Forberedelser til G20-topmødet (11.-12. november) - Forberedelse af Det Europæiske Råds møde (28.-29.10.) - Den finansielle, økonomiske og sociale krise: henstillinger vedrørende foranstaltninger og initiativer, der bør træffes (midtvejsbetænkning) - Forbedring af EU's økonomiske forvaltning og rammer for stabilitet, navnlig i euroområdet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende:
Redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelser til G20-topmødet (11.-12. november)
Redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råds møde (28.-29.10.)
Betænkning af Berès om den finansielle, økonomiske og sociale krise: henstillinger vedrørende foranstaltninger og initiativer, der bør træffes (midtvejsbetænkning), og
Betænkning af Feio om forbedring af EU's økonomiske forvaltning og rammer for stabilitet, navnlig i euroområdet.
Olivier Chastel
Hr. formand, hr. Barroso, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne på vegne af Rådet takke formanden for muligheden for at tale om det forberedende arbejde, der udføres af Rådet til næste Europæiske Råd.
Det Europæiske Råd får en travl dagsorden. Der vil uden tvivl blive fokuseret på økonomisk forvaltning. Som De ved, mødtes taskforcen med hr. Van Rompuy som formand i mandags og godkendte den endelige betænkning.
Denne betænkning indeholder vigtige og specifikke anbefalinger og forslag, som vil gøre os i stand til at tage et kvalitativt spring inden for europæisk økonomisk forvaltning. Med anbefalingerne søger man især at forbedre den finanspolitiske disciplin, udvide den økonomiske overvågning, udvikle og udvide koordinationen, styrke rammen for krisestyring og styrke institutionerne.
Disse anbefalinger kan alle hurtigt gennemføres via lovgivning. Vi håber naturligvis, at Det Europæiske Råd støtter dem, så Kommissionen, Parlamentet og Rådet kan gøre hurtige fremskridt på disse vigtige områder. Det ville under alle omstændigheder sende et positivt signal om vores hensigt om at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at tage den økonomiske udfordring, som ligger foran os, op.
Det er rigtigt, at spørgsmålet om at udforske andre muligheder, som går skridtet videre end disse anbefalinger og rækker ud over traktaterne, er blevet rejst. Her taler jeg om at suspendere stemmerettigheder eller indføre nye stemmeregler såsom omvendt flertal.
Det er selvfølgelig ikke nemt, hverken teknisk eller politisk. Disse områder vil blive diskuteret på Det Europæiske Råd i næste uge.
Et andet vigtigt punkt på Det Europæiske Råds dagsorden er forberedelserne til G20-topmødet. Det Europæiske Råd er i sandhed nødt til at definere EU's holdning på grundlag af det forberedende arbejde, Økofin-Rådet udførte i går. Generelt er det vigtigt for G20-topmødet i Seoul, at en fremskyndelse af indsatsen for at gennemføre rammen til fremme af en stærkere, mere bæredygtig og afbalanceret vækst markeres. Vi er især nødt til at se på de store globale økonomiske ubalancer, der kan bringe væksten i fare.
Siden 2008, med krisen og de foranstaltninger, der er truffet for at håndtere den, med andre ord siden G20 fik en fremtrædende stilling, hvilket var længe ventet, har tingene ændret sig radikalt. Årsagen er enkel: relevans. Mange beslutninger, som har direkte konsekvenser for vores medborgere, er inden for de seneste måneder skiftet fra lokalt eller nationalt niveau til internationalt niveau. Globaliseringen betyder, at vi nu skal agere simultant på europæisk og internationalt niveau på langt de fleste områder.
Vi er alle klar over, at EU havde brug for tid til at nå frem til en aftale om en ny traktat, der skulle styrke EU's rolle på den internationale scene. Det tog os det meste af 10 år at nå frem til denne traktat, men kun de seneste 10 måneder at indse, hvor vigtig den er.
G20 har siden sin indførelse vist sig at være i nogen grad vellykket, men det er min overbevisning, at den hårdeste og vigtigste test er den, vi står over for i næste måneder og uger, når vi risikerer at miste momentum.
EU forbereder lige nu to vigtige møder i Korea, og det første afholdes om to dage. Det første er mødet mellem G20's finansministre og centralbankchefer, og det andet er G20-topmødet i midten af november.
Med hensyn til substans baseres EU's bidrag til stærk, bæredygtig og afbalanceret vækst på: 1) vækstvenlige og differentierede finanspolitiske konsolideringsplaner, 2) EU 2020-strategien for de strukturreformer, der er nødvendige for at sikre bl.a. jobskabelse, 3) programmet til reform af den finansielle sektor og de finansielle markeder og 4) styrkelsen af EU's økonomiske forvaltning. Med hensyn til det sidste punkt kan vi præsentere taskforcens resultater på topmødet i november, når de er blevet vedtaget af Det Europæiske Råd.
Jeg vil gerne tilføje, at EU er meget interesseret i ekspertrevisionsprocessen inden for G20. Som europæere er vi vant til den slags, og vi ved, hvor interessant og brugbart det kan være. Det er klart, at alle skal spille deres rolle og udvise en reel vilje til at bidrage til vækstrammen.
Kampen mod protektionisme vindes ikke med et enkelt slag, men ved at opretholde et generelt alarmberedskab dag efter dag. Selv om arbejdet i de tekniske organer såsom Rådet for Finansiel Stabilitet med hr. Draghi som formand skrider godt frem, og den generelle integration på bestemte områder efter min mening går i den rigtige retning, er det for restens vedkommende også vigtigt at gennemføre langsigtede reformer af Den Internationale Valutafond.
Europæerne er klar til at leve op til tidligere tiders forpligtelser, især dem som blev indgået sidste år i Pittsburgh, for at sikre at den nye Internationale Valutafond er mere repræsentativ i forhold til den nye internationale økonomiske virkelighed, og at vækstøkonomierne dermed kommer til at spille en større rolle og får mere at sige. Lad mig dog slå noget helt fast, nemlig at Europa ikke kan forventes at komme med alle indrømmelserne.
Alle udviklingslande skal bidrage. Vi har allerede gjort det klart, hvad vi er villige til at forhandle om vedrørende repræsentation, forvaltning og stemmefordeling. Vi mener, der er grundlag for at indgå et kompromis. Derfor kan Europa ikke bebrejdes, hvis der ikke sker ændringer på dette område.
Som union har vi forhandlet med os selv om dette og om en række andre nøglespørgsmål og mandater til G20-mødet for finansministre, der finder sted i denne uge. Det har vi gjort for at sikre, at europæerne ikke alene taler med én stemme, men også fokuserer på at forsvare og fremme vores vigtigste interesser. Formandskabet og Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i deres magt for at forsvare og støtte disse interesser, som er et resultat af vores fælles holdning, der igen er frugten af mange måneders arbejde fra medlemsstaternes side.
Med hensyn til klimaforandringer er det i teorien hensigten ikke at føre en detaljeret forhandling i Det Europæiske Råd, eftersom Miljørådet allerede den 14. oktober vedtog en meget omfattende tekst med konklusioner, hvori den europæiske holdning blev fastlagt. Det bliver mere og mere presserende at gå videre med gennemførelsen af en ambitiøs ordning til bekæmpelse af klimaforandringer efter 2012, og i den forbindelse forsvarer EU fortsat en trinvis tilgang, der er baseret på Kyotoprotokollen og resultaterne af klimakonferencen i København, som baner vejen for en omfattende og juridisk bindende global ramme, idet der tages højde for de politiske retningslinjer i det endelige København-dokument.
På Cancúnkonferencen skal der opnås et afbalanceret resultat, der tager højde for parternes bekymringer og gør os i stand til at fastlægge de hidtidige fremskridt. EU har givet udtryk for sin præference for ét juridisk bindende instrument, der kan omfatte hovedelementerne fra Kyotoprotokollen. Man kan dog godt forestille sig en yderligere forpligtelsesperiode i henhold til Kyotoprotokollen på flere betingelser. Det skulle ske inden for rammerne af en bredere aftale, som alle de store økonomier skulle tilslutte sig, og som ville være et udtryk for ambitionerne og effektiviteten af international handling og opfylde det presserende behov for at beskytte den miljømæssige integritet.
Jeg vil gerne kort nævne forberedelsen af EU's position med hensyn til topmøderne med USA, Rusland og Ukraine. Det vil være første gang, at forberedelserne til topmøderne med EU's centrale partnere er blevet diskuteret af stats- og regeringscheferne i tråd med Det Europæiske Råds konklusioner af den 16. september. Det er tanken, at stats- og regeringscheferne skal føre en åben forhandling om de primære udfordringer vedrørende vores forbindelse med vores partnere. Uden at ville foregribe denne forhandling vil jeg gerne kort uddybe de kommende topmøders mest centrale emner.
Det vil i allerhøjeste grad være vigtigt at fokusere på nogle enkelte centrale emner under topmødet med USA. Generelt skal det markere en styrkelse af det transatlantiske samarbejde, der er et grundlæggende hjælpemiddel, når der skal udtænkes effektive løsninger på de kommende fælles udfordringer. Fordi topmødet mellem Europa og USA afholdes dagen efter G20-topmødet, vil det endvidere være en gylden mulighed for at indkalkulere disse resultater og udvikle en fælles tilgang til flere af de aktuelle økonomiske problemer. Vi skal desuden forsøge at udvikle en fælles tilgang i forhold vækstøkonomierne.
Topmødet skal også, det håber vi i hvert fald, gøre det muligt at genoplive Det Transatlantiske Økonomiske Råd ved at gøre det til et økonomisk forum, der strækker sig langt ud over rene reguleringsspørgsmål. Rådet kunne på baggrund af det udvidede mandat foretage grundige undersøgelser af, hvordan krisen skal håndteres, og hvordan vækst og job fremmes.
Det er også vores hensigt, at bruge topmødet som forberedelse på Cancún, og vi forventer naturligvis positive tilbagemeldinger fra vores amerikanske partnere.
Endelig vil der også være vigtige udenrigspolitiske spørgsmål på dagsordenen, især med hensyn til Sudan og Iran.
Angående topmødet med Ukraine er der planer om endnu en forhandling i eftermiddag med den højtstående repræsentant, så De må undskylde, at jeg ikke siger mere om dette emne her til morgen.
Ved topmødet med Rusland er det EU's mening at udtrykke sin fulde støtte til partnerskabet for modernisering, der vil gøre det muligt for os at styrke vores samarbejde på alle områder, og især på kerneområder som innovation og energi.
Det er de primære punkter, der skal diskuteres på mødet i Det Europæiske Råd i næste uge, hvor vi, som De kan se, får en travl og vigtig dagsorden.
José Manuel Barroso
Hr. formand! I dag drøfter vi først og fremmest de emner, der skal behandles af Det Europæiske Råd i næste uge. Jeg vil koncentrere mig om det, jeg mener, er det vigtigste, hvilket naturligvis er økonomisk forvaltning i EU og eksternt, når man ser bort fra det meget vigtige topmøde med USA og også topmødet med Rusland, G20's topmøde i Seoul og Cancúnkonferencen om klimaforandringer, som efter min mening er de væsentligste topmøder.
Reformen af vores økonomiske forvaltning er af afgørende betydning for vores bæredygtige genopretning og troværdighed. Det er derfor, Kommissionen har været så ambitiøs i sin tilgang fra starten af disse forhandlinger. Med de forslag, der blev fremlagt af Kommissionen i sidste måned, har man forsøgt at omdanne den presserende krise til en ambitiøs retstilstand. De centrale emner takles ved at give EU reel indflydelse på den økonomiske politik gennem tilstrækkelig koordineret finanspolitisk overvågning og håndtering af makroøkonomiske ubalancer, sådan at der, som vi ofte har sagt, nu oprettes en reel økonomisk union i Europa.
Jeg er meget glad for den opmærksomhed, Parlamentet giver disse forslag. En tidlig førstebehandling vil bevise, at EU arbejder på at omsætte sin nye version til handling. Vi må forsøge at have disse regler på plads i midten af næste år. Derfor opfordrer jeg medlemsstaterne til at gå hele vejen for at opnå disse mål og arbejde med dagsordenen, som var den en hastesag.
Vi har nu bevæget os i retning af en højere grad af enighed omkring centrale indsatsområder, der styrker stabilitets- og vækstpagten og håndterer makroøkonomiske ubalancer, også takket være indsatsen fra taskforcen, som ledes af hr. Van Rompuy.
Når alle drøftelser er færdige, og alle beslutninger er truffet, skal resultatet af denne kombinerede proces være en vision for økonomisk forvaltning, der er mere omfattende og i højere grad afstemt i forhold til behovet for fra starten af at forebygge problemer og mere holdbar, fordi der anvendes sanktioner.
Lad mig imidlertid gøre det klart, at det overordnede resultat skal repræsentere en reel forandring i forhold til den aktuelle situation. Vi skal vise vores borgere, at EU drager alle de nødvendige konklusioner og lærer af krisen.
Der er stadig ting, der skal afklares. Noget af det, som er særlig vigtigt, er, hvordan den aktuelle krisemekanisme, der blev vedtaget i maj, skal erstattes af en mekanisme af en mere vedvarende art, når den udløber i 2013. Vi vil gøre alt, hvad der står i vores magt for at undgå at komme til at stå i en sådan krise igen, men vi vil også gøre alt, hvad vi kan for at være bedre forberedt på en kritisk udvikling, end vi var sidste gang. Parathed og en robust og permanent krisemekanisme kan forhindre en sådan udvikling i fremtiden.
Kommissionen lægger mærke til synspunkter fra medlemsstater, som går ind for en traktatændring, der, som alle ved, kræver enstemmighed blandt medlemsstaterne. På nuværende tidspunkt vil Kommissionen koncentrere sig om indholdet. Med det mener vi udformningen af en permanent mekanisme som forsvar i kritiske situationer, minimering af moralsk fare og en sikring af, at et sådant instrument kun bruges som sidste udvej i fællesskabets interesse.
Når og hvis noget sådant gennemføres, bliver resultatet præcis, hvad vi har brug for, nemlig et system, der ansporer medlemsstater til at føre sunde økonomi- og finanspolitikker, og et system, som ansporer investorer til at overholde en ansvarlig udlånspraksis.
Generelt synes jeg, vi er på rette spor. Vi har lært af krisen. For borgernes skyld indfører EU et forvaltningssystem, der er helt nyt i forhold til før krisen og meget mere solidt.
De resultater, vi har opnået inden for økonomisk forvaltning, men også i forbindelse med Europa 2020 samt finansiel regulering, er en god platform for G20 i Seoul. Dette topmøde kommer på et vigtigt tidspunkt. Det vil være den sande test af, om G20 kan levere den koordination, der er så vigtig for verdensøkonomien gennem kooperative løsninger på globalt niveau. Det mener jeg, de kan, og det er min overbevisning, at EU spiller en vigtig rolle for at skabe gode resultater i Seoul.
Hvad vil vi gerne opnå i Seoul? For det første har vi brug for at minde os selv om, at G20 spillede en vigtig rolle i håndteringen af krisen. Det gjorde de ved at handle samlet, og når vi nu går ind i en ny fase, skal vi blive ved med at handle samlet og samarbejde. Det betyder, at vi skal acceptere, at globale ubalancer vedrører alle, og at alle store økonomier skal være med til at finde løsningen. Og nej, vi kan ikke ignorere, at valutakurser spiller en væsentlig rolle i den henseende.
For det andet er vi også nødt til at se handling fra de internationale finansielle institutioner. Der skulle især have været gennemført IMF-reformer for længe siden. Andre er nødt til at matche den fleksibilitet, EU allerede har vist.
For det tredje er vi med Parlamentets støtte midt i en grundlæggende reform af vores eget finansielle system, og jeg vil gerne endnu en gang takke for den indsats, De har gjort for at opnå dette så hurtigt som muligt.
Vi skal også fastholde dette momentum under G20. Der er gjort gode fremskridt, men nu er vi nødt til at sikre, at vi også gennemfører tingene.
Det er her, jeg ønsker, at den finansielle sektor skal spille en rolle. Derfor skal EU blive ved med at skubbe på for at få gennemført en global afgift på finansielle transaktioner. I mellemtiden ønsker Kommissionen at udforske andre måder til at sikre, at den finansielle sektor bidrager ligeligt på europæisk niveau, f.eks. gennem en afgift på finansielle aktiviteter.
Næste G20-møde vil også for første gang have udvikling på dagsordenen. Der vedtages en flerårig handlingsplan som retningslinje for vores fælles indsats på dette område. Kommissionen har sammen med det koreanske formandskab fra starten været en stor fortaler for denne idé. Vi skal vise, at G20's dagsorden for vækst også omfatter og er fordelagtig for udviklingslandene. Samtidig ønsker vi at engagere vækstøkonomier i en international ramme for udvikling, der er i tråd med de vigtigste principper inden for udviklingspolitik, og som muliggør større koordination.
I går, da jeg her i Strasbourg talte med FN's generalsekretær Ban Ki-moon, nævnte han specifikt dette, samt at han er meget taknemmelig for støtten fra EU til denne dagsorden.
Endelig skal G20 gå forrest og gøre en indsats for handelsdagsordenen. I stedet for at være et alternativ til WTO skal vores aftale med Korea inspirere vores partnere til at fremskynde en konklusion på forhandlingerne under Doharunden ved at gribe øjeblikket.
Her i opløbet til Cancún vil jeg gerne sige lidt om denne meget vigtige konference. Vi skal blive ved med at fokusere på vores mål, være ambitiøse på Europas vegne og også ambitiøse på hele verdens vegne. Vi skal fremskynde den internationale proces. Det er ikke nemt. Vi ved, at tempoet for ændringer er blevet langsommere for nogen af vores centrale partnere i stedet for hurtigere.
Lad os ikke glemme, at vi i mellemtiden indfører det mest konkrete og effektive system til begrænsning af emissionerne i verden. Det er vores stærkeste kort, og jo tættere vi kommer på at gennemføre den nye emissionshandelsordning, desto stærkere bliver det. Vores troværdighed er større end nogen andens og baseret på stor enighed mellem Parlamentet, medlemsstaterne og Kommissionen om, hvad vi skal gøre.
Lad os ikke i Cancún blive distraheret af diskussioner om form. Vi skal gå ind i FN-processen med selvtillid og beslutsomhed. Cancún er ikke enden på historien i form af det endelige gennembrud, men det kan være et meget vigtigt skridt i den rigtige retning. EU skal videreformidle en klar og entydig besked for at få forhandlingerne til at skride fremad. Vi skal sigte mod et sæt konkrete handlingsorienterede tiltag, som kan præge processen med selvtillid og tillid og bringe os nærmere vores endelige mål.
Derfor skrev jeg også til medlemmerne af Det Europæiske Råd i sidste uge. Jeg fremlagde en efter min mening afbalanceret og realistisk holdning, der kontinuerligt vil føre os fremad uden at skabe urealistiske forventninger. Tiden er inde til, at Europa går forrest og afstikker retningslinjer for, hvordan Cancún kan tage en række vigtige skridt fremad og indfri vigtige forpligtelser som finansiering af hurtig opstart, og frem for alt gør det klart, at vi fortsat foregår med et godt eksempel.
EU's økonomi vokser mere i år end tidligere forudset, men genopretningen er endnu ikke slået helt igennem, og som vi har sagt flere gange før, er der ikke plads til selvtilfredshed, især ikke når vi kigger på arbejdsløshedstallene, som stadig er meget høje.
Vi ved alle, at vi har stået over for alvorlige udfordringer i de seneste måneder, hvilket også blev understreget i fru Berès' betænkning, som De skal til at diskutere nu. Jeg hilser Parlamentets ambitioner og store grad af enighed vedrørende disse vigtige områder velkommen, men vi ved alle, at vi befinder os i en tid, hvor arbejdsløsheden rammer hårdt, og hvor det offentlige forbrug presses. Vores borgere er bekymrede, og vi er nødt til at tænke på dem.
Vi ved imidlertid også, at vi har været i stand til at finde løsninger som EU. Vi har stillet vigtige lovforslag vedrørende økonomisk forvaltning. Vi har fremlagt Europa 2020. Jeg vil gerne minde Dem om, at det er en vækststrategi, fordi intelligent, inklusiv, bæredygtig vækst er løsningen. Disse aspekter gentages i hr. Feios fremragende betænkning.
Vi har foreslået en lang række reguleringsforanstaltninger for finansmarkedet. Lad mig hilse lovgiverens aftale vedrørende vores forslag om finansielt tilsyn velkommen. Virkeligheden er, at hvis man for to år siden havde spurgt, om EU var klar til et europæisk tilsynssystem, ville de fleste observatører nok have sagt "nej, det kan ikke lade sig gøre". Vi har nu vist, at det er muligt.
Vi arbejder på en holistisk tilgang for at dække de forskellige dimensioner. Lad mig derfor også gøre opmærksom på den aftale, der blev indgået i går af Rådet vedrørende Kommissionens forslag om hedgefonde. Jeg håber, at denne holdning kan føre til afgørende forhandlinger i Parlamentet, så EU endelig kan drage fordel af denne længe ventede forordning og endnu en gang opretholde vores stilling som leder på det område i Seoul.
Vi gør også fremskridt på andre områder, fordi vi er nødt til at kigge på den reelle økonomi. Lad mig også lykønske Parlamentet med arbejdet til fordel for et nyt direktiv om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner. Med direktivet ydes der bedre beskyttelse af kreditorer, i de fleste tilfælde små og mellemstore virksomheder, og samtidig respekteres kontraktfriheden. Offentlige myndigheder skal betale inden for 30 dage eller betale en rente på 8 %. Som De ved, er denne forordning længe ventet af små og mellemstore virksomheder, der stadig er de vigtigste sektorer i vores økonomi.
Vores arbejde er ikke færdigt endnu. Alle forslag skal gennemføres, men de begynder allerede nu at vise resultater. Målet er at få os ud af krisen og gennem genopretningen og igen opnå de vækstrater, der fører til beskæftigelse, og at sikre, at vores sociale markedsøkonomi er klar til det 21. århundrede.
Pervenche Berès
ordfører. - (FR) Hr. formand, hr. Chastel, hr. Barroso! Den finansielle, økonomiske og sociale krise, som verden har befundet sig i i adskillige år, kommer nu til at koste 60 bio. USD på verdensplan, hvilket svarer til et procentpoint af den årlige vækst. Det er vi nødt til at gøre noget ved. Det vil resultere i en arbejdsløshedsprocent på 11 % i EU ved udgangen af året. Den udspiller sig på baggrund af en ny valutakrig forårsaget af risikoen for det, vores økonomer kalder recession.
Konfronteret med denne situation har jeg her i Parlamentet fornemmet en indstilling om, at det er vores pligt at sende et stærkt budskab til de andre institutioner, til Kommissionen og Rådet, om, at vi igen må stå sammen om det europæiske projekt, og at det, det drejer sig om, kan opsummeres med få ord: Vi har et fælles ansvar, og vi er nødt til at gennemføre en strategi i EU om at være stærke indadtil og dermed stærke udadtil. Vi må stole på vores egen styrke og til det, har vi brug for det europæiske plan.
Efter vores mening, hr. Barroso, er økonomisk forvaltning imidlertid ikke en vision. Det er et middel til at fremme denne strategi, og det er på grundlag af denne strategi, at vi beslutter, hvilke ressourcer vi har behov for. Det handler først og fremmest om finansielle ressourcer. En af udfordringerne er at afstemme revisionen af det finansielle overslag i forhold til dette fokus med henblik på en strategi for et europæisk energifællesskab. Der er behov for at styrke et af de forslag, De afviser: Beskatning af finansielle transaktioner. Der er behov for at yde et betydeligt europæisk lån for at finansiere langsigtede investeringer. Der er behov for at genoprette beskatningsbalancen i Europa, således at arbejde og job fremmes frem for kapital på miljøvenlig vis. Der er behov for at koordinere medlemsstaternes budgetter med det europæiske projekt, så indsatsen er rettet mod samme mål.
Med hensyn til forvaltning foreslår vi, at der udpeges en "Hr. euro" for at sikre harmonisk og velafbalanceret økonomisk forvaltning. Vi foreslår ligeledes, at fokus ikke udelukkende er på situationen i de lande, der er gældsplagede, men at der også fokuseres på en vurdering af de lande, som har overskud. Ydermere foreslår vi, at gæld i en monetær union skal håndteres i fællesskab, og at vi skal kunne regne med gensidig gældsudstedelse. Vi kunne godt tænke os, at der i den finansielle reform, hr. Barroso arbejder så hårdt på at gennemføre, fokuseres på europæernes behov og ikke udelukkende på finansiel stabilitet. Vi ønsker en reform af de finansielle markeder, der genopliver de etiske og moralske værdier, og som understøtter jobskabelse og langsigtede investeringer.
Et europæisk projekt kan ikke gennemføres uden opbakning fra medlemsstaterne. Den eneste måde, EU kan vise sit værd på, er, hvis medlemsstaterne bakker op. En forhandling, hvor der udelukkende fokuseres på at indføre sanktioner, vil ikke få europæerne til at ønske at involvere sig i projektet sammen med deres respektive medlemsstater. Det, vi beder om, er omfattende foranstaltninger baseret på merværdien af det europæiske projekt, således at vi kan bringe europæerne ud af denne recession og sikre, at alle i Europa for fremtiden har et job, er ude af fattigdommen og igen kan have tiltro til det europæiske projekt.
Det er vores ambition. Jeg håber, hr. Barroso er enig og på vegne af hele Parlamentet tager de forslag, vi stiller her, til sig.
(Bifald)
Diogo Feio
Hr. formand, hr. Barroso, hr. Rehn! Jeg vil gerne lykønske Dem med den positive dialog mellem Parlamentet og Kommissionen. Jeg vil gerne starte med at takke alle de repræsentanter for Rådet, der har arbejdet på denne betænkning og gjort den mulig, især alle de skyggeordførere, jeg har haft mulighed for at udveksle meninger og opnå enighed med. Det var ofte svært at opnå enighed på grund af de mange tendenser inden for Parlamentet: fra højre til venstre, fortalere for mere suverænitet eller en mere moderne slags suverænitet og fortalere for bestemte institutioner. Der blev givet udtryk for rigtig mange meninger, som alle havde et formål, nemlig at finde løsninger på den aktuelle krise.
Krisen viste, at Europa ikke reagerede i tide og ofte ikke reagerede hensigtsmæssigt. Krisen viste, at mange regeringer inden for EU stadig fastholdt en politik, der ikke var baseret på korrekte fakta. Det er præcis derfor, at der er brug for løsninger, og Parlamentet er nødt til at fremlægge disse løsninger med fast stemme. Nogle af løsningerne vil være kortsigtede, andre vil være langsigtede.
Grundlæggende fremlægger vi otte anbefalinger. Idéen om multilateral overvågning af den makroøkonomiske udvikling i EU og i medlemsstaterne fremlægges med henblik på bedre at kunne opnå målene i Europa 2020-stategien og europæisk vækst og med henblik på at styrke en pagt om stabilitet, men også om vækst.
Der fremsættes også forslag om at styrke stabilitets- og vækstpagten og kigge grundigt på, hvad der sker med hensyn til gæld, med henblik på at styrke økonomisk forvaltning på euroområdet af Eurogruppen og på at etablere en robust og troværdig umådeholden gældsforebyggelse og løsningsmekanisme på euroområdet, som kunne involvere etableringen af en europæisk monetær fond. Idéerne om at gennemgå EU's budgetmæssige, finansielle og finanspolitiske instrumenter, om regulerings- og overvågningsforanstaltninger for finansmarkedet med en tydelig makroøkonomisk dimension og om at forbedre EU-statistikkernes pålidelighed er ligeledes blevet fremlagt.
Endelig er det blevet foreslået, at EU repræsenteres bedre i forbindelse med området for økonomiske og monetære anliggender. Parlamentet taler eller kunne tale med en fast stemme om alle disse emner. Vi sigter mod bedre institutionel koordination mellem Parlamentet og de nationale parlamenter. Vi kan bidrage til løsningen, fordi vi er i stand til at levere bedre løsninger på fremtidige krisesituationer eller vanskeligheder. Fra nu af har Europa instrumenterne til at reagere bedre på det økonomiske område, og det har Parlamentet i høj grad bidraget til og vil vedblive at bidrage til.
Vi påbegynder lige nu en lovgivningsmæssig forhandling om seks forslag, der er blevet fremlagt af Kommissionen, og som Parlamentet efter min mening vil have sin egen holdning til. Lige netop derfor vil jeg også gerne give udtryk for min overraskelse over, at Parlamentets holdning ikke blev nævnt og heller ikke den dialog, Parlamentet havde med Rådet i et af Rådets nylige dokumenter, der blev fremlagt så sent som i går.
Jeg vil imidlertid slutte af med at sige én ting, nemlig at Parlamentet har sine egne holdninger, uanset vores forskelligheder. Parlamentet ønsker et stærkt Europa og bedre økonomisk forvaltning med mere vækst og velstand.
Marta Andreasen
Hr. formand! I min udtalelse om hr. Feios betænkning om forvaltning og stabilitetsrammen lagde jeg vægt på tre ting.
For det første behovet for at være seriøs omkring sanktioner mod medlemsstater, der bryder stabilitetspagten. For bare et par dage siden blev den franske premierminister og den tyske kansler endda enige om at ændre traktaten med henblik på at indføre endnu strengere sanktioner mod lande, der truer euroens stabilitet. Jeg lagde også vægt på behovet for at prioritere udgifter i budgettet, hvis en medlemsstat har brug for at blive reddet. Endelig gjorde jeg opmærksom på behovet for at evaluere virkningen af kreditvurderingen af EU, fordi den har fungeret som garant for den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme.
De relevante punkter er blevet ændret og er ikke længere en del af min udtalelse. Under disse omstændigheder føler jeg mig forpligtet til at fornægte min egen udtalelse.
David Casa
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. - (MT) Hr. formand! Der hersker ingen tvivl om, at EU opførte sig eksemplarisk med hensyn til den valgte måde at gå videre med regulerings- og kontrolforanstaltningerne. Dette afspejles i den nye overvågningspakke, der gør det muligt at foretage en rettidig kortlægning af visse systematiske risici.
Hvad angår økonomisk styring, kan ingen imidlertid benægte, at der stadig er lang vej igen. Enhver medlemsstat, der ser bort fra sine forpligtelser og sit ansvar, særlig med hensyn til stabilitets- og vækstpagten, skaber alvorlige problemer for andre medlemsstater. Vi har derfor en forpligtelse til at gøre vores yderste for at tilskynde til en nøje overholdelse af de regler, der blev opnået enighed om, således at vi kan sikre stabiliteten i medlemsstaterne såvel økonomisk som fysisk.
Jeg er meget tilfreds med de henstillinger i udtalelsen, som jeg har fremlagt i Beskæftigelsesudvalget, og glæder mig over, at de er blevet taget med i overvejelserne. Efter min mening er der med betænkningen skabt vilkår for en bedre overvågning af beskæftigelsen i EU og for en styrkelse af Beskæftigelsesudvalget.
António Fernando Correia De Campos
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi anerkender alle, at overvågningen af de kort- og langsigtede makroøkonomiske variabler i EU har slået fejl, og det vedrører ikke mindst budgetrammerne og den samlede statsgæld. Krisen har gjort det endnu mere presserende at styrke det indre marked under hensyntagen til de forslag, som hr. Monti og hr. Grech har stillet. Det er af afgørende betydning at udvikle e-handelen og den grænseoverskridende handel, forenkle onlinebetalingsprocedurerne, standardisere produkter og tjenesteydelser og samordne de skattemæssige foranstaltninger med henblik på at styrke forbrugernes tillid og sætte skub i økonomien.
EU skal komme ud af krisen på en bæredygtig måde, hvorved der sikres en stærk vækst og ansvarlige budgetter, men også beskæftigelsesmålsætninger. Det bør være obligatorisk at medtage indikatorer såsom arbejdsløshed og beskæftigelsesfrekvens i den erhvervsaktive befolkning i overvågningssystemet.
De indikatorer, der skal måle fremskridtet i 2020-strategien, må heller ikke blive glemt. Gennemførlighedsundersøgelsen vedrørende udstedelse af fælles euroobligationer kunne udgøre en mulighed for at foretage en nøjere undersøgelse af de finansielle instrumenter til bekæmpelse af spekulation og indføre disse i praksis.
Vi ønsker, at dette udmøntes i mere end blot en undersøgelse. Oprettelsen af den europæiske valutafond fortjener at blive støttet, og vi ser den ikke blot som et disciplinært instrument, men frem for alt som en metode til at mindske spekulanternes manipulation af statsgældmarkederne. Vores samarbejde med ordføreren, hr. Feio, har været gunstigt og har gjort det muligt at nå frem til en tekst, der er omfattende, afbalanceret og indholdsrig.
Martin Schulz
Hr. formand! Hvis De ser på listen over talere, vil De se, at den næste taler er min kollega, hr. Jáuregui Atondo. Inden hans indlæg ønsker jeg som formand for vores gruppe at oplyse Parlamentet om, at den spanske regering i formiddags udpegede hr. Jáuregui Atondo til minister for formandskabet. Som De kan forestille Dem, er dette en stor ære for vores gruppe. Jeg vil gerne ønske ham tillykke.
(Bifald)
Ramón Jáuregui Atondo
Hr. formand! Jeg ønsker at rette en stor tak til min ven, hr. Schulz. Jeg har kun et minut til at sige, at jeg mener, at Europa inden for de seneste par måneder har gjort ekstraordinære fremskridt med hensyn til økonomisk styring.
Mærkværdigt nok åbnede topmødet mellem Frankrig og Tyskland i forgårs også døren for et nyt håb, nemlig håbet om en mulighed for at revidere vores rammer og traktater om økonomisk styring.
Jeg ved, at dette er et emne, der skræmte medlemsstaterne lidt. Efter min mening ved vi som proeuropæere imidlertid, at der, for at vi kan opnå den økonomiske styring, som vi bliver nødt til opbygge, sandsynligvis skal gennemføres reformer, som skal være reformer, vi er nået til enighed om.
Jeg er dog af den faste overbevisning, at denne aftale mellem Frankrig og Tyskland åbner mulighed for Feio-betænkningen, som vi på forslag af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender skal vedtage senere, med hensyn til at overveje behovet for at tilpasse vores konstitutionelle rammer til styring, der ikke kun udgøres af en stabilitetspagt. Dette er tilbundsgående styring, som har til formål at samle økonomierne på en måde, der skal være konkurrencedygtig og jobskabende samt medvirke til at opnå den omfordeling, som vi socialdemokrater altid har tilstræbt.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Fællesnævneren for mødet i Det Europæiske Råd og mellem G20-landene er nødvendigheden af at foretage de nødvendige tilpasninger efter finanskrisen.
For EU består disse tilpasninger i at skabe orden i henholdsvis medlemsstaternes og EU's offentlige finanser og beskytte vores valuta, euroen, ved at konsolidere den internt og forsvare dens værdi i forhold til de andre store valutaer. Det Europæiske Råd vil først og fremmest komme til at drøfte Europas økonomiske og finansielle styring. Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) glæder sig over den tone, som Van Rompuy-taskforcen har slået an, herunder planerne om en ordning med sanktioner mod medlemsstater, der ikke opfylder stabilitetspagtens kriterier.
Der er imidlertid stadig lang vej igen, og der skal i højere grad anvendes en fællesskabsmetode og i mindre grad en mellemstatslig metode. Jeg glæder mig over Kommissionens indsats i denne henseende. Jeg anmoder Rådet om at erindre, at Parlamentet nu er medlovgiver og vil spille en særdeles aktiv rolle i forbindelse med udarbejdelsen af de kommende reformer. Jo mere Parlamentet bliver inddraget i de indledende faser, jo større chance har vi for at opnå et tilfredsstillende og formålstjenligt resultat. Jeg opfordrer formand Van Rompuy til at tage dette budskab til efterretning.
Europa skal give sin mening til kende i debatten om relative valutakurser, og Rådet skal i næste uge fastlægge vores holdning hertil inden G20-mødet i Seoul. Europa skal sammen med sine partnere, herunder især USA, erindre vækstlandene om deres ansvar. Valutadumping og de sociale konsekvenser, denne medfører, må ikke længere være tilladt.
Dagsordenen for topmødet i Seoul vil omfatte tre væsentlige emner, nemlig reformen af det internationale valutasystem, naturligvis, men ligeledes stabiliteten i råvareforsyningen, særlig med hensyn til fødevarer og energi, og global styring. Europa har et budskab vedrørende hvert enkelt af disse emner, men dette budskab vil kun være troværdigt, hvis vi gennemfører effektive, interne, fællesskabsinstrumenter til styring og forvaltning af vores offentlige finanser.
Vi vil ikke kunne påvirke den globale styring og får ikke rigtig en plads på den internationale scene, medmindre vi kan yde den ofte upopulære indsats, som består i at bringe orden i vores egne finanser, og medmindre vi kan fokusere på vores prioriterede områder, som består i bekæmpelsen af klimaændringer og udviklingspolitikken.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Jeg vil gerne citere et stykke fra stats- og regeringschefernes erklæring på G20-topmødet i Pittsburgh den 24.-25. september 2009, dvs. for et år siden. Regeringscheferne forpligtede sig på topmødet til at udvikle en ramme for de politikker og den måde, vi samarbejder på, for at skabe en stærk, bæredygtig og afbalanceret vækst. Det blev fremhævet, at det er nødvendigt med en varig genopretning, der resulterer i de gode arbejdspladser, som befolkningen har brug for. Det lyder godt! Jeg formoder, at der igen vil blive skrevet en tilsvarende erklæring i år på det næste topmøde og også på alle de øvrige topmøder. Det får mig til at spørge, hvad der er blevet gjort i den mellemliggende periode for at opnå den stærke, bæredygtige og afbalancerede vækst, som vil resultere i de arbejdspladser, som befolkningen har brug for? Beskrivelsen er korrekt, men det, der bliver skabt, er en filosofi på europæisk plan i Rådet om, at ensidige nedskæringer i de offentlige tjenesteydelser gennem budgetnedskæringer er et universalmiddel til at stabilisere Europa, i stedet for at tage i betragtning, at investeringer, der stimulerer væksten, er en grundlæggende forudsætning for jobskabelse, og at investeringer, der genererer øget økonomisk vækst, øger statens indtægter, hvilket der i den grad er behov for med henblik på at konsolidere statsbudgetterne og gøre det muligt for staterne at opfylde deres forpligtelser. Det, vi ser i Europa, er, at vi, som følge af en mere eller mindre sort/hvid manikæisk proces, hvor alle udgifter er et onde, og alle nedskæringer er et gode, befinder os i en situation, hvor de lande der er hårdest ramt af krisen, nemlig Irland og Grækenland, befinder sig i en recession eller oplever nulvækst. Det, man faktisk gør i praksis, er at opnå det modsatte af, hvad der her er beskrevet som målet. Det er en dramatisk udvikling. Det er endnu mere dramatisk, når dem, der lagde grundstenen til krisen, altså forårsagede krisen, nemlig den finansielle sektor, som spekulerede hæmningsløst, ikke er blevet stillet til ansvar ved at blive tvunget til at bidrage til statskassen gennem foranstaltninger som f.eks. en skat på finansielle transaktioner. Dette er måske blevet tilrådet på europæisk plan, men selv på det tidspunkt, hvor forslaget blev fremlagt, blev det allerede lagt på is med begrundelsen, at "vi aldrig vil få det i gennem i G20". Selvfølgelig får vi ikke forslaget igennem på G20-mødet, hvis vi til at starte med ikke engang gør et forsøg på europæisk plan!
Denne form for uretfærdighed er især dramatisk, fordi stats- og regeringschefernes manglende handling, og det forhold, at de fører os i den modsatte retning mod social uligevægt, bliver styrket gang på gang. De mennesker, der gør oprør i gaderne, har ret i, at den sociale uligevægt i Europa ikke bliver bekæmpet, men nærmere styrket yderligere som følge af ukorrekte politikker. Det er Parlamentets opgave at gøre dette synligt og at udarbejde strategier som modvægt hertil. Derfor fastholder vi kravet om en skat på finansielle transaktioner. Betænkningen af fru Berès og betænkningen af min kollega, fru Podimata, vil vise, om Parlamentet er klar til at sige: "Vi ved, at det ikke bliver nemt, men vi insisterer på, at EU tager hul på problemet og pålægger finanssektoren en grænseoverskridende skat, hvis den ikke kan beskattes på nationalt plan".
Der er en anden udvikling, som også er bekymrende. Det, der skete i Deauville mellem hr. Sarkozy og fru Merkel, vender EU's institutionelle struktur på hovedet. Jeg spørger mig selv, hvornår hr. Van Rompuy vil drage en passende konklusion. Han og hans taskforce er blevet anmodet om at udarbejde en nærmere beskrivelse af de nødvendige reformer, hvilket faktisk burde have været Deres opgave, og det var faktisk lidt frækt at bede hr. Van Rompuy om at gøre det, men som kronen på værket sker der det, at mens den stakkels mand arbejder på dette i al hemmelighed, og før han kan præsentere noget som helst, kommer det charmerende par i Deauville valsende ud og proklamerer, at de allerede har besluttet det hele. Det, som den selvudnævnte fransk-tyske styringskomité bestående af Nicolas og Angela gjorde, er et angreb på EU's institutioner.
(Bifald)
Hvis jeg var hr. Van Rompuy, ville jeg fortælle dem, at de kunne stikke deres job et vist sted hen. Man kan ikke blive ved med at lade sig træde på og holde til at blive misbrugt på denne måde. Der er imidlertid en ting til, og det er, at hvis vores nydelige par havde kastet et blik ud over kanalen fra Deauville, ville de have kunnet se de hvide klinter på den britiske kyst, hvor der, hvis man skal tro hr. Cameron, kræves en folkeafstemning om deres ændringsforslag til traktaten. Er der virkelig nogen, der tror, at hr. Cameron ville acceptere ændringsforslagene uden igen at sætte hælene i i traktaten og derved sænke tempoet i den europæiske lovgivning? Det ville virkelig medføre, at Pandoras æske blev åbnet. Jeg håber inderligt, at det charmerende par ikke falder til jorden med et brag.
Derfor gentager jeg, at Europa føres i den forkerte retning, både hvad angår institutionerne, og hvad angår indholdet.
Guy Verhofstadt
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Det kunne være, at jeg skulle starte der, hvor hr. Schulz slap. Måske kunne vi anmode om et konvent nu, hvis de ønsker at ændre traktaten. Det, som vi under normale omstændigheder skal gøre, er at anmode om et konvent. Det er det første, man skal gøre, men jeg tror ikke, at situationen er så fremskreden endnu. Det, som vi har brug for nu, er, at der omgående bliver indgået en aftale i Rådet om økonomisk styring og om en styrkelse af stabilitetspagten.
Vi nærmer os årsdagen for starten på Grækenlands gældskrise. Den startede i december 2009, og det er nu tid til, at vi skal udarbejde en konklusion, altså en aftale, i denne forbindelse. På nuværende tidspunkt er der faktisk blevet fremlagt tre forslag. Lad os gøre det klart. Vi har modtaget forslaget fra Kommissionen, forslaget fra taskforcen og i går forslaget, der indgår i det, som vi kalder "Deauville-pagten". Det er det tredje forslag, der er blevet fremlagt. Efter min mening er det godt, at Parlamentet analyserer forskellene mellem de tre forslag for at beslutte, om de er passende.
For et par uger siden udarbejdede Kommissionen det, som jeg anser for at være gode, modige og sammenhængende forslag. Forskellen mellem disse forslag og taskforcens forslag er, at taskforcen foreslår, at Rådet bør handle på grundlag af henstillinger og ikke forslag fra Kommissionen. Der er milevid forskel mellem disse metoder, da henstillinger kan ændres, mens dette ikke er tilfældet med forslag. Desuden indeholder taskforcens forslag også en mere langvarig analyseprocedure, hvilket også adskiller det fra Kommissionens forslag.
Vi må imidlertid sige, at taskforcens forslag indebærer en opretholdelse af sanktionernes halvautomatiske karakter og den bestemmelse om omvendt flertal, som Kommissionen foreslog.
Med virkning fra i går har vi et tredje forslag, nemlig "Deauville-pagten". Jeg må sige, at en aftale mellem Frankrig og Tyskland ofte kan være til hjælp for Rådet, men at dette ikke er tilfældet denne gang, tværtimod. Dette skyldes, at den fransk-tyske Deauville-pagt ganske enkelt bygger på en bevarelse af den gammeldags afstemningsordning med kvalificeret flertal i Rådet, som indebærer, at der i henhold til forslagene kræves et sådant flertal for at iværksætte de sanktioner, som Kommissionen har foreslået, i stedet for at der kræves et flertal for at blokere Kommissionens automatiske sanktioner. Jeg mener, at der er enorm forskel mellem de to forslag, da de halvautomatiske sanktioner i Kommissionens forslag ikke er omfattet af Deauville-forslaget.
Jeg ved ikke, om De kender Deauville, men bortset fra stranden og nogle smukke hoteller er der et kasino. Derfor bør vi måske nærmere tale om det fransk-tyske kasinokompromis i stedet for Deauville-pagten, for et kasinokompromis er nøjagtig, hvad det er. I henhold til dette forslag har medlemsstaterne fortsat lov til at sætte euroen og euroområdet som indsats.
Hvis man har tilstrækkelig opbakning i Rådet, kan man fortsætte og gøre nøjagtig, som Grækenland gjorde. Hvis man har tilstrækkelig opbakning i Rådet, kan man bare kaste sig ud i det. Gør Deres indsats! Man kan bare kaste sig ud i det.
Den første del af Deauville-pagten svækker simpelthen ikke blot taskforcens forslag, men frem for alt Kommissionens pakke. For mig at se er det fuldstændig uforståeligt, især fra Tysklands side. I 10 måneder har de talt om modigere sanktioner, og i går gjorde de lige de modsatte. Det er ensbetydende med en svækkelse af Kommissionens modige forslag. Dette sker nøjagtig på et tidspunkt, hvor Centralbankens formand, hr. Trichet, har anmodet om modigere løsninger og modigere forslag, som er endnu modigere end Kommissionens oprindelige forslag.
Min konklusion er, at Parlamentet har en bestemt opgave, og den består i at ændre Deauville-pagten, eller rettere kasinokompromiset. Lad os holde fast i Kommissionens gode forslag og udføre vores nødvendige lovgivningsmæssige opgaver.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. Chastel, hr. Barroso, mine damer og herrer! Hr. Verhofstadt har slidt sig selv op i dag! Det, som han sagde, var imidlertid vigtigt, og det var hr. Schulz' indlæg også. Jeg har også mine egne tanker, som jeg ønsker at dele med Parlamentet.
Kender alle filmen "Jules et Jim"? Nå, men der er en kvinde, nemlig fru Merkel. Vi ved, hvem Jules er, for det er hr. Sarkozy. Problemet er bare at finde ud af, hvem Jim er? Er det hr. Cameron eller hr. Barroso? Det er Kommissionens dilemma.
Jeg synes, at Parlamentet og Kommissionen skal tale lige ud af posen til hinanden nu, for hr. Verhofstadt har ret i, at Rådet og dets fransk-tyske bestyrelse fører en antieuropæisk politik. Deres politik afspejler ikke essensen af EU, og vores opgave i dag er at bygge bro over de forskelle, som skiller os ad - det har hr. Daul ret i - og redde EU og fællesskabsmetoden. For at nå dette mål er Kommissionen, Parlamentet og alle de tilstedeværende nødt til at forstå, at der ikke vil være nogen vinder i dette spil, medmindre Kommissionen og Parlamentet og Parlamentet og Kommissionen finder frem til en fælles strategi.
Jeg tror på hr. Barroso, når han siger, at han ønsker at beskatte de finansielle transaktioner eller finansielle aktiviteter. Det er ikke det, der er problemet. Problemet er, hvordan vi skal gøre det i praksis. Det er ikke nok at sige, "jeg vil have". Min søn på fire år siger: "Jeg vil have". Problemet er at finde ud af, hvordan vi kan nå vores mål, og jeg synes ikke, at Kommissionen bør bede om endnu en undersøgelse, som miljøudvalget gjorde i går, for at finde ud af om klimaforringelserne virkelig er så omfattende, at vi bør øge EU's CO2-reduktion, selv om det er fuldkommen latterligt at bede om en ny undersøgelse. Nej, for hvad ville en stor undersøgelse om finansielle transaktioner give EU, og hvad ville en skat på disse transaktioner give? En skat på 0,01 % af de finansielle transaktioner ville indbringe 80 mia. euro. Hvis man sætter 30 mia. euro til side til en nedsættelse af de nationale bidrag og således en nedsættelse i statsbudgetterne, får man 50 mia. euro ekstra til EU's budget. 120 mia. euro minus 30 mia. giver 90 mia. plus 50 giver 140 mia. Så det er muligt at gennemføre de europæiske politikker, vi skal gennemføre efter Lissabontraktatens ikrafttræden, og medlemsstaterne og EU vil være vinderne. Dette forudsætter imidlertid, at vi har en europæisk vision.
For det andet forholder det sig efter min mening sådan med underskud, at der er underskud, og så er der underskud. Det er ligesom med kolesterol, hvor der er en positiv og en negativ markør. Et underskud, som skyldes investeringer, og som derfor giver et land eller Europa fremtidsudsigter, er ikke negativt. Hvis vi som tidligere investerer i de traditionelle, uproduktive industrier, og her tænker jeg på kulindustrien, investerer vi i noget, der svarer til at smide penge ud af vinduet, fordi det er nytteløst, og derfor taber vi det hele på gulvet. Hvis vi derimod investerer i fremtidens energiformer og fremtidens produktion, vinder vi.
Det, som vi derfor bliver nødt til at gøre, og nu beder jeg også de liberale om det, er at lade være med kun at tale om "stabilitet, stabilitet", men derimod ligeledes at skelne mellem, hvad vi burde gøre, og hvad vi ikke burde gøre længere. Lad os ikke blot tale om et "underskud", men sig derimod "dette er produktivt", eller "dette er uproduktivt". Hvis vi er enige, selv om det bliver vanskeligt, altså, hvis vi formår at nå frem til en aftale, vil vi kunne modstå Rådets konstante manipulation.
Problemet i dag er, at mange regeringer ønsker at udvande det europæiske politiske aspekt, mens vores opgave er at forsvare og øge det europæiske politiske aspekt, som er nødvendigt for, at vi kan komme ud af dette.
Vi har en fælles interesse, men vi bliver nødt til at følge den helt til dørs, hr. Barroso. Det er ikke Parlamentet, men derimod Rådet, De skal lægge pres på.
Formanden
Som De kan se, har jeg været temmelig fleksibel med hensyn til taletiden, og det skyldes dels, at alle indlæggene har været meget interessante og meget stærke - de har både omhandlet IMF, kasinoer og kolesterol - og alle disse emner har peppet disse drøftelser gevaldigt op.
Michał Tomasz Kamiński
for ECR-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Vi har alle fortalt forskellige anekdoter i løbet af dagens forhandlinger, som også fik mig til at tænke på en historisk begivenhed. I 18 år levede jeg i et land med rendyrket socialisme, hvor der på den ene partikongres efter den anden blev sat nye økonomiske mål, og hvor borgerne i mit hjemland som i andre lande med rendyrket socialisme fik at vide af partikongressen, at tingene ville komme til at gå bedre, og hvordan de ville komme til at gå bedre. I mit hjemland var der dengang desuden en indenrigshandelsminister, selv om der ikke var nogen indenrigshandel.
Når jeg hører på indlæggene i dag, er mit indtryk, at det forslag, vi hørte fra Kommissionen, er et, der har til formål at få os til at tænke på økonomi igen i stedet for på politik. I stedet for den politiske tankegang, der ville undertrykke enhver fornuftig økonomisk handling, for i dag kan politikerne på nationalt plan og af populistiske årsager virkelig godt lide at pege fingre af Europa. De siger, at vi skal slanke EU, og at EU ikke er løsningen, da de på denne måde til en vis grad kan fralægge sig et ansvar, når de står ansigt til ansigt med deres vælgere. Hvis vi ikke gennemfører noget, som vil få landene til at indse, at det vil få barske konsekvenser, hvis de fører en ufornuftig økonomisk politik, kan vi ikke komme videre. Det, der imidlertid også er nødvendigt her, er solidaritet. I det fransk-tyske forslag ser jeg en reel fare for, at vi ender i en situation, hvor de stærkeste lande får et større spillerum, og hvor Grækenland ikke vil kunne bevæge sig ud over en vis grænse. Grækenland bliver nødt til at skære i udgifterne, men de stærke lande er heldige, og vi vil pludselig finde ud af, at de har lov til at bryde reglerne af politiske årsager. Det, jeg vil sige med dette, er, at vi har brug for europæisk solidaritet, og derfor har vi brug for europæisk solidaritet.
Endelig vil jeg sige, at jeg ved, at De værner om denne europæiske solidaritet. Kommissionens seneste beslutning om gasaftalen mellem Polen og Rusland, som jeg takker for, er et fint eksempel på, at fællesskabsaspektet virker, og at det virker til gavn for lande som Polen. Jeg ønsker at gentage, at et slag med en tryllestav ikke får virkeligheden til at forsvinde. Hvis vi når et punkt, hvor de politiske løsninger, krydret med den portion populisme, der eksisterer i nogle dele af Europa i dag, kommer til at dominere over økonomiske overvejelser, vil Deres ambitiøse planer, som jeg anser for at være en rigtig god plan, om at intensivere markedet (uafsluttet sætning). Efter min mening er vi fuldt ud klar over, hvor langt vi stadig er fra at have opnået et fællesmarked, og det kan vi såmænd bedømme ud fra noget så simpelt som de roamingregninger, vi modtager hver måned. Hvis vi har et fælles, europæisk marked, men stadig skal betale roamingregninger, viser dette temmelig tydeligt, at vi stadig har lang vej igen, når det kommer til at nå vores mål om økonomisk integration.
Patrick Le Hyaric
Hr. formand, hr. Chastel, hr. Barroso! Hvis jeg har forstået hr. Barroso ret, tager vi udgangspunkt i fuldstændig forskellige analyser, da hr. Barroso sagde, at vi har lagt den økonomiske krise bag os, mens vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, mener, at den er blevet forværret. For at afslutte krisen henstiller hr. Barroso til stramninger i form af stabilitetspagten og nu kraftigere sanktioner. Efter min mening burde vi gøre det modsatte, nemlig sætte lønnen op, lægge en ny finanspolitisk strategi til støtte for denne lønstigning samt beskatte finansielle transaktioner, sætte de sociale velfærdsydelser op, beskytte de offentlige tjenesteydelser og føre en modig beskæftigelsespolitik.
Desværre frygter jeg, at hr. Barrosos strategi kan medføre store vanskeligheder for EU. Har hr. Barroso ikke hørt befolkningens stærke protester i hele EU? For sjette dag i træk marcherede millioner af borgere i går i hele Frankrig, og de havde 70 % af befolkningens opbakning. Kan hr. Barroso ikke se den fare, der hænger som en sort sky over os i dag? Da den europæiske idé bygger på konkurrence og en politik om fuldstændig fri handel, kolliderer den frontalt med penge i disse økonomiske krige og nu også disse valutakrige. Hvorfor kigger vi i stedet for stabilitetspagten ikke på en ny ordning i form af en menneskelig og social udviklingsfond i forbindelse med ECB, som burde være i stand til at refinansiere medlemsstaternes gæld og nationalbankerne gennem pengeforsyning til renter, der ville være gunstige under forudsætning af, at sociale kriterier var opfyldt?
Som jeg ser det, skal EU tage initiativ til at skabe en ny, global valutaorden og starte med at tage Kinas forslag om en fælles international handelsvaluta op. Hvorfor indfører EU ikke som Thailand og Brasilien en skat på udenlandsk valuta for at mindske valutaspændingerne?
Til kommissionsformanden og Rådets repræsentanter kan jeg sige, at jeg synes, at tiden er inde til at tænke på nye initiativer og høre på befolkningen.
Nigel Farage
for EFD-Gruppen. - (EN) Hr. formand! De spiller sørme med musklerne, hr. Barroso, og bruger de beføjelser, som De har fået tildelt i henhold til Lissabontraktaten, som De pressede igennem med ulovlige midler. På den internationale scene og inden for EU gør De nu alt, som står i Deres magt, for at opnå anerkendelse som stat.
Dette fremgår på allertydeligste vis af Deres nylige forslag om direkte beskatning af EU's befolkning til fordel for de europæiske institutioner.
Tidligere var der naturligvis en meget succesrig uafhængighedsbevægelse, hvis slogan var "ingen beskatning uden repræsentation", og De er bestemt ikke en repræsentant. Vi har ikke stemt på Dem, og vi kan ikke fjerne Dem, så med hensyn til denne direkte skat, tror jeg faktisk, at De har begået en fejl.
Og sikke en dyr klub, det er ved at blive. For blot to år siden udgjorde Storbritanniens årlige nettobidrag 3 mia. GBP. I år er det 6 mia. GBP. Næste år bliver det 8 mia. GBP. Næste år igen står det til at blive 10 mia. GBP, og nu hører vi, at De ønsker at afskaffe Storbritanniens rabat. De ønsker at afskaffe den britiske rabat, hvilket indebærer, at vores bidrag i 2013 vil beløbe sig til 13 mia. GBP. I løbet af seks år vil det være blevet seksdoblet.
Når de britiske skatteydere indser alt dette og hører om Deres direkte skat, vil de simpelthen konkludere, at vi ikke har råd til EU.
Jeg kan imidlertid se et lille lyspunkt, nemlig den Deauville-pagt mellem Merkel og Sarkozy, som alle er så frygtelig bange for i dag. Jeg håber, at den bliver gennemført. Lad os få en ny traktat. Det lader til, at De selv næsten støtter det. Lad os få en ny EU-traktat, og lad os sætte den til folkeafstemning i masser af lande, især i Storbritannien, for så vil den britiske befolkning konkludere, at det er en meget dårlig aftale for Storbritannien. De vil stemme for, at vi skal melde os ud af EU og tage første skridt mod en opløsning.
Tak. Vi vil med glæde stå udenfor.
(Taleren indvilligede i at besvare et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8).
Martin Schulz
(DE) Hr. formand! Jeg har et spørgsmål til Dem, hr. Farage. Jeg beder Dem om at besvare det. De bekymrer Dem utrolig meget om Storbritanniens skatteyderbetalte pengekasse. De kunne, som jeg, ved starten af denne valgperiode vælge, fra hvilken pengekasse Deres daglige diæter skulle betales, dvs. fra Det Forenede Kongeriges pengekasse eller fra EU's pengekasse. Jeg beder Dem om at fortælle Parlamentet, om Deres diæter bliver betalt via EU's budget, eller om De har valgt den nationale ordning i Det Forenede Kongerige?
Nigel Farage
(EN) Hr. formand! Jeg synes, at vi skal gøre op med denne forestilling om EU's penge. Så længe der ikke er indført en direkte skat, er der ikke noget, der hedder EU's penge, for det er vores penge. Vi er en stor nettobidragsyder til EU, uden at vi får nogen som helst økonomisk fordel til gengæld! Det er vores penge!
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg griber normalt aldrig ind, men jeg har en bemærkning til forretningsordenen.
Det er ikke første gang, hr. Farage har sagt til mig, at jeg ikke er blevet valgt. Jeg er bestemt ikke blevet valgt af hr. Farage, men jeg er blevet valgt af dette parlament.
(Bifald)
Jeg blev valgt af dette parlament ved en hemmelig afstemning, og De er medlem af dette parlament. Efter min mening er Deres gentagelse af erklæringen om, at jeg eller Kommissionen ikke er blevet valgt, et tegn på manglende respekt for Kommissionen og for det parlament, som De er medlem af.
(Bifald)
Francisco Sosa Wagner
(ES) Hr. formand! Lad os se, om jeg kan lægge lidt låg på disse forhandlinger, der er på kogepunktet.
Det er beklageligt, at både EU og nogle af medlemsstaterne stadig deltager i G20. På trods af denne uregelmæssighed, der så afgjort svækker EU's image på verdensplan, ville det være godt, hvis der i det mindste var en overordnet fælles holdning i dette globale forum.
Hvad jeg mener, at denne fælles holdning skulle være? Efter min ydmyge mening, burde den omfatte følgende elementer: For det første må vedtagelsen af en global aftale om håndteringen af krisen ikke forsinkes ved, at der blot vedtages en økonomisk aftale, for det andet skal Europa bevare euroen som valutareference eller, hvis det foretrækkes, som et anker til at hindre, at turbulens på markedet trækker os med ned og får os til at gentage de fejl, som er blevet begået i løbet af hele det 20. århundrede, og for det tredje skal euroen fungere som bebuder for det, Europa skal stå for i en verden af demokratiske værdier og offentlige frihedsrettigheder.
Vi bliver kort sagt nødt til at være opmærksomme på, at det i en global verden og i dette globale spil er dem, der kun spiller det nationale kort, som går derfra som tabere.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, hr. Barroso, mine damer og herrer! Disse forhandlinger viser en ting, og det er, at Deauville-pagten hindrer os i at afslutte krisen, Deauville-pagten er et skridt tilbage for EU, og Deauville-pagten viser os, at ingen af de to parter i dette charmerende par har lært noget som helst af Frankrigs og Tysklands upassende opførsel i 2002 og 2005, hvor disse lande begyndte at underminere stabilitetspagten. I stedet ser vi nu, at de fortsætter denne upassende opførsel.
Vi ønsker at rette op på tidligere tiders fejl. Vi ønsker et europæisk svar på den nationalisme og de vetorettigheder, der er blevet indarbejdet i de fleste EU-bestemmelser. Vi gjorde det i forbindelse med overvågningen af de finansielle markeder. Vi gør det med betænkningen som en reaktion på krisen. Vi gør det med Feio-betænkningen, og vi gør det med vores daglige lovgivningsarbejde. Lad os koncentrere os om dette og undgå, at vi igen bliver kørt ud på et sidespor, og det gælder også i disse forhandlinger. Vi bliver nødt til at gøre fremskridt. Vi bliver nødt til at finde løsningerne. Budskabet i de fem gruppers betænkning er klart. Krisen er endnu ikke et afsluttet kapitel. Finans- og pengepolitikken kan ikke erstatte strukturreformer. Vi præciserer tydeligt, at vi ønsker, at underskuddet skal nedbringes som en forudsætning for, at fremtiden kan sikres. Man kan ikke nedbringe et underskud ved blot at skære det bort. En nedbringelse af underskuddet skal opnås som følge af reformer, investeringer, besparelser og ændringer. I denne betænkning sendes der et klart budskab om, at vi ønsker mere Europa som led i løsningen. Lad os tage skridtet til den næste fase i integrationsprocessen, nemlig oprettelsen af en økonomisk union, oprettelsen af en social union, oprettelsen af en forsvars- og sikkerhedsunion, og lad os gøre det indre marked til alle vores borgeres hjemmemarked. Fællesskabet Europa udgør som EU's initiativ løsningen. Taskforcen og Deauville-pagten har slået fejl.
Stephen Hughes
(EN) Hr. formand! Som vi har hørt, har taskforcen under forsæde af Herman Van Rompuy nu udarbejdet sin rapport. Den indeholder forslag til en løsning på krisen og budgetdisciplin - med andre ord kun en del af problemet.
Jeg understreger, at det kun drejer sig om forslag. Jeg er sikker på, at de ministre i Økofin-Rådet, der dominerede arbejdet i den taskforce, ville ønske, at det var det endelige resultat, men det er ikke tilfældet. Det er kun begyndelsen. Vi befinder os nøjagtig i begyndelsen af lovgivningsprocessen. Jeg håber, at alle institutionerne vil indse, at Parlamentets arbejde med Kommissionens lovgivningsforslag nu skal udføres i en fuldstændig demokratisk procedure i samarbejde med Rådet.
Taskforcen sagde, at dens mål var et kvantespring i retning af en mere effektiv økonomisk styring. Efter min mening ligner det, som den foreslår, faktisk mere et potentielt tilbageskridt for Europas velstand og velfærd. Taskforcen stiller forslag om at forstærke instrumenter, men vel at mærke kun instrumenter, der er beregnet til finanspolitisk disciplin. Det er et problem. Økonomisk samordning er mere end finanspolitisk disciplin, og der vil ikke blive opnået en økonomisk union, så længe denne balance ikke er behørigt anerkendt. Det kan ikke undgås, at dette vil medføre fordrejede økonomiske politikker, hvori der ikke i tilstrækkelig grad bliver taget højde for andre politiske målsætninger, som er nyttige i forbindelse den makroøkonomiske politik, og hermed mener jeg vækst, investeringer og beskæftigelse.
Det er ikke nødvendigt, at en ny taskforce bliver nedsat for at udarbejde en afbalanceret række politiske foranstaltninger, hr. Barroso. Vi har brug for, at Kommissionen bruger sin initiativret til at fremlægge de forslag, som omhandler vækst, investeringer og beskæftigelse.
Hvad angår de forslag, der nu ligger på bordet, har Parlamentet efter min mening et enormt ansvar i de kommende måneder. Vi bliver nødt til at foretage nogle ændringer i overensstemmelse med den Feio-betænkning, der skal stemmes om i dag. Jeg synes, at vi skal foretage tre væsentlige ændringer deri, nemlig at proceduren for for store saldi skal kunne omfatte arbejdsmarkedet, herunder arbejdsløshedstallet, og derfor skal Rådet (beskæftigelse) inddrages, hvornår det end er relevant, der skal i den kvalitative vurdering af statsgældens omfang og udviklingen i den afhjælpende indsats i stabilitets- og vækstpagten også fuldt ud tages højde for omfanget og udviklingen i de offentlige investeringer, og sammenhængen med 2020 i hele den nye ordning skal være så vidt mulig være tydelig og anvendes i praksis.
Med hensyn til ledelse ønsker jeg kun at nævne to punkter på dette tidlige tidspunkt. Rådet bliver nødt til at lede ordningen og gennemgående påtage sig det øverste politiske ansvar samt sikre, at alle relevante rådssammensætninger og ikke blot Økofin inddrages behørigt, hvor end dette er nødvendigt.
Endelig er det nødvendigt, at Parlamentet bliver inddraget fuldt ud i hele processen for at sikre mest mulig demokratisk legitimitet. Det er kun nødvendigt at kaste et blik på forslaget til det europæiske halvår for at se, i hvilket omfang Parlamentets rolle mangler i forslaget som helhed. Nogle af os arbejder på tværs af de politiske grupper med forslag om øget inddragelse af Parlamentet. Jeg håber, at de vil blive godkendt af de øvrige institutioner, så denne proces kan få den demokratiske legitimitet, som er nødvendig.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand! Det sidste år har vist, at EU kan træffe vigtige beslutninger i vanskelige situationer. Desværre har de sidste par dage været en skuffelse. Når EU har brug for præcise og stramme budgetregler, tøver Frankrig og Tyskland. Det bekymrer os. Vores budskab er: Hold fingrene væk fra hr. Rehns forslag!
Jeg ønsker at rette en uforbeholden tak til fru Berès og mine kolleger i Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise, som har vist, at vi i Parlamentet kan gå på tværs af partiskel og finde fælles løsninger i Europas interesse. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa har stillet et ændringsforslag om, at hvis der bliver indført en skat på finansielle transaktioner, skal dette nødvendigvis gøres på globalt plan. Det er vigtigt i denne forbindelse, at det gøres på globalt plan.
Nationalisme må ikke få fodfæste i Europa igen. Det er markedsøkonomi med tydelige grænser og frihandel, som skaber velstand. Vi har brug for et mere forenet Europa, et mere åbent Europa, et stærkere Europa - vi har kort sagt brug for mere Europa.
De foreslåede sanktionsmuligheder vil indledningsvis kun finde anvendelse på landene i euroområdet. I denne forbindelse ønsker vi en formulering, der omfatter alle 27 medlemsstater. Jeg ønsker derfor at stille et mundtligt ændringsforslag til Feio-betænkningen, som jeg håber, at Parlamentet vil støtte. Ordføreren og Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet har erklæret, at de vil støtte det. Jeg læser teksten op på engelsk:
Alle 27 medlemsstater anvender i videst mulig udstrækning alle forslagene om økonomisk styring, idet det anerkendes, at medlemsstater uden for euroområdet gør dette på frivillig basis.
(SV) I dag er tiden ikke inde til at skabe et EU, der er i fare for at splitte Unionen ad.
Pascal Canfin
(FR) Hr. formand, hr. Barroso, hr. Rehn! Jeg håber virkelig, at De vil kigge på det arbejde, som Parlamentet har udført vedrørende de emner, vi har drøftet i dag, nemlig Berès-betænkningen og Feio-betænkningen, da vi nu naturligvis fungerer som medlovgivere i forbindelse med økonomisk styring. Jeg kan fortælle Dem, at vi i samarbejde med i det mindste fire proeuropæiske grupper i Parlamentet har gjort en ihærdig indsats med hensyn til at udarbejde målrettede kompromiser. Vi kommer lige fra drøftelserne om at forsøge at tøjle problemerne.
Nogle mennesker taler om budgettet, nogle taler om skattemæssige foranstaltninger, og nogle taler om styring. Det, som vi har brug for i dag, er at Kommissionen stiller forslag om en overordnet pakke, for det er Kommissionens opgave at gøre det, da vi forsøger at gøre det, og da det også er Kommissionens opgave at gøre det. Denne pakke skal være i overensstemmelse med tanken bag Monti-betænkningen, der også er i overensstemmelse med det, som Michel Barnier har forsøgt at udrette i forbindelse med det indre marked. Jeg afventer en overordnet pakke fra hr. Barroso, som kan vise os, hvordan vi får viklet os ud af den økonomiske krise. Den skal ikke blot handle om makroøkonomisk styring, men bør svare til, at man læser tre eller fire dossierer om makroøkonomi, skat og budgettet og derefter siger: "Her er pakken".
Hvis Kommissionen gør dette, er jeg sikker på, at der i Parlamentet vil være et stort flertal, der støtter initiativet. Hvis vi ser isoleret på problemet med de offentlige finanser, sagde Kommissionen og dens tjenestegrene f.eks. for to eller tre år siden, at Spanien var det land, der var bedst til at overholde stabilitets- og vækstpagten, og at Spaniens offentlige finanser var i orden. Problemet er, at ustabiliteten kom et andet sted fra, og nu befinder Spanien sig i lighed med Irland i en forfærdelig situation. Vi kan tydeligt se, at et isoleret fokus på de offentlige finanser ikke vil hjælpe os med at afslutte krisen.
De kompromiser, som vi har foreslået i de forskellige betænkninger, der er blevet fremlagt i dag, og som bliver sat til afstemning i morgen, udgør en sammenfatning af disse problemer. De er en omskrivning af erklæringen om, at vi virkelig er nødt til at styrke budgetdisciplinen. Selvfølgelig er vi det. For at sikre, at denne budgetdisciplin ikke fører til et socialt sammenbrud, men kun til nedskæringer i de offentlige udgifter, har vi imidlertid samtidig brug for en europæisk budgetpakke til finansiering af investeringer og en skattepakke, som vil give medlemsstaterne mulighed for at pålægge visse skatter.
Mit sidste spørgsmål til hr. Rehn og til hr. Barroso især er derfor, om De inderst inde er for det fælles grundlag for selskabsbeskatning? Støtter De det inderst inde? Det har nu samlet støv i Kommissionen i 10 år, og i 10 år har De undladt at tage spørgsmålet op. Tiden er inde til at drøfte det nu.
(Bifald)
Roberts Zīle
(LV) Hr. formand, hr. Barroso (der har forladt Parlamentet).
Indledningsvis ønsker jeg at takke ordføreren, mine kolleger, skyggeordførerne, og formanden for udvalget, hr. Klintz, for det kompromis, som vi endelig formåede at nå frem til. Jeg vil kun berøre to punkter i betænkningen, som jeg ikke er tilfreds med, og de vedrører hverken Tyskland eller Frankrig. For det første er den private gæld og virksomhedernes gæld i mange nye medlemsstater steget, og i nogle tilfælde er den tidoblet. Dette skyldes aggressive, grænseoverskridende investeringer, der er blevet foretaget siden 2004. Desuden er langt hovedparten af disse lån blevet optaget på vilkår, der indebærer, at låntageren bærer enhver kursrisiko. Dette betyder igen, at disse landes regeringer har begrænset spillerum i deres makroøkonomiske politik bortset fra at gennemføre nedskæringer i de offentlige udgifter og sætte skatterne op. Samtidig søger husholdningerne frem for alt at foretage tilbagebetalingen af lån i euro. Desværre er dette problem knap nævnt i betænkningen.
Min anden bemærkning, der er knyttet til den første, er som følger. Lad os forestille os sådan en ny medlemsstat, hvis BNP er faldet til førtiltrædelsesniveauet, altså til niveauet før 2004, men hvor den private gæld nu er 10 gange større og den offentlige gæld fem gange større. Denne medlemsstat kan nu udlede af denne betænkning, at selv samhørighedspolitikken kan blive ændret og det på en sådan måde, at hovedkriteriet ikke længere vil være BNP per capita, men krisestyring inden for et bestemt område, hvilket kan få særdeles væsentlige politiske konsekvenser.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Tysklands og Frankrigs erklæringer i den såkaldte Deauville-pagt er uacceptable og viser det sande ansigt hos dem, der har noget at skulle have sagt, og som forsvarer økonomiske og finansielle interessegrupper. Disse erklæringer er ligeledes et udtryk for utålmodighed, arrogance og en aggressiv adfærd over for reaktionen fra de arbejdstagere og borgere, der er blevet ramt af deres nyliberale og samfundsfjendtlige politikker, nemlig stabilitets- og vækstpagten og konkurrencepolitikken, i Grækenland, Frankrig, Spanien og Portugal, hvor der allerede er planlagt en generalstrejke den 24. november.
Tiden er kommet, hvor de, der driver EU, skal anerkende, at disse nyliberale politikker har slået fejl og har medført øget arbejdsløshed, social ulighed og fattigdom samt recession i landene med den svageste økonomi, hvor EU's byrder kan udløse en enorm social katastrofe.
Desværre bliver dette ikke anerkendt. Alle løfterne om at sætte en stopper for skattely, at beskatte finansielle transaktioner behørigt og at sætte en stopper for finansielle produkter, der er baseret på spekulation, er brudt.
Det er årsagen til, at vi protesterer her. Vi er talerøret for de mange millioner arbejdstagere, der er truet af fattigdom, for de arbejdsløse, for ældre medborgere med usle pensioner, for de unge og arbejdsløse og for børn, der er i fare for at ende i fattigdom, og som de vil nægte en værdig fremtid.
Tiden er inde til at kappe båndet til disse politikker, således at vi kan få et virkelig socialt Europa, nemlig et Europa, der gør fremskridt, og som er i udvikling.
Juozas Imbrasas
(LT) Hr. formand! Jeg ønsker at sige et par ord om arbejdet i det særlige kriseudvalg. Det har virkelig gjort et stort stykke arbejde, og det har fremsat gode henstillinger og forslag. Naturligvis ville der ideelt set have været plads til alle disse i de dokumenter, som Kommissionen udarbejder. Det er af afgørende betydning, at Kommissionen ikke glemmer de grundlæggende og væsentligste problemer. Et af disse er oprettelsen af en regulerings- og tilsynsordning, som omfatter ethvert finansmarked, ethvert finansielt instrument og enhver finansiel institution. Kommissionen bør målrette sine foranstaltninger til oprettelse af nye arbejdspladser og forbinde dem med foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Enhver indsats i denne henseende skal frem for alt være målrettet beskæftigelse af unge. Nødinfrastrukturbeslutninger om vedvarende energikilder, grøn energi, energieffektivitet i transport- og bygge/anlægssektoren samt et europæisk energinetværk er nødvendige for at overvinde krisen. Det ville være godt, hvis Kommissionen om nøjagtig et år at regne fra mødet i dag kunne komme og sige, at bestemmelserne i det beslutningsforslag, Parlamentet havde fremsat, ikke bare blev ved ordene, og at Kommissionen havde tilpasset det særlige kriseudvalgs konkrete forslag, og at de allerede havde haft en stor virkning.
Krisztina Morvai
(HU) Hr. formand! Som det var tilfældet i de tidligere store forhandlinger i denne uge her i Parlamentet, nemlig forhandlingerne om fattigdom, er EU's politikere igen overraskede over og kede af at se, at de europæiske borgeres situation ikke er under forbedring, men derimod stadig forværres. Fattigdommen stiger støt, og det samme gør nøden, arbejdsløsheden og antallet af hjemløse. Og politikerne er så overraskede over dette, som om det var en konsekvens af beklagelige naturkatastrofer eller tsunamier. Men nej. Dette er resultatet af beslutninger truffet af europæiske politikere. Den øgede nød og fattigdom er en direkte udløber af den nyliberale politik, som politikerne, undtagen dem, der var imod dem, har ført, og denne udvikling vil fortsætte. Fattigdommen og nøden vil blive stadig mere udbredt, hvis der ikke vælges et andet værdisæt.
Disse to betænkninger kan sammenlignes med et scenarie, hvor et lægefagligt panel beslutter, at den behandling, som en patient har fået, indtil videre har skadet ham og forværret hans situation, og derefter siger, at den behandling, der er foreskrevet i henhold til den stillede diagnose, skal videreføres, og at de således skal fortsætte det arbejde, de havde gjort hidtil, men under et strengere tilsyn og med straf til patienten, hvis han ikke makker ret, f.eks. ved at undlade at tage sin medicin. Det, der er på spil her, er et bevidst valg mellem værdisæt. Indtil videre har EU bevidst valgt et værdisæt, hvor EU altid følger den rigtige beslutning, hvis man ser det i et perspektiv, hvor penge og fortjeneste er det vigtigste, den rigtige beslutning, hvis man ser det i de multinationale virksomheders og bankernes perspektiv, men aldrig i borgernes og fællesskabets perspektiv. EU har altid tilstræbt det, der er det rigtigste, hvis man vil værne om en uhæmmet konkurrence, der ikke begrænses af bekymringer, som er begrundet i retfærdighed og moral, men har aldrig tilstræbt det, der er rigtigt ud fra et ønske om social retfærdighed og solidaritet. Dette skal ændres, og fra nu af skal der tages gode beslutninger.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Hr. formand! På trods af nogle positive signaler, er risikoen for en forværring af krisen ikke forsvundet. Banksystemet er fortsat ustabilt, og en række medlemsstater trues af, at de offentlige underskud løber løbsk, hvis der ikke gøres noget. Derfor er en økonomisk union nødvendig omgående.
Taskforcen mangler stadig at fremlægge konkrete resultater, men i min egenskab af Parlamentets ordfører for stabilitets- og vækstpagten ønsker jeg at fortælle hr. kommissær Rehn, at vi kan arbejde hurtigt. Disse ord er også rettet til Rådet. Vi kan arbejde hurtigt, men kun på grundlag af Kommissionens forslag. Er Rådet indstillet på at acceptere dette?
Jeg ønsker også at udsende et advarselssignal mod den traktatændring, der er blevet anmodet om, da den kan være en lokkedue, som blot vil tvinge os til at udsætte de nødvendige foranstaltninger til en anden gang. På nuværende tidspunkt skal vi gøre alt, der står i vores magt, inden for rammerne af Lissabontraktaten. Parlamentet har nu en ny opgave som lovgiver i stabilitets- og vækstpagten og vil bruge disse beføjelser fuldt ud for at skabe en stærk økonomisk union med en stærk stabilitets- og vækstpagt.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Krisen har haft utrolig stor indvirkning på samfundet i alle de europæiske lande. Hvis vi anskuer konsekvenserne fra et socialt synspunkt, kan vi lynhurtigt drage den konklusion, som er grundstenen i meget af Kommissionens arbejde, og det er, at dette blot er toppen af isbjerget. Det forudses, at arbejdsløsheden vil stige, og de svage tegn på genopretning, der har vist sig i nogle lande, er ikke tilstrækkeligt til at sikre, at der skabes nye arbejdspladser. Vi skal derfor acceptere, at det vil være af afgørende betydning at tackle krisens mest akutte sociale aspekt, der hidrører fra det finansielle system, men som hurtigt har spredt sig til det økonomiske og sociale område.
Vi skal derfor væbne os med andre instrumenter for at forsvare de mennesker, der er hårdest ramt. Vi skal til at drøfte et forslag om et rammedirektiv om en garanteret mindsteindkomst i alle de europæiske lande, som jeg anser for at være meget vigtig, dels i bekæmpelsen af fattigdom, og dels for at hjælpe dem, der vil blive ramt af krisens krampetrækninger i de kommende uger og måneder.
Den bedste måde at bekæmpe en krise på er imidlertid gennem vækstpolitikker. Vækst forudsætter ressourcer, målrettede investeringer og en klar dagsorden med prioriteringer som en væsentlig del af de ressourcer, der er til rådighed, bør målrettes. Unionens budget er ikke tilstrækkeligt. Kommissionen anførte derfor klart, at det var nødvendigt at afsætte yderligere ressourcer til infrastrukturinvesteringer og investeringer, der er øremærket kvalitet i konkurrence og beskæftigelse. Denne vej leder til oprettelsen af euroobligationer og en skat på finansielle transaktioner. Der er intet alternativ. Derfor er de løsninger, vi har beskrevet både vigtige og innovative, og jeg håber, at Parlamentet vil vedtage affattelsen heraf.
Wolf Klinz
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Da bølgerne gik højest i finanskrisen, lovede G20-landene at iværksætte fælles tiltag for at stabilisere finansmarkederne. I dag, to år senere, er der stadig lang vej til en global løsning. Der er mange eksempler på, at de vedtagne foranstaltninger varetager nationale interesser og betragtninger. Den oprindelige ildhu er forsvundet, og alt for ofte er vi tilbage i vanens magt. Mervyn King fra Bank of England sagde det meget rammende i følgende udsagn: "Nødvendigheden af at handle i fællesskabets interesse har endnu ikke slået rod". I sin interimsbetænkning gør Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise det klart, at Europa befinder sig ved en kritisk korsvej. Vi bliver nødt til at intensivere integrationen, vi bliver nødt til at harmonisere vores økonomiske politik og budgetpolitik i højere grad, vi har brug for europæiske infrastrukturprojekter inden for energi, transport og telekommunikation. Vi har brug for et velfungerende indre marked og arbejdsmarked, og vi har brug for de ressourcer, der er nødvendige for at nå de ambitiøse vækstmål, der er fastlagt i EU's 2020-strategi. Vi har brug for innovative finansieringskilder, hvis vi skal kunne udnytte SMV-sektorens potentiale. Vi har brug for en højere grad af fællesskabsmetode og en mindre grad af mellemstatslighed. Stilstand er i denne forbindelse ensbetydende med tilbageskridt. Status quo vil ikke blive bevaret.
Den europæiske gældskrise viser med al tydelighed, at stabilitet og tillid ikke kan opnås uden disciplin. De forslag, der er udarbejdet af kommissær Rehn og af hr. Van Rompuys taskforce, har til formål at sikre, at medlemsstaterne handler disciplineret. Jeg beklager at måtte sige, at finansministrene forkastede disse forslag i Luxembourg forleden på befaling fra vores fransk-tyske par. Det var en mulighed, vi gik glip af, og en dårlig dag for EU's borgere, der med rette føler sig forrådt af politik igen.
Kay Swinburne
(EN) Hr. formand! Alle emnerne i forhandlingerne denne formiddag har en tydelig fællesnævner i form af vores fortsatte svar på finanskrisen og vores bestræbelser på at effektivisere vores risikostyring, uanset om det er risikostyringen i forbindelse med den offentlige gæld, risikostyringen på vores finansmarkeder og produkter eller risikostyringen i forbindelse med den globale ubalance. Uanset om det er vores bankers adfærd eller medlemsstaternes finansministeriers adfærd, bliver vi nødt til at sikre en ensartet høj standard for adfærd med hensyn til overholdelsen af et sæt fastlagte spilleregler.
Vi bliver nødt til at håndhæve en strengere finansiel og skattemæssig disciplin over for både den private og den offentlige sektor. Vi bliver nødt til at sikre, at de finansieringsinstrumenter, som EU og de enkelte medlemsstater anvender i forbindelse med EU's søgen efter vækstmuligheder, er af højeste kaliber og så gennemsigtige som muligt. Innovative finansieringsbehov skal omgås med forsigtighed, og der skal tages højde for EU's bestræbelser på at geare sit eget budget i lyset af alle risiciene og den moralske risiko.
Den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme er en stor, ikkebalanceført maskine, der er afhængig af en kreditvurdering. En gearing af EU's budget ved EIB's udstedelse af projektobligationer skal gøres til genstand for en grundig analyse. Vi er alle bekendt med, at der er en iboende risiko forbundet med indviklede finansielle instrumenter og gearing. Der er ingen penge, der er gratis, og der er ingen smutveje.
Nikolaos Chountis
(EL) Hr. formand! Jeg vil tale om Berès-betænkningen om krisen på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre og forklare, hvorfor vi vil undlade at stemme. Da der er en overflod af historiske referencer, kan man sige, at hvis man sammenligner den tekst, der ligger foran os i dag, med den oprindelige tekst, som ordføreren havde udarbejdet, ligner den nuværende tekst gammelt papyrus, ja, gammelt pergament, hvorpå den oprindelige tekst er blevet kradset bort, og den nye tekst er blevet skrevet ovenpå, men hvor der er efterladt spor af den oprindelige tekst. Det er det, vi kalder en palimpsest. Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet og det europæiske højres brutale "bortkradsning" af ordførerens oprindelige, ærlige og ærværdige forsøg på at kortlægge årsagerne til krisen og stille modige forslag er resulteret i en tekst, der ikke længere er Parlamentets tekst. Parlamentet, som er EU's eneste demokratiske institution. Nej, det er Kommissionens tekst og en tekst, der skjuler årsagerne til krisen og gør EU's politik afhængig af Merkels, Sarkozys og taskforcens initiativer.
Vi stillede forslag med henblik på at forbedre teksten. Vi kritiserede stabilitetspagten og ECB's funktion. Vi stillede ændringsforslag for at se, om alle dem, der selv i dag taler om, at EU har taget en forkert drejning, mente det samme. Vores forslag var inspireret af dagens demonstrationer i Frankrig, af arbejdstagernes demonstrationer i Tyskland, da de tyske arbejdstageres indkomst beskæres, således at Siemens har råd til bestikkelse, af arbejdstagernes demonstrationer i Grækenland, da de græske arbejdstagere for øjeblikket bliver behandlet som forsøgskaniner, dvs. en tekst, der med andre ord er endt med at være affattet på en måde, som vi ikke kan acceptere.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi burde have lyttet til nobelprismodtageren, Maurice Allais, der opfordrede til en klar adskillelse mellem erhvervsbanker, kreditbanker og spekulationsbanker i henhold til principperne i Glass-Steagall-loven, der ikke drøftes i denne betænkning.
For så vidt angår forslaget om at beskatte de europæiske skatteydere, er mit svar: "Ingen skat i Europa!". Hvis dette EU-forslag går igennem, kan De stole på, at vi også får vores egen Tea Party-bevægelse her, for der vil komme en protestbølge. De europæiske borgere agter ikke at betale for en tjenesteydelse, de ikke får, og det er de i deres gode ret til at nægte.
Vi fortsætter med at finansiere bankerne. Hvad gør bankerne imidlertid midt i denne økonomiske og finansielle krise? De køber værdipapirer og sågar værdipapirer, der omfatter risikable derivater osv. De køber dem stadig. Og hvad laver ECB, mens dette foregår? ECB, der er oprettet som et ubestrideligt organ, lader det bare ske. Det står klart for mig, at dette er bankernes Europa. Hvis selv frimurerlederne hævder, at dette er sandt, kan jeg ikke se, hvorfor vi ikke også kan hævde det.
Vi mener, at der kun er én måde at bekæmpe spekulation effektivt på, og det er ved at gennemføre transaktioner samtidig med, at værdipapirerne betales, og de må kun betales kontant. Fru Merkel turde sige det højt, og hun blev buhet ud. Det må der være en årsag til.
Sirpa Pietikäinen
(EN) Hr. formand! For kun to år siden brød finanskrisen ud, og for kun seks måneder siden opstod det græske problem, og vi ser, at enhver form for vilje svinder i medlemsstaterne.
I dag har vi et klart budskab fra Parlamentet i form af Berès-betænkningen og Feio-betænkningen. Vi har behov for en mere aktualiseret økonomi- og finanspolitik. Vi har brug for mere Europa og en bedre stabilitets- og vækstpagt med styrkede mekanismer. Økofin-Rådets seneste beslutning er et slag i ansigtet på de europæiske borgere. Det er ikke passende. Vi bliver nødt til at styrke vækststrategien, således at den i dette miljø er bæredygtig og socialt ansvarlig, og vi har brug for bedre styringsmekanismer for EU 2020. Vi har brug for mere og bedre europæisk økonomisk styring med henblik på at få opbakning til denne linje i kraft af de nationale tiltag, herunder skatten på finansielle transaktioner, som jeg kraftigt opfordrer Kommissionen til at se meget nøje på, også i europæisk sammenhæng. Vi har brug for et bedre og stærkere forenet Europa, der taler med én stemme på verdensplan. Vi har brug for en bedre regulering af finanssektoren, og der er stadig lang vej igen.
Afslutningsvis har vi brug for et initiativ fra Kommissionen. Vi har brug for, at Kommissionen og ikke en række taskforcer værner om de europæiske borgeres interesser.
Udo Bullmann
(DE) Hr. formand, hr. Chastel, hr. kommissær! Dette kunne faktisk have været et tidspunkt for mindeværdige svar, men set i bakspejlet ser det ikke sådan ud. Det, der er fremlagt i forbindelse med den såkaldte reform af stabilitets- og vækstpagten, er alt andet end et mindeværdigt svar. Det er igen den mindste fællesnævner, den lille passage, der kunne opnås enighed om. Jeg lykønsker Kommissionen. De sidder stadig ved bordet, for medlemsstaterne har ikke helt klaret ærterne selv. Jeg lykønsker også Rådet. Der er opnået succes, for Frankrig og Tyskland har en aftale. Vi ved ikke, om det er en god aftale eller en dårlig, men i det mindste er de ikke længere på gyngende grund.
Hvad betyder alt dette? Det betyder, at hvis væksttallene igen falder drastisk næste år, vil vi stå foran alle borgerne og ikke have en løsning på den økonomiske situation. Hvor er den bestemmelse, den lov, der indeholder et forslag til, hvordan vi sammen kan lære at grave os ud af gældskrisen? Det er der, min gruppe mener, at der er et hul, og det er de forhandlinger, vi skal have her i Parlamentet. Ja, vi er enige med de medlemmer, som ønsker en øget forpligtelse til reformer. Det ønsker vi også. Imidlertid bliver vi så nødt til at drøfte indholdet. Hvis De ikke er indstillet på at skabe et mere solidt grundlag for den retning, som vi skal sætte kursen efter i vores budgetpolitik, synes vi, det er formålsløst at fortsætte med at drøfte EU 2020. Det er allerede en papirtiger, som vi kan smide i papirkurven i dag, hvis De ikke vil drøfte indholdet af den med os mere intensivt.
Vi ønsker at gøre en forskel. Ja, det gør en forskel, om vi investerer i et haltende bureaukrati eller i fremtidens energikilder eller arbejdspladser. Hvor i Deres forslag er det punkt, hvor vi kan gøre denne forskel? Det er det, vi venter på at finde ud af. Disse forhandlinger har endnu ikke fundet sted. De vil være afgørende for os.
Endvidere vil vi ikke acceptere et katalog af indikatorer, der bygger på lovgivningen. Parlamentet vil ikke føres bag lyset. Vi ønsker forhandlinger om, hvorvidt beskæftigelse og arbejdsløshed er et vigtigt aspekt i budgetudviklingen eller ej, og vi ønsker disse forhandlinger, før lovgivningen vedtages.
Ramon Tremosa i Balcells
(EN) Hr. formand! Den aktuelle finanskrise giver mulighed for at gøre klare fremskridt i den europæiske integrationsproces. I mit indlæg ønsker jeg at fokusere på oprettelsen af et fælles finansministerium for eurolandene. Det ville udgøre en klar forbedring i den institutionelle ramme for den europæiske økonomiske styring.
Jeg ved, at dette er et meget følsomt emne for nogle lande, men vi bliver nødt til at tage det op i de kommende år. Det europæiske finansministerium ville forbedre samordningen af de stimulerende politikker, som medlemsstaterne gennemfører. Det europæiske finansministerium ville ligeledes kunne udstede euroobligationer til finansiering af bygge- og anlægsarbejdet i forbindelse med den europæiske infrastruktur. EU har brug for sine egne ressourcer i lyset af de fremtidige slunkne budgetter i EU's medlemsstater. Et europæisk finansministerium, der opkræver nogle skatter på EU-plan, ville gøre det muligt at reducere de nationale overførsler til EU.
Uden en reel selvbestemmelse med hensyn til indtægterne, vil der ikke være en reel selvbestemmelse med hensyn til udgifterne. Oprettelsen af et europæisk fælles finansministerium er en politisk beslutning. Det springende punkt i denne drøftelse er den manglende politiske vilje, eller rettere sagt Tysklands manglende politiske vilje. I 1990'erne havde Tyskland en politisk vision om at presse på for indførelsen af euroen på trods af vanskelighederne med sin genforeningsproces. Efter min mening burde Tyskland føre an nu og gå i retning af et fælles europæisk finansministerium.
Ivo Strejček
(CS) Hr. formand! Hvis man har lyttet til disse forhandlinger fra tidligt i forløbet, tror jeg, at alle dem, der siger, at EU befinder sig ved en korsvej, har ret. På den ene side er der dem, der slår til lyd for en stærk fællesskabsstrategi. På den anden side er det rimeligt at sige, at der er et mindretal her i Parlamentet, som mener, at EU fremover bør arbejde mere ud fra et mellemstatsligt princip. Forslaget om at indføre forskellige former for europæiske skatter er også i tråd med dette, selv om det kaldes innovativ finansiering. Dette afspejler igen en opfordring til en styrkelse af EU, hvor der overføres flere beføjelser til Kommissionen på bekostning af medlemsstaterne. Det er en skam, at ingen endnu har sagt, at EU og Kommissionen bør starte med at indskrænke deres programmer, indskrænke antallet af deres ofte kontroversielle agenturer og reformere den fælles landbrugspolitik.
Jürgen Klute
(DE) Hr. formand! Økonomisk styring i den forelagte form har kun fokus rettet mod besparelser og konkurrencepolitik. Som det spanske medlem lige har nævnt, er problemet med Tysklands eksportorienterede holdning slet ikke blevet drøftet. Og det selv om det tydeligvis er et centralt problem i både euroområdet og i EU som helhed. Den tyske konkurrencepolitik er til skade for den indenlandske efterspørgsel i Tyskland. Det bliver slet ikke drøftet. Først og fremmest er den imidlertid også til skade for lønningerne. Det er en lønkrig, en lønskrue. Denne lønskrue lægger et enormt pres på vores europæiske nabolande, på de europæiske fagforeninger og på de europæiske arbejdstagere. Hverken i Kommissionen eller i Feio-betænkningen er dette problem blevet behandlet. Hvis økonomisk styring skal leve op til sit navn, skal man træffe korrigerende foranstaltninger inden for dette område i stedet for at forholde sig passivt.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Hr. formand, hr. Chastel, hr. kommissær! I 1968 skrev hr. Cohn-Bendits venner "ord, ikke gerninger" på murene i Paris. I dag vil borgerne have det modsatte, nemlig gerninger i stedet for ord. Vi hører mange ord, men vores medborgere ser ingen resultater. EU's langsomme reaktionsevne er ikke tilfredsstillende, hvis man ser på de absolutte nødvendigheder, vi bliver nødt til at håndtere.
Vi bliver nødt til at bevæge os fremad i fællesskab med en forenet europæisk ånd. I denne forbindelse ønsker jeg at sige et par ord om Parlamentets rolle. Også her er der et stykke vej igen, hvad angår overholdelsen af princippet om den fælles beslutningsprocedure. Kommissionsformanden takkede flere gange Parlamentet for dets støtte, men Parlamentet er her ikke kun for at spille andenviolin eller fungere som støtte eller for at ratificere beslutninger og afgørelser truffet af Rådet uden at have haft chance for at drøfte dem forinden. Parlamentet står på lige fod med Rådet. Tiden er inde, til at vi anerkender dette, og forhandlingerne om økonomisk styring vil blive en prøve i denne henseende.
Med hensyn til det kommende G20-topmøde skal EU endelig gøre fælles front for at sikre, at dette internationale organ spiller den rolle, der forventes af det, og ikke blot drukner i snak.
Elisa Ferreira
(PT) Hr. formand, kommissærer! Jeg vil gerne starte med at takke hr. Feio for hans samarbejde og den kompromisvenlige stemning, som han har givet denne betænkning. Men den konklusion, vi nåede frem til, var, at Parlamentet i bestemte sager - og det samme var tilfældet med finansielt tilsyn - er i stand til at stå sammen og indtage en stærk position i forsvaret af offentlighedens interesser, og at Kommissionen og Rådet skal anerkende denne stærke position. Denne problemstilling er særlig relevant på et tidspunkt, hvor der skal iværksættes en lovgivningspakke med seks forslag om meget følsomme emner, som Parlamentet har medbestemmelsesbeføjelser over.
Vi vil fortsat være lige så aktive, men uden at gøre indrømmelser. Vi lægger op til dialog, men ikke til at gå på kompromis med de mål, som vi har tænkt os at forsvare. Hr. Feio understreger i sin betænkning nogle aspekter, som er forbundet med denne problemstilling. Et af disse aspekter er, at økonomisk styring er mere end bare et sæt sanktioner. Vækst og beskæftigelse kræver deres egne initiativer. Der er brug for initiativer til at bekæmpe de voksende interne forskelle i Unionen. Der er brug for specifikke forslag til Den Europæiske Monetære Fond. Der er brug for stabile løsninger på afvikling af statsgælden.
Vi er nået til et punkt, hvor befolkningens tillid afhænger af Kommissionens og Rådets evne til at reagere på offentlighedens reelle bekymringer: arbejdsløshed, vækst og samhørighed.
Vicky Ford
- (EN) Hr. formand! Der er brug for bedre økonomisk styring med hurtigerevarslinger og reaktioner. De traditionelle underskuds- og gældsgrænser er blevet overskredet af mange lande, men ville alligevel ikke have advaret os om den kommende krise i Spanien eller Irland. Der er også brug for andre mekanismer.
Men økonomi er ikke en nøjagtig videnskab og handler ikke kun om tal. Vi ved fra Sovjetunionen, at en central optælling af traktorproduktionen ikke i sig selv skaber en stærk økonomi, og at centraliserede beskatninger eller en centraliseret statskasse heller ikke er perfekte løsninger.
Mange spørger om, hvad vi skal gøre nu. Bødetrusler til en næsten falliterklæret stat virker som tomme trusler, og løfter om, at euroområdet vil fortsætte sine redningsaktioner, er altid moralsk farligt. Jeg er klar over, at man er bekymret over de fransk-tyske aftaler, men måske har de ret. Hvis markedet har udlånt pengene, så er det måske markedet, der skal dække tabet, og ikke skatteyderne.
Danuta Maria Hübner
(EN) Hr. formand! Som sædvanlig er der både gode og dårlige aspekter ved vores verden og vores handlinger. Det er vigtigt at forstå fortiden og årsagerne til krisen, og det mener jeg også, at Unionen har gjort, men i dag skal vi fokusere på fremtiden. Den globale og europæiske økonomiske styring, som vi opbygger, er til morgendagen, så det drejer sig ikke kun om at reagere på den nuværende krise.
Europa eksisterer ikke i et vakuum. Når vi skal løse Europas problemer, er det på baggrund af en verden, som har ændret sig meget siden 2008. G20 var for to år siden fuldstændig enige om den finansielle redning, men denne enstemmighed var skabt af frygt. I dag hersker der ikke længere fuldstændig enighed. Det globale "fælles bedste" findes ikke. Der er mange kræfter involveret i at styre den globale bedring og få verdensøkonomien tilbage i balance. De fundamentale, strukturelle ændringer spiller en stor rolle her, hvilket påvirker Europas konkurrenceevne kraftigt. Men valuta og valutakursers funktion som globale justeringsmekanismer er blevet voldsomt forstærket. Et nyt, globalt monetært system er ved at vinde frem med en hidtil uset hast, og der er flere og flere involverede parter.
For at undgå katastrofale asymmetriske justeringer har vi et akut behov for dialog og en fælles indsats. Hvis vi opnår dette, er spørgsmålet, om Europa vil kunne udfylde sin rolle i denne fælles indsats. Det, der helt tydeligt mangler for at opnå dette mål, er en dristig, strømlinet reform af euroområdets eksterne repræsentation. Hvis vi forsinker denne reform, giver vi afkald på potentiel indflydelse. Det har Europa ikke råd til i den nuværende verdenssituation.
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Det går ikke godt i Europa, og i resten af verden går det ikke stort bedre.
Tidligere understregede formanden for Rådet, at globalisering betyder, at vi skal handle på europæisk niveau og på internationalt niveau. Men hvis vi ser på, hvad der foregår i EU og på internationalt plan, står det klart, at det er lige præcis denne globalt orienterede indsats, der mangler.
Topmøde efter topmøde, både de store og de små, som skulle lede os fremad, bruger deltagerne i stedet til at føre deres oppustede egoer frem og svælge i egne pompøse ord, mens hovedkonklusionen for hvert topmøde er, at der skal afholdes et mere.
Endvidere har denne såkaldte globale forvaltning, som G20 skal forestille at udgøre, absolut intet grundlag i international lovgivning og opererer uden for FN. G20 er selvudråbt og fungerer uden nedskrevne regler. Det er en klub for rige nationer, som har omgivet sig selv med enkelte såkaldte nye vækstlande, inklusive så eksemplariske demokratier som Saudi-Arabien.
Martin Schulz citerede tidligere et uddrag fra en af G20's hule erklæringer. Den samme hulhed gælder for de erklæringer, der offentliggøres efter vores egne europæiske topmøder. Endeløse løfter og tomme ord, som aldrig følges op med handling. Som kronen på værket udsættes Europa for fransk-tyske minitopmøder, hvor det mærkværdige par fru Merkel og hr. Sarkozy påstår, at de viser os vejen frem.
Guy Verhofstadt har lige talt om kasinospil. Jeg er fristet til at tilføje: "Ikke flere indsatser, tak!" Kommissionen og Parlamentet skal stå sammen for ikke at ødsle Europas jetoner væk og for at bevare fællesskabsmetoden.
Regina Bastos
(PT) Hr. formand! Jeg vil starte med at lykønske ordføreren fru Berès med den betænkning, vi diskuterer i dag, såvel som alle de andre, der har arbejdet på den. Som en del af Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise kom jeg med et bidrag til emnet om de små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og understregede deres afgørende rolle som drivkraft for EU's genopsving og EU's fremtidige vækst og velfærd.
Der er faktisk over 20 mio. SMV'er i EU. Hvis hver af disse derfor kunne skabe ét job, ville det betyde en tilsvarende reduktion af arbejdsløsheden. Denne betænkning fremsætter anbefalinger i form af økonomiske strategier til at komme ud af krisen. Jeg vil nu understrege de vigtigste.
Den første anbefaling understreger behovet for at styrke den sociale markedsøkonomi, undgå restriktioner på konkurrence og sikre kreditadgang for SMV'er. Derefter skal der sikres skattemæssige incitamenter og måske også gives støtte til SMV'er for at bevare og skabe job. Næste trin er at gennemføre en ny lov om små virksomheder med en stærkere social dimension. Dernæst skal der etableres et europæisk netværk af seniorkonsulenter, så disses viden og erfaringer kan blive udbredt i EU. Næste trin er markeringen af innovation som den stærkeste drivkraft for økonomisk vækst og følgelig vigtigheden af en grundlæggende forbindelse mellem industri og innovation. Derefter skal der etableres nye partnerskaber mellem erhvervslivet og den akademiske verden. Sluttelig skal der oprettes et uddannelsessystem, som opfylder arbejdsmarkedets efterspørgsel, men også tilgodeser behovet for at skabe nye kvalifikationer til nye job.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Hr. formand! Hr. Barroso sagde tidligere, at den økonomiske styring har fået en så hurtig fremgang, at ingen for bare to år siden kunne have forudset det. Det er rigtigt nok, og det er også grunden til, at det altid kan betale sig at undersøge, om toget kører på det rigtige spor, når høj fart ikke er målet i sig selv. I Berès-betænkningen undersøges netop retningen, og analysen er glimrende.
Nu da fru Berès' udvalg fortsætter sit arbejde, kan det også betale sig at lytte til dem, der kritiserer den økonomiske politik som eksempelvis nobelprisvinderen Paul Krugman. Han mener, at finansministre er heksedoktorer, som ofrer job på deres altre. Vi skal lytte til disse mennesker, hvis vi gå fra en imaginær og til en reel økonomi, og derfor har vi også brug for reelle indikatorer, nemlig beskæftigelse og fattigdom.
Jeg var skuffet over hr. Schmidts ord om, at skat på kapitaloverførsler ikke skulle afprøves og indføres i Europa. Det var en stor skuffelse, særlig fordi hans konklusion var "mere Europa".
Iliana Ivanova
(BG) Hr. formand! I betænkningen fra Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise ønsker vi først og fremmest et europæisk svar, et stærkt politisk og intellektuelt lederskab med en europæisk dimension, en langtrækkende integration og en endelig gennemførelse af det europæiske indre marked til fordel for EU's borgere.
Vi indgik et kompromis af altafgørende betydning for nøgleelementer såsom stabilitets- og vækstpagten, dennes sanktionsmuligheder, vejen frem for strukturelle reformer, budgetkonsolidering og EU's strategiske investeringer. Prioriterede tiltag af særlig vigtighed inkluderer initiativer forbundet med samhørighedspolitikken og med små og mellemstore virksomheder.
Samhørighedspolitikken skal være en af grundpillerne i vores økonomiske politik. Den vil støtte udviklingen af energieffektivitet og det transeuropæiske netværk, som videre vil hjælpe med at revitalisere Europas økonomi og fremme en bæredygtig vækst i vores økonomi. Små og mellemstore virksomheder er vitale for vores fremtidige udvikling, vækst og velstand. Der skal udtænkes en ny definition for små og mellemstore virksomheder, som også vil give mulighed for en mere målrettet politik, der støtter iværksætteraktiviteter, og også for, at der gøres en reel indsats for at reducere den administrative byrde og bureaukratiet.
Jeg håber oprigtigt, at vores forslag og anbefalinger vil blive omsat til konkrete handlinger fra Kommissionen og særligt fra medlemsstaterne, for der er ingen tid at spilde. Vi skylder vores borgere en fornuftig og hurtig løsning, så vi kan komme hurtigere og stærkere ud af denne krise.
Ivailo Kalfin
(BG) Hr. formand! Den økonomiske recession har ramt medlemsstaterne med større eller mindre kraft. Men forskellene skal ikke kun findes uden for euroområdet, hvilket ellers kunne forventes set fra et økonomisk synspunkt. Desværre har den fælles valuta indtil videre ikke skabt økonomisk udligning i EU. Faktisk er det modsatte tilfældet. Der er i øjeblikket større forskelle mellem landene i euroområdet, end der var, da euroen blev introduceret. Dette er en ekstremt farlig situation.
Stabilitets- og vækstpagtens indikatorer er tydeligvis ikke præcise nok, og de fungerer ikke efter hensigten. Derfor vil automatiske sanktioner ikke i sig selv give positive resultater. Og det vil have endnu ringere virkning på alle 27 EU-medlemsstater under ét. Vi risikerer faktisk, at de økonomiske stereotyper, som er mål i sig selv, skaber nye problemer.
Løsningen er ligetil. Medlemsstaternes økonomier skal så vidt som muligt ensrettes, så de samme midler kan anvendes til at opnå de samme resultater i alle medlemsstaterne. Det betyder mere politik på EU-plan, flere instrumenter til de europæiske institutioner, et større budget og større budgetmæssig frihed for EU, herunder muligheden for at øge EU's indtægter.
Frank Engel
(FR) Hr. formand! Krisen er langt fra ovre, og uroen i lande som Frankrig er bevis på dette. I Europa tror jeg, at krisen handler om integration. Endnu en gang er "Deauville-aftalen" et perfekt eksempel på, hvordan fællesskabsmetoden undermineres, og på visse medlemsstaters fortsatte storhedsvanvid. Ja, vanvid, for når alt kommer til alt - hvem af os er så stadig store?
Så vidt jeg har forstået, vil Europa i 2050 stadig kun udgøre 6-7 % af verdensbefolkningen, og Europas økonomiske magtniveau vil være nedadgående. Vil fortsat intern konkurrence hjælpe os med at klare udfordringerne ved international konkurrence? Eller kan vi mon klare disse udfordringer ved at lade os lede af fællesskabsmetoden og handle sammen? Europa får brug for ressourcer til at kunne gøre dette, nye og innovative ressourcer. Forhandlingen om de finansielle overslag er en god mulighed for at diskutere disse ressourcer og forsøge at identificere dem, både hvad angår forskning og udvikling, og hvad angår optræden udadtil.
Hvad er ideen med at oprette et 28. europæisk diplomatisk korps, hvis det bare bliver føjet til de eksisterende organer, uden at der bliver tyndet ud i dem? Det bør vi gøre for at give medlemsstaterne lidt frihed til at kunne konsolidere, og vi bør give Europa de nødvendige ressourcer, så der endelig kan føres politikker, som betyder noget for vores borgere. Det er, hvad borgerne ønsker af os.
Burkhard Balz
(DE) Hr. formand! Jeg vil nødig lyde overmodig, men efter at have lyttet til forhandlingen her til formiddag tror jeg, vi kan konkludere, at der er blevet arbejdet en hel del de sidste par måneder. Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise har også arbejdet hårdt det sidste års tid. Det ses tydeligt i de 1 600 ændringsforslag, der er fremsat til det oprindelige betænkningsudkast. Udvalget har nu fået forlænget sit mandat med endnu et år. Det er efter min mening en fornuftig beslutning. Krisen er nemlig langt fra ovre. Irland har kun lige undgået at gå fallit, statsbudgettet i Grækenland er bestemt ikke kommet oven vande endnu, og sådan som den generelle situation ser ud, er der ingen grund til at påstå, at alt går fint nu. De økonomiske og finansielle reformer skal derfor fortsættes, og det er endnu for tidligt at stoppe diskussionerne om årsagerne til krisen og de konklusioner, som skal nås.
Det vil derfor være forkert at erklære udvalgets arbejde for mere eller mindre færdigt og afslutte dets mandat. I stedet skal vi arbejde videre med de resultater, vi har opnået indtil videre. Jeg mener derfor, at den fremlagte interimsbetænkning kan accepteres af alle. Den er også blevet modtaget med bred tilslutning i udvalget. Teksten kunne helt bestemt være formuleret mere koncist visse steder, men vi skal betragte betænkningen som dét, den er, et foreløbigt bud på svaret.
Ordlyden i de individuelle afsnit er mindre vigtig end dét, at vi i anden halvdel af udvalgets arbejde bygger videre på vores forudgående arbejde. Vi skal overveje, hvordan og hvor kriseudvalgets diskussioner kan støttes i de kommende forhandlinger i de lovgivende udvalg.
Antonio Cancian
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har lyttet nøje til de forskellige taler denne morgen, og jeg synes, det ville være en rigtig god ide at kaste lidt mere lys over forskellene mellem disse instrumenter (som efter min mening er veldefinerede og på linje med hinanden), strategi og vores interne enhed som EU.
Jeg mener, at der er sket afgørende fremskridt med instrumenterne, og at vi derfor er på vej i den rigtige retning. Strategien forstår jeg derimod ikke. Sagt på en anden måde: Følger vi alle sammen den samme fremgangsmetode? Vi har altid talt om stabilitet, men nu er tiden kommet - og det er virkelig på tide - til at tale om vækst. Jeg er helt enig, når vi taler om stabilitet og opofring, men hvis vi ikke sigter efter vækst samtidig med at skabe beskæftigelse - det vigtigste emne i denne tid - så tror jeg ikke, vi gør vores arbejde godt nok.
Kommissionsformand Barroso var her for kort tid siden for at tale om Unionens tilstand, hvor han klart fremlagde Unionens strategi for det finansielle marked, og den strategi synes jeg, vi skal huske ham på. Men her til morgen har jeg ikke hørt nogen nævne denne strategi.
Jeg vil også gerne tilføje, at det vil være en utilgivelig fejl at forsøge at kamuflere det åbenlyse anarki, der hersker mellem medlemsstaterne, bag nærhedsprincippet, som der alt for ofte henvises til - ofte uden grund.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Hr. formand, hr. kommissær, medlemmer af Rådet! I de sidste to år har mange, mange mennesker i EU lidt som et direkte resultat af krisen. Mange mennesker i mit eget land Letland har også lidt. Vi har haft en nedgang på 20 % i økonomisk omsætning og en tilsvarende stejl stigning i arbejdsløsheden. Mine landsmænd forstod, at der under disse ekstraordinære omstændigheder var brug for ekstraordinære løsninger. Hvad gik disse løsninger ud på? Letterne har tålmodigt lidt under en lønnedgang på over 30 % kombineret med forhøjede skatter for at kunne genskabe Letlands offentlige finanser. Det har resulteret i, at Letlands finanser er kommet oven på igen. Så hvorfor er jeg ikke tilfreds? Jeg bliver harm, når jeg i dag læser, at Tyskland og Frankrig langt fra ønsker at styrke det finansielle tilsyn i EU, men snarere ønsker at begrænse det. Betyder det så, at mine landsmænds arbejde har været forgæves? Vi kan ikke tillade, at en sådan situation fortsætter, hvor visse store medlemsstater ønsker at leve uansvarligt. Vi skal styrke Kommissionens forslag, så Europa kan få et stærkt finansielt tilsyn.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Jeg synes, vi skal få én ting på det rene, nemlig at den globale, økonomiske krise hovedsagelig er fokuseret på de amerikanske og europæiske økonomier. I andre dele af verden er der stor vækst, men ikke i Europa eller i USA. Dette bunder mere end noget andet i vores overforbrug og mangel på vækst. Jeg mener, at det er en af vores største udfordringer.
Vi har brug for at sætte gang i væksten, men for at kunne gøre dette har vi brug for stabilitet i de offentlige finanser. Derfor finder jeg det bekymrende - i forlængelse af det, som allerede er sagt af tidligere talere - at visse europæiske ledere nu taler om mere eftergivende og fleksible bestemmelser i stabilitetspagten og ønsker at få ændret traktaten. Jeg tror ikke, Europa har brug for et årti med diskussioner om traktatændringer. Det ligner mere en nedbrydningspolitik end en politik om integration og konkurrenceevne.
Vi har brug for at styrke stabilitetspagten med så mange automatiske sanktioner som muligt. Vi skal sikre, at budgetunderskuddene reduceres på en fornuftig måde, samtidig med at vi indfører reformer, der åbner op for mere økonomisk vækst - vi skal åbne de europæiske grænser og åbne for mere konkurrence. Det er vejen frem og dét, vi skal kæmpe for i G20. Det er nemlig også målet for den europæiske dagsorden.
Theodoros Skylakakis
(EL) Hr. formand! I Berès-betænkningen om den økonomiske krise, som er emnet for vores forhandlinger i dag, hedder det i punkt 32, at visse medlemslande - en åbenlys hentydning til mit land Grækenland - lige nu ikke har mulighed for at komme med reelle redningsplaner, og at mulighederne indtil 2012 er begrænset til nedskæringer i offentlige udgifter, skatteforhøjelser og gældsnedsættelser. Dette har enorm betydning for bl.a. Grækenland, fordi der er kræfter i Grækenland, som påstår det modsatte.
Jeg vil personligt gerne støtte holdningen i Berès-betænkningen, da lande, som har enorme underskud og stor gæld, og særlig lande, som ikke længere har adgang til det internationale kapitalmarked, er nødt til at reducere deres underskud, inden genopretningen kan finde sted. Der er ingen anden løsning. Uden reduktion af underskuddet bliver der ikke adgang til de internationale markeder. Uden adgang til de internationale markeder bliver der ikke nogen genopretning. Det er et surt æble at bide i, særlig for borgerne, men vi må have modet til at fortælle borgerne sandheden.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Det tager kun ét minut. Der er to udtalelser fra i morges, som jeg vil fokusere på. Den ene er fru Hübners om, at Europa ikke eksisterer i et vakuum, og den anden er hr. Chastels om, at Europa ikke alene kan gøre alle indrømmelserne.
Jeg synes, det er på tide, at EU smider fløjlshandskerne, specielt hvad angår G20-landene og FN. Vi er i en situation, hvor vi har 11 % arbejdsløshed, 20 % ungdomsarbejdsløshed, en enorm offentlig gæld og millioner af mennesker, der lever i fattigdom. Medmindre verdens andre lande vil dele byrden med os, så bør vi beslutte, at vi ikke vil lade vores lande miste deres konkurrenceevne og øge fattigdommen i EU.
Jeg vil også påpege, at vi i Europa ikke kun skal tale med én stemme - vi er også nødt til at handle samlet. Den selvudnævnte bestyrelse, som blev nævnt her i morges, skal ikke have lov til at fortsætte sin praksis. De har mulighed for at tale deres sag i Rådet.
Jan Kozłowski
(PL) Hr. formand! Jeg glæder mig over betænkningen om forbedring af den økonomiske styring og Unionens stabilitetsramme, og jeg er taknemmelig for det fremragende arbejde, som ordføreren hr. Feio har lagt i det. Jeg er overbevist om, at nye initiativer såsom den finansielle tilsynspakke og det europæiske halvår vil give os mulighed for at undgå fremtidige kriser eller i det mindste mindske følgerne af dem.
Men jeg mener, at nøglen til dette er fortsat at forbedre koordinationen og øge gennemsigtigheden af de politiske strategier for medlemsstaternes økonomier. Jeg vil gerne understrege vigtigheden af at skabe en god ramme for det budgetmæssige samarbejde på EU-plan og på medlemsstatsplan, og af at afbalancere de nationale budgetters udgiftskategorier med EU-budgettets kategorier. Dette vil muliggøre indsigtsrige og systematiske analyser af de offentlige europæiske udgifter.
Gilles Pargneaux
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne sige et par ord om de fransk-tyske forslag. Jeg mener, at vi i sidste instans skal reagerepositivt på dem. Vi siger ofte, at vi ikke har haft vores fransk-tyske motor siden 2007. Samtidig er det beklageligt, at der er et element af trælbinding af Frankrig i disse fransk-tyske forslag, da de blev udarbejdet for at afværge nogle af Frankrigs potentielle problemer skabt af landets dårlige finansielle og økonomiske tilstand.
Det er også vigtigt at understrege, at disse forslag modsat Berès-betænkningen ikke indeholder nogen positive forslag, som faktisk ville kunne give os ægte økonomisk tilsyn i EU.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! En krise er et meget komplekst fænomen, så lad mig komme med nogle få kommentarer, siden vi ikke har meget tid.
For det første lægges der for stor vægt på kriteriet offentlig gæld i nationale økonomier, for andre indikatorer er lige så vigtige. Samtidig er en vis offentlig gæld uundgåelig i krisetider, da regeringerne er nødt til at kompensere for underskud i den private sektor med øget økonomisk aktivitet i den offentlige sektor. Eller mere præcist: Der anvendes offentlige midler til at stimulere den private sektor, hvilket kan sinke stigningen i arbejdsløsheden. Desværre glemmer vi midt i alle disse tal de mennesker, som ikke har skabt krisen. Vi glemmer arbejdsløsheden og den sociale situation, som forværres hele tiden. Jeg vil også gerne understrege, at uden koordination af de europæiske økonomiske politikker og tilsyn med den finansielle sektor bliver vejen ud af krisen meget vanskelig.
Sluttelig har jeg en sidste appel eller anmodning. Hr. kommissær, jeg har i flere år bedt om, at der bliver gjort noget reelt ved situationen med skattely.
Anneli Jäätteenmäki
- (EN) Hr. formand! Jeg foreslår, at vi for fremtiden udnævner en repræsentant for økonomiske anliggender. Vi burde have en højtstående repræsentant for økonomiske anliggender, ligesom vi har en højtstående repræsentant for udenrigsanliggender. I fremtiden kunne vi slå hr. Rehns og hr. Barniers områder sammen til ét.
Og nu til noget andet. Det er ærgerligt, at vi ikke kan tale med én stemme ved G20-møderne. EU støtter derved Frankrig, hr. Sarkozy og formanden for G20. For fremtiden bør EU have én udnævnt repræsentant ved dette møde, og vi bør tale med én stemme.
Sven Giegold
- (EN) Hr. formand! I går aftes følte jeg virkelig med hr. Rehn under pressekonferencen, da jeg så, hvordan han skulle præsentere denne aftale, som jo ikke kun var baseret på hans forslag. På baggrund af det, vi lærte af tilsynspakken, mener jeg, vi nu har set, at Parlamentet og Kommissionen kan samarbejde og komme frem til et godt resultat. Jeg mener virkelig, at det er det, vi bør gøre nu.
Når vi ser på gælds- og underskudsprocedurerne såvel som på Deres gode forslag til løsning af de makroøkonomiske ubalancer, er det essentielt for at kunne få en god aftale, at lande med både over- og underskud bærer deres del af byrden for at få euroen tilbage på sporet. Jeg kan kun sige, at et flertal i Parlamenter er klar til at støtte de forslag, De kommer med.
Miguel Portas
(PT) Hr. formand! Da det fransk-tyske direktorat har forladt sin plads i Parlamentet, vil jeg rette mine tre spørgsmål angående den nylige overflod af straffe og sanktioner til Kommissionen og Rådet.
Det første spørgsmål angår ideen om indskud med renter: Hvordan i al verden kommer De frem til, at det at føje et underskud til et andet underskud vil bekæmpe underskuddet?
Det andet spørgsmål handler om muligheden for at suspendere strukturfondene, hvis eneste konsekvens vil være at sætte den mellem- og langsigtede vækst på spil, hvilket vil forøge renten på gælden, hvilket igen vil forøge det kortsigtede underskud.
Det bringer mig til spørgsmål tre: Hvad med at indføre straffe og sanktioner for stupiditet og arrogance?
Andrew Henry William Brons
(EN) Hr. formand! Vi er blevet lovet økonomisk vækst, men den konkurrence, som de europæiske lande står over for fra udviklingsøkonomierne, vil ødelægge vores landes produktionsgrundlag og job.
Vi kan kun konkurrere med dem ved at tvinge levestandarden ned for vores egen arbejdsstyrke. Vi skal afvise globalisme, beskytte vores økonomier og holde op med at styrke vores konkurrenter.
Vi er blevet lovet bedre økonomisk styring i Europa. Men medlemsstaternes økonomier er ikke ens, og én økonomisk løsning vil ikke kunne løse 27 forskellige landes problemer. Hvert land må selv finde frem til den form for styring, som det behøver.
Den økonomiske krise blev startet af bankernes aktiviteter, men regeringernes reaktion var at ile dem til undsætning. Vi skal kontrollere bankernes kreditskabende aktiviteter, dvs. deres pengeskabende aktiviteter. Bankerne skal tjene vores økonomier, og de skal ikke have lov til at følge deres egne dagsordener, og de skal helt bestemt ikke væres vores største bidragsmodtagere.
Alajos Mészáros
(HU) Hr. formand! Vi har oplevet den alvorligste sociale og økonomiske krise i EU's historie, og hovedårsagerne hertil er bl.a. global ulighed, dårlig finansiel regulering og USA's eftergivende finanspolitik. Jeg mener, EU var sent ude med at reagere på krisens konsekvenser. Medlemsstaternes første reaktioner passede ikke sammen. For fremtiden får vi brug for passende økonomiske styringsmekanismer til at håndtere krisetider. For vores egen sikkerheds skyld skal EU kunne stole på sin egen styrke. Jeg mener, at Det Særlige Udvalg om den Finansielle, Økonomiske og Sociale Krise er tiltrængt, for krisen er ikke ovre endnu, og de finansielle markeder har endnu ikke stabiliseret sig. Medlemsstaterne skal harmonisere deres budgetpolitikker og dele dem med hinanden. Det indre marked er en af vækstens uundværlige drivkræfter, og EU 2020-strategien skal derfor fokusere på langsigtede investeringer og beskæftigelse. Vi skal også styrke SMV'ernes position, siden deres egentlige funktion er at være drivkraft bag forskning, innovation og vækst.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Hr. formand! EU står virkelig ved en skillevej. Den internationale økonomiske krise har begrænset vores vækst og forværret arbejdsløsheden, fattigdommen og den sociale udelukkelse. Redningsmetoderne var positive på trods af alvorlige svagheder. Men vi har tydeligvis brug for mere fællesskabssolidaritet og -koordination mellem de nationale genopretningsplaner.
Parlamentet vil have mere Europa fra Kommissionen, mindre bureaukrati, støtte til små og mellemstore virksomheder, flere nye job, flere penge til finansiering af projekter i vitale sektorer og et bedre system til regulering og koordinering af samt tilsyn med EU's økonomiske, skattemæssige og sociale politikker.
Jeg støtter også etableringen af en fælles monetær fond for at sikre effektiv kontrol med den europæiske økonomiske styring. Sluttelig er jeg så stolt af den cypriotiske nobelprisvinder Christoforos Pissalides, at jeg foreslår Parlamentet at invitere ham hertil for at præsentere sine forslag til, hvordan arbejdsløsheden og vor tids udfordringer skal løses.
Philippe Lamberts
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne henvende mig til Kommissionen og Rådet for at understrege de tre mangler i de europæiske styringsforslag.
Det første problem er, at der er meget strenge regler for underskud og gæld, samtidig med at der er meget vage regler for investering, og her tænker jeg på EU 2020. Vi har brug for lige strenge regler på begge områder, da strenghed på kun det ene område ikke vil genskabe den økonomiske aktivitet.
Det andet problem er, at vi, hvis vi er så opsatte på at kontrollere udgifterne, også skal sikre, at vi har de nødvendige indtægter. Jeg har understreget dette mange gange før: Vi kan ikke have koordinerede budgetter, hvis vi ikke har koordinerede beskatninger.
Det tredje problem er noget, som vi opfatter som en demokratisk mangel, og det finder jeg særligt slående i taskforcens forslag. Det ser ud til, at Parlamentet slet ikke eksisterer for taskforcen, og det finder jeg uacceptabelt.
Constance Le Grip
(FR) Hr. formand! Jeg vil fokusere på forberedelserne til de kommende G20-topmøder. De andre talere har sagt alt, der er at sige om europæisk økonomisk styring, behovet for at styrke den europæiske økonomiske styring og stabilitets- og vækstpagten og behovet for at involvere Parlamentet og de nationale parlamenter mere i processen.
Jeg vil derfor gerne kort opridse de to udfordringer, vores nationer og G20-medlemmerne står over for, og som efter min mening bør behandles på de kommende G20-møder.
Det drejer sig om valutakrigen og prisudsvingene på råvarer. Disse to emner er reelle trusler mod global vækst og skaber store ubalancer for os. Derfor mener jeg, at EU skal stå sammen om dette, så der kan tales med én stemme ved de kommende G20-topmøder, både i Seoul og på det efterfølgende topmøde. Derved kan EU optræde mere samlet på verdensplan.
Petru Constantin Luhan
(RO) Hr. formand! Efterdønningerne fra krisen er langt fra ovre endnu. Derfor vil jeg gerne i denne sammenhæng minde Dem om den vigtige rolle, som den økonomiske og sociale samhørighedspolitik har spillet under krisen, og sidst, men ikke mindst om, at den er en absolut forudsætning.
Denne politik er blevet et vigtigt element i den økonomiske genopretningspakke, da den bidrager med merværdi og støtter indsatsen for modernisering og bæredygtig økonomisk vækst, hvilket samtidig demonstrerer europæisk solidaritet. Jeg mener, at vi først og fremmest har brug for store investeringer i alle typer infrastruktur såsom transport, energi og telekommunikation. Vi har brug for store kapitalinvesteringer fra flere finansieringskilder, både offentlige og private, såvel som gennem offentlig-private partnerskaber, som efter min mening stadig ikke udnyttes til fulde.
Rachida Dati
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først lykønske vores kollega hr. Feio med kvaliteten af betænkningen og dens ambitiøse forslag. Dette viser også, at Parlamentet spiller en stor rolle i en debat, der er vigtig for Europas fremtid, og det kan vi kun være tilfredse med.
Endvidere har den græske krise afsløret de svagheder, som underminerer EU's økonomiske styring. Her mener jeg, at vi bør notere os hr. Feios forslag om at etablere en permanent mekanisme for finansiel stabilitet. Vi er nødt til at forholde os til problemets kerne.
Jeg mener, at løsningen på dette problem også kan findes i stabilitets- og vækstpagten og særlig i dens sanktioner. Den er nøglen til en varig genopbygning af de nationale budgetter, noget, som ikke altid er populært. Det er en restriktiv proces, men vi har intet valg.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Hr. formand! Den finansielle, økonomiske og sociale krise har påvirket alle Europas borgere. Men de hårde tider har kun endnu kraftigere understreget, at de forskellige nationale økonomiske genopretningsplaner var dårligt koordinerede og ikke effektive nok. Endvidere havde visse medlemsstater hverken reel mulighed for at lave ægte nationale økonomiske genopretningsplaner eller midler til at stimulere vækst og beskæftigelse, fordi de skar endnu mere ned på de offentlige udgifter under recessionen og forhøjede skatterne for at kunne reducere statsgælden. Uheldigvis sker dette i nogle medlemsstater på bekostning af den almindelige befolkning. Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på, at krisen meget tydeligt har vist de sociale uligheder, der eksisterer mellem forskellige socialgrupper. Kvinder er f.eks. i meget større fare end mænd for at ende under fattigdomsgrænsen. EU må derfor tage ved lære af denne krise og iværksætte de initiativer, som er blevet vedtaget på alle områder, ved koordineret samarbejde med medlemsstaterne.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Vi er ikke engang halvvejs med at regulere finanshajernes børsmonopol, førend vi løber ind i problemet med det globale væddeløb om at devaluere valutaer, et problem, som trods Kinas beskedne imødekommenhed i dag endnu ikke er blevet afværget. Dette, der er til stor gene for Europa - særlig devaluering eller indgriben på valutamarkederne - er nu et problem, som globaliseringen påtvinger os. USA vil reducere sin offentlige gæld, Japan vil hjælpe sin egen økonomi og Kina vil øge sin eksport. Den eftergivende valutapolitik, som andre økonomiske magter fører, skader både Europa og andre lande, og jeg mener derfor, dette bør være et vigtigt diskussionsemne på G20-topmødet.
Det er trods alt nemt at oversvømme verdensmarkederne med billige, kinesiske importvarer, hvis valutaen kunstigt værdisættes for lavt. Denne form for varig indgriben skævvrider markedet. Det er en meget farlig leg, som i værste fald kan bringe hele verdensøkonomien i knæ.
Selv hvis der ikke er store chancer for, at det vil lykkes os at løse dette problem, er det vigtigt at tage hul på diskussionen om planer for en afgift på finansielle transaktioner på topmødet.
Pervenche Berès
Hr. formand! Jeg vil gerne takke de medlemmer, der har taget ordet. Jeg vil gerne kommentere to eller tre af deres taler.
Først en bemærkning til hr. Zīle. Jeg mener, at det, han sagde, er meget vigtigt, når vi skal til at reformere samhørighedspolitikken. Vi skal vurdere denne samhørighedspolitik med henblik på at fastslå, hvorvidt det gennem de år, der er gået siden tiltrædelsen, har vist sig, at satsningen på, at interne uligheder delvist kunne udlignes ved anvendelse af disse fonde, var korrekt, og for at foretage en objektiv vurdering, så vi kan drage erfaringer for fremtiden.
Mange medlemmer - og dem vil jeg gerne takke - har talt om repræsentation af EU og om global styring. Dette er udelukkende et spørgsmål om strategi for EU, igen på et tidspunkt, hvor det ser ud til, at der kan udbryde valutakrig, hvornår det skal være. Vi er nødt til at tale med én europæisk stemme, både internt og eksternt. Lad os bruge vores interne styrke til at være stærke og stå sammen i vores repræsentationer udadtil.
Dernæst er det, som min kollega, Robert Goebbels, sagde, rigtigt, at G20 ikke er den løsning, vi til syvende og sidst stræber efter med hensyn til global styring, hvor alle har deres plads, og hvor der er plads til de voldgiftsmyndigheder, vi har brug for. Dette sender tankerne tilbage til FN's generalsekretærs tale i går med hensyn til, at vi skal følge vores fremtidige kurs i FN via en gennemgribende reform af denne institution og dens forvaltning.
Endelig vil jeg gerne for at runde denne forhandling af vende tilbage til de offentlige investeringer og det, min kollega, hr. Lamberts, sagde. I vores betænkning opfordrer vi Kommissionen til at udarbejde en årlig vurdering af behovene for offentlige og private investeringer og til, at der indføres resultatindikatorer, som gør det muligt for os at føre en strategi for langsigtede investeringer til gavn for jobskabelsen og dermed til gavn for de europæiske borgere. Denne strategi skal baseres på en bæredygtig vision og solidaritetsbegrebet, som er centralt for EU.
(Bifald)
Diogo Feio
Hr. formand! Jeg vil gerne lægge ud med at takke alle de medlemmer, der har taget ordet, og alle dem, der tager ordet, inden forhandlingen afsluttes. Tiden er inde til at gå fra ord til handling. Fra nu af, efter denne afstemning, hvor jeg håber, min betænkning bliver vedtaget, vil Parlamentet have sin egen holdning til den økonomiske forvaltning. Denne holdning vil afspejle den europæiske ånd med en større grad af gennemsigtighed og oplysning af offentligheden. Den vil afspejle, at økonomisk forvaltning er et mål for vækst i alle 27 EU-medlemsstater og for bedre koordinering mellem dem med større økonomisk og monetær enhed.
Den vil kort sagt afspejle et Europa med mere solidaritet, villighed og effektivitet. Et Europa for alle, der med forskellige stemmer synger fra det samme sangblad. Et Europa med Rådets, Kommissionens og Parlamentets holdninger. Den økonomiske forvaltnings Europa et ikke et Europa med topartstopmøder. Det er et Europa med institutionelle stemmer, hvor Europa-Parlamentet og offentligheden har en stemme.
Det vigtigste er, at Parlamentet og de nationale parlamenter skal spille en afgørende rolle inden for dette område. De skal have deres egen vision for den nødvendige makroøkonomiske overvågning af medlemsstaterne, de skal have deres egen stemme med hensyn til, hvordan Europa 2020-strategien skal gennemføres, og de skal være meget opmærksomme på spørgsmålet om styrkelse af stabilitets- og vækstpagten. Parlamentet har en række forskellige forslag vedrørende de øvrige institutioner.
Derfor er tiden inde til - og jeg skal stoppe her - at drøfte de spørgsmål, der ligger på bordet, på en stærk og forenet måde.
Olli Rehn
Hr. formand! Lad mig lægge ud med at takke ordførerne fru Berès og hr. Feio samt medlemmerne for denne meget væsentlige og indholdsmæssigt vigtige forhandling.
Jeg glæder mig over, at mængden af indlæg svarer til vigtigheden af de drøftede emner. Jeg vil gerne komme med et par kommentarer, svar og bemærkninger til forhandlingen og betænkningerne, og jeg vil begynde med den internationale scene.
I verdensøkonomien er førkriseubalancerne begyndt at dukke op igen, hvilket truer en bæredygtig genopretning og jobskabelsen. Det er derfor vigtigt, at G20 - først på denne uges ministermøde og dernæst på topmødet om to uger - er i stand til at fortsætte en effektiv international politikkoordinering for igen at skabe balance i den globale vækst.
Alle lande skal deltage i denne proces. Overskudslandene ved at styrke den indenlandske efterspørgsel og underskudslandene ved at fokusere på at få eksporten til at stige. Det handler om flere millioner job i verdensøkonomien og i EU.
EU arbejder for et stærkt og stabilt internationalt finansielt system, hvor vekselkurserne afspejler de økonomiske grundprincipper. Dette er et væsentligt element af G20-målet om igen at skabe balance i den globale vækst til gavn for den bæredygtige genopretning og jobskabelsen.
Af samme grund er det afgørende, at EU reformerer og styrker sin egen økonomiske forvaltning. Betænkningerne fra fru Berès og hr. Feio udgør et vigtigt bidrag hertil, og Kommissionens lovgivningsmæssige forslag vil, når de er blevet vedtaget, udgøre et kæmpeskridt fremad i retning af en virkelig og velfungerende økonomisk og monetær union.
Der var nogle spørgsmål om Kommissionens holdning til skatter og afgifter på finansielle institutioner. Jeg har drøftet dette med formand Barroso, og vi fandt det mest hensigtsmæssigt at klarlægge vores holdning i denne henseende, da der er kommet nogle forvirrende udtalelser om dette emne.
Vi befinder os midt i en grundlæggende reform af vores eget finansielle system, og vi skal på samme tid holde farten i G20. Kommissionen har stillet et forslag, der først og fremmest vedrører en stabilitetsafgift eller en bankafgift, så den private sektor, bank- og finanssektoren, bidrager til at afholde omkostningerne ved krisen og til at forebygge kriser i fremtiden.
Dette forslag ligger på bordet og er ved at blive gennemført i nogle medlemsstater.
For det andet vil Kommissionen have finanssektoren til at spille en rolle i forbindelse med afholdelsen af krisens omkostninger, og derfor presser EU - og Kommissionen - på for at få indført en afgift på finansielle transaktioner på globalt plan.
For det tredje har Kommissionen i mellemtiden som en mulighed for egne indtægter i EU-budgettet stillet et forslag om, at finanssektoren bør yde et rimeligt bidrag på EU-plan i form af en afgift på finansielle aktiviteter.
Det er vores holdning. Vi har foreslået en bankafgift eller stabilitetsafgift. Vi har åbnet mulighed for en afgift på finansielle aktiviteter som kilde til egne indtægter, og for det tredje presser vi på for at få indført en afgift på finansielle transaktioner på globalt plan.
I hr. Feios betænkning stilles der forslag om etablering af en europæisk valutafond. Kommissionen er for etablering af en permanent mekanisme til kriseforebyggelse og kriseløsning, som skal have to sider, to elementer, to dimensioner. Der skal lægges vægt på kriseforebyggelse samt kriseløsning, for forsigtighed betaler sig.
For så vidt angår kriseløsning, sagde vi allerede klart i maj, at der er behov for en robust ramme for krisestyring i euroområdet, og Kommissionen agter at stille et betimeligt forslag om en permanent kriseløsningsmekanisme.
Der er dukket flere generelle principper op, især princippet om, at kriseforebyggelse og -løsning skal gå hånd i hånd, og at al finansiel bistand skal underlægges strenge betingelser.
En sådan permanent mekanisme må mindske moralsk hasard og incitere medlemsstaterne til at føre en ansvarlig finanspolitik og investorerne til at føre en ansvarlig udlånspraksis.
Hr. Schmidt stillede et ændringsforslag vedrørende frivillig deltagelse i sanktionsordningen af medlemsstater uden for euroområdet. Som De ved, foreslår vi i første omgang en ordning for medlemsstaterne i euroområdet og derefter for alle 27 medlemsstater. Kommissionen kan acceptere og støtte dette ændringsforslag, som har til formål at inddrage medlemsstaterne uden for euroområdet i sanktionsordningen på frivillig basis.
Vi har gjort tilfredsstillende fremskridt inden for taskforcen og opnået konvergens med hensyn til Kommissionens initiativer til styrkelse af den økonomiske forvaltning, navnlig ved at fokusere på forebyggelse og foregribende handling, lægge vægt på gældsbæredygtighed, indgå aftale om en metode til håndtering af makroøkonomiske ubalancer og etablering af en effektiv håndhævelsesmekanisme.
Selv om holdningerne til Kommissionens forslag var konvergerende i taskforcen, er den normale lovgivningsprocedure kun lige startet. Hidtil har vi kun set starten. Vi befinder os måske ved begyndelsens afslutning, men den rigtige, normale lovgivningsprocedure er først lige startet, og Europa-Parlamentet spiller som medlovgiver en vigtig og afgørende rolle.
Vi ønsker at arbejde sammen med Dem, og vi opfordrer Rådet og Parlamentet til at forelægge de lovgivningsmæssige beslutninger inden næste sommer, så det nye økonomiske forvaltningssystem kan træde i kraft i sommeren 2011, hvor vi har den næste store runde af vurderinger af virkningsfulde foranstaltninger.
Dette er virkelig et troværdighedsanliggende for EU med hensyn til styrkelse af den økonomiske forvaltning, og jeg er helt enig med Dem i, at det bestemt er fællesskabsmetoden, der får EU til at fungere og give resultater.
Jeg lyttede meget opmærksomt til Deres kommentarer til dette. Jeg glæder mig over Deres klare engagement over for fællesskabsmetoden, startende med talerne af hr. Daul, hr. Schulz, hr. Verhofstadt og hr. Cohn-Bendit, selv om jeg ikke kan strække mig til så stor oratorisk elegance som "Deauville-dealen" og "kasino-kompromiset".
Lad os sammen endnu en gang vise, at fællesskabsmetoden kan resultere i - og nu skal resultere i - det nye økonomiske forvaltningssystem, og lad os dermed supplere den stærke monetære union med en stærk og effektiv økonomisk union for at skabe en reel og komplet økonomisk og monetær union.
Olivier Chastel
Hr. formand! Jeg skal gøre det kort og lægge ud med at takke de to ordførere, fru Berès og hr. Feio, på Rådets vegne. De udtrykker Parlamentets engagement inden for et område så vigtigt som dette. Jeg vil også gerne sige, at jeg indtrængende opfordrer Dem til omgående at gennemgå initiativerne vedrørende økonomisk forvaltning - Kommissionens initiativer, der skal give os mulighed for at gennemføre en europæisk økonomisk forvaltning - og især vedrørende princippet om fælles beslutningstagning.
Rådet står til Parlamentets rådighed, så der kan blive gjort reelle fremskridt med hensyn til disse forslag.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag, onsdag den 20. oktober 2010.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Paolo Bartolozzi
skriftlig. - (IT) Jeg vil gerne give udtryk for min glæde over det store bidrag, som dette arbejde yder i forbindelse med fastlæggelsen af et sæt foranstaltninger, der skal iværksættes for at afhjælpe den aktuelle krise og forebygge fremtidige kriser.
Efter at den seneste finanskrise på bekymrende vis understregede grænserne for et selvregulerende system, er det blevet endnu mere nødvendigt, at vi vælger et globalt kontrolsystem. Den aktuelle situation med økonomisk og finansiel ustabilitet, den værste i århundreder, har medført en beskæftigelsesmæssig og social krise af et sådant omfang, at der skal træffes afgørende foranstaltninger for at afhjælpe dens negative efterdønninger og prioritere de muligheder, der viser sig i en globaliseret økonomi.
De seneste års krise har sat de fleste af de avancerede økonomier på en hård prøve. Genopretningen går stadig i dag langsomt for nogle lande, og finansmarkedernes fortsatte skrøbelighed gør den globale koordinering og valget af hensigtsmæssige økonomiske og industrielle strategier til nøgleaspekter i bekæmpelsen af finanskrisen. Den globale overvågning burde faktisk fremme stabiliseringen af solide finansmarkeder og støtte den aktuelle genopretning ved at sikre kraftig vækst i efterspørgsels- og beskæftigelsesniveauerne.
Elena Băsescu
Den nuværende økonomiske krise har vist, at den eksisterende model for økonomisk forvaltning i EU ikke har fungeret tilstrækkeligt godt og ikke har været i stand til at skabe fuld konvergens mellem medlemsstaterne. Denne situation kræver en forbedring af de økonomiske rammebetingelser og udvikling af ambitiøse overvågningsinstrumenter, der er klare og mere målrettede. Det er af afgørende betydning, at medlemsstaterne overholder de regler og beslutninger, der er truffet på EU-niveau, især dem, der vedrører stabilitets- og vækstpagten. Med dette i baghovedet vil jeg gerne takke for det initiativ, hr. Feio er kommet med, der har til formål at fremme sådanne tiltag, der sikrer yderligere kontrol og strengere overvågning af tendenserne i den offentlige gæld og de offentlige indkomster.
Jeg vil gerne slutte af med at tilføje, at den rumænske regering for nylig vedtog sin finansbudgetstrategi for 2011-2013, som omfatter de foranstaltninger, der er nødvendige for igen at bringe budgetunderskuddet ned på under 3 % og holde gælden på under 60 %-grænsen. Denne reformproces vil skabe de betingelser, der er nødvendige for økonomisk genopretning.
Dominique Baudis
Den finansielle, økonomiske og sociale krise har nu hærget i to år. Den har resulteret i en ledighedsprocent på over 10 % i EU og i en risiko for ny økonomisk afmatning. Det er en krise, vi er ude af stand til at få under kontrol.
Det næste G20-topmøde afholdes i Seoul den 11. og 12. november under fransk formandskab. Oprettelsen af G20 var præsident Sarkozys idé, idet han mener, at den globale økonomi nu til dags ikke længere reguleres af de otte, men også af alle de største udviklingslande. Denne ramme gør det muligt at udvikle ambitioner baseret på langsigtede visioner. Denne krise kræver, at vi har en ægte økonomisk forvaltning, regler, der begrænser social dumping i udviklingslandene, finansiel regulering og en reform af det internationale monetære system. For at nå dette skal Europa kunne tale med én kraftig og beslutsom stemme.
Ivo Belet
Noget af det mest iøjnefaldende i disse henstillinger er afgiften på finansielle transaktioner. Med en sådan foranstaltning ville vi kunne slå flere fluer med ét smæk. Den er et effektivt instrument til begrænsning af spekulation, og indtægterne vil give os mulighed for at nedbringe de offentlige underskud og finansiere presserende sociale projekter (miljø, udviklingsbistand, infrastrukturprojekter osv.). Parlamentet har nu gjort det klart, at vi i Europa skal fortsætte dette arbejde, selv om resten af verden måske for øjeblikket holder lidt igen, fordi de har fået kolde fødder. Næste skridt er, at Kommissionen udarbejder en feasibility-undersøgelse. Det, vi har truffet beslutning om i dag, er et specifikt indgreb og en reaktion på finanskrisen. Det sender et klart signal til de europæiske borgere om, at vi har lært af alle de ting, der er gået galt i de seneste år, og at vi håndterer krisen med henblik på at gøre Europa stærkere, hvilket især er i de europæiske borgeres interesse.
George Sabin Cutaş
De lovgivningsstrukturer, der eksisterede, inden den økonomiske og monetære krise brød ud i EU og USA, viste manglende sammenhæng og var i overvældende høj grad baseret på uensartede makroøkonomiske analyser. Som følge af manglen på global sammenhæng i disse lovgivningsstrukturer reagerede landene på egen hånd. De tog ikke højde for, at i en globaliseret verden har monetære politikker, der vedtages på nationalt plan, stor indvirkning på andre økonomier. Oprettelsen af Det Europæiske Råd for Systemiske Risici og de europæiske finanstilsynsmyndigheder styrker det finansielle tilsyn i EU. Der er dog stadig for få regler tilgængelige på internationalt plan til håndtering af kriser i finanssektoren. På G20-mødet til november skal EU understrege vigtigheden af at have en tilsyns- og reguleringsordning, som bl.a. gør det obligatorisk at registrere finansielle transaktioner og instrumenter. Vi har et ansvar over for økonomien, og vi skal først og fremmest være stærke på EU-plan, så vi kan vise vejen frem globalt.
João Ferreira
skriftlig. - (PT) EU og dets ledere bliver én gang for alle nødt til at erkende, at den alvorlige krise, vi oplever, ikke stammer fra USA! Det er en systemisk krise, der skyldes kapitalismen i dens nuværende udviklingsfase - neoliberalismen. I lyset heraf skyldes krisen i EU selve EU's fundament, hvor neoliberalismen er et af de primære dogmer. Som følge af de katastrofale politiske resultater udviser de stormagter, der i det væsentligste har udstukket de linjer, EU har fulgt, tegn på en bekymrende arrogance og aggressivitet, idet de forsøger at gennemtvinge uacceptable hindringer for fremskridt, navnlig for arbejdstagerne og folk fra de mest sårbare lande, gennem et utåleligt angreb på deres suverænitet. Dette er betydningen af den fælles erklæring, som Tyskland og Frankrig besluttede at komme med i Deauville forud for mødet mellem G20 og Det Europæiske Råd. De synes at se stort på, at det kun kan ende i en skændsel, når vi kæmper os ud ad den sti, der førte os dertil, hvor vi står nu. Det er dette budskab, der runger over hele Europa i arbejdstagernes og offentlighedens protester. Nu bliver de nødt til at høre efter! Den rigtige reaktion på krisen ligger i at værdsætte arbejdet og i en mere retfærdig indkomstfordeling, nemlig gennem beskatning, og dermed fremme arbejde i stedet for kapital.
Louis Grech
Vi står midt i en krise, der i vid udstrækning har ødelagt de finansielle, økonomiske og sociale sektorer og har haft en negativ indvirkning på det indre markeds integration. Det indre marked kunne være den nødvendige katalysator for at få gang i en egentlig europæisk økonomisk og finansiel genopretning efter krisen og genskabe den stærkt nødvendige tillid blandt borgerne. Krisen i sig selv kan fungere som en mulighed for at gennemføre foranstaltninger, der stimulerer den økonomiske vækst, konkurrenceevnen og de sociale fremskridt i Europa ved at sætte borgerne i centrum for den europæiske økonomi. Jeg støtter ordførerens engagement med hensyn til at udstikke klare retningslinjer for en vej ud af krisen. Der skal iværksættes konkrete foranstaltninger og initiativer med fokus på vigtigheden af det indre marked, beskæftigelsen og SMV'ernes rolle. Derudover skal der indtages en ny holistisk og rummelig tilgang, hvor borgernes mål - især deres mål vedrørende økonomiske, sociale, sundhedsmæssige og miljømæssige anliggender - integreres fuldt ud i økonomien. Vi har brug for et nyt paradigme for den politiske tankegang, som gør den europæiske borger til den vigtigste politiske variabel i forbindelse med fastlæggelsen og formuleringen af EU's lovgivning og politik.
Marian-Jean Marinescu
Den økonomiske genopretning er på vej i Europa, men klimaet er fortsat usikkert. Den globale økonomiske genopretning er fortsat skrøbelig, og den hastighed, hvormed processen skrider frem, er forskellig fra land til land. Topprioriteten er stadig at skabe et stabilt udgangspunkt, som systematisk fremmer bæredygtig, afbalanceret økonomisk vækst. I denne henseende skal vi oprette et system, som på samme tid understøtter vores reaktion på krisen, forebyggelse og samarbejde på mellemlang og lang sigt. EU skal være en stærk partner, som ikke blot er i stand til at gøre brug af sine erfaringer med økonomisk og politisk integration, men som også kan yde et væsentligt bidrag til den globale økonomiske forvaltning. Vi skal udarbejde troværdige og levedygtige økonomiske politikker på mellemlang sigt og samordne en makroøkonomisk politik baseret på en ramme for bæredygtig, afbalanceret vækst, der udarbejdes af G20. En strategi for EU's økonomiske politikker skal omfatte følgende: en handlingsplan for anvendelse af strukturreformerne til styrkelse af den økonomiske vækst og beskæftigelsen, en konsolideret finansreform og forbedring af den økonomiske forvaltning i EU og euroområdet. Der skal vedtages en udviklingsdagsorden for G20 med en flerårig handlingsplan, som fremmer økonomisk vækst og fleksibilitet for udviklingslandene.
Alexander Mirsky
I den situation, der har udviklet sig, er det mest omfattende og vigtigste arbejde at få fastlagt en diagnose og de årsager, der medførte krisen. Folk i de forskellige EU-medlemsstater har oplevet krisens konsekvenser på forskellig vis. Det er vigtigt at lokalisere de nationale regeringers fejltagelser, forsømmelighed og uprofessionelle adfærd med henblik på at forhindre, at den situation, deres befolkninger befinder sig i, bliver værre i fremtiden. Letlands regering har f.eks. allerede lånt et beløb, der overstiger det dobbelte af landets årlige budget, af internationale finansinstitutioner. Hver eneste dag vedtager Letlands regering foranstaltninger vedrørende skattesystemet og finanspolitikken generelt, der er ufordelagtige for befolkningen og medfører virksomhedslikvidationer og udvandring af de lettiske iværksættere. Den lettiske regering forsøger konstant at ændre pensionslovgivningen med henblik på at reducere pensionsudbetalingerne. Dette udmønter sig i en social eksplosion og omfattende uretfærdighed. Vi er nødt til at sende et kraftigt signal til de nationale regeringer for at gøre dem opmærksom på, at det at sænke de sociale ydelser og pensioner i en krisetid er en forbrydelse mod befolkningen. Jeg mener på ingen måde, at de ubeskyttede og mest trængende samfundslag skal bære ansvaret for regeringernes fejltagelser.
Sławomir Witold Nitras
skriftlig. - (PL) Jeg vil gerne takke hr. Feio for hans arbejde med dette udkast til betænkning. Det virker for mig, som om vi alt for hurtigt vender tilbage til "business as usual", for så vidt angår de trusler, der hænger over Europa. Vi er ikke tilstrækkeligt opmærksomme på advarselssignalerne fra finansmarkederne og fra folk som formand Trichet, som sagde, at Kommissionens forslag er et godt, men utilstrækkeligt skridt i retning af styrkelse af stabilitets- og vækstpagten. Vores rolle som Europa-Parlament er i dag at forsvare Kommissionens forslag over for regeringerne i de medlemsstater, der åbenbart intet har lært af krisen.
Hvis Det Europæiske Råd havde overholdt pagtens bestemmelser korrekt, ville omfanget af den europæiske krise inden for de offentlige finanser have været langt mindre. Hvis vi i dag lader regeringerne - især den tyske og den franske regering - udvande Kommissionens forslag, vil krisen blive værre, og vi bliver nødt til at spørge os selv, om hele det fælles valutaprojekt overhovedet har nogen mening i sin nuværende form, og om vi utilsigtet kommer til at bevise, at euroen er et fejlslagent eksperiment. Parlamentet har en vigtig opgave. Vi skal forsvare euroen og gå imod alle kortsigtede politiske mål. Vi skal tvinge samtlige medlemsstater til at føre ansvarlige budgetpolitikker, uanset hvor smertefuldt det er. Tak for opmærksomheden.
Alfredo Pallone
Ordet "krise" kommer af det græske ord "krino", der direkte oversat betyder at beslutte, at vælge. Det angiver derfor et tidspunkt, der skiller en fase fra en anden. Vi skal se videre fremad og tage fortiden i betragtning med henblik på at gennemføre de strukturelle ændringer, der vil gøre vores små og mellemstore virksomheder mere konkurrencedygtige og sætte dem i stand til at klare det voldsomme pres, der vil opstå i et globaliseret miljø.
I denne forbindelse skal vi også sikre beskæftigelsen for en stor del af den mere sårbare del af vores arbejdsstyrke og deres familier. EU har behov for ny økonomisk forvaltning, der sikrer de nationale offentlige finansers stabilitet og stringens. Der må aldrig igen opstå en finansiel og økonomisk krise som den, vi oplever for øjeblikket. Europas nye økonomiske forvaltning skal tage højde for ikke blot niveauet for statsgælden, men også for dens bæredygtighed på mellemlang og lang sigt. Den private gæld og de sociale sikringsordningers bæredygtighed er lige så vigtige som statsgælden som sådan, for så vidt angår stabiliteten på de offentlige finanser. De lande, der kontrollerede statsgælden, er blevet kastet ud i en dyb krise netop på grund af familiernes og virksomhedernes store gældsbyrde, mens landene med stor statsgæld har klaret sig bedre igennem.
Richard Seeber
Den økonomiske og finansielle krise har kun alt for tydeligt påvist de eksisterende instrumenters og metoders mangler og svagheder med hensyn til samordning af den økonomiske og monetære politik. Tidligere var nogle medlemsstater, navnlig Frankrig og Tyskland, for tøvende med at indføre strengere lovgivning. At overvinde den økonomiske krise er en af de største udfordringer, vi har stået over for, og den kræver en europæisk reaktion, ikke en national reaktion. Dette gælder også sanktionsmekanismerne, som fortsat blokeres af nogle medlemsstater. I henhold til de nye regler for det indre finansielle marked er det imidlertid på høje tid, at valutaunionen styrkes, og at navnlig den offentlige gæld på samme tid reduceres med henblik på at sikre fremtiden i det europæiske økonomiske område. De nationale parlamenter skal i højere grad inddrages i denne proces med henblik på at europæisere debatten i medlemsstaterne. Først da kan der findes en europæisk reaktion, som gør det muligt at overvinde krisen og skabe en stabil og stærk økonomisk union.
Jutta Steinruck
Siden finanskrisen i 2008 har stats- og regeringscheferne i G20 afholdt møder regelmæssigt hver sjette måned for at drøfte økonomiske og finansielle anliggender og afstive samarbejdet med henblik på at opnå stabil og bæredygtig vækst i verdensøkonomien til gavn for alle. Jeg mener imidlertid, at vi for at finde en bæredygtig og hensigtsmæssig løsning på de finansielle, økonomiske og sociale problemer, som krisen har forvoldt, har brug for en mere alsidig tilgang og et mere afbalanceret syn på disse problemer. Medlemsstaternes finansministre er ikke i stand til at vurdere situationen på arbejdsmarkedet og komme med løsninger på presserende arbejdsmarkeds- og socialpolitiske spørgsmål, der tager behørigt hensyn til arbejdstagernes behov og folks behov generelt. Jeg opfordrer derfor til, at der regelmæssigt afholdes møder mellem ministrene for beskæftigelse og sociale anliggender i G20. Derudover opfordrer jeg EU og de medlemsstater, der også er medlem af G20, til at gå videre med denne idé og arbejde tættere sammen på beskæftigelses- og det socialpolitiske område samt sigte mod en mere afbalanceret tilgang på topmødeniveau. Vi kan ikke lade konkurrencen underminere beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder. Vi skal håndhæve disse rettigheder, ikke blot for borgerne i EU, men også for borgerne i andre lande rundt omkring i verden.
Silvia-Adriana Ţicău
Med sine 500 mio. borgere, der svarer til 7 % af verdens befolkning, producerer EU 30 % af det samlede BNP. De seneste statistikker viser, at EU udviste et underskud på handelsbalancen på 17,3 mia. euro i august 2010. I første halvdel af 2010 noterede EU sig de største stigninger i eksporten til Brasilien (+57 %), Kina (+41 %) og Tyrkiet (+38 %), mens det noterede sig de største stigninger i importen fra Rusland (+43 %), Kina og Indien (begge +25 %).
For at nå målene i henhold til EU 2020-strategien bør EU reducere sin energiafhængighed af sine traditionelle leverandører. I første halvdel af 2010 steg EU-27's handelsunderskud for energisektoren med 34,3 mia. euro i forhold til samme periode sidste år. Derudover har EU behov for en miljøeffektiv industripolitik, som sikrer forbindelsen mellem innovationskapacitet og EU's produktionsenheder og dermed hjælper med at skabe job i hele EU og bevare EU's globale konkurrenceevne.
Derfor bør Det Europæiske Råd på sin dagsorden for mødet den 28. og 29. oktober opføre den fremtidige industripolitik og EU's energisikkerhed samt forslag til, hvordan man kan mindske konsekvenserne af klimaændringerne og de demografiske ændringer.
Janusz Wojciechowski
- (PL) Hr. formand! I går blev en ansat ved en af Europa-Parlamentets valgkredskontorer dræbt, mens han var på arbejde, i Łódź i Polen. Det var min assistent, Marek Rosiak. Det, morderen sagde, da han begik mordet, efterlod ingen tvivl om, at hans motiv var had til partiet Lov og Retfærdighed, som er Polens største oppositionsparti. Den hadekampagne, der gennem nogen tid er blevet ført mod dette parti, er nu kulmineret i en tragedie. Bortset fra selve mordet skal Europa-Parlamentet endvidere fordømme had og vold, som ikke har nogen plads i de europæiske politikker og det europæiske demokrati. Jeg vil gerne bede Dem holde et minuts stilhed til minde om Marek Rosiak, en mand, der døde, mens han arbejdede for Europa-Parlamentet.
Ria Oomen-Ruijten
- (NL) Hr. formand! Vi har netop vist, hvor værdigt vi som Parlament kan opføre os. Men da jeg for et øjeblik siden gik ind i salen, blev jeg først chikaneret af folk, der mener, at vi bør vedtage bestemte beslutninger, og dernæst omgivet af balloner, der skulle få os til at vedtage bestemte ændringsforslag. Jeg mener, at en sådan adfærd er til skade for Parlamentets værdighed, og jeg vil gerne have Dem til at overveje dette en ekstra gang og finde ud af, hvordan vi kan holde gangene fri.
Gerard Batten
- (EN) Hr. formand! Må jeg bede Dem om at træffe en afgørelse? Vi kan se, at der er opsat balloner i salen. Kan De afgøre, om det er tilladt eller ej? Hvis ikke, kunne de så blive fjernet? Hvis det er tilladt, har mine kolleger og jeg nogle yderst smagfulde UKIP-balloner i lilla og gul, som vi gerne vil tage med næste gang.
(Bifald)
Formanden
Kære kolleger! Vi skal i dag stemme om dette meget vigtige emne. Dette emne hænger sammen med denne demonstration. Jeg skal bede Dem lade demonstrationen være indtil afstemningen, som afholdes om ca. 40 minutter. Det vil jeg gerne bede Dem om. Det er en lille gestus for os alle. Generelt støtter jeg Dem, men undlad venligst at demonstrere i salen.
(Bifald)
