Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, Cubas politiske system er enestående i verden. Som parlament fordømmer vi absolut menneskerettighedssituationen i landet og manglen på ytringsfrihed. Det betyder dog ikke, at situationen kun er dårlig. Under et besøg i landet for nylig konstaterede vi, at skolerne, hvor der er en lærer pr. 15 elever, er en kilde til misundelse for Europa. Det humanitære arbejde med at uddanne læger for at ændre sundhedstjenesterne i udviklingslandene handler ikke om at tale om solidaritet med Afrika, men om at gøre noget i solidaritet med Afrika.
I dag er forbindelserne mellem EU og Cuba imidlertid dårligere end nogensinde før. Der har ikke været kontakt på højt plan mellem regeringer i EU og den cubanske regering i over et år. Situationen er resultatet af, at EU indførte sanktioner mod Cuba, efter at Cuba havde slået hårdt ned på dissidenter i 2003. Sanktionerne gik ud på at invitere cubanske dissidenter sammen med officielle repræsentanter fra Cuba til medlemsstaternes fejring af deres nationaldage. Det gjorde cubanerne meget vrede. Det var dem, der brød kontakten.
Mit argument i aften er, at vi skal være konsekvente i vores tilgang til menneskerettigheder. Lad os endelig fordømme krænkelser af menneskerettighederne i Cuba, men så skal vi også gøre det i Kina. Hvis vi pålægger sådanne sanktioner mod Cuba, skal vi også pålægge dem mod Kina. Jeg føler, at EU's strategi med hensyn til Cuba er at sprede en utrolig naivitet. Troede vi virkelig, at vi kunne ændre menneskerettighedssituationen i Cuba ved at invitere et par dissidenter til fest, når amerikanernes embargo ikke har virket i 40 år? Den aktuelle metode virker ikke.
Hr. White går ind for befrielse af alle dissidenter i Cuba. Hvad så med Spanien? Vil De også befri alle dissidenter i Spanien? Jeg vil ikke irettesættes af et spansk PPE-medlem om besøg i Cuba, når næstformanden for det britiske Konservative parti, Michael Ancram, førte sig frem i Havana i sidste uge. Det er på tide, at De og hr. Tannock kommer videre efter at have tabt valget. Kom nu videre, og hold op med at trække Deres dumme, fikse idéer ned over hovedet på resten af Europa-Parlamentet! 
El Khadraoui (PSE ).
   - Hr. formand, Cuba er åbenbart et meget følsomt emne, og det er også meget indviklet. Jeg er naturligvis enig med dem, som siger, at EU, og i særdeleshed Parlamentet, bør arbejde på mere demokrati og større respekt for menneskerettighederne i hele verden og altså også i Cuba.
Men det fundamentale spørgsmål, som vi må stille os selv, er, hvordan vi bedst kan opnå dette, og hvordan vi bedst kan hjælpe den cubanske befolkning. Er det ved at afvise en dialog med de cubanske myndigheder og således med størstedelen af det civile samfund? Det tror jeg ikke. Alligevel er det realiteten i dag. Der tales ikke længere med europæerne, og derfor har EU's fælles holdning ikke givet tilfredsstillende resultater. En evaluering trænger sig derfor på, en rationel evaluering og evt. en tilpasning af denne fælles holdning.
For nylig tog jeg faktisk sammen med nogle andre medlemmer af Europa-Parlamentet til Cuba, og vi kunne der med egne øjne også konstatere en række positive ting, f.eks. på undervisningsområdet og på sundhedsområdet. Det bør vi fortælle dem, og vi bør også fortælle dem, at der er temmelig mange ting i Cuba, som vi slet ikke kan lide. Men lad os i det mindste indlede en dialog, ligesom vi gør med andre lande såsom Kina, Saudi-Arabien eller Vietnam. 
Nielson,
    Hr. formand, bare en bemærkning for god ordens skyld. Et medlem nævnte, at vi skulle yde mere humanitær bistand. Det indgår ikke i den politiske ligning. Vi yder humanitær bistand, når og hvor der er behov for det uden at tage hensyn til politik. Det er et meget vigtigt punkt, og det er vigtigt, at jeg bruger tid på at gentage vores holdning. Vi er i Cuba, når der er et humanitært behov for det. Det gælder også alle andre steder, herunder Nordkorea osv. Jeg er sikker på, at det ikke er til diskussion her. Jeg siger det ikke, fordi jeg betragter det som et reelt problem her i Parlamentet, men fordi det er vigtigt aldrig at begå den fejltagelse.
Jeg er enig med dem, der har sagt, at den fælles holdning ikke har givet resultater. Problemet er imidlertid, hvilke andre instrumenter, der giver resultater, vi har til rådighed? Det er ikke nemt og der er altid risiko for at blive skuffet. Som jeg ser det, er der en løbende kamp i ledelsen i Havana mellem høgene og de mere konstruktivt og åbent orienterede. Denne kamp bølger frem og tilbage helt uforudsigeligt og er en rekation på både interne begivenheder og pres fra Cubas store nabo.
Der er behov for at gøre mere end blot at køre frem med retorikken på automatpilot - bl.a. ved at nævne de grundlæggende principper for menneskerettigheder. Jeg mener ikke, at en sådan diskussion hører hjemme i Europa-Parlamentet. Her skal vi ikke diskutere for og imod menneskerettigheder. Det er ikke det rigtige sted til det. Hvis vi vil være seriøse i denne sag, er vi nødt til at være pragmatiske. Den anden fremgangsmåde er den nemme, og vi er nødt til at spille med, vi skal tættere på realpolitik med ændringer og fremskridt i Cuba, hvis det er muligt. Der er ingen garantier. I 2003 forsøgte jeg at finde ud af, hvad der kunne gøres, og jeg blev skuffet. Det var dog en reaktion, som efter min mening skyldes den meget uforudsigelige inderkreds i Havana.
En anden frustration, som Europa oplever igen og igen, er, at Cuba som et modefænomen sætter os i bås med USA, når det passer ind i deres kram. Det gør det meget nemt for høgene i Havana at gøre dette, som støtter deres - paranoide - synspunkt om, at hele verden er imod dem. Det er forkert. Europa er ikke imod Cuba og bestemt ikke imod cubanerne. Vi bryder os ikke om regimet og heller ikke om den gammeldags, diktatoriske måde at styre et samfund på, men vi vil heller ikke slås i hartkorn med den måde, som USA håndterer forbindelserne med sin nabo på.
Europa er anderledes, vores måde at betragte Cuba på er anderledes, og vi skal på en eller anden måde investere i at gøre det til en uundgåelig realitet i de interne drøftelser i Havana. Vi skal være villige til at løbe en vis risiko for at gøre det umuligt for høgene at slå Europa i hartkorn med USA. Det er det, som vi skal være modige, konstruktive og selvsikre nok til at investere i. Hvis vi ikke er klar til at investere i at skabe et reelt grundlag for en dialog - som er defineret af os og ikke af høgene i Havanas paranoide syn på resten af verden - kører vi blot frem med retorikken på automatpilot, kort sagt som i den gamle fælles holdning.
Vi skal ikke gøre det til en spændetrøje. Husk at den selv samme fælles holdning i adskillige år ikke hindrede Europa i at gå ind i en dristigere, tættere og mere kritisk dialog med Cuba om menneskerettigheder. Det gjorde vi på samme baggrund, hvad angår den fælles holdning. Europæiske investeringer i den cubanske økonomi steg også markant, mens vi havde den samme fælles holdning. Den blokerede ikke for investeringsvækst. Vi bør ikke fortolke den så snævert, at den bliver en spændetrøje. Konklusionen er, at der er brug for en mere innovativ fremgangsmåde. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget fire beslutningsforslag.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 17. november 2004 kl. 12.30. 


