Vikararbejde (forhandling) 
Formanden
. - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vikararbejde (10599/2/2008 - C6-0327/2008 - (ordfører: Désir)
Harlem Désir
ordfører. - (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg håber, at rådsformandskabet vil slutte sig til os - det er nu mere end seks år siden, at vedtagelsen af direktivet om vikararbejde blev udskudt, ikke på grund af Parlamentet, som kom med sin udtalelse, så snart Kommissionens forslag blev henvist til Parlamentet i 2002, men netop på grund af det dødvande, der blev skabt af visse medlemsstater i Rådet.
Vi har i dag efter vedtagelsen af en fælles holdning mellem medlemsstaterne mulighed for at nå frem til denne vigtige sociallovgivning på et tidspunkt, hvor forventningerne til et socialt Europa er høje, og det er en mulighed, som vi må benytte os af. Vikararbejde tegner sig for mere end 3 mio. job i EU. Der er vikaransatte i omkring 20 000 virksomheder, hvilket repræsenterer en omsætning på 75 mia. EUR.
Det er en sektor, der naturligvis er meget følsom over for vækstudsving, og vikaransatte er i dag de første, der bliver påvirket af den økonomiske afmatning og stigningen i arbejdsløshed. Ligesom andre typer usikker og atypisk beskæftigelse har vikararbejde dog i de seneste par år oplevet strukturel vækst, og denne udvikling er blevet vurderet til næsten 60 % over de sidste fem år. Det er en udvikling, der er fortsat med særlig styrke i de nye medlemsstater.
Vikararbejde berører et meget stort antal sektorer, som varierer fra medlemsstat til medlemsstat, nemlig industri i nogle lande, service i andre og byggeri, landbrug og transport i andre lande. Dets andel varierer også en hel del fra et land til et andet. Det kan være helt op til 5 % af alle arbejdstagere i lande såsom Det Forenede Kongerige. Udsendelsernes varighed varierer også. I nogle lande er den kort med udsendelser, der varer omkring 10 dage i f.eks. Frankrig, mindre end en uge i Spanien eller omkring 20 dage i Finland. I andre lande såsom Irland, Belgien og Nederlandene kan den dog være på flere måneder, endda på et år eller mere i Østrig.
Vikaransatte er, som vi ved, mere udsatte for fysiske risici, hårdt arbejde og arbejdsulykker. Deres uddannelse er ofte mindre omfattende. Stress, der er forbundet med usikkerheden i deres job, er også ekstremt almindelig.
Faktum er, at lovgivningen og de lovgivningsmæssige rammer for deres situation er meget forskellige i de forskellige medlemsstater - så meget, at vikaransatte f.eks. kun er sikret reel ligebehandling, særligt i forhold til aflønning, i 10 af de 27 lande i EU. Deres adgang til uddannelse, social beskyttelse, barselsorlov - disse spørgsmål er omfattet på forskellig vis og er på ingen måde sikret på samme måde i alle medlemsstaterne.
Derfor ønskede Kommissionen på anmodning fra arbejdsmarkedets parter og med støtte fra Parlamentet en lovgivning, der kunne garantere en sådan ligebehandling. Efter at have modtaget et indledende forslag i november 2002 styrkede Parlamentet på baggrund af den betænkning, som min kollega, fru van den Burg, som stadig sidder i Parlamentet, og som jeg gerne vil rose, dette lovgivningsforslag ved at gøre det muligt at sikre ligebehandling fra dag ét, særligt i forhold til aflønning.
Da Rådets fælles holdning blev vedtaget i juni sidste år, lod det sig til sidst overtale til at følge Parlamentets holdning. Det mente derfor, at ligebehandling fra dag ét skulle være den generelle regel, og at enhver afvigelse fra det princip skulle aftales af arbejdsmarkedets parter ved kollektive forhandlinger eller gennem aftaler, der var indgået med arbejdsmarkedets parter på nationalt niveau. Parlamentets ændringsforslag vedrørende definitionen af de væsentlige arbejds- og ansættelsesvilkår, særligt med inddragelsen af aflønning i artikel 3, er også blevet indarbejdet i den fælles holdning.
Endelig har Rådets fælles holdning bevaret ændringsforslagene vedrørende adgang til beskæftigelse, kollektive faciliteter og erhvervsuddannelse og vedrørende vikaransattes ret til repræsentation på de samme betingelser som de fastansatte hos brugervirksomheden.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har drøftet Parlamentets oprindelige forslag om ændring af Kommissionens forslag for at tilføje elementer vedrørende sundhed, sikkerhed og hygiejne på arbejdspladsen, som ikke er blevet vedtaget af Rådet. Disse garantier findes dog allerede i henhold til bestemmelserne i et andet direktiv, Rådets direktiv af 25. juni 1991 om supplering af foranstaltningerne til forbedring af sikkerheden og sundheden på arbejdsstedet for arbejdstagere, der har et tidsbegrænset ansættelsesforhold eller et vikaransættelsesforhold.
Som De ved - og jeg vil slutte denne første tale med dette - ønsker Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation på den ene side og de faglige organer, der repræsenterer vikarbureauerne, på den anden side, at vi vedtager denne lovgivning. Vedtagelse af denne lovgivning i dag er ensbetydende med at sikre, at Parlamentets holdninger under førstebehandlingen i fremtiden bliver til lov, at disse rammer til beskyttelse af vikaransatte kan gennemføres inden for de næste tre år, og at Pandoras æske af usikre forhandlinger i Rådet ikke kan åbnes igen. Derfor besluttede Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender den 7. oktober at anbefale vedtagelsen af den fælles holdning uden ændringsforslag for at beskytte denne, den mest usikre sektor i Europa.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke ordføreren, Harlem Désir, for det arbejde, han har gjort. Jeg synes ikke, at jeg har noget at tilføje til de hovedpunkter, der er blevet fremlagt, men jeg vil gerne lige sætte fokus på resultaterne af den politiske aftale af 10. juni og understrege de vellykkede resultater, som er blevet opnået inden for en række nøgleområder, der er i Parlamentets interesse. Vi har nu direkte anvendelse af ligebehandlingsprincippet for vikaransatte fra dag ét i en udsendelse uden nogen undtagelse for kortvarige udsendelser, "udelukkelsesperioder", afklaring af definitioner, høringer med arbejdsmarkedets parter eller inddragelse af disse i forslag til undtagelser, som sikrer bestemte fravigelser fra ligebehandlingsprincippet. Kommissionen er tilfreds med den enighed om den fælles holdning, som Rådet har givet udtryk for i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og jeg takker på ny ordføreren og de politiske grupper for at bekræfte deres villighed til at vedtage en fælles holdning uden yderligere ændringsforslag.
Respekt for arbejdsmarkedets parter er et centralt element i EU's politiske idé, og jeg bemærker derfor med stor tilfredshed de holdninger, som både fagforeningerne og arbejdsgiverne har givet udtryk for. Jeg mener, at vi har betingelserne for at vedtage forslaget ved førstebehandlingen.
Xavier Bertrand
formand for Rådet. - (FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Selv om jeg ikke kunne høre hr. Désir, tror jeg, at hans og kommissærens bemærkninger er blevet refereret pålideligt til mig.
Den 9. juni nåede Rådet i Luxembourg frem til en aftale om to tekster, som EU's medlemsstater har drøftet i adskillige år. Den første er, som De ved, et forslag til revision af arbejdstidsdirektivet, som har været genstand for forhandlinger siden 2004. Det er ikke genstand for denne aftens forhandling.
Den anden er et direktivforslag om arbejdsforholdene for vikaransatte, der er blevet drøftet siden 2002. Hensigten med dette forslag er at øge vikaransattes beskyttelse og forbedre kvaliteten af vikararbejde. Det er med henblik på dets endelige vedtagelse, at vi mødes i dag.
Allerførst vil jeg gerne sige til Dem, at vedtagelsen af denne tekst om vikaransatte efter min mening vil sende et meget stærkt signal til alle europæere om, at 2008 kan blive det år, hvor det sociale Europa blev genoplivet. I årevis har vi ventet på, at der skulle komme væsentlige lovgivningsmæssige fremskridt inden for det sociale område. Med den endelige vedtagelse af direktivet om vikararbejde begynder vi at bevæge os ud af disse års dødvande.
Europas befolkninger har ventet på dette signal, et signal for et mere beskyttende Europa. Deres forventninger er, som vi ved, endnu højere i den nuværende kontekst med finanskrisen og dens konsekvenser for økonomien. Det er nu mere end nogensinde tid til at give dem håndgribelige beviser på vores evne til at forene målsætningen om økonomisk velstand med målsætningen om social sammenhørighed og vores vilje til at forsvare og fremme den europæiske sociale model.
Det direktivforslag, som vi drøfter i aften, er en yderst vigtig tekst, til at begynde med på grund af det antal europæere, som det vil påvirke. I 2006 var der 3,4 mio. vikaransatte i Europa. Hvis vi medregner det antal mennesker, som på det ene eller andet tidspunkt er at finde på listen hos et vikarbureau, når vi imidlertid op på 6 mio. mennesker, som bliver påvirket.
Dertil kan jeg tilføje, at vikararbejde i løbet af de sidste 20 år er den type atypisk arbejde, der er steget mest. Derudover er det ifølge Det Europæiske Institut i Dublin mindst fordoblet i næsten alle medlemsstaterne og femdoblet i Danmark, Italien, Spanien og Sverige, hvilket skyldes, at et stigende antal europæiske virksomheder griber til dette for at skaffe arbejdskraft, der lever op til deres specifikke krav.
Derfor taler vi i dag om en central sektor i den europæiske økonomi, og det er i forhold til denne sektor, at hr. Désir har forelagt os en særdeles vigtig tekst, som vil give reelle yderligere garantier til europæiske arbejdstagere.
Den første af disse garantier er princippet om ligebehandling fra dag ét mellem fastansatte og vikaransatte. Denne forandring er et stort fremskridt for vikaransatte i Europa, en gruppe, der ikke tidligere var omfattet af beskyttende bestemmelser af denne art. Disse arbejdstagere vil fremover under deres udsendelser være omfattet af de samme arbejdsbetingelser som de arbejdstagere, der er rekrutteret direkte af virksomheden til den samme stilling. Det gælder i forhold til arbejdstid, overarbejde, pauser, hviletid, natarbejde, betalt ferie, beskyttelse af arbejdstagernes sundhed, ret til ikkeforskelsbehandling og beskyttelse af gravide kvinder.
Dette er af afgørende betydning, for vi ved også, at vikaransatte på disse områder i øjeblikket udsættes for fysiske risici, der er mindst lige så store som dem, fastansatte udsættes for, og for et arbejdstempo, der til tider er højere.
Princippet om ligebehandling fra dag ét gælder også aflønning. Fra starten af deres udsendelse vil vikaransatte få den samme aflønning som personer, der er rekrutteret direkte af brugervirksomheden til at udføre det samme arbejde.
Undtagelser fra dette princip og særligt indførelse af ekspektanceperioder er kun muligt, hvis der foreligger en aftale mellem arbejdsmarkedets parter, dvs. i form af godtgørelse til arbejdstagerne.
Endelig vil direktivet sørge for nye garantier i forhold til vikaransattes adgang til fast arbejde, adgang til kollektive faciliteter, restaurationsydelser, børnepasningsfaciliteter og transportydelser og i forhold til adgang til erhvervsuddannelse eller repræsentation.
Jeg vil gerne som formand for Rådet sige til Dem, at jeg er glad for at konstatere, at betingelserne er til stede for at kunne vedtage denne tekst i dag. Det er også korrekt, at denne tekst indeholder et stort antal af de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen i november 2002. Det forklarer uden tvivl også, hvorfor Udvalget for Beskæftigelse og Sociale Anliggender - praktisk talt alle dets medlemmer - besluttede ikke at ændre det, og jeg vil gerne endnu engang takke ordføreren for teksten og alle de medlemmer, der har arbejdet aktivt på den, for deres konstruktive tilgang.
Denne praktisk talt enstemmige støtte er også et tydeligt tegn på tekstens nytte og kvalitet, og jeg vil også gerne her i Parlamentet takke hr. Špidla, som hele tiden har støttet dette initiativ, og som indvilligede i ikke at trække teksten tilbage, selv om drøftelserne tilsyneladende stod i stampe i december 2007, f.eks. i Bruxelles.
Som De ved, var det under det slovenske formandskab, at det lykkedes os at nå frem til et positivt resultat. Jeg vil også gerne fremhæve den indsats, som Det Forenede Kongerige har gjort i denne sag ved at rose den aftale, der blev indgået mellem arbejdsmarkedsparterne i Det Forenede Kongerige den 19. maj 2008. Den var et vigtigt element. Endelig vil jeg gerne nævne den støtte, som de europæiske arbejdsmarkedsparter har givet den fælles holdning, der blev vedtaget den 9. juni vedrørende afsnittet om vikararbejde.
Vi kan derfor i dag sige, at der er opnået aftale mellem alle aktørerne i denne sag. Dette viser også, at vi med vedholdenhed, kreativitet og dialog kan klare situationer, der tilsyneladende er gået i stå, selv på det sociale område, selv i Europa, selv for at vedtage direktiver.
Elisabeth Morin
Fru formand, hr. Bertrand, hr. Špidla! Først og fremmest ser vi her afslutningen af et ekstremt konstruktivt stykke arbejde mellem de europæiske institutioner på den ene side og medlemsstaterne på den anden, men også mellem de politiske grupper og arbejdsmarkedets parter. Den tekst, vi er nået frem til, hviler på en konsensus med arbejdsmarkedets parter. Dette direktivforslag fastlægger nu generelle rammer for vikaransatte i de 27 medlemsstater, og det er et ekstremt vigtigt fremskridt, der er baseret på princippet om ikkeforskelsbehandling mellem fastansatte og vikaransatte.
I dette har vi inkluderet en forpligtelse til gennemsigtighed - gennemsigtighed vedrørende de betingelser, der gives arbejdstagerne - men også en forpligtelse til fortrolighed mellem arbejdstagere og arbejdsgivere. Arbejdstagernes sikkerhed og den fleksibilitet, der kræves af virksomhederne, er ekstremt vigtig. Derfor har Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - som er baseret på dette ligebehandlingsgrundlag, på adgang til erhvervsuddannelse og på procedurerne for repræsentation af vikaransatte i overensstemmelse med kollektive aftaler - forsøgt også at gøre fremskridt med dette arbejde og nå til enighed.
I dag beskytter Europa disse arbejdstagere. Dette rammedirektiv om beskyttelse af vikaransatte fastsætter nye arbejdsbetingelser. Vi tror fuldt og fast på, at vi sammen gør fremskridt i forhold til det sociale Europa. Derfor vil vi selvfølgelig enes om at stemme for dette direktiv uden ændringer, som det er blevet fremlagt i dag.
Ieke van den Burg
for PSE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Nogle ting, som man arbejder meget hårdt for, sker aldrig, og andre ting sker først meget sent. Det var tilfældet med dette direktiv. Der var ikke længere forventninger om, at det ville blive til noget.
I 2002, for seks år siden, arbejdede jeg meget hårdt som Deres ordfører under førstebehandlingen af dette kommissionsforslag efter de forhandlinger, der var led i den sociale dialog inden for arbejdsmarkedsparternes områder.
Det lykkedes os at overbevise Kommissionen og langt størstedelen af Rådet om at vedtage 95 % af vores ændringsforslag til og forbedringer af teksten, og kun et blokerende mindretal, på det tidspunkt fire ud af 15 medlemsstater, ønskede ikke at følge det flertal. Flere formandskaber prøvede meget hårdt på at løse den fastlåste situation, men efter nogle år var forslaget, hvis ikke egentlig dødt, så i det mindste i koma.
Det var en skam, for de problemer, som direktivet behandler, var langt fra forsvundet - tværtimod - i EU's udvidelsesfase. Med dette direktiv er problemerne med udnyttelse af vandrende arbejdstagere heller ikke fuldt ud løst, så vi skal fortsætte med at arbejde på dette, men et direktiv om vikararbejde er første skridt. Det skaber klarhed om vikaransattes status og rettigheder ved at underbygge ligebehandlingsprincippet som det grundlæggende princip i arbejdsmarkedslovgivningen, men samtidig - og mindst lige så vigtigt - ved at understrege den rolle, som kollektive forhandlinger og ordentlige industrielle forhold spiller i sektoren for vikararbejdskraft, der vokser og modnes.
Jeg lægger vægt på dette, og det hænger sammen med de negative konnotationer, der forbindes med udnyttelse foretaget af gangstere fra den organiserede professionelle sektor for vikararbejdskraft. I dette direktiv har sektoren virkelig mulighed for at udvise modenhed og for at indgå i en god social dialog med fagforeningerne og dermed hjælpe med at opnå meget vidtgående aftaler i forhold til fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkedet.
Ona Juknevičienė
for ALDE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Jeg taler i dag på vegne af min kollega Liz Lynne, som er skyggeordfører for ALDE-Gruppen for dette direktiv, da hun ikke kan være her hos os i dag på grund af problemer med flyvninger til Strasbourg.
Jeg deler hendes generelle bekymring i forhold til dette dokument og særligt hendes overbevisning om, at direktivet er langt fra ideelt, men at det kunne være værre. Mange vikarbureauer i Det Forenede Kongerige ønsker nu, at direktivet bliver vedtaget, men kun fordi det er den "mindst slemme" mulighed. Vi har altid argumenteret for, at dette ikke skulle have været gjort på europæisk niveau på grund af de store forskelle og de forskellige traditioner, der findes i hver medlemsstat. Vi forstår dog formålet med vikarbureauer, som er at skabe flere arbejdspladser til folk og gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt.
Direktivet blev selvfølgelig af Rådet bundet sammen med et arbejdstidsdirektiv, og ALDE-Gruppens skyggeordfører mener, at disse to spørgsmål også vil være forbundet fremover Under de givne omstændigheder støtter ALDE-Gruppens skyggeordfører dette dokument, og vores politiske gruppe følger hendes anbefalinger under afstemningen.
Jean Lambert
for Verts/ALE-Gruppen. - (EN) Fru formand! På vegne af min gruppe vil jeg også gerne hilse denne aftale velkommen. Vi tror ikke, at vi får mere ud af det, hvis den bliver overdraget til forligsproceduren, så vi har støttet ordføreren i dette.
Jeg indrømmer, at i forhold til det, at formandskabet opfatter dette som et skridt fremad mod et socialt Europa, vil vi gerne synes, at det er et skridt i den retning. Jeg glæder mig - helt sikkert som britisk medlem - over, at der for en gangs skyld er blevet sagt nogle varme ord om holdningen i Det Forenede Kongeriges regering. Jeg håber, at de vil være lige så konstruktive i andre sager inden for det område, som Parlamentet behandler for øjeblikket. Jeg synes, at det er meget vigtigt, at vi under de nuværende omstændigheder faktisk gør fremskridt inden for arbejdstagernes rettigheder frem for at antyde, at de mennesker, der arbejder på vikarbasis, på en eller anden måde er mindre vigtige som individer eller mindre vigtige økonomisk set. Som det blev sagt, arbejder nogle på den måde, fordi de har valgt det, og andre, fordi de ikke har noget valg. I f.eks. en række landdistrikter er der begrænsede beskæftigelsesmuligheder, hvor en enkelt arbejdsgiver grundlæggende står for de fleste job. Hvis man som vikaransat vover at stille spørgsmålstegn ved de vilkår, man arbejder under, kan man faktisk opleve, at man aldrig bliver ansat af det pågældende selskab igen.
Så jeg synes, at den retlige sikkerhed, som denne aftale sikrer, er ekstremt vigtig. Den kan måske til dels hjælpe en person, som jeg stødte på i London: den eneste person, der arbejdede i et hotelkøkken, som ikke var ansat i henhold til en tidsubegrænset kontrakt, var den, som havde til opgave at rense ovnene og kravle ind i dem og rense dem med stærke kemikalier uden nogen form for uddannelse eller beskyttelsestøj, fordi den pågældende arbejdstager kun var vikar, og derfor betød sundhed og sikkerhed ikke så meget. Så for sådan nogle mennesker er denne lovgivning ekstremt vigtig, og vi ser frem til, at den hurtigt bliver gennemført.
Ewa Tomaszewska
Fru formand! De seneste års konstant høje arbejdsløshedsprocent har ført til en ubalance i arbejdsgivere og arbejdstageres respektive position på arbejdsmarkedet. Arbejdstagerne befandt sig i en meget vanskelig situation og var nødt til at acceptere en hvilken som helst slags arbejde for at kunne forsørge deres familie. De indvilligede derfor i såkaldt fleksible ansættelsesforhold, der ikke sikrede dem ordentlige arbejdsvilkår og -betingelser. Størstedelen af arbejdsgiverne udnyttede skånselsløst situationen.
Direktivet, der sikrer ligeløn, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, betalt barsel og muligheder for erhvervsuddannelse for vikaransatte, repræsenterer et vigtigt skridt frem mod at genindføre civiliserede betingelser på arbejdsmarkedet. Det er vigtigt, at disse lige betingelser gælder fra den første dag på arbejdet. Den aftale, der er indgået mellem arbejdsmarkedets parter, giver dette direktiv en vigtig værdi. Vikaransatte skal ikke fratages beskyttelse.
Derfor opfatter vi det som yderst vigtigt at vedtage dette dokument uden yderligere ændringer. Den retlige beskyttelse skal på plads så hurtigt som muligt.
(Bifald)
Pedro Guerreiro
Fru formand! Det nye direktivforslag, som vi nu drøfter, tillader trods erklæringen om princippet om ligebehandling mellem arbejdstagere med hensyn til arbejdsbetingelser, en øvre grænse for arbejdstid og ugentlig hviletid, en række undtagelser, der i praksis kan bringe selve disse principper i fare, og derfor er der så meget desto mere behov for at bekæmpe og begrænse spredningen af vikarbureauer for at gøre en ende på usikkert arbejde, og således at arbejdstagernes rettigheder ikke konstant drages i tvivl.
Gennem en række ændringsforslag vil vi derfor sikre, at f.eks. brug af vikararbejde begrænses til usædvanlige situationer såsom tidspunkter med ekstraordinær aktivitet og perioder med midlertidig hindring hos fastansatte. Vikaransatte skal nyde de samme arbejdstagerrettigheder og sociale rettigheder som andre arbejdstagere, herunder de rettigheder, der er nedfældet i kollektive overenskomster for den relevante sektor, vikararbejde må ikke anvendes til at hindre strejkeretten, og vikaransatte dækkes af de samme sundheds- og sikkerhedsbestemmelser på arbejdspladsen som brugervirksomhedens ansatte.
Derek Roland Clark
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Fru formand! Dette forslag er blevet kastet frem og tilbage mellem Kommissionen og Rådet lige siden 2002, dvs. i seks år. De er først nået frem til en fælles holdning i juni i år - men nu sender de sagen videre til Parlamentet som en varm kartoffel
Er denne pludselige holdningsændring mon et udtryk for den nuværende økonomiske afmatning? Uanset om det er tilfældet eller ej, så hjælper det ikke i disse tider med stigende arbejdsløshed, fordi det i betænkningen hedder, at vikaransatte skal modtage samme aflønning som fastansatte arbejdstagere på fuldtid. Forkert! I den ene ende af skalaen bruger vikarbureauer dette til at give unge mennesker en start i livet eller et nyt forsøg. I den anden ende vil uerfarne arbejdstagere modtage samme aflønning som erfarne arbejdstagere med mange års ansættelse hos virksomheden, hvilket går direkte imod almindelig praksis. Det modvirker den arbejdstagerloyalitet, som alle virksomheder har brug for. Mere erfaring er lig med bedre kvalifikationer, som igen er lig med højere løn. Det er et dårligt træk. Forkast det.
Roger Helmer
(EN) Fru formand! Dette er et dårligt stykke lovgivning - ikke så dårligt, som det kunne have været, men ikke desto mindre dårligt. Ligesom så meget anden beskæftigelseslovgivning i Parlamentet lanceres den med arbejdstagernes rettigheder som den forkromede målsætning, og alligevel vil den primære virkning være at nægte tusinder og atter tusinder af mennesker retten til at arbejde overhovedet. Det gør vores arbejdsmarkeder mindre konkurrencedygtige og mindre fleksible. Det skader vores økonomier på lige netop det tidspunkt, hvor vi mindst har råd til, at det sker.
Vikararbejde er almindeligt og helt korrekt anerkendt som en vej tilbage til fastansættelse for de arbejdstagere, der af en eller anden grund midlertidigt har været væk fra arbejdsmarkedet.
Det, vi gør her i Parlamentet i dag, er at fjerne den vej, der har hjulpet arbejdstagere tilbage i beskæftigelse. Den britiske regering har modsat sig dette tiltag i lang tid, men har til sidst erkendt, at den ikke kan forhindre det. Man finder ikke et tydeligere eksempel på den måde, hvorpå EU undergraver demokratiet i medlemsstaterne.
José Albino Silva Peneda
(PT) Fru formand, hr. Bertrand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg er meget tilfreds med denne betænkning, som afslutter et spørgsmål, der har været genstand for drøftelser siden 2002. Efter min mening er dette et afbalanceret resultat, der beskytter de vikaransatte, øger arbejdsmarkedets fleksibilitet og respekterer subsidiaritetsprincippet.
Dette forslag sikrer ligebehandling fra dag ét for arbejdstagere, der skaffes via vikarbureauer. Det giver dog samtidig arbejdsmarkedets parter mulighed for at indgå andre aftaler, hvis de ønsker det. Under hensyntagen til den forskellige praksis og lovgivning i medlemsstaterne på dette område er det positivt, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen er nået til enighed. Aftalen sikrer en stabil ramme for vikarbureauer, hvis rolle på det europæiske arbejdsmarked ikke kan benægtes. Den øgede lovgivningsmæssige gennemsigtighed kan hjælpe med at skabe arbejdspladser og muliggøre nye og mere fleksible arbejdsformer.
Jeg ved, at økonomisk udvikling forudsætter et mere fleksibelt arbejdsmarked, men denne fleksibilitet kommer kun til at gavne alle, hvis den opnås, samtidig med at arbejdstagernes rettigheder respekteres på alle områder, særligt i forhold til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Efter min mening er dette direktivs endelige tekst et godt eksempel på sådan en balance. Jeg håber, at jeg vil kunne sige det samme næste måned om arbejdstidsdirektivet.
Jeg vil gerne takke hr. Désir for hans arbejde og også skyggeordføreren, fru Morin, som er fra min politiske familie. Jeg lykønsker hende med at have bidraget så væsentligt til slutresultatet.
Richard Falbr
(CS) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at sige, at jeg vil stemme for forslaget, da den nuværende version uden tvivl er det bedste, vi kan klare. Jeg mener, at det næste skridt er nøje at overvåge, hvordan det bliver omsat til praksis af medlemsstaterne. Nogle medlemsstater har egentlige lovgivningsmæssige ordninger, der regulerer vikaransattes position, men ordningerne for akkreditering af nystiftede bureauer er sørgeligt utilstrækkelige. Med andre ord kan alle og enhver ansætte folk, og der er så godt som ingen kontrolforanstaltninger i forhold til aktiviteterne hos visse tvivlsomme vikarbureauer. Jeg henviser selvfølgelig til situationen i Den Tjekkiske Republik. For at øge deres indtjening ansætter bureauer ikke ofte arbejdstagere på grundlag af ansættelseskontrakter, men på grundlag af aftaler om udført arbejde, så de kan undgå at betale til sociale sikringsordninger og sygeforsikringer for deres ansatte. Resultatet er, at lønningerne kan fastlægges til mindstelønnen, men arbejdstagerne kan helt tydeligt mærke det på pengepungen, når deres bidrag er blevet betalt. Det er generelt mistænkeligt, når antallet af vikaransatte hele tiden stiger på bekostning af fastansatte arbejdstagere på fuldtid. Det er derfor de lokale arbejdstilsyns og fagforeningers opgave at henlede opmærksomheden på den svindlerpraksis, der foregår i visse lande, og ikke tillade nogen restriktioner i vikaransattes ret til at være medlem af en fagforening. Trods de gode intentioner, der er tydelige i direktivforslaget i den nuværende version, mangler der stadig meget i forhold til at få det gennemført. Og som svar på det, der er blevet sagt her af visse medlemmer af Europa-Parlamentet, vil jeg gerne sige, at det ville være mig en stor glæde at ansætte dem som vikaransatte, så de selv kan opleve, hvor sjovt det er.
Siiri Oviir
(ET) Fru formand, mine damer og herrer! I Estland har vi et ordsprog, der siger "Bedre sent end aldrig", og det er en positiv udvikling, at vi nu endelig vedtager direktivet om vikararbejde. Vikararbejde bliver mere og mere udbredt, og det er derfor meget vigtigt, at området bliver reguleret. Direktivet har også stor betydning for de lande, der endnu ikke har adgang til unionslandenes arbejdsmarked, og hvis arbejdstagere ofte udnyttes uanstændigt, idet deres lige rettigheder krænkes.
Vi ved i dag, at beskyttelsen af vikaransatte sikres på meget forskellige måder i de forskellige medlemsstater. Der er medlemsstater, hvor beskyttelsen er fuldstændig ikkeeksisterende. Jeg mener således, at direktivforslaget i sin nuværende ordlyd vil hjælpe med at sikre i det mindste et minimumsniveau af grundlæggende beskyttelse af vikaransatte i Europa, som vil sætte en stopper for forskelsbehandling af arbejdstagere, der benytter sig af denne ansættelsesform sammenlignet med andre ansættelsesformer.
Jeg håber, at vi vedtager dette direktiv, og jeg håber også, at vi ikke giver det en særlig lang gennemførelsesperiode.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Fru formand! I forbindelse med forhandlingen om direktivet om vikaransatte vil jeg gerne påpege, at antallet af vikaransatte i EU er steget betydeligt, særligt i de seneste år. Sådan en stigning skyldes ofte den økonomiske situation, og det er derfor af afgørende betydning, at vi fremskynder den lovgivningsmæssige regulering af fænomenet på europæisk niveau. En anden problemstilling, som jeg gerne vil nævne, er, hvor uheldigt det er, at selv om Kommissionen fremsatte forslag om dette emne, forslag, der efterfølgende blev ændret af Parlamentet tilbage i 2002, nåede Rådet først i juni 2008 frem til et kompromis om forslagene. Der er gået mere end seks år siden da.
Vi skal særligt støtte de løsninger i direktivforslaget, der vedrører ligebehandling af vikaransatte og andre arbejdstagere i forhold til status og sikkerhed og respekt for de sociale standarder, som virksomhederne er forpligtet til at overholde inden for ligebehandling, aflønning og arbejdsbetingelser for vikaransatte og andre arbejdstagere.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Fru formand! Vikaransatte lider under udnyttelse fra arbejdsgivernes side, og de har behov for ligebehandling og for, at der bliver værnet om deres sikkerhed. Kommissionen ønsker imidlertid at deregulere ansættelsesforholdene og udvikle fleksible arbejdsformer.
Ifølge Kommissionens officielle statistikker nåede arbejdsløsheden i 2007 op på 4,7 %, hvoraf langtidsledigheden stod for 2,8 %. Ved at fremme fleksibilitets- og sikkerhedsmodellen får arbejdsgiverne et stærkt våben til at øge andelen af vikararbejde, hvilket fører til dårligere arbejdsforhold og udvander kollektive aftaler. Formålet med at fjerne muligheden for, at disse spørgsmål let kan reguleres af medlemsstaterne, og overføre dem til det sociale niveau er at opnå finansiel integration af det europæiske arbejdsmarked.
Vi er modstandere af de skridt, der konstant bliver taget i den retning, fordi de styrker EU's mulighed for let at fremme neoliberal politik på bekostning af arbejdstagerne. Vores hovedmålsætning skal være at beskytte alle arbejdstagere. Vikaransatte har brug for beskyttelse, men de vigtigste prioriteter bliver ikke desto mindre nødt til at være fred og sikkerhed på arbejdspladsen og beskyttelse af alle de rettigheder, som arbejdstagerne har opnået.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne lægge ud med at lykønske ordføreren med hans betænkning, ikke kun i forhold til det, han har sagt, men også for betænkningen længde - eller rettere betænkningens kortfattethed. I mine ni år som parlamentsmedlem er det den korteste betænkning, jeg nogensinde har set fra en socialdemokrat i Udvalget for Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og jeg håber, at han vil være et eksempel til efterfølgelse for hans kolleger - men det vender vi tilbage til senere.
Jeg var også glad for, og jeg takker ham for dette, at han sagde, at årsagen til betænkningens kortfattethed var - helt korrekt - at de vigtigste interessenter begge havde sagt, at de gik ind for denne fælles holdning, hvilket fik Rådet til at støtte den. Fagforeninger og virksomheder - ikke bare virksomheder generelt, men de specifikke virksomheder, der er ansvarlige for vikaransatte - sagde alle sammen kollektivt af forskellige grunde ja, de kunne tilslutte sig dette.
Jeg tror, at der er en morale for os som politikere her i, at når interessenterne selv siger, at det er det her, de vil have, så tror jeg virkelig, at det er vores ansvar at forsøge at lette gennemførelsen, hvis det er muligt, så jeg takker ham for at bruge argumentet om enighed for at få det igennem.
Til sidst vil jeg gerne takke ministeren for hans påmindelse til dem, der har brug for dette, om, at når Rådet sammenstykker denne fælles holdning, er det en del af en pakke sammen med arbejdstidsdirektivet. Faktisk har vores gruppe kort overvejet, om vi måske i koordineringen af det parlamentariske arbejde skulle slå begge betænkninger sammen og drøfte dem i december. Efter at have overvejet det yderligere, og fordi jeg ved, at det franske formandskab er meget opsat på at få denne affære sat på skinner, er vi dog meget glade for at acceptere dette, så vi faktisk kan komme videre. Det er efter min mening budskabet i denne sag, nemlig lad os komme videre. Når vi kommer til anden del af pakken vedrørende arbejdstidsdirektivet, håber jeg, at vi fra vores side også vil vise ansvarlighed og komme videre.
Harald Ettl
(DE) Fru formand! Særligt arbejdsgivere benytter sig af enhver mulighed for at opfordre til mere og mere mobilitet og fleksibilitet på det europæiske arbejdsmarked. Ligebehandling og sociale minimumsstandarder er den eneste måde, hvorpå vi kan mindske arbejdstagernes utryghed i forhold til åbne arbejdsmarkeder og deregulering. EU har behov for forebyggende foranstaltninger på arbejdsmarkedet, der heldigvis åbner mere og mere op.
Det foreliggende udkast til betænkning om vikararbejde viser, hvor svært det er at gøre fremskridt på dette område. I seks år er direktivet blevet blokeret i Rådet med argumenter af meget forskellig gyldighed. Dette forslag sikrer, at vikaransatte får samme behandling som andre ansatte fra den første arbejdsdag og frem, dog underlagt visse begrænsninger. Retten til at nyde godt af arbejdsmarkedslovgivningen og lige løn for lige arbejde - det er hovedprincipperne i ligebehandling. De bestemmelser i medlemsstaterne med deres meget forskellige grundlag, som er bedre end det foreliggende direktiv, svækkes ikke af det, hvilket er afgørende. Den rette kurs er blevet fundet i denne henseende under det franske formandskab.
De, der har blokeret arbejdstidsdirektivet - og dette gælder også for direktivet om overførsel af supplerende pensionsrettigheder - må ligeledes ændre deres fejlopfattelse i forhold til sociale anliggender og forstå, at et socialt Europa har brug for minimumsstandarder. Det er den eneste måde at forbedre billigelsen og forståelsen af og endda identifikationen med EU på.
Csaba Őry
(HU) Fru formand, hr. minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! Ud fra synspunktet om at skabe et enkelt europæisk arbejdsmarked og sikre lige muligheder for alle arbejdstagere i EU, udgør det direktiv, vi drøfter, et væsentligt fremskridt. Dette er selvfølgelig ikke det samme som at sige, at dette stykke EU-lovgivning vil resultere i en harmoniseret, fælles ramme for ansættelse af vikaransatte. Det er heller ikke nødvendigt eller ønskværdigt, for i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet vil den grundlæggende regulering på beskæftigelsesområdet i denne sammenhæng fortsat falde ind under medlemsstaternes kompetence. Indsatsen for at indføre klare og utvetydige minimumskrav over hele EU, som vil beskytte vikaransatte i hele fællesskabet, hilses dog helt sikkert velkommen og er et skridt i den rigtige retning.
Jeg mener, at vi uden nogen ideologiske undertoner og uafhængigt af partimæssigt tilhørsforhold alle sammen kan enes om, at beskyttelse af gravide kvinder, sikring af ligebehandling mellem mænd og kvinder, bekæmpelse af enhver forskelsbehandling baseret på etnisk oprindelse, religion, overbevisning, alder eller tilhørsforhold til en minoritet er målsætninger af grundlæggende betydning. Alle disse overvejelser begrunder indsatsen for at regulere disse spørgsmål på en ensartet måde i hele EU. Det er med dette mål for øje, at EU-lovgiverne har udarbejdet dette system med minimumskrav. Det er vigtigt, at direktivet ud over at fremme individuel faglig udvikling også tjener Europas økonomiske interesser ved at sikre, at vikaransatte også har lige muligheder, hvad angår adgang til uddannelse, børnepasning og andre infrastrukturprogrammer. Dette gælder også for intervallerne mellem udsendelserne. Det er i vores alles interesse, at vikaransatte ikke udsættes for forskelsbehandling, at de også har mulighed for at øge deres viden, og at opnåelse af en balance mellem arbejdsliv og privatliv ikke bliver et uoverstigeligt problem for dem. På dette område har vi helt sikkert brug for en samlet holdning, og jeg støtter derfor personligt vedtagelsen af dette direktiv.
Dumitru Oprea
(RO) Fru formand! På grundlag af det, som ordføreren, hr. Désir, har gjort, kan vi beskrive det med en sætning på latin "Multum in parvum" (mange i én). Det er sådan, vi kan kategorisere dagens direktivforslag, da det giver garanti for retten til at arbejde, selv når det arbejde, som arbejdstageren udfører, er midlertidigt på grund af visse særlige aspekter ved det specifikke arbejde. Jeg mener, at professioner, som er sjældne eller næsten ikke benyttes på en bestemt arbejdsplads, takket være foranstaltninger af denne art fremmes ved, at de kombineres af arbejdstagere med disse færdigheder og i henhold til efterspørgslen på markedet. Det vil give en faglig mosaik, som tilbydes af arbejdstagere, der kan beskrives som "homo universale" fra renæssancen.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Désir. Denne forhandling er led i de foranstaltninger, som vi skal træffe for at skabe en europæisk ramme, som kan garantere europæiske borgere ordentlige arbejds- og levevilkår. Garantien for et minimumsniveau af beskyttelse for vikaransatte er en del af opbygningen af et socialt Europa. For at EU kan blive den mest konkurrencedygtige, videnbaserede økonomi, skal europæiske virksomheder kunne vælge det personale og de færdigheder, de har behov for.
Jeg mener personligt, at hvis vi sikrer vikaransatte de samme betingelser som brugervirksomhedernes arbejdstagere, beskytter vi ikke kun de vikaransatte, men frem for alt lokale fastansatte. Disse lige betingelser angår arbejdstider, hviletid, betalt ferie, lønramme, status og sikkerhed. Ved at sikre ordentlige arbejdsbetingelser for vikaransatte er det muligt at slippe af med illegalt arbejde og social dumping. Jeg synes personligt, at det sociale Europa styrkes, hvis fagforeningerne er med til at træffe beslutning om at indføre visse undtagelser gennem brug af kollektive arbejdskontrakter.
Elisabeth Schroedter
(DE) Fru formand! Som min kollega fru Lambert allerede har sagt, er det et meget vigtigt gennembrud på vejen mod et socialt Europa, selv om det kun er et første skridt. Borgerne forventer, at vi tager reelle skridt fremad mod et socialt Europa og sikrer, at arbejdstagerrettigheder på det indre marked og lige løn for lige arbejde på samme sted spiller en rolle.
Det er lykkedes Parlamentet at indarbejde dette princip om ligestilling i direktivet, hvilket manglede i det oprindelige kommissionsforslag. Det er meget vigtigt, at Rådet har støttet os i dette, da det er afgørende, at konkurrencen på det indre marked er baseret på kvalitet frem for løn.
Afslutningsvis vil jeg gerne tilføje en enkelt ting. Noget, der er lige så vigtigt som dette gennembrud, er et gennembrud i forhold til arbejdstidsdirektivet, dog ikke af den slags, som hr. Bushill-Matthews har foreslået, men helt uden undtagelser som foreslået under Parlamentets behandling. Jeg kan kun opfordre Rådet til også at støtte os i dette.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! Vi taler om et yderst vigtigt emne. Jeg er klar over, at der er mange bekymringer i forhold til vikaransattes status og situation. Jeg tænker på formelle og juridiske spørgsmål samt ansættelsesforhold. Dette er særligt iøjnefaldende i forhold til beskæftigelsen af et stort antal personer fra de nye medlemsstater. Disse mennesker er klar til at tage et hvilket som helst jobtilbud i hjemlandet eller i udlandet på grund af den høje arbejdsløshedsprocent. Arbejdsvilkår og -betingelser må ikke fastlægges på grundlag af situationen på arbejdsmarkedet og adgangen til arbejde. Jeg vil gerne understrege, at de skal overholde gældende arbejdsstandarder og -krav. Det gælder sikkerhed, sociale vilkår, forsikring og aflønningsniveau.
Richard Howitt
(EN) Fru formand! Jeg er meget stolt over at have deltaget i afstemningen i udvalget om dette direktiv og over at deltage i forhandlingen i dag om afstemningen om at gennemføre direktivet om vikararbejde. Det var en central prioritet for Labourregeringen i mit eget hjemland, Storbritannien, en del af en aftale med vores fagforeninger, der er kendt som Warwick-aftalen, og i dag bliver det løfte indfriet.
Jeg er glad for at støtte det og har arbejdet for dette direktiv af tre grunde.
Den ene er, at vikaransatte er sårbare arbejdstagere - uanset protesterne fra visse folk på den anden side. I en undersøgelse fra britisk LO (TUC) sagde 80 procent, at de blev behandlet ringere i forhold til aflønning, uddannelse og betalt arbejdsfrihed, og de ønsker bedre forhold.
Den anden grund er, at det største antal migranter fra Østeuropa, som er kommet for at arbejde i Storbritannien siden udvidelsen, er kommet til mit område, det østlige England, ofte gennem vikarbureauer, som ureguleret ofte har været ansvarlige for misbrug. Dette misbrug vil stoppe.
Den sidste grund er, at vi har en social partnerskabsaftale, som sjældent er set i Storbritannien, mellem det britiske TUC og den britiske arbejdsgiverorganisation CBI, og den aftale bliver omsat til lov ved denne afstemning.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Fru formand! Jeg vil også gerne lykønske ikke kun formandskabet og Kommissionen, men også ordføreren og alle andre, der har hjulpet med at gennemføre direktivet og markere en ny bedrift for EU til gavn for borgerne. Jeg vil også gerne minde Parlamentet om, at størstedelen af vikaransatte er kvinder.
Det er særligt glædeligt at vide, at kvindelige vikaransatte også får faste rettigheder fra den allerførste dag, og det samme gælder forældre generelt, og de vil derfor ikke stå dårligere, fordi formålet med dette nye forslag fra EU for både borgere, arbejdsgivere og arbejdstagere er at indføre menneskelig behandling ud fra den betragtning, at en enkelt dags arbejde eller flere dages arbejde er af samme værdi og skal have den samme respekt.
Jeg håber, at det bliver muligt at håndhæve alt det, der er blevet aftalt, for det er i håndhævelsen af loven, at vi kommer til kort. I f.eks. Grækenland er loven blevet indført i lovbogen og foreskriver ligebehandling for vikaransatte og fastansatte. Problemet ligger imidlertid i håndhævelsen af loven.
Xavier Bertrand
formand for Rådet. - (FR) Fru formand! Jeg vil gerne gentage det, som nogle af de tidligere talere har sagt, ved at bekræfte, at vedtagelsen af dette nye direktiv om vikararbejde vil være et reelt skridt fremad. Der var en, der kaldte det et "gennembrud", og jeg tror, at det er det helt rigtige ord.
Det eneste er, at det ikke, hvilket jeg godt er klar over, betyder en afslutning af vores arbejde. Vi vil få andre muligheder i de kommende uger for at vise, at vi kan gøre flere fremskridt i forhold til et socialt Europa. Her tænker jeg selvfølgelig på arbejdstidsdirektivet, som er den anden side af den fælles holdning, der blev vedtaget i Luxembourg den 9. juni.
Jeg er bekendt med de problemer, som nogle af medlemmerne har med denne tekst, men jeg vil gerne her i aften minde Dem om, at den eneste måde, hvorpå vi kunne opnå Rådets godkendelse af den tekst, De skal til at vedtage, som vil styrke vikaransattes rettigheder, var ved at knytte den til arbejdstidsdirektivet.
Jeg tænker også på direktivet om det europæiske samarbejdsudvalg, som bør revideres. 14,5 mio. europæere arbejder i virksomheder, der har etableret sådanne udvalg. De venter på, at direktivet skal blive revideret for at forbedre beskyttelsen af deres sociale rettigheder i fremtiden, og for at være ærlig betyder det nuværende økonomiske klima, at denne revidering er så meget mere relevant, så meget mere nødvendig og så meget mere presserende.
Dette emne bliver vores første mulighed for at vise, at Rådet og Parlamentet er villige til at påtage sig rollen som medlovgivere. Som De ved, har de europæiske arbejdsmarkedsparter allerede vist, at de forstår, hvad der er på spil, ved, at de sidst på sommeren fremlagde otte fælles forslag, og på baggrund af disse er de parat - de har sagt, at de er parat - til at acceptere Kommissionens forslag. Det er nu op til os at vise, at vi er lige så besluttede på at handle.
Indtil nu er væksten i vikarsektoren i Europa ofte foregået i et fuldstændigt juridisk tomrum uden nogen rigtige beskyttelsesforanstaltninger for arbejdstagerne. Fra i overmorgen vil vi kunne sige, at denne situation er fortid. I overmorgen vil vi også kunne sige, at vi som politikere på et tidspunkt, hvor vores kontinent står over for alvorlige økonomiske og finansielle problemer, er villige til at stå sammen og gøre noget for at puste nyt liv i det sociale Europa.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Forhandlingen har efter min mening tydeligt vist, hvor vigtigt dette direktiv er i kraft af det store antal arbejdstagere, det påvirker, og de store forbedringer, det vil medføre. Det har også vist, hvordan direktivet har opnået en virkelig stærk konsensus, der er fremkommet efter omfattende drøftelser og aftalen med og støtten fra arbejdsmarkedets parter. Vi har også under forhandlingen hørt, at direktivet burde have været en kendsgerning for længst, men "Bedre sent end aldrig", som man siger på mange sprog. På tjekkisk har vi et lignende ordsprog, og jeg er sikker på, at der er lignende ordsprog på andre sprog. Efter vores vedvarende bestræbelser har vi gjort reelt fremskridt, fordi dette direktiv er lige så relevant, hvis ikke mere relevant, i dag som for seks år siden.
Der er endnu en ting, som jeg gerne vil nævne, og som jeg synes er værd at bemærke. Dette direktiv, dette meget udfordrende direktiv, som virkelig åbner døren til et socialt Europa, er blevet vedtaget i et Europa med 27 medlemmer efter at have været kørt fast i årevis i et Europa med 15 medlemmer. Efter min mening er det et tydeligt eksempel på, at et Europa med 27 medlemmer kan opnå sociale fremskridt.
Mange af Dem har nævnt de andre direktiver, der drøftes her i Parlamentet. Jeg synes, at det skridt, vi tager i dag, er et lovende tegn på, hvordan vi også kan gribe fremtidige direktiver an. Udfordrende og komplekse spørgsmål står selvfølgelig stadig tilbage, men trods dette tror jeg på, at der nu er blevet skabt en vis dynamik, og at vores chancer for at opnå positive resultater er bedre end nogensinde før.
Harlem Désir
ordfører. - (FR) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at takke mine kolleger for deres kommentarer og skyggeordførerne, koordinatorerne og alle andre, der har været indblandet i denne forhandling, for den støtte, de har givet mig og samtidig afslutningen af denne proces.
Det er korrekt, at denne betænkning kan koges ned til en begrundelse og en enkelt opfordring, nemlig "lad os sige ja". Den forhåbentligt forestående vedtagelse om to dage af dette direktiv er en sejr for Parlamentet og en sejr for arbejdsmarkedets parter, og jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at svare medlemmerne af Den Europæiske Vestrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, som fremsatte en række ændringsforslag. Jeg forstår, hvor disse ændringsforslag i bund og grund kommer fra, men jeg vil ikke desto mindre gerne understrege, at Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation endnu engang talte med formændene for de politiske grupper for et par dage siden for at sige, at vedtagelsen af dette direktiv i uændret form ville sende et stærkt signal om, at sociale fremskridt på EU-plan er både nødvendige og mulige, og at det sociale Europa stadig er i live.
På et tidspunkt, hvor vikarsektoren vokser ligesom andre atypiske ansættelsesformer, er vi nødt til at have en retlig ramme, og det er den beslutning, vi nu er ved at træffe. Europa er et retligt område, og sådan skal det være til gavn for borgerrettighederne og også i økonomisk og social henseende. Vi har allerede i flere forskellige direktiver nedfældet den beskyttelse og de rettigheder, som alle arbejdstagere har. Nu hvor flere og flere mennesker er vikaransatte, skal vi sikre, at de har de samme rettigheder, og at vikararbejde ikke kan misbruges til at omgå rettighederne for enten de pågældende arbejdstagere eller for de andre arbejdstagere, som derfor ville lide under pres og social dumping.
Vi vil også gerne ved at vedtage dette direktiv vise, at det sociale Europa kan bevæge sig fremad, og at det kan have reel substans i modsætning til det, vi nogle gange har hørt fra Kommissionen - ikke fra hr. Špidla, men fra andre kommissærer. Vi kan også være lovgivere - vi kan også være medlovgivere - i sociale spørgsmål og dermed vise medlemmerne af Rådet, som i alt for lang tid har blokeret for vedtagelsen af denne og anden lovgivning, at de ikke skal være bange for det sociale Europas fremskridt, og at hvis vi kan vise, at Europa forsvarer borgere og arbejdstagere, kan det bidrage til at skabe forsoning mellem borgerne og EU's institutioner og til at mindske de bekymringer, der er blevet udtrykt i Irland, Nederlandene og mit eget land, Frankrig.
Jeg mener, at yderligere fremskridt inden for sociale direktiver også vil hjælpe med at fremme yderligere fremskridt for det politiske Europa og for folks støtte til fremskridtene i det politiske Europa.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 22. oktober 2008.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Petru Filip  
skriftlig. - (RO) Brug af et direktiv til at fastlægge rettighederne for de europæiske borgere, der er involveret i vikararbejde i EU-landene, har været en virkelig succes for det sociale Europa. Problemet er, hvorvidt EU's medlemsstater og arbejdsgivere overholder direktivets bestemmelser, fordi specifikke eksempler fra arbejdsmarkedet i mange tilfælde går imod teorien. Et specifikt eksempel på dette er den manglende anerkendelse af rumænske og bulgarske borgeres eksamensbeviser efter begge landes tiltrædelse af EU, selv om det relevante direktiv krævede noget andet. Spørgsmålet er, hvad der kan gøres for at hindre, at borgere fra de nye lande, som er tiltrådt EU, mister tilliden og siger, at én ting er at være godkendt i Bruxelles, men det er noget andet, der er besluttet af regeringerne i de europæiske hovedstæder. Det skal også tages i betragtning, at der er økonomisk krise lige nu, som under alle omstændigheder vil påvirke håndhævelsen af arbejdsrelaterede direktiver inden for Europas nationale områder. Kommissionen bør straks etablere et egentligt system til at overvåge håndhævelsen af arbejdsrelateret lovgivning og uden forskel gøre brug af sanktioner i forhold til de pågældende lande.
