1.Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0068/99) av Roth-Berendt om en andrabehandlingsrekommendation från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt (12872/1/98 - C4-0016/99-97/0244(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 85/374/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar beträffande skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister.

Roth-Behrendt
Fru ordförande, kära kolleger! Ni har just fått höra av ordföranden att vi i dag skall ägna oss åt den andra behandlingen angående skadeståndsansvar för produkter. Jag vill än en gång påminna om det förflutna. Jag tror att vi alla i detta parlament i november 1997, som uppföljning till BSE - behandlingen av BSE var en av parlamentets stora framgångar - var överens om att skadeståndsansvaret för produkter måste ändras, så att de skador som har uppstått på grund av BSE ersätts i framtiden. Kommissionen har därför lagt fram ett förslag som integrerar och omfattar basprodukter från jordbruk. Detta var välkommet. Herr Monti, det var trots allt det minsta ni kunde göra. Förr brukade jag alltid säga till er att ni visserligen gör en ansats, men att ni aldrig kommer till skott! Jag är kritisk till detta. Om ni inte hade varit ledamot av kommissionen, utan hade haft någon annan befattning, hade jag nu sagt till er att det ni gjort nästan är förlegat och urmodigt. Men nu formulerar jag mig inte så.
I den andra behandlingen har vi i miljöutskottet nu lagt till åtta ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten. Åtta ändringsförslag är inte mycket. Som föredragande har jag försökt att vara måttlig och har bara lagt fram de ändringsförslag som fick en majoritet i den första behandlingen, och som de andra i detta hus enligt min åsikt borde kunna acceptera som en kompromiss. Vissa i detta hus och även utanför huset anser dock att vi inte skall göra några ändringar alls. De är beredda att släppa igenom förslaget oförändrat! Vi skall alltså godta kommissionsförslaget och den gemensamma ståndpunkten så som de är. De personer och även de kolleger som sade detta i den första behandlingen vill jag svara att detta parlament borde vara konsekvent.
Om vi har sagt att det måste bli ändringar gällande BSE måste vi följaktligen ersätta de människor som har insjuknat i den nya varianten av Creutzfeldt-Jakob. Vi vet alla att inkubationstiden kan ligga mellan tio och tjugo år. I de fall där det rör sig om dolda skador - och det är endast om dessa vi talar - har miljöutskottet således förlängt skadeståndsansvaret till tjugo år, i stället för tio. Personer som insjuknar i Creutzfeldt-Jakob skulle annars aldrig kunna begära ersättning för sina skador, eftersom de eller deras familjer först skulle kunna upptäcka sjukdomen efter tio år.
Även skadeståndsbeloppet för alla skador som sammanlagt kan uppkomma har vi höjt från 70 till 140 miljoner ecu och vi har överlåtit det på medlemsländerna. Inte heller detta är särskilt djärvt och vi borde kunna få till stånd en kompromiss om det i detta hus.
Nu har några av er - även herr Monti - sagt att det i alla fall blir en revidering av denna lagstiftning. Det kommer ju att finnas en grönbok till den 1 januari år 2000. Även om kommissionen hade varit ännu handlingskraftigare än den är nu, har jag tvivlat över att ni skulle åstadkomma detta. Nu är jag övertygad om, och alla vet vi, att detta inte kommer att vara möjligt till den 1 januari år 2000. Ni har ju själva sagt som kommission att ni inte kommer att inleda några nya projekt - och därmed säkerligen inte heller några nya lagstiftningar. Det första en ny kommission kommer att befatta sig med är inte en grönbok. Även om vi fick en grönbok skulle vi först någon gång inom två till tre, eller fyra, fem år få en ny lagstiftning. Det kan vi ju varken acceptera eller ta ansvar för!
Nu vänder jag mig till några kolleger och även till EVP, eftersom min kollega Grossetête, som arbetar med mig i miljöutskottet, sade i den första behandlingen att människor inte alls vill detta och att jag skulle vända upp och ner på mycket med denna ändring. Med hänsyn till EVP-gruppen har jag till exempel helt utelämnat den omvända bevisbördan och frågor som rör bevisbördan. Jag skulle vilja be fru Grossetête att ni ännu en gång tänker över er inställning till dessa två ändringsförslag om tidsfrist och skadeståndsbelopp, och jag vill säga till er att människor mycket väl vill, inte bara före Europavalet utan generellt, att vi arbetar för deras personliga välbefinnande, för deras alldeles personliga välbefinnande!
Detta har vi försökt i miljöutskottet, som har hand om konsumentskydd och hälsopolitik. Vi har försökt det med åtta ändringsförslag som delvis har övertagits från delar av EVP-gruppen, och som rör definitionen och revideringen av lagstiftningen. Med dessa förslag har vi förlängt tidsfristen och ändrat skadeståndsbeloppet. Inget av detta kommer att ruinera någon i unionen. Det kommer dock att finnas potentiella skador, för övrigt inte endast i form av förorenat blod som kan framkalla aids, det tänker jag inte diskutera här, jag talar i stället om basprodukterna. När det gäller Creutzfeldt-Jakob kommer människor kunna känna sig säkra. Jag skulle önska mig att dessa ändringar aldrig skulle behövas, eftersom ingen blev sjuk. Men när detta nu är fallet så har medborgarna i den Europeiska unionen rätt att förvänta sig att vi skapar en ordentlig rättslig grund för skadeståndsansvar för produkter och för medborgarnas skadeståndsanspråk.
Jag tror att vi varken skall göra mer eller mindre med dessa ändringar. Jag tror inte att det är överdrivet ambitiöst. Jag ber er att ni stöder dessa ändringsförslag i den andra behandlingen, och att vi kan kämpa för en förnuftig lösning i medbeslutandeförfarandet med rådet.

Grossetête
Fru ordförande, kära kolleger! Jag tror att man kan glädjas åt att kommissionen har beslutat att låta jordbruksprodukter omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 85/374/EEG. Det är en begäran som Europaparlamentet tidigare har framfört, till följd av BSE-krisen för övrigt.
Men jag vill direkt säga till fru Roth-Behrendt att det är absolut omöjligt att följa henne, eftersom hon har utnyttjat detta tillfälle till att ändra direktivets innehåll. Inte bara ändrar hon på definitionen för jordbruksprodukter, hon för också in fysiska skador, avskaffar självrisken och tar bort det finansiella taket. Till sist, och det är detta som är särskilt allvarligt, förlänger hon preskriptionstiden från 10 till 20 år för de skador som är ett resultat av dolda defekter. Men en skada uppstår ju alltid p.g.a. dolda defekter, som man i allmänhet inte upptäcker förrän skadan har inträffat.
Jag försöker då sätta mig in i jordbrukarnas problem, dessa stackars jordbrukare som det har varit svårt att få att acceptera att deras produkter skall ingå i detta direktivs tillämpningsområde. Våra jordbrukare som känner ångest inför framtiden, våra jordbrukare som är mycket oroliga för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och som man kommer att avkräva ansvar, vilket de inte kan åta sig på det sätt som Roth-Behrendt föreslår. Direktivet föreskriver i vilket fall som helst möjligheten till att ansvaret skall delas solidariskt mellan de personer som är inblandade i produktionsprocessen. Finns det ett problem - Roth-Behrendt tar upp BSE-problemet - sätts processen med att utkräva ansvar i gång. Om vi godtar Roth-Behrendts förslag, föreställ er då de försäkringar som jordbrukarna kommer att tvingas ta, försäkringar som riskerar att bli orimliga.
Men då frågar ni mig, hur blir det för konsumenterna i den här frågan? Mitt svar är att vi måste invänta grönboken, och därför vänder jag mig till kommissionen. Kommissionen är i färd med att färdigställa grönboken för år 2000. En grönbok som kommer att göras efter det att producenterna, distributörerna, konsumenterna, jordbrukarna och försäkringsbolagen har utfrågats. Man kan inte förändra balansen i ett direktiv utan att ha tagit sig tid till att göra föregående studier, även när det handlar om att skydda konsumenterna, som i vilket fall som helst skyddas, eftersom den producent vars produkt har åsamkat en skada är ansvarig, vilket jag har redan har redogjort för.
Roth-Behrendts goda avsikter är demagogiska; vill man skydda konsumenten utan att göra seriösa föregående studier, då anklagar man jordbrukarna och kommer att förorsaka en anstormning av domstolarna. Därför, fru Roth-Behrendt, beklagar jag att vi inte kan följa er.

Eisma
Fru ordförande! Möjligheten att ställa producenterna till ansvar är ytterst viktig för konsumenterna. Endast om konsumenterna tillerkänns tydliga rättigheter och förses med ordentlig information kan de bli fullvärdiga aktörer på marknaden som själva bestämmer vilka produkter som erbjuds, och vilka de vill köpa. Ansvaret kommer att medföra att producenterna handskas med produktionen på ett omsorgsfullt sätt. Man kommer att vilja utesluta att konsumenterna drabbas av någon som helst hälsorisk till följd av en produkts säkerhetsbrist. Skulle producenten trots allt inte ha iakttagit tillräcklig noggrannhet, så kan konsumenten i alla fall göra gällande sina rättigheter.
BSE har spelat en betydande roll under utarbetandet av detta betänkande. Det har varit en katalysator för att nu äntligen inordna även jordbruksprodukterna under ansvarsregleringen för defekta produkter. Till följd av oaktsamt handlande har ett flertal människor avlidit i Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Om det hade funnits en tydlig reglering av ansvarsfrågan så skulle risken för att det skulle kunna ske ha varit mycket mindre.
Roth-Behrendt tog en klar poäng under den första behandlingen. Hon ville att alla produkter med säkerhetsbrister skulle omfattas av regleringen. Jag håller i princip med henne, och jag anser också att hon visade prov på mod under den första behandlingen. Trots det gav jag henne inte mitt stöd på den punkten under den första behandlingen. Jag anser att det krävs en djupgående diskussion och ett väl avvägt beslutsförfarande när det gäller en så viktig och svår fråga. Jag ansåg att vi inte fick fatta beslut om detta i form av en sidolinje i ett annat betänkande.
Jag och hela min grupp stöder innerligt de ändringsförslag som Roth-Behrendt nu har lämnat in under den andra behandlingen.

Blokland
Fru ordförande! Jag finner det obegripligt att man i den gemensamma ståndpunkten inte tar någon som helst hänsyn till det som Europaparlamentet förslog under den första behandlingen. Kommissionens ursäkt om att det ifrågavarande direktivet inom ramen för Agenda 2000 måste bli föremål för en ny grundlig undersökning anser jag inte vara på sin plats. Inte heller rådet har i denna fråga tagit Europaparlamentet på allvar, då det fullkomligt förbigick de framlagda ändringsförslagen.
Det är fullkomligt rätt av föredraganden att hon på nytt har framlagt de ifrågavarande ändringsförslagen. BSE-krisens akuta karaktär har visat att ansvaret för produkter med säkerhetsbrister måste utsträckas så snart som möjligt. Vid sidan av detta måste även andra brister som för närvarande finns åtgärdas genom ändringarna. Detta förhindrar dubbelarbete. Parlamentets målsättning sträcker sig sålunda längre än kommissionens. Detta är enligt min uppfattning i sig inget skäl till att avvisa dessa ändringsförslag, absolut inte med tanke på att parlamentets ordförande har förklarat ifrågavarande ändringsförslag vara tillåtliga.
Höjningen av taket från 70 till 140 miljoner euro anser jag i synnerhet vara viktig. Det får inte vara så att en konsument som har köpt en bristfällig produkt inte kan erhålla något skadestånd på grund av att han inte är den förste, utan en i raden av de som har gjort gällande ett skadeståndsanspråk. Jag anser också att det inte är mer än rätt att preskriptionstiden förlängs till tjugo år då en bristfällig produkt orsakar en skada först efter tio år.

Raschhofer
Fru ordförande! Sedan 1985 reglerar ett direktiv ersättningen till den människor som har skadats genom produkter med säkerhetsbrister. Kommissionen avser med föreliggande förslag att höja konsumenskyddet beträffande säkerheten hos livsmedel och basprodukter från jordbruket. Inom detta ytterst känsliga område skall hädanefter direktivet även utsträckas till att omfatta råvaror från jordbruk, vilka tidigare var undantagna. Ändringsförslag 1 och 2 måste ovillkorligen stödjas, för med dessa säkerställs att de som producerar genetiskt modifierat utsäde också kan ställas till svars för eventuella följder. Det får inte förekomma att jordbrukare ställs till svars för skador som storföretagandet i själva verket är ansvarigt för.
Tyvärr användes kommissionsförslaget samtidigt för att delvis lägga fram ändringsförslag som gör starkt intrång i den nationella civilrätten och som ej har saklig grund. Av denna anledning kan vi inte rösta för att direktivet skall utsträckas till att omfatta jordbruksprodukter.

Graenitz
Fru ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden för hennes förslag och också för att hon har tagit tillfället i akt att lägga fram förslag från parlamentet som är mer omfattande än dem som kommissionen har lagt fram. Jag anser att man redan då man lade fram denna lagändring hade kunnat vänta sig av kommissionen att den skulle ge mer omfattande förslag i stället för att diskutera något i flera år, som borde ha genomförts för länge sedan.
Om det nu sägs att vi skall få en grönbok nästa år kan jag inte föreställa mig att vi kommer att ha avslutat lagstiftningen före år 2002. Får jag bara påminna om att grönboken med den framtida livsmedelslagstiftningen, som vi röstade om för ett år sedan och då alla gav sitt fulla samtycke till det som parlamentet föreslog, hittills inte har haft någon som helst verkan, det vill säga ingen lag har lagts fram som skall reglera det som vi då beslutade.
Jag anser att det inte går för sig att ta god tid på sig och låta saker ha sin gång inom ett område som är så viktigt för alla medborgare i unionen. Jag är i själva verket mycket förvånad över att mina kolleger från andra sidan av detta hus nu helt plötsligt har glömt så mycket av det som vi helt enhälligt beslutade om för ett och ett halvt år sedan, under beslutsprocessen om BSE. Jag tycker att vi är skyldiga Europas konsumenter att stå fast vid det som vi en gång beslutade här.
Jag vill även framhålla en annan sak: Om vi tar upp ansvaret för basprodukter från jordbruk i direktivet för skadeståndsansvar kommer det enligt min åsikt vara nödvändigt att sluta kedjan helt. I den första behandlingen lade jag också fram ett motsvarande förslag som godkändes. Jag tycker inte att vi bara får lägga över ansvaret på bönderna, utan att dessa skall få rätt att ställa regresskrav mot sina underleverantörer. Detta är av största betydelse! Här måste vi inte bara sluta en kedja, utan en cirkel, så att alla producenter slutligen har ansvar för det som de släpper ut på marknaden. Underleverantörerna måste också överta ansvaret för en längre tid när det gäller de produkter som vi vet kan leda till sjukdomar som kanske inte kan diagnostiseras förrän efter mer än tio år.
Jag ber mina kolleger verkligen att än en gång tänka på att vi borde vara glada över att ha tagit detta tillfälle i akt. Vi har blivit snabbare med den europeiska lagstiftningen och vi får inte låta tiden gå, för då kommer vi senare att förebrå oss för att vi lämnade konsumenterna i sticket!

Whitehead
Fru ordförande! Det är med eftertryck som jag stöder det som min kollega Graeniz sade, både genom att lyckönska föredraganden och genom att tala om de beståndsdelar i dessa ändringsförslag som jag anser vara av yttersta vikt. Jag syftar i synnerhet på ändringsförslag 5 och 6. Roth-Behrendt har, precis som jag, varit tvungen att lyssna till stora delar av bevismaterialet i fråga om BSE, om sjukdomens egendomliga natur och om hur den slutligen överfördes till människan.
Om vi nu ser till villkoren för skadeståndsansvar och den omfattning av ekonomisk kompensation som kan komma att bli nödvändig, räcker det inte längre att säga att de dolda defekterna i en viss produkt, i synnerhet om det är fråga om livsmedel eller mediciner, nödvändigtvis kommer att uppenbara sig under loppet av tio år.
I dag har jag kommit till denna debatt nästan direkt från ett möte med släktingar till människor som har mist sina barn genom den nya varianten av sjukdomen Creutzfedlt-Jacob, den mänskliga formen av BSE. Det är inte alla av dessa som har infekterats direkt genom livsmedel. Vissa har fått den genom tillväxthormon. Folk ser tillbaka på fallet med neurosedyn och tror att de farliga effekterna av en viss produkt uppkommer mycket snabbt, i form av missbildningar vid födseln eller något liknande. Vi har nu mer klart för oss att detta inte är fallet, och att defekterna i en viss produkt börjar komma till uttryck under den berörda individens livstid. Om vi inte får den möjlighet som tillhandahålles i och med dessa ändringsförslag för att åtgärder skall kunna vidtas inom det normala förfarandet över en längre tidsperiod, riskerar vi att tillverkare av produkter kan undandra sig skadeståndsansvar utan kostsamma rättsliga förfaranden med syftet att ännu en gång ändra på lagstiftningen.
Roth-Behrendts ändringsförslag innehåller också ett granskningsförfarande från år 2000 och framåt, och även detta är helt och hållet korrekt. Låt mig helt enkelt lyckönska föredraganden igen och be om ursäkt för att jag inte kommer att vara här för att lyssna på hennes anförande.

Bru Purón
Fru ordförande! Jag ansluter mig helt till Roth-Behrendts betänkande, eftersom jag anser att hon har utfört ett viktigt arbete, såväl i de subjektiva som de objektiva aspekterna och direktivets omständigheter. Vad gäller det subjektiva har hon utvidgat begreppet producent och även produkt, så att de nu inte enbart innefattar tillverkningsindustrins produkter utan också jordbrukarnas och boskapsuppfödarnas och inte bara slutprodukterna utan också mellanprodukterna, bland vilka som har sagts här under förmiddagen, föregångarna är av en enorm betydelse och till vilka vi i framtiden skulle behöva lägga genetiskt modifierat material som inte blivit vederbörligt kontrollerat. Det är också bra att man utvidgar fristen eftersom symptomen, i fallet med BSE och andra befintliga sjukdomar, kanske inte uppträder förrän efter tio år.
Jag tycker att det är viktigt att man inkluderar inte bara de fysiska resultaten utan också de psykiska av dessa sjukdomar och vi spanjorer, med erfarenheter från rapsolja och metylalkohol, vet hur fruktansvärda dessa psykiska konsekvenser kan vara.
Vad gäller skadestånd verkar de 70 miljoner euro som man har talat om tidigare väldigt litet i vår ekonomi, och jag anser att det är helt riktigt att det ökar till minst 140 miljoner euro.
Slutligen hoppas jag att den goda idén med att delvis vända på bevisbördan i denna fråga fortsätter här i parlamentet. Vi måste tänka på att offret, när man har skapat en situation för producenten så att konsumtionen av en produkt verkar logisk och normal, inte helt och hållet måste stå för bevisningen när det i verkligheten finns en gemensam medvetenhet om att sjukdomen är en följd av denna typ av farlig produktion.

Flemming
Fru ordförande, mina damer och herrar! Föreliggande betänkande är av största betydelse för näringslivet. Det finns här allvarliga invändningar, särskilt mot ändringsförslag 4, bortfallet av självrisken, och ändringsförslag 5, förlängningen av preskriptionstiden till 20 år. Jag undrar om vi inte bör tänka över detta en gång till.
Annat är det med ändringsförslag 1 och 2. Dessa handlar om definitionen av råvaror inom jord- och skogsbruk. Jag vet att det diskuterades i rådets arbetsgrupp om inte en definition skulle tas in åtminstone i lagmotivet. I denna diskussion utgick man från att en företagare som genetiskt modifierar utsäde i vilket fall som helst måste räknas som råvaruproducent och klarläggandet ansågs inte vara nödvändigt. Jag anser att detta är helt felaktigt. Jag tror att det verkligen är nödvändigt att rösta för dessa båda ändringsförslag. Det skulle därmed säkerställas att jordbrukare vid användning av genetiskt modifierade produkter skulle kunna ställa regresskrav mot producenterna av det genetiskt modifierade utsädet.
Så som föreliggande förslag nu ser ut skulle detta inte vara möjligt. Jordbrukarna, även vilken småbonde som helst, skulle kunna ställas till svars för skador från genetiskt modifierade produkter - detta är helt ofattbart och otänkbart! - medan de som har utfört genetiska modifieringar, stora företag såsom Monsanto och Novartis, överhuvudtaget inte skulle behöva ta något ansvar. Detta ligger ju inte i vårt intresse! Därför skulle jag verkligen vilja be er om att rösta ja till dessa båda ändringsförslag.

Roth-Behrendt
Fru ordförande, kära kolleger! Jag har varit i detta parlament tillräckligt länge för att inte tro att en debatt av detta slag verkligen förändrar någons åsikt, men trots detta gör jag ännu ett försök - inte med Er, herr Monti, Ni är inte längre vår partner. Vår partner i medbeslutandeförfarandet kommer att vara rådet, men jag gör det med avseende på den andra delen av detta hus. Jag vänder mig till er, fru Grossetête, eftersom vi har diskuterat detta i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och även här.
Ni har sagt att jag förändrar direktivets innehåll i för stor utsträckning. Ni har fört definitionen på tal. Just på detta område skyddar jag jordbrukarna och era kolleger har precis förklarat detta för er. För en stund sedan påpekade Flemming det ännu en gång. Det är ändringsförslag som jag har övertagit och som kommer från er och min grupp och jag utgår ifrån att ni, om ni nu vill stödja jordbrukarna, måste vara för ändringsförslag 1 och 2. I så fall ber jag er än en gång att noga studera ändringsförslag 5 och 6, frågan om en förlängning av tidsfristen för dolda skador och frågan om en höjning av taket. Vad gäller förlängningen av tidsfristen för dolda skador: Tio människor har under loppet av de senaste veckorna insjuknat i den nya varianten av sjukdomen Creutzfeldt-Jakob! Tio människor! Dessa människor har någon gång under de senaste åren smittats av denna sjukdom, under de senaste 15, 8 eller 20 åren, det vet vi inte. Det rör sig om en dold skada och de människor som drabbats måste själva bevisa att de har skadats. Det är jag som drabbad person som har skyldighet att bevisa detta! Ni kan själva räkna ut hur ofta det kommer att vara möjligt att bevisa detta, och trots allt vill vi ge den här chansen. Jag är övertygad om att vi också måste ge människor denna chans.
Samtidigt har vissa kolleger sagt att den höjning av taket som vi tillåter medlemsländerna, från 70 till 140 miljoner euro, är något som vi överlåter på medlemsländerna och som i alla fall inte är för mycket som totalbelopp. Fru Grossetête, ni sade något som gjorde mig lite bestört, men som samtidigt tilltalar mig. Ni sade att jordbrukarna ändå är rädda för framtiden. Men det är ju vi som skyddar jordbrukarna! Tänk er att en jordbrukare i dag köper djurfoder i god tro och använder detta foder, eftersom han är övertygad om att det inte innehåller någon animalisk äggvita, eftersom det fortfarande inte är märkt. Fodret skulle ju inte innehålla någon animalisk äggvita, men hans djur insjuknar i BSE och det uppstår en skada. Då är det inte han som bär ansvaret utan den ansvarige är leverantören av fodret! Det är vi som skyddar jordbrukarna med ändringsförslagen om dolda defekter.
Därför ber jag Er ännu en gång: Betrakta ändringsförslag 5 och 6 och försök åtminstone att stödja dessa ändringsförslag vid sidan av ändringsförslag 1 och 2, så att vi sedan tillsammans kanske kan kämpa för en ännu bättre lösning i förlikningsförfarandet!

Monti
Fru ordförande, fru föredragande, kära kolleger! Efter Europaparlamentets rekommendationer i frågan om BSE, framför allt rekommendationen att före utgången av september 1997 utsträcka systemet med ansvar utan skuld som anges i direktiv 85/374/EEG till livsmedelsråvaror och vilt, lade kommissionen fram sitt förslag den 1 oktober 1997. Direktivet från 1985 slår fast rätten för alla offer att få ersättning för skador från en defekt produkt, utan att behöva bevisa producentens skuld. Genom att utsträcka den rätten till livsmedelssektorn tar kommissionen på nytt upp sitt förslag från 1976.
Den första behandlingen i parlamentet i november 1998 utmärktes av ett stöd för denna princip från en majoritet av parlamentets ledamöter. Även rådet delade målsättningen och antog enhälligt kommissionens förslag. Men det mål som de tre institutionerna strävade efter, dvs. att utsträcka principen till livsmedelssektorn, riskerar tyvärr att inte kunna uppnås om det skulle råda oenighet mellan parlamentet och rådet om tidsplanen för en genomgripande revidering av grunddirektivet från 1985, som går utöver nyss nämnda begränsade målsättning. Genom att på nytt föreslå de ändringsförslag som antogs vid den första behandlingen rekommenderar ert ansvariga utskott att den gemensamma ståndpunkten ändras. Jag har redan påpekat att rådet enhälligt förklarat sig instämma i den text som har lagts fram av kommissionen, vilket utesluter alla möjligheter att revidera direktivet från 1985 vid detta tillfälle.
Kommissionen anser att vi här står inför en fråga som verkligen är viktig och brådskande. Det är viktigt att vi kommer överens på grundval av den gemensamma ståndpunkten, för att på så sätt snarast kunna utsträcka reglerna om civilrättsligt ansvar till att även omfatta jordbrukssektorn. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen 3-7, som gäller psykiska skador, tullfrihet, preskriptionstider, maximala avgifter och ändring av direktivet under år 2000. De övriga tre ändringsförslagen, dvs. 1 och 2 om ansvar för skador av halvfabrikat och produktionsmedel, samt ändringsförslag 8 om skyldigheten att lägga fram en rapport om effekterna under år 2000 är överflödiga med tanke på den gemensamma tolkningen av artikel 2, 3 och 21 i direktivet från 1985.
Som kommissionen förklarade redan i november förra året, fru ordförande, är rätt tillfälle och rätt metod att revidera direktivet från 1985 att göra det i samband med diskussionen om den rapport om direktivets tillämpning som kommissionen skall lägga fram för parlamentet och rådet under år 2000. Den rapporten kommer att föregås av ett omfattande samråd för alla berörda parter, i form av en grönbok som kommer att läggas fram omedelbart efter det att detta förslag har antagits. Detta är det snabbaste sättet att komma fram till ett ändringsförslag i vilket vederbörlig hänsyn tas till det aktuella direktivets socioekonomiska implikationer, och vilket gör det möjligt att ta hänsyn till alla de relevanta faktorerna i samband med revideringen av direktivet från 1985. Jag hoppas därför att parlamentet stöder denna strategi, utan att ändra rådets gemensamma ståndpunkt, och att man inte bara gör det möjligt att bereda vägen för parlamentets egen rekommendation från den 19 februari 1997, utan också att påskynda det preliminära samrådet inför rapporten år 2000.

Ordföranden
Tack, herr Monti.
Debatten avslutades.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag kl. 15.00.

2.Globalt styre och reformeringen av FN
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0077/99) av De Melo för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor om utmaningen med ett globalt styre och reformeringen av FN.

De Melo
Fru ordförande, ärade ledamöter! De senaste åren detta sekel har en ökad globalisering av politiken blivit påtaglig, såväl beträffande säkerhetsfrågor som ekonomiska och sociala frågor samt miljöskydd. Hanteringen på en global nivå av alla dessa frågor tvingar fram en världsorganisation med förmåga att föreslå allmänna uppföranderegler som, när de väl har godkänts, skall respekteras och uppfyllas. Denna organisation existerar redan, om än med begränsat handlingsutrymme, men med en nästan historisk varaktighet, med en ur alla synvinklar förtjänstfull roll, uppförande och verksamhet. Den lilla defekt organisationen har är kanske att den nästan redan är historisk, då dess befogenheter och handlingsförmåga inte har utvecklats. Jag talar förstås om Förenta nationerna som, med stor förtjänstfullhet har spelat en betydelsefull roll i lösningen av många globala frågor och konflikter under de senaste 50 åren.
Av dessa skäl, som jag inte tror behöver några kommentarer, är jag övertygad om att Förenta nationerna är den lämpliga plattformen för det internationella samfundets arbete med att möta globaliseringens utmaningar. Men till det är det nödvändigt att FN har nödvändiga medel för en effektiv förvaltning av de politiska frågorna på global nivå, vilka börjar med en nödvändig förändring av de internationella relationernas filosofi och ordning.
För det första: beträffande freden och säkerheten är det nödvändigt att tilldela organisationen medel för en effektiv verksamhet vars ingripanden skall legitimeras genom en fastställd rätt och skyldighet till inblandning. Skapandet av en internationell brottmålsdomstol var ett stort steg framåt, med inrättandet av ett internationellt straffrättsligt ansvar för den enskilde. Säkerhetsrådet, med en sammansättning som speglar slutet på det senaste världskriget, måste omgestaltas så att den återspeglar den nuvarande geopolitiska balansen. Det finns behov av att införa en parlamentarisk dimension i FN, så att organisationen får större betydelse i hela världens parlament.
För det andra: med en globalisering av ekonomin och liberalisering av handeln och finansmarknaderna har vi sett att de politiska ledningarnas beslutscentra förskjutits mot den ekonomiska makten. Följaktligen fattas i de flesta fall de stora världsekonomiska besluten av ett begränsat antal transnationella företag utanför all demokratisk kontroll, många gånger med olyckliga sociala och miljömässiga konsekvenser. Det är därför nödvändigt att ge den globala ekonomin en mer kontrollerad inriktning. Jag upprepar: en mer kontrollerad inriktning på den globala ekonomin. Ett ömsesidigt erkännandet av kultur, etik och lika villkor i internationella förhandlingarna är oumbärligt för att återställa jämvikten mellan den politiska makten och ekonomin. Ett skapande av ett globalt säkerhetsråd som samordnar och kontrollerar problemen, och inte bara säkerhetsproblem, utan också ekonomiska utvecklingsproblem, social rättvisa och miljöskydd vore bra och nyttigt för den internationella respekten av dessa principer.
För det tredje: när det gäller det universella i de mänskliga rättigheternas, skyldigheter, friheter, solidaritet och rättvisa, bör FN och alla nationer som ingår vara tvungna att sätta upp dessa principer som ovillkorligt krav för alla slags avtal mellan institutionerna och staterna. Vi vill inte låta bli att uttala vårt stöd för inrättandet av en världsmiljöbyrå och genom denna åter arbeta för och befästa en politik till försvar för miljön i de internationella relationerna.
Av de skäl jag nu har lagt fram sammanfattningsvis, men mer utvecklade i betänkandet och som förbättrats genom ändringsförslag från kollegerna, vilka jag har godkänt i allmänhet, yrkar jag på bifall för detta förslag.

Vecchi
Fru ordförande! I dagens debatt har Europaparlamentet att besvara två frågor. Den första är om det är möjligt att i vår globaliserade värld på ett kraftfullt sätt styra globala processer. Den andra är om FN är rätt forum för att utveckla denna vilja och förmåga att styra. Vi besvarar båda dessa frågor med ja. Ja, det är inte bara nödvändigt, utan också möjligt att på ett demokratiskt sätt hantera de stora problemen och de stora utmaningar som mänskligheten står inför, från säkerheten till fattigdomen, till miljön och så vidare. Och ja, det är FN som är den världsorganisation som skall utgöra det centrum där de nödvändiga svaren skall sökas och utformas. Naturligtvis strävar vi inte i riktning mot en totalitär vision av FN. Dess uppgifter skall definieras klart och de nödvändiga synergierna med medlemsstaterna och de regionala organisationerna, till att börja med Europeiska unionen och övriga internationella institutioner, skall utvecklas. Samtidigt är det nödvändigt att genomföra ett antal reformer av FN: s organisation och funktion. Bland de förslag vi pekar på vill jag framför allt understryka de som gäller säkerhetsrådets sammansättning och funktion, de som gäller bildandet av ett säkerhetsråd för ekonomisk eller global säkerhet, och de som gäller rationaliseringen av de specialiserade FN-organen.
Särskild uppmärksamhet bör inom FN: s ram ägnas åt de frågor som gäller mänsklig utveckling och kampen mot fattigdomen och marginaliseringen på global nivå. Vi är därför övertygade om att man måste stämma av, tvärt emot vad som har varit fallet till dags dato, åtgärderna från sådana organ som Världsbanken och Internationella valutafonden mot FN: s målsättning.
I det yttrande som jag har utarbetat för utskottet för utveckling och samarbete ingår alla de detaljerade förslag som vi har utarbetat i sammanhanget. Mycket beror emellertid på om Europeiska unionens länder kan enas om en strategi gentemot FN under de kommande åren. Detta blir en prövosten i arbetet på att bygga upp en effektiv gemensam europeisk utrikes- och säkerhetspolitik.
Låt mig slutligen gratulera föredraganden De Melo för ett utmärkt arbete med det betänkande som i dag diskuteras.

Barón Crespo
Fru ordförande! Först av allt vill jag gratulera herr De Melo till detta utmärkta betänkande som behandlar en mycket viktig fråga: att styra världen på ett bra sätt i en tid då globaliseringen är den nyckel som används i alla diskussioner och överväganden för att förklara vad som sker i världen. Globaliseringen får inte vara en okontrollerad process, vilket vi kan se framför allt på det finansiella området, utan om vi står inför en global verklighet som hela tiden tenderar att bli alltmer enhetlig, är vi också skyldiga att fastställa rätts- och säkerhetsnormer som kan svara mot det. Därför är det viktigt att lägga fram ett betänkande som detta. Det handlar inte bara om att göra ett teoretiskt övervägande.
Jag skulle också vilja peka på att Europeiska unionens ansvar för FN: s framtid är mycket kvalificerat. Varför? För att just nu bidrar vi 15 länder med 38 procent av FN: s driftbudget och vi ligger i fas med våra betalningar. Vad är vårt problem? Vårt problem är att vi gör det som 15 länder och inte som ett och därför syns inte våra ansträngningar tillräckligt starkt. Samma sak gäller för alla dessa insats-, freds- och medlingsstyrkor - det vi på europeisk jargong kallar " Petersbergsuppdragen" -, där också bidragen från Europeiska unionens länder är grundläggande. Jag anser också att vi måste nämna vårt utvecklingsbistånd.
Allt detta har emellertid inte tillräcklig styrka och det är än mer beklagligt eftersom Europeiska unionen, som regional organisation grundad på fred och samarbete, har ett inneboende kall att skapa förbindelser och att stärka Förenta nationerna.
Jag skulle vilja framhålla några punkter som vi har koncentrerat våra ändringsförslag på, ändringsförslagen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, i vilka vi också anser att vi måste fortsätta på dessa tankegångar, för jag anser att vi inför nästa mandatperiod måste fortsätta med dessa ansträngningar. Detta framför allt när man av FN nu kräver, efter slutet på kalla kriget - en period då FN var djupt handelsförlamat -, alla slags uppdrag och man överhopar organisationen med krav som inte motsvarar de medel den har. Detta för oss också in på ett problem som ligger mycket närmare oss just nu.
Jag tycker alltså att det är viktigt att vi kommer fram till tydliga kriterier, inte bara för att skapa ett ekonomiskt säkerhetsråd utan också om en europeisk syn på sammansättningen av säkerhetsrådet; något det för närvarande inte finns någon enhällighet eller grundöverenskommelse om ens bland medlemsstaterna.
För det andra måste vi också nämna arbetet för medverkan i freds- och säkerhetsuppdragen, arbetet med den internationella brottmålsdomstolen och framför allt arbetet med att söka en dialog med USA, som jag anser är väsentlig för att garantera FN: s framtid eftersom vi just nu har en verklig blockerad situation i förhållande till vår främsta allierade.
Vi måste även framhålla, och det gäller att arbeta för att utveckla detta, det ekonomiska bygge som föddes i Bretton Woods, det vill säga hur man gemensamt kan besluta om och förändra Internationella valutafondens (IMF), världsbankens, Världshandelsorganisationens (WTO) framtid och deras förhållande till Internationella arbetsbyrån (ILO), och arbeta för en betydelsefull idé angående miljön, vilken är ett av Europeiska unionens kännetecken, jag talar om en hållbar utveckling.

Spencer
Fru ordförande! Min grupp välkomnar detta utomordentliga och viktiga betänkande och lyckönskar föredraganden. För ungefär två veckor sedan var jag i New York och talade om detta betänkande med sekretariatet och det bekymrade mig att höra att hela processen med reformeringen av FN, som skulle kulminera år 2000 på millenniesammanträdet, har blockerats. Europeiska unionen måste spela sin roll genom att så fort som möjligt undanröja alla hinder för denna reformeringsprocess.
För det andra skulle jag vilja betona vad som redan har sagts av andra talare, att vi måste se till helheten vad beträffar det sätt på vilket denna omorganisation genomförs. Det är inte bara Förenta nationernas institutioner, utan även Bretton Woods-institutionerna som alla, under en period av ekonomiska störningar och utmaningar för världsmiljön, behöver utveckla en överensstämmande politik, så att de på ett bättre sätt skall kunna samverka med varandra. Detta blev helt uppenbart i Genève förra veckan på WTO: s högnivåseminarium om handel, miljö och utveckling som hölls på initiativ av Sir Leon Brittan. Det klargjordes genom slutsatserna av seminariet att chanserna för WTO: s millenniesammanträde att bli framgångsrikt är helt beroende av en parallell reform och en förbättring av de andra världsinstitutionerna.
Jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på en särskild idé i betänkandet som är värdefull i fråga om legitimiteten av dessa institutioner för globalt styre. Denna legitimitet kan endast utgå från parlamentsledamöter. Jag anser att tiden ännu inte är kommen för en full parlamentarisk församling på global nivå. Vi är medvetna om de problem vi själva har med att sköta ett parlament t.o.m. på en sammanhängande och enhetlig kontinent som vår egen. Jag stöder dock idén om parlamentariska tillsynskommittéer som består av ordförandena för de speciella utskotten i parlament i hela världen. Möten med alla ordförandena för utskott för utrikesfrågor, eller alla ordförandena för handelsutskott som berör Världshandelsorganisationen, eller alla ordförandena för miljöutskott som står i direkt relation till Världsmiljöorganisationen eller till FN: s miljöprogram (UNEP) skulle också vara en kreativ åtgärd.
Jag avslutar med att säga att vi står inför det kritiska årtiondet fr.o.m. år 2000 t.o.m. år 2010 för vårt släktes överlevnad. Det finns inget bättre sätt att sätta sin prägel på millenniet än att förse mänskligheten med de världomfattande organisationer som krävs för att föra vidare detta arv till barnen.

Bertens
Fru ordförande! Internationaliseringen och mondialiseringen fortskrider. Till skillnad från andra anser inte min grupp att detta är något problem. Men en god kontroll över den internationella ordningen kräver dock en slagkraftig internationell institution. I och med Förenta nationerna har vi en sådan internationell organisation. Men FN erhåller emellertid inte de medel och de förfaranden och inte heller det anseende, fortfarande inte, som organisationen behöver för att kunna arbeta effektivt. Det gläder mig att De Melo på ett bra sätt har konstaterat detta i sitt betänkande, för vilket vi tackar honom.
Förenta nationernas förlorade trovärdighet rörande fred och säkerhet måste snabbt återupprättas. Och vad är snabbt? Det måste bli ett slut på förstelnade metoder för beslutsfattande. Konkret betyder detta bland annat att man nu måste upprätta en enhet för snabba reaktioner. FN måste nu göras förmögen att snabbt agera vid humanitära katastrofer. Det kan faktiskt vara enkelt. För att möjliggöra detta måste man helt enkelt anpassa beslutsförfarandet. Här passar det inte med några veton.
Och slutligen måste FN ger ett finansiellt manöverutrymme. Det är en skandal, och här håller ni med mig, att Förenta staterna sedan en så lång tid tillbaka underlåter att fullgöra sina finansiella förpliktelser, och man måste vidta internationella påtryckningar för att kalla alla länder som befinner sig i betalningsdröjsmål över huvud taget till ordningen.

Alavanos
Fru ordförande! Förenta Nationerna är en institution som bildades efter den förstörelse som andra världskriget innebar. Under hela denna period av polarisering och kallt krig har FN med sina brister och svagheter ändå utnyttjat sina möjligheter att bidra till att öka säkerheten och, om ni så vill, till att förhindra större konflikter.
Alltsedan 1990-talet måste man emellertid ställa sig en viktig fråga: Finns Förenta nationerna? Spelar FN någon väsentlig roll i dag för att åstadkomma internationell säkerhet och fred? Och denna fråga är i dag mer aktuell än någonsin. Bara på några minuter, på några timmar, kan vi få ett militärt ingripande i Kosovo, i Republiken Jugoslavien. Var finns FN? När har FN sammanträtt? Vad har Kofi Annan sagt? Vi hör herr Solana, fru Albright och herr Holbrooke. Var är Kofi Annan? Varför säger han inget? Kan ett FN som fullständigt har fallit till föga och anpassat sig till USA: s politik spela någon särskild roll?
Mot denna bakgrund skulle jag vilja understryka att förslagen i De Melos betänkande naturligtvis är mycket positiva och intressanta, och det är viktigt att man försöker genomföra dem. Men jag anser att det inte räcker med en rad institutionella åtgärder. Det är i stället nödvändigt att de viktiga maktblocken i dagens värld, framför allt då Europeiska unionen, upphör med sin naivitet. De måste få en känsla av autonomi och självförtroende, de måste börja spela en avgörande roll och de måste ifrågasätta Förenta Staternas anspråk på total dominans.
FN är inte närvarande i Kosovo, FN är inte närvarande i Kurdistan, FN blundar för angreppen mot Jugoslavien, FN blundar för den totala likgiltigheten för kurdernas rättigheter, FN bedriver fortfarande denna oacceptabla politik enligt två olika måttstockar, och härigenom kan FN inte göra några framsteg. Allt detta är i dag i hög grad beroende av Europeiska unionen.

Hautala
Herr talman! De Melo har åstadkommit ett mycket bra betänkande, som jag tackar för även å Gruppen De Grönas vägnar. Just nu är ju ett slags världsomspännande författning på väg att ta form, men tyvärr sker detta på ett mycket odemokratiskt sätt. Många gånger har man kunnat konstatera att de nationella parlamenten godkänner dessa avtal, och eftersom dessa befinner sig ganska långt fram i förhandlingarna, kan man i det skedet inte längre påverka detaljerna, och på så sätt avgörs viktiga frågor i själva verket närmast mellan regeringarna i förhandlingar som i stor utsträckning är hemliga. Jag anser att Europaparlamentet är ett av de bästa fora, där man har vågat ta ställning till dessa avtal, bland annat till Världshandelsorganisationens avtal. Mitt intryck är också att de nationella parlamenten inte alltid vågar utnyttja de rättigheter som de har i förhållande till sina regeringar, då avtalen förhandlas fram. Måhända skulle situationen förbättras om det infördes någon form av parlamentariska möten inom sådana organisationer som Världshandelsorganisationen. Den viktigaste uppgiften för dessa skulle med säkerhet vara att garantera att även tillgången till information, samt genomblickbarheten och öppenheten inom dessa organisationers förvaltning förbättras. Målet borde vara någon form av global federalism, där en del av besluten fattas genom globala beslut på ett så öppet och demokratiskt sätt som möjligt.

Dupuis
Fru ordförande! När det gäller det utmärkta betänkandet av De Melo, skulle jag vilja sätta ut en rad förtecken, i synnerhet apropå säkerhetsrådet. Jag anser, och andra kolleger har också sagt det, bl.a. Barón, att vi har tagit ett steg tillbaka. I föregående betänkande begärde vi att unionen skall vara företrädd i säkerhetsrådet, men den punkten finns inte med i det här betänkandet. Enligt min mening är frågan om säkerhetsrådet verkligen central, men av andra skäl än dem som min vän Alavanos framförde. Min uppfattning är att säkerhetsrådet i dag visar Förenta nationernas begränsningar.
Apropå Guatemala såg vi hur Kina blockerade fredsprocessen, till följd av att det har rätt att lägga in veto i säkerhetsrådet. Samma sak inträffade nyligen i fråga om Makedonien, där de fredsbevarande trupperna tvingades ändra sitt mandat, återigen p.g.a. Kina. Beträffande Kosovo utövar Ryssland starka påtryckningar, ett resultat av dess vetorätt. Allt detta är mycket allvarligt för fortbeståndet och en eventuell förstärkning av Förenta nationernas system.
I dag finner vi oss de facto alltmer tvingade att räkna med det amerikanska ledarskapet, och, tyvärr, med avsaknaden av ett europeiskt ledarskap som utanför Förenta nationernas ramar kan genomföra fredsinsatser, exempelvis den som nu troligen kommer att genomföras i Kosovo. Det är mycket beklagansvärt, och det visar hur nödvändigt det är att ändra reglerna för säkerhetsrådets sätt att fungera. Vetosystemet är en orsak till den totala blockeringen, och jag beklagar att De Melo inte insisterade mer på den punkten i sitt betänkande.

Imbeni
Fru ordförande! Låt mig först av allt tacka De Melo för ett utmärkt arbete, i anslutning till det arbete som utfördes 1993 av vår gamle kollega Trivelli, som utarbetade en resolution om FN av stor betydelse. Också i debatten i denna kammare kunde vi höra ekot av en protest, som vi under de senaste åren har hört i hela världen, om tragedin i Afrika eller tragedin i Bosnien eller andra tragedier. Vi har ofta hört talas om FN: s misslyckanden, FN: s kraftlöshet, som om det skulle kunna existera ett FN, en grupp medarbetare, utan att man ser till betydelsen av de viktigaste medlemmarna, den avgörande roll som de viktigaste medlemmarna spelar, de viktigaste medlemmarna som är, som vi alla vet, USA och ett par andra länder.
Men vad är då problemet? Det är att vi måste genomföra en reform, vilket De Melo mycket riktigt påpekar i sitt betänkande, som ligger i linje med de stora förändringar som har skett under vår tid. Vi kan inte längre tänka oss ett FN som fungerar så som det fungerade under det kalla kriget, när Sovjetunionen fortfarande fanns, när den sydafrikanska och den sydamerikanska diktaturen fortfarande existerade. Vi måste försöka föreställa oss ett nytt FN, och detta nya FN skall spela en roll på det viktigaste området, vilket är det historiska, så att säga traditionella området att förhindra konflikter, det alltid lika aktuella området att skydda de mänskliga rättigheterna, att förhindra ekonomisk och finansiell oro och att samordna initiativ mot olika former av kriminalitet, nya och gamla.
Ur den synpunkten är, som redan har påpekats, uppdraget att reformera säkerhetsrådet en jättelik uppgift. Vi måste visa litet mera mod. Bland de viktigaste medarbetarna måste det i framtiden finnas en som i dag är splittrad i femton olika delar, dvs. Europeiska unionen. Vi måste försöka se till att den reform av säkerhetsrådet som ni föreslår i er resolution, De Melo, kan genomföras så snabbt som möjligt.

Carnero González
Herr ordförande! Vi befinner oss mitt uppe i en övergångsprocess mot en ny världsordning. Denna process inleddes efter kalla krigets upphörande och denna övergångsperiod - som tar några steg framåt och några steg bakåt - kännetecknas tydligt av - det har visats i de olika inlägg som föregått mitt - av två saker: i politiska termer, tendensen till enpolighet i socio-ekonomiska termer men också i politiska termer, i en bredare definition - genom den snabbare globaliseringen.
Frågan är, som vår kollega Vecchi sade, om vi verkligen är i stånd att styra denna globalisering, att styra denna process. Jag tror att vi inte bara är i stånd att styra den utan att vi måste lyckas göra det. De internationella processerna måste demokratiseras, socialiseras, helt enkelt styras. Inte bara av rättviseskäl utan framför allt av effektivitetsskäl. Effektivitet att förebygga konflikter och hantera kriser, effektivitet att hindra en återupprepning av de finansiella kriser vi nu ser, effektivitet att göra slut på klyftan syd-nord, vilken inte enbart bibehålls utan som blir större mellan världens rika och fattiga länder.
Hur skall vi göra detta? Jag tror att det måste ske genom tydliga metoder. För det första genom att stärka och utveckla den internationella rätten, vilken existerar i teorin men ofta inte tillämpas. För att tillämpa den är det nödvändigt att ha instrument för detta, först och främst FN. Trots all kritik är, som De Melo sade, nyttan av FN obestridlig eftersom organisationens ineffektivitet inte kan tillskrivas FN i sig utan beror på avsaknad av politisk vilja från de länder som utgör den, brist på tillämpning och uppfyllande av dess stadga, avsaknad av verkliga beslutsbefogenheter, avsaknad av medel och givetvis också avsaknad av en total demokrati.
Förenta nationerna måste reformeras, men inte för att avvecklas utan för att utvecklas och stärkas. Här har Europeiska unionen en grundläggande roll, i första hand därför att allmänheten kräver det och i andra hand, herr ordförande, därför att om inte Europeiska unionen gör det, vem skall då göra det?

Schörling
Herr ordförande! Detta betänkande om utmaningen med ett globalt styre och reformeringen av FN tycker jag är värt allt stöd; jag vill verkligen gratulera föredraganden. Syftet är enligt min mening att ange ett sätt för att ändra riktning och upprätta ett slags jämvikt mellan maktaktörer och det civila samhället. För att globala beslut skall ha någon legitimitet, måste de ju vara representativa. Därför måste det civila samhället också vara med och utarbeta beslutsunderlag till beslut som tas på global nivå. Om man ser på den finansiella krisen i världen med växande klyftor mellan rika och fattiga samt ökade miljöproblem, så finns verkligen anledning att dra lärdom av detta. Det är hög tid att göra det och fördjupa förståelsen för samband t.ex. mellan investeringar och utvecklingen i världen.
Innan ett avtal som MAI-avtalet om investeringar kommer till stånd, måste det jämföras med de värderingar som gjorts och de beslut som har tagits, och vad som har uttryckts i de stora FN-konferenserna. 150 nordiska organisationer har tagit ett initiativ och sagt att om diskussionen skall fortsätta om ett MAI-avtal i WTO, så lyft in denna diskussion i FN, så att vi får den legitimiteten.
Jag tycker också det är bra att man i betänkandet pekar ut USA, eftersom det ju är väldigt skamligt att USA inte har betalat årsavgiften under en ganska lång tid.
Fred och säkerhet är naturligtvis den allra viktigaste uppgiften för FN. Låt mig bara tillägga att jag tycker att man borde vänta med Nato-bombningen, och att man skall ta upp det i FN: s säkerhetsråd.

Howitt
Herr ordförande! Med anledning av herr De Melos utmärkta betänkande, rekommenderar jag er mina egna ändringsförslag från utvecklingskommittén till stöd för FN: s arbete i samband med ursprungsfolken, ändringsförslag 13; FN: s flyktingkommissariat, ändringsförslag 23; och vår begäran om att återuppliva FN: s center för transnationella företag, ändringsförslag 24. Jag vill emellertid begränsa min talartid till att speciellt stödja förslaget om att upprätta ett ekonomiskt säkerhetsråd inom FN.
Camdessus, chef för Internationella valutafonden (IMF), är känd för att ha sagt att FN bara är en av de fyra pelarna i det världsomfattande systemet. Detta synsätt innebär att IMF, Världsbanken och Världshandelsorganistionen (WTO) handhar de allvarliga ekonomiska ärendena, medan de hänskjuter de sociala ärendena helt och hållet till FN. Inte undra på att Världsbanken och IMF har utvecklat sig på ett sätt som står i motsats till deras grundläggande mål att minska fattigdomen. De har infört strukturella anpassningsprogram som svar på skuldkrisen i tredje världen på 1980-talet, som faktiskt resulterat i ökad arbetslöshet och undergrävande av åtgärder för social trygghet för de fattiga.
Det enda tänkbara svaret är att på ett effektivt sätt integrera Bretton Woods-byråerna i FN-systemet, för att göra dem mer ansvariga för alla nationer i världen, oberoende av deras förmåga att betala, att sprida principen om minskad fattigdom från FN: s utvecklingsprogram till det ekonomiska beslutsfattandet över hela världen.

Ephremidis
Herr ordförande! FN har varit, är alltjämt, och jag tror vi alla hoppas att det skall förbli, det enda organet för fredlig lösning av alla tänkbara konflikter och för bibehållandet av freden. Denna roll har FN spelat i över 50 år efter andra världskrigets förödelse. Det har haft och har naturligtvis svagheter och brister, och det kan få flera. Låt oss söka efter orsakerna.
Det har funnits krafter, närmare bestämt Förenta staterna och dess allierade och även Nato i sin helhet, som har undergrävt FN: s auktoritet. De har gått vid sidan av FN, de har tagit avstånd från det, de har tagit initiativ stick i stäv mot FN: s syften, och vi står nu inför en mycket explosiv situation, med oförutsägbara konsekvenser, som inte bara gäller Jugoslavien och Balkan.
De Melos betänkande erkänner med rätta denna FN: s unika roll, men jag skulle önska att han ville understryka hur nödvändigt det är att FN skyddar sig mot varje undergrävande av dess auktoritet. I stället borde man ta initiativ, framföra idéer och förslag för att stärka FN ytterligare, så att det kan fullgöra sin uppgift. När det gäller frågan om vetorätten i säkerhetsrådet, skulle också jag vilja att den avskaffades, men det skulle innebära att vi undgick Skylla och hamnade i armarna på Karybdis. I så fall skulle nämligen FN även formellt bli ett redskap för Förenta staterna, för en samling suspekta intressen, som skulle utnyttja säkerhetsrådet för sina egna syften på folkens bekostnad.
Och till sist ännu en punkt; jag är bekymrad över den internationella brottmålsdomstolens roll. Jag är rädd att den under förevändning att det är fråga om " terrorism" eller " brott mot mänskliga rättigheter" skall kunna användas för att förtrycka och underkuva renodlade nationella befrielserörelser. Ni ser hur man behandlar den kurdiska frågan och hur den kan kriminaliseras genom att också tas upp inför internationella domstolar.

Amadeo
Herr ordförande! När vi diskuterar De Melos betänkande måste vi skilja på två olika problem, å ena sidan det som gäller reformeringen av FN, som skulle kunna ske genom att man anpassar de strukturer som har funnits länge till de nya behov och förändringar av den geopolitiska situationen på de olika kontinenterna, och å andra sidan den upprepade oförmåga som har uppvisats av Europa, som än en gång misslyckas när det gäller att tala med en enda röst och att ingripa med den diplomatisk kraft som krävs. FN skulle ur den synpunkten kunna vara den perfekta grunden för att bygga den gemensamma utrikespolitik för unionen som skulle kunna befästa de ekonomiska framsteg som hittills gjorts.
När det gäller detaljerna i de reformer som krävs, så är det nödvändigt att understryka reformeringen av FN: s säkerhetsråd i demokratisk och antielitistisk riktning, en fråga som för övrigt redan skrivits in i punkt 59 i församlingens arbetsordning. Många länder önskar för övrigt se en sådan reform genomförd. Medlemmarna i den s.k. Coffee Group har under den senaste tiden blivit 49, från de 30 som de var ursprungligen, och toppmötet med de 113 alliansfria staterna som genomfördes i Durban, avvisade med stor majoritet frestelsen att överge artikel 108 i FN: s stadgar, den artikel som säger att omröstningar om principerna för en reform skall avgöras med en majoritet på två tredjedelar av medlemsstaterna.
Problemen i samband med reformerna är omfattande och komplicerade, och de låter sig inte sammanfattas på en och en halv minut. I dag har vi den gemensamma valutan. Nästa steg måste bli en gemensam utrikespolitik, och FN är den mark där det är möjligt att lägga grunden för att uppnå detta viktiga mål.

Van den Broek
Herr ordförande! Tillåt även mig att få uttrycka min uppskattning av och tacksamhet till De Melo och alla andra ledamöter som har bidragit till detta fullständiga och väldigt framtidsinriktade betänkande. Det läggs fram vid en tidpunkt då utmaningarna som globaliseringen medför sysselsätter var och en. Det är också en tidpunkt då många ser de negativa aspekterna, utan att det råder någon enighet kring lösningarna. Vi måste se till att de stora potentiella fördelarna av mondialiseringen kan förverkligas, och att dessa också kommer alla länder till godo.
I likhet med er anser jag att man måste söka lösningarna inom en förbättrad multilateral ram. I detta sammanhang finns en ledande roll reserverad för Förenta nationerna, men även för de internationella finansiella institutionerna och för Världshandelsorganisationen.
Regeringarna i våra medlemsstater måste se till att man också verkligen fortsätter med de löpande reformerna. De många viktiga aspekter som ni nämner i ert betänkande, såsom mänskliga rättigheter, men också ekonomiska, sociala aspekter samt säkerhetsaspekterna, måste integreras i den allmänna politiken. De många internationella organisationerna måste anstränga sig för att samordna sina initiativ och åtgärder ordentligt. Vi menar att Förenta nationernas millennieförsamling som planeras äga rum under hösten år 2000 är ett utmärkt tillfälle att precisera de utmaningar som är förknippade med ett globalt styre, samt även att närmare definiera Förenta nationernas roll under 2000-talet.
Vi hoppas också innerligt att Europeiska unionen, som är under utvidgning, skall spela en viktig roll i hela denna debatt och vilja bidra med sina erfarenheter; erfarenheter kring problem och möjligheter vid multinationell integrering av diverse omnämnda politiska aspekter i den allmänna politiken. Men för att EU skall inta en trovärdig ställning i denna debatt, och detta har er kammare också flera gånger påpekat, behöver unionen en starkare, fastare, mer igenkännbar gemensam utrikes-och säkerhetspolitik. De för detta nödvändiga institutionella och instrumentella initiativen återstår att tas. Vi hoppas innerligt att dessa är nära förestående.
Tillåt mig att kommentera de institutionella punkterna i slutet av den resolution som vi har framför oss, trots att dessa i första hand - jag erkänner det - är riktade till medlemsstaterna. EU-memorandumet är en integrerad del av den förklaring som ordföranden för Europeiska rådet årligen lägger fram för Förenta nationernas generalförsamling. Det är en mycket bred sammanfattning av EU: s aktuella politik och åtgärder, som även berör ett brett spektrum av tematiska och geografiska frågor. Som sådant är detta ett ytterst användbart referensdokument. Men på grund av mångfalden av de frågor som behandlas kan det enligt min uppfattning knappast tjäna som grundval för en gemensam strategi i den mening som åsyftas i artikel 13 i Amsterdamfördraget. Sådana gemensamma strategier kan man utveckla för mer exakt definierade frågor, och de skall vara av mindre beskrivande karaktär. Detta påpekades för övrigt på nytt i går i rådet (allmänna frågor) då vi åter behandlade EU: s gemensamma strategi i förbindelserna med Ryssland, vilken skall godkännas i Keulen.
Vad gäller den inbjudan som slutligen har riktats till kommissionen om att, inom ramen för FN: s kommande sammanträden och andra relevanta forum, redogöra för unionens ståndpunkt i de specifika frågor som tas upp i er resolution, så kommer kommissionen tveklöst att vilja förbli sin vana trogen att inför viktiga internationella sammankomster, där det krävs att unionen intar en överenskommen ståndpunkt, framlägga meddelanden till rådet och parlamentet. Kommissionen kommer naturligtvis sålunda också att fortsätta hålla Europaparlamentets berörda utskott informerade i händelse av betydelsefulla skeenden inom Europeiska unionens utrikes- och säkerhetspolitik.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl 15.00.

Riktlinjer för förslaget till allmän budget för budgetåret 2000
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden från budgetutskottet:
A4-0109/99 av Bourlanges om riktlinjer för budgetförfarandet för 2000: Avsnitt III - kommissionen, och-A4-0120/99 av Müller om riktlinjerna för 2000 års budgetförfarande: Avsnitt I - Europaparlamentet - bilaga: OmbudsmannenAvsnitt II - rådetAvsnitt IV - domstolenAvsnitt V - RevisionsrättenAvsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och den gemensamma organisationsstrukturen
Bourlanges
Herr ordförande! Vi har just avslutat trepartssamtalet med kommissionen och rådet, åtminstone vad som återstår av den, och jag anser mig vara huvudföredragande, som Kardinal de Bernis sade, för ett oavslutat arbete, eftersom vi befinner oss i en ytterst osäker situation.
Å ena sidan är den institutionella osäkerheten total, eftersom det här parlamentet kommer att försvinna den 13 juni. Fr.o.m. juli månad kommer budgetförfarandet troligen att fortlöpa med ett helt annat parlament, och med samtalspartner som inte alltid och systematiskt kommer att vara desamma. Det finns också en osäkerhet i och med att kommissionen avgår, vilken kommer att tvingas färdigställa sitt preliminära budgetförslag utan att ha någon politisk tyngd. Jag vill för övrigt tacka kommissionär Liikanen för att han uppfyller sina åtaganden. Eftersom han är här skulle jag önska att han uttalade sig, trots att han är avgående, för det är kommissionens ansvar att förbereda det preliminära budgetförslaget, vilken kommission det än är. Det är alltså bra att Liikanen uttalar sig.
Osäkerheten är också stor när det gäller de institutionella förhållandena. Vi vet inte om det kommer att bli någon budgetplan. Vi vet inte om det kommer att bli någon överenskommelse om Agenda 2000. Vi vet inte om det kommer att bli någon överenskommelse mellan parlamentet och rådet angående förvaltningen av systemen. Med andra ord vet vi inte om nästa budget kommer att vara en årsbudget som grundas på artikel 203, eller en budget som går inom ramen för den framtida budgetplanen.
Under de där omständigheterna är det mycket svårt för parlamentet att fastställa tillfredsställande och tydliga prioriteringar. Vi har insisterat på två nyckelord: återhållsamhet och koncentration av prioriteringarna. Vi vill ha en stram budget. Det gäller flera nivåer. Och vi vill ha en koncentrerad budget.
Under utgiftsområde 3 framför vi - vilket är det som är mest intressant för oss - kravet på att vi koncentrerar arbetet med att decentralisera informations- och kommunikationsinsatser när det gäller flyktingmottagande, och att vi koncentrerar anslagen till Eurodac-systemet. När det gäller utvecklingen av en mer ekologiskt inriktad budget vill vi att den skall utsträckas till att gälla nya områden. Vi vill också att kommissionen med den här budgeten förbereder sig på att utvidga Europeiska unionens befogenheter i fråga om hälsa och konsumentskydd. När det till sist gäller forskningsprogrammet vill vi att man finner en balans mellan kravet på en finansiering av systemet, kravet på att respektera de totalanslag som har fastställts och behovet av att inrätta tillräckliga marginaler i fråga om interna politikområden, för det får inte bli så att ramprogrammet för forskning och utveckling tynger alla övriga utgifter under utgiftsområde 3.
Inom utgiftsområde 4 är vi mycket positiva till en koncentration av de stöd som går till de fattigaste länderna, vilket det behöriga utskottet begär. Detta är vad vi vill göra i fråga om prioriteringar. Men återigen, allt detta måste klargöras ytterligare. Det viktiga i vårt budskap hänger samman med den återhållsamhet som vi vill göra gällande. Vår bedömning är att det finns mycket att göra när det gäller förvaltningen.
I första hand under utgiftsområde 1: där krävs det en mer återhållsam förvaltning av jordbruksutgifterna, men utan att man gör avkall på principen om tillräcklighet. Under utgiftsområde 2 krävs det en reform av ett antal fonders nomenklaturer, vilket skall möjliggöra en utgiftshantering som inte är en funktion av fördelningen av förvaltningstjänster, men som i stället står i relation till strukturfondernas mål. Vi kräver en reform av nomenklaturerna i det avseendet. Ovan allt detta bör de främsta insatserna göras inom utgiftsområde 5.
Här stöter vi på förvaltningsproblemet. Vi vill se en gradvis avveckling av kontoren för tekniskt bistånd. Vi vill att det görs en utvärdering av det personalbehov som har att göra med verksamheterna. Och vi vill framför allt att kommissionen talar klarspråk och före den 30 juni i år tydligt anger sitt behov av personalresurser för att kunna fullgöra sina uppgifter. På den här punkten får vi inte längre låta saker vara outsagda, det krävs att kommissionens precisa krav läggs på bordet, så att den budgetansvariga myndigheten skall kunna uttala sig och med full sakkännedom göra en avvägning mellan de uppgifter som skall fullgöras och de medel som skall anslås. Det är detta generella budskap om återhållsamhet och förtydligande som vi i första hand vill framföra.
Applåder

Müller
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! De här veckorna har de europeiska institutionerna blivit föremål för stor uppmärksamhet, som kanske för första gången på ett lämpligt sätt speglar den politiska betydelsen hos de beslut som unionens institutioner fattar i dag. Det handlar om uppgifter som sträcker sig långt utöver att bara byta ut vissa ansikten. Medborgarna - liksom tjänstemännen på institutionerna - har all rätt att förvänta sig strukturella reformer från vår sida, och då räknar jag även in rådet och Europaparlamentet. Folk förväntar sig i dag en modern ledning inom den offentliga förvaltningen, vars effektivitet skall kunna jämföras med den som finns inom den privata ekonomin.
Rapporten från expertkommittén fokuserar på ansvarsbegreppet. Det är det som utgör själva kärnan i reformbehovet. I framtiden måste vi först och främst kunna räkna mer med framgång och ansvarstagande, inte bara på kommissionsnivå, utan även på tjänstemannanivå, inte bara i kommissionen, utan även i Europaparlamentet. Därför har jag tillsammans med min kollega Jean-Louis Bourlanges föreslagit att man tar fasta på de erfarenheter som enskilda medlemsstater eller regioner har gjort på budgetområdet, eller som det kallas inom activity based budgeting , och att man stöder liknande ansträngningar från kommissionens sida.
Jag är övertygad om att det är en viktig fråga för medarbetarna i parlamentet och för alla andra institutioner. Ett decentraliserat och genomblickbart ansvarstagande stärker motivationen, något som framgår av de olika erfarenheterna i medlemsstaterna och regionerna. Den uppmärksamhet som våra institutioner för närvarande röner och som skapar insikt om deras kontrollfunktion är också ett ansvar vi måste ta. Alla vet vi att också vi har en del uppgifter som vi måste klara av. När det i parlamentets budgetberäkningar för år 2000 till exempel finns ett anslag på 3, 8 miljoner euro enbart för inrättandet av en stormarknad, då måste vi även här, så som jag tillsammans med budgetutskottet föreslår, vara medvetna om vår kontrollfunktion. Inrättningar som saknar samband med institutionernas verksamhet skall inte få finansieras med tillägg ur parlamentets budget, utan måste vara självbärande.
Innan budgetöverläggningarna ägde rum bad jag förvaltningen beräkna kostnaderna för en eventuell budgetering av den europeiska ledamotstadga som måste godkännas av rådet. Det rör sig här om beräkningar på 60 miljoner euro i obligatoriska fall och 45 miljoner euro i frivilliga fall. Vi bör genom en budgetering av dessa medel år 2000 visa rådet, att vi menar allvar med stadgan, och om jag förstod Verheugen rätt i går, har också det tyska ordförandeskapet för avsikt att fatta beslut om stadgan under sitt rådsordförandeskap.
Låt mig ta upp en annan känslig fråga. Det gäller de frivilliga pensionsfonderna för parlamentets ledamöter. Här rör det sig om en så kallad privat fond, där det är presidiet som fattar beslut om fastställandet av bidrag och anspråk till exempel. Det var för övrigt det som tidigare ledde till det underskott som vi känner till. Oberoende av min, som bekant, mycket kritiska attityd till fonderna som sådana, vill jag bestämt uppmana kollegerna att ansluta sig till alla gruppers reformförbund och åtminstone göra den institutionella åtskillnaden möjlig mellan parlamentet och den frivilliga pensionsfonden som ni finner i ändringsförslag 6. Den uppfattningen delas för övrigt av kollegerna i fondstyrelsen.
Dessutom bör vi inleda en offensiv angående ledamöternas redovisning av ekonomiska intressen, på Internet närmare bestämt. Kommissionen måste ta ett kollektivt ansvar för sin försumlighet, eftersom parlamentet har utnyttjat sin kontrollfunktion. Om två månader är det väljarna som utnyttjar sin kontrollfunktion gentemot oss. Låt oss därför göra allt för att inför budgeten 2000 signalera att vi håller på att bygga upp en modern, effektiv och genomblickbar förvaltning inom institutionerna.
Applåder

Ferber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger!Vår huvudföredragande för budgeten 2000, min vän Jean-Louis Bourlanges, har i sin utmärkta inledning pekat på de institutionella problemen, i synnerhet på ett område som särskilt intresserar mig som föredragande från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi. Vår önskan, för att uttrycka det hela enkelt, är att resultaten från lagstiftningsprocessen för det femte ramprogrammet för forskning också skall förverkligas och att parlamentets rättigheter skall tillvaratas. Det har vi kämpat för i förlikningsförfarandet. Det har varit mycket sega förhandlingar. Det har också handlat om den så kallade Guillotine-klausulen, det vill säga frågan om vilka konsekvenser den finansiella prognosen får för de finansiella ramarna för femte ramprogrammet för forskning. Här har vi helt och hållet lyckats genomdriva parlamentets rättigheter, och vi kommer givetvis även i de kommande budgetöverläggningarnaatt kräva parlamentets fulla delaktighet.
På energiområdet handlar det för vår del åter om att det ansvar som Europeiska unionen har övertagit, till exempel för minskningen av växthusgaser, även får en rättslig förankring inom budgeten. Förklaringar är en sak, det politiska förverkligandet, framställningen i budgetposterna en annan - det måste vi göra. I och med beslutsfattandet om ramprogrammet för energi har vi skapat de rättsliga förutsättningarna för detta, och därför anmodar vi om att det skall vinna giltighet inom budgeten. Det var en kort sammanfattning av önskemålen från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi för budgeten 2000, och jag hoppas att kollegerna också kommer att stödja dessa i det fortsatta förfarandet.

Carlotti
Herr ordförande, herr kommissionär! I sitt resolutionsförslag har Bourlanges tagit fasta på några allmänna principer, framför allt att budgeten för år 2000 skall medverka till att vi kan bevara politiken för samarbete och varaktig utveckling. Förslaget är i själva verket ett uttryck för Europeiska unionens själva identitet, som sätter solidariteten i centrum. Det bidrar till en förstärkning av Europeiska unionen i världen.
Utskottet för utveckling och samarbete är enhälligt, och vi vill vända oss till kommissionen och säga att varken utsikterna till utvidgningen, strukturfondsreformerna eller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken i något fall får leda till att Europeiska unionen överger eller minskar sina åtaganden på det här området. Att kommissionen prioriterar de länder som geografiskt ligger nära unionen, får inte leda till att anslagen till AVS-länderna minskas. Utskottet för utveckling och samarbete prioriterar en minskad fattigdom. Utgiftsområde 4, stödet till de fattigaste länderna, bör få en mycket större andel.
Målet är ambitiöst, eftersom det handlar om att till år 2015 halvera antalet människor som lever i djupaste fattigdom. Apropå det bör vi kanske påminna medlemsstaterna om att rätta sig efter Förenta nationernas rekommendationer, och anslå åtminstone 0, 7 procent av deras BNP i bidrag till utvecklingspolitiken.
Vi vill alltså bekräfta vår angelägenhet om att EUF införlivas i budgeten, och vi upprepar vår önskan om att få se icke-utnyttjade medel anslås till låginkomstländer, t.ex. genom programmen Phare, Tacis eller Meda. Vi vill ha en tillräcklig humanitär hjälp. Vi kommer självklart att slåss för våra tematiska inriktningar, bl.a. miljön, regnskogarna, jämställdhet mellan kvinnor och män, truppminor, osv.
När det gäller rehabilitering och återuppbyggnad, saknas det samstämmighet och till följd av att medlen har fördelats i enlighet med geografiska regioner har anslagen gått till alltför många mottagare. Detta bör uppmuntra oss till att fr.o.m. nu omgruppera budgetposterna. Till sist är vi mycket måna om de icke-statliga organisationernas arbete och vi vill att posten B7-6000 förses med tillräckliga anslag avsedda för betalningar. Vi kommer att se till att de mindre icke-statliga organisationerna inte straffas i förhållande till de stora, i de nya bestämmelser som kommissionen kommer att föreslå.
Slutligen, vill jag med bestämdhet understryka föredragandens synpunkter om utgiftsområde 5, särskilt angående personalbristen inom kommissionen. Och jag vill betona att problemet är särskilt kritiskt när det gäller GDVIII och ECHO.

Wynn
Tack, herr ordförande! Jag talar om båda betänkandena å vår grupps vägnar. Låt mig först och främst vända mig till fru Müller och hennes betänkande och tacka henne för det arbete hon har utfört. Vi röstar inte alltid för hennes texter eller hennes ändringsförslag; men hon är medveten om att vi i likhet med de flesta grupper inom budgetutskottet, strävar efter samma mål. Vi har bara olika sätt att uppnå dessa.
Låt mig säga att föredragandens åsikter och utskottets åsikter sammanfattas i första avsnittet i hennes betänkande, första stycket efter skäl A-E, i vilket hon uppmanar att alla institutioner och kommittéer - och jag understryker orden " institutioner" och " kommittéer" , inte " organ" som Müller eftersträvar i sitt ändringsförslag - att följa en strategi som syftar till att öka effektiviteten genom att förbättra insynen, motivationen, mobiliteten och vidareutbildningen. Detta är enligt riktlinjerna vad vi eftersträvar. Vissa av de övriga kommentarerna var onödiga, och det är p.g.a. detta som vi röstade emot ett flertal stycken i detta betänkande.
Jag måste ställa mig kritisk till det faktum att Müller i egenskap av föredragande har satt upp åtta ändringsförslag på dagordningen. Detta är inte föredragandens privilegium då denna tjänstgör i utskottet. Hon borde lägga fram utskottsbetänkandet för parlamentet och inte sätta upp ändringsförslag på dagordningen i sin grupps namn.
Alla de ändringsförslag som hon har satt upp på dagordningen faller in i två kategorier. Det finns de som redan har förkastats i budgetutskottet och som naturligtvis kommer att röstas ned, eftersom vi tidigare röstade emot dem, och några är helt nya. Det faktum att vi inte har haft någon debatt när det gäller dessa nya ändringsförslag, innebär att vi återigen kommer att rösta emot dem i plenarsammanträdet. Jag vill helst inte tro att dessa ändringsförslag har satts upp på dagordningen enbart som ett politiskt påhitt eller för ett pressmeddelande, eftersom det i dessa krävs att invånarna i Quartier Leopold skall ha möjlighet att använda sig av parlamentets resurser såsom t.ex. butikerna. Det bär mig emot att tro att vi kommer att kritiseras för att vi inte stöder de invånare som är bosatta i detta område. Dessutom är dessa inte riktlinjer och bör inte förekomma i detta betänkande.
Jag övergår till Bourlanges betänkande och tackar honom för det arbete han har utfört. Det är inte en text som vi skulle ha skrivit, men vi kommer att rösta för den, vilket han känner till. Som han sade i sitt anförande skildras parlamentets prioriteringar i stycke två, i synnerhet vad beträffar skapandet av sysselsättning. Detta måste stå i förgrunden för oss alla. Men man hänvisar också till kontoren för tekniskt bistånd. Detta är en fråga som inte kommer att försvinna och som kommer att stå i förgrunden för allas samtal och strategin för budgeten för år 2000 och ännu längre fram. Men om vi lyckas uppnå vad vi eftersträvar genom avlägsnandet av kontoren för tekniskt bistånd, där kommissionen lika gärna kan utföra arbetet, måste rådet och vi själva uppmärksamma de tänkbara konsekvenserna av ett sådant drag.
Detta för oss till utgiftsområde 5. Om utgiftsområde 5 inte växer med 1, 5 procent, kommer 4 000 arbetstillfällen att gå förlorade mellan år 2000 och år 2006. Vi har fortfarande problem med 850 vakanta platser inom kommissionen. Detta är anledningen till att det interinstitutionella avtalet är så viktigt och Colom i Navals arbete liksom de andra personers som deltar i det trepartsmöte som ägde rum i morse. Det är viktigt att vi får till stånd en överenskommelse.
Vi röstar om detta betänkande före toppmötet i Berlin, och vi antar att ett avtal kommer till stånd i rådet om Agenda 2000 och mellan rådet och parlamentet om det interinstitutionella avtalet. Om detta inte skulle ske, måste punkt C och stycke 1 i Bourlangesbetänkandet med säkerhet uppmärksammas. Jag måste säga att detta har vissa likheter med den situation som rådde 1994 eller i samband med 1994 års budget, då vi fortsatte ända fram till december innan vi visste hur den slutgiltiga situationen skulle bli. Låt oss hoppas att vi kan avsluta detta långt före december.

Müller
Herr ordförande! Terence Wynn har kritiserat mitt ställningstagande och min attityd på vissa punkter.Därför skulle jag gärna vilja göra ett tillrättaläggande. För det första: Alla ändringsförslag som jag har lämnat in är sådana ändringsförslag som har behandlats i utskottet. Det nya förslaget om allmänhetens tillgång till en stormarknad har inte lämnats in i mitt namn, utan det lämnades in av en annan ledamot i min grupp. För det andra: Den presskonferens som jag gav, var en presskonferens tillsammans med Jean-Louis Bourlanges, i syfte att presentera betänkandet, och i budgetutskottet har vi fattat ett majoritetsbeslut om de exakta sifferuppgifterna för stormarknaden, och därför har jag enbart informerat massmedia om vad som låg till underlag för resultatet av omröstningen i budgetutskottet.

Ordföranden
Detta var ingen procedurfråga, fru Müller.

Elles
Herr ordförande! Våra föredraganden har givit oss en utomordentlig introduktion från budgetutskottet. Bourlanges har med rätta understrukit den osäkerhet vi står inför i detta budgetförfarande. Jag måste erkänna, att genom att ha suttit i budgetutskottet sedan 1984, har vi vant oss vid osäkerhet i våra budgetmässiga frågor. Vi underkänner budgetar; vi drar långt över tiden; vi har en lång rad förhandlingar med rådet, men vi lyckades på något sätt under hela denna period hålla det hela gående. Jag är övertygad om att vår föredragande kommer att lyckas med detta under dessa svåra omständigheter, särskilt med tanke på att vi aldrig hittills har behövt vägledning utan att någon europeisk kommission har funnits på plats. Jag välkomnar det faktum att kommissionen, trots att den inte är i tjänst, har bemödat sig att vara här med oss och med all säkerhet kommer att tala i denna debatt.
Som företrädare för min grupp har jag två kommentarer, för Europaparlamentets budget och för kommissionens budget. Jag skulle vilja säga herr Wynn att vi kommer att stödja de flesta av de ändringsförslag som Müller har satt upp på dagordningen. Dessa har diskuterats i utskottet; vi ansåg att de var förnuftiga, och därför förtjänar de vårt stöd. Jag ångrar särskilt att rådet inte är närvarande här i dag, eftersom jag av detta hade velat få reda på vilka chanserna är för att få till stånd den ledamotsstadga och de tjänsteföreskrifter för assistenter som nämns i betänkandet och beträffande vilka vi behöver ett beslut av Europeiska rådet så snart som möjligt.
Med hänsyn till kommissionens budget, är det uppenbart att vi ännu en gång har en sträng budget framför oss. Kommissionen, rådet och vi själva har de senaste åren haft en sträng budget. Denna kommer inte att vara något undantag. Prioriteringarna kommer också att ha stora likheter med de vi ställt upp i kommissionens förslag till budget. Den stora frågan för denna budget för år 2000 kommer dock att avse de administrativa utgifterna och att följa upp rapporten från expertkommittén. Vilka resurser är det vi behöver? Vilka är de verkliga behoven? Vilka program är det som kommissionen kommer att driva? Detta är en debatt som vi utan tvekan kommer att ha senare under året, men på detta stadium skulle jag vilja avsluta med att säga att vad beträffar vår grupp, kommer vi att se över denna speciella aspekt av budgeten på ett mycket mer kritiskt sätt än någon annan.

Brinkhorst
Herr ordförande! Vi lever i en epok mellan epoker som Reinhold Niebur sade, och andra kolleger har verkligen gjort denna punkt mycket tydlig. Det är mycket välkommet att två erfarna kolleger som Bourlanges och Müller kommer att vägleda detta parlament och nästa parlament genom den svåra budgetperioden.
Jag har två specifika kommentarer. Först och främst kommer man under den kommande perioden att koncentrera sig mindre på den nya valutan än vad man tidigare har gjort och mer på förvaltningen av befintliga penningmedel. Det är därför mycket viktigt i denna period av osäkerhet att själva parlamentet visar att det är helt medvetet om det centrala ansvar det har på denna punkt. Under de senaste fem åren har vi i parlamentet gjort enorma framsteg vad beträffar kvalitén på genomförandet och deltagandet av andra utskott förutom budgetutskottet. De andra utskottens deltagande är väsentligt inför framtiden om vi skall kunna leva upp till vårt ansvar.
Det är naturligtvis alldeles nödvändigt med en bättre institutionell balans. Det är kanske återigen ironiskt att rådet är frånvarande i dag, dagen före Agenda 2000 skall diskuteras och även hela den ekonomiska strukturen. Vi måste fortsätta, och jag hoppas att det nya parlamentet kommer att fullfölja detta ärende. Vad vi i grunden behöver är en överenskommelse mellan institutionerna, men inte till vilket pris som helst. Därför måste den öppna situation som Bourlanges påpekade understrykas, nämligen att vi kanske kommer att få en budget i enlighet med artikel 203.
Vad beträffar Müllers betänkande är den väsentliga punkten den verksamhetsbaserade budgeteringen, som hon påpekade. Jag välkomnar det faktum att kommissionär Liikanen tidigare underströk detta. Vi måste betona motsägelsen i rådet i dag. Å ena sidan vill rådet ha nedskärningar, och som Wynn har sagt, kan detta leda till enorma nedskärningar vad beträffar personal. Å andra sidan ser vi från expertkommitténs sida, den grundläggande motsägelsen att vi kommer att få problem med förvaltningen om vi överlämnar ärenden till kontoren för tekniskt bistånd. Parlamentet kommer att inrikta sig på denna motsägelse under den kommande perioden. Jag hoppas och litar på att Müller kommer att vara en bra vägledare i denna process.
Herr ordförande! Eftersom detta förmodligen är min sista budgetdebatt här skulle jag vilja säga hur innerligt jag hoppas att det nya parlamentet kommer att fortsätta göra framsteg under god vägledning av våra två kolleger som utsetts för år 2000.

Giansily
Herr ordförande, kära kolleger! När vi nu inleder budgetförfarandet för budgetåret 2000, har jag svårt att dölja en djup oro. En oro som hänger samman med den mycket stora oro som kännetecknar det rådande läget. Vi vet fortfarande inte om det interinstitutionella avtalet kommer att förnyas och om en ny budgetplan kommer att upprättas för perioden 2000-2006. Inte ens föredraganden vet någonting, det kunde vi konstatera för en stund sedan. Och för att parafrasera Sacha Guitry skulle jag säga att rådet vacklar, att kommissionen är död, och vad beträffar föredraganden själv, att han inte verkar särskilt tapper.
Dessa orosmoln har framför allt att göra med den mer eller mindre tillkännagivna ståndpunkten hos majoriteten av rådets delegationer; deras främsta angelägenhet, om inte den enda, är att betala så litet som möjligt för Europa, dvs. en budget med nolltillväxt eller en finansiell stagnation i Europa.
I avsaknad av ett avtal om en ny budgetplan, står det ändå klart - vilket vår framstående kollega, Jean-Louis Bourlanges, uttryckte mycket tydligt - att den finansiella ramen för 2000 års budget måste upprättas genom att man justerar taken för varje utgiftsområde enligt artikel 25 i det interinstitutionella avtalet av den 29 oktober 1993. Detta gör att den budgetansvariga myndigheten måste respektera de belopp som har fastställts för pilotprojekten och de förberedande åtgärderna.
Med andra ord betyder det att 2000 års budget måste vara en stram budget, som skall förena målet med budgetdisciplin och garantin om att det skall finnas nödvändiga medel för genomförandet av Europeiska unionens politikområden, i enlighet med artikel F 3 i unionsfördraget, vilket föredraganden påminner om. Vilka svårigheter som den rådande situationen än skapar, är det alltså befogat, och t.o.m. att rekommendera för den andra budgetansvariga myndigheten, att det upprättas en seriös, stram och effektiv budget för år 2000, i linje med Europeiska unionens politiska engagemang och i enlighet med andan och ordalydelsen i det interinstitutionella avtalet.
Jag tror tyvärr inte att rådet har den avsikten, och även om vi entusiastiskt antar de riktlinjer som Jean-Louis Bourlanges har definierat, kritiserar vi lika beslutsamt den brist på politiskt ansvar och gemenskapssolidaritet som vissa delegationer i rådet har gett uttryck för. Jag måste säga att jag blev särskilt upprörd över innehållet i " La Tribune" som publicerades i går i Le Figaro, av Hewitt, brittisk minister, där hon rakt upp och ner uppmanade till en nedmontering av den gemensamma jordbrukspolitiken genom en åternationalisering.
Även om rådets prioriteringar för 2000 års budget ännu inte har fastställts - vilka i hög grad kommer att bero på resultaten av förhandlingen om Agenda 2000 - är det uppenbart att ledmotivet för en majoritet delegationer kan sammanfattas med en enda princip, nämligen att gemenskapsbudgetens utgifter inte får utvecklas i snabbare takt än utgifterna i de nationella budgetarna. Vi återkommer ständigt till Fontainebleau-syndromet.
Denna uppfattning, som har väldigt litet att göra med intresset av Europeiska unionens utveckling, gör att förfarandet kommer att bli mycket besvärligt och utgången osäker, om man vill undvika att vi påtvingas en nejsägar-budget där det inte tas några som helst hänsyn till de objektiva kraven för unionens politikområden, en budget som helt och hållet styrs av hur finansministrarna uppfattar att väljarvindarna blåser.
Vi är realister och vi godtar en stram budget, men till skillnad från rådet vill vi se framsteg med respekt för en finansiell återhållsamhet och med respekt för de förpliktelser som stats- och regeringscheferna själva har åtagit sig samt de avtal som rådet självt har undertecknat. Att glömma allt detta, det är att glömma Europa. När det till sist gäller det mycket utmärkta betänkandet av Edith Müller, vilket är mindre beroende av osäkerheten, kommer vår grupp att stödja det, såsom det har ändrats i utskottet.

Müller
Eftersom jag inte kan koncentrera mig på två saker samtidigt, vill jag här ta ställning till min kollega Jean-Louis Bourlanges betänkande. De strategiska försöken till omflyttningar i budgeten måste, med tanke på den höga andelen obligatoriska utgifter och flerårsprogrammen, framför allt omfatta inrikes- och utrikespolitiken. Därför är jag mycket positiv till vårt gemensamma krav på en höjning av utvecklingspolitikens andel av gemenskapens budget. Men då måste följande gälla: Utvecklingseffekten av varje euro måste med tanke på hållbarheten - och då syftar jag både på den ekologiska och ekonomiska betydelsen av begreppet - höjas.
Good governance måste i större utsträckning än tidigare vara ett krav för att bistånd skall beviljas, så snart det inte rör sig om nödhjälp. I vårt livsmedelsstöd måste större hänsyn tas till de makroekonomiska effekterna och jordbruksbudgetens intressen bör åsidosättas. Vi minns väl alla debatten om biståndet till Ryssland. Utvecklingsbiståndet borde, precis som Världsbanken konstaterar i sin rapport Assessing Aid , i den mån det är möjligt förläggas till en multilateral nivå, flyttas från medlemsstaterna till unionsnivå. För att behålla vår trovärdighet bör vi också tala om var vi är beredda att göra besparingar, och jag anser att det i första hand bör göras i det omstridda KEDO-projektet. Men även stödprogrammen för export måste utsättas för en grundlig granskning, inte bara med tanke på det europeiska mervärdet, utan även med tanke på frågan om det över huvud taget skall vara en uppgift för den europeiska gemenskapshandeln.
Är vi verkligen beredda att ta det vi nu så länge har krävt på allvar, nämligen att man koncentrerar sig på det viktigaste? Jag hoppas att vi med hjälp av dialogen om det här betänkandet och de prioriteringar som Jean-Louis Bourlanges har gjort kan ta ett viktigt steg framåt inom utvecklingspolitiken.

Dell'Alba
Herr ordförande, kära kolleger! Den här debatten ingår i ett komplicerat sammanhang, vilket vi alla är väl medvetna om. Jag vill därför tacka kommissionär Liikanen för hans arbete och hans närvaro här i dag. De senaste årens samarbete i budgetutskottet har varit mycket fruktbart, och vi bör, i vår egenskap av parlament, rannsaka vårt eget samvete - något vi inte har gjort i tillräcklig utsträckning om vi ser till de senaste veckornas resultat. Mot den bakgrunden beskrivs i Bourlanges betänkande en av de negativa principer som har styrt detta hus, budgetutskottet och vår filosofi under de senaste åren: Principen att man skulle kunna fortsätta att växa vad gäller nya initiativ och nya aktiviteter, samtidigt som man för att lugna den allmänna opinionen bibehåller och lovar nolltillväxt, och att man skulle kunna göra allting bättre med bibehållna avgiftsuttag, interna resurser och personalresurser. Enligt min åsikt lägger dessa riktlinjer för första gången inte tyngdpunkten på denna princip som, enligt min mening, har varit en av orsakerna och kanske huvudorsaken, till många negativa följdverkningar och därför, ur den synpunkten, välkomnar jag de riktlinjer som skulle kunna gälla under de kommande åren, vilket i går även ordförande Fischer underströk med stor ansvarskänsla.
När det gäller Müllerbetänkandet slutligen, skall även jag säga ett par ord. Vi har i utskottet röstat igenom ett balanserat och helgjutet betänkande. Detta är den inställning som vår grupp kommer att följa och vi stöder följaktligen betänkandet så som det lämnade utskottet.

Van Dam
Herr ordförande! Vad beträffar Bourlangesbetänkandet så utgörs ett av de mest omfattande problemen i budgetförfarandet för år 2000 av den enorma mängden pengar som återstår att använda. För att åtgärda detta snarast möjligt föreslår föredraganden att ta upp 50 procent av betalningsbemyndigandena i budgeten för år 2000. Då man lägger till de väntade " färska medlen" , så får man en budget på 95 miljarder euro.
Bortsett från frågan om man kan räkna med ett godkännande från rådet av en sådan omfattande budget, tror jag inte att detta är den rätta lösningen. Hur kommer det sig egentligen, herr föredragande, att betalningarna kommer så långt efter åtagandena? Ni pekar på den restriktiva budgetpolitiken under de gångna åren. Men är detta den verkliga anledningen? Under de senaste åren har den budgetansvariga myndigheten pålagt kommissionen ett berg av åtaganden. Ligger inte den egentliga orsaken snarare i det faktum att kommissionen inte har förmåga att administrera detta ordentligt? Med tanke på slutsatserna från expertkommittén är jag rädd att så är fallet. En framtvingad höjning av betalningsbemyndigandena inför år 2000 är således inte på sin plats. Det skulle vara att be om svårigheter.
Lösningen måste snarare sökas i form av klok självbehärskning. Åtagandebemyndigandena måste anpassas till kommissionens verkställande kapacitet. EU måste begränsa sig till de politiska områden där europeiska åtgärder har ett mervärde. Vi måste snabbt slopa de program som inte går att sköta ändamålsenligt.

Samland
Herr ordförande, mina damer och herrar! Budgeten för år 2000 är den första budgeten utifrån en ny budgetplan, som grundas på artikel 203 i Fördraget om Europeiska unionen. Det kommer att framgå i morgon och i övermorgon. Vi hade i morse ett trepartssamtal där vi med rådets ordförandeskap diskuterade frågan om de minimibelopp som vi kommer att fastställa för utvecklingen av utgiftsområdena 3, 4, 5 och 7 som en förutsättning för ett eventuellt interinstitutionellt avtal. Därför måste det som nu har framställts av Bourlanges alltid betraktas mot bakgrund av ett " både-ock" eller " antingen-eller" -alternativ.
Om vi skulle ha ett " antingen-eller" -alternativ, utan något institutionellt avtal, det klargjorde vi i trepartssamtalet i morse, då skulle vi ha mer pengar till förfogande än om vi ingick ett interinstitutionellt avtal. Det är uppenbart: Bara om de nationella budgetarna de närmaste åren kontinuerligt skulle sluta med ett minus på 0, 9 procent och tillväxten skulle vara lägre än 1, 5 procent, endast då skulle det uppstå en situation där de utgifter som halva den högsta satsen resulterar i, är lägre än i en sådan finansiell prognos som man inte har avtalat om ännu. Det här riktar sig snarare till rådet som inte är närvarande än till kollegerna, för rådet bör, när det i Berlin i morgon och i övermorgon fattar beslut i frågan vara väl medvetet om hur de finansiella medlen i utgiftsområdena 3, 4 och 5 skall utformas.
Det finns en annan sak jag också vill ta upp i det här sammanhanget. Jag tror att Müller redan har varit inne på det. Om det som rådet för närvarande diskuterar på området personalkostnader och administrativa kostnader får ligga till grund för budgeten 2000 och de därpå följande åren, då innebär en frysning av budgeten att Europeiska unionen måste dra in sammanlagt 3 880 tjänster. Dessa är fördelade på parlamentet - 420 färre tjänster - på kommissionen - 3 000 färre tjänster - på domstolen - 182 färre tjänster - på revisionrätten - 58 färre tjänster - och Regionkommittén, Ekonomiska och sociala kommittén - ytterligare 220 färre tjänster. Bara så att vi vet det: Den som talar om en administrativ frysning förlorar 3 880 tjänster.
Man kan därför inte å ena sidan säga att vi vill ha en kontinuerlig utveckling av programmen, och å andra sidan säga att vi fryser inne eller till och med sänker de administrativa kostnaderna. Det här är ingen uppmaning - så att jag inte blir missförstådd - till en utveckling av typen " nu slår vi till rejält och anställer mer personal" , utan det handlar om att tjänster måste dras in om pengarna fryses inne, och att inga nya tjänster i så fall skulle inrättas. Därför krävs det även där att parlamentet upprättar de lämpliga ekonomiska ramarna.
Jag vill också säga något om backlog . Den backlog som har skett i år, beror till viss del på att allmänhetens bevakning av gemenskapens utgifter har kommit att koncentreras allt mer på betalningarna och allt mindre på åtagandena. Men vår budget består av två delar, nämligen de åtaganden vi gör, och de differentierade betalningarna. Det är inte som föregående talare sade ett problem för kommissionen att dessa medel inte har flödat ut, utan det är ett problem för medlemsstaterna eller för icke-medlemsstaterna, nämligen de central- och östeuropeiska länderna, för det är de som genom sin verksamhet ändrar eller reglerar medelflödet i strukturfonderna, inom forskningspolitiken eller i de utrikespolitiska programmen. Där har det - avsiktligt eller oavsiktligt - skett en uppdämning på över 40 miljarder. Vi kan inte avveckla denna nu enbart genom att säga att den lägger vi helt enkelt ovanpå budgeten, för i så fall - det har ni helt rätt i - skulle vi hamna i en situation med en tillväxtkvot för budgeten för år 2000 som låg bortom gott och ont, men som inte skulle ha något med den faktiska utgiftsutvecklingen att göra, utan enbart med våra gamla synder som vi släpat med oss och som vi nu måste göra oss av med. Därför är vi positiva till att man som Bourlanges föreslår delar upp det i två delar i stället för att ha det inom en och samma budget, för att tydliggöra vad som är tillväxt och vad som är de gamla synder som vi måste åtgärda.

Hatzidakis
Herr ordförande! Det är uppenbart att dagens debatt äger rum vid en tidpunkt som är mycket kritisk för Europeiska unionen. Om två dagar kommer Europeiska rådet att diskutera och fatta beslut om Agenda 2000 och om budgetpolitiken i framtiden. Jag hoppas att man kommer att fatta dessa beslut, eftersom det, som ni vet, sedan länge har funnits vissa svårigheter att komma fram till beslut. Personligen tillhör jag dem som anser att det inte går att bedriva politik utan pengar, men denna uppfattning har börjat uppfattas som kättersk inom Europeiska unionen. Eftersom jag talar i egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för regionalpolitik, skulle jag i varje fall vilja påminna om utskottets tre viktigaste påpekanden om den nya budgeten.
För det första; jag vill rikta er uppmärksamhet på hur nödvändigt det är att få fram tillräckliga anslag för att undvika likviditetsproblem för de pågående programmen inom ramen för strukturfonderna. Och allt detta måste ses i samband med Agenda 2000 och de nya strukturprogrammen.
För det andra; jag begär att icke-utnyttjade anslag under utgiftsområde 2 för år 1998 skall flyttas över till budgeten för år 2000, för att man därigenom skall följa Edinburghavtalen.
För det tredje; utskottet för regionalpolitik uppmanar kommissionen att visa en viss flexibilitet i frågan om att förlänga pågående program inom ramen för strukturfonderna, där det är befogat, vilket kommer att möjliggöra en effektiv och fullständig tillämpning av Delors II-paketet.
I parlamentets resolutionsförslag finns två stycken om utgiftsområde 2, styckena 12 och 13, som är utomordentligt viktiga och berör väsentliga tekniska frågor, men från regionalpolitiska utskottets sida saknar vi de nödvändiga politiska riktlinjerna och den nödvändiga politiska visionen, den inriktning som vi önskar för strukturfonderna år 2000.

Virrankoski
Herr talman! Båda de föredragande har på grundval av riktlinjerna för nästa års budget utarbetat betänkanden, som utgör en god grund för den fortsatta behandlingen. Ett stort tack för detta till både fru Müller och herr Bourlanges. Jag vill endast påpeka ett par saker. EU: s tjänsteföreskrifterna måste reformeras. Befattningshavarnas ansvar måste förtydligas. Den oberoende expertgruppens, den så kallade expertkommitténs, påpekanden om bristen på personligt ansvar måste tas på allvar, och det faktum att EU: s befattningshavare gömmer sig bakom ryggen på andra måste få ett slut. Ökningen av personalstorleken måste hållas i styr. I detta avseende är jag av en annan åsikt än de fem vises kommitté. Det är möjligt att åstadkomma mera med den befintliga personalen, om bara tjänsteföreskrifterna ger utrymme för flexibilitet vad gäller en förnuftig användning av resurserna. I samband med en reform av tjänsteföreskrifterna måste även budgetkontrollen göras klarare. I förvaltningen måste ansvaret och godkännandet av betalningars ändamålsenlighet betonas och delegeras. Resultatansvaret måste betonas. Bara på detta sätt kan det personliga ansvaret betonas och genomförandet av betalningar påskyndas. Jag stöder en stram budgetpolitik i sig, som är samstämmig med budgetpolitiken i medlemsstaternas regeringar.

Dührkop Dührkop
Herr ordförande! Först skulle jag vilja tacka Bourlanges för hans arbete med riktlinjer för budgeten för år 2000. Parlamentet brukar alltid godkänna dessa vid den här tiden och i någon form inleda det årliga budgetförfarandet. Vi är alla överens om att kammaren denna gång behandlar riktlinjerna vid en nästan fullständigt osäker situation, eftersom vi, paradoxalt nog, kanske hade haft fler fakta för att kunna vara mer konkreta, om vi hade kunnat diskutera dem på fredag. Men riktlinjerna handlar normalt inte om siffror utan om att fastställa kammarens budgetprioriteringar.
När jag har sagt detta skulle jag vilja koncentrera mig på två konkreta punkter i riktlinjerna för budgeten för år 2000. Den första är att ge uttryck för en djup oro. Ordföranden för budgetutskottet, Samland, har redan tagit upp denna sak, men jag skulle vilja trycka på det. Denna oro - som inte heller är någonting nytt, eftersom den togs upp redan under budgeten för år 1999 - handlar om förhållandet mellan åtaganden och betalningar, ett förhållande som är uttryckligt nämnt i det interinstitutionella avtalet, där det står om en rättvis proportion mellan åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden.
Under de senaste budgetåren, vilket Samland också har pekat på, har man dock haft en ökning av betalningsbemyndigandena som är betydligt lägre än den för åtagandebemyndigandena, för att på det sättet i viss mån - helt fiktivt - få en stram budget. Nu står vi inför det som har kallats The burden of the future, vilket redan är bördan för i år, med i vissa fall en utveckling av anslagen som ännu inte har utnyttjats, vilka i slutet av 1999 kan komma att överstiga 200 procent av de utnyttjade anslagen.
Jag gratulerar också föredraganden för att ha lagt fram ett förslag med denna inriktning, men jag vill också här tydligt säga till medlemsstaterna att fristen är slut för falska besparingar, och att på så sätt inleda budgeten för år 2000, vilken kommer att tvingas lösa denna så allvarliga börda.
Den andra punkten: herr Bourlanges, jag tror att alla här i kammaren är fullkomligt överens om behovet av en stram budget. Men jag är inte, och kommer aldrig att bli, hålla med om att stramheten är ett mål i sig, utan den måste svara mot en sund och effektiv förvaltning, och samtidigt måste den garantera medel för att genomföra unionens politik, så som anges i fördraget.
Jag tillåter mig att upprepa det jag sade tidigare: medborgarna förväntar sig att unionen skall svara på det de förväntar sig av oss. Det handlar inte bara om att få intäkter och utgifter att gå ihop, utan att de europeiska medborgarna genom medlemsstaterna har gett unionen befogenheter, till och med delar av sin suveränitet, för att vi på det sättet bättre skall ta hand om deras behov.
Jag, herr Bourlanges, tror bestämt på att unionens budget ligger på ett annat plan än medlemsstaternas. Det är ett komplement till medlemsstatens budget, men de är aldrig jämförbara. Det innebär absolut inte att Europeiska unionen inte kommer att agera och samarbeta på ett ansvarsfullt sätt under budgetåret för att underlätta eurons väg i medlemsstaterna, utan det måste innebära att unionen svarar medborgarna genom sin politik.

Bourlanges
Herr ordförande! Innan kommissionären tar ordet, skulle jag bara vilja göra två eller tre mycket snabba förtydliganden. För det första är jag helt och hållet överens med Dührkop-Dührkop om det faktum att återhållsamhet inte betyder svångremspolitik. Återhållsamhet, det är en angelägenhet om en överensstämmelse mellan mål och medel. Detta kan givetvis inte ersätta en prioritering, men när det handlar om prioriteringar får vi inte glömma att vi nu diskuterar en budget där en tredjedel inte har säkra rättsliga grunder.
Den andra synpunkt som jag mycket snabbt vill framföra, eftersom tiden inte räckte till förut, är att jag i min tur vill betona vikten av problemet med uteblivna betalningar. Flera talare har understrukit detta, bl.a. ordföranden i budgetutskottet. Jag vill också påpeka att kammaren är mån om att den här frågan får en lösning, men det får inte ske till nackdel för framtidens åtaganden, verkliga betalningar, betalningar som motsvarar verkliga åtaganden.
Den tredje synpunkten som jag skulle vilja framföra rör de tekniska stödkontoren. Jag var tvungen att kort säga att vi var positiva till att de gradvis avvecklas. Jag vill framhålla att det inte handlar om en total avveckling. Vi inser att en del tekniska stödkontor är nödvändiga, eftersom de sköter tillfälliga åtgärder eller åtgärder av teknisk art. Det vi inte vill, det är att kontoren fungerar som en täckmantel för problemet med personalbristen inom kommissionen. Vi vill alltså se en genomgripande avveckling, inte för att förstöra alla stödkontor, utan enbart de omotiverade kontoren.
Det var dessa klargöranden jag önskade lägga fram. Tack, herr ordförande, för att ni lät mig göra det.

Liikanen
Herr ordförande! När kommissionen avgick bestämde den att den skulle fortsätta att utföra sina huvudsakliga juridiska funktioner och skyldigheter. Budgeten är för kommissionen en juridisk skyldighet. Om man inte utnämner en kommission inom en viss tidsperiod, är denna kommission skyldig att presentera en budget för parlamentet.
På grundval av detta kommer jag att göra några kommentarer med anledning av vad föredraganden och vissa andra talare har sagt. Först och främst gläder sig kommissionen mycket åt föredragandens idé om att föra de övriga parlamentariska utskotten närmare budgetförfarandet. Det är mycket viktigt att öka kontrollen över kvalitén och de olika avsnitten inom budgeten. Det är alltså bra att de utskott som ansvarar för ett specifikt område är i direkt dialog med budgetutskottet. För det andra gläder sig kommissionen också åt att parlamentet har bekräftat sitt åtagande vad beträffar förfarandet mellan institutionerna i enlighet med rättelsebrevet om jordbruk. Detta har varit en av de stora nyskapelserna under denna parlamentariska period, och det är viktigt att detta fortsätter i framtiden.
För det tredje ansluter sig kommissionen till föredragandens oro i fråga om den berömda eftersläpningen, RAL, reste à liquider . Det är väsentligt att den presenteras direkt i nästa års budget. Den kommer att visa vad som skall komma ut av denna budget, vilka betalningar som inte har gjorts och vilka som skall göras i enlighet med tidigare åtaganden. I vår presentation av budgeten kommer vi att följa föredragandens önskemål.
För det fjärde, beträffande kontoren för tekniskt bistånd, tänkte jag säga ungefär samma sak som herr Bourlanges. Vi bör inte bara säga att alla tekniska kontor skall avskaffas. Detta skulle med lätthet kunna leda till en situation som innebär att alla tillfälliga tekniska uppgifter måste utföras av den permanenta europeiska förvaltningen. Detta skulle kunna bli mycket dyrt och opraktiskt. Det är naturligtvis mycket tydligt att hela granskningen av budgetfrågan, som inleddes förra året när kommissionens första beslut togs och i vilken förberedelserna för handboken för de tekniska kontoren fortsätter, är av mycket stor vikt. Jag hoppas att denna handbok kan presenteras för parlamentet av den nya kommissionen som en av dess första åtgärder. Vi håller på med de tekniska förberedelserna.
Vad beträffar resurserna bör det omfattande förfarande som kommissionen ger sig in på avslutas till våren. Denna fortsätter inom organen, och jag hoppas att vi i samband med budgetförfarandet kommer att kunna ge mer information om resultaten av denna.
Vad beträffar verksamhetsbaserad budgetering måste jag säga att den grundliga reformen av budgetförfarandet, så att vi alltid kan behandla de operativa och administrativa kraven samtidigt, är verksamhetsbaserad budgetering. Denna idé framfördes av kommissionen i år och kommissionens beslut fattades på grundval av att budgeten för år 2001 skall grunda sig på verksamhetsbaserad budgetering. Detta kommer att medföra genomblickbarhet. Det kommer att innebära ett förfarande för verksamheten så att alla krav kan uppnås.
Avslutningsvis, inleds toppmötet i Berlin i morgon. Man skall besluta om stora frågor men jag tänker bara kommentera en av dessa, som jag redan nämnt ett par gånger. Det är frågan om administrativa utgifter. I kommissionens förslag eftersträvades en stabilisering av personal på de nivåer man låg på för ett år sedan. Majoritetens ståndpunkt i rådet har varit en stabilisering av administrativa utgifter som skulle leda till en minskning på 4 000 statstjänstemän inom alla institutioner, varav 3 000 i kommissionen. Vi kan inte godta detta. Kommissionen har lagt fram förslag för en förnuftig förstärkning av personal ur ett budgetmässigt perspektiv. Varje tusental tjänstemän kommer att kosta 100 miljoner euro ur ett budgetmässigt perspektiv.
Vi fick i går höra att ordförandeskapet var mer öppet för denna idé än tidigare, men det är mycket viktigt att kommissionen och parlamentet samarbetar för att få till stånd ett sådant interinstitutionellt avtal att förnuftiga, men strängt kontrollerade personalökningar kan säkerställas för den kommande perioden.

Bourlanges
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja tacka herr Liikanen, först och främst för hans uttalande, men också för det utmärkta samarbete vi alltid har haft. Jag anser att han är en framstående kommissionär som det alltid har varit mycket angenämt att arbeta med. Atmosfären har varit hjärtlig och det har funnits ett stort förtroende på det personliga planet. Jag ville att detta skulle bli sagt.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Jean-Louis Bourlanges.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 15.00.

Polissamarbete
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0110/99) av Stewart-Clark för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om utkast till gemensamma åtgärder om:
I.polissamarbete inför standardiseringen av gemensamma praktiska åtgärder (14061/98 - C4-0047/99-99/0908(CNS)) ochII.kamp mot internationell brottslighet som följer bestämda rutter (14060/98 - C4-0048/99-99/0907(CNS)).
Stewart-Clark
Herr ordförande! Låt mig först säga att jag är besviken på att se att rådet inte är närvarande, men det gläder mig oerhört att se fru Gradin. Det första av dessa utkast, med nr 130, behandlar upprättandet av en kommitté bestående av äldre poliser på seniornivå inom ramen för artikel K.3 i Fördraget om Europeiska unionen. Även om en sådan kommitté utan tvekan behövs, eftersom det fram till i dag inte finns något forum där sådana personer kan träffas, så svarar den inte riktigt mot målsättningen för faktiskt samarbete på området för praktiskt genomförande av rättsliga åtgärder. Mina viktigaste ändringsförslag har följaktligen avser önskemålet att inrätta en blandad grupp bestående av polischefer, tullmyndigheter och övriga rättsliga myndigheter, t.ex. statstjänstemän på toppnivå i inrikesministerierna.
För det andra anser vi det vara viktigt att ge Europol en mer specifik roll. I texten tillerkänns inte det här organet mer än en halvhjärtad involvering. Mina ändringsförslag syftar därför till att stärka Europols roll genom att låta det delta i diskussioner, planering och konkret genomförande. För det tredje har jag, efter att ha hört mig för med bl.a. det tyska ordförandeskapet och med det brittiska inrikesdepartementet, formulerat mig mer specifikt vad gäller vissa uppgifter som denna nya kommitté borde åta sig. Bl.a. gäller detta blandade kontrollaktioner vid de yttre gränserna och skapandet av ett effektivt system för informationsutbyte och tidig varning.
I det andra förslaget, nr 129, efterlyser man en utplacering av ett stort antal poliser på identifierade rutter. Här har vi infört informationstjänster som ett vitalt inslag i texten och gett texten lydelsen " vid behov med stora personalstyrkor" . I samband med detta skulle jag bara vilja säga att det är mycket viktigt att vi drar nytta av resurser för informationstjänster och inte bara placerar ut fler poliser och tulltjänstemän på de stora vägarna. De större brottsliga organisationerna är själva tillräckligt intelligenta för att känna till var polisen har sina resurser. Vi måste därför motverka detta genom att förbättra våra egna informationsresurser.
För det andra tycker vi inte om formuleringen " uppnå största möjliga polisiära framgångar, framför allt i form av beslag" och har ersatt denna med " uppnå största möjliga framgångar i form av att spåra upp brottslingar och deras organisationer och ställa dem inför rätta" . Polisens och tullens framgång skall inte mätas i antalet arresteringar utan man bör i stället se till med vilken framgång man lyckats ställa brottsliga organisationer inför rätta. Min förhoppning är att rådet, kommissionen och vi själva gemensamt skall kunna samlas för att säkerställa att dessa förändringar sker i vad som är två mycket värdefulla initiativ som parlamentet har lyckats förbättra.

Schmid
Herr ordförande! Förslagen om ett bättre polissamarbete i Europa som har lagts fram inför parlamentet är bra. Det gäller för det första tankarna om att de som gör det egentliga arbetet, det vill säga polistjänstemännen, skall göras delaktiga när rådets arbetsgrupp för polissamarbete sammanträder. För det andra är det en bra ansats, att man agerar operativt utmed kända rutter. Det har man redan med stor framgång provat inom ramen för samarbetet mellan Schengenstaterna. Det fungerar. De erfarenheter som har gjorts - jag har talat med en polistjänsteman som organiserar det hela - rättfärdigar att man inför detta som ett instrument för polissamarbetet i Europeiska unionen.
Sir Jack har lämnat in ändringsförslag som vi ställer oss positiva till. Det gör vi bland annat för att vi vet att dessa förslag har kommit till efter samtal med experter.
Vi håller framför allt med om allt han föreslår i samband med den gemensamma åtgärden polissamarbete, och vi delar hans uppfattning, att den inte bara skall omfatta poliser, utan även de som arbetar inom tullen och på andra relevanta myndigheter.
Herr ordförande, vi har ett problem med den tyska översättningen. Det engelska begreppet law enforcement agency vars betydelse är otvetydig, har översatts med det tyska Vollstreckungsteam (grupper bestående av rättsliga myndigheter) och Vollstreckungseinrichtung (rättsliga myndigheter). De begreppen har en helt annan betydelse på tyska. Vollstrecken (verkställa) är ett begrepp som används i samband med dödsdomar eller vid betalningsförelägganden. Det betyder alltså något helt annat. Vi har därför lämnat in ett ändringsförslag som innehåller en rättelse av det.
Jag befarar att vi har ett liknande problem i samband med Sir Jacks förslag om aktioner utmed rutterna. På engelska står det: " the best and most sophisticated intelligence" . Det kan jag inte annat än hålla med om. Det har på tyska översatts till " die besten nachrichtendienstlichen Instrumente" . Det inbegriper på tyska även underrättelsetjänsten. Det finns medlemsländer - däribland det land jag själv kommer i från - som gör en strikt åtskillnad mellan underrättelsetjänsten och polisen. Vi lägger därför stort värde på att konstatera att det är den engelska versionen som utgör grunden. Då kan vi också rösta för det.
De återstående sekunderna skänker jag till någon av de nästa talarna!

Mendes Bota
Herr ordförande! Kort, rakt på sak och effektivt, så kan man karaktärisera detta betänkande av vår kollega Sir Jack Stewart-Clark. Tänk om de myndigheter som har till uppgift att se till att lagen respekteras inom en ram för frihet, säkerhet och rättvisa, alltid kunde vara snabba, rakt på sak och effektiva i att bekämpa brottsligheten, organiserad eller spontan, vilken tyvärr inte slutar växa. Samarbetet mellan polisen och tullen är alltså en hörnsten för framgång i denna kamp. Vi stöder alltså föredraganden, då han rekommenderar skapandet av en blandad grupp på europeisk nivå, med beslutsbefogenheter om förbättring av informationsutbyte och harmonisering av de tekniska kommunikationssystemen mellan de olika nationella myndigheterna.
Det är nödvändigt att garantera spaningsverksamheten vid unionens yttre gränser handlingsmöjligheter, och att undersöka brottslighetens huvudsakliga rutter. Därför är det nödvändigt att stärka deltagandet i Europol, och de ändringsförslag som nu har föreslagits går i denna riktning. Trots att Europol bara anses inrättad sedan oktober efter en lång ratificeringsprocess av Europolkonventionen 1995, ges den i Amsterdamfördraget specifika handlingsmöjligheter. Det är inte en europeisk polis utan ett instrument som polismyndigheterna i medlemsstaterna bör använda med alla dess möjligheter. Denna process för polissamarbete har visat sig som ett resultat av den autentiska " provbänk" som har inrättats genom det mellanstatliga Schengenavtalet. Denna framgång grundar sig uppenbarligen på möjligheten att mobilisera ett stort antal polisresurser när det är nödvändigt, så som rekommenderas i Enfopolprojekt nr 129, men - som vår föredragande sade så väl - utvärderingen av resultaten av dessa blandade samarbetsåtgärder på brottsområdet måste mätas kvalitativt och inte bara efter det antal arresteringar som har gjorts.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! I tjurfäktningen finns den som kallas den spontana, vilken är den som hoppar in på arenan utifrån för att fäkta. Jag kunde inte motstå frestelsen att uttala mig om Sir James Stewart-Clarks betänkande, eftersom jag i betänkandet ser en speciell inställning återspeglad från den som vill ha en polis, men en polis med kvalitet. Själva brottslighetens kvalitet har faktiskt ökat under åren. Brottsligheten utförs inte längre av män med guldtand eller som saknar en hand. Brottsligheten utförs av folk som sitter vid vår bord, som har vår utbildning, som går på samma universitet, som till och med kommer från fina familjer. Brottsligheten har på senare tid varit elegant, och således anser jag att det tvärvetenskapliga arbete som förslås i betänkandet är oerhört lovvärt. För tillfället är brottslighetens uppfinningsrikedom så sofistikerad att det faktiskt är nödvändigt att känna till brottsvetenskapen för att behärska den. Det vill säga, det finns inte längre bara aspekten " polis och tjuv" , det finns hur många saker som helst inom detta område, beroende på globaliseringen som har utvecklats i den värld vi lever.
Därför välkomnar jag Sir James Stewart-Clarks förslag eftersom jag anser att de motsvarar behovet att skapa ett sofistikerat Europol, tvärvetenskapligt och med högkvalificerat folk, universitetsutbildat men inte bara det.

Sjöstedt
Herr ordförande! Samarbete mellan polisstyrkor i olika länder samt mellan polis och tull är naturligtvis nödvändigt och välkommet i kampen mot brottsligheten. En hel del av det arbete som ingår i Europol utgör naturligtvis också en del av detta. Däremot är det viktigt att polissamarbetet inte övergår till att man har polisstyrkor under EU: s befäl eller överstatliga beslut. Det finns också en risk för att man på sikt får en sorts dubbelarbete med Interpol när man utvecklar Europol. Det är viktigt att Europol fungerar som ett komplement till Interpol, inte som något slags ersättning.
Jag skulle speciellt vilja ta upp en punkt i detta betänkande, nämligen ändringsförslag 11 som handlar om överföring av personuppgifter. Det är ett alldeles utmärkt ändringsförslag som understryker hur viktigt det är att följa Europarådets konvention på området. Jag är tveksam till om detta är tillräckligt. Jag tror nämligen att det finns en mycket stor brist i dagens Europol.
Om man ser på Europolkonventionen och dess artikel 10.1 samt dess tillämpningsföreskrifter, så ger de väldigt stora möjligheter för registrering av personer som varken är dömda eller misstänkta för brott. Man kan registrera mycket känsliga personuppgifter. Jag tror därför att det är viktigt att man skärper kontrollen och har en stark tillsynsmyndighet när detta register sedan börjar fungera, så att man inte råkar ut för samma sak som i Schengenavtalets register, SIS-registret. Över detta register har man i praktiken delvis tappat kontrollen och har inte den tillsyn som krävs. Det är ju negativt både ur en integritetssynpunkt och ur brottsbekämpningssynpunkt. Jag tycker att ett grundläggande krav är att man bara skall registrera personer som är dömda för eller misstänkta för brott.

Blot
Herr ordförande! När det gäller den första texten, inrättar ändringsförslag 4 till artikel 2 alla möjliga former av multinationella övervakningsåtgärder, på ett sätt som enligt min mening är helt oordnat. De uppfyller inte något behov av tjänster, utan bemöter i stället nödvändigheten av att ge politiska signaler. Jag anser alltså att detta ändringsförslag inte är berättigat.
När det gäller den andra texten, som avser övervakning av de långa rutter som brottsligheten följer, blir jag ganska förvånad över att se vilket starkt genomslag det politiskt korrekta och enkelspårigheten har fått i föredragandens ändringsförslag. Enligt ändringsförslag 1 avskaffas den illegala invandringen. Enligt ändringsförslag 4 avskaffas uttrycket " polismyndighet" . Enligt min mening lever man i en drömvärld om man hoppas kunna förändra verkligheten genom att ändra på orden.
Mitt förslag är att vi skall hålla oss till ett rationellt tänkande och avslå de ändringsförslag som avslöjar en vidskeplig rädsla inför aspekter av verkligheten, som föredraganden kanske är missnöjd med. Den illegala invandringen är ett faktiskt problem. Polismyndigheten är en faktisk nödvändighet i alla civiliserade samhällen. Och jag vill tillägga att ett uppriktigt språkbruk är ett framsteg och inte en tillbakagång.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Den stora utmaningen inför framtiden för det europeiska polissamarbetet kommer inte att bli harmoniseringen av åtgärdsnormerna utan utformningen av praktiska samarbetsformer på gräsrotsnivå mellan alla Europas stater. Utan en gemensam åtgärdskultur och förenliga resurser kan olika förvarningssystem för kriminella verksamheter aldrig fås att fungera på ett godtagbart sätt. Europol måste i framtiden ges en betydande handlingskraft och en klar särställning vad gäller samordningsarbetet för gemensamma kontroller vid unionens yttre gränser samt utvecklingen av de system för informationsutbyte och de varningssystem som myndigheterna förfogar över.
Det är viktigt att man med hjälp av Europol kan skapa en samarbetslänk i polis- och tullfrågor mellan aktörerna i de länder i Central- och Östeuropa som har ansökt om EU-medlemsskap och de inom unionen. Ett av de största internationella bekymren och förhoppningarna i samband med gemenskapens utvidgningsprocess är just garantin av funktionen hos de inre marknaderna och effektiviseringen av kampen mot den internationella brottsligheten. Därför måste man i de strategier som föregår en anslutning koncentrera sig mer än i dag på utbildning av de före detta kommunistländernas polis- och tullmyndigheter samt deras förvaltning. Ansökarländerna bör knytas på ett hållbart sätt till samarbetsformerna inom Europol såsom arbetsgrupperna för polis- och tulledning, i god tid före ländernas EU-medlemsskap.
Det extra toppmötet i Tammerfors under Finlands ordförandeskap kommer att ägnas åt gemenskapens inre säkerhet, bland annat åt åtgärderna mot den narkotikahandel som frodas inom den inre marknaden. I Tammerfors bör man definitivt också på ett bredare plan diskutera framtidens utmaningar för unionens polissamarbete med särskild tonvikt på de problem som skapas av gemenskapens utvidgningsprocess.

Gradin
kommissionen. Herr ordförande! Stewart-Clark har sammanställt ett utmärkt betänkande om dessa båda gemensamma åtgärder. Ordförandeskapets avsikt är att stärka det europeiska samarbetet och samordningen i kampen mot den organiserade brottsligheten, vilket kommissionen självfallet stöder helhjärtat. Vi har sedan länge sett ett tydligt behov av att förbättra både informationsutbytet och kriminalunderrättelsesamarbetet inom unionen. Schengensamarbetet har redan kommit en bit på väg, och nu gäller det för unionen att dra maximal nytta av det arbetet. Utöver detta behövs, enligt vår mening, också klarare riktlinjer när det gäller genomförandet av gemensamma operationer, utbildnings- och övningsinsatser.
Vi noterar också med tillfredsställelse att Europol ges en viktig roll i de både gemensamma åtgärderna. Det gäller i synnerhet utvecklingen av fungerande strategier för att avslöja smuggelvägarna. Detta ser vi som mycket positivt. Kommissionen kommer tillsammans med medlemsländerna att överväga hur vi på bästa sätt skall kunna hjälpa till med genomförandet av dessa två gemensamma åtgärder. Jag tänker då främst på de möjligheter som vi har att ge projektstöd via programmen Oisin och Falcone.
Avslutningsvis kan kommissionen stödja de ändringsförslag som Stewart-Clark och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor har fört fram. De bidrar, enligt vår mening, till att på ett förtjänstfullt sätt ytterligare klargöra innebörden i de båda instrumenten.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissionär Gradin.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 15.00.

Leonardo da Vinci-programmet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0108/99) för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om beslut om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets beslut om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för yrkesutbildning " Leonardo da Vinci" (13380/2/98 - C4-0001/99-98/0196(SYN)) (föredragande: Waddington).

Waddington
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som ni känner till har programmet Leonardo varit en central faktor i kommissionens kris. Det har fångat min uppmärksamhet, inte p.g.a. dess mål och syfte att vara det centrala i Europeiska unionens politik för yrkesutbildning, utan därför att det har kommit att förbindas med vanskötsel, bedrägeri, förtegenhet och svågerpolitik. Min uppgift som föredragande har varit att hjälpa till att förbereda ett nytt program, Leonardo II. Min främsta målsättning har varit att säkerställa att det nya programmet Leonardo, som skall påbörjas den 1 januari år 2000, blir ordentligt fördelaktigt för Europeiska unionens medborgare; att det bidrar till att modernisera systemen för yrkesutbildning genom att uppmuntra rörlighet, gränsöverskridande samarbete och spridning av god praxis.
Programmet Leonardo skall vara ett laboratorium för nyskapande som uppmuntrar och gör det möjligt för en lång rad partners och praktikanter att få tillgång till nya möjligheter och nya idéer. Jag har alltså huvudsakligen inriktat mig på förmånstagarna. Det är betydelsefullt att parlamentet har visat sitt engagemang för programmets förmånstagare genom att fortsätta arbeta för att undersöka, ge råd och komma med förslag till förbättring av Leonardo II oavsett krisen i kommissionen.
Kommissionen, eller vissa delar av den, har gjort både oss och förmånstagarna besvikna genom att inte säkerställa en effektiv och ordentlig förvaltning av det nuvarande Leonardo-programmet, men jag anser att vi, i egenskap av ledamöter i detta parlament, har ett mandat att öka möjligheterna genom att förbättra de program som finansieras av Europeiska unionen. Jag rekommenderar därför parlamentet två ändringsförslag efter att ha övervägt revisionsberättelsen och rapporten från expertkommittén.
Varken den socialdemokratiska gruppen, PPE eller utskottet för sysselsättning och socialfrågor vill se ett förevigande av ett system som gör det möjligt för en entreprenör att på ett felaktigt sätt använda gemenskapens resurser och sedan förklara sig vara i konkurs. Vi kräver därför att den ansvariga kommissionens tjänsteavdelningar åtar sig det administrativa arbetet för Leonardo II, och detta är anledningen till att vi har kommit överens om att stödja ändringsförslag 34 som skulle kunna beskrivas antingen som gammal labour, ny konservatism eller t.o.m. som en ny tredje väg.
Jag övergår nu till detaljerna i de övriga ändringsförslag som har antagits av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Först och främst gläder det mig att säga att rådet har antagit flera av parlamentets ändringsförslag som har fastställts vid den första behandlingen. Utöver detta har jag förstått att ordförandeskapet stöder andemeningen eller texten i flera av de ändringsförslag som åter har tagits med för denna andra behandling av utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
De ändringsförslag som åter har tagits med täcker komplettering mellan Leonardo II, Europeiska socialfonden och riktlinjerna för sysselsättning. De ger högre prioritet till livslångt lärande i motsats till att enbart koncentrera sig på yrkesutbildning för ungdomar. De lägger större tonvikt vid tillgång och ett system för tillgång för att stödja dem som riskerar uteslutning och diskriminering inklusive funktionshindrade personer, och dessa utökar antalet partners till att inbegripa icke-statliga organisationer och små och medelstora företag.
I de ändringsförslag som åter har tagits med eftersträvas också att förbättra systemen för utvärdering och övervakning och att effektivisera och förbättra förfarandena för förvaltning och beslutsfattande. I korthet strävar jag efter att definiera Leonardo II som det program som syftar till att utveckla yrkesutbildningssystem för alla, ett allomfattande angreppssätt som hjälper till att påverka och utveckla möjligheter till yrkesutbildning över Europeiska unionen och som kommer att vara en länk till Europeiska socialfonden och riktlinjerna för anställning.
Målet med dessa ändringsförslag är att förbereda för ett nytt program som inte är sammankopplat med bedrägeri, men med ökade möjligheter, stränghet och genomblickbarhet. Jag är också medveten om vikten av att anta dessa förslag i dag för att säkerställa att det finns tillräckligt med tid för förberedelser för det nya programmet, och att det påbörjas i tid den 1 januari år 2000. Detta tidsschema kommer inte att kunna följas om vi väntar till Amsterdamfördraget träder i kraft i maj. På samma sätt som programmet Leonardo I har varit av central betydelse för att ge uttryck för ofullkomligheterna vad beträffar kommissionens struktur, kommer alltså detta nya program, Leonardo II, och våra beslut i dag att ge uttryck för en ny start och detta parlaments övertygelse att fortsätta arbeta för sysselsättning och möjlighet till vidareutbildning för Europas medborgare.

Van Velzen
Herr ordförande! Waddington, som med detta betänkande har uträttat ett förträffligt arbete, gick under sitt anförande framför allt in på Leonardo-programmets innehåll och så med rätta. Jag vill framför allt gå in på förvaltningen av detta. Frånvaron av en ordentlig förvaltning för Leonardo-programmet kan ses som en av de centrala orsakerna till den kris vi för stunden befinner oss i. Det skulle således vara skrattretande om vi inte i denna församling ägnade detta någon uppmärksamhet.
Det skulle emellertid vara fel att uteslutande koncentrera de slutsatser som man kan dra från det sätt på vilket kontoren för tekniskt bistånd fungerar, till vad som kommer att ske med Leonardo i framtiden. Kontor för tekniskt bistånd är ju ett allmänt fenomen som vi finner i alla generaldirektorat. Det synes mig sålunda rimligt och förståndigt att dra allmänna slutsatser. I själva verket har dessa slutsatser redan dragits i de vises rapport, där man säger att kommissionen aldrig borde få delegera grundläggande politiskt ansvar till privata aktörer och att kontrakt som har skrivits måste innehålla strikta bestämmelser och/eller förpliktelser som garanterar att det alltid är det allmännas intresse som tjänas och inte det privata företagets. Följaktligen måste tillsynen över myndigheterna vara effektiv och kan det på så sätt aldrig bli frågan om ett alltför stort beroende av de externa konsulterna. Detta är något som också Waddington har pekat på.
Det handlar här om lärdomar som vi anser att kommissionen måste ta till sig, men det skulle vara löjligt att uteslutande tala om vad kommissionen måste lära sig. Europaparlamentet och rådet har också läxor att lära. För en av de läxor vi måste lära oss ordentligt är att krisen har sina rötter i bland annat budgetpolitiken: många krav från Europaparlamentets håll - ringa medel som strukturellt ställs till förfogande för dessa. Jag anser sålunda att man måste dra logiska slutsatser under budgetförhandlingarna, och framför allt under den andra behandlingen i september. Detta innebär att skapa lösningar för problemen från det förflutna, och det innebär en större budget för att ta in expertis. Det här betyder för övrigt inte att jag därmed säger att kontor för tekniskt bistånd alltid är av ondo. Om de uppfyller kriterierna kan de absolut underlätta den tillfälliga nödsituationen.
Slutligen, vill jag säga att vi befinner oss i en mycket underlig situation. Waddington har framför allt förhandlat med rådet eftersom kommissionen för närvarande inte fungerar. Det betyder att det åvilar rådet en exceptionell förpliktelse. Normalt sett kan rådet endast med enhällighet förkasta ett ändringsförslag från parlamentet om detta har kommissionens stöd. Så är inte fallet för närvarande. Det betyder att rådet skulle kunna köra över avtalet mellan Waddington och det tyska ordförandeskapet. Jag anser att den nuvarande situationen ger anledning att förpliktiga rådet att stå för det avtal det har ingått och därmed förhindra att enhällighet uppnås i rådet för att förkasta avtalet som har ingåtts med Europaparlamentet. Detta är en särskild aspekt som jag tror förtjänar att uppmärksammas inte bara beträffande vår fråga, utan även beträffande nästa.

Mann, Thomas
Herr ordförande! Det är mycket som har förändrats efter vår debatt om den andra etappen av Leonardo da Vinci-programmet den 5 november i fjol. Men målsättningen är densamma som tidigare. Vi vill komplettera och samordna medlemsstaternas insatser på utbildningsområdet. För att höja effektiviteten eftersträvar vi ett nätverk med andra utbildningsprogram såsom Sokrates och Jugend, liksom med gemenskapsinitiativ och strukturfonderna.
Yrkesutbildning utgör ett idealiskt bidrag till förnyelse, skapandet av nya arbetstillfällen och en långsiktig konkurrenskraft på världsmarknaden. Men då måste två förutsättningar vara uppfyllda: för det första integrerade system och för det andra tillräckliga finansiella medel.
Det finns några nyckelbegrepp som fortfarande är aktuella, till exempel främjandet av en förbättrad yrkesutbildning som ingår i vår lifelong learning -strategi, lika möjligheter för kvinnor och män, undanröjandet av alla former av diskriminering, möjlighet till kvalificerad vidareutbildning och ett särskilt iakttagande av de personer som omskolar sig, utslagna, funktionshindrade och äldre arbetstagare som åter skall träda in på arbetsmarknaden och en konstruktiv dialog med icke-statliga organisationer. Även den markanta ökning av resurserna till Leonardo som vi kräver kommer i fortsättningen att vara av stor betydelse. Ingen får på allvar ifrågasätta detta med tanke på de nya uppgiftsområdena, de nya programplaneringsperioderna och de nya vidgade giltighetsområdena.
Det har skett en drastisk förändring av själva genomförandet, för en av anledningarna till Europeiska kommissionens avgång förra veckan var den bristfälliga förvaltningen av Leonardo. Den tillfälliga kommittén, den så kallade expertkommitté, har bekräftat resultaten från Europaparlamentets budgetkontrollutskott. Man kom fram till flera oegentligheter. Jag citerar: " som i sig måste betraktas som ett incitament till korruption." Det saknades neutrala utvärderingar vid anbudsförfarandet. I stället föredrog man som fördragspartner organisationer som stod i nära förbindelse med uppdragsgivaren. Hur ofta har det inte hänt att intresserade har framfört klagomål till oss Europaledamöter om tvivelaktiga beslut! Kommissionär Cresson underlät att informera kommissionens ordförande och Europaparlamentet om det. Vad står det i expertkommitténs rapport? Jag citerar: " Kommissionen borde, enligt vanligt sunt förnuft, ha bidragit till parlamentets beslutsprocess" . Man hemlighöll fakta för oss, som hade varit värdefulla för utformingen av de nya programmen.
Jag uppmanar Sue Waddington, som vid upprepade tillfällen har gjort utmärkta och genomarbetade insatser, att stödja PPE-gruppens ändringsförslag.
Vi vill inte att kommissionen vid genomförandet av Leonardo skall ta hjälp utifrån, utan att man genom en omstrukturering, herr Liikanen, använder personal ur de egna leden. Kommissionen måste visa ansvar, får inte lämna över det till andra, utan måste lova att noga övervaka åtgärderna och de finansiella medlen. Likaså måste uppgifterna för de nationella förvaltningsmyndigheterna, vårt andra förslag, lösas internt, inte med hjälp av tredje man.
Genom dessa ändringar kommer kommissionen att kunna skapa genomblickbarhet och se till att noggranna kontroller sker av uppgifterna och utgifterna. Den yrkesmässiga framtiden för hundratusentals unga européer är värd en sådan ny start!

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, kommissionär, kolleger! Tekniskt sett föreligger ett bra program. Det förra Leonardo-programmet var också ett bra program och övertecknat tio gånger om. Det finns alltså ett stort intresse för detta program bland befolkningen i Europa. Waddington har utfört sitt jobb utmärkt, och det är inte där problemet ligger. Problemet ligger enligt min uppfattning i dag i att vi låtsas som om ingenting har hänt, som om ingen rapport från expertkommittén föreligger och som om vi själva inte heller behövde dra lärdom av denna. Jag anser att det inte vore förståndigt att rösta om detta program denna eftermiddag. Vi vet fortfarande inte vad Europeiska rådet verkligen kommer att göra med Europeiska kommissionens framtid, eller på hur kort sikt man verkligen kan lösa de uppkomna problemen, varigenom de skulle förpassas till det förflutna. Vi förslår här återigen, och jag är, herr ordförande, kolleger, också en förespråkare av detta, att på sikt höja budgeten för Leonardo. Men å andra sidan har vi för närvarande ännu inte en enda garanti för att de uppkomna problemen löses på ett lämpligt sätt. Således skall jag vid omröstningen be om att den ajourneras till april. Det är fullt möjligt, kolleger, för Coreper sammanträder den 14 april, och innan dess skulle ändå omröstningen kunna hållas. Då har vi i alla fall garantin att Europeiska rådet tar denna kris på allvar och också vill lösa den.
Till min förvåning måste jag säga att stödet för denna idé är mycket ringa bland mina kolleger. Jag begriper inte detta. För om vi inte väljer en ajournering så förlorar vi nu ett påtryckningsmedel. Det försätter också min grupp i en problematisk situation då denna ställs inför valet att rösta eller att inte rösta. Då måste jag leta efter en lista. Jag har inte någon större lust att ge bort röstningsmöjligheten. Alltså kan man kanske komma på ett annat påtryckningsmedel för att sätta rådet under press. Men en ajournering av omröstningen är att föredra, och det är den bästa politiska signalen som vi kan sända ut. Kolleger! Jag riktar återigen en kraftig uppmaning till er att välja denna väg. Annars driver vi åter samma politik som vi alltid har gjort.

Guinebertière
Herr ordförande! Förvaltningen av programmet Leonardo da Vinci har varit föremål för en omfattande översyn, det gläder jag mig åt. Det som stör mig mest bland de saker som har upptäckts, det är det slöseri med pengar som inte har kommit utbildningen till nytta. Vi vet att programmen alltid är föremål för förlikningsförfaranden angående totalanslagen, som för övrigt snarare är dueller mellan rådet och parlamentet. Låt oss alltså börja med att använda pengarna på ett bra sätt, då kommer vi att vinna i effektivitet.
Detta är emellertid ett program som det har funnits anledning att vara nöjd med. Dess mål har inte ifrågasatts, men det bör utvecklas och framför allt riktas mot mer väldefinierade målgrupper. Om Europa anklagas för att skapa arbetslöshet, bör det finna medel för att komma till rätta med det. Leonardo-programmet är ett sätt, eftersom den ger människor bättre anställningsbarhet och bidrar till att företag skapas.
Icke desto mindre är rådet och kommissionen oförbätterliga, när de inte godtar de ändringsförslag som ger funktonshindrade personer förtur till programmet, och inte heller de som ger personer från mindre gynnsamma förhållanden ett särskilt tillträde. Man har inte heller velat att programmet skall komplettera Europeiska socialfonden.
Varför sju år för det här programmet? Är det inte för lång tid? Vad tjänar de mellanliggande utvärderingarna till, om programmet är fastställt för en så pass lång period? Jag blir till sist besviken över att än en gång se att den gemensamma ståndpunkten inte bereder ett större utrymme för arbetsmarknadens parter i förvaltningen av programmet. I Europa är Leonardo da Vinci en symbol för kreativitet och genialitet. Man kan inte säga att hans förtjänster har inspirerat rådet och kommissionen.
Det är därför som medborgaren inte tror på att Europa skulle tillföra ett mervärde. Jag beklagar det. Låt oss se till att parlamentet stimulerar kommissionen och rådet till att ta hänsyn till medborgaren.

Wolf
Herr ordförande! Jag tycker att det här har blivit ett klassiskt exempel på problematiken med de europeiska programmen. Ett bra, ja ett ovillkorligt program är ingen ursäkt för en bristfällig förvaltning. Vi tog även i de senast överläggningarna upp att Cresson snarast borde röja upp i eget bo för Leonardo II. Det hela kom att utvecklas mer dramatiskt än så, men nu blir boet röjt. I den bemärkelsen går det framåt.
Den europeiska dimensionen av yrkesutbildningen, vägen till ett livslångt lärande, inte bara som en diskvalificeringsslogan, utan som en möjlighet är genomförbar tack vare Leonardo II. Där har vi som parlament ett särskilt ansvar att driva frågan vidare i en dialog med rådet.
Vi måste givetvis lösa frågan om hur vi skall finna en effektiv lösning på allmänhetens ansvar för användandet av de offentliga medlen. Där kommer vi inte bara att kunna använda gamla modeller från den offentliga förvaltningen. De är inte längre användbara. Vi behöver moderna modeller där man också använder medlen för upphandlingen. Men det får inte innebära att man överlämnar pengarna till självförvaltning genom ekonomin eller till självförvaltning genom maffialiknande strukturer. Det skulle garanterat leda till det resultat som vi har sett. Det måste det bli slut på. Vi behöver få tillbaka det offentliga ansvaret. Det är den främsta uppgiften som rådet och parlamentet nu gemensamt måste ta sig an och som den nya kommissionen måste lösa. Jag hoppas att Caretaker -kommissionen kommer att vara stödjande i den riktningen.

Maes
Herr ordförande! Detta program, Leonardo-programmet, är viktigt, men det har skötts dåligt. Misskötseln och missförhållandena som har uppdagats eggade mig att gå till domstol av rädsla för att detta annars skulle sopas under mattan. Lyckligtvis har detta inte hänt. Tvärtom har det medfört en kulminationspunkt i krisen, och vi är garanterade att åtminstone denna garderob blir urrensad. Men ändå är vi inte lugnade, och jag vill be kommissionen att särskilt vara uppmärksam på att alltihop i detta ögonblick håller på att gå åt skogen och att man gömmer sig bakom den omständigheten att frågorna, ärendena, har hemligstämplats av domstolen.
I nuläget existerar ingen uppföljning av Leonardo-programmet, och detta är ansvarslöst. Programmet riskerar därigenom att stanna upp, för ansökningarna behandlas inte ens. Dock är det möjligt att omedelbart sätta in sakkunnig personal från de tidigare kontoren för tekniskt bistånd. Argumentet att ärendena är hemligstämplade är inte godtagbart, eftersom det finns en kopia av alla ärenden som kan användas vid en meningsfull och brådskande diskussion mellan kommissionen, förvaltaren och undersökningsdomaren.
I framtiden måste man undvika de tillvägagångssätt som tillämpades av kontoren för tekniskt bistånd så mycket som möjligt, om inte utesluta, om det så bara vore för att undvika att dessa kontor för tekniskt bistånd, framför ögonen på utskottet för sysselsättning och socialfrågor i vårt eget Europaparlament, kan föra en personalpolitik som ligger på kollisionskurs med alla medlemsstaters sociallagstiftning. Således kräver jag att kommissionen, rådet och parlamentet omedelbart sätter sig ned tillsammans för att kräva att ärendena läggs fram på bordet samt att det program som alla betraktar som så viktigt också verkligen kan bli bestående i framtiden.

Papakyriazis
Herr ordförande! När det gäller Leonardo II, anser jag att Europaparlamentet måste utgå från följande två principer:
för det första, att det är nödvändigt med ett omedelbart, väl förberett genomförande av programmet, vilket betyder att programmet bör sättas i gång nu; -för det andra, naturligtvis, att denna förberedelse, med tanke på problemen i Leonardo I, bör vara fullständig och korrekt och utgå från de prioriteringar vi redan har diskuterat.Jag är medveten om det problem, det stora problem, som har uppstått i fråga om hanteringen av stödåtgärderna. Att jag nu inte tar upp detta problem beror inte på att jag underskattar det, tvärtom anser jag det mycket viktigt. Det är en utomordentligt viktig fråga, som har att göra med insyn och korrekt handläggning. Jag delar föredragandens inställning, och jag instämmer i stort sett i de synpunkter som har framförts av våra kolleger. Men jag anser att vi inte bör låta denna fråga ingå i den stora, allmänna fråga som vi debatterade igår och som vi skall rösta om i eftermiddag. Jag föredrar att inrikta mig på den betydelse Leonardo-programmet har, eftersom det har samband med Sokrates-programmet och programmet Ungdom för Europa.
Det är viktigt att vi utgår från samverkan mellan programmen, liksom även mellan programmen å ena sidan och strukturfonderna och, i synnerhet, Europeiska socialfonden å andra sidan, så att vi inte försummar det väsentliga. Och det väsentliga är att vi i ord och handling tydligt visar att vi, genom yrkesutbildningen, satsar på bekämpning av arbetslösheten. Samtidigt måste vi visa att vi stöder den aktive, ansvarsfulle medborgaren, så att det finns en grundläggande värdegemenskap i Europeiska unionen oavsett alla våra kulturella olikheter. Jag anser att vi även i fortsättningen bör satsa på detta och att Europaparlamentet i dag måste lämna sitt bidrag till denna satsning.

Pronk
Herr ordförande! Jag skulle också vilja framhålla vikten av detta program. Jag skulle också vilja tacka Waddington så hjärtligt för allt det arbete som hon har lagt ned på detta. Jag tror att det på en europeisk arbetsmarknad är utomordentligt viktigt att människor skaffar sig erfarenhet i andra medlemsstater, och det åstadkommer man med hjälp av detta program. Överteckningen av programmet är också ett bevis på detta.
Jag vill ändå kort gå in på frågan om kontoren för tekniskt bistånd, eftersom det är det som under den senaste tiden har sysselsatt oss mest. Jag håller helt med om det som i synnerhet Wim van Velzen och Thomas Mann har sagt i denna fråga. Men jag tror dock att det finns ännu en hake. Kommissionären har i budgetutskottet sagt att alla som motsätter sig kontoren för tekniskt bistånd egentligen var old labour . Jag tog åt mig tämligen mycket av att bli kallad för old labour , med tanke på att min morfar i Nederländerna stod på Malieveld för att förhindra att en socialistisk revolution skulle bryta ut i Nederländerna, emedan man endast kan sätta ett stort frågetecken efter de där kontoren för tekniskt bistånd. Jag håller med dem som säger, vilket också Win van Velzen har sagt, att kontor för tekniskt bistånd är godtagbara i vissa fall, men jag tror det rör sig om mycket begränsade fall, herr ordförande. I allmänhet finns det ett problem med core business of government . Det hände här. Vid konkurs visar det sig sedan i vilka svårigheter man hamnar. Hela målet står still på grund av att en belgisk domare måste besluta om något som egentligen är europeiska papper. Jag anser att detta är fel. Vad skulle man tycka om man till exempel skulle utackordera Finlands hela socialförsäkringsförvaltning till Sverige, och det svenska företaget då skulle gå i konkurs? Det skulle nog ändå medföra vissa problem i Finland, tror jag. Jag anser att vi måste hålla ett öga på detta. Om vi skapar ett kontor för tekniskt bistånd så kringgår vi unionens rättssystem. Man måste således också tänka efter om inte i händelse av en konkurs, unionens intressen i hög grad skadas.
En annan sak som naturligtvis har en stark inverkan är frågan om betalningarna för socialförsäkringssystemet. Det föreligger tiotals fall där det endera handlar om underbetalning eller total utebliven betalning för social säkerhet. Kontrollen över detta är otillräcklig från kommissionens sida. Gentemot belgiska myndigheter gör man ofta gällande att man är en konsekvens av Europa, vilket i själva verket inte alls är så, eftersom det visar sig att man ändå helt enkelt är underkastad belgisk rätt. Detta skapar en utomordentligt obehaglig situation. Därför anser jag att vi inom detta program, vilket har givit anledning till hela kontoret för tekniskt bistånd, absolut inte får tillåta kontoret. Det kan vi inte tillåta oss. Rådet kan inte tillåta sig det, åtminstone inte om det verkligen håller på med att göra rent hus med allting. Vi kan verkligen inte tillåta det, och man måste helt enkelt finna budgetära lösningar för att täta detta. Annars går det verkligen inte. Vi kan inte inom detta program uttryckligen ha kvar ett kontor för tekniskt bistånd. Om vi gör det så förlorar vi fullständigt vår trovärdighet. Det är därför vi har framlagt ett ändringsförslag. Detta ändringsförslag löser, tror jag, problemet, och då reducerar man i alla fall det här kontor för tekniskt bistånd till vad det är. I detta fall är kontoret för tekniskt bistånd bad , och det får vi inte glömma bort.

Lindqvist (ELDR).
Fru ordförande! Det här är ett bra betänkande som skall främja tillgång till utbildning, praktik och arbete i Europa, motverka diskriminering, främja jämställdhet och handikappades integration på arbetsmarknaden och i yrkeslivet. Det är särskilt viktigt för små och medelstora företag och för industri- och hantverksinriktade företag. Det är väldigt viktigt att arbetsmarknadens parter är med från början i detta samarbete för att stärka anställbarheten, eftersom hela syftet med utbildningen är att få jobb. Vi måste tillsammans medverka till att arbetslösheten minskar och sysselsättningen ökar i Europa. Det är en av våra allra viktigaste uppgifter.
Nu måste dock en helt annan kontroll, utvärdering, återkommande rapportering till parlamentet samt öppenhet och insyn införas för att detta program skall bli trovärdigt. Det är faktiskt litet utmanande, tycker jag, att vi samma dag som vi behandlar kommissionens avgång också behandlar Leonardo da Vinci-programmet, vilket ju har varit en av huvudorsakerna till att kommissionen har avgått på grund av svindlerier, bedrägerier och misshushållning med pengar. Det naturliga är naturligtvis att man avvaktar med en omröstning om programmet tills problemen med misshushållning med pengar i tidigare projekt har utretts. Jag hoppas att andra också inser vikten av detta, inte minst med tanke på omgivningens uppfattning om vad vi sysslar med i parlamentet. Det är i alla fall något som vi från vår grupp kommer att framhäva inför detta beslut.

Liikanen
Fru ordförande! Det är under exceptionella omständigheter som jag är här så jag kommer att fatta mig mycket kort. För det första kan kommissionen godta 30 av de 33 ändringsförslag som har tagits med i Waddingtonbetänkandet. De ändringsförslag som kommissionen inte kan godta är 12 och 21. Med hänsyn till ändringsförslag 26, som är det viktigaste ändringsförslaget om kontoren för tekniskt bistånd, kommer jag att framföra kommissionens reservationer skriftligen.
Vi har tidigare haft diskussioner i denna kammare just på den punkten då vi talade om budgetprioriteringar för år 2000. Föredragandens ståndpunkt var då att man av princip inte skall avskaffa alla kontor för tekniskt bistånd utan att man skall säkerställa att dessa inte utför uppgifter som tillhör den offentliga sektorn. Vi har arbetat med de allmänna reglerna för detta område och jag skulle bara vilja säga att det är tydligt att de sätt på vilka kontoren för tekniskt bistånd har utnyttjats har varit alltför otydligt och de har utfört uppgifter av två olika slag.
Vi måste nå fram till en situation som innebär att varje uppgift kommer att vara tydligt definierad när den tilldelas kontoren för tekniskt bistånd: reglerna för oprofessionellt uppförande, reglerna för korrekt förvaltning av fonder och, sist men inte minst, den mycket viktiga rekommendation som gjordes av Pronk - att det bör finnas en utomstående auktoriserad revisor på varje kontor för tekniskt bistånd för att säkerställa att all nationell lagstiftning följs. Detta skulle skapa en annorlunda grund för deras funktion. Jag vill dock inte gå in på detaljer beträffande dessa diskussioner. Vi bör återkomma till detta i andra sammanhang.
Det är emellertid tydligt att vi på kort och medellång sikt behöver hitta lösningar på de uppgifter som är tillfälliga och kortsiktiga och som måste utföras snabbt. Till den europeiska offentliga förvaltningen måste vi överföra dem som innehåller ett inslag av beslutsfattande, där man kan säga att politisk makt utövas. Jag kommer vid ett senare tillfälle att ge detaljer beträffande denna ståndpunkt till fru Waddington.

Ordföranden
Tack, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag kl. 15.00.
Sammanträdet avbröts kl. 12.10 och återupptogs kl. 15.05.

Välkomsthälsning
Ordföranden
Mina damer och herrar, jag skulle vilja välkomna nobelpristagaren i litteratur, José Saramago, som har tagit plats på parlamentets åhörarläktare.
Livliga applåder

Ford
Herr ordförande! En procedurfråga! Jag vet att vi alla kommer att klaga på ett bristande intresse vad beträffar parlamentets arbete, men detta är delvis vårt eget ansvar. Kl. 20.50 i går kväll försökte en ledamot av den japanska delegationen få tillträde till parlamentet för att åhöra debatten om Tindermans betänkande om KEDO (Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön). Vår säkerhetspersonal informerade honom om att sammanträdet var över. Med tanke på att jag befann mig här mellan kl. 21.00 och 23.00 tillsammans med ett stort antal parlamentsledamöter, skulle vi kanske kunna ge vår säkerhetspersonal inte bara en förteckning över sammanträdesperioderna utan även en tidsplan.

Ordföranden
Vi skall omedelbart se över detta och vidta de åtgärder som är nödvändiga för att undvika att en liknande situation uppstår i framtiden.

Duhamel
Herr ordförande! I ett pressmeddelande från Reuter har jag just fått veta att man har beslagtagit vapen i Le Pens bil i Bryssel: ett gevär, tårgasgranater och en revolver hittades i hans bil. Jag vill veta vad ordförandeskapet kan göra för att inte parlamentets heder skadas av sådana allvarliga händelser.
Applåder

Ordföranden
Herr Duhamel! Jag tror att Martinez kommer att förklara varför vapnen fanns där, under förutsättning att uppgifterna stämmer.

Martinez
Ni har rätt i att säga " under förutsättning att uppgifterna stämmer" . Duhamel vände sig till er angående en ordförande i den chilenska pinochistiska senaten som närvarande här, då svarade ni honom att det inte var en anhängare till Pinochet. Och nu ser vi honom fara fram på samma sätt i dag. Vapnen i fråga är en tårgasbomb av typ pschit-pschit, som har införskaffats på vilket varuhus som helst. Det är vad han kallar " riot guns" , och jag vet inte vad.
Vad handlar detta om, herr ordförande? Jag vände mig till er cirka klockan 11.30 med en skrivelse. Vår kollega och gruppordförande, ordförande Le Pen, åtnjuter ett officiellt skydd från det franska inrikesdepartementets sida, ett skydd som upphör att gälla vid den fransk-belgiska gränsen, för det finns fortfarande, herr ordförande, en fransk-belgisk gräns. Detta gör att de officiella tjänstemännen från den socialistiska ministären vid det franska inrikesdepartementet inte kan åka ända till Bryssel.
För att åka från gränsen till Bryssel försäkrar sig ordförande Le Pen om beskydd med en officiell livvakt och en chaufför. Den officielle livvakten bär ett tjänstevapen, precis som alla body-guards , herr ordförande. Detta är alltså vad det handlar om. Det rör sig inte om raketer, utskjutningsanordningar för robotvapen eller om bilar lastade med vilken serbisk eller albansk vapensmugglare det nu kan vara. Det rör sig bara om en liten tårgasbomb och en officiell livvakts tjänstevapen.
Men herr ordförande, med väderförändringar och våren i antågande verkar det som om vår kollega Duhamel har fått detta på hjärnan, om han nu inte har ätit brittiskt nötkött. Detta, herr ordförande, är vad det handlar om. Låt oss sticka hål på Duhamels ballong.
Applåder, bifall, ledamöter som dunkar på borden
Så länge det inte finns några terrorister finns det inga vapen, inga raketprojektiler och ingen brottslighet. I den skrivelse jag överlämnade till er, herr ordförande, ber jag er helt enkelt om att se till att parlamentsledamöternas immunitet respekteras.

Ordföranden
Mycket bra, nu tror jag alla är informerade. Den som vill ha mer detaljer kan be mig om en kopia på er skrivelse. Därmed är den här frågan löst, och jag kommer inte att ge någon ordet angående den här affären. Det är inte vår sak att här diskutera frågor som sorterar under den belgiska allmänna ordningen. Inga personliga angelägenheter.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Jag talar inte om vapen utan om ett annat slag av terrorism. Vi har här låtit bygga ett flott hus, parlamentets byggnad, och här har man också satt upp gränser för rökarnas områden och icke-rökarnas områden. Jag talar inte emot rökarna, de får röka så mycket de vill, men jag skulle önska, att de respekterade de personer som inte röker, och lät icke-rökarnas områden få vara i fred, så att vi också får njuta av en rökfri miljö.
Applåder
Jag hoppas att ordföranden ingriper i denna fråga som gäller parlamentets korridorer, caféer och restauranger.

Ordföranden
Dessa åtgärder är i princip vidtagna och vi måste givetvis se till att skyltarna med Rökning förbjuden respekteras, men vi kommer att påminna om det igen om det blir nödvändigt.

Omröstning
Ordföranden
Då inga skriftliga invändningar har inkommit anses resolutionen i detta betänkande antagen. Den kommer att publiceras i protokollet från detta sammanträde.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag ställer mig frågande till huruvida vårt eget ändringsförslag är tillåtligt. Den franska versionen innehåller redan de ord som jag vill tillägga: " kommissionens ledamöter" . Är det den franska texten som är gällande, eller den engelska? Om det är den engelska texten vill jag stå fast vid ändringsförslaget, eftersom jag inte tror att den innehåller dessa ord. I annat fall tror jag att det vore bäst att dra tillbaka det.

Ordföranden
Det är den engelska texten som gäller och vi kommer nu att rösta om ert ändringsförslag.
Före omröstningen om ändringsförslag 14

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Det verkar som om ändringsförslag 3, som finns med på listan över omröstningar efter punkt 9, har samma syfte, men att det går mycket längre. Jag tror det skulle vara bra att låta det gå till omröstning före ändringsförslag 14.

Ordföranden
Ert ändringsförslag är en del av omröstningen, men längre fram. Det skall föras in efter punkt 2, och det andra kommer efter punkt 9, tror jag. Jag kommer alltså att låta det gå till omröstning efteråt.

Elles
Herr ordförande! I detta fall har Fabre-Aubrespy rätt. Det har att göra med van Buitenens fall. Ändringsförslag 3 går längre. Man bör först ha en omröstning om detta.

Ordföranden
Om så är fallet har jag inga invändningar.
Före omröstningen om ändringsförslag 19

Fabre-Aubrespy
Bara ett par ord, herr ordförande, angående ändringsförslag 19. Det rör sig om ett mycket viktigt ändringsförslag, som helt enkelt består i att man begär att expertkommittén - vilken man med all rätt tillskriver de allra bästa egenskaper - också intresserar sig för parlamentets administrativa och finansiella funktion. Under en tid då allmänheten ser vad som händer...
Ordföranden kopplade bort talaren.
I samband med ändringsförslag 12

Stenzel
Herr ordförande! Jag vill dra tillbaka första delen av mitt ändringsförslag 5a, eftersom jag ser att denna del av kommissionärernas enskilda ansvar även ingår i artikel 5. Jag lägger dock som tidigare fram ändringsförslag 5b, anmaningen till rådet att ett förfarande som gör det möjligt att ställa enskilda kommissionärer till svars skall fastställas så fort som möjligt.

Ordföranden
Förslagsställaren kan dra tillbaka sitt ändringsförslag och om ingen gör det till sitt är det tillbakadraget. Således är första delen i ändringsförslag 12.5a tillbakadraget.
Vi skall nu genomföra omröstningen om punkt 5b i ändringsförslag 12.
Fabre-Aubrespy har ordet.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag ville säga att jag övertog detta ändringsförslag genom att föreslå parlamentet en muntlig ändring. Denna version är ytterst enkel. Den lyder som följer: " kräver att ingen av de ledamöter av kommission som avgått kommer att ingå i den nya kommissionen" .

Ordföranden
Vi kan bara rösta om ett muntligt ändringsförslag om ledamöterna inte motsätter sig detta. Jag tror att det är ganska uppenbart att det finns ett motstånd mot den här omröstningen. Därför kan jag inte godta den.

Ordföranden
Har vi tolv ledamöter som är emot att vi röstar om detta muntliga ändringsförslag från Fabre-Aubrespy? Det har vi. Således kan vi inte rösta om det.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Övertar ni ändringsförslaget som det är?

Fabre-Aubrespy
Jag såg det som hände inför allmänheten och hela parlamentet, jag är nöjd.
I samband med ändringsförslag 1

Green
Herr ordförande! Med hänsyn till nästa ändringsförslag - ändringsförslag 1 - skulle jag vilja fråga herr Cox om han är villig att godta ett muntligt ändringsförslag. Jag har inga problem med den princip han försöker introducera, nämligen att vi bör ha en ny kommission vid slutet av detta parlament. Jag anser emellertid att detta bör ge oss litet längre tid än till den 5 maj, om vi skulle behöva det. Jag skulle vara tacksam, om han skulle vara villig att godta följande som ett muntligt ändringsförslag: " för godkännande vid omröstning den 5 maj eller senast vid slutet av detta parlaments mandatperiod" . Detta skulle ge oss litet mer flexibilitet.

Cox
Herr ordförande! Detta liknar en frågesport på TV - jag får olika råd från de olika sidorna. Jag är nöjd så länge vi anger en lämplig förstahandstidpunkt samtidigt som vi är tillräckligt realistiska för att inse att vi inte har kontroll över alla möjligheter. Vi skulle vilja att rådet hjälper oss med den tidigaste möjliga tidpunkten, men om det misslyckas med att tillsätta en kommission före den 5 maj, skall vi i alla fall ha som reservutväg att vi kan tillsätta kommissionen under parlamentets livstid. Jag skulle vilja hålla mig till datumet och kan godta reservutvägen som ett tillägg till texten, om detta får parlamentets godkännande.
Mer än tolv ledamöter motsatte sig det muntliga tilläggsförslaget till ändringsförslag 1.
(Parlamentet godkände resolutionen.)

Ordföranden
Kära kolleger! Den resolutionstext vi just har antagit kommer att finnas tillgänglig redan i eftermiddag, på alla språk.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, kolleger! Vi har precis antagit resolutionen i vilken vi ber toppmötet att presentera en ny kommission. Nu ombeds vi att rösta om Leonardo-betänkandets framtid - ett betänkande från vår kollega Waddington som det inte är något fel på i sig. Vår kollega Waddington har utfört sitt arbete på ett utmärkt sätt, men min grupp anser det vara en utomordentligt dålig signal att i nuläget gå till omröstning om detta betänkande som om allt var i sin ordning, emedan vi inte vet om rådet kommer att ta sitt ansvar och således verkligen komma med de rätta förslagen under nästa toppmöte. Tekniskt sett är det möjligt att skjuta upp denna omröstning till april. Min grupp föredrar verkligen detta och begär sålunda att omröstningen skall ajourneras.

Ordföranden
Fru Boogerd-Quaak! Om jag har förstått er rätt, begär ni att omröstningen skall skjutas upp på grundval av artikel 131 i arbetsordningen. Jag kommer alltså att vända mig till en talare för och en talare emot, men först föredraganden.

Waddington
Herr ordförande! Jag skulle vilja säga att jag motsätter mig fru Boogerd-Quaaks förslag om att åter överlämna detta till utskottet. Det finns inga frågor för oss inom utskottet att överväga och vi vill i dag sända ett tydligt budskap till rådet och kommissionen till förmån för detta nya program. Det är väsentligt att både rådet och kommissionen får tid att introducera det nya programmet den 1 januari 2000. Förberedelser måste ske nu och eftersom det inte finns några meningsskiljaktigheter mellan oss, anser vi att omröstningen bör äga rum i eftermiddag.
Applåder

Wolf
Herr ordförande, kära kolleger! Vi måste lära oss att skilja mellan europeiska program och kommissionens dåliga genomförande av dessa. Edith Cresson sa att det var ett bra program och att hon därför kunde jag göra vad hon ville, men detta gav henne inte fria händer. Men omvänt gäller också att vi nu inte får riskera ett bra program genom att skjuta upp det på grund av dålig förvaltning. Vi måste verkligen hålla isär detta och därför hålla en omröstning i dag.
Parlamentet förkastade begäran.
(Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar) .)

Tindemans
Mina damer och herrar! Utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor har lagt fram ytterligare tre ändringsförslag till sitt eget resolutionsförslag. Detta har skett i syfte att beakta de förklaringar som kommissionär Sir Leon Brittan gav under debatten i går kväll beträffande Europaparlamentets delaktighet vid internationella avtal som faller under Euratomfördraget. Utrikesutskottet lägger följaktligen fram tre ändringsförslag samt ett beslut om att stryka punkterna 4 och 5 i förslagstexten, där man föreslog att blockera finansieringen av KEDO. I egenskap av föredragande och i samförstånd med föredraganden av yttrandet från utskottet för forskning teknologisk utveckling och energi samt föredraganden av yttrandet från budgetutskottet ber jag således parlamentet att godkänna ändringsförslagen 1, 2 och 3 samt att rösta emot punkterna 4 och 5.
Parlamentet antog resolutionen.

Brinkhorst
I går kväll under debatten om den muntliga frågan var rådet frånvarande. Jag frågade å de närvarandes vägnar om ordförandeskapet skulle kunna svara på frågan före omröstningen i dag. Har rådet svarat?

Ordföranden
Jag har fått veta att vi faktiskt har fått ett svar, herr Brinkhorst, och att ert inlägg alltså gav resultat.

Brinkhorst
Herr ordförande! Vill ni vara vänlig att skicka runt detta till ledamöterna?

Ordföranden
Om vi nu har fått ett svar kommer vi självklart att dela ut det till ledamöterna.

Tindemans
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja säga något om de ändringsförslag som Gruppen Europeiska radikala alliansen har lagt fram till resolutionsförslaget rörande förbindelserna mellan Europeiska unionen och Demokratiska folkrepubliken Korea. Under debatten kring denna fråga som hölls i går kväll saknade vi kännedom om dessa ändringsförslag, vilket innebar att jag inte heller kunde bedöma eller kommentera dem i går kväll. Resolutionsförslaget som vi snart skall rösta om lades fram av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor som ett komplement till dess betänkande om KEDO och med den uttryckliga avsikten att göra ett befogat försök att bli av med den misstro som råder i den så isolerade nordkoreanska staten, och att få med denna stat i den internationella gemenskapen. De tre föredragandena från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, budgetutskottet och utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har varit delaktiga i detta. De sökte efter förbindelser, möten och efter svaret på frågan hur vi kan möjliggöra dessa. Hur kan vi finna element för att skapa ett möjligt, ömsesidigt förtroende, vilket inkluderar bland annat även parlamentariska kontakter? Det gäller att finna element för att möjliggöra en dialog. Vi skulle som övertygade demokrater naturligtvis ha kunnat ge uttryck för kritik, och denna kritik utgör tydligen grunden för ändringsförslagen från de europeiska radikala. Tillåt mig dock att säga följande: Meningen med resolutionsförslaget var inte att nu ge form åt en framför allt kritisk hållning. Vi var mycket väl medvetna om att om vi inte kan förbättra kontakten med Nordkorea, och om vi inte kan övertyga Nordkorea att bli medlem av den internationella gemenskapen, så kommer vi att få att göra med en storskalig humanitär katastrof, och möjligen också en säkerhetskatastrof. Resolutionsförslaget utarbetades med stor noggrannhet av utrikesutskottet, med bidrag från kollegerna föredragandena Ford och Brinkhorst. Jag vågar således be er att inte godkänna ändringsförslagen från de europeiska radikala samt att behålla resolutionsförslaget i sin helhet oförändrat, såsom det lades fram av utrikesutskottet.

Dupuis
Herr ordförande! När det gäller förfarandet, skulle jag vilja säga att det verkligen vore höjden om vi inte får rösta om de här ändringsförslagen. Vi fick inte lämna in ändringsförslag i utrikesutskottet, och vi får inte lämna in ändringsförslag i plenarkammaren. Detta är verkligen höjden.
Vad beträffar innehållet försvarar Tindemans tesen om förtroende. Vi är av motsatt uppfattning, eftersom man inte kan ha något förtroende för en psykopatregim. Denna regim måste ställas under internationellt förvaltarskap och det omedelbart!

Ordföranden
Tack, herr Dupuis. I vilket fall som helst kan jag bekräfta att dessa ändringsförslag kommer att gå till omröstning. Det finns inga problem med förfarandet.
Parlamentet antog resolutionen.

Terrón i Cusí
Herr ordförande! Jag vill bara säga att, för att bevara den enhällighet som har rått under utarbetandet av detta betänkande, skulle jag vilja dra tillbaka hälften av de ändringsförslag som min egen grupp har ingett. I ändringsförslag 1, som lyder: " Påminner om Turkiets räder i området" , skulle jag vilja dra tillbaka allt det övriga, och i ändringsförslag 4 som lyder: " Kräver förnyade ansträngningar av medlemsstaterna, rådet och kommissionen för att formulera en gemensam utrikespolitik, med tanke på de utmaningar förtrycket av det kurdiska folket innebär" , ta bort resten. Dessa är de villkor under vilka jag skulle vilja genomföra omröstningen.
Jag skulle dessutom vilja säga, herr ordförande, vilket också Brinkhorst gjorde, att jag även i går fann att rådet var frånvarande när vi diskuterade detta betänkande. Detta är ett dokument från rådet som kom till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor för samråd ett år efter att det hade godkänts. Vi vet dessutom inte ens nu om rådet har gett mottagningsbevis, jag tycker att detta är något överdrivet. Jag skulle vilja veta om min begäran att protestera mot rådet och begära ett svar, som jag ingav i går, har behandlats.

Ordföranden
Tack.
Parlamentet antog resolutionen.

Ephremidis
Herr ordförande! För det första; kommissionen, fördragens höga väktare, har i sin helhet sjunkit ner i träsket, såsom det beskrivs i de fem experternas rapport.För det andra; detta har skett, därför att denna kommission har varit helt beroende av och hantlangare åt det multinationella monopolkapitalets intressen. För det tredje; kommissionen har verkat och verkar alltjämt utan att vara underkastad en sträng, konkret, objektiv, kollektiv kontroll.
När man nu söker finna en grupp som kan ersätta Santers grupp, herr ordförande, måste följande två villkor uppfyllas - kontroll och oberoende, dvs. att varje kommission måste vara oberoende av utomstående intressen. Om inte dessa villkor uppfylls, kommer vi att få samma resultat, och jag fruktar att den stund kommer, då detta parlament kommer att säga: " Vi har förlorat allt. Vi har förlorat både striden och hedern."
Vi kommer inte att kunna säga så som kung Frans sade någon gång på femtonhundratalet: " Allt gick förlorat i striden, utom hedern." Det kommer vi inte att kunna säga. T.o.m. Europeiska unionens heder kommer att gå förlorad.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag har tyvärr varit tvungen att lägga ner min röst i denna omröstning och jag skulle vilja ange mina skäl för detta. Jag är i huvudsak positiv till resolutionen, men det finns två punkter som jag inte kan godta. Den första är denna resolution innebär att den så kallade expertkommittén, som för övrigt har gjort ett bra arbete, kommer att fortsätta arbeta för all framtid. Det är helt enkelt ett misstag från parlamentets sida att blanda in personer utifrån i stället för att ge dessa uppgifter till institutionerna, närmare bestämt till budgetkontrollutskottet. Det är det första skälet. Det andra är att jag anser att resolutionen är alldeles för svag. Man borde ha uppträtt mycket mer energiskt och mycket tydligare, för här har parlamentet äntligen visat litet kraft och genom denna resolution hade det kunnat få mer tyngd.

Lulling
Herr ordförande! Eftersom jag inte hade tillräckligt med talartid i går för att delta i debatten, vill jag först säga hur mycket jag beklagar följden av den oberoende expertkommitténs rapport och dess snarast godtyckliga slutsatser, och även följden av vissa oöverlagda och oansvariga reaktioner från vissa här i parlamentet, nämligen att en del av allmänheten har föranletts att tro att Europabygget är ett lågt stående projekt, kännetecknat av bedrägerier, slöseri och oansvarighet.
Lyckligtvis är det inte så, och jag vill hedra kommissionen Santer för vad den har åstadkommit med fyra års arbete; kommissionen har genomfört hela det politiska program som ordförande Santer presenterade för parlamentet. Dessutom kan man inte förneka det uppenbara, dvs. att det är kommissionen Santer som har fattat beslut och vidtagit åtgärder för att ta itu med en storstädning efter Delors, när det gäller administrativa och andra slags avsteg. Kommissionen Santer förtjänar inte att betecknas som oansvarig av de oberoende experterna, när det gäller kontrollen av dess förvaltning.
Jag beklagar särskilt att det är en kvinnlig kommissionär som inte har haft förmågan att agera som god politiker, och i tid ta konsekvensen av sitt agerande och uppenbara favoriseringssystem, genom att avgå. Hon har varit ett dåligt föredöme som skadar hela den europeiska kvinnliga politikerkåren.
Till sist röstade jag inte emot resolutionen. Jag avstod eftersom den, om jag vågar säga så, räddar det som räddas kan genom att begära en rimlig tidsfrist för att utnämna en ny kommission. Men jag har inte kunnat rösta för resolutionen, eftersom punkt 2 är obalanserad när det gäller den alltför generösa bedömningen av expertkommitténs alltför godtyckliga slutsatser, och expertkommittén har tyvärr uppmanats till att fortsätta.

Breyer
Herr ordförande! Även jag har röstat ja till resolutionen. Trots detta anser jag att parlamentet inte precis har skördat några lagrar. Det hade varit bättre om vi i januari verkligen hade vågat kräva mer beslutsamhet från parlamentet. Jag tror att vi i framtiden inte bara måste kräva en omstrukturering av kommissionen, utan att vi också måste får mer självförtroende gentemot kommissionen. Här vill jag ge ett exempel: Jag tycker verkligen illa om hur kommissionen avfärdar våra skriftliga frågor! Det som står i dessa svar är ibland rent löjligt och här skulle jag verkligen önska mig att kommissionens ordförande, men även parlamentets presidium, gör klart för kommissionen att vi förväntar oss riktiga svar, som senare också är rättsligt bindande för kommissionen. Vi behöver inte få upplysningar som vi redan känner till!
För det andra skulle jag verkligen vilja att man undersökte mycket noggrant huruvida det verkligen fanns indirekt partifinansiering. Jag hoppas att dessa betänkanden blir offentliga före Europavalet, så att vi även kan ge skattebetalarna möjligheten att visa tydligt vem de väljer. Låt mig sammanfatta detta: Jag anser att parlamentet inte skall finna sig i hur kommissionen behandlar oss, och därför ber jag uttryckligen om att presidiet arbetar för att frågorna till kommissionen hädanefter besvaras mer noggrant.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Resolutionens titel måste modifieras för att ta hänsyn till ändringsförslag 16, vilket har antagits. Det handlar alltså om kommissionärernas avgång.
När det gäller innehållet skulle jag vilja säga att majoriteten av parlamentets ledamöter inte har lärt sig något av de senaste händelserna, både vad gäller utbytet av kommissionens ledamöter och expertkommittén. I fråga om ersättningen av kommissionens ledamöter, var det ett misstag att avvisa vårt ändringsförslag 20, enligt vilket ingen av kommissionärerna får ingå i den nya kommissionen. Expertkommitténs rapport är mycket tydlig. Det är det kollektiva ansvaret som har prickats och fördömts; ledamöternas kollektiva ansvar och kommissionärerna själva, men även kommissionen som institution, både den nuvarande kommissionen och den föregående.
Genom att anta punkt 7 i resolutionen, har majoriteten av parlamentets ledamöter visat att de inte har lärt sig någonting, varken av denna rapport eller, framför allt, av de många uttalanden som experterna har gjort efter att den offentliggjordes. Det är absolut nödvändigt med en uppstädning och det är nödvändigt att utnämna en speciell tillfällig kommission, bestående av förvaltningsexperter med uppdraget att ställa saker och ting till rätta, liksom de oberoende experterna ställde diagnosen.
När det gäller expertkommittén, är det av misstag som man låter den arbeta med rapporten fram till den 1 september. Då går man in på nästa mandatperiod men låter inte kommittén intressera sig för hur parlamentet fungerar. Återigen har man skurit ner på Europaparlamentets befogenheter.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag har lagt ner min röst i omröstningen om denna resolution och jag har gjort det framför allt av en anledning: Även jag tycker att det är negativt att expertkommitténs mandat i praktiken förlängs. Det har visserligen gjort ett mycket bra jobb, men i den sista omröstningen röstade jag dock emot denna expertkommitté, eftersom jag är övertygad om att det inte finns någon rättslig grund för denna kommitté. Detta har jag också fått bekräftat genom olika yttranden, till exempel av den tidigare ledamoten av parlamentet och nuvarande generaladvokaten i domstolen, Siegbert Alber. Även han har intagit en klar ståndpunkt och sagt att det inte finns någon rättslig grund för denna expertkommitté. Därför kunde jag inte förorda detta.
Jag måste dock säga att det stod en del bra saker i denna resolution, inte bara att rådet uppmanades att införa ett eget ansvar för kommissionärerna. Det står även i denna resolution att rådet måste förebrås en viss pliktförgätenhet även av parlamentet, eftersom rådet redan borde ha tagit ställning i olika angelägenheter, vilket det inte har gjort, och framför allt behövde verkligen budgetkontrollutskottet och parlamentet detta i sitt arbete för att få något uträttat.

Palm
Herr ordförande! Detta är första gången som jag gör en muntlig röstförklaring, så jag hoppas att jag gör rätt. När det gäller denna resolution har jag valt att avstå från att rösta i de enskilda omröstningarna och har röstat ja i slutet av resolutionen, eftersom jag av tidsskäl har haft väldigt svårt att följa med i resolutionen som har ändrats i många omgångar. Jag har alltså valt att avstå från omröstningar under själva resolutionen, men självklart tycker jag att sådant som meddelarskydd, öppenhet m.m. som finns med i resolutionen är viktigt. Därför valde jag att rösta ja på slutet.

Ordföranden
Tack, fru Palm. Ni ser att ni klarade er mycket bra.

Banotti
Jag har alltid ansett att en stark kommission är väsentlig för att skydda de mindre ländernas intressen. Det är väsentligt för Europeiska unionens framtid att en stark kommission står i centrum för vårt politiska liv.
De senaste 25 årens historia har på ett omfattande sätt visat att de irländska intressena har stötts på ett rättvist och generöst sätt av en lång rad kommissioner. Oaktat den senaste tidens händelser tror jag fortfarande detta. Det är oundvikligt att interimskommissionen kommer att upplevas som en lam anka - men ibland kan lama ankor förvåna oss. Vi förväntar oss att man på rådet i Berlin skall utse en ny ordförande så att den nya kommissionen kan upprättas så snart som möjligt.
Många regeringar kommer att bestämma sig för att återutnämna de sittande kommissionärerna av praktiska skäl. Interimskommissionen måste göra reformen av institutionerna till en topprioritering.
Det är lika viktigt att vi uppmärksammar att de riktigt allvarliga bevisen för bedrägeri begränsas till de individuella medlemsstaterna, och att en stor del av detta är specifikt för administrationen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som nötköttstribunalen i Dublin tydligt har utvisat.
I framtiden måste vi ha en stark, reformerad och oberoende kommission som har förmåga att förebygga bedrägeri och ge Europa den politiska sporre som uppenbarligen behövs.

Berthu
Vi har inte röstat för parlamentets resolution som följer på kommissionens avgång, för enligt vår mening är den tämligen hycklande: å ena sidan uppmanar den till ett förstärkt ansvar för kommissionen och Europeiska unionens demokratiska dimension (punkt 4), men å andra sidan begär den att de oberoende experternas andra rapport om bedrägerierna inte skall vara klar förrän i september 1999. Vill man på så sätt undvika att det under den europeiska valkampanjen förs fram andra generande affärer inför medborgarnas ögon? Är detta det demokratiska beteende som åberopas i resolutionen?
I vilket fall som helst ifrågasätter vi kammarens majoritetsståndpunkt, enligt vilken en lösning på krisen bör sökas i en förstärkning av Europaparlamentets befogenheter. Detta handlar bara om ett politiskt återvinningsförsök som orkestreras av federalisterna. I grund och botten ger denna påstådda kur ingen bot, nej tvärtom.
Innan vi med pukor och trumpeter manar till en större makt för Bryssel, måste vi först ställa frågan: vad är orsaken till bedrägerierna? Man kommer då att se att den europeiska federalismen - som man plötsligt föreslår oss som ett universalläkemedel - alltsedan dess första trevande försök har utgjort själva orsaken till det onda vi nu kritiserar.
I realiteten har bedrägeriet utvecklats, eftersom man i Bryssel har byggt upp ett dunkelt område som är avskilt från medborgarna, och där enorma summor pengar passerar. Dessutom har nationerna inte fått - och får fortfarande inte - utöva någon direkt kontroll över denna plats.
Visst har Europaparlamentet enligt texterna en kontroll över gemenskapsbudgeten. Men trots iögonfallande undantag har den aldrig riktigt fungerat. Nu har den åtminstone aktiverats en gång, på Gruppen Nationernas Europas uppmaning. Desto bättre. Men denna lyckliga utveckling bevisar varken att Europaparlamentet utgör det bästa instrumentet för en budgetkontroll eller att (ännu mindre) att det uppfyller de grundläggande villkoren för att i framtiden bli den högsta kammaren i ett federalt Europa, och i ett slag göra anspråk på de nationella parlamentens viktigaste befogenheter.
Parlamentet utgör inte det främsta instrumentet för en budgetkontroll, eftersom det i realiteten har gemensam sak med den institution som det skall kontrollera, kommissionen. Europaparlamentet drömmer bara om att utvidga sina befogenheter, och för att förverkliga den drömmen är man väl medveten om att man måste arbeta för att utvidga gemenskapens sfär, ett arbete som också kommissionen huvudsakligen ägnar sig åt. Dessa två institutioner är alltså allierade för det här syftet. Alltsedan det inrättades har Europaparlamentet aldrig påtalat de mest flagranta oegentligheter från kommissionens sida, inte heller helt nyligen - några månader innan den nuvarande skandalen brakade lös - när det gällde utgiftsåtaganden utan rättsliga grunder. Till sist krävdes det, sedan januari i år, några ledamöters envisa arbete, vilka ofrivilligt uppvärderades av några falska manövrer från de federalistiska gruppernas ordförande, för att det äntligen skulle inträffa något som en majoritet av parlamentet egentligen inte alls önskade se: kommissionens avgång.
Nu står det helt klart: Europaparlamentet och kommissionen är strukturellt sett medbrottslingar, och kontrollen kan bara göras utifrån, av rådet eller de nationella parlamenten, vilkas makt måste stärkas. Det är orimligt att Frankrike skall ge ett årligt bidrag till unionen samtidigt som dess parlamentariker varken har rätt att säga " nej" när budgeten skall röstas igenom eller att själva kontrollera vart skattebetalarnas pengar går. Så länge man inte har förstått dessa självklara saker blir det endast fråga om artificiella kontroller i Bryssel, och felen kommer att bestå.
Med så mycket starkare skäl uppfyller Europaparlamentet inget av villkoren för att kunna bilda ett federalt Europas högsta kammare. Vi får inte förlora ur sikte att Europa inte är en nation, utan en sammanslutning av nationer, och att denna viktiga egenskap har motiverat speciella institutioner. I denna sammanslutning bör den nationella suveräniteten utgöra och fortsätta att utgöra navet. Som specialiserad kammare kan Europaparlamentet göra nytta genom att utföra specialiserade uppgifter, men absolut inte generella uppgifter som går inom suveränitetens ramar. Parlamentet företräder faktiskt inte ett europeiskt folk. Ett konkret exempel är budgetfrågor: fransmännen är i dag inte beredda att acceptera att en majoritet tyskar och spanjorer beslutar om deras skatter. Men detta är vad ett " europeiskt folk" betyder, vilket är fundamentalt nödvändigt för en " europeisk demokrati" .
Om man vill få ett slut på bedrägerierna och funktionsbristerna inom de europeiska institutionerna, får man inte sväva bland moln. Man får inte göra misstaget som består i förslaget att överföra ytterligare befogenheter till Bryssel, vilka skyddas av en artificiell demokrati som snart kommer att ge upphov till nya besvikelser. Vi måste förhindra att det federalistiska idépaketet, som har lamslagit alla goda lösningar de senaste åren, återuppstår i en ny form efter kommissionens haveri.
Under de kommande europeiska valkampanjerna bör vi i stället föreslå de enda effektiva lösningarna: återupprätta nationernas kontroll över Europa, placera kommissionen under rådet och ge de nationella parlamenten rätt till insyn i hur deras medborgares pengar används.

Blokland och Van Dam
I stora drag kan vi ställa oss bakom den gemensamma resolutionen beträffande händelserna kring kommissionens avgång. Således röstade vi för denna resolution. Även vi är av den uppfattningen att det så snart som möjligt måste tillsättas en interimskommission för den återstående delen av den avsatta kommissionens mandat. Det är otänkbart att denna avgående kommission får sitta kvar på sin post i ytterligare nio månader. Detta skulle inte gynna unionens slagfärdighet och trovärdighet.
Dock saknade vi ett antal viktiga punkter i det gemensamma resolutionsförslaget. Det är därför som vi har låtit vår egen resolution gå till omröstning och inte har framlagt också den gemensamma resolutionen. En viktig aspekt som saknas är frågan om tillsättandet av avgående kommissionärer till interimskommissionen. Vår uppfattning är att det inte kan sitta några medlemmar av den nuvarande kommissionen i den nya interimskommissionen, eftersom kommitténs arbete ännu inte är slutfört. Fortfarande kan allsköns nya fall av bedrägeri uppdagas. Den dagen då kommitténs fortsatta undersökning visar att vissa kommissionärer är fullkomligt oskyldiga, så har vi inga betänkligheter mot att dessa kommer tillbaka under nästa mandatperiod (2000-2005).
En annan aspekt som inte tydligt har formulerats i den gemensamma resolutionen är vilken uppgift interimskommissionen skall ha. De kommande nio månaderna måste präglas av en grundlig sanering av de administrativa och finansiella kretsloppen samt av en förbättring och modernisering av den finansiella förvaltningen. Interimskommissionen måste inskränka sig till detta. Inget som helst behov finns av att förverkliga alla dessa storartade ideal beträffande den fortsatta uppbyggnaden av Europa åtföljd av en fortsatt utvidgning av kommissionens befogenheter - absolut inte under de följande månaderna.

Blot
I resolutionen, stycke D i ingressen och punkt 4, kräver man en stark kommission, vilket är paradoxalt med tanke på de funktionsbrister som har konstaterats av den oberoende expertkommittén och som ledde fram till kommissionens avgång.
Det är just för att den kände sig stark, alltför stark, som kommissionen tillät sig begå allvarliga misstag i sin förvaltning, vilket gick så pass långt som till att den har undanhållit " viktiga dokument från parlamentet" , enligt stycke B i ingressen i resolutionen.
På grund av ett misstag som går tillbaka till Europeiska unionens instiftande fördrag, har kommissionen en alltför viktig roll. Detta organ som är det minst demokratiska i Europa, p.g.a. hur den tillsätts, bör återfinna sin roll som normalt sett tillhör en administration: att verkställa order från den högsta politiska instansen, dvs. Europeiska rådet.
Europas grundare skapade kommissionen med Europeiska kol- och stålgemenskapens ( EKSG: s) höga myndighet som förebild, eftersom de inte hade något förtroende för demokratin.
Det vore bra att dra nytta av den aktuella krisen för att återgå till det sunda förnuftet. I ett demokratiskt system bör kommissionen vara rådets verkställande organ och ingenting mer. Det krävs en fördragsändring för det ändamålet. Omständigheterna kommer med all säkerhet att föra oss dit i framtiden.

Ferrer
Kommissionen har, genom att ta sitt politiska ansvar och presentera sin kollektiva avgång, vidtagit en åtgärd som vi bör vara tacksamma för, liksom vi måste tacka den för det politiska arbete den har utfört under sin mandatperiod. Nu måste också rådet ta sitt ansvar, på samma sätt som parlamentet gjorde i december, då vi inte beviljade ansvarsfrihet för 1996 års budget och utnämnde en oberoende expertkommitté för att undersöka de oegentligheter som då hade uppdagats. Rådet måste faktiskt omedelbart lösa den institutionella kris som har uppkommit genom den nämnda avgången. En kris vars fara inte ligger i själva avgången eller ens i de motiv som ledde fram till den, utan i de följder den kan få vad gäller just rådets sätt att lösa den.
Om rådet skulle försöka föreslå en ordförande utan någon politisk profil, med den dåliga förvaltningen och avsaknaden av finansiell kontroll, vilket rapporten från expertkommittén har visat på, som förevändning och om man skulle utnyttja tidpunkten för att försvaga kommissionen och skära ner på dess befogenheter, då skulle krisen avslutas på ett felaktigt sätt och dess konsekvenser skulle påverka Europeiska unionens framtid på ett mycket negativt sätt, dessutom vid en så betydelsefull tidpunkt som den nuvarande. Därför röstade jag för resolutionen om kommissionens avgång, för att i resolutionen anges den riktning som rådet bör följa när det är dags att utnämna den nya kommissionen, och specificerar parlamentets övertygelse om att denna kris måste leda till att Europeiska unionens politiska och demokratiska dimension förstärks och denna förstärkning går vi en förstärkning även av kommissionen. Vi behöver faktiskt en stark och effektiv kommission, utnämnd enligt de förfaranden som fastställts i Amsterdamfördraget, det vill säga att den skall ha demokratisk legitimitet. Bara på det sättet kan den ta på sig rollen som garant för Europeiska unionens gemensamma intressen, vilket fördragen ger den, och vara den pådrivande motorn i det europeiska bygget, enligt vilket vi kan gå mot ett övergripande Europa som vi kämpar för.

Filippi
Jag röstade för den gemensamma resolutionen om att kommissionen skall avgå och instämmer i hela innehållet, framför allt det som sägs i artikel 8, där man kräver ambitiösa program och reformer, vilket uppenbarligen förutsätter en självständig kommission med början i ordföranden. Artikel 7 skall tolkas och ses mot den bakgrunden, mot bakgrund av ett parlament som, samtidigt som man pekar på behovet av att strängt följa fördragen, kräver ett snabbt beslut och en tillförlitlig lösning.
Jag hoppas därför att ministerrådet i Berlin lyssnar på dessa råd och enas om att gemensamt rekommendera en ordförande för kommissionen som kan leva upp till behovet att garantera unionen en kompetent och representativ regering, för att vi skall få en definitiv lösning som garanterar en period av stabilitet och reformer.

Hautala
Kommissionen måste nu noggrant överväga vad den av Europaparlamentet krävda reformen av förvaltningskulturen innebär i praktiken. Amsterdamfördraget ålägger kommissionen att förbereda en ny offentlighetsförordning för Europeiska unionen. Detta arbete bör inte skjutas på framtiden, utan ett snabbt färdigställande av kommissionens förslag är mot bakgrund av de senaste veckornas händelser än viktigare. Förordningen måste garantera så omfattande rättigheter som möjligt för medborgarna i Europeiska unionen att ta del av dokument i alla unionens institutioner.
På förslag från Gruppen De Gröna beslutade Europaparlamentet i dag att den nya kommissionen bör innehålla betydligt flera kvinnliga ledamöter. Just nu är en fjärdedel av kommissionens ledamöter kvinnor, vilket inte kan betraktas som godtagbart, vid en granskning av Amsterdamfördragets nya bestämmelser som betonar jämställdhet.
Det är viktigt att det i juni valda nya parlamentet har en verklig möjlighet att delta i processen för utnämningen av kommissionen, och att den har fria händer att välja den kommission den önskar för nästa femårsperiod.

Holm, Lindholm och Schörling
Med tanke på det som har framkommit i expertrapporten och budgetkontrollutskottets och revisionsrättens utredningar är kommissionens avgång en självklarhet. Frågan är nu vilka slutsatser som skall dras.
Vi menar att kommissionen har misslyckats på två plan, dels har kommissionen fuskat, dels har den misskött verksamheten. På grund av fusket måste kommissionen avgå, på grund av misskötsel måste kommissionens framtida roll omprövas. I framtiden bör kommissionen inte få allt fler arbetsuppgifter, utan i stället färre. Delar av det som kommissionen gör i dag bör kunna göras betydligt effektivare av medlemsländerna själva. Kommissionen bör inte heller ägna sig åt detaljregleringar på områden där den saknar den nödvändiga nationella kompetensen.
Vi instämmer således inte i resolutionen vad gäller att EU behöver en stark politisk kommission. Detta till trots har vi valt att rösta för resolutionen.

Martinez
Mellan 1989 och 1996, alltså under flera år, tillät kommissionen i Bryssel med full sakkännedom att smittat mjöl var i omlopp, och även nötdjur som drabbats av en hemsk sjukdom som kan överföras till människan: bovin spongiform encefalopati (BSE). Detta misstag, som riskerade miljoner européers hälsa och liv, straffades inte. Kommissionen utsattes inte för ett misstroende.
I dag däremot, kommer en rapport från fem personer som inte företräder några andra än sig själva, men som har upphöjts till statusen " de vise" , och rapporten orsakar Europeiska kommissionens avgång den 15 mars 1999. Motiven är kända, alla känner sedan flera år tillbaka till dem: nepotism, allvarliga oegentligheter, " bedrägerier" , " förlust av kontroll över den byråkratiska administrationen" samt andra oligarkiska tendenser, som Nationella frontens ledamöter och Jean-Marie Le Pen har kritiserat här under tre mandatperioder.
Lärdomarna av denna avgång är följande:
Först och främst bekräftar parlamentet härigenom, efter år av strider på budgetområdet för att befästa sin makt, att det har blivit Europabyggets viktigaste institution.
Genom att sedan falla p.g.a. en rapport från fem experter, som utsetts av de tolv medlemmarna av Europaparlamentets ordförandekonferens, fann kommissionens 20 ledamöter dem mer oligarkiska än dem själva. Precis som det i en regering med ett fåtal medlemmar alltid finns en ännu mindre beslutsfattande krets.
Dessutom bekräftas det nu att uppdrag som går inom ramen för suveräniteten, som hjälpen till Östeuropa eller södra Medelhavsområdet, inte kan anförtros privata bolag, vinstdrivande enheter, vilket kommissionen alltsedan Delors tyvärr gör.
Ultraliberalerna, som alltid står beredda att kräva en nedmontering av nationalstaterna och deras offentliga förvaltningar, har här gett bevis på att staten enligt fransk tradition ger mycket bättre garantier om moral, än vad den separata administrationen av amerikansk modell kan ge.
De två mest komprometterade kommissionärerna är socialister, något som på gemenskapsnivå ger en bekräftelse om de fel som har gjorts av Gonzalez, Mitterrand, Craxi, Roland Dumas, belgiska socialister (Augusta-affären) och andra socialistiska korruptionsaffärer som har konstaterats på nationell nivå, inom socialdemokratiska regeringar.
Till sist bekräftar dagens avgång, och framför allt skälen till den, att Europeiska kommissionen inte kan vara Europas regering. Den är ett högre förvaltningssekretariat som måste föras tillbaka inom de strikta gränser som fördragen anger.
Den europeiska makten bör stanna kvar på en mellanstatlig nivå, dvs. inom ministerrådet, och kontrolleras av parlamentet, som företräder folket.
Betänkande (A4-0112/99) av Lehne

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi röstar emot Lehnebetänkandet. EU ser i dag alltmer på flyktingar och asylsökande som en säkerhetsrisk. Visum krävs från alltfler länder för att deras medborgare skall få resa in i EU överhuvudtaget. Utöver det tas det större krafttag mot asylsökande med falska identitetshandlingar. Vi vänder oss mot att avvisa flyktingar enbart på dessa grunder. Att " göra sig av med" sin identitet är inte enkelt, utan något man tvingas till när olika flyktvägar har blivit tilltäppta.

Hager
De grupplösa ledamöterna röstar ja till de båda gemensamma åtgärderna för en förbättring av informationsutbytet för att bekämpa förfalskning av resedokument respektive ett införande av en minimistandard av den tekniska utrustningen hos vederbörande myndigheter. De välkomnar dessa båda åtgärder, eftersom de inser deras betydelse för bekämpningen av den illegala invandringen. Då föredraganden bara vill använda de gemensamma åtgärderna för en begränsad tid och samtidigt kräver initiativ från kommissionen till att förbereda för de möjligheter som infördes genom Amsterdamfördraget, har de grupplösa ledamöterna röstat emot betänkandet i slutomröstningen.
Betänkande (A4-0122/99) av Evans

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi röstar mot förslaget i Evansbetänkandet om ett europeiskt studerandekort.
I Sverige har vi en fungerande studerandelegitimation som kostnadsfritt ges till samtliga studenter vid högskolor och universitet. Legitimationen är självfinansierad och ges ut i samarbete med de lokala studentkårerna. Det finns också kort som ges ut av internationella ideella organisationer, t.ex. ISIC-legitimationen.
Vänsterpartiet ser inte att en gemensam universitetslegitimation skulle vara av högre värde än befintliga studentkort på europeisk och internationell nivå, och vill framhålla vikten av att EU inte försöker begränsa livskraften och initiativförmågan hos studentrörelsen och andra ideella organisationer.

Palm, Theorin och Wibe
Betänkandet lyfter frågan om att underlätta för studerande att få möjlighet att ta del av studeranderabatter. Föredraganden menar att kommissionen bör göra en undersökning om huruvida detta bäst kan genomföras genom införandet av ett gemensamt studentkort eller genom att en logotyp sätts på de befintliga korten. Vi stöder betänkandet och dess slutsats. Oavsett vilken metod man väljer, menar vi dock att det är viktigt att systemet även kan omfatta studenter i icke-medlemsstater.
Dessutom vill vi påpeka att vi inte stöder delar av de skäl som anförs för införandet av ett framtida studentkort. I betänkandet framförs att studentkortet kan vara ett bra sätt att skapa en gemensam identitet för EU-studenter. Vi är i grunden skeptiska till att politiken tar på sig uppgiften att skapa identiteter åt medborgarna.

Titley
Herr ordförande! Jag röstar i dag till förmån för detta betänkande. En av de stora framgångarna för det europeiska samarbetet sedan 1950 har varit de möjligheter det har skapat för unga människor att resa, arbeta och studera var som helst inom EU. Om man åker till flygplatsen i Manchester vilken dag som helst kommer man att se hundratals unga människor som praktiserar fri rörlighet av personer. Det utmärkta Salforduniversitetet i min egen valkrets har också dragit full nytta av de möjligheter som Europa ger genom att utveckla utbytesprogram med partnerinstitutioner över hela EU. Ett europeiskt studerandekort skulle göra det ännu lättare för studenter från de nordvästra delarna att utforma ännu närmare egna unioner med sina kontinentala kolleger.
Labourregeringen har bestämt sig för att säkerställa att så många som möjligt i framtiden kommer att behöva studerandekort. Om Storbritanniens ekonomi skall bli högstående vad beträffar skicklighet och löner, måste den högre utbildningen öppnas för så vida kretsar i samhället som möjligt. Detta är anledningen till att labourregeringen har skapat ett industriuniversitet, som år 2004 planerar att erbjuda 1 miljon olika kurser. Dessa högteknologiska universitet kommer att verka för livslångt lärande och göra den högre utbildningen tillgänglig för dem som kanske i vanliga fall inte skulle ha möjlighet därtill.
Allt detta står i bjärt kontrast till de konservativa, som alltid har föredragit att använda skattebetalarnas pengar till privatskolor för ett fåtal snarare än till universitet för många.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0068/99) av Roth-Behrendt

Bonde och Sandbæk
Av hänsyn till konsumenterna röstar Junirörelsen för miljöutskottets ändringsförslag till konsumentskydd på produktansvarsområdet. Vi vill dock inte dölja att vi har djupa betänkligheter rörande det valda tillvägagångssättet. Junirörelsen vill inte att initiativrätten flyttas från kommissionen till Europaparlamentet, utan vill i stället att initiativrätten placeras hos de nationella parlamenten.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0108/99) av Waddington

Raschhofer
Herr ordförande tillåt mig först säga att jag ibland tycker att omröstningarna går för snabbt. Jag uppmärksammade visserligen detta under omröstningen, men ordföranden såg det tyvärr inte. Därför vill jag på förhand förklara att jag i omröstningen om EDN: s ändringsförslag 19 angående den gemensamma resolutionen om avgång respektive utnämning av den nya kommissionen röstade nej av misstag och egentligen avsåg att rösta ja.
Nu går jag dock över till min muntliga röstförklaring. Redan vid första behandlingen av detta betänkande samtyckte vi till omarbetningen av Leonardo II-programmet. Detta gjorde vi eftersom principen om att " lära så länge man lever" naturligtvis måste understödjas och möjliggöras genom konkreta åtgärder.
I föreliggande betänkande är ändringarna av de kompletterande åtgärderna särskilt positiva. Genom införandet av konkreta ansvarsområden och möjligheten att anställa tjänstemän på viss tid har de första förslagen godtagits. Vi stöder dessa ändringar uttryckligen och har därför röstat ja till detta betänkande.

Lindqvist (ELDR)
Betänkandet innehåller många bra förslag för att stärka möjligheterna till utbildning, praktik och arbete i Europa, motverka diskriminering och öka jämställdheten. Mot bakgrund av att misshushållning och bedrägerier i Leonardo da Vinci-programmet var en av de avgörande orsakerna till kommissionens avgång, vore det utmanande att nu besluta om en andra etapp innan problemen med misshushållning av medel har åtgärdats. Insatser för ökad kontroll, utvärdering, avrapportering, öppenhet och insyn måste därför omedelbart åtgärdas. I avvaktan på att så sker, bör beslut om programmet anstå.
Betänkande (A4-0110/99) av Stewart-Clark

Deprez
Att göra den tredje pelaren funktionsduglig för att bekämpa den grova brottsligheten och den organiserade internationella kriminaliteten, det är ett av de grundläggande villkoren för att allmänheten skall sluta upp kring det europeiska projektet, där den inre marknaden är en av de viktigaste delarna.
Den inre marknaden betyder fri rörlighet för personer, varor och tjänster. Den får inte under några omständigheter betyda fri rörlighet för smugglare och stråtrövare. Det är uppenbart att unionsmedborgarna kommer att vända sig mot det europeiska projektet om de, vare sig det är fel eller rätt, kommer att ge den inre marknaden ansvaret för vad de upplever är en ökad otrygghet.
Jag delar därför helt och hållet föredragandens uppfattning när han bekräftar att man inte bör begränsa sig till att inrätta en kommitté med ledande polistjänstemän, och att det är nödvändigt att inrätta en blandad grupp bestående av polischefer, tullmyndigheter och rättsliga myndigheter, för att så snabbt som möjligt upprätta ett verkligt funktionsdugligt samarbete. Självklart skall en företrädare från Europol inbjudas till den blandade gruppens möten, och där få spela en aktiv roll.
I övrigt skriver jag också under på föredragandens synpunkter när han erinrar om att polisstyrkornas effektivitet inte kan mätas i antalet identitetskontroller, utan i antalet kriminella organisationer som har ställts inför rätta.
Genom att på detta sätt ge mitt stöd till det gemensamma åtgärdsförslaget, efter dessa ändringar, vill jag betona det faktum att kontrollaktioner som leds av blandade grupper inte bör begränsas till unionens yttre gränser (inbegripet hamnar och flygplatser), de bör också genomföras i ländernas inre, så ofta som det krävs.

Lindqvist (ELDR)
Betänkandet innehåller många bra förslag om införande av ett effektivt informationsutbyte och system för tidig varning om brottslig verksamhet. Polisstyrkor under gemensamt EU-befäl bör inte inrättas. Samarbetet med Interpol bör förstärkas för att undvika dubbelarbete. Registret om överföring av personuppgifter bör bara omfatta personer som är dömda eller misstänkta för brott för att undvika det " registerhaveri" och den risk för integritetskränkningar som Schengens SIS-register innebär.

Palm, Theorin och Wibe
Vi är mycket skarpt kritiska mot den gemensamma europeiska poliskåren Europol. Europols framväxt har skett i hemlighet, och organisationen står helt utanför demokratisk kontroll. Detta är mycket oroväckande, speciellt som den skall ges ett visst mått av exekutiva befogenheter. Det finns exempelvis förslag på att Europol skall få en ledande roll i gränsöverskridande brottsutredningar.
Ett hemligt förspaningsregister där brottslingar, brottsoffer och vittnen skall registreras och som kan omfatta uppgifter om politiska åsikter, ras, sexuell läggning och religiös tillhörighet skall inrättas. Ogrundade rykten och rent skvaller om personer som inte ens är misstänkta för brott kommer att kunna registreras, vilket leder till att medborgarnas personliga integritet hotas och att rättssäkerheten minskar.
Vi anser att Interpol, med dess 177 medlemsländer, är en organisation som är fullt tillräcklig för att samordna polisinsatser internationellt. Det är av yttersta vikt att polisiära insatser förblir under demokratisk kontroll.
Betänkande (A4-0109/99) av Bourlanges

Fabre-Aubrespy
Två synpunkter om förfarandet och två synpunkter om innehållet, herr ordförande. När det gäller förfarandet - förutom det faktum att vi diskuterar denna rapport här i Bryssel och inte i Strasburg, vilket är det vanliga när det gäller budgetfrågor - skulle jag vilja meddela att man i stycke B i ingressen i betänkandet, som har godkänts av en majoritet i parlamentet, uttrycker en tillfredsställelse med slutsatserna från Europeiska rådets informella möte i Berlin, dvs. det som skall äga rum i morgon och i övermorgon. Jag är rädd att detta inte bara förmedlar ett tidsmässigt misstag, utan också det faktum att vi ofta föregriper det som händer mellan institutionerna. Ett bevis för att Europeiska unionens sätt att fungera ibland lämnar övrigt att önska.
När det gäller innehållet förvånas jag över vad som nämns dels i betänkandets punkt 2 och dels i punkt 3. I punkt 2 begär vi att budgeten för år 2000 skall innebära att Europaparlamentets företrädesrätt bevaras. Detta är tyvärr ett exempel på att majoriteten av Europaparlamentets ledamöter ofta resonerar i termer av befogenhets- och maktkonflikter, mycket oftare än de resonerar om budgeten och skattebetalarnas intressen.
I punkt 3 tas det ingen hänsyn till det intresset, när vi påpekar att Europaparlamentet har gett prov på budgetdisciplin under de tre senaste budgetåren, eftersom vi har antagit budgetar som legat under nivån i det preliminära budgetförslaget. Och när vi säger att vi tillsammans med rådet har haft en vilja till återhållsamhet, då glömmer vi att vi varje gång har utökat rådets budget. Återhållsamheten är alltså inte jämnt fördelad mellan de båda institutionerna.
Det finns alltså anledning att inte budgetera anslag som enligt punkt 10 inte har utnyttjats, vilka uppgår till 243 procent, 142 procent respektive 110 procent. Det krävs en verklig insats för återhållsamhet i Europeiska unionen. En insats som man för övrigt kräver av medlemsstaterna.

Palm, Theorin och Wibe
Självklart krävs det samordning av asylpolitiken, särskilt vid konflikthärdar och där beslut om och fördelning av FN: s kvotflyktingar sker. Men vi anser det vara viktigt att förklara att vi inte tycker om att nationell kompetens, såsom asyl- och invandringspolitik, smygs in på gemenskapsnivå genom att delar av dem blir frågor under tredje pelaren. Vi ställer oss starkt kritiska till hela punkt 15 i betänkandet, alltså också texten om anslag till genomförande av Eurodac-systemet.
Betänkande (A4-0104/99) av Tindemans

von Habsburg
Herr ordförande, jag beklagar verkligen att jag har röstat emot några ändringsförslag från mina vänner från det radikala partiet, för själva principen är riktig. Till mitt försvar vill jag säga att vi i det utrikespolitiska utskottet har studerat denna fråga ingående.
Här rör det sig nämligen om två saker: Å ena sidan handlar det om den yttre säkerheten som vi nu måste vara beredda att bidra till. För om man lämnar nordkoreanerna i fred med sin kärnvapenutveckling kommer något förskräckligt att hända. Då kommer vi bara att kunna sträva efter att ingripa och utöva kontroll.
Vad gäller den andra punkten är det en sak man måste inse: I Nordkorea råder ett elände som man inte kan föreställa sig. Tindermans var där nyligen och har berättat om det för oss. Det är helt enkelt fruktansvärt, så som det nästan aldrig har varit tidigare. Vi måste finna vägar att hjälpa människorna. Detta tycker jag är nödvändigt trots all tvivel och avsky som den nordkoreanska regimen väcker hos oss. Vi måste vara beredda att hjälpa till litet, även om vi bara kan lindra det fruktansvärda lidandet litet grand för ett folk som annars är mycket respektabelt.

Iversen
Vad gäller Tindemansbetänkandet vill jag, liksom von Habsburg, rikta er uppmärksamhet på att Nordkorea faktiskt lider av en allvarlig livsmedelsbrist. Det gläder mig att detta nämns i betänkandet, även om huvudbetoningen inte ligger där. Vi måste absolut fråga oss själva om vi prioriterar på rätt sätt, när vi ensidigt väljer att stödja energiuppbyggnaden och inte samtidigt på minsta sätt hjälper de svältande människorna i Nordkorea. För inte så länge sedan beslutade Europeiska unionen att ge livsmedelsbistånd till Ryssland. Det stödde vi också. Nordkorea har haft en officiell begäran om samma sak liggande hos kommissionen sedan sommaren 1997. Kommissionen har fram till nu sagt att överskottslagret av nötkött inte var avsett för livsmedelsbistånd och inte heller var till hjälp sett ur en näringsmässig synvinkel. Jag måste emellertid säga att jag står fullständigt oförstående inför det faktum att vi investerar massor av pengar genom Euratom till energiförsörjning och samtidigt låter köttet i överskottslagren ligga och bli gammalt, när vi rent faktiskt skulle kunna hjälpa en del av de svältande människorna i Nordkorea.

Lindqvist (ELDR), Holm, Lindholm och Schörling (V)
Det finns enligt vår mening ingen som helst anledning för EU att ingå ett avtal med KEDO (Koreahalvöns organisation för energiutveckling), som innebär bland annat byggandet av två lättvattenreaktorer och leverans av tjock eldningsolja och kol i och till Nordkorea. Risken är överhängande att Nordkorea fortsätter sitt kärnvapenprogram via bland annat den underjordiska anläggningen i Kumchagri, där man har tekniken och kunskapen för att frigöra plutonium från de nya lättvattenreaktorerna. Det finns också en risk att man fortsätter att utveckla raketteknologin, såsom redan har skett med försäljningen till tredje land och uppskjutningen av missiler.
Med tanke på både den allvarliga ekonomiska situationen och den livsmedelskris som finns i Nordkorea bör stöd naturligtvis inriktas på humanitärt stöd och på en uppbyggnad av bland annat de grundläggande energibehoven. I detta sammanhang framstår den föråldrade och centraliserade kärnkraften som en ytterst olämplig energikälla för framtiden. Vill man ge hjälp för framtiden, måste den ges till förnybara energikällor och baseras på en decentraliserad lösning.
KEDO-avtalet riskerar att medverka till spridning av kärnvapen. Europaparlamentet bör därför säga nej till avtalet. Vi har därför röstat nej till betänkandet i slutvoteringen.
Betänkande (A4-0079/99) av Terrón Cusí

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries och Theorin
Med hänvisning till den stora migrationsströmmen från Irak och angränsande områden, anser vi att denna problematik bör uppmärksammas och välkomnar därför betänkandet av föredraganden Terrón i Cusí. Vi vill med denna röstförklaring dock göra ett viktigt påpekande. Vi anser att formuleringen i betänkandets punkt 16 om att " ...flyktingar så långt detta är möjligt bör mottas i ett land med likartad kultur" är en olycklig formulering som kan uppfattas som att flyktingar inte är välkomna i andra länder än de med likartad kultur. Vi anser att flyktingar skall ha samma självklara möjligheter att söka asyl i länder oberoende av deras egen eller landets specifika kulturella förhållanden.

Lindqvist (ELDR)
Flyktingsituationen i Iran, Irak och Turkiet är mycket omfattande och allvarlig. I återkommande intervaller har kurder bosatta i Bagdad utvisats och tvingats fly till Iran, mest kvinnor och barn. Många män sitter kvar i fängelser i Saddam Husseins Irak.
I Turkiet för den turkiska staten och den turkiska armén ett anfallskrig mot kurderna i den sydöstra delen av landet. Fängslanden, försvinnanden, avrättningar och tortyr hör till vardagen i den turkiska krigföringen, med tusentals nedbrända byar och miljoner flyktingar som följd. EU har här ett särskilt ansvar genom det tullunionsavtal som har tecknats med Turkiet. Där förpliktar sig den turkiska staten att stärka demokratin, respektera yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna. Det har man inte gjort. Tvärtom har läget förvärrats och flyktingströmmarna ökat.
Den allvarliga krisen för främst kurderna i Iran, Irak och Turkiet måste lösas. Ministerrådet bör ta initiativ till en internationell fredskonferens för FN, OSSE, EU, USA, de ansvariga ländernas regeringar samt kurdiska partier och organisationer. Ett viktigt syfte med konferensen skall vara att åstadkomma ett ökat regionalt självstyre för kurdiska områden, garantier för det kurdiska folkets demokratiska rättigheter samt erkännande av den kurdiska identiteten, språket och kulturen.
Betänkande (A4-0077/99) av De Melo

Deprez
Handelns globalisering och den därpå följande internationaliseringen av de allt starkare stora bolagen, i deras oändliga strävan efter en konstant ökad konkurrenskraft och ständigt ökade vinster, ger upphov till en betydande maktöverföring till stora ekonomiska beslutsfattare, i synnerhet finansiella. Det sker till legitima regeringars nackdel. Detta fenomen, som en gång var begränsat till vad man - inte utan förakt - brukade kalla bananrepublikerna, tenderar sedan ett tjugotal år att spridas till våra stater.
Det är alltså både nödvändigt och brådskande att inrätta en internationell motvikt, som kan återställa balansen i styrkeförhållandet mellan ekonomi och politik, där politiken i dag i stor utsträckning har undergrävts till förmån för ekonomin. En genomgripande reform av Förenta nationernas system finner här hela sitt berättigande, den bör dock genomföras utan att man inverkar på säkerhetsrådets främsta plikt, som förblir fred mellan nationer. Det är knappast överdrivet att påstå att säkerhetsrådet, i likhet med Europeiska unionen, saknar huvud och armar.
På det ekonomiska och sociala planet accepterar alla att det krävs en mekanism för samordning mellan de befintliga internationella institutionerna. I samma anda är det också önskvärt att inrätta en internationell organisation för miljö och hållbar utveckling där Förenta nationernas olika enheter bör ingå, de som i dag hanterar denna problematik som är avgörande för mänsklighetens framtid.
Under alla omständigheter måste de internationella institutionernas verksamhet bli öppnare och mer legitim. Det är skälet till att jag särskilt stöder idén om att ge Förenta nationernas system en parlamentarisk dimension.
Det betänkande vi i dag diskuterar är ambitiöst. Lika ambitiösa var Europabyggets grundare, när de kom fram till slutsatsen att det inte finns någon annan lösning än att ena de europeiska folken om man inte vill att de skall föra krig mot varandra.

Palm, Theorin och Wibe
FN utgör det viktigaste organet för fred och säkerhet i världen. FN är också unikt med sin nästintill universella medlemsskara - med i sort sett alla världens länder som medlemmar. Vi anser att FN skall förfoga över effektiva diplomatiska instrument, ha förmåga att utöva preventiv diplomati och tidig konfliktvarning. Däremot anser vi inte att FN skall förfoga över en snabbinsatsstyrka med militära befogenheter. Vi kan av den anledningen inte stödja punkt 8 och ändringsförslag 3. Vi ställer oss också tveksamma till punkt 29 som föreslår att FN-stadgan skall skrivas om för att möjliggöra inblandning i nationella konflikter.

Ordföranden
Tack, herr ledamot.
Parlamentet har uttömt sin föredragningslista.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
Sammanträdet avbröts kl. 16.40.

