3. Venezuela: Fallet Manuel Rosales
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om tre resolutionsförslag om Venezuela.
Pilar Ayuso
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag har skrivit under denna resolution och jag bad att få tala till parlamentet för att jag blev vittne till den så kallade ”utvisningen” av vår kollega Luis Herrero, som i själva verket var en kidnappning. Dessutom hade jag tillfälle att se hur politisk förföljelse och maktmissbruk av Chávezregimen, trakasserier av oppositionen, hot, förakt för mänsklig värdighet och missbruk av rättsväsendet alla blivit en del av vardagen i Venezuela.
Fallet med Manuel Rosales var droppen och katalysatorn för denna resolution, men det finns tusentals fall som är lika blodiga som hans. Några av dem nämns i resolutionen och andra inte, till exempel Eligio Cedeño som föddes i den fattiga Caracasförorten Petare, ett ökänt farligt område som är känt för att ha valt en borgmästare som inte hörde till Chávez regim. Eligio fick en utbildning tack vare andras stöd, särskilt Citibank. Han lyckades starta sitt eget företag, Banco de Caracas, och levde ett normalt liv. Han hjälpte också de fattigaste. I dag hålls han dock fängslad i strid med lagen i Caracas. Han har varit häktad i två år utan att ett sammanhängande mål mot honom har presenterats. Hans enda brott var att vara en del av den ekonomiska oligarkin.
Ett annat fall är Nixon Moreno, en studentledare på Andernas universitet, som valdes till universitetsrådet flera gånger och till president för förbundet för universitetscentrum. 2003 vann han förbundsvalet över nuvarande inrikes- och justitieministern, och det är hans brott. I dag anklagas han för mordförsök och obscena våldshandlingar, trots att han har frikänts från anklagelserna.
Fall som dessa är en del av vardagen i Venezuela, liksom förföljelsen av oppositionen för att utesluta dess anhängare från politiken och tystandet av oliktänkande. Icke desto mindre måste vi sända ett budskap om hopp till Venezuelas demokrati: trots utmaningarna är jag övertygad om att demokratin kommer att återupprättas och president Chávez röstas ut.
Marios Matsakis
författare. - (EN) Fru talman! Fallet med Manuel Rosales är ytterligare ett exempel på det arroganta och paranoida agerande som Venezuelas allt mer auktoritära regering ibland visar upp. Den politiska förföljelsen av Manuel Rosales och många andra är beklaglig och bör fördömas så kraftfullt som möjligt. Vi uppmanar Venezuelas regering att börja agera förnuftigt och demokratiskt och sluta kränka sina medborgares mänskliga rättigheter.
Fru talman! Eftersom detta är sista gången jag kommer att tala här i kammaren vill jag ta tillfället i akt att tacka er och alla kolleger som troget har närvarat vid debatten om mänskliga rättigheter denna torsdagseftermiddag och bidragit till att göra vår värld till en bättre plats.
Låt mig också passa på att - som jag tidigare så ofta gjort - påminna mina kolleger om situationen i mitt eget hemland Cypern. Under de senaste 35 åren har de norra delarna av Cypern ockuperats av den turkiska militären. Medborgarna - EU-medborgare - i områden som Kyrenia, Famagusta, Karpasia och Morfou har levt i exil sedan den förödande turkiska invasionen 1974. Vi vänder oss till EU för att deras anspråkslösa önskan om att få återvända till sina hem och leva där i fred och säkerhet ska gå i uppfyllelse. Jag hoppas att EU inte kommer att svika dem.
Ewa Tomaszewska
Fru talman! När politiska förändringar leder till att oppositionens rätt till offentliga yttranden begränsas, bör vi vara på vår vakt. Det är en tydlig signal om att demokratin hotas. Arresteringar bland oppositionen är en ännu tydligare signal.
Detta är vad som sker i Venezuela i dagsläget. Manuel Rosales, borgmästaren i Maracaibo och president Chávez motståndare i valet 2006, har tvingats fly från landet. Strax efter det att president Chávez vann en folkomröstning som gjorde det möjligt för honom att förlänga sin ämbetstid med fler mandatperioder, utfärdades en häktningsorder för Manuel Rosales. Han lyckades fly till Peru, där han håller sig gömd.
Den här frågan måste tas upp vid nästa sammanträde med Eurolat. Venezuela måste respektera de konventioner som man har skrivit under, där man har försäkrat att man ska respektera de mänskliga rättigheterna.
Bernd Posselt
Fru talman! För tjugo år sedan kollapsade socialismen under den paneuropeiska picknicken vid den österrikisk-ungerska gränsen. Jag hade äran att få delta i förberedelserna för arrangemanget, och jag kommer aldrig att glömma när enhetskanslern, Helmut Kohl, och påven Johannes Paulus II, två ledare för denna utveckling, kort därefter tågade genom Brandenburger Tor och förklarade att socialismen inte skulle ersättas av rövarkapitalism utan av frihet och en social marknadsekonomi.
I dag bevittnar vi i Latinamerika en farlig återgång till socialistiska diktaturer och förtryck. Upprinnelsen till detta är, måste jag tyvärr säga, Venezuela. President Hugo Chávez försöker kväva friheten i hela Latinamerika med oljepengar. Därför är fallet Manuel Rosales av så stor betydelse. Manuel Rosales är inte bara en framstående demokrat som vi måste försvara, han är också en symbolfigur för demokrati in Latinamerika. Vi ska stödja honom och fortsätta att försvara friheten för Latinamerikas folk.
Pedro Guerreiro
Genom ännu en grotesk uppvisning i verklighetsförvanskning står vi åter inför ett gement försök från Europaparlamentets sida att ingripa i Venezuela. I grund och botten är detta försök en del av de intriger som genomförs av dem som konspirerar mot den demokratiska och suveräna process för frigörelse och sociala framsteg som inleddes för ett årtionde sedan av det venezuelanska folket, och har bekräftats på nytt i fjorton valprocesser.
Vad som än en gång verkligen oroar initiativtagarna är att det venezuelanska folket, trots alla problem, hot, faror och störningar, är ett exempel på att det är värt att kämpa, och att det är möjligt att bygga en mer rättvis, demokratisk och fredlig stat och även en sådan värld.
Detta visas genom utvecklingen av ett omfattande folkligt deltagande, minskningen av fattigdomsnivån, den sociala ojämlikheten och arbetslösheten, kampen mot analfabetism och utvidgningen av utbildning till alla nivåer, miljontals venezuelaners tillgång till hälsovård, det nationella nätverket med matmarknader till subventionerade priser, den faktiska nationaliseringen av den statliga oljeindustrin och strategiska sektorer av ekonomin, jordbrukarnas utnyttjande av bördig mark och solidaritet med andra folk, bland många andra exempel.
Vi måste fråga oss: Vilken rätt har när allt kommer omkring detta parlament att ge lektioner i demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna, när det vill införa ett förslag till fördrag som förkastats av fransmännen, nederländarna och irländarna, när det antar det omänskliga återvändandedirektivet som kränker invandrares mänskliga rättigheter, av vilka många kommer från Latinamerika, och när det inte med ett enda ord fördömer Israels barbariska aggression mot det palestinska folket i Gazaremsan?
För femtielfte gången säger vi: Sluta göra anspråk på att ni kan ge världen lektioner.
Erik Meijer
(NL) Fru talman! Jag levde själv tidigare i Venezuela och jag känner till landets förflutna, och särskilt diktaturen under Marcos Pérez Jiménez på 1950-talet. Fattigdom och orättvisor var utmärkande för livet på den tiden, och jag anser att Hugo Chávez regering utgör en mycket betydande och välbehövlig förbättring.
Likväl är jag av den uppfattningen att även en välvillig regering bör uppföra sig anständigt mot sina motståndare och undvika att använda sig av metoder som gör livet extra svårt för dem.
Jag kommer att rösta för den gemensamma resolutionen just precis av den anledningen, eftersom den är avgörande när det gäller att värna demokratin i allmänhet, och eftersom den inte formulerats i syfte att störta vad som enligt min uppfattning är Hugo Chávez välgörande regering.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill korrigera Pedro Guerreiro som är felunderrättad. Enligt siffror från Förenta nationernas utvecklingsprogram har fattigdomen i Venezuela under de senaste tio åren nämligen inte minskat ett jota.
President Hugo Chávez har fört med sig demagogi och diktatur, beklagligtvis med stöd från valurnorna, men också med en hel del trakasserier av människor, vilket än en gång framgår av fallet Manuel Rosales.
Jag har träffat Manuel Rosales. Jag hade äran att träffa honom vid ett besök i Venezuela. Det öde som har drabbat honom är en stor skam eftersom han vill vara en fri man i sitt eget land, men han kan inte vara en fri man i sitt eget land. Det är problemet med Venezuela.
Jag träffade honom när han var tillträdande guvernör för delstaten Zulia. Av sitt folk har han valts till borgmästare i Maracaibo, men han kan inte leva i sitt eget land eftersom människor i Venezuela förföljs och förtalas. De förtalas, vilket Manuel Rosales beklagligtvis drabbas av. Det är det värsta straff som en politiker kan utsättas för, och vi som är politiker i detta parlament måste vara medvetna om det.
Vi kan kämpa för våra idéer, men vi har inte rätt att förtala någon, förfölja dem eller kasta dem i fängelse. Det är just vad som händer i Venezuela.
Mina damer och herrar! Det är på tiden att vi fastställer en strategi för Latinamerika. Det måste vara en strategi med aktiv diplomati för Latinamerika. Den måste förvisso vara för sociala framsteg, i linje med alla de miljoner som vi varje år investerar i utveckling och samarbete, men den måste till hundra procent vara på demokratins sida, till hundra procent på pluralismens sida och till hundra procent för de grundläggande friheterna. Länge leve ett fritt Venezuela!
Zita Pleštinská
(SK) Fattigdom är alltid en god grogrund för totalitära ledare som vill uppträda som frälsare och försvarare av sitt folk. I själva verket gör de detta endast för sin egen skull. Först talade Hugo Chávez inte om socialism utan bara om rätten till en bättre värld. Men med tiden började han tala om socialism. Han bjöd inte in sina motståndare till samarbete, och de blev hans dödsfiender och längre fram politiska fångar. Han inskränkte sedan mediernas frihet, och de som inte ville rätta in sig i ledet stängdes ned. Ensidig information, ledaren-försvararen, kränkningar av de mänskliga rättigheterna, brist på frihet: allt detta sammantaget blir totalitarism. Fallet Manuel Rosales är bara en bekräftelse på vad jag säger.
Andra ledare som spelar samma spel som Hugo Chávez är Fidel Castros arvtagare, Alexander Lukasjenko med flera. Jag vill tacka mina kolleger i Europaparlamentet för att de dessa torsdagseftermiddagar under plenarsessionen sänder en tydlig signal till hela världen om att Europaparlamentet aldrig kommer att tolerera kränkningar av de mänskliga rättigheterna någonstans i världen.
Fru talman! Jag vill tacka er för att ni har varit ordförande för våra sammanträden i Europaparlamentet, för ert samarbete och för er personliga vänskap.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Fru talman! Europaparlamentets nuvarande valperiod går mot sitt slut och tiden är inne för ett slags summering. Vi kan objektivt säga att vi har klarat av väldigt många arbetsuppgifter, och att vi bland resultaten av vårt arbete kan se ett tydligt engagemang för att skydda de mänskliga rättigheterna och effekterna av det. Detta är särskilt märkbart i tredjeländer. Vi kan göra en ingående analys, såsom vi gör i dag, av situationen i Iran, Madagaskar och Venezuela. Vi kan anta passande resolutioner och till och med ge dem en allmän verkan. Dessa resolutioner får inte alltid avsett resultat, men vi arbetar på långt avstånd från de länder och samhällen som har dessa problem, och vår kommunikation och förmåga att genomföra och förmedla våra idéer är inte alltid särskilt god.
Det är värre med demokratin och skyddet av de mänskliga rättigheterna inom Europeiska unionen. Detta är en olustig och pinsam sak. I dag arbetar miljontals människor olagligt. Så vad har hänt med de mänskliga rättigheterna? Olaglig handel med barn och kvinnor blomstrar. Så var är de mänskliga rättigheterna i EU? Hur skyddar vi dem? Varför är vi inte effektiva?
Det måste också nämnas att en obehaglig incident inträffade när vi här i kammaren demonstrerade för en folkomröstning och Hans-Gert Pöttering kallade in säkerhetsvakter, vilket var en kränkning av de mänskliga rättigheterna och vår rätt att demonstrera och framföra våra åsikter. Trots det är resultatet på det hela taget positivt, och jag anser att vi absolut bör fortsätta med den här sortens debatter och den här sortens åtgärder under parlamentets nästa valperiod.
Christopher Beazley
(EN) Fru talman! Jag har begärt ordet för en ordningsfråga i enlighet med arbetsordningen eftersom jag vill göra ett personligt uttalande. Detta är mitt avskedstal till Europaparlamentet. Det har gått ett kvarts sekel sedan jag valdes in första gången, och 30 år sedan min far valdes in - Peter Beazley, Europaparlamentsledamot för Bedfordshire och North Hertfordshire.
Jag vill tacka alla mina kolleger här i parlamentet, särskilt vår talman Hans-Gert Pöttering. Tillsammans lyckades vi säkra det brittiska konservativa partiets medlemskap i Europeiska folkpartiets grupp.
Jag skulle vilja påminna om de insatser som har gjorts av Lord Plumb - Henry Plumb - som detta parlaments talman, av brittiska kommissionsledamöter från alla partier - Roy Jenkins (ordförande), Arthur Cockfield, Chris Patton, premiärminister Ted Heath och Winston Churchill. Alla var de sanna européer.
Partiledaren för mitt parti, David Cameron, har begått ett allvarligt misstag. Han tror felaktigt att han kommer att bli premiärminister i mitt hemland genom att föra en EU-fientlig politik i underhuset. Som medlem av det brittiska konservativa partiet förbehåller jag mig rätten att protestera. Det är mina sista ord. Det finns brittiska konservativa, socialister och liberaler. Vi är alla européer. Vi vill stå sida vid sida med våra partner och våra allierade. Om min partiledare försöker förstöra EU-positiva brittiska politikers arbete under de senaste 30 åren har han fel!
(Parlamentet gav talaren stående ovationer.)
Leonard Orban
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen följer noga situationen i Venezuela. Kommissionen känner till fallet med Manuel Rosales. Han beviljades politisk asyl i Peru efter att ha anklagats för korruption i Venezuela. Kommissionen har tagit del av den förklaring som partiordföranden i Manuel Rosales parti har gett och enligt vilken Manuel Rosales har flytt för att skydda sitt eget liv
Kommissionen anser att Manuel Rosales asylansökan, och Perus beviljande av denna ansökan, är ett bilateralt ärende och att det inte är upp till kommissionen att uttala sig om det rättmätiga i ansökan.
Vi är medvetna om att de rättsliga myndigheterna nyligen har inlett rättsprocesser mot oppositionsledare i Venezuela. Vi vet att vissa samhällssektorer i Venezuela har kritiserat införandet av allt fler åtgärder som de anser inskränker yttrandefriheten och friheten att utöva sina politiska rättigheter. Samma samhällssektor anser att regeringen har en intolerant inställning till kritik. Vi är medvetna om detta och följer noga den politiska händelseutvecklingen i Venezuela.
Jag skulle vilja understryka hur viktigt EU anser att yttrande- och åsiktsfrihet är. Detta är en grundläggande mänsklig rättighet och ett fundament för demokrati och rättsstatsprincipen. Vi hoppas att de demokratiska institutionerna i Venezuela kommer att respektera rättsstatsprincipen och bevara demokratin i landet, samtidigt som de uppfyller sina skyldigheter enligt de internationella avtal som Venezuela har undertecknat och ratificerat, inklusive den amerikanska konventionen om mänskliga rättigheter, särskilt bestämmelserna om politiska rättigheter i artikel 23.
Jag försäkrar parlamentet att kommissionen noga kommer att följa händelseutvecklingen i Venezuela. Kommissionens engagemang för att stödja och stärka demokrati och skydda och främja mänskliga rättigheter och grundläggande friheter kommer även fortsättningsvis att speglas i vår samarbetspolitik och i våra förbindelser med Venezuela.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum omedelbart.
