Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør insigelse, betragter jeg den som godkendt.

Wijsenbeek
Hr. formand, vedrørende punkt 4 i protokollen fra i går og artikel 24 i forretningsordenen om Formandskonferencens opgaver. I stk. 5 står der: Formandskonferencen udarbejder dagsordenen for mødeperioden, det vil sige, at Formandskonferencen fastsætter, hvilke betænkninger der kommer på dagsordenen i den ene uge, og hvilke der kommer på dagsordenen i den anden uge. Men der står ikke noget om, at Formandskonferencen skal fastsætte, om en betænkning passer den eller ej. Det betyder altså, at Formandskonferencen ikke må vurdere de betænkninger, der kommer på dagsordenen med hensyn til indholdet. Jeg har indtryk af, at det er tilfældet. Det gælder for min egen betænkning om plenarmødet, der allerede har været omtalt i denne uge, men det gælder frem for alt Deres egen betænkning om valgsystemet. Jeg spørger mig selv, om Formandskonferencen ikke herved groft overtræder Forretningsordenen.

Formanden
Hr. Wijsenbeek, De er selv formand, tidligere formand for Udvalget for Forretningsordenen igennem længere tid, og De er en af de kolleger, der ligesom mange andre her i mødesalen har en stor parlamentarisk erfaring. De ved, som vi alle ved, at Formandskonferencen i sidste ende kontrolleres af plenarforsamlingen, og at det i tilfælde af ændringer af dagsordenen altid er plenarforsamlingen, der har det sidste ord, og som skal stemme herom. Derfor er der ingen grund til, at De er bekymret for, om der findes parlamentariske organer, der ikke kontrolleres af plenarforsamlingen

Herman
Hr. formand, det drejer sig om betænkningen af Randzio-Plath.
Det blev i går vedtaget, at ordene »demokratisk kontrol« skulle ændres til »demokratisk ansvar«. Dette er sket i en af titlerne, men ikke overalt i teksten. Jeg kan f.eks. oplyse, at der i stk. 8 stadig tales om »demokratisk kontrol«. Fremover skal der, alle de steder, hvor ordene »demokratisk kontrol« forekommer, nu stå »demokratisk ansvar«. Dette blev vedtaget i går.

Formanden
Dette er bemærket, hr. Herman, alle tekster vil blive gennemgået for at sikre, at ændringen foretages.

Martens
Ved kontrol af tilstedeværelseslisten ser jeg, at mit navn ikke forekommer på listen. Måske har jeg glemt at skrive mig på, men jeg har deltaget i alle afstemningerne i går.

Formanden
Hr. formand Martens, det kan være, at De har glemt at underskrive, men vi er mange her, der kan bevidne Deres hyppige tilstedeværelse i denne mødesal, hvilket kun taler til Deres ære.

Corbett
Hr. formand, De har netop svaret hr. Wijsenbeek og angav, at han var formand for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Jeg skal herved oplyse Dem om, at min kollega hr. Fayot er formand for det pågældende udvalg.

Formanden
Hr. Corbett, De må være klar over, at hr. Wijsenbeek i længere tid har været formand for Udvalget for Forretningsordenen, og at han er en af de kolleger, der har et udmærket kendskab til forretningsordenen.

Hory
Hr. formand, en enkelt justering. Jeg er registreret som fraværende i protokollen for mandagsmødet, selvom jeg var til stede og deltog i de elektroniske afstemninger. Dette kan nemt kontrolleres, og jeg vil være Dem taknemmelig, hvis De vil få dette bekræftet.

Formanden
Tak. Det er noteret.

Ford
Hr. formand, der er en udeladelse i protokollen. På side 19 kan det ses, at hr. Lataillade talte. Protokollen skildrer ikke hans dybe bekymring og medfølelse over for fru Randzio-Plaths situation! Vi må være sikre på at vise lignende medfølelse over for ham i fremtiden...

Formanden
Hr. Falconer, De var her i går. Flere af os var her i går.

Hallam
Hr. formand, jeg fremførte følgende emne om fredagen i sidste mødeperiode. Jeg henviser til diskrimineringen i forbindelse med fjernsynsdækning af fredagsmøderne. Vi er her for at udføre et stykke arbejde, og som ethvert andet møde bør det optages både til arkiverne og fjernsynet. Hvilke fremskridt har formanden gjort i forbindelse med denne forespørgsel?

Formanden
Hr. Hallam, jeg er helt enig. Jeg vil endda sige, at der er så meget desto mere grund til dette en fredag formiddag, og at vi vil undersøge det. Men jeg vil bede Dem om at tillade mig at bemærke, at tv-transmissionerne ikke er et område, der er underlagt formanden; det ville da være rart, hvis formanden kunne bestemme, eller hvis plenarforsamlingen kunne bestemme vedrørende dette. Men fjernsynsstationerne har deres egne regler, og vi er kun i meget begrænset omfang i stand til at få indflydelse herpå, ja, jeg tror endda, at det som regel er fjernsynsstationerne, der har indflydelse på os, hvilket ikke altid er til det bedste.

Bourlanges
Hr. formand, jeg opdager til min bestyrtelse, at mit navn ikke fremgår af tilstedeværelseslisten. Dog mener jeg absolut, at jeg ikke alene regelmæssigt var til stede, men at jeg også skrev mig ind. Men det er muligt, at jeg tager fejl. Under alle omstændigheder mener jeg, at jeg var til stede, og et antal indlæg og afstemninger ved navneopråb kan vidne herom.

Formanden
Jeg vil tilføje, at jeg mener, at De udtalte Dem under mødet. Så det er lidt for dårligt.

Afstemning
Schulz
Hr. formand, jeg vil i slutningen af denne afstemning og i nærværelse af repræsentanten for Rådet gøre opmærksom på noget, der er meget vigtigt før den endelige afstemning. Vi har fået overrakt en tekst fra Rådet, som hr. Buffetaut har bearbejdet, som vi har fremsat udtalelser om, og som vi i dag så har stemt om i udvalgsudgaven i den endelige afstemning. I løbet af denne proces, og endnu før vi kunne stemme i dag, har Rådet på sin side igen ændret den tekst, som vi fik, og som vi også har bearbejdet. Dette gjorde Rådet altså, før det havde hørt Parlamentets resultat. Det anser jeg for at være en grov ringeagt for Parlamentet og beder Dem meddele Rådet det.

Formanden
Hr. Schulz, jeg skal tage Deres bemærkning til efterretning og formanden vil tage de nødvendige skridt.
(De to forslag til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges et efter et)

Reding
Hr. formand, jeg vil gerne komme med to bemærkninger. For det første har udvalget annulleret ændringsforslag 4, artikel 4, stk. 1, litra b, i Rådets udkast. Vi er dog i mellemtiden blevet overbevist om, at det i denne artikel udelukkende fastlægges, at ingen må straffes to gange for det samme forhold. Der er altså tale om det retsstatslige princip ne bis in idem , og vi beder Dem derfor om at stemme mod denne annullering, således at vi får den oprindelige tekst tilbage.
Det var den ene ting. Den anden ting, jeg vil gøre Dem opmærksom på, hænger sammen med det faktum, at ordførerens sprog, udgangssproget, er fransk, og ændringsforslag 7, som det er udfærdiget, har retsgyldighed. Det fremgår heraf, at når man ikke har kunnet forsvare sig ved et andet lands domstole, f.eks. på grund af sproglige vanskeligheder, er dette »f.eks.«, som betyder, at det ikke kun omfatter sproglige vanskeligheder, men også åbner op for andre muligheder, en del af den franske tekst. Jeg ved, at det ikke fremgår af de andre sprogversioner, men at den går endnu længere, i borgernes interesse. Det er altså den franske tekst, der har retsgyldighed, og jeg vil bede Dem om at foretage rettelsen.

Formanden
Jeg vil bede Parlamentet om at tage fru Redings bemærkninger til efterretning.

Schulz
Hr. formand, jeg beder indtrængende Parlamentet om at følge fru Redings mundtlige ændringsforslag. Vi skal gøre opmærksom på, at vi har begået en fejl i udvalget, som ville medføre, at vi undtagelsesvis ville komme til at forværre en meget god fremstilling fra Rådets side. Derfor skal fru Redings mundtlige ændringsforslag ubetinget støttes.

Formanden
Hr. Schulz, fru Reding foreslog ikke et mundtligt ændringsforslag, men fremsatte nogle mundtlige bemærkninger, som jeg formoder, at Parlamentet vil tage til efterretning, men der var ikke tale om ændringsforslag. Lad os ikke skabe forvirring herom, for ellers får vi flere problemer.

Thors
Jeg er særlig glad for, at fru Reding fæster sig ved dette spørgsmål, som er vigtigt f.eks. for lande, som allerede har et intensivt samarbejde mellem de administrative myndigheder. Derfor havde vores gruppe tænkt sig at stemme, som De foreslog.

Formanden
Fru Thors, vi har ikke en forhandling nu. Ordføreren har imidlertid altid ret til at fremsætte en bemærkning eller flere, men vi gentager ikke den forhandling, der har været ført på udvalgsplan.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det handler om, at fru Thors har fremlagt et godt ændringsforslag, hvorefter man bør notere sig fremskridtene ved gennemførelsen af børns rettigheder. Vi vil dog ikke fremhæve dette mere end de andre retspositioner som menneskerettigheder og mindretalsrettigheder, og vi beder derfor om, at teksten udelades bortset fra formuleringen "aftale om børns rettigheder«. Det vil vi indføje uden yderligere formuleringer mellem menneskerettigheder og mindretalsrettigheder.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Posselt
Hr. formand, det var ikke min mening at sagtne farten på denne fredags afstemning før. En nederlandsk kollega gjorde mig opmærksom på, at der har indsneget sig en fejl i den nederlandske udgave af mit beslutningsforslag, i nr. 16. Ordene "over for tredjelande« mangler nemlig her. Jeg beder Dem kontrollere det i alle sprogudgaverne på baggrund af den tyske originaltekst.

Formanden
Hr. Posselt, jeg vil naturligvis tage Deres bemærkning til efterretning og formanden vil sørge for, at de sproglige udgaver af betænkningen vil blive undersøgt.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for en forbedring af det retlige samarbejde i straffesager. Det er et nødvendigt element i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet.
Vi er tilhængere af et forbedret og effektiviseret praktisk samarbejde mellem medlemslandene. En forbedret indsats skal sørge for en hurtigere sagsbehandling og en mere effektiv løsning af de praktiske problemer. Det kan f.eks. ske, ved at den gensidige retshjælp udøves gennem direkte kontakter mellem de berørte myndigheder. Det er dog vigtigt at holde fast ved, at de nationale traditioner og former for praksis i videst muligt omfang skal respekteres, og at retssikkerheden altid skal være i højsædet.
Betænkning af Reding (A4-0121/98)
Lindqvist
Det er godt, at reguleringen af spørgsmålet om inddragelse af kørekort sker i en konvention og ikke ved en harmonisering af lovgivningen. Det er dog meget tvivlsomt, om bopælsstaten uden egentlig retslig prøvning i henhold til dette lands love skal være forpligtet til at iværksætte en beslutning om inddragelse af kørekort, som er sket i et andet land med dette lands lovgivning.
Betænkning af Posselt (A4-0107/98)
Berthu
 - (FR) I det kommende årti vil Den Europæiske Union stå over for en af de største udfordringer i sin historie: Den næsten samtidige tiltrædelse af ti nye lande, og dette selvom ansøgerlandene i dag gennemgår en vanskelig omstillingsfase. De skal således have styr på den uorden, der fulgte efter kommunismens fald - social destabilisering, manglende kontrol, korruption, organiseret kriminalitet, folkevandringer - samt opsætte de retlige rammer for et godt retssamfund.
Denne omstilling og tiltrædelsen til Den Europæiske Union viser sig meget vanskelig at forvalte på begge sider. For at lette opgaven har Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa længe foreslået iværksættelsen af et Europa »i to hastigheder«, der er organiseret i flere samarbejdskredse, som vil gøre det muligt for ansøgerlandene at tiltræde Unionen ved gradvist at gå fra en kreds til den næste alt efter deres muligheder. Vi understregede således, at den første samarbejdskreds, der skulle iværksættes, den vigtigste, skulle være en kreds vedrørende intern sikkerhed.
Det er derfor glædeligt at konstatere, at justits - og indenrigsministrene i Unionen, der mødtes den 30. januar, har opfordret deres kolleger fra ansøgerlandene til at indgå »førtiltrædelsesaftaler« med henblik på bedre at kunne bekæmpe kriminaliteten. Dette afspejler vores holdninger eller afslører i det mindste en vis fælles ånd.
Under alle omstændigheder vil Amsterdam-traktaten, hvis den træder i kraft, ikke lette opgaven, for den fremmer ikke fleksibiliteten. Det ville f. eks. være ønskeligt, at ansøgerlandene allerede nu tilsluttes Europol for bedre at kunne bekæmpe den internationale kriminalitet. Men vil man ikke snarere gøre problemet mere indviklet ved at integrere Europol i Unionsprocedurerne?
Desuden er det svært at gennemskue konsekvenserne af Europa-Parlamentets forslag om at skabe en specialiseret europæisk tjeneste, der overfører erfaringerne fra de nationale kompetente tjenester, der er ansvarlige for kontrollen af de ydre grænser, til fællesskabsplan. Hvis forslaget betyder, at der på europæisk plan skal iværksættes et gensidigt finansielt system for at støtte de medlemslande, der har alvorlige vanskeligheder med hensyn til kontrollen af deres ydre grænser, er vi enige. Det har vi i øvrigt allerede foreslået. Men vi mener, at det er essentielt, at alle lande forbliver direkte ansvarlige for deres egne grænser, ellers vil det integrerede system betyde en demotivering for alle og få det modsatte resultat.

Holm
Jeg har stemt nej til denne betænkning, da jeg ikke støtter den arrogante holdning, EU indtager over for ansøgerlandene i Central- og Østeuropa.
EU kan ikke kræve af ansøgerlandene, at de bl.a. skal tilpasse deres visumpolitik over for tredjelande til EU's, før et land er blevet medlem af EU, og før EU's bestemmelser på området via Amsterdam-traktaten er vedtaget. Amsterdam-traktaten er i dag ikke ratificeret af alle nuværende EU-medlemmer og så mener jeg ikke, at man kan henvise til den.
Med hensyn til politisamarbejdet mener jeg absolut ikke, at Europol skal udvikles og påduttes ansøgerlandene. Interpol eksisterer allerede og arbejder i dag med de områder, som EU vil give til Europol. I stedet for Europol mener jeg, at man burde bygge videre på Interpol i kampen mod den internationale kriminalitet.
Men hensyn til situationen på store områder i ansøgerlandene mener jeg, at EU må acceptere en række overgangsregler, hvis landene bliver EU-medlemmer. Helst så jeg, at EU opgav en række af dets magtbeføjelser til fordel for de nationale Parlamenter, hvilket ville gøre udvidelsen lettere. Som det ser ud nu, virker det som om, EU vil annektere de øst- og centraleuropæiske lande, da de skal vedtage alle EU's love, uden at have indflydelse på indholdet. Det kan jeg ikke acceptere.

Kirsten Jensen, Blak, Iversen og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt ja til betænkningen af Posselt. Dette er gjort ud fra en betragtning om, at vi bør sikre, at de øst- og centraleuropæiske ansøgerlande får udviklet gode demokratiske retssamfund. Betænkningen lægger op til, at der mellem de nuværende medlemslande skal arbejdes tættere sammen på området for retslige og indre anliggender. Vi har fra dansk side et forbehold på dette område, men vi vil ikke forhindre de andre lande i at indgå et tættere samarbejde. Vi forbeholder os dog retten til at stå udenfor.
Det vigtigste for os er at sikre, at de øst- og centraleuropæiske ansøgerlande får både økonomisk og politisk opbakning i deres bestræbelser på at udvikle demokratiske instanser. Dette gælder også støtte til projekter for uddannelse af embedsmænd i administrationen og politifolk. For at sikre at de demokratiske tiltag bliver overholdt, er det nødvendigt, at de folk, der skal administrere de nye love, er uddannet hertil.
De danske socialdemokrater er imod forslaget i udtalelsen om, at de institutionelle forandringer skal være på plads inden udvidelsen. Dette er ud fra en betragtning om, at Parlamentet ikke skal lægge hindringer i vejen for udvidelsen. Ansøgerlandene skal sikres optagelse i Den Europæiske Union, når de har opfyldt målene i de individuelle partnerskabsaftaler. Udvidelsesprocessen skal ikke forsinkes af et krav fra Europa-Parlamentet om, at mandatfordeling og stemmevægte skal være på plads, inden de første lande bliver optaget.

Parigi
Eftersom det kommunistiske styre i sin tid ødelagde alle det civile samfunds regler, er det en betingelse for de tidligere kommunistiske landes tiltrædelse af Den Europæiske Union, at der sker en slags "genopstandelse« fra disse landes side, således at deres lovgivninger kan gøres kompatible med Den Europæiske Unions regler og ånd.
Dette gælder også for forbindelser mellem politistyrkerne, på det retslige område, med hensyn til varernes, tjenesteydelserne og borgernes frie bevægelighed samt menneskerettigheder og beskyttelse af mindreårige.
Når denne langsommelige tilpasningsproces bevisligt er afsluttet, så er det tidspunkt kommet, hvor disse stater kan tiltræde Den Europæiske Union.
Fælles beslutning (B4-0424, 0426, 0427, 0428 og 0429/98)
Corbett
Hr. formand, jeg kan sagtens leve med denne beslutning, der opfordrer til en undersøgelse, om ikke andet for at en undersøgelse muligvis kunne vise, at nogle af de mere vilde påstande om tab af arbejdspladser måske er meget overdrevet. Under alle omstændigheder sker der ingen skade ved at undersøge dette.
Jeg beundrer kommissær Monti og den måde, hvorpå han har modstået alkohol- og tobaksindustriens pres med henblik på at få denne beslutning omstødt. Jeg håber, at økonomi- og finansministre vil stå lige så fast. Fra en finansministers synspunkt er der naturligvis ingen fornuft i at genindføre en skattefordel for alkohol- og tobaksindustrien: en skattefordel, der sært nok kun gælder dem, der rejser internationalt, sædvanligvis en gruppe mennesker, der i gennemsnit er bedre stillet end den almindelige borger.
Jeg håber derfor, at denne beslutning, selvom den opfordrer til en undersøgelse, der kan levere mere objektive kendsgerninger end visse af de undersøgelser, der er blevet foretaget af ikke-uvildige organisationer, som har en vis interesse i emnet, ikke desto mindre vil hjælpe med til at stadfæste den beslutning, der blev truffet for lang tid siden af Den Europæiske Union.

Formanden
Hr. Corbett, også jeg konstaterede, at De ikke er den eneste, der har den holdning. Men der er naturligvis mange andre, der har den modsatte holdning.

Querbes
Den afgiftsfrie handel er i kraft af omsætningen og beskæftigelsen en dynamisk sektor i den europæiske økonomi. Den spiller en vigtig rolle i udviklingen af effektive transportnetværk inden for Den Europæiske Union.
Afskaffelsen af det afgiftsfrie salg fra den 1. juli 1999 vil få alvorlige konsekvenser på økonomisk og socialt plan. Således er handelen med afgiftsfrie varer en vigtig indtægtskilde for lufthavne og færgeselskaber, en indtægt, der bl.a. gør det muligt at holde priserne på et lavt niveau.
Den afgiftsfrie handel spiller også en vigtig rolle i finansieringen af infrastrukturen og transporttjenesterne. Behovet for infrastruktur til transport og de investeringer, dette kræver, vil fortsat stige: fordobling af lufttransporten i Europa frem til år 2010, bygning af færger, overholdelse af sikkerhedsnormer, miljønormer osv.
Desuden vil afskaffelsen af det afgiftsfrie salg betyde et fald i transportselskabernes indtægter, og dette vil give sig udslag i en stigning i prisen, hvilket vil skade udviklingen i turismen og rejsebranchen.
Endelig vil titusinde arbejdspladser blive truet, særligt i områder hvor arbejdsløshedsprocenten allerede er høj. Især randområderne vil blive ramt. Beregninger viser, at 80.000 arbejdspladser vil forsvinde inden for forarbejdningsindustrien, transport, detailhandelen og de tilknyttede tjenester. Fagforeningerne har fået øjnene op for disse farer og protesterer mod Kommissionens forslag om at afskaffe det afgiftsfrie salg fra den 30. juni 1999.
Når alt kommer til alt, vil medlemsstaterne og borgerne ikke have nogen samlet fordel af afskaffelsen. Tværtimod. Derfor går vores gruppe ind for bevarelsen af det afgiftsfrie salg.
Under alle omstændigheder bør der ikke træffes beslutning, før man kender resultaterne af en undersøgelse om den økonomiske og sociale virkning af afskaffelsen, eller inden spørgsmålet har været til behandling i Parlamentet, som det kræves i den kompromisbeslutning, der blev vedtaget af vores Parlament.

Verdensomspændende satellitnavigationssystem
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Langenhagens betænkning (A460109/98) for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets afgørelse om aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab, Den Europæiske Rumorganisation og Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed om et europæisk bidrag til udvikling af et verdensomspændende navigationssatellitsystem (KOM(97)0442 - C4-0043/98-97/0231(CNS)).

Langenhagen
Hr. formand, de satellitbaserede positionsbestemmelses- og navigationssystemer er i de forløbne år blevet stærkt udbredt. En vedvarende, miljørigtig, sikker og garanteret bevægelighed for personer og varer ved hjælp af en bedre trafik- og transportstyring er meningen med denne teknologi. Dette er ikke kun tilfældet inden for luft- og søfarten. Den nye teknologi anvendes også på andre områder som den offentlige personnærtrafik, jernbanetrafikken, godstransporten og også på personbilsområdet, i landbruget og fiskeriet.
Man behøver ikke at være nogen profet for at forudse, at denne teknologi fortsat vil gøre fremskridt. Den vil således sikkert også i højere grad blive anvendt på fritidsområdet. Fritidssejlere og -vandrere vil i fremtiden måske kun hellige sig deres hobby med denne højteknologi. Der findes allerede to systemer, der opererer på verdensplan, det amerikanske global positioning system , kaldt GPS, og det russiske globale navigationssatellitsystem, kaldt GLONAS. Ingen af dem opfylder imidlertid alle krav fra de civile brugere. De er begge nationalt kontrolleret, konstrueret til militære formål og til dels kunstigt forringet til civile formål.
Den manglende nøjagtighed, den for store sandsynlighed for tekniske fejl, for lange varslingstider ved systemsvigt, den manglende garanti for, at systemet står til rådighed permanent, og den kendsgerning, at ingen har ansvaret for systemets funktion, tvinger os europæere til at tage vores egne initiativer. Det er på den baggrund, Kommissionens forslag skal ses.
Allerede i 1994 tog Kommissionen og Rådet med støtte fra Europa-Parlamentet initiativer på dette område. Den aftale, som vi skal godkende i dag, er en konsekvent fortsættelse af den hidtidige udvikling. Den aftale, som vi skal godkende i dag, skal regulere samarbejdet mellem Det Europæiske Fællesskab, Den Europæiske Rumorganisation, ESA, og Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed, EUROCONTROL. Disse tre europæiske institutioner skal arbejde hen imod et europæisk bidrag til udvikling af et globalt navigationssatellitsystem. Det primære formål er at koordinere og samle deltagernes planer og projekter. Som et første skridt skal de eksisterende russiske og amerikanske systemer suppleres, og dermed skal de tekniske mangler og unøjagtigheder, som jeg har beskrevet, afhjælpes. Tekniske problemer kan således løses, men det principielle, institutionelle problem, nemlig den manglende civile kontrol og garanti for systemet, forbliver uændret.
Derfor er det nødvendigt med et ekstra trin med det mål at udvikle sit eget uafhængige civile system med en garanteret optimal ydelse på et hvilket som helst tidspunkt og sted. Det arbejder vi ihærdigt på. I en verdenssituation, hvor markedet for satellitnavigation risikerer at blive domineret af USA, vil denne aftale helt sikkert bidrage til at beskytte de europæiske interesser og lette den konkrete mobilisering af hele det potentiale, der ligger i navigationssatellitteknologien.
Igen og igen understreges nøgleteknologiens betydning for etableringsområdet Europa. Med denne aftale kan vi vinde tabt terræn tilbage og i fremtiden fastlægge vores egne europæiske normer for satellitteknologien.
Så er der jo den budgetmæssige side. Da jeg er blevet rykket for det, har jeg en handlingsplan til finansiering af et sådant projekt med i min betænkning. De fremtidige civile brugere forholder sig endnu skeptisk over for projektet - det må jeg ærligt indrømme. Uden deltagelse af den europæiske industri og andre partnere kan et sådant projekt, og det er tydeligt, dog umuligt finansieres. For således at garantere et stort antal deltagere i udviklingen af et globalt navigationssatellitsystem, bør der så hurtigt som muligt udarbejdes en kohærent strategi med finansielt perspektiv. Den Europæiske Union er i dag blevet opfordret til internationalt samarbejde, hvis største fordel er de mindre omkostninger og investeringer. De potentielle partnere er og bliver i denne forbindelse USA og Rusland, og dertil kommer Japan.
Aftalen, som det handler om i dag, har altså symbolsk karakter, da den understreger europæernes beslutsomhed og vilje til at yde deres eget bidrag på dette område, og derfor beder jeg om godkendelse af denne aftale.

Stenmarck
Hr. formand, lad mig først rette en tak til Langenhagen for den udmærkede betænkning, hun har fremlagt.
Der udvikles i øjeblikket i hurtig takt ny teknik på flyområdet. Rigtigt anvendt vil den gøre flyet sikrere og også skabe mulighed for at rette op på mange af de stadig tilbagevendende forsinkelsesproblemer, vi lever med i øjeblikket.
Det, vi skal tage stilling til nu, er, om vi ønsker, at Europa skal være med i denne tekniske udvikling, eller om vi vil fortsætte med at stå udenfor. Vi står nemlig nu over for et meget strategisk valg, som kan få store konsekvenser for den fremtidige udvikling af navigationssystemerne. Spørgsmålet er da: Skal vi udvikle et eget navigationssystem, eller skal vi bare være med og påvirke dem, der allerede eksisterer?
Meget tyder på, at det er billigere at være med i udviklingen af et eksisterende system, da det indebærer en stor satsning på forskning og udvikling at forsøge at lancere et eget system. Samtidig er det imidlertid en tryghed ikke evig og altid at være afhængig af andre.
Jeg synes, der er grund til i denne fase at være positiv til en fortsat udvikling, og dermed indgå denne aftale mellem Det Europæiske Fællesskab, Den Europæiske Rumorganisation og Den Europæiske Organisation for Sikrere Flytrafiktjeneste. Det skaber forudsætninger for at være med og påvirke den fremtidige udvikling, hvilket jeg tror, er positivt.
Der er imidlertid også grund til at advare om, at vi risikerer at grave os ned i et overordentlig kostbart projekt, som måske ikke giver det resultat, som vi har grund til at håbe på. Det er der også grund til at være vagtsom over for. Derfor tror jeg, at den handlingsplan, som Langenhagen har taget op i sin betænkning, er overordentlig vigtig.
Jeg vil på den baggrund gerne aktualisere et brev fra de europæiske flyselskabers organisation Association of European Airlines . I dette brev af den 6. marts i år står der bl.a. følgende: «Improvements, if any, could be achieved in a much cheaper way«. Jeg ville være taknemmelig for kommissærens kommentar til, om det er muligt at opnå lige så store forbedringer på en billigere måde, end det, vi i dag skal tage stilling til. Hvis det ikke er muligt at få svar på dette spørgsmål i dag, er jeg taknemmelig, hvis det er muligt at få en skriftlig kommentar fra den ansvarlige kommissær.

Malerba
Hr. formand, kære kolleger, GNSS - Global Navigation Satellite System - er et skoleeksempel på dobbeltudnyttelse af teknologier til militære såvel som civile formål. Satellitovervågning, der blev indledt i den militære sektor under den kolde krig og anvendt til overvågning af ballistiske missiler, giver os i dag på det civile område mulighed for at navigere, ikke længere ved hjælp af stjerner, fyrtårne eller radar, men ved hjælp af satellitter.
I virkeligheden udgør satellitsegmentet en meget lille del af de potentielle tjenesteydelser, der kan opnås på jorden i forbindelse med udnyttelse af satellitsignaler til bistand ved navigation, redningsaktioner, sikkerhed, rutevalg, styring af bilparker, ja selv taxier begynder nu at kunne modtage satellitsignaler.
Dagens dokument er ikke et strategisk dokument, men skaber en nyttig forudsætning for en europæisk strategi for satellitnavigation, som vi skal forhandle om i nær fremtid. Dokumentet fastsætter reglerne for samarbejdet mellem EuropaKommissionen, ESA og Eurocontrol og forekommer mig derfor at være et første og positivt skridt.
Det, som vi nu skal stemme om, er erkendelsen af, at Kommissionen som europæisk institution har rollen som den politiske impulsgiver, mens ESA skal sørge for den teknologiske arkitektur og Eurocontrol udgøre den første af en række tjenesteleverandører til brugerne af lufttjenester.
Jeg tror, at man i den organisatoriske sammenhæng bør anbefale to forhold, som også ordføreren, fru Langenhagen, har medtaget. For det første, at aftalen mellem de tre forbliver åben for andre partnere for at sikre en hurtig udvidelsesmulighed for satellitnavigationstjenester til alle tjenester over havet og over jorden, og for det andet, at der oprettes en europæisk myndighed eller et agentur - navnet kan være ligegyldigt - der skal være ansvarlig for certificering af tjenesteydelser og godkendelse af udstyr. Med disse to bemærkninger, som ordføreren allerede har taget hensyn til, kan jeg godkende betænkningen og afventer en anden forhandling, som vi i løbet af kort tid skal have om Kommissionens dokument om satellitnavigation.

Formanden
Hr. Malerba, jeg kan forstå, at De har et særligt kendskab til disse forhold, eftersom De har Deres egen holdning til disse ting.

Scarbonchi
Hr. formand, satellitnavigationsområdet er en strategisk sektor, der sammen med informationsmotorvejene er en del af det fremtidige teknologiske kapløb. Europa skylder sig selv at være med. Vi har alle forudsætningerne for at deltage. Dog skal Europa udtrykke politisk vilje hertil og dermed langt om længe træffe et valg om en klar strategi. Dette kan opnås med vores kollega Brigitte Langenhagens betænkning, som anbefaler en aftale mellem Den Europæiske Kommission, Den Europæiske Rumorganisation og Eurokontrol med henblik på iværksættelsen af et globalt navigationssystem.
I dag står valget tydeligvis mellem et selvstændigt og uafhængigt europæisk system, hvis omkostninger anslås til mellem ECU 400 millioner og 4 milliarder eller et samarbejde med de eksisterende systemer, nemlig det amerikanske GPS og det russiske GLONAS.
Gruppen Europæisk Radikal Alliance går ind for ordførerens forslag af flere grunde, men dette er hovedårsagen: Hvorfor overlade det til andre at varetage vores interesser inden for en følsom sektor, når vi selv har kapaciteten til det, hvorfor igen blive afhængig af amerikanerne på det teknologiske og videnskabelige område, når vi i Europa har midlerne til at bevare vores uafhængighed?
Der er ingen tvivl om, at de store omkostninger ved dette europæiske system vil nødvendiggøre et partnerskab med den offentlige og private industri i Europa. Men hvis vi vil bevare vores uafhængighed i en sektor, der, med de perspektiver, den medfører, er både betydningsfuld, vigtig og rentabel for Europa på langt sigt, må vi meget hurtigt, uden at spilde tiden, foretage et sandt strategisk valg, som ordføreren anbefaler. I denne forbindelse tilslutter jeg mig kommissær Kinnock, som frygter, at hvis vi ikke hurtigt træffer en beslutning, vil vi sakke bagud i fremskridtet. Med andre ord vil vi være udelukket fra dette teknologiske og videnskabelige kapløb. Derfor må vi ikke spilde tiden.

Van Dam
Hr. formand, den aftale, som Det Europæiske Fællesskab, Den Europæiske Rumorganisation og Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed har indgået, har til formål at yde et bidrag til udviklingen af et globalt navigationssatellitsystem eller den engelske forkortelse GNSS. Parterne har hertil opstillet følgende tre mål: Det første er en såkaldt "European Geostationary Navigation Overlay Service«, forkortet til EGNOS. Det nuværende GNSS-system får så, og jeg citerer: Supplerende muligheder for afstandsmåling ved hjælp af satellitter, integritet og "wide-area« information for brugerne«.
Mål 2 er en helt driftsklar version af GNSS-1, og mål 3 er forberedelsen af et nyt europæisk satellitnavigationssystem GNSS-2.
Med hensyn til EGNOS har de europæiske luftfartsselskaber allerede meddelt, at de ikke har noget behov for et sådant produkt. Hvis der skulle være brug for forbedringer, vil de efter deres mening kunne realiseres på en meget billigere måde. Jeg forelægger derfor Kommissionen dette spørgsmål: Hvilke brugere har reelt interesse i udviklingen af EGNOS, og er disse brugere også villige til at bidrage til dækningen af driftsomkostningerne?
Hvis interessen for EGNOS virkelig ikke er ret stor, er det så ikke bedre at koncentrere kræfterne om udviklingen af GNSS-2? Det ser ud til, at fordelene ved denne nye generation af satellitnavigationssystemer ikke er omdiskuteret.
Til sidst fortjener henstillingen fra Budgetudvalget opmærksomhed. Den konstaterer, at de omkostninger, som Fællesskabet skal betale, endnu ikke står definitivt fast, men at de stort set er brugt. Derfor har Budgetudvalget henstillet, at betænkningenLangenhagen ikke fastsættes, før den finansielle situation er undersøgt til bunds.
I Udvalget om Transport og Turisme er betænkningen ikke desto mindre blevet behandlet og godkendt. Jeg vil gerne høre fra fru ordføreren, hvorfor hun har tilsidesat denne klare henstilling fra Budgetudvalget.

Rübig
Hr. formand, jeg er selv pilot og har oplevet omstillingen. De fordele, som navigationssatellitsystemerne giver, er sensationelle. De betyder en stor forøgelse af sikkerheden, og også den computerkapacitet og den software, der står bag disse systemer, er en stor fordel for en pilot, for de gør det muligt at yde et væsentligt bedre kvalitetsarbejde i cockpittet. Det glæder mig også, at Kommissionen har meddelt os, at finansieringen sker ud fra eksisterende midler, bl.a. også fra budgetpost B5-700. Jeg tror, at denne beslutning spiller en ganske vigtig rolle for konkurrencen i Europa, og at en konkurrence på dette marked også er meget nødvendig på verdensplan.
Vi ved, at netop den økonomiske udvikling i høj grad afhænger af tre faktorer, nemlig af uddannelse og efteruddannelse, af forskning og af infrastruktur. Med dette system behandles alle tre områder optimalt, og jeg vil gerne gratulere fru Langenhagen med denne betænkning.

Formanden
Hr. Rübig, jeg konstaterer, at Parlamentet er så heldig at råde over en stor erfaring, der har beriget behandlingen af spørgsmålet med mange særdeles interessante elementer.

Gradin
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg sætter på Kommissionens vegne pris på, at Parlamentet støtter denne aftale, som muliggør et europæisk bidrag til udviklingen af et globalt satellitbaseret navigationssystem. Denne aftale vil udgøre det første formelle grundlag for en aftale, som indgås mellem Kommissionen, Den Europæiske Rumorganisation og Den Europæiske Organisation for Sikrere Flytrafiktjeneste, Eurocontrol, med henblik på sammen at udvikle et bidrag til en global infrastruktur for satellitnavigation. Et europæisk bidrag til dette er vigtigt af flere grunde. For det første vil et globalt satellitbaseret navigationssystem bidrage til en holdbar udvikling af stadig voksende transporter via luft og hav. For det andet vil et sådant system muliggøre store forbedringer med hensyn til sikkerheden. Endelig vil forslaget indebære, at der åbnes for nye markedsmuligheder for den europæiske industri, som i øjeblikket er udelukket fra dette marked på grund af USA's dominerende stilling.
Anvendelse af satellit ved navigation er et meget lovende og dynamisk område. For at få succes på dette område kræves dog, at det bliver et bredt og dybt samarbejde. Ved hjælp af denne aftale skabes der forhåbentlig en effektiv samarbejdsstruktur, som sigter til på bedst mulig måde at udnytte hver deltagende parts ressourcer.
Et andet skridt forberedes af Kommissionen med den meddelelse, vi vedtog i januar. Den tager den generelle strategi for Europas bidrag til det globale navigationssystem op. Til hr. Stenmarck vil jeg blot sige, at jeg vil fremføre hans spørgsmål til den ansvarlige kommissær, og han vil så få enten et mundtligt eller et skriftligt svar på sit spørgsmål, da jeg ikke er menneske for at udrede omkostningsaspekterne i denne sammenhæng. Kommissionen ser frem til en bred debat med Parlamentet om strategien i forbindelse med den kommende diskussion omkring denne meddelelse, da det er vigtigt, at vi tager stilling til, på hvilken måde Europa skal deltage i hele dette arbejde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Nicholson
Det globale navigationssatellitsystem forsøger at organisere et samarbejde mellem EU, Den Europæiske Rumorganisation og Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed. Det er vores hensigt at sikre, at vi frem for alt opnår fuldstændig sikkerhed.
Det nuværende system tillader geografisk positionsbestemmelse og navigationskontrol inden for alle transportmidler. Vi står nu over for enten at udvikle denne nye form for transportkontrol eller at fortsætte med at forholde os passivt over for samtlige hidtidige systemer.
Der er ingen nemme løsninger på det problem, vi står over for, men vi er nødt til at acceptere det mest effektive og forsvarlige forslag for at sikre, at færdselstætheden lettes for alle.

Indkapsling af reaktor i Tjernobyl
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0076/98) af Adam for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om et fællesskabsbidrag til Tjernobyl-reaktorfonden under Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (KOM(97)0448 - C4-0499/97-97/0235(CNS)).

Adam
Hr. formand, beskyttelsen eller indkapslingen, der blev bygget uden om reaktor 4 i Tjernobyl efter den frygtelige katastrofe i april 1986, blev monteret på utrolig kort tid. Den opfyldte sit primære formål ved at sørge for beskyttelse af den nærmeste befolkning og bevirkede, at de resterende reaktorer kunne fortsætte i drift.
Det anerkendtes dog, at konstruktionen ikke var tilstrækkelig i det lange løb. Specielt har ingen af de bjælker, der blev sat ind for at bære taget på beskyttelsen, sikker understøttelse inde i indkapslingen. Der er problemer med radioaktivt støv i den tidligere reaktorhal, og der er en ophobning af radioaktivt vand i kælderrummene i reaktorområdet. Indtil nu har der ikke været en model til stabilisering af strukturen, der har været acceptabel for alle parter. Risikoen for ekstremt høje strålingsdoser for arbejderne har været det primære problem, der skulle løses.
Aftalememorandummet, der blev undertegnet af G7-landene, Kommissionen og Ukraines regering i december 1995, omhandlede nedlukningen af Tjernobyl-kernekraftanlægget inden år 2000 og anerkendte, at der skulle gøres noget ved strukturen over reaktor 4.
Der forelå dog ikke en aftalt plan, ej heller en vurdering af omkostningerne. Vi sidder nu med indkapslingsplanen, der er blevet aftalt som et resultat af indgående tekniske diskussioner, og vi bør bemærke, at TACIS-programmet har været særdeles aktivt i udviklingen af planen.
Formålet med betænkningen er at fastlægge Den Europæiske Unions finansielle bidrag, der ikke overstiger USD 100 millioner, til en vurderet samlet omkostning på USD 750 millioner. Indkapslingsplanen er usædvanlig, idet den skyldes en politisk beslutning, der er truffet af G7-landene. Den vil blive gennemført af EBRD. Det er vigtigt at bemærke, at man ikke vil være klar over den endelige form før om fire elle fem år, idet visse aspekter af den endelige model er en del af planen. Den endelige form og indkapslingens art, spørgsmålet om fjernelsen af brændselsholdigt materiale, hvordan man skal behandle støvet inde i indkapslingen samt behandlingen af ophobningen af vand vil først komme frem under gennemførelsesstadierne. Den endelige form vil også afhænge af G7-landenes evne til at skaffe den anslåede nødvendige finansiering, og for øjeblikket er vi kun halvvejs.
Denne betænkning omhandler de finansielle og forvaltningsmæssige aspekter, der er forbundet med konstruktionen af indkapslingen. Det er nødvendigt at foretage yderligere vigtige ingeniørarbejder, f.eks. i form af anlæg til behandling af radioaktivt materiale, før arbejdet med indkapslingen kan påbegyndes. Det var derfor nødvendigt for Parlamentet, som part af budgetmyndigheden, at sikre sig, at disse yderligere arbejder skrider frem i takt med indkapslingsprojektet.
I forbindelse med gennemførelsen af aftalememorandummet bør det bemærkes, at reformen af energisektoren i Ukraine er den vigtigste enkeltstående foranstaltning: Hvorvidt der produceres elektricitet fra kernekraftværker eller varmekraftværker. Med mindre elektricitetsmarkedet opererer på en måde, der gør det muligt for operatørerne at have adgang til midler, kan der ikke være det vedligeholdelses- og gennemførelsesniveau, som situationen kræver.
Teksten i memorandummet, rammerne og samtlige retlige tekster vedrørende dette fremstilles i form af bilag til min betænkning. De er på engelsk, men jeg håber, at mine kolleger vil betragte dem som en brugbar reference.
Planen er ikke bare luftkasteller: Siden den blev udformet, er der sket betydelige fremskridt hos den ukrainske foreskriftsudstedende myndighed under hr. Smyshlyayev, lederen af den myndighed, der vil få ansvaret for de sikkerhedsstandarder i henhold til hvilke, arbejdet i indkapslingen skal udføres. Kernekraftindustrien er blevet omorganiseret under hr. Nigmatullin, og Energoatom, det selskab, der opererer kernekraftsektoren i Ukraine, under frie markedsvilkår, producerede 47 % af elektriciteten sidste år. Der er blevet oprettet en arbejdsgruppe på højt niveau, ledet af vicepremierministeren for økonomisk reform, hr. Tigipko, med henblik på at opstille en plan for moderniseringen af energisektoren. Disse er ikke ubetydelige mål i et land, hvor økonomien stadig vakler efter Sovjetunionens sammenbrud.
Punkt 54 i min betænkning opstiller betingelserne for, at Parlamentet accepterer overførsel af midler fra reserven for 1998budgettet. De fleste af dem, og absolut de vigtigste af dem, er nu blevet opfyldt.
Punkt 55 opstiller de oplysninger, der skal stilles til rådighed for Parlamentet af Kommissionen og EBRD under gennemførelsen af planen.
Punkt 56 opstiller et antal aktiviteter, hvor Kommissionen efter min mening kan og bør yde supplerende støtte til planen. Jeg er tilfreds med, at retningslinjerne i disse punkter danner grundlag for overvejelse af de budgetmæssige beslutninger, som Parlamentet træffer i de kommende år for projektet.
EBRD har taget positive skridt til at involvere russisk ekspertise. Når alt kommer til alt, er reaktoren en russisk model. Kurchatov Institute, som nogle af os i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi kender, vil komme til at spille en rolle.
Dette er en meget teknisk og kompleks betænkning, men jeg vil gerne slutte af med yderligere en eller to generelle politiske observationer samt understrege, at kernekraftindustrien i Ukraine er relativt ung, idet mange af reaktorerne har langvarigt potentiale. Det er fuldstændig tydeligt, at den nationale politik er fortsat at have en kernekraftindustri til dels for at mindske afhængigheden af Rusland med henblik på levering af gas, olie og kul. Men vi er også nødt til at bemærke, at den russiske forbindelse ikke er noget, der kan ignoreres, fordi forbindelserne mellem Unionen og Ukraine, hvad angår olie, gas og elektricitet, tager fart via SYNERGY- og TACIS-programmet og er tæt forbundet med de tilstødende lande. Af disse årsager vil det derfor være fornuftigt at opfordre til standarder inden for kernekraft, der er acceptable i Europa som helhed betragtet, og vi bør anerkende, at russerne er opsat på at udvikle egne reaktorer.
Den nyligt udnævnte atomenergiminister i Rusland, Evgeni Adamov, kendes af visse af os, og vi ved, at han mener, at det er af stor vigtighed at forbedre den sikre drift af kernekraftanlæg, og at han lægger vægt på et samarbejde mellem russiske og europæiske videnskabsfolk. Man skal holde sig alle disse facetter af energisituationen i Ukraine for øje. Mens regeringen er fast besluttet på at lukke anlægget, bør vi huske på, at den holdning ikke støttes af samtlige politiske kræfter i Ukraine. Det gælder især de mennesker, der repræsenterer Tjernobyl-området, hvor ledigheden allerede er høj. Det er derfor, at det er vigtigt, når planen gennemføres, at EBRD skal benytte enhver lejlighed til at sikre, at gennemførelsen af projektet lægger så meget af arbejdet som muligt ud til lokalbefolkningen i Slavutich, den nærliggende by, hvor de fleste af arbejderne på anlægget bor.
Det er også vigtigt at anerkende, at der ikke vil være en fuldstændig lukning af anlægget, før den anden reaktor på Khmelnitsky og den fjerde reaktor på Rovno er færdiggjorte. Ukraine har for nylig sørget for russisk finansiering, og det er yderst vigtigt, at EBRD beslutter sig vedrørende G7-landenes bidrag til dette projekt.
For at sige det ligeud mener Ukraine, at forpligtelsen til at færdiggøre disse to reaktorer var indbygget i aftalememorandummet. De betragter Den Europæiske Unions mangel på hjælp med lånefinansieringen til dette arbejde som manglende overholdelse af aftalen. Uden den lånefinansiering bliver K2 og R4 ikke færdiggjort til vestlige sikkerhedsstandarder, men de vil blive færdiggjort. Forsamlinen af donorlande har udnævnt Hans Blix til formand for Donorforsamlingen. Hr. Blix er tidligere generalsekretær for Det Internationale Atomenergiagentur og er meget respekteret inden for det felt. Han har allerede fortalt mig, at han ville være indstillet på at mødes med Parlamentets udvalg på et passende tidspunkt, og embedsmændene i EBRD, der er ansvarlige for kontoen, er villige til at gøre det samme, således at vi kan blive holdt underrettet om udviklingen. At EBRD vil fremstille et nyhedsbrev, der skal informere medlemmerne, er en velkommen udvikling.
Parlamentet skal spille en vigtig rolle med henblik på at sikre, at dette projekt kommer i gang til tiden og som budgetteret, og jeg har foreslået i betænkningen, at det kunne være hensigtsmæssigt at udpege to eksperter til at hjælpe med vores vurdering af arbejdet. Det forslag er indeholdt i punkt 64, og jeg håber, at Budgetudvalget vil tage denne idé op på et senere tidspunkt. Under alle diskussionerne og møderne i forbindelse med udformningen af denne betænkning har jeg understreget, at aftalememorandummet bør gennemføres hurtigst muligt.
Der har ikke vist sig nogle beviser for, at det skulle være formålstjenligt at foreslå, at aftalerne i forbindelse med indkapslingsplanen med fordel kunne ændres betydeligt på dette tidspunkt. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at vedtage betænkningen i samme form, som den enstemmigt blev vedtaget i Budgetudvalget.

Holm
Hr. formand, det er egentlig ikke min udtalelse, men derimod min kollega Bloch von Blottnitz, der har skrevet udtalelsen fra udvalget for forskning, teknologisk udvikling og energi. Men desværre kan hun ikke være til til stede i dag.
Udtalelsen fra Bloch von Blottnitz blev enstemmigt vedtaget i udvalget. Hovedtrækkene i udtalelsen er ikke blot det økonomiske aspekt, men også en hel række af de tekniske dele, der er vigtige i dette spørgsmål. Kommissionens forslag handler jo især om finansieringen i henhold til den bidragyderkonference, der fandt sted i New York sidste år. Det handler om indkapslingsplanen, som går ud på at bygge en ny betonhal for at forsegle den atomreaktor i Tjernobyl, der havarerede i foråret 1986.
At EU skal være med til at betale for dette projekt er en selvfølge. Det er også glædeligt, at Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling, som forvalter den pågældende fond, vil få EU-støtte. Det mangler dog at blive klarlagt, hvor mange penge, der kommer fra TACIS-midlerne, da Kommissionen i dens forslag kun omtaler et maksimumsbeløb på ECU 100 millioner. Jeg håber, at Kommissionen kan tydeliggøre, hvilket beløb, det kan komme til at dreje sig om. Desuden bør man i denne sammenhæng påpege, at det ville være formålstjenligt og organisatorisk set enklere, hvis Kommissionen snarest muligt kunne tilnærme dens interne kriterier for tildelingen af de finansielle midler til de bestemmelser, som EBRD har fastlagt for gennemførelsen af dens finansielle projekter.
Med hensyn til selve reaktoren er målet fra Kommissionen at overføre den eksisterende indkapsling af den ødelagte reaktor til et miljøsikkert system. Dette er et urealistisk mål. Ingen kan garantere en fuldstændig sikkerhed, selvom planen kan føre til en forbedring af den nuværende katastrofale, yderst truende situation i Tjernobyl.
Udvalget mener desuden, at man må sikre, at alt eksisterende vand i den havarerede reaktors indre fjernes inden for rammen for arbejdet med at bygge en ny indkapsling, og at man skal sørge for, at den nye indkapsling kun omslutter den ødelagte reaktor 4, uden at de fremtidige nedmonteringsarbejder på reaktorblok 3 påvirkes.

Tillich
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Gordon Adam, med hans glimrende betænkning. Jeg vil gerne rose ham for, at han har påtaget sig et meget stort ansvar i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen. Han har ikke mindst selv været i Tjernobyl for at overbevise sig på stedet både om fremskridtene og også om indkapslingens tilstand. Det medførte naturligvis også en vis personlig risiko for ham. Det må man notere sig her.
Mellem ham som ordfører for denne betænkning og mig som ordfører for 1998-budgettet var der et fortræffeligt samarbejde. For endnu en gang blev det andetsteds besluttet, hvor Den Europæiske Union skal yde sit finansielle bidrag. I løbet af 1998budgetproceduren blev vi konfronteret med, at ECU 100 millioner til sikring af indkapslingen skal i front loading , det vil sige straks stilles til rådighed. Til det formål gennemførte vi i 1997 sammen med Kommissionen og med Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling en høring i London og blev dér informeret om enkelthederne i processen og i projektet.
Vi som økonomer, men også som repræsentanter for PPE, er for en sikring af indkapslingen. Men vi må naturligvis formulere nogle betingelser. Vi stillede også midler til rådighed i front loading til genopbygningen af det krigshærgede ex-Jugoslavien. Vi kender til denne problematik. Vi har først diskuteret den i denne uge. Derfor er den vigtigste forudsætning, at aftalen mellem Ukraine, Den Europæiske Union og USA overholdes under G7's protektion. Det vil sige, at den indgåede forpligtelse til at stille finansielle midler til rådighed skal opfyldes af alle på samme tid, og at vi med de ECU 100 millioner, som vi nu vil stille til rådighed, først går ud fra, at de står til rådighed for hele projektet indtil 2005. For vi ved, at der ved hele dette projekt er et underskud på mere end ECU 300 millioner eller USD 300 millioner. Dette underskud vil vi sikkert på et eller andet tidspunkt blive konfronteret med endnu en gang. Derfor har vi noteret eksplicit, at Den Europæiske Union på sin side er parat til at stille ECU 100 millioner til rådighed, sådan som det er aftalt i kontrakten, og dette vil finde sted de næste to år, i 1998 og 1999.
I budgetproceduren har vi skabt en særlig budgetpost. I den forbindelse havde vi den hensigt - det har vi også meddelt Kommissionen - at forhindre, at Kommissionen på den ene side i princippet omformer TACIS-programmet til et nukleart sikkerhedsprogram og på den anden side nedbringer sine store restancer i TACIS-programmet med en underskrift og ECU 100 millioner. Vi kræver mere gennemskuelighed her. Dermed er der i sidste ende også mulighed for at fortælle offentligheden, hvad den nukleare sikkerhed i Europa er værd, og også fortælle, hvad vi gør for den. Derfor en selvstændig budgetpost! Hr. Adam har gjort opmærksom på, at det er meget, meget vigtigt for os at få kvalificerede og tilstrækkelige informationer om den rigtige anvendelse af midlerne på stedet.
I erkendelse af, at blot én koordineret handling giver ægte fremskridt til forøgelse af den nukleare sikkerhed for indkapslingen i Tjernobyl, og at selve Ukraine og landets politisk ansvarlige i den forbindelse er nøglen til succes, vil PPE godkende den foreliggende betænkning af hr. Gordon Adam og hans ændringsforslag. Det eneste forslag fra De Grønne, som vi vil godkende, er ændringsforslag 17 af fru Bloch von Blottnitz.

Kaklamanis
Hr. formand, problemet med anvendelse af atomenergi og farerne i den forbindelse for atomulykker har tre dimensioner, hvad EU angår. Den første dimension vedrører kraftværkerne internt i EU. Det er naturligvis sjældent, at vi taler om dem, og endnu mere sjældent omtaler vi problemerne som følge af deres atomaffald. Den anden dimension vedrører atomkraftværker i lande, der grænser op til EU's medlemsstater, hvoriblandt er Kozlodoui, og den tredje dimension vedrører atomkraftværker i fjerntliggende lande som Ukraine, og jeg tænker her især på den glimrende betænkning, som hr. Adam har udarbejdet om Tjernobyl.
Radioaktiviteten kender imidlertid ingen grænser. Vi er alle i fare, hvis der opstår et atomuheld. Det er derfor med rette, at Kommissionen og Europa-Parlamentet på denne baggrund besluttede sammen med andre bidragydere at hjælpe til bygningen af en indkapsling rundt om Tjernobyl-reaktoren. Der er imidlertid fortsat to problemer, der efter min mening endnu ikke er løst. Det første vedrører de økonomiske bidrag fra de øvrige bidragydere, som i det mindste ikke hidtil har udvist hverken den følsomhed eller konsekvens, som Kommissionen har udvist. Vi ser altså, fru kommissær, at situationen i Bosnien gentager sig, for her lader det til, at Kommissionen er den eneste bidragyder, der indtil videre har gennemført sine betalinger. Det andet problem vedrører den rette anvendelse af de bevillinger, der hidtil er givet til Ukraine til brug i Tjernobyl-værket. Der er behov for fuld gennemskuelighed og stadig kontrol med forvaltningen af disse midler. Der er mistanke om, fru kommissær, at den hjælp, der hidtil er ydet, ikke er anvendt korrekt af den ukrainske regering. Den ansvarlige kommissær, hr. Van den Broek, har i sine svar på to spørgsmål, som jeg har stillet, bekræftet mig i denne mistanke. Jeg fik bestemt ikke nogen forsikring om, at de penge, der hidtil er bevilget, er gået til det formål, de skulle gå til. Naturligvis bør endemålet være en lukning af Tjernobyl-reaktoren, og jeg vil gerne minde alle om, at der også var en indkapsling før 1986, da ulykken indtraf. Det var altså ikke noget, der ikke var der i forvejen, og som vi nu bygger. Jeg er ikke klar over, hvilke politiske kræfter hr. Adam sigter til, når han taler om politiske kræfter i Ukraine, der modsætter sig lukningen af reaktoren. Men jeg ved imidlertid, at uanset hvilke politiske kræfter, der er tale om, så har de ikke bidraget med en eneste ecu til den reaktor, der er i deres land. Vi har altså ingen grund til at tage hensyn til disse politiske kræfter, og i det omfang vi betaler, og jeg gentager, at vi bør betale, bør vores endemål være at nå frem til en lukning af reaktoren.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Adam, fordi det er en teknisk meget vanskelig betænkning, som samtidig er politisk meget følsom, og det er en glimrende betænkning. Min politiske gruppe vil støtte den og vil ligeledes støtte næsten alle ændringsforslagene.

Virrankoski
Hr. formand, hr. Adam har udarbejdet en særdeles kompetent betænkning om EU's deltagelse i opbygningen af en beskyttelse, hvorved det er hensigten definitivt at overdække det eksploderede kernekraftværk i Tjernobyl. Tusind tak for den. Man har sat sig grundigt ind i betænkningens svære stof, og resultatet er en alsidig og begrundet fremstilling.
Betænkningen viser, hvor svært et problem, der er tale om. Ud over den eksploderede reaktor findes der i Tjernobyl tre gamle kernereaktorer med en dårlig funktionssikkerhed. Det er konstant nødvendigt at foretage reparationer på dem. Selvom der kun gøres fremskridt i beskedent omfang, udgør arbejdspladsens omkostninger alligevel 6 % af Ukraines totale bruttonationalprodukt. Når der tages højde for reparationsomkostninger til opnåelse af bare et forsvarligt sikkerhedsniveau, er Ukraine ikke i stand til at klare opgaven uden ekstern hjælp.
Fordi Tjernobyl udgør en tværeuropæisk risiko, er det begrundet, at også EU påtager sig sin del af disse omkostninger. Derfor er betænkningsforslaget om, at EU's andel vil være ECU 100 millioner, velbegrundet. Projektets totalomkostninger er temmelig store. Det virker bekymrende, at kun halvdelen af finansieringen er klarlagt. Derfor er betænkningsforslaget om, at EU's finansiering udbetales løbende, efterhånden som projektet skrider frem, en sikker og fornuftig løsning.
I spørgsmål om kernekraftsikkerhed anvendes bevingede ord, som siger, at den bedste er den godes fjende. Dette gælder også for kernekraftindustrien i Ukraine. Ukraine har to næsten færdige, nye, ganske moderne kernekraftværker, Khmelnitzky og Rovno 2. At bringe dem i produktionsstand vil betyde, at de svageste kernekraftværker kan droppes. Samtidig vil den ukrainske økonomi bringes på en sundere kurs, for da vil det være muligt at koncentrere sig om andet end at istandsætte gamle værker. Det er derfor, det haster med finansieringen af disse projekter fra Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling, så der efter denne blinde vej kan arbejdes fremad.
Adams betænkning foreslår, at projektet finansieres delvis af TACIS-bevillingerne og delvis med en ny budgetomlægning. Denne tanke rammer helt rigtigt. Det er også rigtigt, at Kommissionen opfordres til at gennemgå TACIS-bevillingerne efter denne eventuelle finansieringsafgørelse. På den anden side har kernekraftsikkerhed også hidtil udgjort en stor andel i TACIS-bevillingerne, 13 %, og denne tyngde er helt begrundet. Eventuelle katastrofer i kernekraftværker vil være enorme og foranledige kolossale beskadigelser.
TACIS-enheden har opnået betydelige resultater på dette område. Den har bidraget til højnelse af det tekniske niveau og forbedring af sikkerhedsniveauet. Udvekslingen af information er væsentligt forbedret, for alle kernekraftværker har en EU-lønnet ansat, som har en direkte dataforbindelse uden for kernekraftværket. Derfor kan forsinkelsen af information undgås, og på den måde kan der hurtigt iværksættes forholdsregler, også ved overraskende situationer. Derfor vil jeg også takke TACIS-enheden for dens hidtige arbejde. Jeg slutter mig til hr. Adams forslag.

Seppänen
Hr. formand, i forbindelse med behandlingen af denne sag er det konkret blevet klarlagt for os, hvilke problemer den kommende udenrigs- og sikkerhedspolitik kan udgøre for små lande. Ved G7-landenes møde traf lederne af de største EU-lande nemlig en politisk beslutning om, at EU-midler kan anvendes til indkapsling af Tjernobyls reaktor fire. Beslutningen om at bygge overdækningen er rigtig. Problemet er, at de største EU-landes ledere ikke havde beføjelse fra EU til at træffe en sådan finansieringsbeslutning.
At kunne indfri dette løfte manglede længe et fuldstændig juridisk grundlag. Derfor har det været nødvendigt at tage de krævede midler fra TACIS-programmets midler, som oprindelig ikke er ment til indkapslingen af Tjernobyl-reaktoren.
Efter en speciel beretning fra EU's Budgetkontroludvalg har vi ingen sikkerhed for, at styringen af TACIS-midlerne til forbedring af Ukraines kernesikkerhed altid har givet det ønskede resultat. Kontrollen af anvendelsen af midlerne har været mangelfuld. Derfor er alle de krav, som hr. Adam og Budgetudvalget stiller, ubegrundede. Vi skal følge op på den administrative effektivitet ved anvendelsen af midlerne.
Fordi afgørelserne i den uofficielle G7-klub ikke er juridisk bindende, er der grund til at sikre sig, at også de andre parter indfrier deres vage løfter. Der mangler endnu halvdelen af finansieringen. Hvis G7 og EU ikke yder flere penge, hvor mon finansieringen af den anden halvdel så kommer fra? Kravet om, at EU's andel kun er ECU 100 millioner lyder urealistisk, men det skal vi holde fast i.
Hvis sagen betragtes fra Ukraines side, skal vi konstatere, at der er brug for energi som hos andre. Derfor skal hensigtserklæringen fra december 1995 om nedlukningen af Tjernobyl støttes med andre beslutninger om energiproduktion. I forbindelse med dem er det nødvendigt at tage stilling til færdiggørelsen af byggearbejdet af reaktorerne Khmelnitzky og Rovno 4. Hvis Tjernobyl afvikles, skal disse nye kernekraftenheder tages i brug, eller alternativt skal Ukraine have en massiv energitilførsel fra udlandet.
Personligt er jeg modstander af opbygningen af kernekraft. Men hvis vi kræver, at Ukraine både skal nedlukke Tjernobyl og afbryde byggeriet af to nye reaktorer, føles kravet urimeligt, uden at vi støtter det økonomisk, hvilket igen er uholdbart for os. Som hr. Adam sagde, opfatter Ukraine i hvert fald sagen på den måde, at hensigtserklæringen samt færdiggørelsen og finansieringen af de nye kernekraftreaktorer hænger sammen.
Hvis de nye reaktorer i hvert tilfælde færdigbygges, skal der tales om, hvordan de gøres kernesikre. For at løse dette problem støder vi på nye finansieringsproblemer, hvor genopbygningsbankens rolle bliver afgørende. Lukkes Tjernobyl- kernekraftværket ned, og vi støtter det økonomisk, er vi alligevel på vej til at støtte anvendelsen af kernekraft i Ukraine

Holm
Hr. formand, Adam har virkelig lagt et stort arbejde i denne betænkning, hvilket bemærkes i motiveringen til betænkningen. Vi fra V-gruppen har dog via Bloch von Blottnitz fremlagt nogle ændringsforslag for at gøre en god betænkning endnu bedre.
Kommissionens mål er at overføre den eksisterende indkapsling af den ødelagte reaktor i Tjernobyl til et miljøsikkert system. Dette er, som jeg sagde tidligere, et absolut urealistisk mål. De planer, der er udarbejdet af den internationale ekspertgruppe, kan ganske vist føre til forbedringer af den nuværende katastrofale og yderst truende situation i Tjernobyl, men ingen vil dog kunne garantere en fuldstændig sikkerhed. Under alle omstændigheder vil der ikke kunne opnås noget miljøsikkert system, da den radioaktive stråling er der. For at dette skal opnås, kræves en fuldstændig sanering både af den havarerede reaktor med dens meget høje stråling samt af omgivelserne. Det er et projekt, der er ønskeligt, men som ville blive utrolig dyrt, og som man er tvunget til at give afkald på til fordel for forbedringer af sikkerheden i den reaktor, der er ødelagt. For at opnå et virkelig miljøsikkert system, ville der også være behov for en fuldstændig og sikker slutdeponering af alle radioaktivt belastede dele af den ødelagte reaktor samt en indkapsling af denne. Desuden ville det omfatte en fuldstændig nedmontering af de tre andre Tjernobyl-reaktorer samt en sikker slutdeponering af alle ved ulykken eller ved driften af anlægget radioaktivt belastede dele i Tjernobyls omgivelser. Endnu findes de nødvendige teknikker dog ikke for dette, hverken for nedmonteringen af den havarerede reaktor eller for den sikre slutdeponering af det radioaktive materiale.
Radioaktiviteten er der stadig. Jeg kan huske, da Tjernobyl blev ødelagt i foråret 1986, og man i Sverige på Statens Kärnkraftinspektion sagde, at der ikke ville være nogen problemer med strålingen efter et halvt år. Intet kunne være mere forkert! For et par uger siden kom der en ny rapport, som viser, at strålingen i vildtet tværtimod er steget i visse regioner i Sverige. Problemet er altså enormt stort og kan absolut ikke viftes væk på nogen måde.
Med hensyn til finansieringsbestemmelserne samt håndteringen af de finansielle midler har EU-administrationen endnu en gang vist sig at være en mester i bureaukrati og unødvendige udgifter. Grunden til, at der må oprettes en særlig post for information til offentligheden er også uklar. Med undtagelse af en omhyggelig kontrol af anvendelsen af midlerne bør udbetalingen af pengene ske på en så ubureaukratisk måde som muligt, så store dele af fonden ikke går tabt til administration, men i stedet går til det, de var afsat til.
En hurtig forbedring af de uacceptable sikkerhedsrisici i Tjernobyl må have allerhøjeste prioritering, og den procentuelle andel af de nødvendige bureaukratiske udgifter til at opnå dette mål bør begrænses til et absolut minimum.
Kommissionen påpeger, at Fællesskabets bidrag til fonden for indkapsling af reaktoren sikrer, at gennemførelsen af aktiviteterne for indkapslingsplanen i forbindelse med aftalen mellem G7-landene og Ukraine om nedlægning af Tjernobyl sker før år 2000. Ud over at den ødelagte reaktors sikkerhed umiddelbart forbedres, er det af allerstørste betydning, at hele atomkraftværket i Tjernobyl lukkes.
EU's bidrag til finansieringen af en ny sarkofag bør desuden være uafhængig af færdiggørelsen af de to ukrainske atomkraftværker, som er under konstruktion. Man bør tydeligt gøre det klart for Ukraine, at man må regne med mærkbare nedskæringer i støtten, hvis løftet om lukningen af Tjernobyl ikke holdes. Derfor bør man allerede i perioden før den endelige lukning insistere på bevis for, at man har iværksat tekniske og organisatoriske aktiviteter for en lukning.
Atomkraften er ikke sikker, hverken i EU-landene eller uden for EU, f.eks. i Tjernobyl. Atomkraften hører ikke til fremtiden. Vi må have ny teknik og ikke være negative over for en teknologisk udvikling, som vi alle har nytte af, og som EU så fint erklærer det i den nye Amsterdam-traktat om målet for det økologisk holdbare samfund. Der indgår atomkraften ikke!

Blot
Hr. formand, kære kolleger, også jeg finder, at vores kollega Gordon Adams betænkning er af høj teknisk kvalitet, og jeg stemmer for de heri fastsatte bestemmelser. Jeg konstaterer, at vi i virkeligheden ikke har noget valg, og at vi med hensyn til Tjernobyl af tvingende sikkerhedsgrunde er nødt til med en vis prioritet at yde bistand fra Den Europæiske Union.
Det er dog ikke forbudt at sætte spørgsmålstegn ved den økonomiske og politiske fornuft i den situation, vi er blevet tvunget ud i, og se, hvilke alternativer vi har. Det er sandt, at den ukrainske regering påstår, at for at lukke Tjernobyl vil det blive nødvendigt at bygge nye kraftværker så hurtigt som muligt. Vi befinder os altså i en situation, hvor den hjælp, den ukrainske regering kunne anmode om, tydeligvis ville være af betydelig økonomisk og finansiel størrelse. Det er beklageligt, at man på intet tidspunkt overvejer muligheden for et atomkraft-frit alternativ.
Og dog er denne løsning til stede. Den er meget billigere og i alle henseender mere fornuftig, men den forudsætter et større samarbejde mellem Ukraine og den Russiske Føderation, eftersom det fortrinsvis er den Russiske Føderation, som med meget kort varsel vil kunne forsyne Ukraine med den gas og olie, landet vil få brug for til at drive de varmekraftværker, der kan erstatte Tjernobyl. Jeg beklager, at Den Europæiske Union, som i øvrigt altid forsøger at fremme samarbejdet mellem de forskellige europæiske stater, ikke gør det samme, når det drejer sig om Ukraine og Rusland, samtidig med at den ukrainske suverænitet naturligvis skal respekteres fuldt ud.
Jeg konstaterer desuden, at visse stormagter på det diplomatiske plan spiller et tvivlsomt spil, der består i at forværre striden mellem Ukraine og Rusland. Jeg mener ikke, at det kan være i nogens interesse, hverken på geostrategisk eller økonomisk plan, og man må absolut opgive denne irrationelle politik for tværtimod at fremme et samarbejde mellem Ukraine og Rusland, som vil gøre det muligt blandt andet at løse energiproblemet.

Gillis
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Adam for en enestående betænkning.
Vi var i 1986 vidne til begyndelsen på en frygtelig tragedie med eksplosionen af reaktor 4. De mennesker, der arbejder på stedet og bor i de omkringliggende områder, har betalt en meget høj pris for en defekt model, meget dårlig vedligeholdelse og et yderst risikofyldt arbejdsmiljø. Den dag i dag betaler de stadig en høj pris. Mange har mistet deres børn, deres helbred, deres hjem og levebrød. Denne erfaring har vist, at miljøskaden fra en sådan katastrofe hverken kender eller respekterer grænser. Derfor er Tjernobyls problemer også vores problemer.
Jeg ønsker at støtte hr. Adams betænkning om Tjernobyl-reaktorfonden, og jeg er enig med ham i, at aftalememorandummet mellem G7-landene, Kommissionen og den ukrainske regering bør gennemføres hurtigst muligt.
Det primære formål med indkapslingsplanen skal være en fuldstændig nedlukning af anlægget så hurtigt som muligt. Det er desværre tydeligt, at kernekraft fortsat vil være Ukraines elektricitetsplan i fremtiden, hvorfor høje ingeniør- og sikkerhedsstandarder skal være altoverskyggende på samtlige kernekraftanlæg, hvis man skal undgå en gentagelse af katastrofen i 1986. Selvom alle disse omfattende reparationsarbejder og konstruktionen af en effektiv og sikker indkapsling af reaktor 4 kan færdiggøres hurtigt, vil der desværre ikke være nogen garantier, og efter min mening ikke noget spørgsmål om, at hele projektet stadig vil være miljømæssigt usikkert, fordi den teknologi, der på den ene side skal gøre den nedlagte reaktor 4 sikker, og på den anden side eliminere det radioaktive affald, endnu ikke eksisterer. Vi har brug for fortsat forskning inden for mere sikre anlægsmodeller og en mere omfattende løsning på disse meget store problemer. I modsat fald vil menneskeheden fortsat leve med en uacceptabel risiko.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kommissær, jeg mener, at der her foreligger en særdeles god betænkning af hr. Adam, som også viser, at politikken skal holde fingeren på pulsen, og at det også vil lykkes gennem denne procedure. Hr. Adam sætter fingeren på et par ømme punkter. F. eks har Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling muligvis ikke tilstrækkelig erfaring. Det er fortsat uklart, hvordan kontrollen vil blive etableret. Han nævner med rette, at mange penge går til de vestlige virksomheder. Der står meget komplekse interesser på spil, og det er derfor af stor betydning, at vi holder fingeren på pulsen, og den procedure, sådan som den nu er valgt af Budgetudvalget, er et meget smart træk. Ikke desto mindre er jeg bekymret, bl.a. med hensyn til ansvaret. Er ændringsforslag 3 en tilstrækkelig garanti herfor? Atomenergi er allerede en aktivitet, der er meget vanskelig at forsikre, og jeg antager derfor, at hvis det igen går galt, er det ikke forsikret, og at de vestlige lande så igen er ansvarlige på grund af de store interesser, der står på spil. Derfor er sikkerhedskontrol og tilsyn så umådeligt vigtigt.
Hr. formand, mine sidste minutter vil jeg bruge på det politiske emne om Ukraines afhængighed. Jeg har også været derovre, og på den ene side siger Ukraine: Vi vil ikke være afhængige af Rusland. Det er et rimeligt argument. Men på den anden side er det min opfattelse, at Ukraine ikke i tilstrækkelig grad giver sig i kast med en række problemer, f.eks. besparelser. Der er stadigvæk gode muligheder for at spare store mængder energi. Der findes intet land i verden, hvor man f.eks. gennem en metode som kraftvarmesammenkobling stadigvæk kan opnå så meget. I alle de forhandlinger har vi ikke i tilstrækkelig grad været i stand til at opnå dette. Jeg mener således, at særligt EU må gå ind for en ny energipolitik i Ukraine.

Piha
Hr. formand, jeg takker hr. Adam for en velforberedt betænkning. Et godt eksempel på en fare, som overskrider Unionens grænser og truer Unionens medborgere, og som vi ikke kan sikre os imod med geværløb, er truslen fra et atomuheld. Efter min mening skal Europa-Parlamentet hurtigst muligt sikre iværksættelsen af hensigtserklæringen. Det er også den bedste måde at formindske vores medborgeres risiko for at blive udsat for stråling fra et atomuheld.
Afviklingen af kernekraftværket i Tjernobyl hører tæt sammen med fornyelsen af hele energisektoren i Ukraine. Fordi de politiske kræfter i Ukraine åbenbart ikke samstemmende støtter afviklingen af kernekraftværket i Tjernobyl, er der grund til at acceptere ordførerens synspunkt om Kommissionens ansvar. Kommissionen skal i forbindelse med udbetalingen af Unionens finansieringsandel sørge for, at den regelmæssigt efter en aftalt tidsplan får beviser på forberedelser til afviklingen af Tjernobyls kernekraftværk fra Ukraines regering. Jeg siger også ja til hr. Adams synspunkt om, at Kommissionen først bevilger midler til anvendelsen i fonden, når aftalens andre donorer har betalt deres andele.
Det er fornuftigt, at Unionens finansieringsandel dækker hele den periode, hvor iværksættelsen af indkapslingen af reaktoren finder sted. Sådan kan det sikres, at Unionen ikke gentagne gange anmodes om supplerende finansiering til dette vigtige projekt, men at alt med det samme sker ordentligt efter den aftalte finansieringsramme.
Parlamentsmedlem Seppänens efterfølgende hykleri om, hvilke midler der er anvendt og i forvejen om, at det er tilstrækkeligt, er forgæves. Efter år 2005 kan finansieringssituationen helt sikkert revurderes, og med hensyntagen til den truende sikkerhedsrisiko for vores medborgere skal vi efter min mening tage del i ansvaret. Betænkningen er god, og jeg bakker den op.

Lindqvist
Hr. formand, der er sikkert mange, der som jeg husker den 26. april 1986. Selv befandt jeg mig ude på en ø i den svenske skærgård, i Sandhamn. Vi hørte en besked på radioen om, at der var lækket radioaktivitet ud fra et nærtliggende svensk atomkraftværk i Forsmark. Jeg husker det tydeligt. Det tog tre dage, før beskeden blev ændret, og det viste sig at være en russisk reaktor flere tusind kilometer fra den skærgårdsø, som jeg og mine kammerater sad på. Især os i Mellemog Nordsverige blev ramt meget hårdt: Svampe, vildt, bær og dyr blev radioaktivt smittet. Det havde til følge, at mange mennesker i de ramte områder, som er afhængige af naturens produkter, måtte indse, at atomkraften var en usikker og i højeste grad farlig energikilde.
Sverige har besluttet, at atomkraften skal afvikles. Den beslutning blev faktisk taget før 1986. Der må gøres alt for, at forslagene i denne betænkning gennemføres. Indkapslingen, finansieringen, informationen, uddannelsen, miljøsikkerheden m.m. skal gennemføres. Selvfølgelig skal vi stille med ressourcer sammen med Ukraine og G7-landene. Rådgivning, knowhow og penge skal bevilges til Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling.
Det er særlig vigtigt, at hele denne proces præges af åbenhed, information og nærkontakt til ansatte og offentligheden, og at der ikke går penge videre til drift og udbygning af ny atomkraft. Miljøsikkerhed, kontrol og opfølgning skal have maksimal effektivitet i hele projektperioden 1998-2005. Jeg vil gerne spørge kommissæren: Hvordan har man tænkt sig at varetage rapporteringen af denne udmærkede betænkning?

Gradin
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne lykønske det ærede parlamentsmedlem Adam med en meget godt gennemarbejdet betænkning. Den støtter Kommissionens forslag om fællesskabsstøtte til Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling til fordel for Fonden for indkapsling af Tjernobylreaktoren.
Med oprettelsen af denne fond har det internationale samfund taget sit ansvar for at hjælpe Ukraine med at lægge Tjernobylkatastrofen i 1986 bag sig og gøre atomkraftanlægget miljøsikkert. Den Europæiske Union er med Kommissionens TACIS-program gået i spidsen for denne indsats. TACIS-programmerne vil altid blive fulgt op og genrapporteret.
Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling har også spillet en vigtig rolle ved at påtage sig den svære opgave at forvalte projektet på fondbidragydernes vegne, og det er lykkedes den at sætte projektet hurtigt i gang. Det er mit håb, at Ukraine efter parlamentsvalget i søndags vil betragte Unionens bidrag som et tegn på vores venskabelige relationer og vores solidaritet.
Kommissionen kan acceptere de fleste af de foreslåede ændringsforslag. Et vigtigt spørgsmål står dog tilbage, nemlig om hvornår Unionen skal betale sit bidrag til Tjernobyl-fonden. Kommissionen foreslår her, at Unionens bidrag betales i løbet af de første projektår. Den primære årsag til dette er, at de store omkostninger kommer netop i projektets indledende fase.
Tjernobyl-fondens virksomhed har fået en hurtig start, hvilket også tyder på, at gennemførelsen af projektet vil gå hurtigt. Flere udbudsprocedurer for de såkaldte tidlige udbudsprojekter samt projektforvaltningen er allerede bekendtgjort, og dermed vil der kunne underskrives kontrakter om kort tid. Af endnu større betydning er det, at de ukrainske myndigheder planlægger at lukke atomkraftanlægget definitivt i Tjernobyl i år 2000. Det er et udtalt politisk krav, at der sker betydelige fremskridt inden da.
I parlamentsbetænkningen foreslås det, at betalingerne skal udvides til at omfatte perioden 1998-2005. Baggrunden for dette skulle i henhold til Parlamentet være, at hvis Fællesskabet betaler sit bidrag på et tidligt tidspunkt, så ville andre bidragydere trække deres løfter tilbage. Jeg tror, jeg kan dæmpe Parlamentets uro. Af de ca. USD 400 millioner, der er lovet til Tjernobylfonden, er der allerede givet faste tilsagn om et beløb på USD 178 millioner for 1997-1998. De Forenede Stater er den næststørste bidragyder efter Den Europæiske Union. Deres faste tilsagn for perioden 1997-1998 beløber sig til USD 54 millioner. De kontante midler, der allerede står på fondens konto, beløber sig til næsten ECU 50 millioner. Deri indgår endnu ikke bidrag fra Den Europæiske Union. På baggrund af dette står Kommissionen fast ved, at det er både nødvendigt og formålstjenligt, at Unionens bidrag betales på et tidligt tidspunkt.

Formanden
Mange tak, fru Gradin.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Holm
Jeg vil fjerne ordet primært , der står i første sætning, så teksten i stedet lyder: «Ved hjælp af fællesskabsmidler skal følgende tekniske mål også opnås, når en ny indkapsling bygges«. Ordet primært skal således fjernes, hvilket jeg tror, hr. Adam kan acceptere.

Formanden
Mine damer og herrer, er der indsigelser til dette mundtlige ændringsforslag?

Adam
Hr. formand, jeg skal gerne godkende ændringsforslaget med slettelsen af det pågældende ord. Det vigtigste er, at vi godkender planen som helhed betragtet, og vi kan derfor ikke prioritere særlige dele af den. Hvis ordet »navnlig« udgår, vil det være meget passende. Jeg godkender derfor ændringsforslaget.

Formanden
Mine damer og herrer, vi har nu hørt ordførerens mening. Eftersom der ingen indsigelser er imod at indføre dette mundtlige ændringsforslag, sættes det til afstemning.
(Det mundtlige forslag vedtoges)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Flemming, Habsburg-Lothringen, Pirker, Rack, Rübig, Schierhuber, Stenzel
Som østrigske parlamentsmedlemmer fra PPE-gruppen lægger vi i forbindelse med "Shelter Implementation Plan« og aftalen mellem G7landene og Ukraine om nedlukning af Tjernobyl indtil år 2000 vægt på, at vi har valgt at stemme sådan, at det svarer til vores konsekvente anti-atompolitik i Europa-Parlamentet.
På baggrund af den nukleare situation bakker vi afgjort op om alle foranstaltninger, der garanterer en større sikkerhed på det nukleare område. I den forbindelse må enhver afhængighed mellem nedlukningen af gamle og meget farlige kernereaktorer og en mulig færdiggørelse af nye atomkraftværker dog bestemt afvises.
Ved at følge det anerkender også vi nødvendigheden af en kohærent fremgangsmåde fra Europa-Parlamentets side i forbindelse med udførelsen af aftalen og løsningen af Tjernobyl-problemet uden dog dermed at gå ind for en gennemførelse af andre nukleare byggeprojekter specielt i denne region.

Aftale EF-USA om konkurrencelovgivning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0104/98) af Malerba for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af aftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og regeringen for Amerikas Forenede Stater om anvendelsen af principperne om »positive comity« i håndhævelse af deres konkurrencelovgivning (KOM(97)0233 - C4-0559/97-97/0178(CNS)).

Malerba
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i det globale informationssamfund er der stadig flere virksomheder af multinational karakter, og dermed flere virksomhedsfusioner. Misbrug af dominerende markedsstilling og konkurrencebegrænsende foranstaltninger er mere hyppige og har virkninger på tværs af grænserne.
Konkurrencemyndighederne har en række instrumenter til disposition, der kan modvirke konkurrencebegrænsende foranstaltninger af international art - det vigtigste forum her er Verdenshandelsorganisationen - men en af de mest anvendte metoder er ekstraterritorial lovgivning på konkurrenceområdet. Det vil sige, at der anvendes sanktioner også i de tilfælde, hvor virksomheders adfærd på et tredjelands marked påvirker disse landes markeder negativt.
Kommissionen og USA's regering indgik i 1991 en bilateral aftale om anvendelse af konkurrencereglerne mellem de to parter. Denne aftale er vedtaget af Parlamentet, og jeg var ordfører i forbindelse hermed for et par år siden. 1991-aftalen indførte i dens artikel 5 for første gang i forbindelserne mellem EU og USA begrebet comitas gentium , eller positive comity. Dette lidt specielle begreb kræver måske en nærmere forklaring. Det medfører, at, når en part skades af konkurrencebegrænsende foranstaltninger, som en anden part har iværksat på sit territorium, kan den første part anmode den anden part om at gennemføre håndhævelse af sine, den anden parts, naturligvis - konkurrenceregler.
Den nærværende aftale, som Parlamentet nu skal tage stilling til, udgør et yderligere fremskridt i forhold til 1991-aftalen, idet den ikke alene indeholder retningslinjer for behandlingen af positive comity, men også fordi den indebærer, at en part, der føler sig skadet af konkurrencebegrænsende foranstaltninger på en anden parts territorium, normalt vil kunne udsætte konkurrencehåndhævelsesreglerne på sit eget territorium og dermed afholde sig fra at iværksætte ekstraterritoriale foranstaltninger.
Det centrale punkt er den ekstraterritoriale anvendelse af konkurrencereglerne. Med jævne mellemrum forsøger USA eller EU at anvende deres konkurrenceregler på handlinger, der finder sted i andre stater; navnlig USA påberåber sig ret til at anvende sine konkurrenceregler, hvis dets eksport er skadet, og ikke kun, hvis der er tale om skadede forbrugerinteresser. Formålet med nærværende aftale er derfor at anvende internationalt samarbejde i stedet for ekstraterritoriale konkurrenceregler i forbindelse med stridigheder på konkurrenceområdet. Derfor går aftalen efter min mening, også selvom den kun er bilateral, i den rigtige retning, og jeg anbefaler, at den vedtages.
EU's erhvervsliv har imidlertid fremsat bekymring for spørgsmålet om fortrolighedsbestemmelserne i forbindelse med informationsudvekslinger mellem konkurrencemyndighederne. Dette skyldes især, at Europa-Kommissionen råder over langt flere oplysninger, end dens amerikanske modpart gør.
På dette sted vil jeg blot henstille til Kommissionen, at den tager hensyn hertil i forbindelse med en kommende andengenerationsaftale, der allerede er under udarbejdelse, samt tager hensyn til muligheden for at tillade udveksling af fortrolige oplysninger, også uden at de involverede parter giver tilladelse hertil.

Karamanou
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er ikke første gang, at plenarforsamlingen forhandler om spørgsmål, der vedrører de nye forbindelser mellem EU og USA, og der gives ved disse lejligheder altid udtryk for store forbehold fra alle sider i Parlamentet, da der stadig er et klima med en stor mistænksomhed mellem de to partnere på hver sin side af Atlanterhavet.
Imidlertid vil jeg ikke undgå at omtale de kraftige anstrengelser, som Kommissionens næstformand, sir Leon Brittan, har ydet for at fremme planerne om et nyt sektorielt marked, og det på trods af de store vanskeligheder både på det tekniske og især på det politiske plan, således som det fremgik af det seneste møde i Rådet (almindelige anliggender).
Det er kendt, at Frankrig har fremsat alvorlige indvendinger, der naturligvis ikke kan ignoreres, og at andre medlemsstater, der ganske vist ikke er uenige om princippet, har fremsat forbehold i form af betingelser og forudsætninger for at fremme et fælles marked mellem EU og USA, gennem f.eks. at værne om WTO's regler eller løse de problemer, der skyldes de berømte ekstraterritoriale Helms-Burton- og d&#x02BC;Amato-Kennedy-love, og naturligvis altid under den forudsætning, at sektorerne i landbrugsøkonomien og de audiovisuelle midler forbliver uden for planernes rækkevidde.
I forbindelse med samarbejdet om håndhævelsen af konkurrencereglerne, som foreslås i betænkningen af hr. Malerba, er Rådets og Kommissionens forslag utvivlsomt positive, og ingen kan gøre indsigelse imod, at der skabes fælles rammer for dette område. Der er imidlertid tale om alvorlige mangler i aftalen med hensyn til det forhold, at bestemmelserne ikke er forpligtende og ikke hviler på et stærkt juridisk grundlag, men blot er en politisk forpligtelse om samarbejde, der endog undtager virksomhedsfusioner.
Det er derfor naturligt at udtrykke forbehold og bekymringer fra de europæiske virksomheders side, især med hensyn til udvekslingen af økonomiske oplysninger og bestemmelserne om fortrolighed. Det europæiske erhvervsliv er bekymret for en sandsynlig underminering af deres interesser, hvis USA får fri adgang til alle de fortrolige oplysninger, og det er naturligt, at der er frygt og mistænksomhed, eftersom vores partnere på den anden side af Atlanterhavet er kendt for tidligere ikke at have respekteret internationale aftaler, ligesom det er karakteristisk, at USA har fastholdt sine ekstraterritoriale love, selvom der er sket en lempelse for nylig i forbindelse med foranstaltningerne over for Cuba. Det er et faktum, at USA kræver, at de andre overholder konkurrencereglerne og den frie markedsadgang, men at landet selv forbeholder sig retten til enhver tid at tilsidesætte disse principper.
Der er endvidere et andet alvorligt spørgsmål, for vi har besluttet, at der i alle aftaler, der indgås mellem EU og tredjelande, skal være en klausul om respekt for menneskerettighederne i overensstemmelse med de europæiske modeller, og det er min fornemmelse, at dette overses systematisk, når der er tale om vores stærke partner på den anden side af Atlanterhavet. Jeg tænker her især på dødsstraffen, der fortsat er i kraft i et stort antal stater, som med jævne mellemrum chokerer den internationale offentlige mening med eksekveringer af disse dødsdomme. Personligt chokerer de offentlige henrettelser i De Forenede Arabiske Emirater og USA mig i lige høj grad.
Et andet lige så alvorligt problem vedrører USA's formindskelse af sin hjælp til lande i den tredje verden, der har ført til, at børnedødeligheden er nået op på 12 millioner dødsfald om året i en situation, hvor EU giver 0, 4 % af sit BNP til udviklingshjælp, og USA kun giver 0, 1 %, hvilket er mindre end Japan, der yder 0, 28 %. Det er ligeledes kendt, at USA er en dårlig betaler i forhold til FN.
Er det dette spørgsmål, der forhindrer, at man når frem til en fælles opfattelse og en fælles dagsorden for spørgsmål om demokrati, internationalt samarbejde og et bæredygtigt og retfærdigt verdensbillede, sådan som vi forestiller os det her i Europa-Parlamentet og i Den Europæiske Union? På trods af alt dette vil vi imidlertid stemme for aftalen.

Kittelmann
Hr. formand, mine damer og herrer, til at begynde med vil jeg gerne sige hjertelig tak til ordføreren for hans glimrende betænkning. Den aftale, der foreligger her, repræsenterer et fornyet forsøg fra de to største markeder i verden, fra de to vigtigste handelspartnere, på at opnå enighed, hvor der hidtil konstant har været problemer.
På vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil jeg gerne sige, at vi godkender denne aftale. En egenrådig amerikansk adfærd sørger dog igen og igen for den folkeretligt tvivlsomme anvendelse af amerikanske retsforskrifter. Helms-Burton og d'Amato er blot to eksempler herpå. Også inden for den internationale konkurrencelovgivning tror man, at man i Texas eller andre steder kan anvende sine egne regler og ikke skal tage hensyn til international ret. Alt det bør dog ikke forhindre os i skridt for skridt at gøre et forsøg på at overbevise amerikanerne som helhed om aftalen, som de så også overholder.
I øvrigt forstår jeg ikke helt, hvad dødsstraf eller utilstrækkelig udviklingsstøtte har med det at gøre. Hvis De ser på de europæiske budgetposter i nationale parlamenter, vil De konstatere, at udviklingsstøtten også reduceres stykke for stykke under socialistisk ansvar. Vi bør ikke sammenligne æbler og pærer med hinanden.
Egenrådig amerikansk adfærd er den ene ting, vi må se på. Vi må dog også se på, at amerikanerne på mange områder har opnået meget sammen med os. For uden amerikansk-europæisk sammenhold ville der aldrig have været en udvidelse af GATT-WTO. Det skal man også se positivt på og ikke altid kun slå amerikanerne oven i hovedet med en træhammer.
Vores forestilling om konkurrencelovgivningen skal altså også sættes igennem internationalt. Hvis amerikanerne og europæerne bliver enige, har vi taget et væsentligt skridt. Derfor er udvidelsen i form af en klar rammeaftale nødvendig, og det vil blive forsøgt her. Selve aftalen er blot en politisk forpligtelseserklæring. Som resultat vil de aftalte handelsregler dog medføre, at der i tilfælde af strid gøres anstrengelser for at nå frem til et rationelt resultat, og det skal hilses meget velkomment. Derfor kræver det heller ikke nogen særlig, fremragende præstation at godkende denne aftale.
Med aftalen trænger vi heldigvis frem på et område, der med den tiltagende globalisering har afgørende betydning for opretholdelsen af et frit verdensmarked. Det internationale samarbejde på konkurrenceområdet vil være en af hovedopgaverne for udenrigsøkonomien i begyndelsen af det 21. århundrede.
Globaliseringen fører, det ved vi alle, til verdensomspændende konkurrence. Europa er en del af denne verdensomspændende konkurrence. Vi vil efter indførelsen af euroen spille en endnu mere betydningsfuld rolle i den internationale konkurrence. Desto større må vores anstrengelser være for at opnå enighed. Indgåelsen af den foreliggende aftale er et skridt - om end et lille - på vejen til omfattende liberalisering af alle områder af den transatlantiske handel. Af mine bemærkninger fremgår det, hvorfor Det Europæiske Folkepartis Gruppe går ind for det, og også jeg beder plenarforsamlingen om samlet at godkende denne aftale.

Seppänen
Hr. formand, konkurrence og konkurrencefrihed tolkes ofte som upolitiske anliggender, som den globale kapitalisme har brug for for at eksistere. USA forsøger ofte at udstrække sine love til andre landes områder. Eksempler herpå er Helms-Burtons og Damatos love. På den måde har USA fastsat politiske love. De strider mod konkurrencefrihed. På den måde er markeder og konkurrence ikke mere upolitiske anliggender, og den absolutte konkurrencefrihed findes ikke.
Vi, europæiske politikere, skal træffe politiske beslutninger og vedtage love, det er politikerens opgave. Forbrugerens frihed er, at denne ikke skal købe amerikansk hormonkød eller genmanipuleret soja. Konkurrencefriheden hos producenterne i USA er i den slags sager i modstrid med de europæiske forbrugeres sundhed.
Konkurrencefrihed, som er baseret på profitjagt uden socialt eller økologisk ansvar, efterlyses af amerikanerne og de multinationale selskaber. Konkurrencen kan gøre én syg eller slå én ihjel, og derfor skal politikerne svare for fælles anliggender og beskytte mennesker og naturen.
Med dette vil jeg sige, at upolitisk konkurrence findes ikke. Spillereglerne kan klargøres ved hjælp af den aktuelle aftale, og det er klogt at acceptere den. Vi er dog allerede ved at tage det næste skridt. Det er MAI-aftalen. På den måde er politikerne efterhånden ved at underkaste sig markedernes diktatur. Det er betydningen af den absolutte konkurrencefrihed, markedernes diktatur.

Formanden
Mange tak, hr. Seppänen.
Mine damer og herrer, for ikke at aflede opmærksomheden fra de vigtige ting, vi drøftede fredag formiddag, beder jeg venligst parlamentsmedlemmerne om at slukke for deres telefoner under forhandlingen. Det er ikke fordi, det er forbudt, men det er et forstyrrende element, som vi godt kan undvære.

Souchet
Hr. formand, hr. Malerbas betænkning vedkender sig ajourføringen af en aftale, der er forhandlet af Kommissionen inden for en særlig følsom sektor i vores relationer til USA: de eksterritoriale konsekvenser af de forskellige konkurrencelovgivninger. Men denne aftale løser ikke det principielle i hele problemet, der er opstået på grund af den eksterritorriale karakter af de seneste amerikanske lovgivningsmæssige bestemmelser på lokal- eller forbundsplan.
Det vigtigste spørgsmål, der i dag trænger sig på, er altså, hvorvidt Kommissionen vil ophæve udsættelsen af WTO-panelet i henhold til Helms-Burton-loven, som den anmodede om for snart et år siden ud fra en forhåbning, der aldrig er blevet opfyldt, om et ændringsforslag af afsnit 4 fra Kongressen. Der er ikke længere noget formål med denne udsættelse i dag, og hvis den ikke ophæves inden fristen i midten af maj, er det hele den proces, Kommissionen har ført, slået fejl til skade for europæiske interesser.
En overtrædelse af den internationale lovgivning bør under alle omstændigheder ikke kunne forhandles, som formanden for REXudvalget, fru Castellina, netop fremførte. Kommissionens alt for slappe holdning giver anledning til at tvivle om dens evne til at forhandle om oprettelsen af en tværatlantisk frihandelszone. En sådan forhandling ville under alle omstændigheder være ulige, eftersom mange af de områder, projektet omfatter, hører under Fællesskabets kompetence på vores side af Atlanterhavet og under de enkelte forbundsstaters i USA.
Og hvordan får man Washington til at udvise en større smidighed med hensyn til sundhedsmæssige barrierer, så længe de normsættende og kontrollerende organer er uafhængige af den politiske magt?
USA har altid og på forskellig vis forsøgt at opnå en form for ret til indsigt i Den Europæiske Unions interne drift. Når de i dag tilslutter sig hr. Brittans personlige initiativ, er det fordi, de her ser en mulighed for, samtidig med euroen og udvidelsen, at blande sig i den europæiske beslutningproces.
Men vi skal ikke her bebrejde amerikanerne, at de vågent og intelligent forsvarer egne interesser. Nej, det forbløffende er den svage modstand, en splittet Kommission udviser over for deres udspil, en Kommission, som får os til at sætte spørgsmålstegn ved det kollegiale styre og et forskræmt Råd, der lader sig trække rundt af Sir Leons personlige projekt. Er dette en Europæisk Union, hr. formand, der forsvarer europæernes interesser?

von Habsburg
Hr. formand, betænkningen af hr. Malerba er helt bestemt en god betænkning. Den er godt skrevet. Men jeg må alligevel tage nogle forbehold ved hele orienteringen og også ved nogle indlæg i denne diskussion. Jeg værdsætter meget det, hr. Leon Brittan har gjort, fordi jeg ved, at han anstrengte sig for på en eller anden måde at opnå, at vi kunne skabe et nogenlunde udholdeligt fællesskab med USA på dette særlige område. Det er altså et meget værdifuldt forsøg. Alligevel må jeg sige, at utroligt meget viser, at dette forsøg ikke kan være særlig vellykket, og det skyldes følgende: Amerikanerne er bestemt vores venner. Vi skylder dem stor tak. Men på den anden side kan det ikke for evigt fortsætte således, at en magt sætter sig igennem på det økonomiske område, en magt, som endda bilder sig ind at være på den anden side af international praksis og internationale love, og som intervenerer dér, hvor den ikke har noget at gøre.
Jeg vil specielt gerne gøre opmærksom på det, som igen og igen gennemføres ved hjælp af den ekstraterritoriale lovgivning. Det er jo ligefrem genialt, som de amerikanske økonomiske interesser konstant forstår at finde smuthuller - præcis det, som japanerne bebrejdes - for i praksis ikke at skulle overholde det, som de har forpligtet sig til skriftligt. Det er dog især tilfældet i spørgsmålet om den internationale lovgivning. Jeg vil f.eks. gerne gøre opmærksom på en kendsgerning, der uden tvivl rammer vores handel: Det drejer sig om de nye amerikanske foranstaltninger, som medfører, at man i fjernsynet ikke længere kan vise sportsbegivenheder, der finder sted i Europa, fordi der dér reklameres for alkoholiske drikkevarer som vin og andre drikkevarer med alkohol. Det rammer vores interesser meget kraftigt. Det kobler os allerede ud af konkurrencen på forhånd. Jeg mener, at vi bør være klar over én ting i den forbindelse - og dermed vil jeg gerne tilslutte mig hr. Souchet, selvom jeg ikke deler hans mening på alle punkter - nemlig at amerikanerne desværre har en stærk regering, der ved, hvad den vil, og som har fastlagt en politisk linje, og vi har stadig ikke noget virkelig beslutningstagende organ, der styrer udenrigspolitikken hos os. Hvis vi havde det, ville vi være væsentligt bedre stillet!

Gradin
Hr. formand, mange virksomheder har i dag aktiviteter over hele verden. Flere indgår også strategiske alliancer for ved hjælp af en international partner at befæste deres stilling på udenlandske markeder. De økonomiske konsekvenser af koncentrationer, konkurrencebegrænsende adfærd eller misbrug af en dominerende stilling rammer dog ofte også andre lande end de lande, hvor de berørte virksomheder har deres hjemsted.
En måde, hvorpå konkurrencemyndigheder kan gøre noget ved konkurrencebegrænsende adfærd på internationalt plan, er da at gribe til ekstraterritoriel jurisdiktion. Dette indebærer, at det land, som rammes negativt af konkurrencebegrænsende adfærd, som finder sted i et andet land, forsøger at tillempe sine egne konkurrenceregler for at rette op på problemerne. Mange lovgivninger gør det, således også Det Europæiske Fællesskab. USA tillemper ekstraterritoriel jurisdiktion i betydeligt omfang. Dette har, som vi ved, skabt politiske spændinger mellem Unionen og De Forenede Stater. Tillempning af ekstraterritoriel jurisdiktion fører også til flere praktiske problemer. Der mangler nemlig jurisdiktion over personer uden for ens eget land; det er også svært at fremskaffe bevismateriale fra udlandet.
I 1991 blev der indgået en aftale mellem EF og USA om tillempningen af deres konkurrencelovgivning. I stedet blev princippet om positive comity , det vil sige positiv høflighed, indført. Tillempningen af dette princip gør det muligt for et land at angribe konkurrencebegrænsende adfærd, der sker i et andet land, uden at behøve at gribe til ekstraterritoriel jurisdiktion. I stedet kan som bekendt det land, der påvirkes negativt, anmode om, at det land, hvor den konkurrencebegrænsende adfærd finder sted, foretager indgreb. Trods indførelsen af dette princip i aftalen af 1991, fortsætter USA med at tillempe ekstraterritoriel jurisdiktion i stort omfang. For at uddybe samarbejdet kræves der en bedre og mere effektiv tillempning af princippet om positive comity .
I 1996 indledte Kommissionen forhandlinger med De Forenede Stater. Forslaget til ny aftale indeholder først og fremmest retningslinjer for, hvordan man skal behandle en anmodning om anvendelse af princippet om positive comity . Desuden angiver aftalen visse betingelser, hvorunder parterne skal udsætte eller afbryde deres egne undersøgelser eller indgreb. I stedet skal det land, hvor adfærden forekommer, anmodes om at foretage indgreb.
Koncentrationer og virksomhedssammenslutninger omfattes ikke af forslaget til aftale. Hverken USA's eller EU's koncentrationslovgivning tillader, at man udsætter eller afbryder sådanne procedurer. Fortrolige oplysninger, som indgives til Kommissionen, er stærkt beskyttet i fællesskabslovgivningen. Jeg kan altså dæmpe Parlamentets uro på dette punkt. Kommissionen kan nemlig kun se bort fra kravet om fortrolighed, hvis man på forhånd har fået en tilladelse fra den pågældende virksomhed.
Konkurrencemyndigheder må samarbejde, for at konkurrencebegrænsende adfærd blandt virksomheder på verdensmarkedet skal kunne reguleres på en virkningsfuld og effektiv måde. Forslaget til aftale udgør en politisk forpligtelse fra både USA's og EU's side til at samarbejde i stedet for at tillempe deres respektive antitrustlovgivninger på den anden parts territorium. På denne måde repræsenterer aftalen en betydelig udvikling af relationerne mellem EU og USA. Dette fastslår Malerba også bestemt i sin gennemarbejdede betænkning.

Formanden
Mange tak, fru Gradin.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
I overensstemmelse med forretningsordenens artikel 19 giver jeg ordet til hr. Rübig.

Rübig
Hr. formand, under henvisning til artikel 19 i vores forretningsorden vil jeg hermed gerne meddele, at fristen for underskrivelse af den skriftlige erklæring "Sign against crime « udløber i dag. Hidtil har 154 parlamentsmedlemmer underskrevet denne skriftlige erklæring i henhold til artikel 48 i forretningsordenen, og dem vil jeg gerne takke hjerteligt. I den forbindelse vil jeg også gerne sige hjertelig tak til Dem, hr. formand, fordi De er parat til at støtte vores sag handlekraftigt. Bruxelles skal blive den sikreste hovedstad i Europa.
Som De så rigtigt har bemærket, har vi især brug for et styrket politi i Europa-kvarteret, vores egen politistation og et internationalt flersproget nødkaldsnummer som kontaktsted ved kriminelle hændelser. I henhold til artikel 19, stk. 4, i forretningsordenen repræsenterer De også Parlamentet i udenrigsanliggender. Derfor skal jeg anmode Dem om også fremover at repræsentere vores anliggender på en engageret måde. Jeg håber, at De snart kan berette noget positivt over for plenarforsamlingen.

Formanden
Mange tak, hr. Rübig.
Jeg giver ordet til hr. Manisco.

Manisco
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg har stemt mod betænkningen af hr. Malerba. De talte kun om to hverken/eller-stemmer.

Formanden
Mange tak, hr. Manisco. Jeg beder Dem undskylde, at jeg ikke har kigget til venstre, og i mit tilfælde, mine damer og herrer, er det endnu sværere at forstå. Derfor undskylder jeg både over for Dem personligt og over for Deres mandat. Jeg har kigget til højre, mod midten, til venstre, men ikke til den yderste venstre side. Jeg beder Dem undskylde, hr. Manisco, og noterer, at De har stemt imod.
Jeg giver ordet til hr. Schulz, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Schulz
Hr. formand, en bemærkning til vores kollega Rübigs redegørelse, hvis De tillader.

Formanden
Hr. Schulz, dette er ikke et spørgsmål vedrørende forretningsordenen. Det kunne måske være et spørgsmål, der kan debatteres. Jeg beder Dem om ikke at starte en debat, men at tillade os at samle hr. Rübigs meninger, som han er fremkommet med i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 19, og som vil blive ført til protokols ifølge reglerne. Men hvis De inisterer, er fredagsformiddagene meget specielle, og jeg giver Dem ordet i et minut.

Schulz
Hr. formand, jeg ved, at De er en forstående mand. De vil bestemt også kunne finde en artikel, der gør det muligt for mig at tale i halvandet minut. Jeg støtter som enhver, der beskæftiger sig med politimæssigt og juridisk samarbejde i Den Europæiske Union, principielt vores kollega Rübigs sag.
Klap ikke for tidligt. Hr. formand, træk venligst bifaldet og tilråbene fra min taletid. Jeg støtter det i princippet, hr. Rübig, for De gør Dem jo også til advokat for sikkerheden for vores kolleger her i Parlamentet. Jeg vil blot give Dem noget at tænke over. Det drejer sig om noget, jeg anser for meget vigtigt i forhandlingerne med de belgiske myndigheder. Usikkerheden i Leopold-kvarteret har bl.a. noget med os at gøre. Det har noget at gøre med, at vi i manges øjne, naturligvis også i de kriminelles, er folk, som det kan betale sig at slå løs på, hvilket medfører - Deres bekræftelse ved hammerslag var rigtig, hr. formand - at de folk, som bor i Leopold-kvarteret, de folk, som lever dér i hverdagen, det vil sige belgierne, der i forvejen må lide under os på grund af de ågerpriser, som Europa-Parlamentet har forårsaget, hvad huslejer og ejendomspriser angår, at de naturligvis også er ofre for kriminaliteten. Derfor beder jeg om, at vi ikke kun nævner os selv fremover, men også de folk, som lever dér. Politistationen, som skal oprettes i kvarteret, skal også være til gavn for de belgiske borgere. Jeg ville finde det på sin plads, hr. Rübig, hvis vi nævnte alle de berørte.

Formanden
Mine damer og herrer, lad os ikke starte nogen debat. To meninger er kommet til udtryk. Jeg tror, at vi nu skal indstille os på at afslutte denne session stille og roligt.
Parlamentet har nået alle punkter på dagsordenen. Protokollen for nærværende session vil blive forelagt Parlamentet ved starten af næste session til godkendelse.
Mine damer og herrer, lad mig endnu en gang fremhæve, hvor tilfredsstillende det er hver fredag at takke for samarbejdet med alle Parlamentets tjenestegrene, og tilfredsstillelsen er endnu større, fordi vi nu står over for nogle fridage med hvile. Hvile for halsen, hvile for musklerne, og frem for alt hvile fra de spændinger, som det daglige ansvar for arbejdet i denne vigtige institution giver. I morges, da vi skulle til at starte, gav hr. Hallam mig endnu et emne til overvejelse ved vurdering af Deres arbejde fredag formiddag. Han huskede os på, at fredag formiddag er der ikke fjernsyn. Det er en fejl, som jeg vil undersøge nærmere, og som jeg vil forsøge at afhjælpe, men, mine damer og herrer, det er under alle omstændigheder Deres fortjeneste, at De er her uden den mulige belønning at se Dem selv og Deres arbejde i fjernsynet.
Mine damer og herrer, jeg erklærer Dem derfor til ærværdige medlemmer af fredagsklubben.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.35)

