Migrationsströmmar och asyl och deras inverkan på Schengen (debatt)
Talmannen
Nästa ärende är uttalanden av rådet och kommissionen om migrationsströmmar och asyl och deras inverkan på Schengen.
Enikő Győri
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Utvecklingen i södra grannskapsområdet och de migrationsströmmar detta gett upphov till innebär en allvarlig utmaning för EU. Denna utveckling har betonat vikten av att titta på hela frågan om hur vi hanterar migrations- och flyktingströmmar.
Därför uppmanade Europeiska rådet i mars rådet och kommissionen att före juni månad överlämna en plan till Europeiska rådet om utvecklingen av kapacitet för att hantera migrations- och flyktingströmmar som en reaktion på situationen. De slutsatser som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 11 och 12 april 2011 och det meddelande som skickades ut av kommissionen i förra veckan är viktiga steg i denna riktning. Ordförandeskapet har kallat till ett extramöte i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 12 maj för att diskutera frågan om hur migrations- och flyktingströmmarna ska hanteras. De här diskussionerna hjälper till att förbereda för Europeiska rådets möte den 21 juni, då samma frågor kommer att tas upp.
Vi kan självfallet inte bara stå och se på vad som händer på andra sidan Medelhavet. EU och medlemsstaterna är redo att hjälpa både dem som är på flykt på grund av den senaste tidens utveckling i Nordafrika och de medlemsstater som är mest berörda direkt. Under de senaste månaderna har EU och medlemsstaterna gjort cirka 96 miljoner euro i akut humanitärt bistånd tillgängliga och vi har åtagit oss att fortsatt erbjuda ytterligare stöd när och om situationen så kräver.
Rådet har också bjudit in alla medlemsstater att fortsätta stödja UNHCR, International Organisation for Migration, Röda korset och alla relevanta aktörer, vars insatser är avgörande för att hjälpa dem som är på flykt på grund av det utdragna våldet i Libyen. De medlemsstater som är mer direkt berörda av den här utvecklingen får bidrag i form av finansiering, utrustning och tekniska specialkunskaper. Kommissionen meddelade t.ex. tidigare att cirka 25 miljoner euro från nödfonder skulle kunna göras tillgängliga för medlemsstater som Italien och Malta. Dessutom är det nyskapade Europeiska stödkontoret för asylfrågor redo att hjälpa till, även om det fortfarande befinner sig i ett tidigt skede och inte har en fullständig verksamhet. Vissa medlemsstater, däribland Ungern, har redan sagt att de är redo att omplacera flyktingar från Malta för att minska trycket på myndigheterna där.
Vid sidan av de specifika åtgärder som är avsedda att lösa denna situation har kommissionen som mål att vidareutveckla det gemensamma europeiska asylsystemet. Arbete pågår i rådet och parlamentet och vissa framsteg har redan gjorts, trots de tekniska svårigheterna och det här ämnets politiskt känsliga natur.
Rent generellt fordrar hanteringen av migrationsströmmarna inom EU och i de enskilda medlemsstaterna en effektiv förvaltning av gränserna. När det gäller förvaltningen av de yttre gränserna har Frontex en viktig roll att spela på flera olika sätt, bland annat i samband med övervakningen av EU:s yttre gränser och att erbjuda operativt stöd.
Mot bakgrund av den senaste tidens utveckling i Nordafrika lanserades den gemensamma operationen Hermes den 20 februari 2011 efter en begäran från den italienska regeringen. Den är inriktad på att förebygga och upptäcka olagliga gränsövergångar till Lampedusa, Sicilien, Sardinien och det italienska fastlandet. Frontex bistår också de italienska myndigheterna med gränskontrollverksamhet bakom linjerna genom utfrågningar och undersökningar av migranterna.
Rådet välkomnar också kommissionens beslut att mobilisera extramedel som Frontex behöver för att fortsätta sin planerade gemensamma verksamhet. Vi har uppmanat medlemsstaterna att tillhandahålla ytterligare mänskliga och tekniska resurser som behövs för att stödja myndighetens verksamhet, inklusive Hermes.
Som ni vet finns det nya förslaget om Frontex här i parlamentet och vi har förhandlat om det. Jag räknar med att få stöd i parlamentet för att kunna slutföra detta lagförslag och se till att förhandlingarna blir framgångsrika.
Mot bakgrund av den senaste tidens migrationstryck från Nordafrika prioriterar rådet att stärka Frontex. Jag vill tacka Simon Busuttil och de skuggföredragande för deras goda samarbete och jag hoppas, som jag just betonat, att en överenskommelse vid första behandlingen kan uppnås i juni 2011, vilket Europeiska rådet uppmanade till i mars.
Utvecklingen i södra Medelhavsområdet, framför allt vad gäller de tunisiska migranter som anländer till Lampedusa, har gett upphov till frågor om kontrollerna vid de inre gränserna. Detta berör i sin tur frågan om fri rörlighet inom EU. Rådet instämmer helt i ståndpunkten som nästan alla här delar att medborgarnas fria rörlighet inom Schengenområdet är en betydande framgång. De medlemsstater som har bett om en revision av Schengensystemet har också betonat att de föreslog detta i syfte att bevara våra medborgares fria rörlighet, vilket är en av EU:s hörnpelare.
Att förbättra säkerheten och förvaltningen av Schengenområdet under en period då trycket ökar är ett medel som krävs för detta ändamål. Så mycket sagt måste rådet mot bakgrund av det ökade trycket på vissa yttre gränser och uppmaningarna från medlemsstaterna om att stärka Schengensystemet titta närmare på hur vi fortsatt kan garantera principen om fri rörlighet och samtidigt medborgarnas behov av att upprätthålla en hög grad av inre säkerhet.
Vid rådets möte den 12 maj 2011 planerar ordförandeskapet att inleda diskussioner om de olika idéerna kring Schengenregelverket som kommissionen presenterade i sitt meddelande om migration av den 4 maj. Rådet ser fram emot att framför allt undersöka kommissionens förslag till en mekanism som rör det samordnade och tillfälliga återinförandet av kontroller som en sista utväg, baserat på objektiva kriterier och med respekt för gemenskapsmetoden. Rådet kommer också att ha en chans att diskutera hur man kommer att fortsätta arbeta med revisionen av utvärderingsmekanismen i Schengen för att garantera ett effektivare och mer enhetligt genomförande av regelverket.
Självfallet är vår omedelbara prioritet att hantera effekterna av de dramatiska händelserna i södra Medelhavsområdet, men vi måste också ta med oss lärdomar inför framtiden. Kort sagt måste vi införa en strategi på längre sikt. En del av de frågor jag har beskrivit kommer att bidra till att utarbeta en sådan strategi, men jag ser fram emot diskussioner som kan leda till en övergripande strategi för migration, som fullt ut stämmer överens med vår globala strategi för migration.
I enlighet med detta har premiärminister Orbán nyligen sagt att vi tydligt borde skilja på ekonomiska migranter och politiska flyktingar. EU måste välkomna de senare om vi ska leva upp till våra ideal. EU måste hjälpa länderna i Nordafrika att skapa drägliga levnadsvillkor där, genom åtgärder som påminner om en Marshallplan, och ta itu med migrationens grundorsaker. Det kommer inte bara att kräva en överenskommelse mellan oss, utan också samråd med våra grannar och framför allt i partnerskap med länderna i Nordafrika. Hänsyn måste tas till ett stort antal faktorer som internationellt skydd, migration, rörlighet och säkerhet.
Sammanfattningsvis kommer våra granar i söder att få hjälp genom alla tillgängliga medel under övergången till att bli öppna, demokratiska och välmående samhällen. Detta är det bästa möjliga sättet att hantera de pådrivande faktorer som för olagliga migranter till våra kuster.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! I dag är vi här för att debattera migration och EU-medborgarnas rörlighet över gränserna, men låt mig börja med att påminna oss alla om att det i går var 61-årsdagen av Schumandeklarationen, som lade grunden för EU, och som från den dagen inledde en process där EU:s medborgare har varit beredda att gå samman och lägga skillnader åt sidan för att bygga upp en europeisk kontinent utan gränser, där våra medborgare kan röra sig fritt mellan länderna.
För regioner som den vi nu befinner oss i, här i Strasbourg och i Alsace generellt, innebär det inte längre att om man lever nära en gräns att man är begränsad av den och fördelarna sträcker sig långt utanför dessa gränsområden. För den stora majoriteten av EU:s medborgare är rätten att röra sig fritt själva förkroppsligandet av det europeiska projektet och ett av de mest påtagliga resultaten av EU. Jag är glad över att kunna konstatera att de flesta européer utnyttjar denna rättighet fullt ut - människor gör cirka 1,25 miljarder resor som turister inom EU-länderna varje år.
Det skulle ha varit helt omöjligt utan EU. Jag minns fortfarande hur vi var tvungna att ta oss förbi många svårigheter för att resa från mitt land, Portugal, till Spanien. Det är därför ett fantastiskt tecken på civilisationens framsteg att länder kan sänka hindren vid sina gränser och låta medborgarna röra sig fritt.
Också när det gäller ekonomin är den fria rörligheten central för den inre marknadens framgång och EU:s fortsatta insatser för att stärka tillväxten och jobben. Enkelt uttryckt är den fria rörligheten för EU vad grunden är för ett hus. Om man tar bort den undergrävs hela strukturen.
I förra veckan presenterade kommissionen ett meddelande om en mer strukturerad strategi för migration, som bland annat hänvisade till ett förslag om en förstärkt förvaltning för Schengensystemet. Andra förslag kommer att följa under de kommande veckorna och jag vill passa på att berömma kommissionsledamot Malmström, som med stor intelligens och känslighet gör sitt bästa för att hitta rätt strategi för denna komplexa fråga.
Låt mig betona förvaltningen av Schengen, eftersom jag anser att det är den viktigaste frågan här i parlamentet. Självfallet finns det många andra förslag, t.ex. om att förstärka Frontex och om ett gemensamt europeiskt asylsystem, men jag hoppas att vi kommer att få andra tillfällen att diskutera de frågorna mer ingående.
Förra året presenterade kommissionen förslag för att bevara och förstärka utvärderingsmekanismen i Schengen som ett centralt inslag i regelverket för vårt gemensamma projekt. Jag vill betona att förra året - dvs. långt före den senaste tidens utveckling - hade kommissionen redan konstaterat vissa problem i förvaltningen av Schengen. Vi kommer nu att uppdatera och komplettera de här förslagen och vi kommer att göra allt vi kan för att snabbt uppnå resultat.
Den rådande migrationssituationen i Medelhavsområdet och det tryck detta lett till har lyft fram en del svagheter och icke-samordnade reaktioner från medlemsstaterna i förvaltningen av Schengen. I kölvattnet av dessa extraordinära omständigheter måste vi omgående förstärka förvaltningen av Schengen och de yttre gränserna. Vi behöver bättre samordning mellan kommissionen och medlemsstaterna och framför allt mellan medlemsstaterna själva.
Den senaste tidens händelser har inneburit att frågorna blivit mer brådskande, men kommissionen använder det här tillfället för att genom meddelandet ta upp de bakomliggande orättvisor och olösta frågor som har gett utrymme för vissa medlemsstater att agera unilateralt och inte nödvändigtvis med ett EU-perspektiv. Det är dags att kväva denna tendens i sin linda: att stoppa den redan från början.
Kommissionen har redan vidtagit kortsiktiga åtgärder för att hantera situationen i Medelhavsområdet. Dessutom manar det paket vi lade fram i förra veckan till rationell reflektion, till att ta hänsyn till kortsiktiga behov av att förstärka de yttre gränserna och att ha en bredare strategi på asyl- och migrationsområdet. De här frågorna måste också betraktas mot bakgrund av vår grannskapspolitik, handeln med Nordafrika och stödet för demokratisering samt EU:s arbetskraftsbrist på lång sikt och insatser för att stärka den europeiska konkurrenskraften.
Detta är inte någon reflexreaktion. Detta är inte något improviserat. Detta är och måste vara ett brett urval av åtgärder som bygger på en stark och framgångsrik EU-politik och som fastställer vad som ligger i EU:s och dess medborgares bästa intresse nu och i framtiden.
Samtidigt är syftet att hjälpa de medlemsstater som försöker hantera en orättvis andel av migrationsbördan. När tusentals människor anländer till ett lands kuster beror det inte på att de drömmer om att bo på Malta eller Lampedusa, utan på att de söker en bättre tillvaro i Europa. Länder som är mer direkt exponerade för massiva migrantströmmar kan inte förväntas hantera dem på egen hand. Reglerna om medborgarnas fria rörlighet gynnar alla länder inom EU. Det är alla länders skyldighet att stödja de länder som regelbundet utsätts för särskilt tryck. Det innebär att bördan måste fördelas rättvist. Det innebär också att alla medlemsstater måste ta sina skyldigheter på allvar.
När vi tittar på bördefördelningen måste hänsyn tas till allt tryck och alla insatser och detta är EU:s själva anda: att hantera krisen genom solidaritet och ansvarstagande. Solidaritet och ansvarstagande är nyckelorden i vår lösning. Immigration är en europeisk utmaning. Immigration kräver en europeisk lösning.
Därför syftar kommissionens förslag till att ta EU:s förvaltning av Schengensystemet ett steg vidare och visa att det kan finnas solidaritet mellan medlemsstaterna. Detta handlar om gemensam förvaltning, inte om unilaterala åtgärder. Jag betonar än en gång att detta är en del av en övergripande strategi. Att stärka Frontex och att övergå till ett gemensamt europeiskt asylsystem är också aspekter av en sådan strategi.
Låt mig förtydliga en punkt så att den är kristallklar: detta handlar inte om att hitta sätt för medlemsstaterna att återinföra gränskontroller. Jag är övertygad om att om man gjorde det skulle det inte bara på ett katastrofalt sätt undergräva det som EU har byggt upp under de senaste 61 åren, utan också sabotera livskraften hos våra insatser för att bygga upp ett välmående och integrerat EU för framtiden.
Dessutom har medlemsstaterna redan rätten att använda sig av det här alternativet unilateralt inom ramen för det befintliga Schengensystemet. Denna rätt har tidigare använts för att hjälpa medlemsstater att hantera specifika, kortsiktiga extraordinära omständigheter, t.ex. efter terroristattacker eller med anledning av narkotikatransporter.
De här undantagen ska förbli undantag, då jag inte tillräckligt starkt kan betona att det inte är någon önskvärd utveckling för EU att återinföra gränskontroller, varken under de rådande förhållandena eller i relation till de framtida utmaningar som vi förr eller senare kommer att ställas inför. De ska vara en absolut sista utväg.
Dessutom vet vi alla att inre kontroller ibland kan vara till nytta, men de är inte en del av en konstruktiv strategi för europeisk integration och inte heller utgör de en kostnadseffektiv långsiktig lösning för att övervaka rörligheten och hantera migrationstrycket. Så har inte alltid varit fallet. Det finns ingen medlemsstat som har ett bättre läge när de ställs inför en omfattande migrantström om de försöker hantera den på egen hand. Endast om medlemsstaterna tar itu med situationen tillsammans kan man hitta en bestående lösning.
De förslag vi lade fram för ett år sedan för att stärka Schengen, genom en utvärderingsmekanism och en ökad samordning av gränsövervakningen, kommer att bidra till en känsla av ett regelverk för hela unionen och en gemensam förvaltning inom systemet. De kommer att säkerställa att länderna i framtiden inte kommer att känna sig pressade att fatta beslut på egen hand som påverkar alla länder som deltar i Schengensamarbetet.
Jag vill betona att detta inte är en ny policy som undergräver unionen. Det är en chans att stärka den - ett steg framåt mot gemensam europeisk förvaltning, inte ett steg tillbaka. Syftet är att stärka Schengenregelverket, inte att avvika från Schengenregelverket. Vi kan inte vara blinda för att den senaste tidens händelser har visat på ett problem inom förvaltningen av Schengensamarbetet, som vi måste lösa. Om vi inte stärker de befintliga mekanismerna kommer medlemsstaterna att fortsätta agera på egen hand. De kommer de facto att stimuleras att agera på egen hand. Vi kommer att ge populisterna, extremisterna och i vissa fall de främlingsfientliga argument - människor som vill ifrågasätta gemenskapens fantastiska regelverk på det här området. Därför tror vi att det bästa sättet att undvika att riskera Schengen är just att stärka förvaltningsreglerna för Schengensamarbetet och förtydliga vissa aspekter.
Jag vill understryka att detta inte handlar om att ge efter för tryck från någon del av Europa. Genom att stärka vår kapacitet att hantera krissituationer kommer det att införa ett mer robust förvaltningssystem som kommer att utrusta beslutsfattarna med bättre verktyg för att stå emot populistiskt eller extremistiskt tryck i framtiden.
Det är inte ett förslag som bara syftar till att hantera kortsiktiga händelser, utan det kan bara finnas verkligt förtroende för långsiktiga lösningar om vi visar att vi effektivt kan lösa också de kortsiktiga problemen. Det handlar inte om att vrida tillbaka tiden: det handlar om att få ordning på förvaltningen i dag inför de utmaningar som EU med all sannolikhet kommer att stå inför i morgon. Det handlar inte om att överge medborgarnas rätt till fri rörlighet. Det handlar om att värdesätta deras integritet genom att förstärka regelverket.
Jag är övertygad om att parlamentet kommer att stödja vår strategi och våra insatser. Vi är förenade i vår beslutsamhet att upprätthålla de principer som är grunden för EU, mot alla populistiska frestelser. Vi vet att det i vissa kretsar i dag är fashionabelt att vara extremist eller populist eller att ibland vifta med främlingsfientlighetens fana. Men det ska vi inte göra. Vi kommer att motstå alla former av tryck, men för att lyckas med detta måste vi ge medborgarna en tilltro till att vi håller fast vid två saker: för det första att korrigera bristerna i det befintliga systemet så att effektiv hjälp kan ges i pressade situationer och krissituationer och för det andra att mot denna bakgrund garantera fullständig respekt för de mänskliga rättigheterna och de humanitära principer som EU bygger på. Människor är redo att visa sin solidaritet, internt och externt, om de är säkra på att deras oro för säkerheten kan lösas på ett beslutsamt och brett sätt.
Jag räknar med att få parlamentets stöd när det gäller att uppmana medlemsstaterna att snabbt fatta nödvändiga beslut. Vi har presenterat våra förslag. Nu finns ingen tid att vänta: det är dags att agera, så att ett öppet EU kan klara denna utmaning, förenat och starkare.
Manfred Weber
för PPE-gruppen. - (DE) Herr talman, rådets tjänstgörande ordförande, kommissionens ordförande! Som redan har betonats är Schengen en av de största framgångarna i vårt gemensamma europeiska projekt. Medborgarna märker det i vardagen när de reser i Europa. Det är förverkligandet av drömmen om Europa - ett Europa utan gränskontroller. Det måste därför först tydliggöras i den här debatten - framför allt mot bakgrund av den debatt som förts under de senaste veckorna - att vi här i parlamentet gemensamt kommer att se till att denna princip och idén bakom den inte får spåra ur på grund av något initiativ eller någon debatt. Vi kommer att försvara den här principen i parlamentet.
Under de senaste veckorna har det förts diskussioner kring de drygt 25 000 flyktingar från Tunisien som har anlänt till det italienska territoriet Lampedusa. Ändå har ett land som Sverige under många år tagit emot mer än 25 000 personer per år. Det har funnits stater som har tagit emot ett mycket större antal personer i förhållande till den egna befolkningen än vad som nu är aktuellt vid Europas södra gräns, ändå har ingen tidigare kommit på tanken att ifrågasätta Schengen på grund av belastningen. Jag vill därför i det här skedet tydligt betona att det är synd att vi på allvar måste föra en debatt i Europa - av alla ställen - om Schengens status på grund av denna utmaning som vi måste ta oss an tillsammans.
För det andra vill jag tydliggöra att vi ägnar oss åt solidaritet. När det gäller länder som Malta - ett litet land som påverkas kraftfullt och som inte har något inland - visar vi i dag solidaritet. Utöver denna solidaritet vill jag dock betona att den andra grundprincipen är det ansvar som länderna själva har. Jag måste därför även be kommissionen att titta närmare på detta. Om domstolar inom EU nu fastslår att Dublin II-förordningen ska vara ineffektiv - med andra ord att flyktingarna inte ska deporteras till ankomstlandet - då måste vi fråga kommissionen hur engagerad den kommer att vara när det gäller att agera mot de stater som uppenbarligen inte inför den befintliga lagstiftningen för närvarande. Vi talar här om minimistandarder inom EU. Jag uppmanar därför kommissionen att vidta åtgärder här också.
När det gäller förberedelserna för rådet har jag bara tre punkter jag vill ta upp. Den första punkten är att när det gäller migration måste vi självfallet förväntas oss mer migration på lång sikt på grund av den demografiska förändringen, men här inom EU har vi för närvarande 24 miljoner människor som saknar arbete och i Spanien är ungdomsarbetslösheten 30 procent. Vi ska därför gå försiktigt fram - mycket försiktigt - när det gäller migrationsfrågan. Min andra punkt handlar om att stärka Frontex, vilket redan har nämnts.
Min tredje punkt är att jag vill be oss alla att se till att de stater som var på väg att gå med i Schengen, nämligen Bulgarien och Rumänien, inte hamnar på efterkälken på grund av den aktuella debatten. De har gjort jobbet, de har gjort insatser. Vi ber inte att villkoren för att gå med ska sänkas, men om de uppfyller villkoren är det inte mer än rätt att Bulgarien och Rumänien också har rätt att bli medlemmar i Schengenområdet.
Martin Schulz
för S&D-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag delar inte uppfattningen att kommissionens meddelande är bra. Jag är ledsen, men det anser jag inte att det är. Jag anser att det är överdrivet och inne på fel spår.
Det handlar inte om en kris inom EU. När 400 000 personer reser från Libyen till Tunisien är det en kris för Tunisien. När 20 000 personer tar sig över Medelhavet till Europa är det inte en kris för Europa.
(Applåder)
Om bördan vore rimligt fördelad över hela EU skulle det inte finnas något problem alls. Manfred Weber nämnde siffrorna. Ingen har hetsat upp sig över siffror i den storleksordningen.
Jag anser därför inte att det ni har presenterat är bra, kommissionsledamot Malmström, eftersom ni misslyckats med att hänvisa till artikel 78.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Jag vet inte om ni känner till den. I artikel 78.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt anges att om en eller flera medlemsstater ställs inför en plötslig tillströmning av medborgare från tredjeländer kan kommissionen föreslå rådet att besluta om provisoriska åtgärder till förmån för den eller de medlemsstater som berörs - för övrigt efter att ha rådgjort med Europaparlamentet. Det är vad som anges i artikel 78.3 i det gällande fördraget.
För övrigt infördes tillfälliga gränskontroller inom ramen för Schengensamarbetet i samband med fotbolls-VM 2006 som ett försvar mot huliganismen. Det finns överhuvudtaget inget behov av att stödja ett populistiskt initiativ från två regeringschefer - som är inträngda i ett hörn i sina egna länder och letar efter en flyktväg i form av populistiska metoder - genom att lägga fram ett sådant meddelande.
(Applåder)
Vad hände då? Italiens inrikesminister, som företräder Lega Nord, säger: Alla tunisier talar franska, det är bra - det innebär att vi kan ge dem uppehållstillstånd inom Schengen och så kan de alla åka till Frankrike. Den franske presidenten frågar då självfallet om de har en skruv lös. Alla tunisier som kommer till Italien vill nu åka till Frankrike? Ni vill skyffla över dem på oss? I så fall kommer vi att stänga gränsen. Då gör premiärminister Berlusconi och den franske presidenten gemensam sak och säger att vi nu behöver gränskontroller igen på grund av den situation vi själva har medverkat till. Vad gör kommissionen då? Man lägger fram ett meddelande, i stället för att säga: ”Det här är absolut fel väg att ta. Ni kan inte beröva EU:s medborgare en av deras grundläggande rättigheter på det här sättet.” Det är vad jag hade förväntat mig av er.
(Applåder)
Vi håller på att förlora EU-andan. Hur kan det komma sig att inom EU - där en av våra största framgångar när det gäller de grundläggande friheterna är våra medborgares fria rörlighet - kan två regeringschefer plötsligt helt godtyckligt göra en av våra största framgångar ineffektiv - det var en utmärkt formulering ni använde i ert tal - på grund av ett marginellt problem som lätt kan hanteras? Hur är detta möjligt? Allt som behövs för att de här personerna ska vinna är att vi inte kämpar emot tillräckligt. Jag hade därför uppskattat om ni hade kämpat emot.
(Talmannen avbryter talaren.)
Jag vill bara säga en sak till er: Jag bor vid en gräns, i mitt fall den tysk-holländsk-belgiska gränsen mellan Aachen, Maastricht och Lüttich. Kan ni förklara för mig, kommissionsledamot Malmström, hur migrationsproblemet i Medelhavsområdet ska hanteras genom att jag måste visa mitt pass nästa gång jag reser från Aachen till Maastricht. Om ni kan förklara det för mig skulle jag vara tacksam.
Guy Verhofstadt
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Låt oss vara mycket öppna och uppriktiga när det gäller det här: det vi har sett under de senaste veckorna i den här frågan har varit skamligt - Italien som utfärdar tillfälliga uppehållstillstånd till flyktingar från Tunisien, sedan Frankrike som reagerar genom att på nytt införa inre gränskontroller, som om EU plötsligt hade upphört att existera.
Låt oss vara mycket öppna och kalla detta vid dess rätta namn: det var ett pingpong-spel mellan två regeringar och av Berlusconi och Sarkozy, över ryggen på flyktingar som faktiskt befinner sig i en svår situation. Det är detta som har hänt och min uppfattning är att det har varit katastrofalt inte bara för Schengen, utan också för EU och bilden av EU, eftersom återinförandet av inre gränskontroller strider mot det som är hela grunden för unionen och mot grundprinciperna i fördraget. Denna poäng har upprepats flera gånger här och också av José Manuel Barroso.
Dessutom saknade det som hände proportioner. Jag vill inte gå så långt som Martin Schulz och kalla detta ett marginellt problem - 27 000 tunisier utgör inte ett marginellt problem - men han har rätt när han säger att i jämförelse med t.ex. de 350 000 personer som flydde från Kosovo under kriget där talar vi självfallet inte om någon migrationstsunami.
Nu kommer vi till problemet: meddelandet från kommissionen. Jag anser att det inte är särskilt tydligt. I meddelandet uppges att som en sista utväg i mycket kritiska situationer kan en mekanism behöva införas - och som jag uppfattar det handlar det om en ny mekanism - som möjliggör ett samordnat och tillfälligt återinförande av gränskontroller.
Detta är problemet med hela meddelandet, eftersom detta innebär att kommissionen föreslår ytterligare en möjlighet att återinföra gränskontroller, som inte finns i det befintliga Schengenregelverket. Jag kan säga att vår grupp kommer att bekämpa ett sådant förslag med alla tillgängliga medel och jag hoppas att hela parlamentet kommer att göra detsamma.
Om däremot den aktuella meningen innebär att kommissionen vill begränsa den nuvarande bestämmelsen då har detta redan förutsetts: nationell säkerhet och allmän ordning är de två punkter som omfattas av det befintliga Schengenregelverket.
Om det avsedda syftet är att kommissionen vill begränsa den nuvarande bestämmelsen som tillåter att medlemsstaterna återinför gränskontroller då kommer ni att få vår grupps helhjärtade stöd.
Det jag begär av Cecilia Malmström och José Manuel Barroso är en omformulering av meddelandet och framför allt av den mening som anger att en ny mekanism ska införas för återinförande av gränskontroller. Allt de behöver göra är att säga att de kommer att förstärka den befintliga bestämmelsen i Schengenregelverket.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag och min grupp välkomnar den här möjligheten att debattera de frågor och problem som Europa står inför när det gäller migration och Schengensystemet. Debatten borde ha förts för länge sedan. Nu är det dags att lyfta fram inte bara den fria rörligheten, utan också att skydda medlemsstaternas gränser och själva EU bättre. I stället för att kräva mer lagstiftning inom området immigration och migration borde vi se till att den lagstiftning vi redan har fungerar bättre för alla EU:s medborgare. Den oro som medlemsstaterna har i dag är inte reaktionär, utan i stället en oundviklig följd av att förhållandena i Europa och runt om i världen ständigt har förändrats under de senaste 20 åren.
Det råder ingen tvekan om att Schengen på många sätt har varit en framgång, men Europa står inför utmaningar som helt enkelt inte fanns i samma omfattning som i dag när systemet skapades. En omfattande arbetslöshet, migration från Nordafrika, terrorism, organiserad brottslighet och människohandel har gett oss problem som är betydligt mer komplexa än dem man utgick ifrån i strategierna för EU-medborgarnas fria rörlighet. Det är inte orimligt att säga att det nuvarande systemet nu visar sig ha brister och vara illa lämpat för de nya omständigheter vi befinner oss i. Vi måste skapa ett effektivt verktyg som motsvarar de moderna behov som EU:s medlemsstater har och kunna förbättra situationen för alla.
Detta måste kompletteras av att med förnyad styrka se till att andra myndigheter inom EU, som Frontex, finns på plats för att hjälpa staterna att säkra sina egna yttre gränser och för att se till att problemen inte förvärras av att de nya länder som går med i EU och därmed Schengenområdet är både illa förberedda på att möta utmaningarna och att även axla den börda som följer med de uppenbara fördelarna.
Detta är ett problem som bäst kan lösas genom kommunikation och samarbete, men EU:s immigrations- och Schengenpolitik fordrar omedelbar granskning, reflektion och därefter en förnuftig reformering.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det är en sak jag inte förstår. Vi får veta att 25 000 tunisier anländer till Europa och att människor talar om bristande säkerhet. Vad då för bristande säkerhet? Låt oss inte glömma de extraordinära händelser som har ägt rum i Tunisien och Egypten och att ett krig pågår i Libyen. Låt mig påminna er om att under kriget i Bosnien utfärdades tillfälliga uppehållstillstånd så länge som kriget pågick. Tyskland tog emot hundratusentals personer. Detta hände och Tyskland finns fortfarande kvar. Landet har inte gått under än. Allt det här pratet om ett sjunkande fartyg är bara propaganda.
Dessutom hör vi nu också att det pratas om brottslingar och maffian. Som om det var brottslingar och maffian som anlände till Lampedusa! Brottslingar behöver inte komma hit via Lampedusa. De tar sig in på det vanliga sättet. Vi ser dem inte, men de finns i våra länder. Så sluta göra en så stor sak av det hela.
Problemet är rätt enkelt: människor flyr från Nordafrika. Så låt oss fördela stödet för dem inom EU. Ni menar väl inte att 25 000 personer bland 400 miljoner invånare är ett stort problem? Låt mig säga en sak. Det här ligger mig nära, för hur många judar avvisade vi? Engelsmännen gjorde det, amerikanerna gjorde det, alla länder gjorde det när judarna flydde, eftersom man sade att det fanns för många judar. Detta var 1939-1940. Det var Europa som agerade så här. England agerade så här: man avvisade judar. USA avvisade dem. Fartyget hette Saint Louis. Jag tycker att det är obehagligt att varje gång som människor befinner sig i svårigheter anses de vara problemet. De är inte problemet: det är vi och vår oförmåga att vara öppna som är problemet.
(Applåder)
Kommissionsledamöter, rådets tjänstgörande ordförande, är ni medvetna om vad som hände i Paris? I Paris fick några unga tunisier med italienskt uppehållstillstånd höra den franska polisen säga: ”Så här tänker vi göra med era tillstånd” och sedan rev de sönder dem framför ögonen på dem. Så här fungerar den europeiska lagstiftningen i dag: en nationell polisstyrka säger till personer som har ett uppehållstillstånd som utfärdats av Italien: ”President Sarkozy har bestämt att tillståndet inte räknas.” Om det är så lagstiftningen i EU fungerar menar jag att något har gått fel och därför ber jag er nu att sluta säga att de problem som finns i Nordafrika utgör ett säkerhetsproblem. Problemen i Nordafrika och problemet med kriget i Libyen skapar otrygghet hos människor som är bosatta här.
Så låt oss fördela flyktingarna mellan oss. Låt oss ge dem egenmakt genom att ge dem tillfälliga uppehållstillstånd tillssituationen har lugnat ned sig och låt dessa tillstånd gälla i hela EU. Jag menar att genom att godta den här debatten om Schengen i dag och genom att acceptera populistiska påtryckningar och rasism kommer alla gränskontroller att bygga på hur människor ser ut. Stoppade någon er, Martin Schulz? Nej. Stoppade någon er, Guy Verhofstadt? Nej. De stoppade inte mig heller. Men alla som har brun hy, alla som är annorlunda kommer att stoppas och kontrolleras. Vi kommer att skapa ett slags à la carte-EU. Vita får komma in, men brunhyade får inte göra det! Det är ett EU som vi vill bekämpa.
(Applåder)
Rui Tavares
Herr talman! För exakt ett år sedan röstade vi här i parlamentet om vår del av sambeslutet om att evakuera flyktingar och i detta sambeslut fanns en nödmekanism som skulle användas när det gällde flyktingar som ställts inför väpnade angrepp eller som var offer för naturkatastrofer.
Ett år senare har detta sambeslut inte slutförts av rådet och mitt arbete som föredragande om evakueringen av flyktingar har nu blivit ett uppdrag som handlar om att hitta stöd för detta sambeslut. Vi hade 600 röster för, men sedan blev det en uppgift som först var frustrerande och deprimerande och som nu är desperat.
Mitt jobb som föredragande om evakuering av flyktingar kan inte vara att som förra månaden rapportera att 150 personer dog utanför Lampedusas kust och nu få veta att ytterligare 600 har försvunnit och att mer än 60 dog inom synhåll för Nato-fartyg och europeiska fartyg. Det kan inte vara min uppgift.
Rådet måste slutföra detta sambeslut, eftersom det finns mycket att göra för att evakuera flyktingar. Just nu uppmanar vi Catherine Ashton att säga att vi behöver en öppen humanitär korridor för att föra ut de 8 000 som fortfarande befinner sig i Tripoli. Där finns 8 000 personer med UNHCR-identitetskort, vilket är ganska få.
Nato-fartyg måste uppmanas att tillämpa 1973 års resolution, som säger att civila ska skyddas. Det innebär samma sak i Benghazi, Misrata och Medelhavet: det innebär att rädda dem som är skeppsbrutna.
När det gäller Schengen vill jag säga en sak. Svaret på att tillfälligt, unilateralt upphäva Schengen kan aldrig vara ett systemiskt upphävande av Schengen från EU:s sida. Det handlar inte om att avfärda hela idén. Det handlar om att hålla fast vid idén och tillämpa den universellt. Det kan det inte vara. Till att börja med måste det handla om att använda resurser för att evakuera flyktingar. Vet ni hur mycket pengar EU:s medlemsstater tjänade på att sälja vapen till Libyen under 2009? 343 miljoner euro. Vet ni hur mycket som finns i Europeiska flyktingfonden? 100 miljoner euro. Vi skulle vara glada om Europeiska flyktingfonden hade lika mycket pengar som vi tjänade på att sälja vapen under enbart ett år.
Ungern, som var det första landet i världen som omfattades av en samordnad aktion för att evakuera flyktingar 1956, har ett särskilt ansvar - ett historiskt ansvar - att också agera i denna flyktingkris. Vi kan inte klaga över brist på pengar på det här området.
Nigel Farage
för EFD-gruppen. - (EN) Herr talman! I går var det Europadagen och i ljusgården här hade vi beväpnade soldater, vi hade Luftwaffe-orkestern och imperieörnar, flaggan paraderades och hissades, EU:s nationalsång spelades. Det var en uppvisning i militarism och EU-nationalism.
Jag trodde och hoppades att det bara var en ond dröm, men i dag har vi er, José Manuel Barroso. Ni inledde självfallet med att upprepa att människors fria rörlighet förkroppsligar det europeiska projektet. Ni övergick därefter till att säga att medlemsstaterna är skyldiga att dela bördorna av migrationsströmmarna till Europa. Ni förespråkar en gemensam immigrationspolitik för EU, men ni vet förstås att ni förlorar, eftersom det gräl som har uppstått mellan Italien och Frankrike visar att när det finns en kris mellan teorin om europeisk integration och nationalstatens praktiska politik vinner nationalstaten.
Ni är alltså oroad över att ni förlorar och för att förvara ert ställningstagande, för att försvara ert älskade EU-regelverk, er lagstiftning, tar ni till intolerans, tar ni till nationalism, ni får mig att inse att det jag såg i går faktiskt var på riktigt.
Ni angriper dem som vill kontrollera sin egen gränspolitik. Ni anklagar dem för att vara främlingsfientliga. Ni anklagar dem för att vara extremister, men värst av allt - ja, värst av allt - ni anklagar dem tre gånger för att vara populister. Är inte det förfärligt? Det fria valets makt. När människor vågar rösta nej i folkomröstningar är de populister. När de vill kontrollera sina egna gränser är de populister. Jag påstår att populister faktiskt är demokrater och att ni baktalar dem som vill flagga med populismens fana.
Här är den, José Manuel Barroso. Här är den.
(Nigel Farage, John Stuart Agnew och Godfrey Bloom håller upp små brittiska flaggor.)
Den här flaggan har representerat liberal demokrati betydligt längre än någon av EU:s medlemsstater och det kommer den att fortsätta göra långt efter det att EU:s stjärnbeströdda flagga har försvunnit.
Philip Claeys
(NL) Herr talman! Även om det i Schengen anges att kontrollerna vid EU:s inre gränser måste tas bort anges det också att vi måste övervaka våra yttre gränser. Problemet är att det här avtalet inte följs, eftersom våra yttre gränser inte övervakas på ett effektivt sätt. 16 år efter Schengens införande borde vi ha modet att erkänna att fördraget inte har fungerat. Vi borde också ha modet att medge att EU inte har tillhandahållit någon lösning, utan har själv blivit en del av problemet. Medlemsstaterna måste därför än en gång ges möjlighet att skydda sina gränser utan att EU ingriper.
Vi behöver omgående fler åtgärder. Frontex måste t.ex. skicka tillbaka fartyg med falska flyktingar till deras ursprungsländer i stället för att spela rollen av ett slags välvillig välkomstkommitté. Vi måste slå ned på nätverk som bedriver människohandel. Medlemsstaterna måste sluta belöna olagliga invandrare med uppehållstillstånd. Aktiva åtgärder måste vidtas för att få olagliga invandrare och politiska flyktingar vars ansökningar har avvisats att återvända till sina hemländer. Om inget av detta sker garanterar jag er att det kommer att vara slutet för Schengen, vilket faktiskt inte skulle vara så illa.
Jag vill också protestera mot det språkbruk som används här, mot misshagliga termer som ”populister”, ”extremister” och liknande av människor som bara vill skydda sitt lands gränser. Vi måste få ett slut på det. Det är inte rätt. Vi måste också medge att reglerna måste tillämpas. Det är inte så konstigt att samtidigt som vi vägrar diskutera tillämpningen av reglerna låter vi människor komma med tillmälen om andra?
Simon Busuttil
(EN) Herr talman! Schengenområdet är en landvinning som är mycket viktig och synlig för EU-medborgarna och parlamentet sänder i dag ett tydligt budskap om att vi måste kämpa tillsammans, inte bara för att bevara Schengenområdet, utan även för att stärka det ytterligare. Vi förlitar oss på att kommissionen kommer att lyckas med detta och Europaparlamentet kommer att stödja kommissionen i insatserna för att stärka Schengenområdet, men om det finns två lärdomar som vi kan dra av de senaste veckornas händelser är det följande.
För det första är Schengenområdets inre gränser kopplade till en gemensam strategi, ett gemensamt åtagande för våra yttre gränser. Om våra yttre gränser är svaga kommer vi att få problem med våra inre gränser, och det måste vi titta på. Italien kände sig pressat av 25 000 personer, som fick tillfälliga uppehållstillstånd och då fortsatte till Frankrike. Frankrike kände sig pressat och återinförde sina nationella gränser. Belastningen hamnade alltså på de inre gränserna och därför är de yttre gränserna en gemensam angelägenhet för oss.
För det andra behöver Schengen solidaritet, och solidaritet handlar också om att dela på ansvaret - bördefördelning - och ett gemensamt ansvar beror i sin tur på respektive medlemsstats storlek. Enligt det nuvarande systemet blir de människor som kommer till ett land kvar i ankomstlandet eftersom de enligt vår lagstiftning, inklusive Dublinförordningen - ska stanna kvar i det första ankomstlandet. Detta måste helt klart ändras eftersom det inte längre är hållbart. Om 1 000 personer kommer till mitt land Malta är det befolkningsmässigt sett samma sak som att över en miljon personer kommer till hela EU. Så ja, 25 000 personer är ingenting, det är en droppe i havet för hela EU, men när 1 000 människor kommer till EU:s sydligaste medlemsstat är det en massa människor. Vi måste därför koppla Schengenområdet till solidaritet, Schengen behöver solidaritet.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
William
(EN) Herr talman! Talaren nämnde insatser för att stärka Schengenområdet. Innebär det att stärka Schengenområdets gränser, särskilt gränsen mellan Grekland och Turkiet?
Simon Busuttil
(EN) Herr talman! Jag tackar ledamoten för hans fråga.
Ett av villkoren för anslutning till Schengenområdet är just att landet i fråga ska stärka sina yttre gränser. Eftersom de yttre gränserna är en gemensam angelägenhet är det också alla medlemsstaters ansvar att se till att de är starka.
När man uppfyller dessa villkor får man ansluta sig till Schengenområdet. Detta är just vad länder som Bulgarien och Rumänien har gjort, och det är exakt därför vi har hjälpt Grekland genom ett Frontexuppdrag vid den turkisk-grekiska gränsen.
Så ja, detta visar att stärkandet av de yttre gränserna är en gemensam angelägenhet.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! I går, den 9 maj, firade vi grundandet av EU, och detta visar oss att EU bör byggas upp steg för steg och inte allt på en gång eller för alltid, med andra ord att EU inte byggs definitivt eller oåterkalleligt, och att vår dagliga uppgift måste vara att bevara allt som EU har uppnått.
Schengen är ett område med fri rörlighet för personer, men det är också en symbol för det bästa EU har gjort under de senaste 20 åren, som visar EU:s bästa sida.
Att tala om de 25 000 migranter som har kommit till den här sidan av Medelhavet som en outhärdlig börda är att sända fel budskap. Tyskland har visat att det inte är så, Kanarieöarna och Spanien har visat att 30 000 personer som kommer varje år från den afrikanska kusten inte är en outhärdlig börda för EU.
Svaret får därför inte vara att utnyttja denna migrationsström för att ifrågasätta Schengenområdet. Det är snarare tvärtom, detta måste användas för att visa att det som fortfarande återstår att göra inte handlar om att rätta till brister som orsakats av Schengenområdets utsvävningar, utan snarare om att stärka det. Schengenområdet kan stärkas genom att tillämpa solidaritetsklausulen för området med frihet, säkerhet och rättvisa enligt Lissabonfördraget, genom att slutföra asylpaketet som fortfarande inte har färdigbehandlats och genom att permanent inrätta andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) och kontrollmekanismen, vilken anges i villkoren för anslutning till området med fri rörlighet. Parlamentet har röstat för Rumäniens och Bulgariens anslutning. Dessa länder har rätt att ansluta sig till området med fri rörlighet.
Det Europaparlamentet först och främst behöver göra är dock att åberopa sin behörighet att besluta i den här frågan tillsammans med rådet. Jag vill därför påminna er om att förslaget om att den rättsliga grunden för förfarandet ska vara artikel 70, som utesluter parlamentet, är oacceptabelt: vi kräver att artikel 77 ska tillämpas i det här fallet.
En sista tanke: populism har nämnts här, men populismen bekämpas inte genom att man imiterar sådana halvhjärtade lösningar utan tvärtom, populismen bekämpas genom att man konfronterar den med framtidens, inte dåtidens lösningar.
Renate Weber
(EN) Herr talman! Guy Verhofstadt uppmanade kommissionen att omarbeta sitt meddelande, men jag undrar om vi innan det omarbetas kan få ett tydligt svar i dag om huruvida ni siktar på att förbättra det befintliga systemet för att tillfälligt stänga gränser, eller om ni vill komplettera det befintliga systemet på något sätt. Det skulle vara ett bra sätt att åtminstone lösa ett av våra problem.
Däremot ansluter vi oss till kommissionens mål att förbättra förvaltningen av Schengenområdet genom att se över utvärderingsmekanismen enligt unionsmetoden. Parlamentet delar den åsikten och i det sammanhanget måste jag säga att vi är djupt besvikna över rådets inställning.
I själva verket vill rådet helt enkelt isolera parlamentet. Jag undrar verkligen varför rådet nästan alltid försöker undergräva den viktiga landvinning som Europaparlamentets medbeslutanderätt faktiskt innebär. Vi företräder EU-medborgarna, och vi borde alla arbeta för att tjäna människorna i EU. Rådet kanske behöver förstå att dess roll som EU-institution handlar om mer än att bara samla de 27 medlemsstaterna.
Sanningen är att svaret på denna migrationsström, vare sig den beror på händelserna i Nordafrika och södra Medelhavsområdet eller ej, är att ta fram lagstiftning för en gemensam asyl- och migrationspolitik, en fråga som parlamentet har arbetat med men som blockeras av rådet.
Konrad Szymański
(PL) Herr talman! Trots att jag bor relativt långt bort, i Polen, har jag fullständig förståelse för den oro som den okontrollerade invandringen till Frankrike och Italien ger upphov till. Invandring från Nordafrika förvärrar helt naturligt de kulturella och sociala spänningarna och ökar belastningen på medlemsstaternas sociala budgetar. Vi har därför mycket att diskutera och vi får inte försöka ignorera dessa frågor. Det är de franska, italienska och maltesiska medborgarna som i dag får betala det högsta priset för att kontrollerna längs EU:s yttre gränser helt enkelt inte fungerar. EU-nationerna får också betala räkningen för våra misslyckade insatser att stoppa invandringen till EU.
Jag har bara en önskan. Jag hoppas att ändringarna av att kodexen om Schengengränserna inte utnyttjas som en förevändning för att begränsa rörligheten för medborgarna i EU:s medlemsstater. Sådana förslag har framförts i många år när det gäller den polsk-tyska gränsen, till nackdel för de polska medborgarna. Det blir lättare för oss att enas om vi har fullständiga garantier för att Schengenkodexen inte kommer att påverka medlemsstaternas medborgare.
Marie-Christine Vergiat
(FR) Herr talman! Detta är en surrealistisk debatt. Vi uppmanas att se över rörligheten för personer i EU och återinföra de nationella gränserna för att hantera inflödet av migranter som enligt vad det påstås har översvämmat EU sedan revolutionen i Tunisien.
Om följderna av detta ställningstagande inte var så drastiska och verklighetsfrånvända skulle detta vara skrattretande. Sedan början av 2011 har över 1 150 människor omkommit i Medelhavet och 23 000 personer har anlänt till Italien. Samtidigt har över 700 000 människor flytt från Libyen och sökt fristad i grannländer, där de har fått ett annat välkomnande än de skulle ha fått här i EU.
Nicolas Sarkozy och Silvio Berlusconi sätter kortsiktiga väljarintressen först genom att sprida rädsla och få folk att tro att det är en invasion på gång. Vilket nonsens! När kommer EU att sluta göra en sak och säga en annan? Vilka förslag kommer man med i dag, förutom tomma ord, när man ger efter för det populistiska trycket, återigen förstärker Frontex och förvandlar Europa till en fästning? Gränser har aldrig stoppat någon, varken under de mörkaste tiderna i vår historia eller i dag. Har vi inget annat budskap till de framväxande demokratierna på andra sidan Medelhavet?
EU skickade trevare till diktatorerna i åratal, i strid mot dess egna värderingar. Är det inte dags att EU inser fakta? Det anser åtminstone jag.
(Applåder)
Daniël van der Stoep
(NL) Herr talman! Jag tror att det är Mario Borghezio från gruppen Europeiska konservativa och reformister som ska tala härnäst.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det positiva med den här debatten är att den drar fram det stora hyckleriet i ljuset.
Den enda regeringen i EU som har en inrikesminister från ett parti som ni benämner som populistiskt är den som har haft modet att vidta den allra mest humanitära åtgärden, dvs. att ge 25 000 tunisier tillstånd att röra sig fritt. Detta beror på att vi personligen insåg att de inte var 25 000 brottslingar, utan människor som hade flytt från Tunisien. Det var en nödsituation, vi var tvungna att bemöta den med sunt förnuft och vi har försökt hjälpa till.
Detta visar på en sanning, nämligen att i många fall är det vi, ”skurkarna” som är de goda. Vi som säger att invandringen och de yttre gränserna måste kontrolleras fortsätter att bönfalla EU - precis som Daniel Cohn-Bendit helt riktigt har gjort - om att sprida vad som kan bli så många som 50 000 eller 100 000 flyktingar över sitt territorium, eftersom de människor som flyr från Tunisien inte är brottslingar.
Detta är det tydliga ställningstagandet från en rörelse som försvarar den territoriella rätten och identiteten, som är mot invandring eftersom den inte vill att människor ska bli rotlösa, och som fördömer rasism och främlingsfrihet, men även hyckleri.
Daniël van der Stoep
(NL) Herr talman! Vi har en gemensam europeisk asyl- och migrationspolitik, en och samma avskyvärda politik för hela EU. Den senaste katastrofala migrationsströmmen från Nordafrika och de problem vi har med det misslyckade Schengenfördraget visar att ansvaret för asyl- och migrationspolitiken bör återbördas till medlemsstaterna. Ingen medlemsstat liknar en annan, så enkelt är det. Det är skälet till att en enda gemensam EU-politik på det här området inte kommer att fungera.
Kommissionsledamot Cecilia Malmströms förslag om Schengen är ett fullständigt patetiskt drag. Det är helt snurrigt av henne att besluta att medlemsstaterna inte ska få bestämma själva om huruvida de vill införa gränskontroller eller ej och om de, vid behov, vill stänga sina gränser. Medlemsstaterna har problem med tiotusentals underprivilegierade migranter från Nordafrika, men kommissionsledamot Cecilia Malmström hindrar dem att göra något åt det. Båtlaster med lycksökande migranter anländer fortfarande till Lampedusa. Migrationsplågan fortsätter försåtligt att sprida sig. Men nej, om vi frågar kommissionsledamot Cecilia Malmström kommer hon att tala om för oss att medlemsstaterna inte får försvara sig. I stället kommer hon med någon klyscha om solidaritet.
Medlemsstaterna är tyvärr inte längre herrar i sina egna hus. Det är EU som härskar. Medlemsstaterna vill ha tillbaka sina befogenheter. De måste återigen kunna besluta om sin egen asyl- och invandringspolitik. Vad tänker kommissionen göra åt detta?
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tala om för kommissionsledamot Cecilia Malmström att jag instämmer i ordförande José Manuel Barrosos välförtjänta beröm till henne om vad hon gör på det här området.
Det faktum att vi genomgår en svår period när det gäller migrationstrycket får inte vara en ursäkt för att försvaga en av den europeiska integrationens största bedrifter, dvs. Schengenområdet.
Schengen är liktydigt med fri rörlighet, och detta varken får eller kan ändras, det måste skyddas, stärkas och utvecklas. Jag håller även med om att en ordentlig kontroll av de yttre gränserna är grundläggande. Om detta inte sker försvagas Schengenområdets säkerhet, EU:s trovärdighet undergrävs och det ömsesidiga förtroendet raseras.
Därför välkomnar jag att kommissionen i sitt meddelande från förra veckan bekräftar Schengenområdets betydelse och utmaningen att stärka och utveckla det. Jag håller också med ordförande José Manuel Barroso om att det krävs ökad solidaritet och en ökad bördefördelning från medlemsstaternas sida. Det är inte Schengenreglerna som är problemet, utan att medlemsstaterna tillämpar reglerna utan ansvarskänsla eller solidaritet.
Vi efterlyser därför en verklig utvärderingsmekanism för Schengenområdet. Parlamentet är berett att arbeta i god tro för att inrätta en sådan mekanism, en mekanism som inte består av dubbla måttstockar, det vill säga en mekanism som inte är mer krävande för kandidatländerna än för de länder som redan är medlemmar i klubben.
Men jag är oroad, fru kommissionsledamot. Jag är oroad över rådsordförandeskapets tystnad i början av debatten om denna mekanism, och jag är också oroad över rådets fleråriga tystnad i fråga om mekanismen för vidarebosättning för flyktingar, som redan har nämnts av Rui Tavares. Av de tre institutionerna är det rådet som inte gör konstruktiva framsteg på det här området, och det måste rycka upp sig snarast möjligt.
Judith Sargentini
en fråga (blått kort) till Daniël van der Stoep. - (NL) Herr talman! Jag vill ställa följande fråga till Daniël van der Stoep: Om gränskontrollerna återinfördes vad skulle du då säga till de nederländska semesterfirare som kommer tillbaka från två veckors semester i Frankrike och som vill korsa gränsen mellan Antwerpen och Hazeldonk, men som i stället på hemvägen hamnar i en milslång bilkö, samma bilkö som lastbilsförare på väg till Rotterdams hamn måste stå i för att kunna lasta av sina varor?
Daniël van der Stoep
(NL) Herr talman! Judith Sargentini vet mycket väl att vi fullständigt motsätter oss att nya tullkontroller införs. Från 1992 när våra gränser öppnades och fram till förra årets gemensamma asyl- och migrationspolitik fungerade allt helt utmärkt. Vid en viss tidpunkt gick vi dock själva över en linje, och du verkar alldeles ha glömt bort att det nu finns 25 000 ekonomiska flyktingar i Italien som kommer att beviljas visum. Dessa personer är ekonomiska flyktingar och borde skickas tillbaka till sina egna länder så snabbt som möjligt. De skulle inte ens ha fått ansöka om visum. Det nederländska frihetspartiet (PVV) har alltid talat klarspråk i den här frågan: vi vill inte ha tillbaka tullkontrollerna, men vad vi däremot vill ha är möjligheten att besluta om vår egen asyl- och migrationspolitik, och det vet du mycket väl.
Claude Moraes
(EN) Fru talman! S&D-gruppens ståndpunkt är mycket tydlig. Vi har hört hela bakgrunden till att Schengenområdets bestämmelser överträds och vi har väntat sedan 1999 på något slags gemensam migrations- eller asylpolitik.
Därför är våra budskap mycket tydliga. Vårt budskap till kommissionen är följande: Ni vill ha en unionsmekanism för en gemensam beslutsprocess för Schengenområdet, ni vill gå ifrån det mellanstatliga planet och ni vill få slut på den politiska opportunism som vi har sett från Italiens och Frankrikes sida. Men kom då inte med dubbeltydiga budskap i uttalandet. Klargör i stället att ni vill ha ett slut på detta och att ni kommer att förhindra den här typen av opportunism som i slutändan kommer att rasera Schengen.
Till rådet har vi följande budskap: Ni har väntat sedan 1999 på ett gemensamt europeiskt asylsystem, ni har skapat en situation där vi ofta talar om solidaritet och bördefördelning, men vi är inte ens i närheten av en formell mekanism för bördefördelning i EU. Ni blockerar en stor del av vårt arbete här i parlamentet. Sluta med det. Arbeta tillsammans med oss och kommissionen för att se till att solidaritet betyder solidaritet, och bördefördelning betyder bördefördelning.
Slutligen ser kommissionen fram emot en migrationspolitik. Arbeta tillsammans med oss. Var inte blyga, var modiga och se till att vi löser Schengenfrågan, att vi får en gemensam migrationspolitik, så vi får något att vara stolta över.
Sarah Ludford
(EN) Fru talman! Precis som andra anser jag att kommissionsledamot Cecilia Malmström gör ett mycket bra arbete, men efter ordförande José Manuel Barrosos starka försvar av Schengenområdets fria rörlighet här i dag förstår jag faktiskt inte varför kommissionens föreslagna EU-mekanism tolkas som att det kommer att bli enklare att återinföra kontroller vid de inre gränserna. Denna åsikt har dock uppstått. Det kan väl inte vara så att man går ut med olika budskap till olika grupper, ett budskap till oss här i parlamentet, och kanske ett annorlunda budskap till Paris och Rom? De berörda regeringarna bör faktiskt vara kapabla att hantera migrations- och asyltrycket i EU på ett effektivt sätt.
Tyvärr har vi alltför många regeringar som nu flirtar med extremisthögern. Kommissionen måste försvara den inre fria rörligheten i EU och inte klia personer som president Nicolas Sarkozy och premiärminister Silvio Berlusconi under hakan i valpropagandasyfte. Kommissionen bör i stället påpeka att medlemsstaterna har misslyckats med att genomföra EU:s migrationsbestämmelser. Avslutningsvis bör kommissionen även utreda påståendena om att 61 migranter lämnades att dö, trots att de tog kontakt med den italienska kustbevakningen, ett Nato-krigsfartyg och en militärhelikopter. Om någon myndighet har brutit mot internationell sjörätt och humanitär rätt måste den ställas till svars för detta.
Cornelia Ernst
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag anser att vi måste komma till saken i det här sammanhanget. Vi behöver inte nya regler om ett tillfälligt eller någon annan typ av återinförande av gränskontrollerna, varken nu eller i framtiden. Vi måste inse att den fria rörligheten - som ju faktiskt är EU:s budskap - inte är något som man kan ändra på eller kringgå som man vill. Det är en medborgerlig rättighet, och den kan man inte bara relativisera på det här sättet.
Vet ni vad som verkligen irriterar mig? Vi hör en massa prat om solidaritet. Vem talar om solidaritet med Afrikas länder, som för närvarande måste hysa hundratusentals flyktingar och kommer att fortsätta göra det utan några större diskussioner? Talar någon om solidaritet med de människor som flyr undan krig och kommer hit till EU? Vi måste visa dessa människor respekt.
Uppriktigt sagt vill jag inte diskutera några ändringar av Schengen eller av några regler över huvud taget, jag vill bara att vi hanterar migrationsfrågan på ett vettigt sätt en gång för alla. Men det kommer vi inte att lyckas med genom att använda Frontex för att deportera människor, det åstadkommer vi genom att ha en demokratisk och mänsklig asyllagstiftning. Det är vad vi bör tala om i EU, och den lagstiftningen måste gälla i hela EU. Det är det som vi måste kämpa för. Det är vår verkliga uppgift.
Véronique Mathieu
(FR) Fru talman! Mitt inlägg riktas till kommissionen och till mina kolleger, och jag vill även välkomna rådet. Vi talar om förvaltningen av Schengenområdet i dag, 2011. Schengenområdet är inte längre begränsat till fem medlemsstater, som det var på 1980-talet. Det har kontinuerligt utvidgats under de senaste åren och består i dag av 25 länder, varav tre inte är EU-medlemmar.
Därför bör samarbetet inom Schengenområdet, precis som all annan EU-politik, avspegla situationen av i dag, som ser annorlunda ut än för tio år sedan. Det är i detta sammanhang vi bör se den italienska och den franska regeringens förslag och de praktiska och nödvändiga åtgärder som kommissionen i dag har angett enligt sitt meddelande om migration. Ömsesidig tillit mellan de medlemsstater som ingår i Schengenområdet är ju hörnstenen i Schengensamarbetet. Denna tillit grundas emellertid på ömsesidiga skyldigheter. Om en av parterna inte respekterar sina skyldigheter och skapar ett inflöde bryter hela systemet samman. De andra medlemsstaterna måste därför kunna bemöta ett sådant sammanbrott genom att återinföra tillfälliga och strängt reglerade gränskontroller. En sådan åtgärd skulle innebära att vi ställer ett tydligt krav på de medlemsstater som har skulden för sammanbrottet att förbättra kontrollen av sina yttre gränser.
Dessutom överensstämmer kommissionens föreslagna åtgärder helt med Schengenandan, eftersom kontroller skulle återinföras som en sista utväg och beslutet skulle fattas på EU-nivå i stället för på mellanstatlig nivå. Dessa åtgärder kommer i sin tur att vara kopplade till alla andra föreslagna långsiktiga åtgärder som ligger till grund för utarbetandet av en gemensam migrationspolitik. Att stärka Frontex och visa större solidaritet är särskilt viktigt - och jag avslutar med denna punkt - för att stödja de medlemsstater som är belägna vid våra yttre gränser. Situationen i Medelhavsområdet under de senaste åren belyser bara bristerna i Schengenregelverket.
På bara två veckor har situationen blivit så att migranter från grannländer i Medelhavsområdet utgör en betydande procentandel av Frankrikes årliga invandring. Schengenregelverket är inte statiskt, utan måste vidareutvecklas. Jag hoppas att detta förslag kommer att antas snabbt så att vi kan förbättra förvaltningen av vårt Schengenområde så snart som möjligt, och därmed garantera säkerheten vid våra yttre gränser.
Ioan Enciu
(RO) Fru talman! Exceptionella migrationsströmmar, som strömmarna från södra Medelhavsområdet, får inte utgöra ett hot mot Schengenområdet. Kommissionen får inte aktivt stödja åsikter från vissa medlemsstater som försöker ifrågasätta Schengen. Kommissionens uppgift är i stället att skydda Schengenområdet genom att verka för de EU-omfattande lösningar som anges i Schengenregelverket. Medlemsstaterna måste visa solidaritet i förvaltningen av Schengenområdet. Även rådet måste bidra till att stärka Schengen genom att omedelbart godkänna Rumäniens och Bulgariens anslutning till området. De så kallade problemen med Schengenområdet är en skenmanöver och har ingenting att göra med den fria rörligheten inom EU, utan handlar snarare om vissa staters oförmåga eller ovilja att hantera invandringsrelaterade problem utanför EU. Framtidens lösning är att förbättra EU:s migrationshanteringssystem, slutföra arbetet med att inrätta ett gemensamt europeiskt asylsystem och den rättsliga ramen för laglig och olaglig migration samt stärka Frontex roll.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru talman! Under de senaste veckorna har massiva migrationsströmmar utlöst oro och reaktioner bland EU-medborgarna.
Vissa medlemsstater har framfört ståndpunkter om att frågan om migrationsströmmar bör övervägas noggrant.
Schengenområdet är nu en etablerad tillgång för den europeiska civilisationen, och som sådan bör den skyddas och bevaras. Men detta innebär inte att ett tillfälligt återinförande av gränskontroller, på vissa villkor, inte är ett alternativ. Vi välkomnar därför kompensationsmekanismer som grundas på en EU-strategi för att se till att tillämpningen av Schengenområdet alltid uppfyller de berörda personernas förväntningar.
Kommissionens värdefulla förslag av den 4 maj 2011, som bidrar till att göra Schengenområdet mer flexibelt och samordnat för att möjliggöra en mer reglerad hantering av interna migrationsströmmar, går i den riktningen. Syftet med förslaget är att stärka styrningen, vilket absolut måste övervägas vid särskilt allvarliga kriser.
Jag lyssnade med särskilt intresse till José Manuel Barroso både här i Bryssel och i Palermo när han talade om de regionalpolitiska åtgärderna för att skydda Sicilien och Lampedusa, dit båtar med flyktingar fortsätter att komma som annars skulle vara utlämnade åt stormiga hav där ännu fler liv skulle gå förlorade. Vi måste tänka på detta även i fortsättningen.
Sylvie Guillaume
(FR) Fru talman! I dessa viktiga diskussioner om migrationsfrågor måste vi till varje pris undvika att låta oss luras av Nicolas Sarkozys och Silvio Berlusconis opportunistiska uttalanden om Schengenavtalen. Att använda EU och migrationsströmmarna som syndabockar och citera populistiska argument från extremhögern är ett mycket passande sätt för vissa regeringar i EU att dölja sina ekonomiska och sociala tillkortakommanden.
Att i dag bestrida den fria rörligheten, ett konkret resultat av den europeiska integrationen, är manipulativt och farligt. Å ena sidan säger kommentatorerna att kommissionen har ställt sig på Frankrikes och Italiens sida, medan ordförande José Manuel Barroso i dag säger till oss att han inte tänker ta parti för populistiska medlemsstater. Vem ska vi tro på?
I meddelandet av den 4 maj nämns inte bara återinförande av de inre gränskontrollerna, utan det behandlar även många andra frågor, t.ex. kampen mot människohandel, frågan om laglig invandring, återbosättning av flyktingar, asyl och så vidare. Detta är de verkliga frågorna! Problemet är bara att meddelandet endast når halvvägs.
Kommissionsledamot Malmström, det verkar som om du vill återinföra unionsmetoden, vilket är centralt. Gör det då, jag utmanar dig! Vi behöver mer Europa och mer integration när medlemsstaterna frestas att bara skydda sina egna enskilda intressen.
(Applåder)
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! Den 2 juli 1990, bara några dagar efter det att konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet undertecknades, publicerade Time Magazine en artikel som inleddes med dessa ord: ”Drömmen om ett gränsfritt Europa tog ett steg närmare framtiden”, och avslutades med orden ”för att bekämpa en eventuell ökning av olaglig narkotikahandel, terroristaktiviteter och olaglig invandring kommer kontrollerna vid Schengenlandets yttre gränser att skärpas”.
Det skrevs för 21 år sedan, och som kommissionens ordförande sade är det exakt vad vi uppmanas att göra i dag: att hålla drömmen vid liv och skärpa kontrollerna vid Italiens och Greklands gränser och vid de sydeuropeiska gränserna över huvud taget, eftersom det enade Europas södra gränser är andra medlemsstaters gränser - till exempel Tysklands, Frankrikes och Belgiens. Enligt solidaritets- och ömsesidighetsprinciperna, som håller EU vid liv, måste vi se över allt som inte verkar fungera, vi måste se över Dublin II-förordningen, som redan har diskuterats här i parlamentet, och dela de bördor som varje medlemsstat måste bära på ett rättvist sätt så att vi alla hjälper till att hålla drömmen vid liv.
David-Maria Sassoli
(IT) Fru talman! Att ifrågasätta Schengenområdet är enligt vår åsikt samma sak som att ifrågasätta EU. Om EU blir ännu svagare, vilket är vad högerregeringarna vill, blir det allt lättare att vi frågar oss om det verkligen är vettigt att stanna kvar i EU, som Italiens inrikesminister Robert Maroni har gjort.
Svaret på detta är att tillämpa EU-mekanismerna i högre grad. Grundtanken är att vi behöver mer, inte mindre Europa och kommissionen måste vara tydligare på den punkten. EU:s bästa sida visade sig i söndags natt när folket på Lampedusa i en fantastisk kedja av mänsklig solidaritet räddade 500 personer som förlist med sin båt och var på väg mot en säker död. Den värsta sidan av EU skulle, om nyheterna i The Guardian bekräftas, vara att Natos militärstyrkor inte ingriper för att rädda män, kvinnor och barn som driver vind för våg.
Cecilia Malmström, om vi är säkra på vilket EU vi föredrar måste kommissionen under Europeiska rådets möte i juni lyckas övertyga medlemsstaterna om behovet av en europeisk invandringspolitik, eftersom ett EU à la carte skulle vara detsamma som att den europeiska drömmen går upp i rök.
Wim van de Camp
(NL) Fru talman! I juni 2009 valdes jag till ledamot av Europaparlamentet av EU-medborgarna. Jag valdes inte till ett parlament av institutioner, och inte heller till ett parlament som består av enskilda medlemsstater. Jag påpekar detta eftersom EU-medborgarna har många frågor om Schengen. Det här har ingenting med populism eller rädsla att göra. Det handlar om de frågor som oroar EU-medborgarna: hur hanterar vi Schengen egentligen? Det är många som frågar sig det just nu, och jag vill därför uppmärksamma er på detta.
Om kommissionens ordförande säger att vi måste upprätthålla principen om fri rörlighet för personer stöder jag naturligtvis detta. Man kan inte låta 25 000 tunisier ta 502 miljoner EU-medborgare som gisslan, men dessa problem kommer inte att försvinna och den europeiska allmänhetens stöd för Schengen kommer att börja vackla. Därför kan även jag samtycka till tillfälliga gränskontroller, som min kollega Salvatore Iacolino föreslog. Jag vet mycket väl att vi inte kan få bördefördelningen att fungera på första försöket.
Jag har en sista fråga: hur ser läget ut för inrättandet av EU:s asylkontor på Malta? Jag har hört att det fortfarande finns en möjlighet att öppna det. Kommissionsledamoten kanske kan förklara igen när kontoret faktiskt kommer att inleda sin verksamhet.
Carmen Romero López
(ES) Fru talman, fru Malmström! Problemet med kommissionens meddelande är att det inte är trovärdigt för närvarande, varken när det gäller de långsiktiga problem som kan uppstå eller ens de nödlösningar som EU borde ha infört vid det här laget.
Kommissionen har tyvärr visat att den är mycket svag, eftersom man inte kan göra alla nöjda samtidigt. Det är inte möjligt att se till att Nicolas Sarkozy och Silvio Berlusconi är nöjda å ena sidan och ha en gemensam asyl- och migrationspolitik på lång sikt å andra sidan. Risken med ett sådant här meddelande är att det uppstår tvetydigheter som inte leder någon vart, vilket visar att denna handlingslinje inte är tillräcklig för att hantera den nuvarande situationen på ett beslutsamt sätt.
José Manuel Barroso gör dig ingen tjänst när han säger att du har gjort ditt bästa för att finna en lämplig balans, eftersom det inte handlar om det. Det handlar om att hantera en nödsituation. Det handlar om att ha resurser och nå en slutlig överenskommelse mellan medlemsstaterna om en gemensam asylpolitik, om det europeiska asylkontoret och de utmaningar vi står inför. Inget av det är med här.
Hur kan ni i kommissionen tala om regionala samarbetsprogram med tredjeländer när demokraterna i Tunisien och Libyen ser att vi stänger våra länders gränser? Kan man tala om det då? Vi får inte komma med tvetydiga uttalanden. Cecilia Malmström, dessa frågor är tillräckligt allvarliga ändå och du bör också ta dem på allvar.
Hubert Pirker
(DE) Fru talman! Jag anser att diskussionen om återinförande av gränskontroller och ändringar av Schengenmekanismen är fullständigt överdriven och överflödig. Dessutom har vi den här diskussionen för att Silvio Berlusconi och Nicolas Sarkozy bara tänkte på sina nationella intressen och agerade på ett populistiskt sätt när de hotade att återinföra kontrollerna mellan de enskilda medlemsstaternas gränser till följd av migrationsströmmen från Nordafrika.
Jag blev också förbluffad - det måste jag säga - över hur snabbt kommissionens ordförande José Manuel Barroso tog upp diskussionen i stället för att motsäga detta. Schengenområdet är en enorm bedrift. Schengen är en symbol för EU och är den perfekta kombinationen av fri rörlighet, öppna gränser och säkerhet. Schengen får aldrig ifrågasättas. I specialfall har vi redan möjligheten att återinföra kontroller för en begränsad tid och i en begränsad region om det finns ett allvarligt hot mot den inre säkerheten.
Därför behöver vi ingen diskussion om Schengen. I stället behöver vi diskutera åtgärder för att förstärka Frontex så att vi kan se till att det råder maximal säkerhet vid EU:s yttre gränser - och därmed garantera rörelsefriheten - och en diskussion om snabba asylförfaranden och kontrollerad migration, om samarbete för att hantera orsakerna till migration och om återtagandeavtal.
Jag stöder gärna kommissionsledamot Cecilia Malmströms förslag om detta - hennes förslag är mycket breda - och uppmanar kommissionen att följa parlamentets exempel i stället för vissa företrädare för rådet.
Stavros Lambrinidis
(EL) Fru talman, fru kommissionsledamot! Vid en tidpunkt när de grundläggande sammanhållnings- och solidaritetsprinciperna attackeras politiskt från alla håll, särskilt av nynationalistiska rörelser, och vi vet alla vilka de är, bör kommissionen enligt min åsikt göra det till sin dagliga uppgift att krossa alla som attackerar symbolerna för EU:s politiska enande.
Ändå sitter vi här i dag just för att kommissionen inte har gjort detta. Den har låtit en diskussion om hörnstenen i den europeiska identiteten, Schengen, blossa upp efter påtryckningar från vissa medlemsstater. Men även lagligt sett strider kommissionens förslag mot artiklarna 78 och 80 i Schengenkonventionen. I konventionen anges uttryckligen att EU måste bistå med stöd och visa solidaritet när en medlemsstat utsätts för ett allvarligt migrationstryck. Att återinföra inre gränser är inte solidaritet, det är en bestraffning. Att exempelvis stärka Frontex är inte att dela bördan av trycket mot de inre gränserna, detta lägger i stället en ännu större börda på medlemsstaten i fråga. Detta är med andra ord inte ”bördefördelning”, det är en uppenbar form av ”bördedumpning”. Det är ni i kommissionen som har låtit den här diskussionen uppkomma och ni måste stoppa detta, här och nu.
Kinga Gál
(HU) Fru talman, herr Barroso, fru kommissionsledamot, statsminister Győri! Schengensystemet är ett av de mest påtagliga regelverken i EU. Om man frågade EU-medborgarna skulle de nämna fri rörlighet utan gränskontroller som en viktig sak för dem i EU. Det är också därför det är så viktigt att bevara detta system och göra allt för att upprätthålla den fria rörligheten för våra medborgare och ett Europa utan gränser. Detta måste förbli vårt primära mål.
Våra värderingar och vårt regelverk måste skyddas, särskilt när de utmanas. Dagens utmaning är vågen av migranter och flyktingar. Men för att hantera dessa utmaningar behöver vi konkreta förslag och lösningar.
Till att börja med måste vi skilja mellan och klargöra de olika frågorna, vilket innebär att vi skiljer flyktingfrågan från olaglig invandring, att vi tillämpar våra befintliga principer och bygger vidare på dem, använder våra befintliga institutioner som Frontex och våra gällande regler.
Jag välkomnar Ungerns och statsminister Enikő Győris ståndpunkt, och även José Manuel Barrosos ord, som sade att målet är att förstärka Schengenregelverket och tillämpa det på ett bra sätt, inte att frångå det.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Fru talman! För det första vill jag betona att de migrationsproblem som har uppkommit bör lösas inom ramen för Schengenavtalet. Enligt det gällande Schengenregelverket finns det möjligheter att tillfälligt återupprätta skyddet av de inre gränserna när det föreligger ett hot mot den allmänna ordningen och säkerheten, och dessa bestämmelser är fullständigt tillräckliga. Kommissionen bör kanske vidareutveckla förslaget i meddelandet om migration och tillfälligt utöka gränskontrollen, vilket beskrivs i mycket abstrakta termer men dock utan att närmare beskriva ämnesområdet? Innebär detta att kommissionen ger efter för ledarna för de två största EU-medlemsstaterna och vill rasera en av EU:s viktigaste värderingar - området med frihet och den fria rörligheten? Jag vill även kommentera innehållet i kommissionens meddelande, eftersom det verkar som om det skrevs enbart med denna åtgärd i tankarna när migrationsströmmarna från länderna i Nordafrika nu ökar. Anser inte kommissionen att ett meddelande om migration borde vara mycket bredare utformat, såväl till innehållet som till ämnet?
Nadja Hirsch
(DE) Fru talman! Gränserna har avskaffats för första gången i Tyskland och Österrike och vi har äntligen fri rörlighet för arbetstagare från de östeuropeiska länderna. Å ena sidan rivs gränserna och å andra sidan försöker ni bygga upp hinder igen.
För mig är det omöjligt att acceptera att två medlemsstater och två herrar som försöker skapa sig ett namn har lyckats återuppliva diskussionen om återinförande av gränskontroller. Det finns ingen återvändo när det gäller den frågan och vi får låta oss utsättas för påtryckningar i den här ensidiga diskussionen. Flyktingproblemet kan inte lösas automatiskt genom att återgå till ett system med gränskontroller. Ursäkta mig, men dessa människor har riskerat livet för att ta sig till Europa och de kommer även att lyckas ta sig över gränserna. De enda som har något att vinna på återinförandet av gränskontrollerna kommer att bli människohandlarna, eftersom flyktingarna måste finna nya sätt att korsa gränserna, vilket ger människohandlarna en ny inkomstkälla.
Jag kan inte acceptera att vi överväger den här frågan på allvar och jag uppmanar kommissionen att inte kompromissa.
Ulrike Lunacek
(DE) Fru talman! Jag är glad över att alla sidor i parlamentet, inklusive Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), och därmed Nicolas Sarkozy och Silvio Berlusconi, har klargjort att det inte krävs några nya regler och att det inte är nödvändigt att ändra Schengenavtalet, men att det krävs något annat, dvs. en gemensam asyl- och migrationspolitik som är värd namnet. Cecilia Malmström, jag uppmanar dig att agera och klargöra att Dublin II-förordningen måste ändras för att skapa en verklig europeisk solidaritet i asylfrågor och att visa att vår kontinent är enad och att länderna längs de yttre gränserna inte lämnas att klara sig själva.
Det är emellertid bäst att vara försiktig. Italien kan faktiskt ensamt ta på sig ansvaret för detta och måste också göra det. En inrikesminister som Roberto Maroni, som själv tillhör Lega Nord-partiet, måste klargöra att dessa människor är flyktingar vars rättigheter måste respekteras och att man måste agera på lämpligt sätt i detta sammanhang. Vi i EU ska inte bara skydda pengar och banker, utan även flyktingar, och det är därför vi inte behöver en ny Schengenförordning, utan en asyl- och migrationspolitik som verkligen respekterar den mänskliga värdigheten.
Kyriacos Triantaphyllides
(EN) Fru talman! Under de senaste månaderna har kommissionen agerat snabbt och har offentliggjort två viktiga meddelanden i syfte att hantera de problem som uppstått sedan Jasminrevolutionen bröt ut i Tunisien.
Ett antal politiska alternativ har lagts fram och parlamentet har redan yttrat sig om dem för att vägleda kommissionen i utarbetandet av konkreta lagstiftningsförslag.
I meddelandet om migration behandlar kommissionen frågorna om yttre gränskontroller, styrningen av Schengenområdet och organiserad rörlighet. Varför nämns inget mer konkret om bördefördelning? I meddelandet nämner kommissionen pilotprojektet för omplacering av flyktingar på Malta, men det står ingenting om ett pilotprojekt för omplacering av olagliga migranter eller asylsökande - och detta trots de upprepade kraven på ett sådant bördefördelningssystem från flera medlemsstater och ledamöter av Europaparlamentet.
Varför kommer kommissionen inte med ett konkret förslag om detta? Vi talar om det europeiska området med fri rörlighet, vi talar om ett gemensamt europeiskt asylsystem. När kommer ni att stödja en europeisk solidaritet i ord och gärning?
Morten Messerschmidt
(DA) Fru talman! Jag vill ta upp kommissionens förslag om ett stärkande av kontrollen av de yttre gränserna. Det är tyvärr inte särskilt lämpligt, eftersom det kommer vid en tidpunkt när flera medlemsstater för en obetänksam invandringspolitik och ger stora antal utlänningar lagligt uppehållstillstånd i EU. När bristen på gränskontroller gör att människor kan röra sig fritt över gränserna krävs det i stället strängare gränskontroller mellan EU-medlemsstater på en permanent basis. När det gäller det ständiga talet om solidaritet är jag faktiskt förvånad över att det är meningen att medlemsstater som till exempel Danmark, som har varit bra på att skärpa sin invandringspolitik, ska visa solidaritet med medlemsstater som inte har lyckats göra samma sak. Det vettiga skulle vara att låta länder som hävdar sin nationella suveränitet genom själva besluta om sin egen invandringspolitik också skörda frukterna av sitt arbete.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Uppenbarligen är endast cirka 3 000 av de tunisiska flyktingar som omhändertagits på Lampedusa verkliga asylsökande, medan omkring 20 000 är ekonomiska migranter. Så länge som EU vägrar att erkänna att vi inte kan ta hand om alla ekonomiska migranter från alla hörn i världen kommer hundratusentals av dem att ta sig hit. Om åtgärder vidtas, till exempel massamnestier för olagliga invandrare eller om Schengenavtalet överträds genom användningen av turistviseringar, vilket hände nyligen, kommer detta oundvikligen att leda till många tusen fler flyktingar. Detta äventyrar hela Schengensystemet.
Grekland, Italien och Malta klarar uppenbarligen inte av att säkra sina yttre gränser och nykomlingarna i Schengengruppen minskar ofta sina insatser efter anslutningen. EU:s yttre gränser har fler hål än en schweizerost och undergrävs även internt. Tillfälliga kontroller är inte nog. EU måste utveckla Frontex till ett verkligt gränskontrollorgan. Om inga av dessa åtgärder ger resultat kommer någon av medlemsstaterna oundvikligen att vilja dra sig ur Schengenavtalet.
Andrey Kovatchev
(BG) Fru talman! I dag måste vi besvara frågan om hur vi upprätthåller och balanserar våra grundläggande värderingar: frihet, solidaritet och rättvisa å ena sidan och säkerhet å den andra. Det sägs ofta att de yttre gränserna är ett gemensamt ansvar för samtliga medlemsstater. Men då måste vi också låta bli att skapa onödiga hinder mellan oss. Vi måste också förhindra att den rådande situationen skrivs in i historieböckerna som ett dåligt exempel på europeisk integration. Jag välkomnar naturligtvis Frontex utökade ansvarsuppgifter och de ytterligare personalresurser och materiella resurser som har anslagits till Frontex tillsammans med förstärkningen av Schengens utvärderingsmekanism, men jag välkomnar definitivt inte de nya krav som har införts för Bulgarien och Rumänien och att deras medlemskap förhindras.
Enikő Győri, efter det att Bulgarien och Rumänien uppfyllde alla kriterier för medlemskap, vilket bedömdes av rådets experter, kan du informera oss om rådets ståndpunkt när det gäller tidsramen för att ta in Bulgarien och Rumänien, och om det pågår diskussioner om den saken i rådet? Om nya regler gäller måste de gälla för alla och inte utnyttjas för att uppnå politiska mål, utan reglerna måste i stället bygga på det befintliga gränskontrollsystemet. Utrikespolitiskt sett anser jag att vår grannskapspolitik måste kopplas till ett krav på att de berörda regeringarna uppfyller åtagandena gentemot sina medborgare när det gäller återtagande.
Ulrike Rodust
(DE) Fru talman! Öppna gränser är en viktig symbol för EU. Jag vill dock uppmärksamma dig på ett annat problem. Jag kommer från norra Tyskland, och därför är gränsen mellan Tyskland och Danmark särskilt viktig för mig. Det danska populistiska högerpartiet försöker tvinga den danska regeringen att återinföra gränskontrollerna. Vad är anledningen till detta? Det är för att man är rädd för människor från Rumänien och Bulgarien. Det är skandalöst. Högerpopulisterna ökar snabbt till antalet och utgör en verklig fara för EU. Naturligtvis måste vi skydda oss mot ohämmad brottslighet, och våra säkerhetsmyndigheter har redan funnit effektiva alternativ till gränskontroller.
Det gör mig verkligt sorgsen att en av våra största europeiska landvinningar äventyras. EU:s framgångar med att främja fred och frihet saknar motstycke i historien, men attackeras nu hårt. Jag vill uppmana den danska regeringen att inte låta sig kommenderas av högerpopulister.
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Fru talman! Fri rörlighet är en hörnsten i den europeiska integrationen. Vi får inte öppna Pandoras ask genom att se över Schengen. Vi får inte göra avsteg från våra principer. Möjligheten att införa gränskontroller finns redan. Detta ska vara en tillfällig undantagsåtgärd och ska vara den sista utvägen. Det vi behöver är en gemensam strategi, en långsiktig vision precis som kommissionen efterlyser, för att bemöta medborgarnas oro när det gäller säkerhetsfrågorna. Vi måste gå vidare mot en gemensam asylpolitik till 2012, ha en gemensam migrationspolitik och underlätta laglig arbetskraftsinvandring samtidigt som vi bekämpar olaglig invandring.
Kortsiktiga förfaranden som förhindrar återbosättning måste avskaffas. Ja, vi måste visa solidaritet med de medlemsstater som är mest utsatta för ett inflöde av migranter, men vi bör först och främst vara solidariska med de människor som flyr undan tragedier. Invandrarnas värdighet, människor som flyr från landet, måste åter stå i centrum för debatten i EU.
Robert Goebbels
(FR) Fru talman! Jag undrar om demagogerna i Rom och Paris och deras anhängare här i Europaparlamentet inser vad deras krav på ett återinförande av interna gränskontroller egentligen innebär. Över 1 miljon EU-medborgare arbetar i ett annat land. Varje dag passerar 150 000 personer över gränsen in i Luxemburg. Vill ni utsätta dem för gränskontroller? Tiotusentals gränskontroller? Tiotusentals EU-medborgare kommer att resa i sommar. Vill Silvio Berlusconi och Nicolas Sarkozy utsätta dem för gränskontroller? Ordförande José Manuel Barroso sade det själv: över 1,25 miljarder personer rör sig årligen inom Schengenområdet. Vill ni att de ska behöva genomgå gränskontroller?
Kommissionsledamot Cecilia Malmström, lämna Schengen som det är. Läs igenom fördragen igen, läs artiklarna 67 och 78. Allt står där. Det finns inget behov av att ta fram något nytt, vi bör i stället hålla fast vid Schengenområdet och fri rörlighet för medborgarna, annars kommer vi att få en medborgarrevolt i händerna.
Jens Rohde
(DE) Fru talman! Martin Schulz har lämnat oss, men jag är glad över att han och Ulrike Rodust klargjorde att det inte var ett socialdemokratiskt politiskt krav att gränskontrollerna skulle återinföras. Under valkampanjen till Europaparlamentet för två år sedan var ett av de danska socialdemokraternas viktigaste krav dock att gränserna skulle stängas igen. Jag talar inte om populisterna på högerkanten. Dan Jørgensen och partiledaren Helle Thorning-Schmidt argumenterade båda för detta. Ni har absolut rätt, det är populism. En viktig fråga till kommissionen är därför: Kan en medlemsstat återinföra gränskontrollerna och fortfarande tillhöra Schengenunionen med tillgång till informationssystemet etc. eller är det antingen eller? Den frågan är viktig för den danska debatten, och därför ber jag om ett tydligt svar.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag konstaterar att många anser att lösningen för att rädda Schengenområdet är att kasta ut Silvio Berlusconi och Nicolas Sarkozy.
Jag tror faktiskt att det skulle räcka med att stärka Frontex, vilket innebär skärpt säkerhet vid EU:s yttre gränser. Jag vill påminna alla om att många regeringar just nu försöker slippa ifrån skyldigheten att visa solidaritet genom att inte delta i Frontex.
Förutom detta anser jag mig tvungen att påpeka en annan viktig sak. Bakom den humanitära nödsituationen och invandringsproblemet döljer sig ett politiskt problem. EU har visserligen en stark humanitär roll i invandringsfrågan, men jag håller med Cecilia Malmström om att EU däremot inte är närvarande på politisk nivå när det gäller att hantera tragedin bakom detta. Mer Cecilia Malmström och mindre Catherine Ashton är vad vi behöver, och på så sätt kommer vi att lyckas förbättra de svåra omständigheter som vi befinner oss i och garantera att framtiden får en chans.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Detta har varit en mycket intressant och nyttig debatt om en mycket viktig fråga. Det talades tidigare om att det pågår en pingpongmatch. Den matchen pågår förmodligen mellan Europaparlamentet och två medlemsstater, så använd inte kommissionen som boll.
Vi försöker bemöta alla frågor som rör migration och gränser på ett samordnat, ansvarsfullt och samstämt sätt, eftersom allt hör ihop. Vi kan inte ha en viseringspolitik om vi inte har gränskontroller. Vi kan inte skydda människor som söker asyl på ett trovärdigt sätt om vi inte har en gemensam asylpolitik i EU. Vi kan inte ha en fungerande laglig invandring om vi inte samtidigt arbetar med integration och vi kan inte bekämpa den olagliga migrationen om vi inte har en anständig återsändande- och återtagandepolitik. För att samla alla dessa frågor behöver vi därför en tydlig ram, en EU-ram.
Därför har kommissionen lagt fram detta meddelande. Med all respekt för alla hårt arbetande personer i kommissionen ska jag avslöja en hemlighet för er. Vi kan inte ta fram ett meddelande som det här på två dagar. Det är omöjligt. Meddelandet har planerats under lång tid. Det har inte utarbetats för att bemöta kraven från en eller två presidenter eller premiärministrar - det här har vi planerat länge, och allt står där.
De personer som vi dagligen har arbetat tillsammans med vet att jag ända från början har arbetat med dem och med rådet för att uppnå ett gemensamt europeiskt asylsystem. Det är hårt arbete, det är svårt, och arbetet går väldigt långsamt, men vi gör vissa framsteg. Vi arbetar tillsammans med laglig invandring, vi försöker förstärka Frontex, jag lovade er en rapport om integration vid min utfrågning i februari förra året och redan förra året kom vi med förslag om en bättre styrning av Schengenområdet. Detta är inte ett svar till en eller två premiärministrar som kräver något. Det är väl genomtänkt och kommer att leda till ytterligare lagstiftning och förslag inför Europeiska rådets möte i juni, vars tema kommer att vara migrationsfrågor, något som också har planerats sedan länge tillbaka.
Situationen i Nordafrika och Medelhavsområdet gör det naturligtvis ännu viktigare för oss i EU att ha ordning på saker och ting. Är situationen skäl nog att återinföra interna gränskontroller? Nej, naturligtvis inte. Finns det behov av EU-åtgärder? Ja, det finns det. Vi har cirka 25 000 tunisier som kommer till EU. Vi har diskuterat detta många gånger här i plenum. Alla har naturligtvis sina skäl för att komma, nämligen att han - för det är väldigt ofta en han - inte har något arbete i Tunisien. Jag känner mycket starkt för alla enskilda öden, men alla kan inte komma till EU. Det är mycket bättre - och det är också därför vi arbetar med de tunisiska myndigheterna och med Italien för att se hur vi kan hjälpa Italien att skapa arbetstillfällen och tillväxt - att dessa människor finner en framtid i Tunisien, för de är inte flyktingar.
Men det finns flyktingar som kommer, och ännu fler just nu. I veckan har många människor kommit från Libyen - tredjelandsmedborgare, även libyer - och det kan komma fler. För dessa människor krävs det helt klart EU-åtgärder och solidaritet. Kommissionen har inbjudit samtliga medlemsstater till en konferens den 12 maj för att diskutera omplacering och en förlängning av Maltaprojektet i syfte att hjälpa Malta med de tusentals människor som har tagit sig dit. Men vi kommer även att ha FN:s flyktingorgan UNHCR där, så vi kommer att be medlemsstaterna att ta mer ansvar för de flyktingar som flyr från det ökande våldet i Libyen och som är strandsatta i Tunisien och vid gränsen.
Om vi övergår till Schengenområdet håller jag med er - eller nästan alla av er - som har sagt att Schengen är en fantastisk bedrift. Det faktum att vi kan resa från Finland till Malta, från Portugal till Estland, utan ett behöva visa passet en enda gång är en fantastisk symbol för den europeiska integrationen. Jag vill skydda detta och främja det ännu mer. Det gläder mig att jag kan räkna med ert stöd i detta.
Systemet är emellertid inte perfekt. Vi visste långt innan allt det här började att det finns vissa brister i systemen. Utvärderingen har inte fungerat eftersom medlemsstaterna utvärderar varandra, och det är inte bra. Vi behöver en EU-mekanism där Europaparlamentet deltar. Jag lade fram det förslaget i november förra året, och jag minns att jag fick starkt stöd från er för att göra detta.
Vi behöver verktyg för att hjälpa medlemsstaterna att förbättra skyddet av EU:s yttre gränser. Vi måste stärka övervakningen och vi behöver mer - inte mindre - Europa. För att bedöma denna situation och besluta om vad som krävs behöver vi därför en EU-strategi. Förra veckans händelser har bekräftat det. De brister som finns får aldrig automatiskt leda till ett återinförande av gränskontroller. Bristerna måste åtgärdas med alla möjliga medel, till exempel genom att tillhandahålla ekonomiskt stöd och driftsstöd. Medlemsstaterna kan också hjälpa varandra. Vi arbetar även tillsammans med er för att stärka Frontex.
Utgångspunkten är att förstärka den befintliga lagstiftningen. Jag är övertygad om att de gällande reglerna är tillräckliga för att klara av de flesta situationer. När det finns skillnader i tolkningen bör kommissionen samråda med medlemsstaterna för att klargöra reglerna. Detta kan göras genom att kommissionen utfärdar riktlinjer eller rekommendationer.
Det finns särskilda omständigheter där det kan bli nödvändigt att återinföra gränskontroller. Så är det redan i dag och detta har också gjorts i ett fåtal situationer - till exempel vid en allvarlig fara som ett terrorhot. Det kan alltså uppstå allvarliga händelser där medlemsstaterna, enligt mycket tydliga villkor, måste göra detta. Men vi måste stärka den europeiska dimensionen av detta och förhindra att medlemsstaterna vidtar ensidiga åtgärder. Det är vad vi talar om.
Vi lever i oroliga tider. Mycket av det som händer ger anledning till glädje - i Egypten och Tunisien - men det finns också många orosmoment. I den här situationen måste vi tänka kallt. Vi måste försöka hantera den på kort sikt, men även på lång sikt. Vi måste stärka våra regler, inte undergräva dem. Vi måste stärka reglerna på grundval av EU-lagstiftningen, våra värderingar och våra internationella åtaganden. Vi behöver ett EU-ledarskap för att motarbeta alltför enkla lösningar - och jag har hört några sådana här i dag - och populism. Vi behöver helt enkelt mer Europa, inte mindre.
(Applåder)
Enikő Győri
Fru talman! Jag vill också tacka er så mycket för debatten och för ledamöternas inlägg.
Jag vill gärna börja med att klargöra en sak gällande asylpaketet, eftersom jag fick mycket konkreta frågor om detta. När det gäller de konkreta förslagen välkomnar rådet inledandet av trepartsmötena mellan parlamentet och rådet om direktivet om förutsättningarna för att vara i behov av skydd. När det gäller Dublinförordningen och Eurodacförordningen har viktiga framsteg gjorts på teknisk nivå.
Två frågor kvarstår emellertid, som är oupplösligt kopplade till de politiska diskussionerna. Den första är upphävandet av överföringar enligt Dublinförordningen och den andra är tillgång för rättsvårdande myndigheter enligt Eurodacförordningen. Många delegationer i rådet anser att ett upphävande av överföringar enligt Dublinförordningen till medlemsstater som är utsatta för konkreta påfrestningar skulle skapa ett negativt prejudikat och undergräva Dublinförordningen. Många delegationer har också gett uttryck för en stark önskan att ge rättsvårdande myndigheter tillgång till Eurodac-databasen. Med tanke på dessa åsikter i rådet och vårt gemensamma åtagande att inrätta ett gemensamt europeiskt asylsystem, krävs en konstruktiv diskussion mellan alla berörda institutioner, dvs. rådet, parlamentet och kommissionen.
Avslutningsvis emotser rådet med stort intresse kommissionens förslag om ändringar av förfarandedirektivet och direktivet om mottagningsvillkor, som väntas komma tidigt i juni om jag inte misstar mig. Så, Renate Weber, eftersom du när det gäller rådets arbete hävdade att vi ifrågasätter och undergräver medbeslutandeförfarandet och försöker isolera parlamentet, hoppas jag att mitt klargörande är tillräckligt för dig. Vi delar naturligtvis gärna all information med er och vi är fast beslutna att göra framsteg i dessa frågor, som jag tror är mycket viktiga för oss alla.
Låt mig fortsätta på mitt modersmål för några övergripande och allmänna avslutande kommentarer.
(HU) Som jag påpekade i mitt inledningsanförande har den stora diskussionen i rådet inte hållits ännu. Kommissionens förslag offentliggjordes för sex dagar sedan. Vi har sammankallat ett särskilt möte i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 12 maj, där vi får möjlighet att hålla en inledande diskussion. Vi hoppas att detta arbete och arbetsgruppens diskussion kan underlätta situationen för stats- och regeringscheferna så att de kan fatta de viktigaste politiska besluten vid Europeiska rådets möte i juni.
I nuläget kan jag alltså bara informera er om det ungerska ordförandeskapets ståndpunkt. Jag vill passa på att upprepa, vilket jag inte säger för första gången här i parlamentet, att vår grundläggande filosofi är ett starkt EU, ett starkt EU som placerar människorna i centrum för sitt tänkande.
Det är vår grundläggande princip, som styr all politik och alla åtgärder vi vidtar. Med detta som utgångspunkt kan jag informera er om vilken vår utgångspunkt kommer att vara i denna ytterst känsliga politiska fråga. Vi kommer inte att hålla med dem som försöker rasera Schengensystemet och den fria rörligheten.
De allra flesta ledamöter som talade i debatten har förespråkat att detta gemensamma regelverk ska bevaras. Jag vill gärna citera den italienske ledamoten Salvatore Iacolino, som kallade det ”patrimonia della civilta europea”, ”vårt gemensamma europeiska arv”, eller Kinga Gál, som sade att den fria rörligheten är det mest påtagliga resultatet av EU:s enande.
Det ungerska ordförandeskapet kommer att motverka alla försök till motsatsen. Men det innebär inte, och här håller jag med kommissionsledamot Cecilia Malmström, att systemet inte behöver förbättras. Vi har vetat i månader, i åratal, att systemet måste anpassas till de utmaningar som råder 2011, och detta är också görligt. Ingen vill att det system som vi efter många års arbete har skapat tillsammans ska rasa ihop.
När det gäller återinförande av de inre gränserna anser vi att detta endast får göras i en exceptionell situation, vid ett mycket allvarligt problem, under en fastställd tidsperiod och genom ett beslut på EU-nivå. Jag sade detta i mitt inledningsanförande och Cecilia Malmström och José Manuel Barroso har sagt samma sak. Jag upprepar än en gång att detta är vår utgångspunkt.
Vilka frågor kan vi fortfarande arbeta tillsammans med, och vilka frågor kan vi inte arbeta tillsammans med? Vi vill skilja mellan flyktingar som är verkliga asylsökande enligt internationell rätt. Vi måste hjälpa dem så att vi är lojala mot oss själva och gentemot våra gemensamma värderingar.
Samtidigt måste vi också bekämpa den olagliga invandringen. Jag behöver inte säga att skyddet av de gemensamma gränserna, våra yttre gränser, är en gemensam uppgift. Frontex måste stärkas, och de resurser som krävs för detta måste tillhandahållas. Det är vad vi gör, med ert samarbete, med förhoppningen att vi kan fatta ett beslut så snart som möjligt.
Schengenfrågan handlar om mer än de frågor som finns med i kommissionens meddelande, frågan om utvidgningen av Schengenområdet står på dagordningen. Det ungerska ordförandeskapet gör en tydlig åtskillnad mellan dessa två frågor. Ingen vill bortse ifrån de två länder som har lagt ned ett enormt arbete, energi och pengar på att noggrant förbereda och uppfylla de stränga kraven för anslutning till Schengenområdet och grusa dessa två länders förhoppningar genom att säga att förhållandena inte är lämpliga för närvarande.
Vi bekräftade redan i februari under det ungerska ordförandeskapet att Rumänien är redo när det gäller de tekniska standarderna, medan Bulgarien fortfarande hade arbete kvar. Jag är glad över att kunna meddela att Schengens utvärderingsgrupp Sch-eval nu anser att Bulgarien har slutfört det återstående arbetet.
Jag hoppas att vi innan det ungerska ordförandeskapet avslutas kan meddela att de tekniska förberedelserna har slutförts. De två länderna uppfyller Schengens tekniska kriterier. Det politiska beslutet måste fattas när medlemsstaterna är redo för detta. Vi har haft kontinuerliga samråd med samtliga berörda parter, och försöker finna en lösning som är godtagbar för samtliga intressenter, dvs. Rumänien, Bulgarien och de berörda medlemsstater som är oroade över Schengenmekanismen.
En avslutande kommentar: Jag tror att det var Manfred Weber från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) som sade att vi måste vara mycket försiktiga med den politik vi för på migrationsområdet, när det gäller EU-omfattande problem och arbetskraftsutbudet. Jag håller verkligen med om det. Vi får inte glömma att vi har våra egna arbetslösa, men vi måste samtidigt komma ihåg att vi har ett åldrande samhälle i EU och att vi även kommer att få arbetskraftsproblem till följd av detta.
Därför har det ungerska ordförandeskapet satt upp demografiska frågor på dagordningen, för att visa vilka medlemsstater som har lyckats mycket väl med den demografiska politiken och familjepolitiken. Vi vill förbättra familjernas situation i EU. Vi vill att fler barn föds i EU, eftersom varje medlemsstat främjar detta på sitt sätt. Detta är lösningen på problemet med det åldrande samhället och det skulle vara bra om vi inte behövde lösa det problemet genom migration.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Ivo Belet
Tillsammans med euron är den fria rörligheten i EU en av grundpelarna i det europeiska projektet. Vi har över huvud taget inga skäl att ifrågasätta detta. Reaktionen på de tusentals flyktingar som bokstavligen sköljs i land vid Sydeuropas kuster får absolut inte anses vara ett giltigt skäl för oss att börja stänga våra inre gränser, inte ens tillfälligt. Det enda vettiga sättet att reagera på detta är att göra något, på kort sikt, när det gäller den gemensamma europeiska asyl- och migrationspolitiken. Vi varken kan eller får sitta med armarna i kors och låta 30 000 flyktingar som kommer till Italiens eller Greklands kuster undergräva EU:s grundläggande värderingar. Italien har naturligtvis all rätt att kräva att EU visar solidaritet och hjälper till att hantera detta problem. Solidaritet är lösningen. Att stänga våra gränser, ens tillfälligt, är däremot en panikreaktion som är opassande för EU-ledarna.
John Bufton
, skriftlig. - (EN) Kommissionens reaktion på allt som den uppfattar som problem för EU är att tillgripa fler centraliserade befogenheter. På samma sätt spelade finanskrisen dem perfekt i händerna och de tog snabbt tillfället i akt för att motivera ekonomisk styrning i stället för att erkänna att euron är ett misslyckande, oron över ett plötsligt inflöde av migranter och de belastningar som detta utgör för länderna utnyttjas som en förevändning för att efterlysa en förstärkning av Schengenområdet med ökad centraliserad styrning. Europaparlamentets ledamöter är folkvalda och är folkets röst. De företräder de länder de kommer ifrån. Ändå betraktas det som populism när de hävdar nationella intressen här i parlamentet. José Manuel Barroso sade att det har blivit mode att vara populist och komma med främlingsfientliga argument. Anser han att själva andemeningen i att vara ett land - att ha en nationell regering, en oberoende ekonomi och nationella gränser - är fel i sig? Varför vågar han då inte bara skrota parlamentet och ta över EU med våld? Smutskastande, panikspridande och smygande byråkrati är beräknande och dessutom storhetsvansinne. Men tro inte att vi inte medvetna om det. Om vi vore det skulle det så kallade populismmodet inte utvecklas. Folk börjar inse kommissionens avsikter, och ni kommer att ställas till svars för det.
Giovanni Collino
Det migrationsproblem som vi står inför i Italien och i hela EU får absolut inte begränsas till att bara handla om den humanitära nödsituationen, även om detta är den mest brådskande situationen som vi måste hantera. Vi parlamentsledamöter - som är kända för att vara ansvarsfulla och uttrycka våra medborgares politiska vilja och för att genomföra och bedöma om deras krav fungerar på lång sikt - måste ha en helhetssyn, och vi måste kunna försvara den gentemot de andra institutionerna. När det gäller invandringspolitiken är det första steget för en helhetssyn en analys av EU:s befolkning, som åldras, även om detta sker olika snabbt i medlemsstaterna. En allvarlig obalans håller på att skapas mellan födelse- och dödstalen och vår tillväxt är även kopplad till arbetskraftsfördelning för att se till att marknaden har de nödvändiga resurserna för att kontinuerligt producera allt som behövs. Därför bör parlamentet gentemot de andra institutionerna, inklusive medlemsstaternas regeringar, förespråka en helhetssyn för att hantera invandringspolitiken, där människorna står i centrum för en återhämtningsstrategi - och här avser jag inte bara ekonomisk återhämtning - som behöver rörmokare, ingenjörer och byggnadsarbetare lika mycket som bankmän.
Anne Delvaux
Italiens beslut att utfärda tillfälliga uppehållstillstånd till tusentals tunisiska invandrare som kommer till landet, följt av Frankrikes begäran att tillfälligt återinföra gränskontroller, har lett till att Schengenområdet, en av de mest konkreta aspekterna av den europeiska integrationen, har ifrågasatts.
De förslag som kommissionen redogör för i sitt meddelande av den 4 maj, särskilt ett planerat utökande av de ”exceptionella omständigheter” då de inre gränskontrollerna får återinföras, gör mig något perplex. Vi kommer väl inte att låta två statschefers vilja äventyra en av EU:s största bedrifter?
Invandringen är en utmaning som kräver ett EU-omfattande svar, och jag efterlyser därför en gemensam migrationspolitik. Det är dags att vi tar itu med den här frågan på allvar. Jag hoppas att stämningen vid Europeiska rådets toppmöte i juni, då den här frågan kommer att behandlas, inte förstörs av populistiska känslor.
Monika Flašíková Beňová
Jag vill ge uttryck för min besvikelse över att kommissionen begränsar hela migrationsfrågan till problemen i Medelhavsområdet och Schengenområdet. Situationen är kritisk. Vi har väntat länge på en målmedveten strategi från kommissionen. Inte en antieuropeisk plan för att återinföra de nationella gränserna. Kommissionsledamot Cecilia Malmström påpekar med all rätt att den fria rörligheten för personer över gränserna i EU är en enorm framgång som vi inte får förlora. Ur det perspektivet är kommissionens förslag om kontrollerade migrationsströmmar oförståeligt, särskilt det som sägs om att tillåta återinförandet av gränskontroller i EU, även om detta gäller vid nödsituationer och är tillfälligt. Det faktum att en medlemsstat inte kan besluta själv om en sådan åtgärd, utan att endast EU kan fatta det beslutet är dock ett plus. Trots detta anser jag att det stycket är bakåtsträvande och att det är en onödigt eftergiven inställning gentemot de populistiska påtryckningarna från de franska och italienska premiärministrarna. Vi talar inte om en oviktig fråga utan om den fria rörligheten, som är en av EU:s grundläggande principer. Vi får inte offra detta på grund av de nuvarande problemen med att kontrollera migrationstrycket från Afrika. Enligt min åsikt bör EU:s roll i stället vara att arbeta för att fördela migrationstrycket från Medelhavsområdet mellan medlemsstaterna och hantera integrationen av invandrare på ett effektivt sätt. Kommissionen rekommenderar att EU antar en rad texter om migration i maj och juni. Jag hoppas att kommissionen kommer att vara opartisk och hålla huvudet kallt när den utarbetar dessa texter.
Elisabetta Gardini
Den rådande politiska krisen i Nordafrika och den migration som har blivit följden av detta bekräftar behovet av en stark EU-strategi för invandring och asyl. Invandring är ett EU-omfattande problem som inte bara kräver en snabb och effektiv lösning, utan även en gemensam långsiktig strategi. Vi glömmer att enligt FN:s senaste uppskattningar har 12 360 migranter lämnat Libyen och anlänt till Italien och Malta sedan mars, men 700 000 personer har redan flytt Libyen och Tunisien för att korsa Medelhavet. Utan en gemensam plan för mottagande av invandrare samt gränskontroller riskerar vi en okontrollerbar, kaotisk invandring med allvarliga konsekvenser för hela EU. I detta avseende är det viktigt att stärka Frontex, öka solidariteten mellan medlemsstaterna, utarbeta överenskommelser om ökad gränskontroll och även återsända olagliga invandrare. Avslutningsvis, och när det gäller eventuella ändringar av Schengensystemet, bör ett sådant beslut fattas på EU-nivå och inte av enskilda medlemsstater. Vi får inte tillåta att de stater som är mest exponerade för migrationstrycket riskerar att bli ännu mer isolerade.
Kinga Göncz
, skriftlig. - (HU) En av de viktigaste utmaningarna för EU i dag är hur vi ska reagera på de revolutioner som uppstått vid våra sydliga gränser. EU har ett stort intresse av att regionen demokratiseras och måste finna en lösning på flyktingströmmen från regionen, en lösning som överensstämmer med de humanitära principerna och de mänskliga rättigheterna. Det måste finnas solidaritet mellan medlemsstaterna, men särskilt när flyktingarna kommer hit till EU. Vi ungrare kan verkligen förstå betydelsen av detta, eftersom hundratusentals av våra landsmän togs emot av många länder i världen efter upproret 1956.
Svaret på migrationstrycket är inte att återinföra gränskontrollerna, utan att påskynda de pågående förhandlingarna för att anta flyktingpaketet, den gemensamma europeiska migrationspolitiken och Schengens utvärderingssystem så snart som möjligt.
Ett återinförande av gränskontrollerna, om än tillfälligt, skulle undergräva ett av EU:s symboliska regelverk och hindra medborgarnas fria rörlighet. Detta är ett regelverk som EU-medborgarna uppskattar, och det är även en garanti för genomförandet av och framgångarna för det gemensamma europeiska området. Vi måste tillsammans finna lösningar på de problem som uppstår, och vi får inte ge utrymme för populistiska och individuella röster som bara erbjuder pseudolösningar.
Lena Kolarska-Bobińska
Under våra diskussioner om en förbättrad förvaltning av Schengenområdet måste vi samtidigt överväga EU:s nya migrationpolitik, inte bara med tanke på situationen i Nordafrika, utan även vad som eventuellt kan ske i våra grannländer i öst. Det är svårt att förutsäga vad som kan hända i de postsovjetiska staterna i framtiden. Vi måste också beakta de utmaningar som EU står inför. EU är ett åldrande samhälle, och inflödet av migranter bör därför inte bara ses som ett hot mot EU:s arbetsmarknader. Migranter bidrar ofta till den ekonomiska tillväxten i sitt destinationsland.
Så var fallet efter det att de nya medlemsstaterna blev EU-medlemmar. Tyskland, som fruktade ett inflöde av migranter, tillämpade övergångsperioder, och har först nu börjat öppna sina gränser för arbetstagare från Polen. Storbritannien bestämde sig för att öppna sina arbetsmarknader på en gång, och drar nu fördel av att ha anställt cirka två miljoner unga, effektiva och energiska polacker. Det sägs också ofta att vi ska ta emot politiska flyktingar men stänga EU:s dörrar för ekonomiska migranter. Enligt min åsikt är en sådan uppdelning inte särskilt vettig, eftersom det är svårt att skilja mellan dessa två typer av migration. Hur ska vi klassificera medelklassens protester i arabländerna? De bakomliggande orsakerna är både politiska och ekonomiska. Vi får därför inte falla offer för inbillade faror, utan även tänka på möjligheterna för vår utveckling.
Edward Scicluna
skriftlig. - (EN) De aggressiva ståndpunkter som intas av Frankrikes och Italiens politiska ledare när det gäller incidenten i Ventimiglia har ingenting att göra med Schengenavtalet, utan är snarare menade att imponera på de egna medborgarna. De cirka 20 000 migranterna var huvudsakligen ekonomiska migranter som söker arbete och bättre ekonomiska möjligheter. I stället för att drabbas av en kunskapsflykt eftersom de högst kvalificerade väljer ekonomisk migration behöver Tunisien finansiellt stöd från EU för ekonomiska utvecklingsprogram som ger arbete till unga och arbetslösa. Detta får emellertid inte avleda uppmärksamheten från det verkliga problemet, dvs. hur vi på bästa sätt bör behandla de verkliga asylsökande som kommer från Nordafrika, som flyr eller kommer att fly från krigshärjade länder. Lösningen är definitivt inte att återgå till nationella gränskontroller. Fri rörlighet och solidaritet mellan medlemsstaterna tillhör EU:s principer, och vi får inte vidta bakåtsträvande åtgärder i det avseendet. Vi har fördragsgrunder för att inrätta ett gemensamt asylsystem för EU och en lämplig bördefördelning mellan medlemsstaterna. I stället för att underblåsa högerpopulismen bör vi i EU koncentrera oss på att ta fram den nödvändiga lagstiftningen på detta område.
Debora Serracchiani
Det stora antal invandrare som har kommit till Lampedusa under de senaste dagarna visar att invandringskrisen fortsätter och kräver omedelbara åtgärder. Det står klart att förvaltningen av Schengenområdet måste förbättras, vilket kommissionen också fastslår i sitt meddelande av den 4 maj.
Därför måste solidaritetsmekanismerna stärkas genom omfördelning av asylsökande, organiserad rörlighet och nya partnerskap med tredjeländer. Översynen av tillämpningsmekanismerna för Schengenregelverket får inte ses som en ursäkt för att begränsa rätten till fri rörlighet, utan som ett sätt att öppna för nya möjligheter.
Jag hoppas att det mycket snart kommer konkreta förslag för att bekämpa fördomar, diskriminering och laglöshet och främja de mänskliga rättigheterna, den mänskliga värdigheten och friheten. En effektiv styrning av invandringen och främjande av en fredlig samlevnad måste vara ett fast åtagande i en bra politik som syftar till att främja utveckling och säkerhet. Att återsända massiva strömmar av människor till deras ursprungsländer bidrar inte till att upprätthålla avståndet mellan européer och invandrare. I stället riskerar vi ökad olaglig invandring, osäkerhet och ekonomiska kostnader.
Monika Smolková
Massmigrationen från Nordafrika kunde förutses för flera månader sedan och Frankrike och Italien borde ha reagerat omedelbart, tillsammans med kommissionen. Deras uttalanden och åtgärder i dag, när polisen i en medlemsstat vägrar att godkänna dokument från en annan medlemsstat, är mer än bara förvånande. Kraven på att skydda sina intressen vid de inre gränserna på grund av 25 000 flyktingar är exempellösa och populistiska, och strider mot allt som Schengen står för. Den 22 december 2007 hjälpte jag till att riva gränsbommarna vid gränsen mellan Slovakien och Ungern. Jämfört med människornas entusiasm vid den tidpunkten framstår dagens förstärkande av de inre gränserna som ett fullständigt förnekande av Schengenidealet. Frihet, den fria rörligheten för personer och varor och solidaritet med alla som behöver den måste förbli EU:s prioriteringar. Jag motsätter mig inre gränser, och förväntar mig därför en skärpning av Schengens kontrollmekanismer för att förhindra vissa medlemsstaters populistiska tendenser, förebygga radikalisering och intolerans och befästa Schengensystemet, som är en av de största bedrifterna i EU av i dag.
Nuno Teixeira
De händelser till följd av folkupproren i Nordafrika som nu har förödande konsekvenser på Lampedusa har gett upphov till en humanitär kris, där över 20 000 tunisiska invandrare har kommit till ön mellan januari och april. Den italienska regeringen har inte lyckats hantera de oräkneliga asylansökningarna och den plötsliga ankomsten av tusentals olagliga invandrare. Schengenavtalet, som slöts 1985 och har infogats i EU-fördraget, betraktas som ett av de viktigaste uttrycken för den europeiska integrationen. Just därför är det viktigt att vi inte glömmer dess grundläggande principer eftersom Schengenområdets effektivitet riskeras om dessa principer förvanskas. Det är viktigt att tillämpa Schengenavtalen korrekt genom en anda av solidaritet, ömsesidig information och samordning. Den humanitära kris som vi upplever i dag måste lösas, men genom de rättsliga medel som fastställs i Schengenreglerna. Det är ytterst viktigt att vi gör åtskillnad mellan personer som har rätt till internationellt stöd, såsom flyktingar, och ekonomiska migranter så att vi kan skydda dem som verkligen är i behov av det. Däremot måste en ensidig kränkning av avtalet förhindras till varje kostnad, eftersom detta hotar uppbyggandet av ett europeiskt område utan gränser, som påbörjades 1985.
Kathleen Van Brempt
De förslag om en skärpning av asyl- och migrationspolitiken som kommissionen informerade om i onsdags innehåller en portion struntprat och några bra initiativ. Hänvisningen till kontroller vid våra inre gränser är mer ett uttryck för politisk egennytta än för ledarskap och insikt. Men ok, denna eftergift för Frankrike och Italien är lyckligtvis bara symbolisk. Jag gläder mig också över att kommissionen i sina förslag visar att även den är medveten om att den inte behöver söka efter vettiga lösningar för en effektivare asyl- och migrationspolitik under kyrktornen, utan att detta kräver en annan, mer EU-inriktad samarbetsform.
Det finns enorma skillnader mellan medlemsstaternas förfaranden för att behandla asylansökningar och resultatet av asylförfarandena. Ett gemensamt europeiskt asylsystem är därför nödvändigt, så att de asylsökande vet att EU kan bistå med hjälp om det är nödvändigt, men att vi inte ger fribiljetter till äventyrare. Vi måste koppla detta till meningsfulla partnerskap mellan EU och dess grannländer, så att vi kan stödja tillväxt och utveckling. Jag hoppas att kommissionen inte längre kommer att låta sig utnyttjas som en leksak av vissa politiker som vill ta poäng på hemmaplan. Vi behöver kraftfulla EU-lösningar på ett europeiskt problem. Dessa förslag är en bra utgångspunkt, men jag anser att det behövs mer än så.
Iuliu Winkler
I och med de allvarliga konsekvenserna av den ekonomiska och finansiella krisen och återverkningarna av arabvåren, som får långtgående följder när det gäller att kontrollera migrationsströmmarna och tillgången till oljeresurserna, blir EU alltmer splittrat och riskerar att rasera en av sina viktigaste bedrifter - den fria rörligheten i Schengenområdet. Att begränsa EU-medborgarnas fria rörlighet genom att införa nya restriktioner, om än tillfälliga, och införa ytterligare kriterier för Rumänien och Bulgarien förutom kriterierna för Schengenområdet, kommer att leda till att EU:s enighet undergrävs. Jag tror på ett starkt EU som visar solidaritet och jag är en av dem som stöder den vision som främjas av det ungerska EU-ordförandeskapet, som uttrycks genom mottot ”Ett starkt Europa”. Med tanke på den senaste tidens utveckling när det gäller Schengenområdets framtid måste jag dock säga att vi är inne på fel väg. Under kritiska tider som nu måste EU-ledarna vidga sina vyer, visa solidaritet och arbeta för att förhindra återuppståendet av oförnuftig populism och intern protektionism i EU. Dessa problem kommer att få dramatiska följder som är lätta att förutse. En sak är säker, det är definitivt inte restriktioner och förbud som kommer att bidra till att stärka Schengenområdet och göra det stabilt.
Anna Záborská
Av plenardebatten här i parlamentet framgick det också att den rörelsefrihet som vi har skapat genom Schengenavtalet är en av de viktigaste grundstenarna för EU-samarbetet, och vi måste göra allt för att bevara den. Samtidigt ser vi emellertid att EU inte var redo för det ökande antalet invandrare från Tunisien och Libyen. Italien har utfärdat resedokument för dessa invandrare så att de kan röra sig fritt inom Schengenområdet. Detta har i sin tur tvingat andra medlemsstater, särskilt Frankrike och Tyskland, att snabbt finna lösningar. Enligt Schengenavtalet är det tillåtet för medlemsstaterna att införa slumpvisa gränskontroller för resande under exceptionella omständigheter, och Danmark har till exempel redan utnyttjat detta alternativ. Enligt min mening är en gemensam europeisk asyl- och migrationspolitik inte lösningen, eftersom den här frågan faller inom medlemsstaternas behörighet. För närvarande bör Schengenområdets gränsstater acceptera sitt ansvar för att skydda den gemensamma gränsen, och vidta åtgärder för ett snabbt återsändande av ekonomiska migranter till deras ursprungsländer.
