Ligebehandling af mænd og kvinder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0173/2001) af Hautala for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (KOM(2000) 334 - C5-0369/2000 - 2000/0142(COD)).

Hautala
Hr. formand, EU har allerede et kvart århundredes traditioner inden for lovgivning, hvilket forpligter os til at tage kvinders og mænds ligestilling i erhvervslivet alvorligt. Direktivet, som i dag er forelagt, har såmænd fået sin oprindelige form allerede i 1976. Vi kan konstatere, at vores samfund i mange henseender har udviklet sig kraftigt i løbet af dette kvarte århundrede, og tiden er også inde til at undersøge, om vores opfattelser af kvinders og mænds ligestilling i erhvervslivet svarer til moderne krav. Dette forpligtes vi også til af Amsterdam-traktaten, der bl.a. bestemmer, at der generelt skal tages hensyn til kvinders og mænds ligestilling i alle Fællesskabets aktiviteter.
Vi har helt nye udfordringer, som vi skal tage fat på med lovgivningsinstumenter. I dette direktiv foreslår EU for første gang foranstaltninger, der binder medlemsstaterne til at bekæmpe sexchikane, som hyppigt forekommer på arbejdspladser. Jeg kan også sige, at ifølge undersøgelser har hver anden kvinde i Den Europæiske Union været udsat for sexchikane på sin arbejdsplads. Det er helt klart, at den sommetider også kan være rettet mod mænd, også mænd kan være ofre for sexchikane, men det er dog hovedsageligt i dag sådan, at størstedelen af ofrene er kvinder. I den henseende foreslår Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, at vi skal gå lidt længere, end Kommissionen oprindeligt har ment. Udvalget vil gerne have, at medlemsstaterne træffer forebyggende foranstaltninger til bekæmpelse af seksuel chikane, og at arbejdsgiverne har en forpligtelse til at skabe arbejdsforhold, hvor sexchikane ikke er sandsynlig. Jeg har også påpeget, at dette kan forbedre arbejdsgiverens stilling, for hvis vedkommende kan vise at have påbegyndt sådanne forebyggende foranstaltninger, står vedkommende sikkert stærkere i en konfliktsituation.
At sikre moderskab kræver også ekstra bekræftelser. Jeg kommer selv fra Finland, og jeg tænker ofte på, at Finland egentlig er et mønsterland for ligestilling. Jeg kan dog fortælle, at også i vores land får f.eks. ca. 30-årige kvinder flere aborter, end man egentligt burde. Når man har undersøgt, hvad det skyldes, har man konstateret, at dette kan skyldes, at konkurrencen på arbejdspladserne er så hård. Arbejdsgiverne forskelsbehandler kvinder, der har den alder, hvor de sandsynligvis vil anskaffe sig børn. Dette vil vi nu forbyde endegyldigt. Det er kønsdiskrimination, og det er forbudt.
I dette direktiv gives ofrene for sexchikane også stærkere instrumenter til retsbeskyttelse og denne kan kræves selv efter ansættelsesforholdets ophør, og ofret for sexchikane kan påbegynde retslige foranstaltninger. Her kan vedkommende få bistand af uafhængige myndigheder, hvis etablering forpligtes af dette direktiv.
I de fleste medlemsstater findes der sikkert allerede den type af uafhængig myndighed, der står for ligestilling, men jeg ønsker at påpege, hvor vigtigt dette spørgsmål er med tanke på ansøgerlandenes situation. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har i anden forbindelse i særdeleshed lagt mærke til, at spørgsmålet om mænds og kvinders ligestilling i ansøgerlandene slet ikke har været så eftertrykkeligt fremme i forhandlingerne om medlemskab, som der er behov for. Dette kan også styrkes, således at der skabes tilstrækkelige institutioner, hvis opgave ifølge loven er at sørge for gennemførelsen af ligestillingen og endda at fremme den.
Jeg vil gerne fremhæve, at samfundets udvikling har frembragt en ny type spørgsmål om ligestilling. Der blev livligt diskuteret i vores udvalg, om også unge mænd og fædre har brug for en stærkere beskyttelse mod sexchikane. Jeg tror, at vi fandt et godt kompromis, hvorved vi også tager fædrene og deres rettigheder med i dette direktiv. Jeg mener, at dette er ganske tidssvarende, når ligestillingsdebatten hovedsageligt har drejet sig om, hvordan mændene kan deltage i gennemførelsen af deres familieforpligtelser. På den måde kan vi nærme os den faktiske ligestilling.

Damião
Hr. formand, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har ment, at der trods de fremskridt, der er sket på lovgivningsområdet, stadig består lønforskelle og adskillelse af kvinder og mænd på arbejdsmarkedet, ligesom de lave lønninger i de traditionelle sektorer synes at blive ført videre i servicefagene og i den såkaldte "nye økonomi". 40% af væksten i kvinders beskæftigelse er i deltidsjob eller som løstansatte på mindsteløn, hvilket som alternativ til ledighed og som middel til at forene arbejde og familieliv uundgåeligt bliver en ny indirekte forskelsbehandling, som statistikken ikke i tilstrækkelig grad afspejler, og det samme gælder ansættelse af overkvalificerede til stillinger på lavere niveau.
Strukturfondene bør kunne fungere som incitament for arbejdsmarkedets parter til at indgå ligestillingsaftaler. Konklusionerne fra Rådet i Lissabon, beskæftigelsesretningslinjerne for 2001, den socialpolitiske dagsorden og traktatens nye ordlyd lægger større vægt på at øge kvindernes beskæftigelse kvantitativt og kvalitativt, ikke kun for at føre en rettighed ud i livet, men især af hensyn til balance i økonomien og holdbare pensioner. Det er vigtigt, at det sker, selv om det sker med andre motiver.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender foreslår i sine tekster nye former for positive særforanstaltninger mod den indirekte forskelsbehandling, som rammer en eller flere, og mod seksuel chikane som middel til undertrykkelse og ydmygelse, med eller uden direkte seksuel udnyttelse. Lad os sige det på den måde, at vi går ind for en bredere og mere realistisk opfattelse på dette område.
Udvalgets medlemmer var enige om yderligere beskyttelse ved moderskab, faderskab, adoption og graviditet, og vi anbefaler igen, sådan som Europa-Parlamentet allerede har gjort, at direktiv 92/85/EF revideres. Retten til at vende tilbage til den samme stilling, som er indeholdt i direktiv 76/207/EØF - og her er vi uenige i fru Hautalas betænkning - bør som sikring af beskæftigelse efter barsel indebære, at kvinden kan beklæde en lignende stilling, hvis den foregående er nedlagt eller ændret ...
(Formanden afbrød taleren)

Lulling
Hr. formand, det er snart seks år siden, efter EF-Domstolens famøse dom af 17. oktober 1975, at vi diskuterede ændringen til direktivet fra 1976 om ligestilling, for så vidt angår beskæftigelse, uddannelse, forfremmelse og arbejdsvilkår.
Kommissionen havde gode intentioner, da den i 1996 forelagde et ændringsforslag til dette direktiv, som alligevel har været medvirkende til konkret at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd på arbejdsmarkedet på de pågældende områder.
Ændringsforslaget fra 1976 havde udelukkende til formål at redde den positive særbehandling, som var truet af dommen fra 1975. Som ordfører til dette ændringsforslag, som ikke beroligede mig, mente jeg, at det var rigtigt at konsultere en anden dom fra Domstolen i en tilsvarende sag, Marshall-sagen. En sag, som blev indledt i november 1997, og som ikke gav medhold til hr. Marshall, som følte sig diskrimineret på grund af positiv særbehandling af en kollega. Vi har igen set på sagen for at se, om den positive særbehandling i virkeligheden ikke er diskriminerende, for der er sket en kovending i Domstolen.
Med udgangspunkt i at vi naturligvis alle er lige for loven, ville Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder og det daværende Parlament alligevel støtte mig i en anmodning til Kommissionen om at trække sit forslag tilbage, da dette var utilstrækkeligt, særligt fordi Amsterdam-traktaten i mellemtiden var blevet underskrevet. Den 8. marts 1999 bad vi derfor her i Parlamentet Kommissionen om ikke kun at trække forslaget tilbage, men også at fremlægge et nyt forslag på grundlag af den ratificerede Amsterdam-traktat. Vi har præciseret denne anmodning og har understreget, at i henhold til artikel 2, 3 og 141 i Amsterdam-traktaten er ligestilling mellem mænd og kvinder en grundlæggende rettighed i et demokratisk samfund, hvilket kræver, at denne ligestilling bliver gennemført ved en række aktive foranstaltninger med positiv særbehandling.
Vores budskab er klart. Forslaget i direktivet bør indeholde et bindende juridisk mandat til at tage positive foranstaltninger hver gang, de er nødvendige, for at tilvejebringe ligestillingen mellem mænd og kvinder og for at afhjælpe underrepræsentationen af kvinder i beslutningsprocesserne.
Kommissionen måtte bide i det sure æble. Den foreslog for næsten et år siden en ændring af direktivet fra 1976. Personligt ville jeg have foretrukket, at den havde fremlagt en helt ny udgave i stedet for småændringer hist og her, for teksten medførte næsten 200 ændringsforslag fra ordføreren og de medvirkende udvalg, der ofte glemte den oprindelige tekst og med den den helt prisværdige hensigt i dette direktiv at ville genskabe hele ligestillingspolitikken for alle områder, der er dækket af andre direktiver. Man kan med rette sige, at disse andre direktiver skal forbedres, men denne ændring har intet at gøre med disse direktiver. Dette har ikke gjort min opgave som tidligere ordfører og skyggeordfører, denne gang for min gruppe, lettere, for uheldigvis kunne jeg ikke glemme budskabet fra min betænkning fra 1999. Personligt mener jeg, at den foreslåede tekst fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder skyder over målet og indimellem er meget svag juridisk og ikke lever op til det ansvar, som Rådet og Kommissionen med rette kan forvente af en lovgivende part som Parlamentet.
Jeg har forsøgt at mane til fornuft, men det er kun delvis lykkedes. Jeg beklager især de ændringsforslag, der overser artikel 141 i traktaten. Jeg beklager de ændringsforslag, der indfører de såkaldte definitioner. Jeg beklager det sammensurium i forbindelse med beskyttelse af moderskabet og forvirringen mellem barselsorlov for kvinder, forældre, ...
(Formanden afbrød taleren)

Ghilardotti
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Hautala, for det omhyggelige arbejde, hun har udført, og for hendes vilje til at tage højde for alle de politiske gruppers bidrag og forslag på dette vanskelige område. Indlægget før mit viste, hvor heftig en diskussion vi havde i Udvalget om Kvinders Rettigheder, for det er rigtigt, at direktivet fra 1976 har spillet en meget stor rolle, men der er gået 25 år, og de sociale adfærdsmønstre og kvindernes rolle har ændret sig. I mellemtiden har der været utallige domme fra Domstolen, og vi har ikke mindst fået Amsterdam-traktaten, som ud fra et juridisk synspunkt giver os mulighed for at styrke og effektivisere de juridiske instrumenter, der som bekendt er uundværlige for, at vi kan gennemføre politikkerne i praksis og konkret føre princippet om lige muligheder ud i livet, også når det gælder adgangen til arbejdsmarkedet.
Vi var stærkt fristet til at løse mange af kvindernes problemer med denne ændring af direktivet - det har fru Lulling ret i - men ud fra et juridisk synspunkt tror jeg, at resultatet af vores arbejde er helt i tråd med forslagene og målsætningerne i det ændringsforslag, som Kommissionen har forelagt for os. Definitionerne af "direkte forskelsbehandling" og "indirekte forskelsbehandling", som vi har forbedret ved at tage udgangspunkt i Kommissionens forslag, gør det efter min mening muligt at skabe juridisk klarhed omkring brugen af dette instrument. Medtagelsen af chikane og seksuel chikane som diskriminerende handlinger er uden tvivl lige så klar, og dette er også tilfældet med præciseringen af, at hverken retten til moderskabet eller retten til faderskabet må give grund til forskelsbehandling. Muligheden for at iværksætte positive særforanstaltninger - og det gælder i øvrigt også for den mulighed, traktatens artikel 141, stk. 4, giver os - er efter min mening et lige så klart instrument, der virkelig gør direktivet - som forhåbentlig træder i kraft inden årets udgang og bliver et instrument, der står til rådighed for alle medlemsstater, alle kvinder og alle organisationer - til et ekstra instrument foruden dem, som EU allerede har stillet til rådighed for mange medlemsstater i alle disse år.
Der var nogle, der kom ind på spørgsmålet om, hvorvidt EU blander sig for meget, subsidiaritetsprincippet taget i betragtning. Jeg er dog af den opfattelse, at dette heller ikke er noget, der kan bruges som undskyldning, for man fastlægger her de juridiske instrumenter, som kan vedtages, og som er bindende på nogle punkter og frivillige på andre punkter alt efter medlemsstaternes retssystemer. Men jeg tror og håber, at Parlamentet i dag vedtager fru Hautalas forslag med et bredt flertal, og det er et forslag, som det altovervejende flertal i Udvalget om Kvinders Rettigheder står bag. Jeg mener nemlig, at dette også vil være et skridt i retning af en konkret gennemførelse af et af Fællesskabets grundlæggende principper, og det er netop princippet om lige muligheder.

Van der Laan
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til Heidi Hautala. Hun har søgt efter kompromisser, og hun har imødekommet de forskellige indvendinger, som vi havde. Jeg håber derfor, at hendes indsats belønnes kl. 11.00, for en betænkning, som man har arbejdet så hårdt på, og som man burde være enige om, skal have et stort flertal i Parlamentet. De kan i hvert fald regne med min gruppes støtte.
Når folk spørger mig, hvilken merværdi Europa har, er det altid meget nemt at give eksempler på, hvad Europa har gjort for lige rettigheder for mænd og kvinder. Der er allerede meget, som har ændret sig, også i mit land, Nederlandene. Til tider tror vi, at vi er foran de andre, men det er faktisk ikke tilfældet, for der er fortsat meget, som skal ændres. Denne revision er i den henseende meget vigtig, og jeg er derfor glad for, at det på det punkt nu går fremad i Europa.
Hr. formand, seksuel chikane på arbejdet skal ophøre. Det er utrolig vanskeligt at gribe ind. Ofrene føler, at de er alene. Det er et meget vigtigt skridt fremad, at det nu anerkendes som forskelsbehandling, for så er det nemmere at løse problemet. Men her gælder naturligvis også reglen om, at "forebyggelse er bedre end behandling". Hvis virksomhederne forpligtes til at træffe foranstaltninger for forebyggelse, betyder det bare, at dette problem skal løses.
Moderskabet skal beskyttes bedre gennem denne lovgivning, for arbejdsgivere vurderer desværre stadigvæk ved jobsamtaler eller forfremmelsesafgørelser, om de "mister" kvinden et stykke tid på grund af barselsorlov, for sådan forholder de sig stadigvæk til det. Den eneste måde at afskaffe denne vurdering og forskelsbehandling på er at udvikle en langt bedre fordeling af mænd og kvinders rolle i familiesammenhæng. Derfor mener min gruppe, at det er meget vigtigt, at mænd kan tage forældreorlov, for ellers er der også her tale om forskelsbehandling. Det er baggrunden for vores ændringsforslag. Jeg var meget overrasket over, at de kristelige demokrater i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder forsøgte at fjerne det. Jeg har hørt, at der nu er opnået enighed. Jeg håber, at det er tilfældet, og at vi alle kl. 11.00 kan give et klart signal om, at også fædrene kan tage orlov.
Endelig, hr. formand, en bemærkning om det gode eksempel, som de europæiske institutioner kunne være. Jeg henviser til den planlagte vedtægt for institutionernes medarbejdere, f.eks. Parlamentet, men også Kommissionen. Med hensyn til mulighederne for barselsorlov i de europæiske institutioner, især muligheden for forældreorlov, er situationen meget dårlig. Jeg håber, at kommissæren gør sine kolleger opmærksomme på, at de europæiske institutioner spiller en vigtig rolle i at vise, at vi i hvert fald i disse institutioner gør det på en bestemt måde, hvorigennem vi kan sende et klart signal til Europa.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fru kommissær, i den 11. årsberetning om strukturfondene, hvori Fællesskabets foranstaltninger med henblik på ligestilling mellem mænd og kvinder for første gang undersøges, angives det, at selv om kvinders aktive deltagelse på arbejdsmarkedet er steget støt i de sidste 30 år, er der stadig store forskelle mellem de to køn.
I næsten alle medlemsstater er arbejdsløshedsfrekvensen højere for kvinder end for mænd. Forskellen mellem beskæftigelsesfrekvensen for mænd og kvinder er gennemsnitligt på ca. 20% i medlemsstaterne. Kvinders beskæftigelse reduceres med antallet af børn. Kvinderne påtager sig størstedelen af det ubetalte arbejde i hjemmet, herunder pasning af børn og andre afhængige personer. Selv i lande, hvor kvinders beskæftigelsesfrekvens er høj, er kvinder stadig overrepræsenteret på deltidsjob, ofte frivilligt. Endvidere er der stadig betydelig forskel mellem mænds og kvinders løn, nemlig gennemsnitligt 28% på fællesskabsniveau.
Alt i alt er situationen den, at i dette Europa, fortaler for menneskerettighederne, nyder kvinder i praksis ikke samme rettigheder som mænd. De er mindre repræsenteret i de offentlige institutioner og også som beslutningstagere i private virksomheder, og de er stadig de primære ofre ved mishandling i parforhold og ved seksuelle overgreb.
Jeg er overbevist om, at kvinden ikke for alvor bliver fri som manden, så længe hun ikke har samme mulighed for at få arbejde, ikke får samme løn og ikke opnår virkelig økonomisk uafhængighed. Og den dag, disse mål nås, vil også de øvrige forskelle være forsvundet.
Ganske vist fastsatte Det Europæiske Råd i Lissabon et mål om at øge fællesskabsgennemsnittet for kvinders beskæftigelsesfrekvens fra de nuværende 51% til over 60% i 2010. Men når jeg tænker på, at beskæftigelsesfrekvensen f.eks. for spanske kvinder på nuværende tidspunkt næppe når op på 35%, tror jeg, vi hverken om 10 eller 20 år vil kunne tale om virkelig ligestilling mellem kønnene, især ikke hvis den store mangel på arbejdspladser generelt fortsætter.
Måske er det snart på tide, at vi ser mere seriøst f.eks. på forslagene fra Orio Giarini og Patrick Liedtke i rapporten Som vi kommer til at arbejde, udarbejdet for Club of Rome, hvor de taler for en fordeling af arbejdstiden, eller Peter Halls forslag, i henhold til hvilke virksomhedernes forbrug beskattes, og omkostningen til arbejdskraft fritages for skatter og afgifter.
Udfordringen for ligestillingen ligger frem for alt i beskæftigelsen. Derfor bifalder jeg initiativet om at ændre det 25 år gamle direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder.
Jeg lykønsker også Heidi Anneli Hautala, formand for Verts/ALE-Gruppen, med den fremragende betænkning.

Eriksson
Hr. formand, også jeg vil tilslutte mig lovordene til fru Hautala, som virkelig har arbejdet hårdt med dette. Jeg kan tænke mig, at det ikke har været let som ordfører at skulle koordinere alle holdningerne, selv om der har været et flertal af kvinder i processen.
Jeg vil gerne påpege, at virkeligheden ofte er foran lovgivningen. Jeg vil også minde om, at lovgivningen ikke altid er tilstrækkelig, den skal færdiggøres, når loven er udformet. Derfor vil jeg gøre opmærksom på behovet for planer for ligestilling og for arbejdsgivernes ansvar i et moderne samfund.
Fru Ghilardotti sagde, at kvindens rolle har forandret sig i de seneste 25 år, men det har mandens rolle jo også og dermed også arbejdslivets. Jeg tror, at den sidste bastion, vi efterhånden har tilbage, netop er arbejdsgiverne og deres organisationer.
Vi har talt meget om seksuel chikane. Det begreb er svært at definere, men i Sverige har vi nu jurister, der forsøger at finde ud af, hvordan man skal definere en uønsket, uvelkommen opførsel på en arbejdsplads fra én person mod en anden. Det er spændende at definere fænomener, som, selv om de er gamle, først nu er kommet frem i lyset.
Vi har også talt om den såkaldte fædreorlov. Jeg vil gerne påpege, at man ikke vælger at være forælder. Forælder er noget man er, når man er blevet det. Arbejdsgiverne spørger ved ansættelsen, hvorvidt man planlægger at få børn. Arbejdslivet er en del af livet, ikke hele livet. Det gælder for både kvinder og mænd og også for børnene. Jeg håber, at vi kan få et stort flertal for fru Hautalas forslag.

Della Vedova
Hr. formand, på vegne af Italiens radikale parlamentsmedlemmer fra Emma Bonino-Listen vil jeg gerne meddele, at vi ikke støtter vores kollega Hautalas betænkning, og det er selvfølgelig ikke, fordi vi er modstandere af principperne heri eller de målsætninger, man ønsker at nå, men fordi vi er af den opfattelse, at EU-institutionerne stadig oftere benytter sig af de forkerte midler for at nå nogle rimelige og fornuftige målsætninger. Det gør man ofte på en bureaukratisk måde, nemlig ved at benytte sig af de muligheder, der hedder lovgivning, direktiver og nye påbud. Direktivet fra 1976 har spillet en afgørende rolle - og det vil jeg ikke komme nærmere ind på - men det forsøg, man gør i dag med denne betænkning og dette direktiv, hvor man ønsker at skabe lige muligheder ved hjælp af juridiske instrumenter, kan efter min mening føre os i den forkerte retning, så fordelene i rigeligt mål bliver opvejet af ulemperne.
Den omvendte bevisbyrde, som man vil tage i brug for at nå sit mål, er f.eks. i strid med retsstatens liberale principper. F.eks. skal legitimeringen af de positive særforanstaltninger ledsages af en vurdering af deres varighed og af proportionalitetsprincippet. Oprettelsen af uafhængige nationale organer - og det gælder ikke blot i dette tilfælde, men efter min mening også i alle andre tilfælde - som udfører juridiske opgaver før eller sideløbende med domstolene, ville føre til en uforståelig overlapning af de traditionelle søgsmål.
Hvad angår adgangen til arbejdsmarkedet, er jeg desuden af den opfattelse, at man først og fremmest - og det gælder i Italiens tilfælde - bør overveje at træffe nogle helt almindelige foranstaltninger - såsom fleksibilitet på arbejdsmarkedet og en revidering af de sociale udgifter, som f.eks. kunne betales helt via de sociale sikringsudgifter - nemlig foranstaltninger, som fremmer lige muligheder på arbejdsmarkedet - hvilket man til dels allerede kan se på nuværende tidspunkt - uden at der er brug for nye love og nyt bureaukrati.

Montfort
Hr. formand, fru ordfører, ingen kan være imod ligestilling mellem mænd og kvinder. Derfor skal man vide, hvad man taler om, for det er svært at danne sig en klar holdning ud fra Deres betænkning, for den indeholder formuleringer, der er vage, modsætningsfyldte, ja, absurde, som f.eks. ændringsforslag 69, hvor det havde været bedre at tale om "forældreorlov" for faderen eller moderen. Hvordan vover man at tale om ligestilling, hvis man accepterer undtagelser som i ændringsforslag 10 eller ændringsforslag 24? Ligestilling er at anerkende lige værdighed for alle mennesker, mand eller kvinde. Ligestilling er at anerkende mænd og kvinders særpræg i opbygningen af vores samfund. Særpræg, som fører til et supplement snarere end en rivalisering mellem mænd og kvinder. Jeg kan kun undre mig over, at denne betænkning udelukkende blev vedtaget af kvinder i udvalget. Hurra for ligestilling!
Jeg vil i øvrigt lykønske mine mandlige kolleger, som har haft mod til at tage ordet her til morgen. Jeg er også forundret over, at ændringsforslag 40 giver foreningerne ret til at optræde som part i retssager uden forpligtelse til erstatning til ofret i tilfælde af diskrimination. Hvilke foreninger drejer det sig om? Er det ikke snarere vores landes opgave at gøre loven gældende og at sikre, at der ikke sker lovovertrædelser?
Hvilke perspektiver kan vi så forvente? Vi må væk fra denne diskussion, som lovede kvinders frigørelse og ikke foreslog andet end en konkurrence med den mandlige part for at blive til superkvinder. Vi er ikke kloninger af manden, og vi er ikke et hjul i produktionssystemet. Man kan ikke adskille kvindens rettigheder fra anerkendelsen af hendes særpræg.
Samfundet længes efter en ny form for feminisme. Vi er kvinder, hustruer og mødre. Som kvinder vil vi udvikles efter vores egen model, følsomhed, intuition og intelligens. Manden kan aldrig blive det eneste referencepunkt for menneskets udvikling. Som hustruer medfører komplementariteten mellem mænd og kvinder et nødvendigt samarbejde i erhvervslivet, det sociale liv og familielivet. Som mødre bærer vi menneskehedens fremtid, og De har ret, fru Hautala, i at understrege, at intet må forhindre en kvinde i at give liv. Derfor, ja til ligestilling mellem mænd og kvinder, men med en respekt for den enkeltes særpræg og værdighed.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, vi står i dag over for forslaget om ændring af direktivet om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår. Ændringerne fremlægges under hensyntagen til Amsterdam-traktaten og EF-Domstolens domme fra de seneste år.
Grundlæggende er der tale om, at direktivet tilpasses til den sociale virkelighed og kommer til at omfatte kvinders krav om en løsning af problemerne med forskelsbehandling på arbejdsområdet. For første gang betragtes seksuel chikane på arbejdspladsen som forskelsbehandling på grund af køn. Vi anmoder om forebyggende foranstaltninger og foranstaltninger, som kan hjælpe kvinder, hvis arbejdsliv og karriere skades på grund af seksuel chikane.
Det er vigtigt at fremhæve den støtte, som ændringerne giver kvinder i forbindelse med graviditet og barsel ved at garantere, at de kan vende tilbage til den samme stilling og drage fordel af de eventuelle forbedringer, der er indført under deres fravær. De positive særforanstaltninger til udligning af mænds og kvinders repræsentation i forskellige arbejdssektorer vil også være en effektiv hjælp.
Kvinder, og især unge kvinder, er i dag fagligt meget velkvalificerede, men deres arbejdsmæssige udvikling følger ikke deres kvalifikationer, idet de generelt er overkvalificerede til deres stillinger og ikke får mulighed for at indfri deres faglige forventninger fuldt ud.
Direktivet vil gøre det nemmere at løse disse problemer, men det er medlemsstaterne, som i deres nationale lovgivning endeligt skal sørge for, at kvinder kan arbejde fuldt ud, uden at privat- og familielivet af den grund fyldes med problemer. Vi, der mener, at familien bør støttes, ved, at det er nødvendigt at starte med at støtte kvinderne for at gøre det nemmere at forene familielivet med arbejdslivet som et princip i fællesskabslovgivningen.
Jeg må sige, at det har været virkelig vanskeligt at arbejde med dette forslag, men vi har gjort en indsats for at fremhæve punkter, hvor der er enighed, og direktivets mål frem for de forskelle, der naturligt eksisterer mellem de forskellige politiske grupper.

Gröner
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder jeg denne reform af direktivet om ligestilling fra 1996, og jeg vil gerne ønske fru Hautala tillykke med den meget store indsats, hun har ydet, for at skabe enighed i Parlamentet. Ændringen af direktivet kommer på det rette tidspunkt, efter at vi med Amsterdam-traktaten omsider har fået et solidt retsgrundlag, og ændringen konkretiserer, at kvinder skal beskyttes mod forskelsbehandling på arbejdspladsen og i arbejdsmiljøet. For mig at se er det en virkelig god byggesten, som vi her inddrager inden for rammerne af den fælles strategi til gender mainstreaming.
De ændringer, som vi har støttet i Kommissionens tekst, vil gøre direktivets anvendelsesområde større og mere konkret. Vi kommer med konkrete definitioner på indirekte og direkte forskelsbehandling på arbejdspladsen. For første gang er seksuel chikane på arbejdspladsen blevet anerkendt som forskelsbehandling på grund af køn, og med vores ændringer får de kvindelige arbejdstagere forskellige muligheder for at sætte sig til modværge og søge hjælp hos et uafhængigt organ.
Vi indfører også rettigheden til at kunne vende tilbage til den samme stilling efter en pause fra arbejdsmarkedet for at hellige sig børnene. Vi medtager igen en ændring om, at også fædre, der gør krav på forældreorlov, skal sikres beskyttelse. De er for få. I hele Europa er der ca. 2% af fædrene, der gør krav på denne rettighed, og disse progressive fædre må ikke blive holdt ude fra vores bestræbelser. Jeg håber, at der vil være bred opbakning til dette ændringsforslag. For så vidt betragter jeg det også som en vigtig byggesten til gender mainstreaming. Vi socialdemokrater vil gennembryde de gamle, forældede strukturer og ikke fortsat reproducere rollestereotyper.
Direktivet forpligter medlemsstaterne til at handle aktivt i forbindelse med forskelsbehandling, og vi skal væk fra det uforpligtende. Jeg tror, at netop diskussionen om dette tema også vil falde i god jord i Tyskland. Her er der ligeledes krav om direktivet om ligestilling i den private sektor. Efter de sager, som vi har haft, håber jeg, at vi nu omsider i fællesskab vil opnå fremskridt for kvinderne.

Thors
Hr. formand, på skandinavisk manér uddeler jeg ikke ros i tide og utide, men denne gang har jeg været glad for at læse en fremskridtsvenlig betænkning med netop de ingredienser, som fru Gröner nævnte, nemlig unge mænds og kvinders ret til f.eks. efter en forældreorlov at vende tilbage til arbejdslivet. Det synes jeg, er godt.
Et af de mest centrale spørgsmål er de nye regler mod diskrimination af kvinder, det vil sige retten til at kunne vende tilbage til arbejdet efter forældreorlov. I henhold til forslaget skal en arbejdstager eller tjenestemand have ret til at få sit gamle job tilbage efter endt forældreorlov eller et tilsvarende job på vilkår, der ikke er mindre fordelagtige.
Samtidig skal enhver handling, der diskriminerer en kvinde, og som har direkte eller indirekte sammenhæng med graviditet, moderskab eller med, at hun forener familie og arbejdsliv, være forbudt og sidestilles med direkte diskrimination.
Jeg har et eksempel fra den kommune, hvor jeg bor om sommeren, Oravais, hvor en almindelig arbejdstager blev tvunget til at sige op, for at vikaren også kunne blive sagt op. Er det ikke forbudt, både fordi det er direkte diskrimination og et brud på loven om ret til at kunne vende tilbage til arbejdet? Fremgangsmåden i denne kommune er helt klart i strid med de kommende bestemmelser.
Eksemplet viser, at de nye direktiver er nødvendige. Det er vigtigt, at vi får regler, der forhindrer fremgangsmåder, der diskriminerer unge kvinder i ledende stillinger i det private erhvervsliv eller i den offentlige forvaltning. Det er efter min mening et af de mest centrale punkter, især når man tænker på, hvor mange kvinder der i dag er ansat som vikarer. De skal beskyttes af lovene.
Der er ét punkt, som jeg håber, at vi kan arbejde videre med, nemlig spørgsmålet om organisationer, hvis medlemmer har et særligt erhverv. Her tror jeg, at vi må tænke på den kobling mellem de to grundrettigheder, som der er i mange landes lovgivning, nemlig foreningsfrihed og retten til beskyttelse mod diskrimination, retten til ligestilling. Jeg tænker f.eks. på kvindelige juristers foreninger, som står mig nær, og som vi må sørge for, at vi kan beholde.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gøre opmærksom på, at vi i dag ikke er enige, hvilket i dette forum faktisk er positivt. Som svar til min kollega fra Den Tekniske Gruppe er det alligevel ærgerligt, at han tror, at ligestilling mellem kønnene er uden for lovgivningen. Hvordan skal man kunne skabe ligestilling uden lovgivning? Det har jeg aldrig oplevet i hele menneskehedens historie. Jeg forstår ikke, hvorfor kvinderne skal være noget for sig i lovgivningen om ligestilling. Lovgivning er nødvendig, og jeg takker fru Hautala hjerteligt for det arbejde, hun i flere uger - ja, flere måneder - har gjort alene og sammen med os. Jeg må sige, at dette giver nogle vigtige resultater. Hvorfor vigtige? Fordi dette direktiv er det mest kendte af direktiver om ligestilling mellem kønnene i Europas historie. Det er det mest kendte i alle medlemslandene. Derfor er det yderst vigtigt, og jeg tror, at den revision, der er foretaget, lever op til denne vigtighed.
Derfor ville jeg ønske, at der blev stemt for ændringsforslag 42, som fru Hautala har stillet, og som beder Kommissionen om at fremkomme med et globalt lovgivningsapparat vedrørende kvinderne. Det er tid til, at forskellige direktiver lægges sammen og bliver revideret samlet. Man har for øvrigt talt meget om Amsterdam-traktaten. Man kan også tale om chartret om grundlæggende rettigheder, som i artikel 23 forudsætter ligestilling mellem kønnene på alle områder, hvilket er et stort fremskridt i forhold til ligestilling udelukkende med hensyn til arbejde og økonomi.
Men lad os komme tilbage til emnet. Med hensyn til det samlede tiltag har jeg holdt fast i at få indført referencen til ligeløn - direktiv fra 1975 - og jeg er glad for, at den er nævnt her, for jeg synes, det er meget vigtigt at huske på den i forbindelse med ligebehandling. Hvorfor er dette direktiv vigtigt? Det er også vigtigt for ansøgerlandene. Vi ved, at kvinders arbejdsvilkår snarere er blevet værre, siden Berlinmurens fald i visse ansøgerlande. Hvis det er muligt, kunne jeg godt tænke mig, at den ændring, som vi er i gang med i øjeblikket, førte til diskussioner med ansøgerlandene også om udvidelsen. Men vi skal ikke kun tale om det, vi skal også gøre noget ved det i medlemslandene. I Frankrig er der lige vedtaget en lov om erhvervsmæssig ligestilling, der ligger langt under det, vi foreslår i dag.
Jeg kunne godt tænkt mig, at medlemslandene også var på højde med det, vi foreslår i dag.

Klaß
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Kommissionens forslag indeholder forbedringer. Det øger beskyttelsen for arbejdstagere, der har indgivet klage på grund af forskelsbehandling. Det definerer for første gang seksuel chikane på arbejdspladsen som forskelsbehandling på grund af køn, og det erkender den særlige beskyttelse af kvinder på grund af deres fysiologiske tilstand. Ét er klart, og det skal vi huske på trods vores gode vilje. Alle rettigheder, der garanteres i dette direktiv, skal kunne kontrolleres ad rettens vej, og derfor kan arbejdsgiveren også kun drages til ansvar, hvis han er informeret om, at der f.eks. foregår seksuel chikane på arbejdspladsen.
Ved gennemførelse af princippet om ligestilling skal det eksisterende tilbud kunne inddrages, f.eks. ligestillingsrepræsentanter eller samarbejdsudvalg. I henhold til det ændrede direktiv skal disse være aktive, således at det ikke er nødvendigt at etablere nye formidlingsorganer med store personalemæssige og finansielle omkostninger. Kontrol og opfølgning på de opnåede resultater er vigtig, men også her kan gode nationale registreringer udvides i henhold til direktivet, således at Kommissionen har mulighed for at udarbejde europæiske statistikker.
Kravet om årlige ligestillingsrapporter medfører en uforholdsmæssig stor omkostning for små og mellemstore virksomheder. Kvinder, der føder børn, er underlagt en særlig retlig beskyttelse. Her er man gennem årene nået langt i EU's medlemsstater. Det europæiske direktiv om moderskabsbeskyttelse giver klare retningslinjer på dette punkt.
Jeg er ikke imod, at fædrene bliver inddraget, tværtimod. Men jeg er imod, at det sker på en forhastet måde, så beskyttelse af moderskab ligestilles med beskyttelse af faderskab. Der er en lille forskel. Det er mødrene, der føder børnene, og ikke fædrene. Derfor må man nødvendigvis kunne skelne mellem tingene. Men på det punkt er forslaget ikke dybtgående nok. Vi vil have ligebehandling og ligestilling i samfundet, når vi taler arbejde og beskæftigelse. Det er vores erklærede mål, men vi må også være meget opmærksomme på balancen, således at arbejdspladser for kvinder bliver ved med at være attraktive, også i fremtiden.

Swiebel
Hr. formand, direktivet af 1976 har vist sig at være et stærkt våben ved bekæmpelsen af forskelsbehandlingen af kvinder på arbejdsmarkedet i Europa. I dag behandler vi den nødvendige revision af direktivet. Som andre allerede har sagt, er det tilsyneladende en kompliceret opgave, hvis afslutning endnu ikke er i sigte, og ikke alt, som er blevet forelagt, fortjener i den henseende en skønhedspris, men der er håb om et godt resultat.
Efter min mening skal følgende tre udgangspunkter være afgørende i fremtiden, og jeg har derfor tre spørgsmål herom til kommissæren.
For det første skal lovgivningen om ligestilling mellem mænd og kvinder, som nu er spredt over otte direktiver, vise juridisk klarhed og sammenhæng samt være mere gennemskuelig for borgerne. Spørgsmålet er, om den nuværende revision bidrager til dette formål. Derfor vil jeg gerne spørge kommissæren, hvad hun mener om en kodifikation af den bestående europæiske lovgivning om ligebehandling af mænd og kvinder.
For det andet burde den europæiske lovgivning om ligebehandling give et ensartet beskyttelsesniveau for alle former for forskelsbehandling med så mange ensartede definitioner som muligt af forskelsbehandlingsbegrebet, undtagelsesbestemmelserne, sanktioner osv. Det er ikke kun af hensyn til ligestillingsprincippet, men især med henblik på skabelsen af en sammenhængende jurisprudens. Afvigelser fra dette princip skal vedrøre sagens art, f.eks. i forbindelse med graviditet, eller traktatens bestemmelser som ved positive foranstaltninger.
I den komplicerede lovgivningsproces kommer dette princip til tider i klemme, men jeg gå ud fra, at kommissæren er enig i udgangspunktet. Derfor vil jeg gerne vide, hvad hun kan og vil gøre ved det. Kan hun f.eks. anmode sit netværk af juridiske eksperter om en sammenlignende undersøgelse af lovgivningen med hensyn til de forskellige former for forskelsbehandling?
Mit tredje spørgsmål til kommissæren vedrører ligebehandlingslovgivningens anvendelsesområde. Denne kræver også mere ensartethed. Hvornår kan vi forvente lovgivningen om ligebehandling af mænd og kvinder uden for arbejdsmarkedet, som kommissæren tidligere har bekendtgjort, og hvornår stiller hun lovforslag om de andre former for forskelsbehandling?

Dybkjær
Sommetider kan man godt undre sig over, at man i år 2001 stadigvæk er nødt til at diskutere ligestilling, for hvem er egentlig imod ligestilling? Når man så hører visse talere her, er man klar over, at debatten i allerhøjeste grad stadigvæk er nødvendig. Det kan godt være, at der ikke er nogen, der vil gå imod ordet ligestilling, men der er sandelig mange, der går imod at indføre ligestilling i praksis, hvilket vi jo forsøger med denne lovgivning. Jeg vil gerne takke fru Hautala for det store arbejde, hun har gjort med denne lovgivning, fordi det er jo et eksempel på, hvor nødvendigt det er at have en lovgivning, vi kan støtte os til, hvis vi skal gennemføre ligestilling i praksis. Det har alle mulige domme jo vist. Jeg synes, at det er flot, at fru Hautala har formået at lave en progressiv betænkning, samtidig med at det er lykkedes for hende at opnå et bredt flertal for den. Det er nødvendigt, for der skal jo 314 stemmer til for at få betænkningen vedtaget.
Ligestilling er jo et af de områder, hvor EU gennemgående er i front. Det er noget, som vi kvinder måske bør præcisere noget mere i den offentlige debat, når vi i øvrigt diskuterer EU, og i hvert fald i sammenhænge, hvor vi står over for meget stærke modstandere, som mener, at EU ikke gør noget som helst for borgerne. Dette her er jo et fremragende eksempel på, at EU faktisk gør noget for borgerne og er langt fremme, faktisk også i forhold til de nordiske lande. Man kan sige, at der her virkelig er tale om en meget positiv synergieffekt mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Forslaget omhandler jo forskellige ting, bl.a. sexchikane og forhold i forbindelse med barsel, men også mulighederne for fædrene. Jeg synes, at det er meget fint, at vi har fået fædrene bragt mere ind i lyset, for skal vi virkelig have ligestilling, så er det helt nødvendigt, at også mandskønnet i højere grad bliver involveret.

Uca
Hr. formand, kære kolleger, ligestilling af kvinder og mænd er en af de vigtigste samfundspolitiske opgaver. Kvinder bliver stadig udsat for forskelsbehandling på arbejdsmarkedet. Kvinder tjener stadig mindre end mænd. Kvinder er underrepræsenteret i ledende stillinger. Arbejdsløsheden for kvinder er i Europa højere end for mænd.
Hautala-betænkningen er et vigtigt bidrag til ligestilling. Jeg tror dog, at direktivet skal tage højde for flere aspekter af kvinders arbejdsliv.
Den fremlagte reform er ikke vidtrækkende nok. Der mangler f.eks. bestemmelser om ligeberettigede ansættelsesvilkår. Kvinder skal have den samme løn for at udføre arbejde af samme værdi! Vi har brug for målrettede bestemmelser om resocialisering efter at have været væk fra arbejdsmarkedet. Jeg går ind for, at kvinder og mænd får de samme muligheder inden for alle områder af samfundet. Jeg vil gerne opfordre Rådet og Kommissionen til at træffe foranstaltninger, så disse mål kan blive opfyldt!

Martens
Hr. formand, direktivet, som drøftes nu, vil tilpasse det bestående direktiv af 1976 til den samfundsmæssige og sociale udvikling i de seneste år. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med dette initiativ til at tilpasse lovgivningen inden for dette område på europæisk plan til denne udvikling samt til at give den nye impulser.
Direktivet skal ses i sammenhæng med udtalelserne om børnepasning, direktivet om forældreorlov og direktivet, som fastsætter minimumsbetingelser for forbedring af sikkerhed og sundhed for gravide kvinder på arbejdspladsen, samt det direktiv, som vi behandlede sidste år på grundlag af artikel 13, og i hvilken forbindelse vi godkendte en betænkning.
Hr. formand, i mange lande og situationer tilsidesættes og forskelsbehandles kvinder fortsat. Kombinationen af arbejde og familie giver i mange situationer stadigvæk mange problemer, ikke kun for kvinder, men også for mænd, der vil kombinere arbejde og familie. Det er i øvrigt kun få mænd, som tager forældreorlov. Ifølge de seneste oplysninger drejer det sig om syv mænd for hver100 kvinder i f.eks. Danmark, en for hver 100 i Frankrig og to for hver 100 i Tyskland.
Jeg er derfor glad for, at ændringsforslagene, som tager sigte på foranstaltningerne om beskyttelse af graviditeten og moderskabet, suppleres med foranstaltninger om faderskab. Fru van der Laan, jeg er tilfreds, ligesom mange andre kvinder fra de kristelige demokrater.
Et andet problem, hr. formand, er seksuel chikane. Det finder alt for tit sted i arbejdssituationer. Betænkningen stiller forslag om bekæmpelse og forebyggelse. Sidste år var jeg rådgivende ordfører med hensyn til direktivet om artikel 13. Den har mange berøringspunkter med det direktiv, som vi behandler nu. Dengang pegede jeg på fortrolige rådgiveres vigtige rolle. Det behøver ikke pr. definition at være en person specielt ansat hertil - det er i øvrigt også uopnåeligt i mindre organisationer - men en person i organisationen, som nyder mange ansattes tillid, og som fungerer som kontaktperson.
Jeg slog endvidere til lyd for et uafhængigt organ, som behandler klager. Jeg støtter ændringsforslagene, som tager sigte herpå. Betænkningen berører uundgåeligt også arbejdsgiverne, f.eks. dokumentation og tilbagevenden til det samme job. Jeg tror, at vi kan opnå et godt resultat og samtidig stille acceptable krav til arbejdsgiverne.

Van Lancker
Hr. formand, i mit korte indlæg vil jeg gerne koncentrere mig om et vigtigt nyt punkt i direktivet og i fru Hautalas udmærkede betænkning, nemlig chikane på grund af køn. Forskellige undersøgelser har vist, at mange hundredtusinder af arbejdstagere, størstedelen kvinder, udsættes for dette med alle forkastelige medfølgende konsekvenser for deres sundhed og karriere. Jeg vil gerne minde kollegerne om, at PSE-Gruppen derfor allerede for tre år siden var tilhænger af kollektive forhandlinger for at løse dette problem, men desværre nægter arbejdsgiverorganisationerne stadigvæk at medvirke. Derfor er det nødvendigt og nyttigt, at lovgiveren griber ind nu.
Jeg er derfor glad for, fru kommissær, at forslaget anerkender seksuel chikane som en form for forskelsbehandling på grund af køn. Kommissionens sanktionerende fremgangsmåde er god, men måske utilstrækkelig. Derfor skal Parlamentet sørge for en effektiv forebyggelsespolitik, hvilken i øvrigt også var omfattet af adfærdskodeksen ved resolutionen af 1991 om beskyttelse af kvinders og mænds værdighed på arbejdspladsen.
Vi mener, at arbejdsgiverne også skal bære et ansvar for at sørge for, at der ikke finder seksuel chikane sted på arbejdspladsen. I Belgien har minister Onkelinx for nylig stillet et lovforslag om, at alle virksomheder skal udarbejde en forebyggelsesplan og ansætte en forebyggelsesrådgiver. Det er en god fremgangsmåde, som helt klart fortjener at blive kopieret i andre europæiske lande. Jeg håber derfor, at dette direktiv, som det foreligger nu med de af udvalget trufne ændringer, vedtages under det belgiske formandskab.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske fru Hautala med betænkningen. Europa har en lang tradition i kampen for lige rettigheder for mænd og kvinder. Kvinders stilling var især vigtig. Ligeløn for samme arbejde, ligebehandling med hensyn til den sociale sikkerhed, selvstændige rettigheder i pensioner og social sikkerhed og en række ordninger, som forener arbejdsliv og familieliv.
Lovgivningen i dag sætter en ny milepæl. Forslaget giver princippet om forskelsbehandling en ny definition, som er baseret på Amsterdam-traktaten, men også på Domstolens afgørelser, som hele tiden har kæmpet for kvinders rettigheder.
For første gang på europæisk plan defineres begrebet seksuel chikane. Seksuel chikane krænker princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder og strider endvidere imod mænd og kvinders værdighed. Det problem kan i højere grad løses nu.
Med hensyn til det indhold, som princippet om forskelsbehandling får, takker jeg ordføreren for, at mit ændringsforslag, som havde til formål ud over arbejdsprocessen at udvide begrebet med adgang til beskæftigelse, erhverv og erhvervsuddannelse, som fører til en arbejdsproces, blev vedtaget med det samme.
Jeg vil gerne udtrykke min irritation over det halløj, som fru van der Laan netop lavede. Hun bruger en del af sin taletid på at sige, at det var hende, fru van der Laan, som fik idéen til, at også mænd og forældreskabet skulle på dagsordenen. Fru van der Laan, hvis De havde været mere opmærksom, havde De lagt mærke til, at den tanke i hvert fald ville have fået et flertal i vores gruppe. Jeg tror, at stemmeadfærden i den henseende vil vise, at der ikke er store modsætninger.
Endelig hænger forskelsbehandling ofte sammen med køn. Mit eneste resterende problem er begrebet plejeforældreskab, hvortil der ikke er et rigtigt lovmæssigt grundlag. Skal vi ikke sørge for det?

Valenciano Martínez-Orozco
Hr. formand, fru kommissær, vi udvider i dag grænserne for ligestillingen, så den kommer til at omfatte alle forhold, der vedrører kvinders arbejdsliv, altså ikke kun beskæftigelsen, men også hele uddannelsesområdet og arbejdsforholdene.
I det omfang, hvor ligestilling mellem mænd og kvinder er et mål og også en mission for EU, er det nødvendigt fortsat at tilpasse, ajourføre og også udtænke nye strategier, nye lovtekster, som giver os mulighed for at udføre denne opgave effektivt.
Bestemmelserne vedrørende seksuel chikane bør fremhæves, og jeg vil ikke udbrede mig mere om dette punkt, for det er allerede blevet fremhævet tilstrækkeligt. Endvidere er det efter min mening vigtigt, at der fastsættes definitioner for direkte og indirekte forskelsbehandling, og at positive særforanstaltninger fastsættes som instrumenter til udligning af forskellene, overgangsinstrumenter til opnåelse af ligestilling. Det Europæiske Fællesskab har fra begyndelsen forsøgt at afskaffe forskelsbehandling, men i dag er der desværre stadig mange åbenlyse forskelle på dette område, som jeg heller ikke vil gå nærmere ind på.
En international organisation har anerkendt, at med den hastighed, som tingene skrider frem i, ville vi opnå ligestilling om fire eller fem århundreder, og jeg tror ikke, at nogen af de tilstedeværende er indstillet på at vente så lang tid. Det er nødvendigt at gribe ind med positive særforanstaltninger som denne for at ændre en situation, som i bund og grund er uretfærdig og er i modstrid med udviklingen i vores samfund.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har gjort et grundigt og omfattende stykke arbejde, som i væsentlig grad forbedrer Kommissionens forslag. Jeg lykønsker os alle hermed og især fru Hautala.

Smet
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Kommissionen og ordføreren. Jeg er enig i det, som mange af mine kolleger har sagt, og begrænser mig derfor til et par punkter.
Når jeg ser på mit eget land - jeg tror, at vi alle ser på, hvilken effekt direktivet vil have for vores hjemland - er der tre meget vigtige punkter.
For det første den årlige rapport om ligestillingen mellem mænd og kvinder, som direktivet kræver af virksomhederne. Det har jeg indført i mit eget land. Det fik meget modstand og er aldrig blevet gennemført, selv om det er en pligt.
Det andet drejer sig om de positive handlinger, som fortsat er en meget vanskelig sag, selv hos kvinderne.
Det tredje punkt er ligeløn. Man har fundet talrige måder at undvige ligeløn på.
Med disse tre eksempler vil jeg sige, at vi, hvis implementeringen inden for direktivets område skal lykkes, og det er et godt direktiv, i højere grad end tidligere skal tale med de sociale parter. Kun hvis de støtter sagerne inden for området og i højere grad forsøger at gennemføre dem, vil tingene ændre sig. Et eksempel er ligeløn. I en periode med recession siger man, at der ikke kan gives fuldstændig ligeløn, fordi man befinder sig i en recessionsperiode, og derfor koster det for meget. I en periode med højkonjunktur sker der imidlertid heller ikke noget. Der skal lægges mere pres på dem, især fordi vi alle accepterer, at de bærer det største ansvar for arbejdsmarkedet.
Slutteligt har jeg en kort bemærkning om seksuel chikane. For ca. 15 år siden startede jeg en kampagne herom i Belgien med titlen "Sekskollega, ekskollega". Siden da er der udarbejdet en lovgivning, ansat fortrolige rådgivere, oprettet et netværk af fortrolige rådgivere, og som er blevet uddannet. Jeg må sige, at det faktisk fungerer ret godt og følges op af de sociale parter.

Kauppi
Hr. formand, kære ordfører, kære kommissær, jeg er meget glad for, at så mange parlamentsmedlemmer har henvist til ændringsforslag vedrørende forældres - specielt de unge forældres - situation. Moderskab, graviditet og faderskab må ikke være årsager, som forhindrer fremskridt i erhvervslivet. Jeg finder, at specielt ændringsforslag 25 er meget godt og begrundet. Her påpeges det, at anskaffelse af børn ofte udskydes i økonomiske opgangsperioder, og dette er meget bekymrende for de unge kvinder.
Jeg mener også, at ændringsforslag 42, der altså henviser til problemet med ligeløn, efter min mening stadig er det værste ligestillingsproblem for kvinder i Europa. Det er ikke til at holde ud, at på mange områder, endda i den offentlige sektor, er kvinders gennemsnitlige lønninger endnu i dag mindre end hos mænd med tilsvarende uddannelses- og arbejdsbaggrund. Vores samfund og vores økonomiske liv har ikke råd til ikke fuldt ud at udnytte hele befolkningens evner. Vores samfund skal tilbyde alle sine borgere lige og ubegrænsede muligheder for at udvikle sig selv på den vej, de har valgt. Gammeldags og kunstige strukturer må ikke stå i vejen for menneskets faglige, kulturelle, karrieremæssige eller personlige udvikling uanset køn.
Sexchikane er et ubehageligt fænomen. Jeg vil gerne påpege, at individets naturlige menneskeværdi og integritet er ukrænkelige værdigrundlag, specielt for os konservative. Der skal gribes effektivt ind over for sexchikane, dette emne, som er fortiet længe. Dog er der på unionsplan først grund til at være aktiv, når vi ikke på nationalt plan er i stand til dækkende at fastsætte tilstrækkelig lovgivning. I dette spørgsmål mener jeg, at sunde samfundsstrukturer og en effektiv, national lovgivning er de bedste instrumenter til hindring af sexchikane.
Det Europæiske Fællesskabs lovgivning skal også opfylde de generelle, juridiske krav til lovgivningen. Klar, præcis og detaljeret forfattet tekst er ét af disse. Når en person skal fremføre sine rettigheder for en domstol, skal vedkommende kunne begrunde sit krav med en klar lovtekst. Hvad det angår, tilslutter jeg mig hr. Lullings holdning, når han siger, at denne betænkning ikke for alle deles vedkommende er tilstrækkelig nøjagtig juridisk set. Desuden vil jeg gerne sige, at jeg absolut er imod ændringsforslag 40, der henviser til ibrugtagning af gruppeklagemål i denne sektor. Jeg mener selvfølgelig ikke, at det netop i denne sektor skulle være en dårlig idé, men jeg er i det hele taget imod indførelse af gruppeklagemekanismen i det europæiske retssystem.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Hautala samt alle øvrige medlemmer af udvalget, der har taget del i dette meget komplekse arbejde.
EU har for det første foreslået en kombination af politiske værktøjer for at tilføre værdi i overensstemmelse med ligestillingspolitikken, f.eks. lovgivningen, det femte program, beskæftigelsesstrategien, retningslinjerne, mainstreamingpolitikker, de sociale fonde osv.
Lovgivningen er et af de vigtigste og mest effektive politiske værktøjer, og der er ikke grund til at blive ved med at foreslå ny lovgivning. Vi skal modernisere den eksisterende og tilpasse den til en verden under forandring. Det har vi forsøgt at gøre under hensyntagen til nye produktionsmodeller, familien og samfundet. Vi har taget den nye traktat og det nye retsgrundlag i betragtning samt naturligvis Domstolens retspraksis.
Jeg vil gerne kort besvare nogle af de stillede spørgsmål. For det første vedrørende kodificering: Ja, vi forelægger vores arbejde om kodificering af lovgivningen på samme retsgrundlag. For det andet mødes en ekspertgruppe tre gange årligt for at undersøge problemerne med overensstemmelse mellem europæisk og national lovgivning. For det tredje blev jeg spurgt, om vi agter at fortsætte med nye direktiver, der ligger ud over beskæftigelsesområdet. Det er vi forpligtet til, og der stilles forslag næste år. For så vidt angår seksuel chikane, har vi accepteret så mange af forslagene som muligt.
Udvalget og Kommissionen har haft et udmærket samarbejde, og jeg mener bestemt, at det er muligt at nå til en aftale om dette forslag i Rådet (arbejds- og socialministrene) den 11. juni. Det er meget vigtigt at nå frem til denne aftale i Rådet, så vi kan få den endeligt vedtaget under det belgiske formandskab.
Jeg er forpligtet til at henvise til hvert ændringsforslag og til at forklare, hvorfor de enten afvises eller accepteres, og jeg læser derfor nøjagtigt op af Kommissionens holdning. Det er meget vigtigt at sige, at Kommissionen kan acceptere 49 af de 69 ændringsforslag, selv om vi foretrækker en anden ordlyd i 17 af dem og kun delvis kan acceptere 17 af dem.
Jeg støtter ændringsforslag 7 og 21, som giver en definition af direkte forskelsbehandling, indirekte forskelsbehandling, chikane og seksuel chikane samlet i én artikel. Kommissionen kan også principielt acceptere dele af ændringsforslag 39 og 68, som udvider de uafhængige organers beføjelser til at omfatte alle direktiver på ligestillingsområdet. Kommissionen kan dog ikke acceptere den del af ændringsforslag 39, der indeholder bestemmelser om disse organers finansielle midler og menneskelige ressourcer. Kommissionen kan derudover ikke acceptere, at disse organer skal undersøge og behandle klager fra enkeltpersoner og organisationer uden disse personers eller gruppers samtykke.
Ændringsforslag 15 og 40 lader til dels retlige organisationer og foreninger indlede retlige procedurer for en sagsøger. Kommissionen kan kun acceptere dette, såfremt sagsøgeren godkender eller accepterer det. Ånden i ændringsforslag 10 og dele af ændringsforslag 25, 46 og 69 understreger betydningen af foreningen af familie- og arbejdsliv og tilskynder til en supplering af foranstaltninger vedrørende faderskab. Vi kan acceptere ændringsforslag 12 og 38 om beskyttelse af ofre for forskelsbehandling, herunder arbejdstagere og tillidsrepræsentanter mod ufordelagtig behandling. Ændringsforslag 33 præciserer, at anvendelsen af princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd vedrørende medlemskab af eller engagement i en organisation, ikke forbyder sammenslutninger af et køn. Det har aldrigt været Kommissionens hensigt at indføre et sådant forbud.
Vi accepterer også ændringsforslag 14 og 42, der tilskynder medlemsstaterne til at anspore abejdsgiverne til at opstille årlige ligestillingsplaner for at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd samt ændringsforslag 41 om fremme af dialogen med ikke-statslige organisationer, der har en interesse i at fremme princippet om lige muligheder.
Kommissionen kan ikke acceptere dele af ændringsforslag 11, 27 og 55 i det omfang, at de indfører en definition af positive særforanstaltninger i selve direktivteksten. Definitionen af positive særforanstaltninger er allerede indeholdt i traktaten og bør derfor ikke være en del af direktivet. Kommissionen kan dog acceptere en henvisning til erklæring nr. 28, der er knyttet til traktaten, og som indeholder bestemmelser om at forbedre kvindernes muligheder, i betragtningerne og i teksten i direktivet. Kommissionen kan til dels acceptere resten af ændringsforslag 11 og 27 om udarbejdelse af rapporter om positive særforanstaltninger hvert andet år, men ikke årlige rapporter og ikke inden for rammerne af beskæftigelsesprocessen. Det ville være urealistisk og for kompliceret.
Jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 1 og dele af forskellige andre ændringsforslag, som erstatter "ligebehandling af mænd og kvinder" med "ligestilling mellem kvinder og mænd". Det er ikke i overensstemmelse med ordlyden i traktaten. Det er det store spørgsmål, det er ikke et spørgsmål om politiske forskelle eller et ideologisk problem. Vi skal benytte ordlyden i traktaten, som er "ligebehandling af mænd og kvinder". Kommissionen kan ikke acceptere den anden formulering.
De øvrige ændringsforslag, som Kommissionen principielt ikke kan acceptere, er dele af ændringsforslag 9 og 59, da de henviser til behovet for ændre et andet fællesskabsdirektiv om ligebehandling i forbindelse med barsel. Et direktiv kan ikke indeholde bestemmelser om fremtidige ændringer af et andet direktiv, som vedrører sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 4, som angiver, at Kommissionen bør foreslå et direktiv vedrørende andre områder end erhverv og beskæftigelse på grundlag af traktatens artikel 13. En sådan bestemmelse kan ikke indgå i et direktiv, som ikke ligger ud over disse områder. Men som jeg allerede har nævnt, stiller vi forslag om foranstaltninger i 2002.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 36 og 61, som udvider den retlige beskyttelse til alle tilfælde, hvor der sker forskelsbehandling efter ansættelsesforholdets ophør. Det ligger ud over direktivets anvendelsesområde. Ændringsforslag 44, som indeholder bestemmelser om overholdelsen i kontrakter af ligestilling, især i forbindelse med offentlige udbud, ligger ud over direktivets anvendelsesområde, men vi har tidligere drøftet det med udvalget, og jeg har forklaret, at hr. Bolkestein og jeg samarbejder på dette område. Vi offentliggør en meddelelse og støtter og tilskynder medlemsstaterne til at tage dette i betragtning.
Afslutningsvis, som De kan se, støtter Kommissionen de fleste af Parlamentets ændringsforslag. Jeg vil gerne fremhæve vores accept af ændringsforslag 7 og 21, definitioner af direkte og indirekte forskelsbehandling, chikane og seksuel chikane og til dels ændringsforslag 39, uafhængige instansers beføjelser. Jeg kan acceptere ånden i ændringsforslag 2, 3, 6, 7, 8, 10, 15, 16, 20, 21, 32, 33, 34, 35, 37, 38, 51 og 60 og til dels ændringsforslag 5 og 9 (første del i ånden), ændringsforslag 11 (første del), ændringsforslag 12, 17, 19, 23, 25, 27, 30, 39, 40, 43 (anden del), 46 (anden del), 50 (anden del) og 69 (anden del). Mange ændringsforslag kunne accepteres i deres helhed, f. eks. ændringsforslag 13, 14, 18, 22, 24, 26, 28, 29, 31, 41, 42, 45, 47, 60, 66 og 68. Jeg kan dog ikke acceptere ændringsforslag 1, 4, 36, 43 (første del) og ændringsforslag 44, 48, 49, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65 og 67.
Dette var første gang, at Udvalget om Kvinder deltog i proceduren med fælles beslutningstagning, og det var meget tilfredsstillende, da det komplicerede arbejde har afstedkommet fremragende resultater. Jeg vil gerne lykønske jer og takke for samarbejdet, så vi kan få direktivet på plads hurtigst muligt.

Formanden
Tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Integreret europæisk beskæftigelsesmarked 1998-1999
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0169/2001) af Ribeiro e Castro for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om beretning fra Kommissionen om EURES-aktiviteterne 1998-1999 "Mod et integreret europæisk beskæftigelsesmarked: Hvad EURES kan bidrage med" (KOM(2000) 607 - C5-0104/2001 - 2001/2053(COS)).

Ribeiro e Castro
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, selv om det blev oprettet i 1993 som arvtager til det tidligere SEDOC, er der ikke mange, der endnu kender til eksistensen af EURES. Få ved, hvad EURES laver, hvad det kan gøre for den, der søger arbejde i et andet EU-land, eller for en arbejdsgiver, som ansætter ansøgere fra et andet land. Få ved, hvad EURES kan betyde i fremtiden.
Derfor går vores første anbefaling ud på, at der skal skabes mere oplysning omkring EURES og dets database, hvilket må modsvares i dets budget, i dets aktivitetsplan og i dets budgetgennemførelse samt i de forskellige medlemsstater, hvor en sådan oplysningskampagne bør følges op af de forskellige arbejdsformidlinger, som allerede i dag har forbindelse med hinanden via EURES.
EURES et netværk af netværk bestående af ca. 500 Eurovejledere og af arbejdsmarkedets offentlige og private instanser, som tilbyder en værdifuld mulighed for direkte søgning via internettet. Det skal fremme den tværnationale åbenhed på arbejdsmarkedet i EU gennem oplysning, rådgivning og støtte. Det omfatter ikke blot Unionen, men også Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, altså i øjeblikket i alt 17 lande. Det skal med andre ord lette udøvelsen af arbejdstagernes ret til fri bevægelighed og fremme mobiliteten, hvilket vi for vores part ikke ser som et politisk mål i sig selv, men som en imødekommelse af borgernes frie og spontane behov.
Alt dette giver dog ikke nogen mening, hvis folk faktisk ikke aner, at det findes. Den første prioritet er derfor at udbrede kendskabet til EURES. Takket være den øgede brug af internettet vil EURES' effekt komme til at afhænge stadig mere af de almindelige brugeres kundskaber og stadig mindre af simple forbedringer i den måde, som de forskellige organers og tjenesters bureaukratiske netværk virker på.
En specifik side af EURES skal særlig nævnes, nemlig den, der retter sig mod samarbejdet i grænseregionerne omkring beskæftigelse og arbejdskraftens mobilitet, og som klart viser, at der findes problemer, som her har fundet deres løsning i EURES-T-partnerskaberne. I dag findes der allerede 20 partnerskaber af denne type, men der er meget at gøre på dette felt. Jeg kan f.eks. pege på grænsen mellem Portugal og Spanien, der endnu er ganske udækket, og jeg tænker også på de nye udfordringer og muligheder, som udvidelsen vil betyde i så henseende. De vide perspektiver, som EURES-T-partnerskaberne åbner for lokal udvikling, decentraliseret social dialog og specifik udvikling af mobilitet grænseregioner, hvor man kan arbejde i et andet land uden at skulle flytte bopæl, rummer helt tydeligt endnu en prioritet for fremtiden.
Hvad særlig angår perioden 1998-1999, som Kommissionens beretning omhandler, viser den de positive forhold, som vi har nævnt, men også visse negative aspekter, der bør udbedres hurtigst muligt. Disse er den allerede omtalte store mangel på almindeligt kendskab til EURES, det ringe engagement fra arbejdsgiverorganisationernes side, den markante uligevægt i de forskellige medlemsstaters deltagelse, et bekymringsvækkende og uacceptabelt forhold, nogle utilstrækkeligheder på hjemmesiden, herunder i dens flersproglige funktion for alle EU-borgere på lige fod, og fraværet af enhver omtale af de fjerntliggende regioner, hvorfor vi også må foreslå, at der i fremtiden bliver gjort en særlig indsats over for deres specielle problemer på dette område.
Kommissionens beretning har efter vores opfattelse også nogle mangler, sådan som vi har påpeget i betænkningen, hvor det, der springer i øjnene, ikke alene er en total mangel på diagnose, men også det forhold, at der ikke er foretaget en vurdering af hverken tjenestens udvikling eller af arbejdskraftens reelle mobilitet inden for EU og EØS. De kommende beretninger vil være til større nytte og give et klarere politisk billede, hvis de anlægger en kritisk vinkel med hensyn til opnåede og ikke opnåede resultater, hvis de indeholder flere relevante oplysninger af både statistisk og kvalitativ karakter, hvis de gør det lettere for Europa-Parlamentet at fastlægge prioriteringer, mål og strategier for fremtiden, og hvis de endelig sætter os i stand til at efterprøve selve grundlaget for de beslutninger, der er truffet.
Denne opstramning af EURES' fremtidige toårige beretninger og af disses indhold er i øvrigt i særlig grad påkrævet efter beslutningerne på det seneste forårstopmøde i Stockholm, især dem, der blev vedtaget på baggrund af Kommissionens meddelelse til Rådet med titlen "Nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle", som vi støtter og hilser velkommen, og hvis gennemførelse vi varmt anbefaler i denne sammenhæng.
Vi foreslår også et program, der i særlig grad retter sig mod udvidelsen, et overskueligt og præcist program af forberedende aktioner. Og da der skal udarbejdes et nyt retsgrundlag for EURES, sandsynligvis i 2002, er Europa-Parlamentets budskab meget enkelt: Parlamentet ønsker at deltage i formuleringen heraf.

Stauner
Hr. formand, fru kommissær, den frie bevægelighed for arbejdstagere - en grundsten i Rom-traktaten og den vigtigste af de fire grundlæggende frihedsrettigheder på vores indre marked - kan kun fungere, hvis arbejdsformidlingen ikke ophører ved de nationale grænser. Det sørger EURES for. Det er et system, der skal sikre information, vejledning og formidling af arbejdspladser ud over de nationale grænser.
Vi støtter Ribeiro e Castro-betænkningen på alle væsentlige punkter. Jeg vil gerne takke ordføreren for et kvalificeret arbejde. Vi er især enige i de kritiske anmærkninger under betragtning A - som han lige har gentaget mundtligt - der giver Kommissionen klare påbud om kommende beretninger, hvad angår objektive begrundelser og statistiske informationer. Det vil også gøre vores arbejde meget lettere.
Ganske vist kan betænkningen, som så mange andre, ikke modstå fristelsen til at tilføje en lang række krav til de krav, der allerede er stillet af Kommissionen selv, for at forbedre fremtiden. En gentagelse af de bestræbelser, der i sig selv er indlysende og ofte grænser til perfektionisme her i Parlamentet, og som går ud på at kunne opremse så mange tænkelige krav som muligt, gør efter min mening ikke en betænkning mere effektiv og heller ikke vores fælles anliggende mere troværdigt.
Metoden - sådan opfatter jeg den tit - ifølge hvilken Parlamentet skal tilføje mindst fem yderligere krav til de fem krav, som Kommissionen allerede har stillet, er jeg ikke så begejstret for. For det kommer egentlig ikke an på antallet af krav, som vi stiller i en konkret sag, men på den reelle gennemførelse. I den forstand virker det overdrevet at udforme og gennemføre f.eks. permanente informationsforanstaltninger, især over for ungdomsorganisationer, universiteter og medier, som der her stilles krav om i betænkningens punkt 15. I henhold til nærhedsprincippet kan det efter min mening trygt overlades til de lokale EURES-tjenester.
Jeg er også meget forbeholden over for oprettelsen af andre organer såsom disse operationelle kerneområder, der er nævnt i punkt 16, fordi de ikke er særlig konkrete og ofte benyttes som figenblad til at skjule en eventuel utilstrækkelighed hos allerede eksisterende organer.
EURES' stigende betydning i forbindelse med udvidelsen mod øst skal understreges - det er det også blevet i betænkningen - for en kvalificeret arbejdsvejledning og arbejdsformidling kan uden tvivl kanalisere eventuelle større ønsker om mobilitet. Til trods for det må målsætningen om en fortsat integration af arbejdsmarkedet inden for de 15 medlemsstater ikke sakke agterud i forhold til det.
En omstrukturering af finansieringsgrundlagene og en reform af retsgrundlaget, som det er krævet i betænkningens artikel 27, er absolut nødvendig. Det viser de lokale problemer og de forespørgsler, man i den forbindelse får som parlamentsmedlem. Parlamentet, der er repræsentant for de lokale borgere, skal i den forbindelse tildeles en afgørende rolle.

Van Lancker
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske hr. Ribeiro e Castro med hans udmærkede betænkning og takke ham for det udmærkede samarbejde, som vi har haft i udvalget. I modsætning til hr. Stauner er jeg overbevist om, at han har ydet et meget kreativt arbejde med Kommissionens beretning.
Kære kolleger, EU vil lave et integreret arbejdsmarked, hvilket er godt. Vi skal dog være klar over, at de folk, som vil gøre brug af denne mulighed, konfronteres med problemer. Det er slet ikke nemt at være grænseoverskridende mobil på det europæiske arbejdsmarked. Hvis vi vil have et europæisk arbejdsmarked, skal vi fjerne hindringerne, og EURES har på det punkt gjort meget. De 450 Eurovejledere, som dag ind dag ud har kontakt med mennesker, som er mobile, kan fortælle om de vanskeligheder, som de konfronteres med.
Men i deres egne organisationer, om det er arbejdsformidlinger eller fagforeninger, får de heller ikke altid den opmærksomhed, som de fortjener. Jeg mener, at politikken i højere grad skal benytte deres knowhow og ekspertise. Jeg er derfor meget glad for, at Kommissionen er enig i mit forslag om at organisere et møde med Eurovejlederne, og jeg håber, fru kommissær, at Kommissionen kan bruge resultatet af det møde ved forberedelserne af det nye program.
Kommissionen har udarbejdet en række forslag, og min kollega har brugt dem nyttigt. Jeg mener, at det er meget godt f.eks. at anvende EURES bedre inden for rammerne af beskæftigelsesstrategien, og i den forbindelse skal retsgrundlaget for EURES ændres. Det er endvidere vigtigt, at det koordineres bedre med andre fælles initiativer. Jeg vil imidlertid understrege to medfølgende elementer.
For det første er det meget nødvendigt i fremtiden især at udvide EURES-T-aktiviteterne, især inden for rammerne af udvidelsen med nye ansøgerlande.
For det andet, når der tales om udvidelse og valorisering af EURES, skal man endvidere turde tale om medfølgende finansielle midler og helst, fru kommissær, inden for rammerne af en flerårig plan, for den årlige salamimetode er meget vanskelig at arbejde med for EURES.
Jeg vil gerne benytte denne debat til at behandle to supplerende sager om grænseoverskridende mobilitet. Det er sager, som mennesker i grænseregionerne hele tiden henvender sig til os om. Det er for det første og især, fru kommissær, Parlamentets spørgsmål, som har været på dagsordenen i årevis om indførelsen af en Europa-test, en test, som grænseoverskridende kan kontrollere de eventuelle følgevirkninger af social og fiskal lovgivning i andre lande. Nederlandene har for nylig frivilligt anvendt denne test inden for rammerne af en bilateral skatteaftale, og på den sociale dagsorden har vi endnu en gang anmodet om at muliggøre en lignende test på europæisk plan. Jeg anmoder Dem endnu en gang om at overveje dette grundigt.
For det andet er der forslaget om forenkling og tilpasning af sociale sikkerhedsrettigheder for grænseoverskridende arbejdstagere. Denne sag har været på dagsordenen i mange år, og vi ved, at det belgiske formandskab har til hensigt og er villig til at forsøge at opnå et politisk gennembrud på det punkt. Det er ikke nemt, så længe sagen skal afgøres enstemmigt. Jeg håber derfor, at de medlemsstater, som i øjeblikket halter agterud, i højere grad vil henlede opmærksomheden på problemerne om grænseoverskridende mobilitet og vil yde en ekstra indsats inden for rammerne af denne forordning.
Kommissionen har lovet, at den ved årets udgang, under det belgiske formandskab, organiserer en konference om grænsearbejde. Vi håber i allerhøjeste grad, fru kommissær, at denne konference ikke kun bidrager til mere forståelse for og indsigt i problemerne i grænseregionerne, men også til at fjerne hindringerne for grænseoverskridende mobilitet på det europæiske arbejdsmarked.

Lambert
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hans meget seriøse og omhyggelige tilgang til dette arbejde, og jeg støtter mange af hans og min kollegas, fru Van Lanckers, indledende bemærkninger. Der er ingen tvivl om, at det bliver mere og mere populært blandt især unge at arbejde i udlandet, og virksomhederne søger også efter folk i et større område. Men hvis det skal være muligt, skal folk føle, at de kan få nøjagtige, ajourførte oplysninger om, hvad det indebærer at arbejde i en anden medlemsstat, da sådanne oplysninger giver dem et valg mellem at arbejde i udlandet eller ej.
Vi har i øjeblikket meget forvirrende og forskellige regler og forskrifter, og det fremgår tydeligt af klagerne til mange af os og til Udvalget for Andragender, at det ikke altid er muligt at få entydig vejledning fra de rette myndigheder, også i medlemsstaterne. De tydelige uregelmæssigheder har ikke hjulpet i hverken koordineringen af eller retten til social sikring, og der er forskellige definitioner af selvstændige. EURES-netværket er en meget værdifuld ressource for potentielle mobile arbejdstagere. Det er også en meget værdifuld, omend for lidt udnyttet, ressource for arbejdsgiverne. Mange små og mellemstore virksomheder har hverken kapacitet eller erfaring til at ansætte folk på tværs af grænserne. EURES spiller en vigtig rolle i den sammenhæng, og det er en stor skam, at arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationerne ikke er mere involveret i udviklingen af disse tjenesteydelser.
Det har hidtil været særligt vigtigt i grænseregionerne, men EURES omfatter desværre stadig ikke alle disse områder. Det står, som andre har sagt, klart, at EURES skal have de nødvendige ressourcer og skal udvides og fremmes, hvis netværket skal kunne udnytte alle muligheder og reagere på de enkeltes behov. Vi er også nødt til at erkende, at udvidelsen medfører yderligere og helt igennem legitime krav om information.
Vi støtter anmodningen om mere detaljerede oplysninger og er enige i, at en problemfri udvikling af denne service forudsætter finansiering over flere år. Opgaven ville dog være langt lettere, hvis medlemsstaterne vedtog en mere målbevidst og konsekvent tilgang til at gøre den frie bevægelse en realitet snarere end et ideal, som de bliver ved med at slå til lyd for, men som de tilsyneladende ikke kan levere. Regeringerne skal sørge for positive særforanstaltninger for at gøre det muligt for folk at opleve det at arbejde et andet sted. Fru Van Lancker har allerede henvist til koordineringen af socialsikringsordningerne i denne forbindelse. Der er også spørgsmålet om grænsearbejdernes skatteproblemer. Vi oplever stadig meget store problemer med tilstrækkelig anerkendelse af kvalifikationer, især erhvervsmæssige kvalifikationer. Medlemsstaterne skal anerkende, at den frie bevægelse ikke udgør en trussel, at det ikke er en ulempe, men en værdifuld måde at øge forståelsen og udvikle samarbejdet i Unionen på.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg vil også gerne sige tak til hr. Ribeiro e Castro for en udmærket betænkning. Jeg er enig i det meste af det, der er blevet sagt under forhandlingen, og ikke mindst i det, der er blevet sagt af de seneste talere.
Jeg har to tilføjelser: For det første vil jeg gerne understrege, at jeg er glad for, at det i betænkningen så tydeligt bliver markeret, at arbejdskraftens frie bevægelighed i Europa skal bygge på frivillighedens princip. Jeg vil understrege dette, fordi både i Sverige og i andre lande har arbejdsformidlingerne mange gange anvendt det som et slags tvangsinstrument for med økonomiske midler at tvinge folk til at flytte fra ét sted i landet til et andet. Jeg håber, at noget sådant aldrig vil kunne gennemføres på europæisk plan.
Jeg vil også understrege, at det overrasker mig, at ingen i denne forhandling har påpeget, at vi nu diskuterer tekniske og praktiske hindringer for fri bevægelighed over grænserne, samtidig med at store medlemsstater laver kolossale praktiske og politiske hindringer for bevægelighed mellem ansøgerlandenes og de nuværende medlemslandes arbejdsmarkeder. Det tyder jo på, at der er et politisk, og ikke udelukkende et praktisk, problem, når vi taler om arbejdskraftens frie bevægelighed i Europa.

Hyland
Hr. formand, den betænkning, som forelægges i dag af min kollega, hr. Ribeiro e Castro, er en omfattende analyse af EURES' aktiviteter i perioden 1998-99 og indeholder konstruktive forslag til dette netværks fremtidige aktiviteter. Jeg roser ham for hans omfattende arbejde i forbindelse med udarbejdelsen og færdiggørelsen af betænkningen, og jeg deler hans synspunkt om, at vi skal understrege EURES-netværkets vigtige rolle som et middel til at gennemføre den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Jobtilbud i EURES-regi steg fra 43.000 i starten af 1998 til 166.000 i starten af 2000. Antallet af stillingsopslag i EURES steg fra 26.449 i 1998 til 44.460 i 1999, hvilket er en stigning på over 68% på et år, og mulighederne er langt større. Det er blot endnu et eksempel på de mange kvalitative eksempler på, at EU arbejder for borgeren.
Irland har i kraft af medlemskabet af EU fået en masse fordele. Den kendsgerning, at vi næsten er oppe på fuld beskæftigelse, er et praktisk eksempel på, hvad der kan opnås. Jeg er sikker på, at befolkningen anerkender dette i praksis, når de i næste uge stemmer om Nice-traktaten. Vi ønsker at dele fordelene ved EU-medlemskabet med vores naboer i Central- og Østeuropa, alt andet vil være i strid med konceptet bag og ånden i Rom-traktaten. Vi må ikke glemme deres mod og opofrelse i forbindelse med beskyttelsen af friheden og demokratiet. Dette mål må da bestemt udligne andre mindre eller konstruerede indsigelser mod Nice-traktaten.
En af nøglefunktionerne i EURES er at formidle ledige stillinger i medlemsstaterne. Jeg gik i går aftes ind på hjemmesiden, hvor der var 7.197 ledige stillinger. Alene de første 200 jobs spænder bredt. I Irland omfatter de f.eks.: regnskabsassistenter, bygningsadministratorer, salg og pladsbestilling. Det er derfor helt tydeligt, at EURES-programmet har et enormt potentiale. Jeg komplimenterer endnu en gang min kollega, hr. Ribeiro e Castro, for hans meget omfattende og konstruktive arbejde i forbindelse med denne betænkning.

Blokland
Hr. formand, betænkningen af hr. Ribeiro e Castro redegør klart og udførligt for Kommissionens beretning og manglerne heri.
Ordføreren anmoder for det første om flere oplysninger om resultaterne af EURES-netværket. Det støtter jeg fuldt ud, fordi det er uklart, hvordan resultaterne af EURES forholder sig til den nuværende situation på arbejdsmarkederne i Europa.
Kommissionens beretning gør det for det andet klart, at medlemsstaterne i højere grad skal benytte EURES-netværkets potentiale, i betragtning af forskellene pr. medlemsstat i antallet af jobtilbud i netværket. Pligten til at medtage alle jobtilbud går for vidt, fordi det med hensyn hertil ikke er realistisk, at der søges internationalt.
Således underbygges anmodningen om at oprette et EURES-T-partnerskab for alle grænseregioner heller ikke ud fra nødvendigheden af fælles støtte fra regionerne selv. Hindringer ligger i første instans ikke mellem tilgrænsende regioner, men vedrører mobilitet over større afstande, med andre ord transnationalt i stedet for grænseoverskridende. Udvidelsen af Unionen indebærer, at det er mere indlysende, at vægtningen flyttes fra grænseoverskridende til transnational mobilitet.
Mit tredje punkt vedrører den nødvendige subsidiaritet. Både Kommissionen og ordføreren er inde på, at det lokale kendskab til netværket er mangelfuldt. Lokal oplysning er imidlertid en opgave for de lokale partnere. At reservere en væsentlig del af budgettet til at fremme kendskabet, sådan som det foreslås i betænkningen, er derfor uønskeligt. Opfordringen til decentralisering støtter jeg derimod fuldt ud.
Budgetperioden kan også diskuteres. Kommissionen slår til lyd for et flerårigt budget, fordi det muliggør en bedre planlægning. Jeg har ingen indsigelser imod et flerårigt budget i sig selv, men jeg har derimod problemer med omfanget og arten af den fælles opgavepakke, som Kommissionen forslår. Derfor foretrækker jeg en årlig fastsættelse af budgettet.
Endelig støtter jeg ordførerens opmærksomhed angående udvidelsen. Når den politiske beslutning om arbejdskraftens frie bevægelighed med hensyn til ansøgerlandene er blevet truffet, må arbejdsmobiliteten ikke længere hindres af manglende samarbejde inden for arbejdsformidlingen.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, hr. Ribeiro e Castros meget gode betænkning nævner især kravet om gennemsigtighed og vigtigheden af troværdige statistikker, når det drejer sig om beskæftigelse. Det er sandt, at regeringen i mit hjemland, Frankrig, ved hjælp af storstilet manipulation med tallene og en kostbar oprettelse af offentlige arbejdspladser til underpris uden egentlig nytte, har kunnet fremvise et såkaldt spektakulært fald i arbejdsløsheden, mens den i virkeligheden er stagneret eller endog steget.
Siden begyndelsen af året har fyringsrunde fulgt efter fyringsrunde. Hos Marks og Spencer, som flyttede, hos Danone, som rationaliserede, og hos andre, og man rakker ned på de virksomheder, som afskediger medarbejdere, skønt de har overskud. Men regeringerne bærer deres del af skylden, for i stedet for det oprindelige europæiske projekt om fri bevægelighed og konkurrence mellem sammenlignelige lande med hensyn til levestandard og social beskyttelse har man fået den utydelige åbning for kapital og varer, der er produceret andre steder end i Europa under forhold, som er tæt på slaveri.
For de virksomheder, der er underlagt parlamenternes og staternes love, er arbejdsmarkedet ikke kun europæisk, det er globalt.
Det er en anden sag for arbejdstagerne, og jeg har bemærket, at der meget rigtigt under punkt C i Ribeiro e Castros betænkning står "at en høj grad af geografisk mobilitet på arbejdsmarkederne ikke er et mål i sig selv." 200.000 franskmænd, der er plaget af skattetrykket og deres lands uendelige tunge administration, har ikke ventet på EURES for at kunne rejse ud og arbejde og få et bedre liv - det håber de i hvertfald - i Storbritannien. Så det er nyttigt at have et system, der gør det muligt for de, der ønsker det, at finde et arbejde i et af de andre lande i EU. Men at gøre det muligt for virksomhederne at skabe arbejdspladser til deres landsmænd i deres eget land bør fortsat være vores prioritet.

Bastos
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, retten til og muligheden for at kunne leve og arbejde i forskellige af EU's medlemsstater er en af EU-borgernes vigtigste politiske målsætninger. EURES-netværket tager udgangspunkt i arbejdstagernes lovfæstede rettighed til fri bevægelighed inden for EU og EØS, men også i det uønskede forhold, at der stadig findes hindringer for arbejdskraftens mobilitet. Dette netværk, der samler sig om udveksling af informationer og erfaringer med hensyn til rådgivning og støtte til arbejdssøgende, bistås af Eurovejledere i dialog og forbindelse med medlemsstaternes offentlige arbejdsformidlinger og af en internetservice, som i fremtiden bør blive mere udbredt for den almindelige brugers søgning. EURES bidrager til større fleksibilitet på det europæiske arbejdsmarked og til en øget mobilitet, ligesom det tilbyder en række muligheder for faglig uddannelse i grænseregionerne. Andre positive karakteristika ved dette netværk, der bør styrkes, sådan som ordføreren, hr. Ribeiro e Castro, så udmærket fremstiller det, og som jeg derfor gerne vil lykønske, er den lette adgang til udveksling af oplysninger om jobmuligheder inden for dette meget store område, systemets flersproglige indhold, som hele tiden bør opdateres, ligesom den juridiske støtte til borgerne i særlig beskatnings- og socialsikringsforhold.
Når dette er sagt, skal man ikke overvurdere EURES. Dette netværk er, hvor positivt det end måtte være, blot et middel til at gennemføre den europæiske beskæftigelsespolitik. Der foreligger jo faktisk også en række specifikke beskæftigelsesdirektiver, der sigter på at fjerne de sociale, kulturelle og sproglige hindringer for mobiliteten inden for EU.

Gillig
Fru kommissær, hr. formand, jeg vil først henvende mig til ordføreren for at takke ham for kvaliteten i analysen af Kommissionens beretning. Analysen, som han har foretaget, er meget fin og gør det muligt for os effektivt at behandle betydningen og virkningen af denne europæiske beskæftigelsestjeneste både i dens strategi og mål, og i forhold til de foranstaltninger, som er blevet iværksat for fuldstændigt at fuldende denne hjælp til arbejdstagernes mobilitet og adgang til det europæiske arbejdsmarked.
Jeg vil, som de tidligere talere, understrege betænkningens interesse for aktiviteter og også understrege dens svaghed med hensyn manglende kritisk vurdering, men teksten, som ordføreren fremlægger, supplerer betænkningen på dette punkt.
Betænkningen er belejlig i den forstand, at den understreger den rolle, som EURES kan og bør spille i en mere global ramme for den europæiske beskæftigelsesstrategi, især hvis den krævede formalisering af det juridiske grundlag i traktaterne skal revideres. EURES bør integreres fuldt ud i den strategi, der blev fastlagt i Lissabon og bekræftet i Stockholm, angående ophævelsen af forhindringer for mobilitet på arbejdsmarkedet.
Jeg mener, at der er tre punkter, der bør understreges. Spørgsmålet om mobilitet, som er blevet nævnt. Alle praler af fordelene. Jeg mener, at det ikke må være et mål i sig selv og heller ikke et risikabelt væddemål om fremtiden og endnu mindre som et tvungent valg, fordi man ikke har andre muligheder for beskæftigelse. Det bør være et positivt valg, og mobilitet må ikke støde mod alle former for forhindringer som spørgsmål om overensstemmelse mellem systemerne for social sikkerhed, beskatning, dobbeltbeskatning, anerkendelse af eksamensbeviser osv.
For det andet bør vi understrege betydningen af information om den europæiske beskæftigelsestjeneste, især i grænseområderne. Oplysningen bør skærpes og bør i højere grad vendes mod erhvervsorganisationerne, uddannelsesstederne, universiteterne osv. Læseligheden af det europæiske overskud er ikke altid klar. Men denne fællesskabsstrategi for beskæftigelse, der meget konkret viser sig ved åbningen af arbejdsmarkederne på europæisk plan, er et fint eksempel på dette.
Jeg slutter mit indlæg med at nævne spørgsmålet om udvidelse. Over for den frygt, som er blevet udtrykt i visse medlemslande, for en massiv og ukontrolleret indvandring af arbejdere fra ansøgerlandene tror jeg, at EURES kan spille en rolle ved at komme de reelle eller forventede problemer i forkøbet, især ved at fremme dialogen og udvikle arbejdskompetencerne mellem beskæftigelsestjenesterne i de pågældende lande og de forskellige parter på arbejdsmarkedet, der er berørte af dette store spørgsmål, som erhvervsmæssig mobilitet er i Den Europæiske Union i dag og i den udvidede Union fremover.

Diamantopoulou
Hr. formand, hr. Ribeiro e Castros betænkning har skabt mulighed for at føre en forhandling om et emne, som udgør en af de største udfordringer i europæisk politik, nemlig det europæiske arbejdsmarked. Indtil nu har beskæftigelsesstrategien, retningslinjerne og anbefalingerne haft en rent national karakter. De nationale handlingsplaner vedrører de nationale arbejdsmarkeder. Det står dog klart, at det såkaldte europæiske arbejdsmarked dukker op alle steder i Europa. Det vil sige nye krav, ensartede krav alle steder i Europa til kvaliteten af de kvalifikationer, man skal have for at få et arbejde.
Arbejdernes mobilitet mellem de europæiske lande er ikke særlig stor. Den er på kun 0,4%. Den nemmeste tilgang til mobilitetsproblemerne er ofte de kulturelle forskelle som sprog, kultur, landenes uddannelsessystemer. Men selvfølgelig er det ikke kun det. Der er problemerne med pension og sikringssystemer, og reglerne for arbejdstageres flytning og for pensionsspørgsmålene skal fungere bedre og hurtigere, som det allerede er blevet nævnt. Der er det store problem med information, som mange af ordførerne har været inde på, information til folk, der søger arbejde, om deres rettigheder, forholdene på arbejdsmarkedet, boligforhold, børnenes uddannelse, pensionsrettigheder og muligheden for at overføre rettighederne, hvis man vender tilbage til sit land. Disse problemer har nationale og europæiske kendetegn, og vi kan sige, at det er spørgsmål, der arbejdes med i Rådet (arbejds- og socialministrene), men det er også områder, hvor der er store forskelle.
EURES er et vigtigt redskab i bestræbelserne på at skabe dette europæiske arbejdsmarked. Parlamentet har lige siden 1993 støttet Kommissionen i arbejdet, og et bevis herpå er dette års budget, der er på ca. 13 millioner. Der er allerede gjort erfaringer med EURES' funktion. Vi kan iagttage, at informationskravene vokser, og at de i højere grad går på tværs af landegrænserne, med en stigning på 40% sidste år, hvilket også beviser, at der er behov for EURES og for en udvidelse af EURES.
Jeg vil gerne nævne et par af de beslutninger, Kommissionen har truffet om forbedring og styrkelse af dette redskab. For det første foregår der et større samarbejde mellem lederne af de offentlige instanser, som i større og større omfang beslutter at lægge EURES ind i deres egne databaser, så kunderne kan få den samme service. Det undersøges, om der kan tilbydes et bredere spektrum af tjenester, ikke kun til jobsøgende, men også til arbejdsgiverne. Kommissionen vil i juni annoncere en ny tjeneste, hvor EURES, via webstedet, giver jobsøgende inden for konkrete brancher, hvor der er mangel på arbejdskraft, mulighed for at lægge deres curriculum vitae ind, samtidig med at arbejdsgiverne kan tilmelde sig og gøre brug af denne tjeneste.
Efter at EURES har fungeret i otte år, har vi anmodet medlemsstaterne om i spørgeskemaerne at angive, hvilke problemer der er, eller hvilke nye tjenester de gerne vil have hos EURES, og Parlamentet vil få forelagt den rapport, vi udarbejder på grundlag af disse spørgeskemaer.
Til sidst må jeg gøre opmærksom på, at udvidelsen vil nødvendiggøre en ny model for dette redskab, men i øjeblikket er udviklingen af det nødt til så vidt muligt at foregå mellem medlemsstaterne. Endelig tror jeg, det vil være af interesse, hvis jeg nævner nødvendigheden af en revision af EURES' lovgrundlag, så det kan forbedres og tilpasses de pågældende tjenesters fremtidige behov.

Formanden
Tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.
(Mødet udsat i nogle få minutter inden afstemningen)

AFSTEMNING
Betænkning (A5-0170/2001) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets afgørelser om indgåelse af aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Cypern (KOM(2000)879 - C5-0060/2001 - 2000/0342(CNS/ACC)), Republikken Malta (KOM(2000) 875 - C5-0059/2001 - 2000/0345(CNS/ACC)), Republikken Bulgarien (7440/2001 - KOM(2000)866 - C5-0174/2001 - 2000/0346(CNS/ACC)), Republikken Estland (7442/2001 - KOM(2000)877 - C5-0175/2001 - 2000/0347(CNS/ACC)), Republikken Tyrkiet (KOM(2000)873 - C5-0056/2001 - 2000/0350(CNS/ACC)), Den Slovakiske Republik (7441/2001 - KOM(2000)870 - C5-0176/2001 - 2000/0351(CNS/ACC)), Republikken Slovenien (7436/2001 - KOM(2000)872 - C5-0177/2001 - 2000/0352(CNS/ACC)), Republikken Letland (7438/2001 - KOM(2000)876 - C5-0178/2001 - 2000/0354(CNS/ACC)), Republikken Ungarn (7437/2001 - KOM(2000)874 - C5-0179/2001 - 2000/0355(CNS/ACC)), Den Tjekkiske Republik (7433/2001 - KOM(2000)867 - C5-0180/2001 - 2000/0356(CNS/ACC)), Rumænien (7435/2001 - KOM(2000)871 - C5-0181/2001 - 2000/0357(CNS/ACC)), Republikken Litauen (7439/2001 - KOM(2000)878 - C5-0182/2001 - 2000/0359(CNS/ACC)), Republikken Polen (7434/2001 - KOM(2000)869 - C5-0183/2001 - 2000/0360(CNS/ACC)) om deres deltagelse i Det Europæiske Miljøagentur og Det Europæiske Miljøoplysnings- og Miljøovervågningsnet

(Ved successive afstemninger vedtoges de 13 forslag til beslutning)
Betænkning (A5-0177/2001) af Schörling for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalget fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering af bestemte planer og programmers virkning på miljøet (C5-0118/2001 - 1996/0304(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Betænkning (A5-0178/2001) af de Roo for Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/23/EØF om dæk til motorkøretøjer og påhængskøretøjer samt om montering heraf (C5-0130/2001 - 1997/0348(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Betænkning (A5-0168/2001) af Méndez de Vigo og Seguro for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Nice-traktaten og Den Europæiske Unions fremtid (2001/2022(INI))
Efter afstemningen om ændringsforslag 54
Corbett (PSE). (EN) Fru formand, efter at vi forkastede ændringsforslag 54 til betragtning E, satte De betragtning E under afstemning, selv om der ikke foreligger en anmodning om en særskilt afstemning om betragtning E, og selv om det ikke er nødvendigt i henhold til forretningsordenen. Jeg beder Dem om ikke at sætte den oprindelige betragtning under afstemning, medmindre der foreligger en anmodning om en særskilt afstemning. For det første forlænger det afstemningen betragteligt, for det andet er der på dagsordenen for afstemningen, som alle grupperne er i besiddelse af, ikke opført et punkt om særskilt afstemning, hvilket kan føre til forvirring om, hvordan vi stemmer.

Formanden
Tak, hr. Corbett, vi vil spare meget kostbar tid.
Om ændringsforslag 75

Dimitrakopoulos
Fru formand, jeg har den engelske tekst foran mig. Det mundtlige ændringsforslag går ud på der, hvor der i den engelske tekst står "qualified majority is unworkable", at erstatte ordet "unworkable" med sætningen "it is difficult to work".

Formanden
Tak, hr. Dimitrakopoulos.
Er der nogen indvendinger til dette mundtlige ændringsforslag?
(Forslaget vedtoges)
(Forslaget vedtoges)
Betænkning (A5-0175/2001) af Myller for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Fællesskabets miljøhandlingsprogram 2001-2010 (KOM(2001) 31 - C5-0032/2001 - 2001/0029(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Corbett
Hr. formand, jeg ønsker blot at tilføje, at jeg efter denne afstemning håber, at alle er overbevist om behovet for at ændre forretningsordenen.

Provan
Hr. formand, det er ikke min hensigt at kritisere Miljøudvalget eller ordføreren, men ligesom hr. Corbett ønsker jeg at understrege, at der må være en mere hensigtsmæssig måde at gennemføre afstemninger på end denne. Vi har behov for en forfatningsmæssig ændring, som giver udvalgene mulighed for at udfylde deres rolle, i stedet for at hele Parlamentet fungerer som et udvalg.

 
Betænkning (A5-0141/2001) af Hedkvist Petersen for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/671/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende obligatorisk anvendelse af sikkerhedsseler i køretøjer på under 3,5 tons (KOM(2000) 815 - C5-0684/2000 - 2000/0315(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0173/2001) af Hautala for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (KOM(2000) 334 - C5-0369/2000 - 2000/0142(COD))
Om ændringsforslag 70

Formanden
Jeg vil bede om Parlamentets samtykke, inden jeg sætter ændringsforslag 70 under afstemning.

Lulling
Hr. formand, vi har i vores gruppe og efter gruppemødet opdaget, at der var et kompromisændringsforslag 70. Jeg vil gerne præcisere, at vi ikke har deltaget i dette såkaldte kompromis, som for mange af os indeholder forslag, som vi ikke er enige i. Kommissæren er heller ikke enig, har hun fortalt os. Men der er desværre ikke adskilt afstemning for et kompromisændringsforslag.
Jeg bør således forklare, at for nogle af os under hensyn til, at faderskabet ikke skal diskrimineres, er der stadig en forskel mellem faderskab og moderskab indtil videre, så længe mænd ikke kan blive gravide og ikke kan føde. Jeg vil sige, at vi har givet et frit valg, for vi ville gerne have deltaget i et kompromis, for vi havde en ændring, som ...
(Formanden afbrød taleren)

Lulling
Hr. formand, jeg kan også bede min gruppe om ikke at stemme for at sætte dette ændringsforslag til ...
Formanden. Kære kollega, anfægter De afstemningen om dette ændringsforslag eller ej?
Lulling (PPE-DE). (FR) Under disse omstændigheder, ja.

Formanden
Godt, De kender forretningsordenen.
Jeg vil spørge Parlamentet, om det ønsker, at dette kompromisændringsforslag bliver taget i betragtning.
(Forslaget vedtoges)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0176/2001) af Dell'Alba for Budgetudvalget om forslag til Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (KOM(2000) 461 - C5-0627/2000 - 2000/0203(CNS))
Om ændringsforslag 71

Dell'Alba
Hr. formand, der er en lille forglemmelse, som vi bør rette i overensstemmelse med min medordfører, hr. van Hulten. I sidste afsnit af ændringsforslag 71, står der: "Den ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede sender samtidig denne årsberetning til den interne revisor", og vi vil gerne mundtligt tilføje, hvis det er i orden for Parlamentet, "og til regnskabsføreren". Man havde glemt "regnskabsføreren", og ham må vi hellere få med, for han har også ret til denne information.

Formanden
Er der nogen indvendinger mod dette mundtlige ændringsforslag?
(Forslaget vedtoges)
Efter afstemning om Kommissionens forslag

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil først lykønske Dem med den strålende måde, De har afholdt denne afstemning på,

hvilket bør bifaldes af Parlamentet og ligeledes sige, at i henhold til det, som vi havde annonceret under forhandlingen, og i enighed med min medordfører, hr. van Hulten, som jeg takker meget, og de øvrige grupper, anmoder jeg om gennemførelse af artikel 69, afsnit 2, det vil sige ikke at afholde afstemning om den lovgivningsmæssige tekst, men at bevare Parlamentets holdning, som den er, og udsætte den til den endelige afstemning, hvilket gør det muligt for os at få en forhåbentlig effektiv og brugbar forhandling med Kommissionen og Rådet for at retfærdiggøre det manglende svar fra Kommissionen på samtlige punkter i går aftes.

Formanden
Så er det klart.
Er Parlamentet enig i ordførerens forslag om at vedtage artikel 69, afsnit 2?
(Forslaget vedtoges)
(Forslaget om udsættelse af afstemningen vedtoges)

Hulthén
Hr. formand, jeg vil tydeliggøre punkt 11, som vi skal stemme om. Det drejer sig ikke om at skabe nye fremgangsmåder, men om at få den økologiske dimension med ind i Lissabon-processen.
Jeg ved, at der har været spekulationer og tvivl om dette punkt, men det handler altså om at få tilføjet den økologiske dimension til en proces, der allerede findes.
(Forslaget vedtoges)
Betænkning (A5-0169/2001) af Ribeiro e Castro for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om beretning fra Kommissionen om EURES-aktiviteterne 1998-1999 "Mod et integreret europæisk beskæftigelsesmarked: Hvad EURES kan bidrage med" (KOM(2000) 607 - C5-0104/2001 - 2001/2053(COS))
(Forslaget vedtoges)
STEMMEFORKLARINGERBetænkning af Schörling (A5-0177/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i går var jeg i Rom for at hilse på det nye parlament, der er blevet valgt i Italien. Til Deputeretkammeret har man bl.a. valgt hr. Fatuzzo. Nu tror De nok, at det er mig, hr. formand, men det er det ikke. Som De ved, tilhørte Julius Cæsar den juliske slægt, og på samme måde tilhører Fabio Fatuzzo, der er blevet valgt til det italienske parlament, Fatuzzo-familien. Jeg tog derfor ned til ham for at lykønske ham med valget, og jeg blev ledsaget af chaufføren Ugo Gustinetti, som er pensionist. Han sagde følgende til mig: "Som pensionist er jeg en stor tilhænger af denne betænkning om miljøprogrammet, for den luft, vi indånder, skal være ren. Derfor skal du stemme for betænkningen!" Det gjorde jeg så, og jeg fulgte således det råd, jeg fik af Pensionistpartiets chauffør, Ugo Gustinetti.

Meijer
De, der for enhver pris vil have økonomisk vækst, betaler for den med svækkelse af naturen og miljøet. Det mest indlysende eksempel herpå er den amerikanske Bush-regering, som mener, at udvidelsen af olieudvindingen er meget vigtigere end overholdelsen af Kyoto-klimaaftalen. Efter at EU har brugt mange fællesskabspenge på utilsigtede miljøødelæggelser, er nødvendigheden af miljøbeskyttelse indlysende. Det fører forhåbentligt til mere klare valg end andre EU-bestemmelser, på grundlag af hvilke man både hæmmer rygningen og støtter tobaksdyrkningen. En lignende modstrid findes i ansøgerlandene. De vil have penge til anlægningen af motorveje gennem naturområder, til dæmninger, som ødelægger bredområder og vandløb, og til en omfattende omstrukturering af distriktsområderne. De, der ikke tør vælge mellem økonomiens overmagt og beskyttelsen af vores levebetingelser, kommer til at sidde fast i modstridende beslutninger. Derfor er det godt, at kompromisset i tredjebehandlingen forpligter medlemsstaterne til at informere offentligheden og derved interesserede organisationer og give dem en chance for at udtale sig om projekter. Finansieringen fra europæiske fonde må ikke længere retfærdiggøre fortsættelsen af miljøskadelige udgifter.
Betænkning af de Roo (A5-0178/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. de Roos betænkning omhandler direktivet om bestemmelserne for dæk. Jeg talte med min datter, Cristina, som Parlamentet godt kender, og hun sagde følgende til mig: "Nu ved jeg, hvorfor hr. de Roo beskæftiger sig med dækkene!" "Gør du virkelig?", svarede jeg hende. "Hvor ved du det fra?" "Jo, for hr. de Roo har et meget sigende efternavn, nemlig R-o-o. Kan du ikke se det? Hans navn minder om den lyd, der kommer fra dækkene og hjulene. Ingen anden kunne udarbejde denne betænkning lige så godt som ham." Hr. de Roo tilgiver mig sikkert, da han er så sympatisk. Det er mig derfor en stor glæde at stemme for hans betænkning, for der er ingen, der kan give os nogle mere lydløse og sikre dæk i Europa end hr. de Roo.
Betænkning af Méndez de Vigo og Seguro (A5-0168/2001)

Nogueira Román
Hr. formand, den dom, som vi fælder over den betænkning, som António José Seguro og Iñigo Méndez de Vigo har udarbejdet, er dobbelttydig. Vi medgiver, at betænkningen efter de ændringer, som den har undergået, nu afspejler et klart kompromis om at lade et konvent sammenkalde med henblik på reformen af traktaterne, og at den accepterer, at der skal sættes en forfatningsmæssig proces i gang. Vi må imidlertid også sige, at betænkningen ikke er så kritisk, som den burde være, over for resultaterne af regeringskonferencen i Nice. Med denne betænkning distancerer Parlamentet sig beklageligvis fra den følelse af fiasko, der har været fremherskende i et Europa, der har indset stats- og regeringschefernes manglende evne til at blive enige om, hvilken vej der skal følges i opbygningen af det politiske Europa, som der mere end nogensinde er brug for på grund af udvidelsen med staterne i Østeuropa og i Middelhavsområdet. Endnu en gang har Parlamentets medlemmer ignoreret, at de er repræsentanter for Europas borgere, har ladet deres opfattelser styre af deres staters regeringer og er paradoksalt nok endt med at blive overhalet af de ansvarlige statspolitikere.
Nu da præsident Johannes Rau, kansler Gerhard Schröder og premierminister Lionel Jospin har talt, er det min smertelige overbevisning, at hvis flertalsmedlemmerne havde kendt de relevante statslederes sysnpunkter forud, ville denne betænkning, som netop er vedtaget, været blevet meget anderledes. Ikke mindst, til vores skam, i selve opfattelsen af Europa-Parlamentet som Den Europæiske Politiske Unions centrale sted og institution. Det er mit håb, at Parlamentet i den fremtidige forfatningsproces vil bevare sin selvagtelse og vise sig mere ansvarligt i sin forvaltning af borgernes interesser og forhåbninger, og at vi erkender den rolle, som tilkommer os i det politiske Europa.

McKenna
Hr. formand, jeg stemte imod betænkningen om Nice-traktaten, men jeg finder det ironisk, at mine kolleger fra de største politiske partier i Irland, som kritiserede den irske nej-kampagne med, at der ikke var grund til kritik, i dag støttede en betænkning, der er særdeles kritisk over for Nice-traktaten. De siger en ting hjemme, men gør noget helt andet ude. Jeg finder det ligeledes bekymrende, at traktaten generelt støtter hele idéen om en EU-forfatning, hvilket ikke har været drøftet i de nationale parlamenter. Når spørgsmålet bringes op i Irland i forbindelse med folkeafstemningen, får vi at vide, at det aldrig bliver aktuelt. Det står dog klart i dag, at det vil ske, og vi er nødt til at være mere ærlige over for befolkningen.
Det er ret foruroligende, at den svenske statsminister under sit besøg i går opfordrede os til at stemme for. Man forsøger at lægge pres på Irland ved at sige, at hvis vi ikke stemmer for, stopper vi udvidelsen af EU, og det er jo ikke tilfældet. Det EU, som Nice-traktaten foreslår, er til langt større skade for de østeuropæiske lande, fordi det deler Europa. Vi bør stræbe efter et Europa, som ikke er klasseopdelt.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, jeg tror, at Nice-traktaten vil gå over i historien som et klart eksempel på en forspildt chance, fordi de ubøjelige forkæmpere for staternes magt står fast på særstaternes selvstændighed.
Staterne er politiske strukturer, hvis oprindelse ligger i den øgede produktionskapacitet og mobilitet som følge af opfindelsen af dampmaskinen, menneskehedens anden teknologiske revolution i henhold til den amerikanske tænker Alvin Tofler. De gamle kongeriger, grevskaber, hertugdømmer og godser, som indtil da havde udgjort den politiske ramme for samfundenes struktur, blev dermed for små og ubrugelige. Men siden Marshall McLuhan beskrev verden som en global landsby, og selvsamme Tofler definerede menneskehedens tredje revolution som informationsteknologien, globaliseringen af de politiske relationer for handlen, økonomien, forsvaret, fritiden og så mange andre ting, er staterne også blevet for små og utilstrækkelige og kan ikke længere bruges til at opfylde borgernes aktuelle behov.
Foranstaltningerne fra Nice giver ikke den endelige løsning for EU's fremtidige udvikling. Det, der er behov for, er mindre kompetence til medlemsstaterne og mere til de europæiske institutioner. Der er behov for en forfatning, et parlament, en europæisk regering og en folkevalgt præsident.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om Nice-traktaten, som jeg læste med en partiformands briller. Som De ved, er jeg partiformand for et parti, der ikke er et parti, og som hedder Pensionistpartiet. Jeg er overbevist om, at der i Nice-traktaten er et vigtigt punkt, som vi skal arbejde videre med, nemlig det punkt, hvor man giver udtryk for ønsket om oprettelsen, bevarelsen og udviklingen af europæiske politiske partier. Hr. formand, magten - måske er De enig med mig, måske ikke - er meget ofte i hænderne på partierne. Hvis vi vil have et EU, bør vi også have europæiske partier.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, jeg stemte imod Méndez de Vigos og Seguros betænkning af mange grunde, men især på grund af det, der skete her til morgen, nemlig forkastelsen af ændringsforslag 28. Ændringsforslaget gik i alt sin enkelthed ud på at anerkende de nuværende 15 medlemsstaters politiske og lovgivningsmæssige beføjelser i drøftelserne om Europas fremtid. Problemet er, at beslutningen er hyklerisk, fordi det anføres, at man anerkender forpligtelsen til at opretholde frihederne og rettighederne i chartret, f.eks. i artikel 4, men de forsvares ikke i EU, hvilket f.eks. kan ses i forbindelse med brug af tortur i Spanien.

Berès
På Det Europæiske Råds møde i Nice, der blev afholdt den 8.-11. december, lykkedes det regeringskonferencen at gøre visse fremskridt.
Særligt bemærkelsesværdig er følgende:
den 23. erklæring om Unionens fremtid og indførelsen af en bred og uddybende debat;
ændringen af artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union om overholdelse af de grundlæggende rettigheder i medlemsstaterne;
større fleksibilitet i procedurerne med henblik på et styrket samarbejde;
udvidelse af kommissionsformandens beføjelser og Rådets udnævnelse af ham ved kvalificeret flertal, der - kombineret med de seneste forslag fra den franske premierminister Lionel Jospin - muliggør en væsentlig styrkelse af kommissionsformandens legitimitet og således hans autoritet.
Den foreliggende beslutning skal anspore stats- og regeringscheferne til at gå endnu længere navnlig ved at udtale sig til fordel for en konvention i lighed med den, der havde til opgave at udarbejde chartret om grundlæggende rettigheder, og hvis deltagelse i den kommende traktatændring er uundværlig. Denne konvention må ikke stille sig tilfreds med at være et simpelt forum. Vi forventer at se den deltage aktivt i debatten og i udarbejdelsen af den næste traktat, der skal udformes som en forfatning.
Det er tvingende nødvendigt, at de nationale parlamenter ratificerer Nice-traktaten. Teorien om en omfattende krise, der retfærdiggør en opfordring til ikke at ratificere traktaten, er pure opspind, der udgør en fare for udvidelsen og hindrer den nødvendige debat.

Berthu
I går så vi et godt eksempel på en af de metoder, der anvendes regelmæssigt i europæiske anliggender for at skjule problemerne og for at undgå, at offentligheden får kendskab til dem. I debatten om Nice-traktaten har man knapt talt om tiden efter Nice. Alle de føderalistiske talere har en efter en ført an i bestræbelserne på at proklamere nedsættelsen af en konvention på Rådets næste møde i Laeken under belgisk formandskab - der netop går ind for den ultraføderalistiske linje - der skal indlede en "konstitutionel proces", som skal kulminere med vedtagelsen af en "forfatning for Den Europæiske Union", som regeringskonferencen i 2004 skal vedtage. Således anser man ratificeringen af Nice-traktaten for opnået. Den diskuteres ikke en gang. Debatten om 2004 overskygger debatten om Nice, ligesom debatten om 2010 uden tvivl vil overskygge debatten om det kommende projekt, der skal ratificeres i 2004.
Det umiddelbare resultat er, at stort set ingen har talt om Nice, og at offentligheden stadig er lige uvidende - undtagen i Irland, hvor man afholder en folkeafstemning - om indholdet af en meget vigtig traktat, der i al hemmelighed skal ratificeres af de nationale parlamenter.
Vi har udgivet vores modbetænkning om Nice-traktaten for at forsøge at redde den franske debat fra dette luskeri. Navnlig skal det understreges, at Nice-traktaten grundlæggende er i strid med ånden og tankerne i den franske forfatning, nemlig tankerne om national suverænitet.
Visse bestemmelser er i åben modstrid med forfatningen. Man kan bl.a. nævne indførelsen af Unionens og Fællesskabets integrationsmål (artikel 43 i traktaten om Den Europæiske Union), ensretningen af statutten for medlemmer af Europa-Parlamentet (artikel 190, stk. 5, i traktaten om Det Europæiske Fællesskab), oprettelsen af en statut for politiske partier på europæisk plan (artikel 191 i traktaten om Det Europæiske Fællesskab), udnævnelsen af Kommissionen ved kvalificeret flertal (artikel 214, stk. 2, i traktaten om Det Europæiske Fællesskab), godkendelse ved kvalificeret flertal af visse internationale aftaler (artikel 24 i traktaten om Den Europæiske Union), de nye foranstaltninger, der er truffet med flertal, til indførelsen af euroen (artikel 111 og 123, stk. 4, i traktaten om Det Europæiske Fællesskab), fællesskabsbestemmelser om internationale handelsforhandlinger vedrørende tjenester og intellektuel ejendomsret (artikel 133 i traktaten om Det Europæiske Fællesskab), medtagelsen af en fællesskabskompetence om modernisering af socialsikringen (artikel 137 i traktaten om Det Europæiske Fællesskab) eller iværksættelsen - nu vi er i gang - af en militærstyrke til hurtig indsats (artikel 17 i traktaten om Den Europæiske Union).
Det er utroligt, at den franske regering under disse vilkår og på dette sene tidspunkt ikke en gang overvejer at høre forfatningsrådet.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for betænkningen om Nice-traktaten og Den Europæiske Unions fremtid. Nice-traktaten fortjener, trods sine mangler, klar opbakning, idet den gør EU klar til udvidelsen. Den kvalitet bør ikke undervurderes. Op til regeringskonferencen var vi tilhængere af en såkaldt smal dagsorden og stemte da også imod Europa-Parlamentets meget vidtgående ønsker. Dette vil også afspejle sig i vores stemmeafgivning om delelementer i denne betænkning, som vi har stemt imod, f.eks. afsnittet om forstærket samarbejde.
Regeringskonferencen, der sluttede i Nice, viste, at der er store mangler i den måde, EU i øjeblikket ændrer traktater på. Vi ser ligesom resten af Parlamentet positivt på erklæring nr. 23 om Den Europæiske Unions fremtid. Men vi er modstandere af store centralt styrede oplysningskampagner. Vi er derimod meget optaget af, at der i alle lande og i EU kommer en generel debat om Unionens fremtid, sådan at den næste regeringskonference kan være forberedt langt bedre end den, der sluttede i Nice, med langt større åbenhed i beslutningsprocessen og på basis af visionære idéer om EU's fremtid. Igangsættelsen af et konvent i stil med det, der udarbejdede charteret om grundlæggende rettigheder sidste år, kan i den forbindelse være et positivt bidrag.

Caudron
Alle er enige om, at resultaterne ved den foregående regeringskonference var skuffende og symptomatiske for de begrænsninger, regeringskonferencen har. Stats- og regeringscheferne indrømmede det i øvrigt i erklæringen om EU's fremtid, der findes som bilag til traktaten. Denne konstatering har fået Udvalget om Konstitutionelle Anliggender til at kræve, at den kommende regeringskonference - der har til opgave at fortsætte med den kommende ændring af traktaterne - baseres på en helt anderledes gennemsigtig og åben proces. Det foreslår, at man lader sig inspirere af den effektive og meget roste metode, der muliggjorde udarbejdelsen af et europæisk charter om grundlæggende rettigheder.
Det skal altså dreje sig om at nedsætte en konvention, der skal sammensættes af medlemmer af Europa-Parlamentet, nationale parlamenter, Kommissionen og medlemsstaternes regeringer. Den skal mødes i starten af 2002 og vil have til opgave at fremlægge et "konstitutionelt udkast" for regeringskonferencen (der samles i andet halvår af 2003), som er udarbejdet på grundlag af resultaterne af en bred offentlig debat. Denne konstitutionelle proces skal resultere i vedtagelsen af en EU-forfatning.
I betænkningen appelleres desuden til de nationale parlamenter for at få dem til at tale for nedsættelsen af en sådan konvention, når de udtaler sig om Nice-traktaten.
Selv om Nice-traktaten har medført meget utilfredshed, har den ikke desto mindre fjernet den sidste formelle hindring for udvidelsen. Når det er sagt, kræver optagelsen af de nye stater en grundlæggende ændring af vores institutioners funktioner, der ofte nærmest er paralyseret allerede nu, hvor vi er 15 medlemsstater. Debatten er i gang. Adskillige politiske personligheder har haft lejlighed til at komme med deres bidrag. Vi mangler at tilknytte den størst mulige vifte af aktører og alle europæiske borgere.
Som afslutning vil jeg understrege, at chartret om grundlæggende rettigheder skal medtages i traktaten for at opnå retskraft. Dette ville være et stærkt politisk signal til vores medborgere. Vi har således nu tre år til at opbygge de institutioner, der sikrer demokrati, gennemsigtighed og borgerskab til fordel for et socialt stærkt Europa.

Crowley
Jeg var til stede, men deltog ikke i afstemningen.
Jeg ønsker at give udtryk for min støtte til Nice-traktaten. Set i lyset af folkeafstemningen i Irland i næste uge følte jeg dog ikke, at det var på sin plads at deltage i afstemningen, da den rækker længere end traktatens tekst.
Jeg ser frem til ratificeringen af traktaten, og først derefter bør vi beskæftige os med de andre spørgsmål.
Jeg støtter udvidelsen af EU, og vedtagelsen af traktaten fjerner den sidste hindring for udvidelsen.

Eriksson, Figueiredo, Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
. (EN) Medlemmerne af de forskellige partier i GUE/NGL-Gruppen stemte imod betænkningen om Nice-traktaten.
Vi er imod udviklingen i EU mod en stat med større beføjelser inden for politik end medlemsstaterne, hvilket betænkningen i realiteten slår til lyd for. I stedet for at omdanne EU til en stat mener vi, at EU bør gøres mere demokratisk. En demokratisering af EU skal gennemføres ved at indskrænke Kommissionens beføjelser og ved at indføre større åbenhed og gennemsigtighed i Rådets lovgivende arbejde. De fremtidige drøftelser om EU bør også omfatte de nationale parlamenters rolle i EU i fremtiden. I dag er den politiske debat i Europa koncentreret om valg til de nationale parlamenter (med undtagelse af præsidentvalgene i visse medlemsstater), hvilket afspejles i valgdeltagelsen ved de forskellige valg. De nationale parlamenters rolle i beslutningsprocesserne i Europa skal styrkes.
Derudover protesterer vi imod militariseringen af EU. Vi insisterer på, at EU forbliver en civil organisation, og at de alliancefrie landes særlige status respekteres.
Vi er af den overbevisning, at man på den kommende regeringskonference bør overveje oprettelsen af ØMU'en på ny og revurdere Den Monetære Unions manglende demokrati og højreorienterede politikker.
Vi forlanger, at stabilitetspagten revurderes, og at traktatens artikel 56 skrives om, så ECB bliver underlagt demokratisk kontrol.

Gasòliba i Böhm
Jeg stemmer for Méndez de Vigo og Seguro-betænkningen, og det skyldes mere forslaget om at overvinde de begrænsninger med hensyn til Unionen, som der stadig er efter Nice-traktaten, end fordi jeg er enig i den. Jeg er enig i det kritiske syn på den nuværende traktat, eftersom der har manglet ambition og politisk beslutsomhed til at give den større politisk indhold og forbedre fællesskabsinstitutionernes beslutningsevne og deltagelse, især Parlamentet og Kommissionen, for at komme væk fra en funktion, der mere og mere er baseret på mellemstatsligt styre. Det er meget negativt, at den fælles beslutningsprocedure ikke engang er indført på de nye områder, for hvilke det i Nice blev vedtaget, at beslutninger skulle træffes ved kvalificeret flertal.
Selv om jeg indrømmer, at Nice har bidraget positivt til muliggørelsen af udvidelsen, tror jeg ikke, den er tilstrækkelig. Faktisk anerkendte medlemsstaterne Nice-begrænsningerne ved at indkalde til en ny regeringskonference, som skal revidere Nice-traktaten i 2004, med nogle bestemte mål, som skal fastsættes endeligt ved mødet i Laeken under det belgiske formandskab i slutningen af året.
Jeg er enig med de prioriteringer, som det belgiske formandskab har meddelt i denne forbindelse, især om at lade de forfatningsmæssigt anerkendte regioner deltage i drøftelsen om indholdet af den næste traktat. Jeg går naturligvis ind for Bruxelles-erklæringen, som blev undertegnet i mandags af syv forfatningsmæssigt anerkendte regioner, herunder Catalonien, da det må sikres, at de europæiske regioner med lovgivningskompetence deltager i væsentligt omfang ikke kun i de indledende drøftelser, først i Laeken og derefter på regeringskonferencen i 2004, men også i beslutningsprocesserne om EU's politikker. For det parti og den koalition, som Convergència i Unió repræsenterer, er dette forhold af fundamental vigtighed for at sikre Unionens borgere større deltagelse heri, og det er indlysende, at de forfatningsmæssigt anerkendte regioner allerede er repræsenteret, har et ansvar og bidrager på europæisk plan på en måde, som Unionen ikke kan se bort fra.
Jeg vil gerne gentage min støtte til forslaget, for at post-Nice-drøftelserne kan blive til en forfatningsproces som den bedste mulighed for at afklare og fastlægge Unionens politiske indhold i det 21. århundrede.

Ferrer
Det er nødvendigt at give EU nogle instrumenter til at klare udfordringen med udvidelsen, og dette forklarer vigtigheden af den institutionelle reform, som burde behandles i Nice, og også skuffelsen over de opnåede resultater og især over mangelen på ambition og politisk vilje, som stats- og regeringscheferne har udvist, for de har været mere interesseret i at blokere for beslutningerne end i at finde løsninger, som kunne gøre det muligt at møde fremtiden i fællesskab. Der er ganske vist opnået visse fremskridt, men Nice er meget langt fra det, som var ventet og håbet, eftersom den vedtagne reform ikke tjener til at gøre EU mere effektiv og demokratisk i lyset af udvidelsen, hvilket endvidere bevises af bilaget om post-Nice-processen, som er vedføjet til traktatens slutakt.
Méndez de Vigo og Seguro-betænkningen burde derfor have været mere overbevisende, for det var vigtigt, at Parlamentet fremhævede de resterende punkter fra Nice og gav et klart signal i denne forbindelse, hvorfor jeg også beklager, at visse af ændringsforslagene, som gik i denne retning, ikke er blevet vedtaget. Men med disse undtagelser indeholder betænkningen nogle forhold, især i forbindelse med nødvendigheden af at følge samme metode som for den Forsamling, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, og også nødvendigheden af at indlede en forfatningsproces, som kan kulminere med vedtagelsen af en EU-forfatning, som har fået mig til at stemme for, selv om det er min overbevisning, at Nice har været en forspildt chance.

Inglewood
. (EN) De vedvarende omvæltninger, som karakteriserer EU af i dag, er en stor brist i EU's forfatningsmæssige opbygning. Med Nice-traktaten, der kom så hurtigt efter Amsterdam-traktaten, og som bliver efterfulgt af en ny regeringskonference i 2004, er det, som om vi lever i en konstant omskiftelig tid. Der er tegn på, at den kommende regeringskonference vil bringe en vis forfatningsmæssig afklaring, hvilket man kun kan glæde sig over. For at nå dertil er det nødvendigt at gå via Nice-traktaten trods dens mange åbenlyse mangler.

Krivine
Resultaterne af regeringskonferencen i Nice lever slet ikke op til den europæiske befolknings forventninger.
For det første burde det først og fremmest have drejet sig om Unionens indhold og om opfyldelsen af alle borgeres behov og rettigheder. Man burde have sat et rigtigt charter om sociale rettigheder og friheder til debat og ikke ratificeret et reduceret charter om grundlæggende rettigheder. Når spørgsmålet om indholdet en gang var stillet, burde man være kommet ind på spørgsmålet om en retfærdig finansiering af de europæiske politikker og navnlig genoptage diskussionen om beskatning og kræve demokratiske forvaltningsmekanismer for at tilfredsstille disse behov. Kapitalen burde beskattes - Tobin-skatten - og de virksomheder, der afskediger deres ansatte og har overskud, burde straffes, og dette skulle have været det første skridt.
Dernæst trænger spørgsmålet om definitionen af indholdet sig på. Det er nødvendigt, at Europa giver sig selv mulighed for at indføre et reelt demokrati, der handler om alle de vigtige samfundsanliggender og respekterer den europæiske befolknings forskellighed, samtidig med at man muliggør et europæisk statsborgerskab. Man må give lønmodtagere og borgere mulighed for at diskutere og have indflydelse på spørgsmål som retten til arbejde og de økonomiske valg og kontrollere den udøvende magt og Centralbanken. Nice-traktaten og betænkningens forslag står i diametral modsætning til dette. Derfor stemmer jeg imod.

Lulling
Jeg ville gerne have stemt for den foreslåede beslutning om Nice-traktaten og om EU's fremtid - med vores gruppes ændringsforslag - hvis jeg ved en afstemning ved navneopråb havde haft lejlighed til at gøre klart, hvad jeg absolut ikke kan gå ind for.
Ligesom den tidligere formand for Kommissionen, Jacques Delors, mener jeg ikke, at vi skal have en europæisk forfatning, så længe der er enkeltstater med deres egne forfatninger, og så længe der heller ikke er en europæisk nation.
Jeg hører heller ikke til dem, der beklager, at bestemmelsen om kvalificeret flertal ikke blev udvidet til også at omfatte skatteanliggender på regeringskonferencen i Nice. Endnu er vi ikke kommet så vidt, at et tilfældigt flertal i Parlamentet kan træffe beslutninger hen over hovedet på de nationale parlamenter, om og hvor høje afgifter medlemsstaterne skal opkræve. Derfor ville jeg gerne have stemt imod denne passus ved navn.
Jeg har altid været for, at fundamentale og konstitutionelle anliggender skal være underlagt enstemmig beslutningstagning. Derfor ville jeg også gerne ved navn have stemt imod paragraffen, der, i øvrigt fejlagtigt, får os til at tro, at dermed vil den politiske og sociale uddybning af unionen blive påvirket. Min helt klare holdning i denne forbindelse er, at jeg alt taget i betragtning ikke kan gå ind for beslutningen.

Marchiani
Mine kolleger i den franske delegation i Gruppen Union for Nationernes Europa og jeg har stemt mod Nice-traktaten, men i betragtning af de meget afvigende begrundelser, der er fremsat af vores kolleger her i Parlamentet, mener vi, at det er nødvendigt at præcisere vores begrundelser for at få alt på det rene.
Vi stemte ikke for Nice-traktaten, og det var ikke fordi, den ikke går langt nok, som de mest inkarnerede tilhængere af føderalismen tror, eller fordi den tværtimod går for langt, som man hører på gangene fra visse skizofrene personer, der hemmeligt drømmer om at sætte maskinen i bakgear, men simpelthen fordi den går i den forkerte retning.
Eftersom vi var stærkt foruroliget over de mange forslag fra Parlamentet, så snart det drejer sig om at overveje nye suverænitetsafståelser for Unionens medlemsstater, har vi indimellem været glædeligt overrasket over den endelige tekst. Både fordi den på det funktionelle plan er en seriøs opbremsning på den overnationale afvej, der hurtigst muligt skal føre til en definitiv afskaffelse af nationalstaterne til fordel for en altædende og ukontrollerbar Kommission. Men også fordi den ved gennem flere tarvelige fortielser vedbliver med at forberede udvidelsen og således husker os på, at Europa først og fremmest og inden at være et standardiseret og ensrettet indre marked er en politisk konstruktion, hvor befolkningerne i Øst- og Centraleuropa eller Middelhavsområdet, som stadig er udelukket herfra, selvfølgelig har en plads.
Men på trods af disse få sunde reaktioner har Nice-traktaten ikke formået at komme uden om den for de europæiske folk og demokratier ødelæggende logik, som i overensstemmelse med erklæring 23 om post-Nice-processen går ud på at inddrage Den Europæiske Union i en forfatningsmæssig dynamik, der, om de franske statsoverhoveder hr. Chirac og hr. Jospin bryder sig om det eller ej, kun kan føre til en føderal europæisk stat, hvis fremtidige hævdelse og funktion er fuldstændig uforenelig med videreførelsen af nationalstater. Og selv om der allerede i den politiske semantik findes tiltag, der er lige så upassende som denne umulige føderation af nationalstater - man skal blot huske på den uvurderlige demokratiske centralisme - har historien lært os, at befolkningerne før eller siden vil gøre oprør mod det, der i bedste fald er en tragisk fejltagelse og i værste fald en utilgivelig løgn.
(Indlægget forkortet i henhold til artikel 137 i forretningsordenen)

Meijer
Topmødet i Nice tog sigte på udvidelsen af EU og i hvert fald ikke på en mere demokratisk og oversigtlig beslutningstagningsproces inden for EU. I stedet for for en gangs skyld at søge tilslutning til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention bekendtgjorde man det europæiske charter om grundlæggende rettigheder med en fuldkommen uklar status. Selv om Rådet for længe siden tabte sin ret som overvåger af de nationale interesser og nu kun spiller en rolle som garant for hemmeligholdelse og kaos, viste stemmeforholdene inden for Rådet sig fortsat at være vigtigere end Parlamentets og de nationale parlamenters medbestemmelsesret. Nice gør ikke den europæiske labyrint mere åben og holdbar. Med snart måske mere end 30 medlemsstater løber EU's indviklede og uigennemskuelige beslutningstagningsproces håbløst fast. Jeg slår derfor til lyd for en anden model uden Rådet, men med mere indflydelse til vælgerne. Kommissionen stiller forslagene, Parlamentet træffer den endelige beslutning herom, og de nationale parlamenter afgør efterfølgende, om deres medlemsstat forpligter sig til den beslutning. Det er ikke en tværnational model eller regeringsmodel, men en interparlamentarisk model, som tager sigte på anerkendelse af demokratiet og forskellighed i stedet for på en stat med flere befolkningsgrupper, som overlader de afgørende beslutninger til internationale koncerner og NATO. Det alternativ giver ordføreren ikke, og derfor stemmer jeg sammen med en stor del af min gruppe imod.

Miller
. (EN) Labour-medlemmerne i Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder Nice-traktaten, som åbner for udvidelsen af EU, hvilket er et fælles mål for alle medlemsstater i EU på lige fod med de skiftende britiske regeringer. Snakken om, at Nice-traktaten vil omdanne EU til en centralistisk superstat, er noget vrøvl og blev med rette afvist under forhandlingerne i går som værende uden hold i virkeligheden.
Denne beslutning anerkender, at den sidste institutionelle hindring for en udvidelse nu er fjernet, og det bifalder vi. Beslutningen tager også fat på behovet for yderligere reformer, som Labour har forpligtet sig til i forsøget på at opnå større effektivitet, åbenhed og gennemsigtighed i EU.
Ikke desto mindre indeholder beslutningen ubegrundet kritik af Nice-traktaten samt forslag til fremtidige planer, der kommer drøftelserne om Europas fremtid, som skal finde sted over de næste par år, i forkøbet. En række af forslagene foregriber begivenhedernes gang, og nogle af forslagene er næppe ønskværdige. Labour-medlemmerne har derfor besluttet at undlade at stemme om teksten.

Sacrédeus
Hovedopgaven på regeringskonferencen i Nice var at muliggøre EU's udvidelse. Samtlige 15 nationale parlamenter i medlemsstaterne vil i 2001 ratificere Nice-traktaten, på trods af at flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer lader til at være utilfredse med traktaten. Derfor mener vi svenske Kristelige Demokrater, at punkt 42 i betænkningen, om bl.a. Europa-Parlamentets samstemmende udtalelse om tilslutningstraktaterne, kunne formuleres meget mere positivt og imødekommende. Hvordan vil dette punkt blive modtaget i f.eks. Estland, Polen og Cypern?
Mit parti kan ikke godkende betænkningens punkt 25, der åbner for indførelsen af et europæisk skatteniveau, oven i købet med beslutningsregler, der bygger på kvalificeret flertal. Alle erfaringer viser, at nye beslutningsniveauer for skatteopkrævninger fører til højere skatter og færre penge til borgerne, vores vælgere.
Et andet kernespørgsmål for de nationale parlamenters og regeringers beslutningskompetence, ud over skatteretten, er forsvarspolitikken. De svenske Kristelige Demokrater kan derfor heller ikke godkende den aktuelle betænknings punkt 31, hvori der står, at forsvarspolitikken skal indgå i "det forstærkede samarbejde" eller "den europæiske integration".
Vi svenske Kristelige Demokrater er glade for to forslag til historiske og helt nødvendige forbedringer, der indgår i betænkningen. For det første drejer det sig om en forbedring af borgernes og de nationale parlamenters indblik i og kontrol med Rådets arbejde, idet møderne i Ministerrådet skal være åbne, når Rådet vedtager love. Det er en sag, som jeg konsekvent har arbejdet for i Europa-Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, og som der i stigende grad har været støtte til. Nu deler også hele Parlamentet denne holdning. For at kunne tale om demokrati - og ikke kun om diplomati - inden for EU skal denne åbenhed etableres, det vil sige, at vi anbefaler, at betænkningens punkt 11 og ændringsforslag 68 godkendes.
For det andet handler det om at praktisere og præcisere subsidiaritetsprincippet. Der er ikke ét europæisk folk, men temmelig mange. Der er ikke ét europæisk modersmål, men temmelig mange. Der er ikke én fælles europæisk nation, men temmelig mange. Der er ikke én fælles europæisk kultur, men temmelig mange.
Set ud fra disse faktiske forhold og ud fra grundlæggende værdier som menneskerettigheder, demokrati, åbenhed, tydelig politisk ansvarstagen og garanti for kulturel og sproglig ligestilling inden for EU bifalder vi Kristelige Demokrater ændringsforslag 77 om en klar afgrænsning af EU's politiske kompetenceområder. Det falder helt i tråd med, at borgerne ikke ønsker øget afstand til beslutningstagerne og tiltagende europæisk politisk centralisering.

Savary
Som altid går der en række prøvelser og behov forud for den europæiske opbygning. Den væsentligste prøvelse i de kommende år er også et historisk krav, og det er naturligvis valget at genforene kontinentets geografi med dets historie og fortsætte med udvidelsen, der i dag muliggør en demokratisering og betragtelige økonomiske reformer i landene i Central- og Østeuropa.
Nice-traktaten, som Méndez de Vigo-betænkningen omhandler og med stor ærlighed og nøjagtighed kommenterer, er først og fremmest et betydningsfuldt politisk valg truffet af et Europa, der endelig er genforenet på grundlag af dets grundlæggende værdier som demokrati, frihed, solidaritet og kultur. Til denne for vores fremtid vigtige politiske ambition, der i sig selv retfærdiggør en ratifikation, bidrager Nice-traktaten ganske vist ikke med institutionelle reformer, der er hensigtsmæssige for en demokratisk og sammenhængende gennemførelse af en europæisk politisk magt, der tæller 27 lande eller flere.
Vanskelighederne i Nice med at nå til enighed blandt de 15 medlemslande om Unionens kommende institutioner beviser, hvis det er nødvendigt, hvilke begrænsninger en regeringskonference vil have, når der kommer endnu flere medlemsstater.
Derfor glæder jeg mig over, at vores ordfører foreslår oprettelsen af en konvention i lighed med den, der udarbejdede det europæiske charter om grundlæggende rettigheder med henblik på at forberede den næste regeringskonference på en fremtidig europæisk forfatning.
Denne etape, og det vil vi ikke skjule, vil udgøre et historisk øjeblik i den europæiske konstruktion, der på uigenkaldelig vis skal forbinde vores befolkninger og deres fremtid.
Derfor skal en offentlig og demokratisk debat, der er åben for alle borgere, gå forud for denne førkonstitutionelle etape for at fjerne enhver tvivl om det Europa, vi vil bygge sammen. En Europa-politik eller en Europa-business? En Europa-magt eller en klub af lande, der er lammede af konsensusreglen?
Den offentlige debat, der blev fastlagt i Nice, samt konventionsmetoden, som vi har bekræftet her, er betingelser for den nødvendige demokratisering af debatten og det, der står på spil for Europa.

Scallon
. (EN) På trods af min respekt for ordføreren, hr. Méndez de Vigo, stemte jeg i dag imod hans betænkning om Nice-traktaten. Det betyder imidlertid ikke et nej til Europa.
Den irske befolkning har ikke haft en udtømmende debat om betydningen af ændringerne i Nice-traktaten for Irlands suverænitet og uafhængighed. Vi behøver ikke at tage stilling til traktaten førend i slutningen af 2002, og dog presser den irske regering befolkningen til at stemme, selv om den kun har haft ca. tre uger til at fordøje de få oplysninger, den er blevet fodret med. De irske vælgere har ret til at få at vide, hvilke konsekvenser traktaten har for befolkningen i Irland og i Europa som helhed, også hvad angår ansøgerlandene.
I en nylig national meningsmåling svarede ni ud af 10 irere, at de ikke forstod Nice-traktaten, og der er rigtig mange sofavælgere. Jeg er ikke i tvivl om, at man ser den samme tendens i mange andre medlemsstater, og det er bestemt ikke den måde, hvorpå man øger borgernes politiske engagement lokalt, nationalt og på europæisk plan.
For en lille nation indeholder Nice-traktaten mange foruroligende punkter. Irland er f.eks. udelukket fra at deltage i et større samarbejde på grund af landets selskabs- og energibeskatningspolitik. Et andet eksempel er tabet af vetoretten, som er den eneste sikre måde, hvorpå et lille land kan sikre sig indflydelse på beslutningerne og beskytte sine interesser. Endelig er der undergravningen af Irlands neutralitet ved et stadigt mere militariseret Europa, hvor Nice-traktaten for første gang introducerer en styrke under NATO, den hurtige udrykningsstyrke, og en militær kommandostruktur i EU.
Der er også udbredt bekymring over et charter om grundlæggende rettigheder, som tydeligvis bliver bindende i 2004, som en forfatning eller forfatningstraktat, der via EF-Domstolens afgørelser kan have forrang for den irske forfatning og de irske domstole. Den irske forfatning er et omhyggeligt udtænkt dokument, som værner om de værdier og den tro, som har holdt sammen på den irske befolkning i medgang og modgang.
Den værner bl.a. om den forfatningsmæssige beskyttelse af liv, ægteskab og familie og bør ikke være sårbar over for beslutninger truffet uden den irske befolknings fulde accept.
Desværre glimrer EU's kristne grundlag og arv ved sit fravær i chartret. Et Europa, der stræber efter kontinental magt, og som er stolt af de økonomiske fremskridt og den intellektuelle kapital, burde bestemt ikke være bange for at anerkende sin åndelige dimension. En dimension, som vil give os styrke på vejen mod fred og sikkerhed.

Souchet
Føderalisternes vrede over Nice-traktaten, som også tydeligt fremgår af Méndez de Vigos og Seguros betænkning, er ved første øjekast overraskende. For Nice-traktaten er overhovedet ikke en kursændring eller en grundlæggende ændring af den europæiske konstruktion, der skal fremme en harmonisk forening af vores kontinent. Nice-traktaten bruger tværtimod udvidelsen til retfærdiggørelse af og ny ansporing til iværksættelse af endnu mere supranationalitet, mere centralisering og mere overstatslighed. Nice-traktaten er derfor ideologisk fuldstændig på linje med de foregående traktater. Den styrker de supranationale institutioner og skaber nye supranationale elementer som europæiske politiske partier eller en ens statut for de europæiske parlamentsmedlemmer. Den medtager for første gang en målsætning om integration i traktaterne, der ikke blot skal anvendes på fællesskabsområdet, men også, for intet må komme i vejen for ideologien, i regeringssamarbejdet.
Så hvorfor så meget brok i denne føderalismens gamle heksekedel, som Parlamentet jo er, over en traktat, der kækt udbreder den dominerende filosofi? Kan det være fordi, at vi med Nice-traktaten, som Georges Berthu antydede, står over for en ny inkarnation af en føderalisme, der fjerner sig endnu mere fra det nationale aspekt til fordel for befolkningsaspektet, det vil sige antallet af indbyggere? Kan vi således skimte - navnlig med stemmevægten i Rådet og Kommissionen, der på befolkningsniveau er tæt forbundet med begrebet om demografisk netværk - de europæiske institutioners nye ansigt, hvor begreberne balance og lighed forsvinder til fordel for en dominans af de stater eller de grupper af stater, der har det største antal indbyggere. Man arbejder således mod et forenet Europa, men ikke med ligeværdige eller lige respekterede stater, men med ulige befolkninger.
For at komme væk fra denne rent ud sagt tvivlsomme retning skal man i hvert fald ikke påråbe sig den gamle føderalisme i modsætning til den nye. For at undgå de antidemokratiske afveje, der truer den europæiske konstruktion, må man omforme den, så den stemmer overens med respekten for de nationale demokratier.
(Indlægget forkortet i henhold til artikel 137 i forretningsordenen)

Sylla
Jeg har besluttet mig til at stemme mod hr. Méndez de Vigos og hr. Seguros betænkning, selv om jeg er overbevist europæer og bekymret for EU's fremtid. Men jeg mener ikke, at betænkningen giver en egentlig garanti for retfærdige udvidelsesbetingelser for alle landene.
Desuden giver det faktum, at chartret om grundlæggende rettigheder ikke er bindende, ikke mulighed for at udarbejde et system til et Europa, hvor de mest beskedne rettigheder stadig er en prioritet, nemlig f.eks. beskyttelse af lønmodtagerne over for visse arbejdsgiveres arrogance.
Endelig er jeg yderst bekymret over en manglende klar fastsættelse af lige sociale, økonomiske og politiske rettigheder blandt udlændinge og indvandrere og de europæiske borgere på et tidspunkt, hvor vi ser en opblusning af populistiske og fremmedfjendske stemmeresultater i hjertet af Europa - Østrig, Lombardiet, Italien og Schweiz. Den ekstreme vold, der udøves af bevægelser på den yderste højrefløj i Tyskland eller af hooligans i Storbritannien, skæbnen for de mange tusinde mennesker, der bor illegalt i vores lande og er prisgivet kriminelle af enhver art, er også meget alvorlige udeladelser. Den manglende retsforfølgelse af "El Ejido-volden" i Spanien, som kommentatorerne kalder pogrom, er ikke Europa værdig.
Endelig er udvidelsen mod syd, navnlig mod Afrika, der kæmper mod en økonomisk, sundhedsmæssig og miljømæssig elendighed, ikke en egentlig prioritet, og der er intet fastsat med hensyn til en slettelse af tredjelandenes gæld og en forøgelse af bistanden. Også den manglende overvejelse om at genfinde balancen i CFA-francen over for dollaren, yenen og vores euro vil forøge en voksende ubalance.
IMF's og Verdensbankens mea culpa burde medføre, at man gør Afrikas udvikling til en prioritet i betragtning af vores kolonihistorie.
Men dette gør ikke ordførernes seriøse arbejde mindre betydningsfuldt og ej heller de seneste erklæringer fra den franske premierminister, Lionel Jospin, der går i retning af et Europa, der er mere solidarisk og retfærdigt, men som virker i modstrid med hr. Schröders og hr. Blairs holdninger. Vores Europa fortjener, at Nice-traktaten kommer til at ligne eller i det mindste nærmer sig de seneste erklæringer fra de to franske statsoverhoveder.

Vachetta
Nice-traktaten bekræfter, at den europæiske konstruktion ikke er et politisk, demokratisk og åbent projekt.
Med hensyn til spørgsmålet om udvidelse er den eneste foreslåede mulighed at tage fra Syd for at give til Øst samtidig med, at man bestræber sig på at reducere midlerne til den fælles landbrugspolitik. Hvis man ønsker, at udvidelsen skal være mere end blot en udvidelse af markedet og eurozonen, må Europa gøre en indsats i medfør af strukturfondene for at reducere forskellene i udviklingen og hjælpe de mindst udviklede regioner i Unionen. De nuværende midler er utilstrækkelige med henblik på behovene hos de nye befolkninger, som faktisk kommer med i EU, men også fordi der stadig findes uacceptable uligheder i Unionen, som den ser ud i dag.
Et helt nyt europæisk projekt skal følges op af en radikal ændring af tankegangen bag den fælles landbrugspolitik. Det er nødvendigt, at landmændene i Østeuropa inddrages i denne omdefinering af den fælles landbrugspolitik (beskæftigelse, fysisk planlægning, miljø, solidaritet med landmændene i den tredje verden, produktivitet, bistandspolitik, der fremmer eksporten). Endelig kan udvidelsen kun lykkes, hvis Europa placerer de sociale spørgsmål centralt i processen, navnlig spørgsmålene om befolkningernes arbejds- og livsvilkår.
I betænkningen beskæftiger man sig næsten udelukkende med udvidelsesspørgsmålet i lyset af EU-institutioner uden at tage forbehold for den nødvendige opbakning og tilslutning blandt folk og i befolkningerne.
Betænkning af Myller (A5-0175/2001)

Gutiérrez-Cortines
Jeg vil gerne forklare PPE-Gruppens nej til Myller-betænkningen ved at sige, at vi fuldt ud støtter Kommissionens projekt og miljøhandlingsprogram. Kommissionen har udarbejdet et strålende program, meget velafbalanceret, videnskabeligt og meget fremtidsorienteret, som efter Kommissionens planer skulle være et dokument, der ville nå til Johannesburg med hele Europas værdighed, hvor der skulle fremlægges en gennemførlig og anvendelig miljøpolitik, som var tilgængelig for borgerne og kunne gennemføres og overføres til virkeligheden.
Parlamentet har imidlertid indført en lang række ændringsforslag. Nogle af disse kan vi som gruppe ikke acceptere. For at vise vores gode vilje har vi som gruppe udvidet vores normale horisont i miljøspørgsmål, vi har tilføjet en klar støtte til bymiljøet, som ikke eksisterede tidligere, vi har øget interessen for landskabet og landmiljøet, vi har også støttet kommunernes deltagelse, som ikke var med i forslaget, og vi har endvidere også med stor entusiasme støttet folkesundheden.
Imidlertid finder vi, at der er indført nogle foranstaltninger, som er umulige af opfylde for borgerne. Kvoten er hævet så meget, at den umuligt kan opfyldes, heller ikke af ansøgerlandene. Og vi mener, at man må regere med hovedet og med solidaritet over for borgerne. Vi kan ikke bestemme ting, for at vi, parlamentsmedlemmerne, kan komme med på fotos og så prale af, at vi tilhører den "grønneste" af alle grupper, når vi samtidig skaber et stort problem for borgerne.
Hvad angår mærkningen, f.eks., ville opfyldelsen af standarden kræve, at alle virksomheder, også de mindste, skulle råde over et kæmpe bureaukrati til udfyldelse af etiketter, og endvidere skulle de små virksomheder tegne ansvarsforsikring. Det ville være vanvittigt, hvad borgerne skulle gøre, hvis dette blev gennemført. Med hensyn til afgifterne ville en generel europæisk afgift gå ud over de fattigste, dem, der bor uden for byerne osv. Af alle disse årsager har vi stemt imod, for vi kæmper for borgerne, for en brugbar model og for den sunde fornuft.

Beysen
Hr. formand, Myller-betænkningen er en betænkning uden en konkret handlingsplan, sådan som den er forelagt til afstemning. Den uklarhed, som kendetegner betænkningen, indebærer især en risiko for, at man kun fokuserer på en række iøjnefaldende sager, såsom indførelsen af CO2-afgifter og Kyoto-normen. Betænkningen udelader essensen og især spørgsmålet om, hvorvidt levebetingelserne kan beskyttes bedre end hidtil. Indtil nu har man især fokuseret på at øge byrderne i stedet for at give incitamenter til at leve mere miljøbevidst. Desuden forbigår man endvidere den absolutte nødvendighed af at gennemføre en harmonisering på internationalt plan, for så længe man ikke er i stand til det, forårssager det især for Europa en negativ virkning, og det virker handelshindrende. Af ovennævnte grunde stemte jeg hverken for eller imod ved afstemningen.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte også imod fru Myllers betænkning, men ikke af de årsager, som Cristina Gutiérrez lige gjorde så udmærket rede for. Jeg snakker ofte med pensionister og ældre, og derfor har jeg også snakket med dem om miljøet, som vi vedtager så mange bestemmelser om her i denne flotte mødesal i Bruxelles og i den endnu flottere og endnu større mødesal i Strasbourg. Da jeg talte med dem, gav de udtryk for, at de var i tvivl om noget. "Med jeres betænkninger og miljøprogrammer forsøger I at gøre luften ren og god og at gøre landskaberne smukke, men hvem er det, I gerne vil skabe gode betingelser for? Er det de unge, de midaldrende eller de ældre?" Jeg kan se, at der i disse programmer mangler en målsætning om et renere miljø for de ældre, for det er dem, der har mest brug for det. Hvis de ældre får et renere miljø, får de, der er unge ligesom Dem, hr. formand, også et renere miljø.

Berès og Garot
Den franske socialdemokratiske delegation har altid forsvaret og opmuntret til en styrkelse af de positive forbindelser, der findes mellem landbruget og miljøet. Det er derfor, vi støtter den overordnede målsætning i Myller-betænkningen.
Men alligevel kan vi ikke acceptere, at man under dække af et ændringsforslag (150) forsøger at så tvivl om selve grundlaget for den fælles landbrugspolitik. Vi går ikke ind for at overføre produktionsstøtten. Den fælles landbrugspolitik i dag har intet at gøre med den, vi havde for 40 år siden, den er blevet grundlæggende ændret. Vi ønsker at fortsætte dette arbejde, men ikke på en lumsk måde. Ændringer er allerede mulige og ønskelige, og det støtter vi. Men vi kan ikke støtte dette ændringsforslag, der vil føre til, at man sår tvivl om en stor del af den fælles landbrugspolitik uden at medtage den i en samlet ændring.

Fitzsimons
Som medlem af Europa-Parlamentets Miljøudvalg håber jeg, at USA's regering og EU kan forhandle en aftale på plads, der vil sikre en fortsat nedbringelse af mængden af drivhusgasser. Sagen er den, at jo højere forbruget af drivhusgasser er, jo større er effekten på klimaændringerne, som igen har en katastrofal effekt på kystsamfund og øsamfund ikke blot i Europa, men på verdensplan.
Jeg er fuldt ud klar over EU's forberedelser til verdenstopmødet om bæredygtig udvikling, som afholdes i Sydafrika i 2002. Jeg støtter de fire hovedlinjer, som Kommissionen har opstillet under forberedelserne til topmødet. EU skal søge at beskytte de naturrigdommene, som er selve grundlaget for økonomisk udvikling, stræbe efter at fremme miljøeffektiviteten, fremme en bæredygtig udnyttelse af vandområder og energi samt forsøge at bryde den onde cirkel af fattigdom og nedbrydning af miljøet.
Jeg bifalder også, at Kommissionen anerkender, at den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde for at sikre fuld gennemførelse af handlingsplanerne bedst fastlægges inden for rammerne af FN.
10 år efter det vigtige topmøde i Rio de Janeiro er forventningerne endnu ikke indfriet. Presset på miljøet er blevet større, og fattigdommen breder sig på verdensplan. Vi må alle gøre en ekstra indsats for at sikre, at næste års verdenstopmøde er klar til at tage udfordringen op og sikre en bæredygtig udvikling, der beskytter de nuværende samfund.
Fællesskabets femte miljøhandlingsprogram beskytter mennesker mod de negative effekter af luftforurening. Da det er klart, at det femte handlingsprograms langsigtede mål ikke kan opnås uden besvær, har Kommissionen ganske rigtigt besluttet at benytte en trinvis fremgangsmåde, der fastsætter såkaldt foreløbige miljømål til 2010.
Miljøudvalget vil i den forbindelse fortsat spille en vigtig koordinerende rolle.

Gallagher
. (EN) Som medlem af Europa-Parlamentet håber jeg, at USA's regering og EU kan forhandle en aftale på plads, der vil sikre en fortsat nedbringelse af mængden af drivhusgasser. Sagen er den, at jo højere forbruget af drivhusgasser er, jo større er effekten på klimaændringerne, som igen har en katastrofal effekt på kystsamfund og øsamfund ikke blot i Europa, men på verdensplan.
Jeg er fuldt ud klar over EU's forberedelser til verdenstopmødet om bæredygtig udvikling, som afholdes i Sydafrika i 2002. Jeg støtter de fire hovedlinjer, som Kommissionen har opstillet under forberedelserne til topmødet. EU skal søge at beskytte de naturrigdommene, som er selve grundlaget for økonomisk udvikling, stræbe efter at fremme miljøeffektiviteten, fremme en bæredygtig udnyttelse af vandområder og energi samt forsøge at bryde den onde cirkel af fattigdom og nedbrydning af miljøet.
Jeg bifalder også, at Kommissionen anerkender, at den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde for at sikre fuld gennemførelse af handlingsplanerne bedst fastlægges inden for rammerne af FN.
10 år efter det vigtige topmøde i Rio de Janeiro er forventningerne endnu ikke indfriet. Presset på miljøet er blevet større, og fattigdommen breder sig på verdensplan. Vi må alle gøre en ekstra indsats for at sikre, at næste års verdenstopmøde er klar til at tage udfordringen op og sikre en bæredygtig udvikling, der beskytter de nuværende samfund.
Fællesskabets femte miljøhandlingsprogram beskytter mennesker mod de negative effekter af luftforurening. Da det er klart, at det femte handlingsprograms langsigtede mål ikke kan opnås uden besvær, har Kommissionen ganske rigtigt besluttet at benytte en trinvis fremgangsmåde, der fastsætter såkaldt foreløbige miljømål til 2010.

Goebbels og Poos
Vi har stemt for Myller-betænkningen, fordi vi mener, at den går i den rigtige retning, og at den giver et overordnet indtryk af de politikker, der skal iværksættes inden for rammerne af miljøbeskyttelse. Det er vigtigt, at begrebet bæredygtig udvikling tages i betragtning på alle beslutningsniveauer og i alle sektorer. De offentlige myndigheder (europæiske, nationale, kommunale og lokale) opfordres ligeledes til at medtage disse overvejelser.
Virksomhederne har en stor del af ansvaret for de aktuelle problemer. Dog må man ikke glemme, at borgerne besidder en enorm magt og kan påvirke de miljømæssige overvejelser med hensyn til virksomheders investeringer. En af prioriteterne skal fortsat være en oplysning af den brede offentlighed. Da miljøet ikke kender grænser, er det desuden vigtigt, at den europæiske lovgivning overholder nærhedsprincippet, det vil sige, at den ikke lovgiver for meget på europæisk niveau og overlader det til de nationale myndigheder lokalt at definere den bæredygtige udvikling, der som begreb både omfatter beskyttelsen af miljøet, men også den økonomiske og sociale sammenhæng, der er nødvendig for mennesker.
Det er derfor, vi ikke har stemt for visse ændringsforslag, som vi mener, går ud over disse rammer.

Grossetête
Jeg har stemt imod.
Meningen med dette handlingsprogram er at fastsætte målsætninger og udarbejde en platform til overvejelse for at gennemføre de kommende fællesskabsaktioner på dette område.
I lighed med mange af de andre kristelige demokrater har jeg en klar holdning til denne betænkning. Det drejer sig om at sende et stærkt signal under førstebehandlingen, så vi skaber en bedre sammenhæng og en mere hensigtsmæssig balance og realistisk vision ved den næste behandling.
Betænkningen i dag vil medføre følgende vanskeligheder.
Den sætter alt for præcise mål, der medfører manglende fleksibilitet og blokerer helt for kommende fællesskabsinitiativer. Dette er tilfældet med fastsættelse af miljøskatterne eller de meget præcise indikationer for ændringen af den fælles landbrugspolitik, som jeg dog går ind for.
Desuden er visse ændringsforslag i strid med direktiver, der allerede er vedtaget af Parlamentet, og nogle opsætter for restriktive rammer for de ændringsforslag, der snart skal behandles. Det er tilfældet med spørgsmålet om miljøansvar.
En sådan betænkning skal tillade den nødvendige fleksibilitet for at tilpasse de europæiske aktioner gennem udvikling af den videnskabelige forskning og tekniske fremskridt.

Krivine og Vachetta
Vi stemmer for fru Ritta Myllers betænkning, bl.a. fordi den kaster lys over de problemer, som Rådets forslag medfører i forbindelse med det sjette fælles handlingsprogram om miljø. Intentionerne, ambitionerne og de nævnte prioriteter er ofte prisværdige. Men en tilfredsstillende belysning af målsætninger - hvad er bæredygtig udvikling? - og en definition af politikker, midler og tidsfrister findes fortsat ikke.
Når det drejer sig om at gennemtvinge de liberale økonomiske reformer og forsvare de private finansielle magthaveres særlige interesser, udarbejder Rådet strenge bestemmelser. Når det drejer sig om at løse miljøkrisen og hermed forsvare befolkningens kollektive interesser, stiller det sig tilfreds med meget overordnede løsninger. Kontrasten er slående og kan ikke overses.
Miljøkrisen, der i dag er menneskeskabt, får næring fra den dynamiske liberale kapitalismes grådighed, som Rådet fremmer. Iværksættelsen af en bæredygtig udviklingspolitik kræver en radikal kursændring på det økonomiske område. En kursændring, som Maastricht- og Amsterdam-traktaterne vil forhindre i konkurrencens, arbejdsgivernes og den private investerings navn. Men man kan ikke både forsvare de store aktionærer og de miljømæssige krav eller sociale behov generelt.

Meijer
Miljøødelæggelsen er menneskets værk. I stedet for ærlig fordeling af det bestående udbytte af naturressourcerne stræbte vi efter endnu mere udbytte for at gøre folk mindre fattige eller endnu mere rige. Forureningen af luft, vand og jord sammen med jorderosion, oversvømmelser og jordskred er et grænseoverskridende problem, som vi også uden eksistensen af en europæisk union burde være villige til at løse. Det første skridt er at nævne målsætninger og midler i et handlingsprogram, også når det vedrører prekære midler, sådan som ændringsforslag 121, som standser støtten til brugen af stenkul. Det næste skridt er at bekæmpe modstanden fra dem, der mener, at valget for miljøet fortsat er skadeligt for deres interesser. En række stater og store virksomheder mener fortsat, at profit og vækst er det vigtigste. USA's regering og de oliekoncerner, som har hjulpet denne regering til magten, mener ikke, at det er deres problem, at klimaændringerne fører til udvidelse af have og ørkner, hvorved en del af Jordens landareal bliver ubeboeligt. Dette sjette miljøhandlingsprogram og især skærpelsen af målsætningerne og midlerne, som ordføreren og de tre rådgivende ordførere foreslår, er efter min mening et signal om, at den europæiske befolkning ikke accepterer den afmagt, som USA forsøger at pålægge os.
Betænkning af Hedkvist Petersen (A5-0141/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i forbindelse med denne betænkning om sikkerhedsseler kom jeg til at tænke på noget. Ville De, hr. formand, springe ud fra en bro med en elastik om fødderne, sådan som så mange unge gør i dag? Det tror jeg ikke. Og det ville jeg i hvert fald ikke! Men tænk engang, hr. formand, at en kvinde, som er blevet valgt til det italienske parlament, og som i går deltog i det første møde i Deputeretkammeret, er sprunget ud fra en kran med en elastik om fødderne. Det var den kønne, sympatiske og kendte tv-værtinde Gabriella Carlucci, som nu er blevet parlamentsmedlem. Jeg mener dog ikke, at vi skal give eksempler på dumdristighed og usikker livsførelse, når vi nu vedtager nogle direktiver, for at vi alle kan være mere sikre, når vi kører bil.

Caudron
FR) Den betænkning, som vi har vedtaget i dag under førstebehandlingen, drejer sig om et lovgivningsforslag, der skal forbedre direktiv 91/671/EØF. Man må indrømme, at direktivet har bidraget til vejsikkerheden i EU. Således har det gjort anvendelse af sikkerhedssele og sikkerhedsstole til børn lovpligtig. Disse foranstaltninger er væsentlige, fordi de gør det muligt at nedsætte antallet af alvorlige kvæstelser i tilfælde af ulykker. Undersøgelser af ulykker har vist, at hvis børnene ikke er spændt ordentligt fast, er risikoen for at blive alvorligt kvæstet syv gange højere, end hvis de er spændt fast.
Det er ikke desto mindre nødvendigt at ændre denne tekst, der er 10 år gammel. Således kan børn på under tre år i henhold til gældende lovgivning bruge en almindelig bagsædesele. Som far til små børn ved jeg, at dette sætter deres liv og helbred på spil. Fastholdelsesanordningerne på markedet i dag er så veludviklede, at man bør gøre det lovpligtigt at bruge dem!
Vi må altså i højere grad harmonisere og sikre anvendelsen af fastholdelsesanordninger til børn.
Kommissionens forslag udvider ligeledes direktivets anvendelsesområde til at omfatte sikkerhedssele for føreren og siddende passagerer i alle motorkøretøjer, der er udstyret med sådanne.
Dette forslag er ikke præcist nok, selv om det er tilfredsstillende. Derfor har Transportudvalget ønsket at komme med yderligere præcisioner. Bl.a. skal man starte en informationskampagne om den fare, som airbags udgør for børn, der transporteres foran på godkendte sæder, som spændes fast med ryggen til vejen.
Hvad angår sikkerhedsbetingelserne for børn under 12 år, mener jeg i lighed med ordføreren, at det er mere logisk at tage deres størrelse snarere end deres vægt i betragtning, eftersom de ikke behøver særlige anordninger, hvis de er mindst 150 cm.
Det er et fælles ansvar at garantere vores børns sikkerhed, så jeg har stemt for alle ændringsforslag, der går i denne retning!

Markov
Effektiviteten af sikkerhedsseler og fastholdelsessystemer i motorkøretøjer for at begrænse alvorlige kvæstelser og dødsfald er et anerkendt faktum. Det gælder i særdeleshed også brugen af fastholdelsessystemer til børn.
Kommissionens forslag og de ændringsforslag, der er vedtaget i udvalget, forbedrer og konkretiserer Rådets hidtil gældende direktiv 91/671/EØF af 16. december 1991:
1. Fører og passagerer i motorkøretøjer i alle klasser, hvor der er sikkerhedsseler, skal benytte disse.
2. De stadig gældende undtagelsesbestemmelser for fastholdelsessystemer, specielt til børn, bliver ophævet.
3. Brug af sikkerhedsseler afhænger af børnenes højde.
4. Bagudvendende sikkerhedsstole til børn, der er installeret på forsædet i passagersiden, er kun tilladt, hvis den tilsvarende airbag er afbrudt.
5. Informationspligten skal forbedres.
Min gruppe støtter betænkningen fuldt ud, selv om der stadig mangler vigtige punkter som
montering af forankringspunkter til fastholdelsesanordninger for børn i alle biler,
advarselsmærkater med angivelse af, om airbagsystemet i passagersiden er ude af drift,
bestemmelse om, hvordan information om sikkerhedsseler og fastholdelsessystemer skal udformes i biler.

Sanders-ten Holte
Indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, fru Hedkvist Petersen, for hendes arbejde og udtrykke min støtte til denne betænkning om ændring af direktiv 91/671/EF. Hermed bliver sikkerhedsseler obligatoriske i biler på under 3,5 t. Samtidig forbydes bagudvendende børnestole, hvis airbags er aktiverede, og alle skal have sikkerhedssele på i alle køretøjer, som er udstyret med disse.
Min gruppe er glad for, at dets ændringsforslag er blevet overtaget. Hermed anvendes børnestole til børn, som er under 12 år eller mindre end 150 cm. Der anmodes endvidere om en informationskampagne om airbags for at advare om transport af børn i stole, når airbags er aktiverede. "Smart" airbags kunne være en løsning. Endelig skal fabrikanten i højere grad informere forbrugerne om, hvilke børnestole der er egnede.
Direktivets vigtigste formål er at reducere den inkonsistens, som forårsages af forskellige anvendelser af det nuværende direktiv i medlemsstaterne. Herigennem bliver lovgivningen mere gennemskuelig og forudsigelig. Problemerne i trafikken inden for Unionen bliver løst, fordi lovgivningerne i medlemsstaterne er i overensstemmelse med hinanden.
Den Liberale Gruppe diskuterede, hvorvidt direktivet er en fælles kompetence eller medlemsstaternes kompetence. Efter at have undersøgt dette subsidiaritetsspørgsmål mener jeg, at europæisk lovgivning er påkrævet i dette tilfælde for at øge gennemskueligheden med hensyn til sikkerhedsselepligt og -brug. Det er en delt kompetence jf. artikel 251 i traktaten. Nu kan problemet med den differentierede lovgivning i medlemsstaterne løses gennem ikrafttrædelse af et ensartet direktiv på EU-plan.
Betænkning af Hautala (A5-0173/2001)

Lulling
Efter de diskussioner, der har ført til denne betænkning, har min gruppe med juridisk solide og progressive ændringsforslag - i overensstemmelse med ånden i Amsterdam-traktaten - som harmonerer med direktivet, og som ikke fører til overdrevne bureaukratiske byrder for arbejdsgiverne, bidraget til at forbedre Kommissionens forslag. Desværre har ordføreren og andre grupper på trods af kompromiserne, som vi for en stor del er enige i, uden at høre os endnu en gang medtaget ændringsforslag for at ændre kompromiset og har i sidste øjeblik stillet det såkaldte kompromisændringsforslag 70.
I denne forbindelse vil jeg gerne præcisere, at selv om jeg er enig i, at man ikke må diskriminere fædre, har medlemmerne af min gruppe ikke kunnet stemme for dette ændringsforslag, fordi der nu en gang er og bliver en forskel på kvinder og mænd. Mændene kan i hvert fald ind til videre ikke blive gravide og kan derfor ikke føde. Desuden er der en del sniksnak i ændringsforslaget, som folk, der godt kan lide juridisk solide tekster, ikke kan være enige i.
Med hensyn til den endelige afstemning kunne mange blandt os ikke stemme for betænkningen, fordi ændringsforslag som 4, 36, 44 er blevet vedtaget mod vores vilje. Som kommissæren sagde, er de uacceptable, fordi de ignorerer de mest elementære procedurer og navnlig bestemmelserne i traktaten. Når Parlamentet er medlovgiver, må det ikke forveksle en lovgivningstekst med en beslutning, hvor alle kan udstille deres største ønsker. En lovgivningstekst skal være anvendelig. Vi må heller ikke glemme, at når vi vil beskytte kvinder på alle måder på arbejdet, risikerer vi at ødelægge deres adgang til beskæftigelse og forfremmelse. Og for guds skyld, lad os ikke være fanatiske med hensyn til sexchikane, og til sidst - både på dette og andre områder - må vi ikke glemme nærhedsprincippet.
Dette er grundene til, at mange medlemmer af min gruppe ikke har kunnet stemme for betænkningen. Jeg afventer Rådets andenbehandling og vise ord med hensyn til de skøre forslag, vi har vedtaget.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning. Jeg går nemlig ind for alle foranstaltninger, der fremmer ligebehandlingen af mænd og kvinder. Apropos mænd og kvinder vil jeg gerne sige noget om antallet af kvinder i de nationale parlamenter. I Italiens nyvalgte parlament er der færre kvinder end før, og dette er et tilbageskridt for os. Jeg vil således gerne komme med en opfordring til hr. Berlusconi, som bliver chef for den italienske regering. Hr. Berlusconi, er det sandt, at der ikke bliver nogen kvindelige ministre i Italiens nye regering? Det håber jeg ikke! Hvis blot der bliver en enkelt kvindelig minister, betyder det, at hr. Berlusconi har lyttet til min stemmeforklaring, og det ville glæde mig meget.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, det glæder mig at få lejlighed til at lykønske fru Hautala med hendes fremragende arbejde. Hun har taget de første skridt, men efter at have hørt kommissær Diamantopoulou, kan vi forvente nye, vigtige tiltag med henblik på en forbedring af den nuværende lovgivning i EU på området. Jeg tror, de fleste borgere i EU vil opfatte dagens afstemning om dette spørgsmål, som et af de vigtigste skridt mod at øge Parlamentets troværdighed. Vi har sikkert opnået langt mere i dag med hensyn til fremme af Europa-Parlamentet, end man har med alle de euro, der er brugt på institutionens officielle propaganda.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg ved ikke, om hr. Berlusconi lytter til mig og følger den opfordring, jeg rettede til ham i min stemmeforklaring lige før, men jeg må sige, at hr. Prodi, som er formand for Europa-Kommissionen, har lyttet til min søster Anna Maria Fatuzzo, når det gælder denne betænkning. "Hvorfor har han det?", vil De sikkert spørge. Da jeg var i Rom i går, snakkede jeg med min søster Anna Maria om EU's budget, og hun sagde følgende til mig: "Efter min mening burde I have flere midler på jeres budget. EU burde have flere penge." De tror, det er løgn, hr. formand, men dagen efter stod der i alle italienske aviser - og sikkert også i alle europæiske aviser - at kommissionsformand Prodi anmoder om indførelsen af en særlig skat, som borgerne skal betale, nemlig en "EU-skat". Det skal ikke være en ekstraskat - som jeg ikke ville være tilhænger af - men EU-midlerne skal finansieres via en del af de skatter, som EU-borgerne betaler. Måske ville det være bedre, at jeg fik min søster Anna Maria ind i Parlamentet, for måske ville man lytte mere til hende, eftersom hun er en kvinde!

Formanden
Det er helt klart, hr. Fatuzzo. Enhver ville da undlade at stemme under disse omstændigheder!

Figueiredo
Denne betænkning uddyber de oprindelige forslag til revision af direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, og den udstrækker dette princip til ligebehandling inden for alle arbejdslivets områder, idet den søger at bidrage positivt til, at de utallige former for ulighed, der stadig findes, kan forsvinde.
Under de indledende drøftelser gav vi vores bidrag, deriblandt forslag, hvis oprindelse var møder i Portugal med fagforeningsrepræsentanter fra områder, hvor der er mange kvinder beskæftiget, navnlig handel og service, tekstil-, beklædnings- og skotøjsindustrien samt fremstillingen af elektriske og elektroniske produkter.
Ikke alle vores forslag blev vedtaget, men noget af deres ånd er bevaret i betænkningen, især i forbuddet mod forskelsbehandling af kvindelige arbejdere på grund af graviditet og moderskab, i kravet om konkrete foranstaltninger til at forene arbejde og familieliv samt i de øgede begrænsninger af mulig forskelsbehandling i adgang til beskæftigelse.
Der skal også noteres en række positive ændringer i kampen mod seksuel chikane på arbejdspladsen og med hensyn til forebyggende foranstaltninger og positive særforanstaltninger i kampen for ligestilling, sålænge ulighederne består.
Derfor stemmer vi for denne betænkning.

Grossetête
Jeg har afstået fra at stemme, for mange af de vedtagne ændringsforslag har meget lidt at gøre med tekstens oprindelige hensigt.
Europa-Parlamentet har allerede haft lejlighed til at udtale sig om lige muligheder og kvindens særlige stilling i det sociale og professionelle miljø, og det gælder jeg mig over.
Men ved konstant at overbyde hinanden risikerer vi at opnå den modsatte effekt af det, vi ønsker, og skabe en egentlig diskrimination af kvinden.
Hvordan vil holdningen være hos de små og mellemstore virksomhedsledere med hensyn til lovtekster, der bliver mere og mere omfattende? Vil man ikke foretrække at ansætte mænd frem for kvinder? Er det det, vi ønsker?
Man beskytter ikke kvinderne ved at gennemføre stadig strengere regler, men først og fremmest ved at vedtage stærke principper, samtidig med at man åbner op for den nødvendige fleksibilitet, som arbejdsmarkedet kræver.

Krivine og Vachetta
Ændringsforslagene i Hautalas betænkning til det gamle direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår er meget fremskridtsvenlige. Medtagelsen af aktioner til fordel for kvinderne, skelnen mellem direkte og indirekte diskrimination, definitionen på sexchikane, kravet om, at kvinder efter endt barselsorlov eller efter adoption har ret til at vende tilbage til det samme arbejde, og kravet om orlov til fædrene skal bekæmpe diskrimination og indføre en større lighed mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet.
Fremover gælder det om at sætte ind ved opdragelsen. I skolen oplever man fra en tidlig alder en deling af opgaver efter køn, og det er disse uligheder, man genfinder på arbejdsmarkedet, og som ændringsforslagene skal bekæmpe. På samme måde må man ligeledes indføre og integrere bindende foranstaltninger, så de vedtagne love eller direktiver overholdes. I Frankrig er der - på trods af, at ligebehandling er sikret med loven - f.eks. en lønforskel på gennemsnitlig 27%. Det er med et ønske om en egentlig lighed, at vi støtter Hautala-betænkningen.
Betænkning af Dell'Alba (A5-0176/2001)

Cashman
Jeg støttede ændringsforslag 14 og 179 i ovennævnte betænkning. Selv om betænkningen ikke omhandler borgernes ret til aktindsigt i institutionernes dokumenter, synes Kommissionens tekst at indføre en ny og vag undtagelse om aktindsigt i dokumenter, nemlig "Unionens interesser", som kan få negative konsekvenser for Parlamentets ret til aktindsigt.
Jeg mener, at Kommissionens ændringsforslag i de dele, som ændringsforslag 14 og 179 søger at ændre, er i strid med den nyligt vedtagne forordning om artikel 255 (offentlig aktindsigt). I forordningen står der, at "Alle regler om aktindsigt i institutionernes dokumenter bør være i overensstemmelse" med forordningen, som blev vedtaget for nylig (Betragtning 12).

Caullery
I mere end 30 år har De Europæiske Fællesskabers og Unionens finanser fulgt en finansforordnings faste rytme, hvis man ser bort fra gennemførelsesforanstaltningerne, og ca. 17 år skulle gå, inden man nåede frem til en reform af denne forordning.
Forslaget til reform af forordningen om Unionens budget, som Europa-Kommissionen forelægger for Rådet, er helt sikkert en af denne lovgivnings hovedtekster, som i lang tid fremover vil styre Europas finanser. Hermed er også angivet den betydning, som denne reviderede tekst, der i dag bliver fremlagt i Parlamentet, har for EU's fremtid.
Seks vitale områder bliver berørt af dette enestående reformforslag: styrkelse af budgetprincipperne, gennemførelse af budgettet, markederne og tilskuddene, regnskabet og aflæggelse af regnskaber, foranstaltninger uden for EU samt andre vigtige områder som decharge, EUGFL's Garantisektion, strukturfondene, forskning og udvikling, OLAF og driftsbevillinger.
Den 16. maj gjorde Budgetudvalget med vedtagelsen af hr. Dell'Albas betænkning med rette opmærksom på, at finansforordningens forrang i forhold til alle andre finansielle bestemmelser bør præciseres i dennes dispositive del. Udvalget anmodede også om, hvilket vi mener, er korrekt, at de budgetposter, hvortil der er tilknyttet indtægter samt bevillingernes anvendelse, bliver præciseret mere klart.
Udvalget var også for en integration i fællesskabsbudgettet af alle europæiske organer, herunder også fremtidige organer, selv om man ved at integrere disse organer i budgetmyndighedens årlige afstemning ville fratage dem enhver form for selvstændighed, selv om de netop blev oprettet til at være uafhængige. Europa-Parlamentet stemmer allerede om deres årlige tilskud og deres decharge.
Stadig angående organerne er det nødvendigt at gøre opmærksom på, ud over at de bør forblive uafhængige, at OLAF er afhængig af Kommissionen, mens Europol og Eurojust bliver finansieret af nationale budgetter.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Blokland (A5-0172/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Blokland har udarbejdet en betænkning om miljø og økonomi og om miljøhensyn og den økonomiske politik. Det tænkte jeg på i går, da jeg rejste med fly fra Rom til Bruxelles. Desværre var det dårligt vejr - der var sorte skyer, og det regnede, lynede og stormede - så flyet begyndte at ryste. Der gik 10 ubehagelige minutter, hr. formand. Jeg var netop ved at læse denne betænkning, og jeg kan huske, at jeg sagde til mig selv: "Vil det lykkes hr. Blokland" - som jeg så styre flyet - "også at overvinde den storm, de orkaner og de sorte skyer, som miljøet desværre fører med sig?" Da jeg tænkte og ønskede dette, blev flyet straks roligt igen, og jeg landede i Bruxelles. Længe leve hr. Blokland! Og jeg stemte selvfølgelig for betænkningen.

Formanden
Hr. Fatuzzo, forsædet er forundret over, hvor meget De kunne nå i går i Rom og på vej til Bruxelles. Ærligt talt så har Deres kalender en fleksibilitet, som jeg som formand ikke nyder.
Betænkning af Hulthén (A5-0171/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, på side 15 i fru Hulthéns betænkning står der, at "bæredygtig forvaltning af jordens ressourcer er en forudsætning for menneskehedens fremtidige eksistens." Jeg læste denne del af Hulthéns betænkning op for min mor, som bor i Rom, og som jeg altid tager ned og besøger, hvilket jeg netop gjorde i går. Hun sagde så til mig: "Hvad kommer menneskehedens fremtidige eksistens dog mig ved! Jeg er 88 år, og min fremtid er nutiden. Sørg for at bede om" - og det gør jeg så nu - "at fru Hulthén og Europa-Parlamentet ikke blot tager sig af menneskehedens fremtidige eksistens" - hvilket er glimrende, og derfor stemte jeg for - "men også af menneskehedens nutidige eksistens, som ikke altid er lige sjov, men som efter min mening er vigtig for os, der er her nu."
Betænkning af Myller (A5-0175/2001), Blokland (A5-0172/2001) og Hulthén (A5-0171/2001)

Isler Béguin
De tre betænkninger om miljø og udvikling, der var til afstemning i Parlamentet den 31. maj 2001, gav Parlamentets tone an til forberedelserne til topmødet i Göteborg.
10 år efter at begrebet bæredygtig udvikling blev anerkendt som det udviklingssystem, der kan forene økonomi og økologi, har miljøet på trods af en hær af bestemmelser og forordninger samlet set taget mere skade af udviklingen, end den har draget nytte af den.
Hvis begrebet bæredygtig udvikling synes at være forstået af Kommissionen og enkelte medlemslande, kan man godt vædde på, at det ikke er generelt for De 15. Enkelte medlemmer af Kommissionen fortsætter endda med at tænke på økonomisk udvikling som i gamle dage og tilføjer så blot en anelse miljø.
EU praler med bæredygtig udvikling, mens politikkerne inden for landbrug, økonomi, transport, energi samt udenrigs- og udviklingspolitikken til stadighed viser det modsatte. Miljøet står altid bagest i rækken.
Dette faktum kommer klart til udtryk i de betænkninger, der er fremlagt for Parlamentet.
Beslutningerne har konkret kunnet angive vores ansvar og forpligtelser over for jordens stadige forfald, dens opvarmning og økosystemets forsvinden og har gjort opmærksom på, at kun en fornyelse af politikkerne muligvis kan ændre tendenserne.
I den forbindelse går ophævelsen af de tilskud, der har en skadelig indvirkning på miljøet, økoskatter, miljøansvaret, reformen af WTO i overensstemmelse med miljøplanen og den årlig vurdering af de politiske fremskridt ved hjælp af troværdige kriterier i den rigtige retning. Har Rådet og Kommissionen mod til igen at gøre Parlamentets holdning til sin? Det kan man tvivle på. På trods af den store klarsynethed i politikkerne over for udfordringerne om jordens opvarmning og de mundtlige forpligtelser eller dem, der er nedskrevet i traktaterne, direktiverne og andre internationale aftaler, bliver konkretiseringen af disse fromme ønsker meget begrænset - jeg minder om, at udslippene af drivhusgasser skal reduceres med 80 til 90% på 50 år for at stoppe opvarmningen, og 8% er opnået.
De 15 ved, hvad der står på spil. Har de mod og mandshjerte til at ændre kurs ved at turde give sig i kast med en fornyelse af den fælles landbrugspolitik, den forurenende transport og energien i Göteborg? Ellers skal de vide, at de bør påtage sig de økonomiske, sociale, miljømæssige og finansielle konsekvenser af deres politiske inkonsekvens.
Betænkning af Ribeiro e Castro (A5-0168/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at rose Dem for Deres glimrende fransk for lidt siden, som jeg hørte Dem tale med en stemme, der var så klar og fast, at jeg næsten troede, at De var franskmand, men at De nogle gange taler spansk. Nu kan jeg dog se - og det tænkte jeg også med det samme - at De er spanier, men taler godt fransk.
Jeg stemte for betænkningen om EURES, hvor der står, at det er nødvendigt at oplyse borgerne om deres pensionsrettigheder. Hr. formand, hver uge er jeg gæst hos private tv-selskaber, hvor jeg oplyser de italienske borgere om pensionsreglerne. Jeg er således også en EURES-Fatuzzo og en Fatuzz-EURES, og derfor går jeg ind for denne betænkning. Som jeg sagde før, stemte jeg for betænkningen, og jeg håber, at man vil gøre en stadig større indsats for at informere alle borgerne og ikke mindst pensionisterne.

Meijer
Forslaget slår til lyd for udvidelse af det bestående EURES-netværk til en europæisk arbejdsformidling. Ordføreren går ganske rigtigt ud fra princippet om frivillig mobilitet for arbejdskraft, som vil arbejde i en anden medlemsstat eller Schweiz. Men hvad er frivillig? Kom folkene fra Middelhavsområdet frivilligt til Frankrig, Tyskland, Nederlandene, Belgien og Luxembourg i 60'erne for at arbejde, eller blev de nødsaget hertil på grund af fattigdom, arbejdsløshed og diktatur? I USA er arbejdsmigration meget mere udbredt end i Europa. De, der er arbejdsløse der, må acceptere et job flere tusinde kilometer væk, ofte et usikkert job med en dårligere løn end den tidligere. Fordi det i USA ikke ses som emigration til et andet land, og fordi man bliver i det samme sprogområde, mener staten, at det er normalt, at folk fjernes fra familie og venner. Europæerne beskyttes imod sådan et tvang, så længe de ikke kan tvinges til at søge arbejde i udlandet eller i et andet sprogområde. Det er meget bedre at føre arbejdet til menneskene end menneskene til arbejdet. Netop her fejler den liberale økonomi, som koncentrerer beskæftigelsen i områder med en gunstig trafikal beliggenhed. Under de omstændigheder er ét europæisk arbejdsmarked ikke til fordel for arbejdstagerne eller samfundet som helhed.

Formanden
Europa-Parlamentet har afsluttet dagsordenen. Protokollen for dette møde vil blive fremlagt til godkendelse i Parlamentet ved begyndelsen af næste mødeperiode.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 13.50)

