ja 25. lokakuuta Brysselissä pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelu
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat 24. ja 25. lokakuuta Brysselissä pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelusta.

Haarder
Arvoisa puhemies, minua on pyydetty esittämään julkilausuma aiheesta "24. ja 25. lokakuuta Brysselissä pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelu".
Tällä kokouksella on keskeinen rooli puheenjohtajavaltio Tanskan jatkotoimia ajatellen. Kuten tiedämme, esityslistalla näkyvin asema on tärkeällä laajentumiskysymyksellä ja myös siihen liittyvällä Kaliningradin kysymyksellä, jota kohtaan Euroopan parlamentti on tietenkin osoittanut suurta mielenkiintoa. Kokouksen tulos on varsin tärkeää sen kannalta, voidaanko yhteinen tavoite laajentumisneuvottelujen loppuunsaattamisesta 10 maan kanssa saavuttaa. Näin ollen Eurooppa-neuvostossa keskeistä on tehdä mahdollisimman monta päätöstä, jotta mahdollisimman vähän jää tehtäväksi Kööpenhaminassa. On totta, että se, mikä jää jäljelle, saattaa olla todella kova pähkinä purtavaksi.
Eurooppa-neuvoston kokouksessa valmistelukunnan puheenjohtaja tiedottaa Eurooppa-neuvostolle valmistelukunnan työn tuloksista ja myös Euroopan parlamentin puhemies puhuu Eurooppa-neuvostolle. Saanen aloittaa jälkimmäisestä. Parlamentin puhemiehen tapaamisesta on muotoutunut vakiintunut perinne, jota tiedän Eurooppa-neuvoston valtioiden ja hallitusten päämiesten osaavan arvostaa.
Kun pidetään mielessä tämä esityslistamme, on tietenkin erityisen kiinnostavaa kuulla parlamentin puhemiehen näkemys neuvostossa keskustelun aiheena olevista kysymyksistä eli laajentumisesta ja myös siihen liittyvästä Kaliningradin kysymyksestä, johon palaan myöhemmin. On varsin otollista, että parlamentin puhemiehen kanssa käytävä keskustelu pidetään juuri ennen laajentumista ja Kaliningradia koskevia työkokouksia. Parlamentin puhemiehen osallistumisen lisäksi toivomme tietenkin sitä, että kokous, jossa on tilaisuus vaihtaa tietoja ja ajatuksia myöhempää työstämistä varten, osoittautuu hyödylliseksi parlamentin puhemiehen ja koko parlamentin kannalta.
Seuraavaksi haluaisin sanoa muutaman sanan laajentumisesta. On sangen toivottavaa, että Brysselissä tehdään päätöksiä useista hyvin tärkeistä aiheista, joilla edistetään laajentumista. On päätettävä, mitkä ehdokasvaltiot voivat saattaa liittymisneuvottelut päätökseen tänä vuonna. Lähtökohtana ovat yksittäisiä ehdokasvaltioita koskevat komission tilannekatsaukset ja komission laajentumisen strategia-asiakirja kokonaisuudessaan. Mainitun asiakirjan esitteli 9. lokakuuta komission jäsen Verheugen, joka on myös täällä läsnä. Kunkin ehdokasvaltion edistymistä koskevan perusteellisen arvioinnin pohjalta komissio päättelee, että 10 maata pystyy täyttämään kaikki kriteerit vuoden 2004 alussa, ja sen perusteella on suositeltavaa, että liittymisneuvottelut saatetaan päätökseen täällä suunnitellusti tämän vuoden aikana. Kööpenhaminassa pitämässään kokouksessa Eurooppa-neuvosto keskustelee myös niistä ehdokasvaltioista, joiden kanssa ei oleteta voitavan saattaa neuvotteluja päätökseen tänä vuonna (Bulgaria, Romania ja Turkki), tarkoituksena päätösten tekeminen liittymisprosessin tulevista vaiheista näiden maiden osalta.
Brysselissä on tehtävä päätöksiä myös liittymisneuvotteluissa ratkaisematta jääneistä rahoituspakettiin kuuluvista kysymyksistä. Eilisessä yleisten asioiden neuvostossa oltiin yksimielisiä toimielinkysymyksistä, ja Eurooppa-neuvosto aikoo mm. määrittää osana rahoituspakettia ne kokonaismäärärahat, jotka on varattava laajentumiseen, ehdokasvaltioiden osallistumiseen yhteiseen maatalouspolitiikkaan, esim. niiden osuus suorista tulotuista, ja ehdokasvaltioille koheesio- ja rakennerahastoista myönnettäviin kokonaistukimääriin. Eurooppa-neuvostossa olisi myös päätettävä ehdokasvaltioiden nettoasemasta EU:n talousarviossa, ja näiden laskelmien perustasta on päästy yksimielisyyteen.
Toistaiseksi näistä aiheista käydyssä keskustelussa on käynyt ilmi, ettei yksimielisyyttä ole helppo saavuttaa. Sevillan Eurooppa-neuvostossa päädyttiin siihen, että EU:n kannat ratkaisematta jääneisiin rahallisesti merkittäviin lukuihin esitellään ehdokasvaltioille marraskuun alussa. Tämä tarkoittaa, että Brysselin Eurooppa-neuvostossa on tehtävä näistä asioista päätöksiä, jos halutaan pysyä Sevillassa asetetussa aikataulussa. Puheenjohtajavaltio Tanska aikoo pitää tästä kiinni, ja sen vuoksi kokousta on jatkettava niin kauan kuin ratkaisu löydetään. Kuten sanoin, voimme olettaa, että sen löytyminen on hyvin vaikeaa. Se edellyttää kaikilta asianosaisilta kompromissihalukkuutta, mutta ratkaisu on löydyttävä.
Lisäksi keskustellaan Kaliningradista, ja myös tässä asiassa edistyttiin merkittävästi eilisessä Luxemburgin kokouksessa, josta sekä komission jäsen Verheugen että minä olemme juuri palanneet. Asiasta keskusteltiin Sevillassa: komissiota pyydettiin perehtymään siihen, olisiko mahdollista löytää tehokas ja joustava ratkaisu kauttakulkuongelmaan, ja sellainen ratkaisu, joka olisi yhteisön säännöstön mukainen ja jolle olisi olemassa asianomaisten ehdokasvaltioiden suostumus. Komissio toimitti tiedonantonsa 18. syyskuuta. Siitä keskusteltiin kaksi kertaa neuvostossa, ja siitä keskusteltiin myös täällä parlamentissa viime viikolla 15. päivänä lokakuuta. Puheenjohtajavaltio on käynyt yhdessä komission kanssa neuvotteluja Venäjän kanssa ja kuullut erityisesti Liettuaa, joka on ehdokasvaltioista se, jota asia lähimmin koskee.
Niiden periaatteiden lisäksi, joihin Sevillassa annettu toimivaltuutus perustui, EU on korostanut Liettuan suvereenia oikeutta valvoa rajojaan ja pidättää itsellään oikeus maahantulon kieltämiseen. Lisäksi on sovittu, että ratkaisu ei saa estää tai viivästyttää Liettuan täysimääräistä Schengen-jäsenyyttä. Neuvosto on suostunut antamaan Liettualle tästä takeet, ja neuvosto on viime kädessä samaa mieltä siitä, että Liettualle on korvattava kaikki kauttakulkukysymyksen ratkaisemisesta aiheutuvat lisäkustannukset.
Venäjä on pitänyt kiinni toivomuksestaan saada oikeus viisumittomaan kauttakulkuun junateitse Liettuan halki. Tähän ratkaisuun liittyy monia teknisiä, taloudellisia, oikeudellisia ja poliittisia ongelmia. EU ei ole kuitenkaan sulkenut pois tätä mahdollisuutta, ja puheenjohtajavaltio pyrkii jatkossakin ratkaisuun, joka tyydyttää mahdollisimman kattavasti kaikkia osapuolia ja jolle voidaan saavuttaa Eurooppa-neuvoston tuki. Äsken mainitsemiani suuntaviivoja noudatettiin eilisessä Luxemburgin yleisten asioiden neuvostossa. Eilen päästiin sopimukseen periaatteesta, johon äsken viittasin ja jonka mukaan Liettua on voitava ottaa muiden ehdokasvaltioiden kanssa samanaikaisesti Schengen-alueen jäseneksi, jos se niin haluaa ja näinhän asia on. Tämä on EU:n kanta, ja mielestäni 15 hallitusta ovat siis valmistautuneet mahdollisimman hyvin Eurooppa-neuvoston Brysselin kokouksessa käytäviin keskusteluihin ja myös Venäjän kanssa sen jälkeen käytäviin neuvotteluihin, joita puheenjohtajavaltio johtaa ja jotka huipentuvat marraskuussa Kööpenhaminassa pidettävään EU:n ja Venäjän väliseen huippukokoukseen.
Valmistelukuntaa koskevasta asiasta todettakoon, että Eurooppa-neuvosto saa Brysselin kokouksessa kuulla Laekenin julistuksen mukaisesti valmistelukunnan puheenjohtajan Giscard d'Estaingin selvityksen valmistelukunnan työn edistymisestä. Puheenjohtajavaltion tärkeänä päämääränä on valmistelukunnan työn edistäminen. Valmistelukunta on päässyt hyvin liikkeelle, ja se on tällä hetkellä siirtynyt tärkeään analyysivaiheeseen. Ehdotusten määrä kasvaa, paperipinot kasvavat, ja minusta näyttää siltä, että olemme olleet todistamassa erittäin mielenkiintoista keskustelua Euroopan tulevaisuudesta sekä valmistelukunnan sisällä että sen ympärillä. On ollut ilo havaita valmistelukunnan jäsenten luja sitoutuminen, eikä suinkaan vähiten se sitoutuminen, jota ovat osoittaneet parlamentin jäsenet, jotka ovat olleet hampaisiin asti aseistautuneita ja vaikuttaneet erityisen syvästi keskusteluun.
Valmistelukunnan rakenteessa näemme ensimmäisen kerran täydessä julkisuuden valokeilassa jotakin niin ainutlaatuista kuin Euroopan valtioiden rajojen ylitse käytävän aidon keskustelun. Tällaiseen emme ole tottuneet. Euroopan poliitikot kohdistavat pääsääntöisesti eurooppalaiseen keskusteluun liittyvät kannanotot pikemminkin heidän omien kotimaidensa kuin muiden maiden kansalaisille. Tämä ei kuitenkaan päde Euroopan tulevaisuudesta käytävään keskusteluun, ja uskoakseni tämä on hyvä enne sitä tavoitettamme ajatellen, joka koskee demokraattisemman ja ruohonjuuritason tukea nauttivan eurooppalaisen yhteistyön luomista.
Kuten on varmaankin käynyt selväksi julkilausumastani, meillä on Brysselin huippukokouksessa laaja ja kunnianhimoinen esityslista. Toivon ja uskon, että siellä kaikki maat osoittavat tarpeellista kompromissihalukkuutta ja edistävät äsken mainitsemieni tärkeiden päätösten tekemistä, enkä tietenkään salaile sitä tosiseikkaa, että jäljelle jääneet kysymykset ovat erityisen kova pähkinä purtavaksi, ja tällä viittaan tietysti talouteen.
Haluaisin toistaa ja korostaa sitä, että Eurooppa-neuvosto odottaa malttamattomana kuulevansa parlamentin puhemiestä Coxia ja voivansa vaihtaa hänen kanssaan näkemyksiä. Parlamentin merkitys laajentumisprosessille on kiistaton. Parlamentti puhui lähes yksimielisesti, kun se varsin varhaisessa vaiheessa, ensin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa ja sen jälkeen täysistunnossa, ilmaisi sen, mitä oli tehtävä. Tämä on antanut lisäpontta ja toiminut liikkeelle panevana voimana, mikä tarkoittaa sitä, ettei laajentumisprosessia voida toivoaksemme viime hetkellä pysäyttää, ja tästä haluaisin puheenjohtajavaltion puolesta kiittää lämpimästi myös parlamenttia.
Prodi
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kun Irlanti on äänestänyt Nizzan sopimuksen puolesta, viimeiset poliittiset esteet sopimuksen ratifioinnin tieltä on ylitetty ja tie on avoin laajentumiselle. Olen iloinen irlantilaisten äänestäjien tekemästä päätöksestä. Se osoittaa heidän avoimuuttaan ja vastuuntuntoaan.
Se, mikä koskee Irlantia, koskee myös kaikkia meitä. On kaikkien yhteisen edun mukaista, että laajentumisprosessi etenee viivytyksettä. Tästä syystä Brysselissä pidettävällä seuraavalla Eurooppa-neuvoston kokouksella on ratkaiseva merkitys. Keskusteluissa keskitytään ehdotuksiimme, jotka koskevat niitä 10:tä ehdokasvaltiota, joiden osalta suosittelemme neuvottelujen saattamista päätökseen vuoden loppuun mennessä. Kokouksessa keskustellaan myös Bulgarian ja Romanian liittymispäivämäärästä ja Turkin ehdokkuuden seuraavasta vaiheesta. Muita käsittelemiämme aiheita on Kaliningradin kysymys. Meille saattaa kehkeytyä tilaisuus luoda katsaus kansainväliseen tilanteeseen, erityisesti siihen, kuinka jatkamme terrorismin torjuntaa äskettäisten Balin ja Filippiinien murheellisten tapahtumien valossa. Lisäksi kuulemme valmistelukunnan puheenjohtajan selvityksen ja vaihdamme tavanomaiseen tapaan näkemyksiä parlamentin puhemiehen kanssa.
Neuvoston esityslistan ensimmäinen aihe on siis laajentuminen. Haluaisin jälleen kerran korostaa niiden syiden painavuutta, joiden vuoksi olemme suosittaneet jäsenvaltioille 10 valtion kanssa käytävien neuvottelujen saattamista päätökseen. Se, että jaamme eurooppalaisten naapuriemme kanssa puoli vuosisataa kestäneen yhdentymisen aikana saavuttamamme vakauden ja vaurauden, on meille historiallinen ja moraalinen velvollisuus. Rauha, vakaus ja demokratia sekä oikeusvaltio ovat poliittisen vakauden keskeiset ainesosat. Aiemmin ne ovat jo toimineet erinomaisesti meidän kohdallamme, ja ne toimivat varmasti myös tulevien jäsenvaltioiden kohdalla.
Laajentuminen ulottaa eurooppalaisen hallintotavan ja normit koko maanosaan. Odotamme myönteisiä vaikutuksia lukuisilla aloilla: julkishallinto tehostuu, oikeusjärjestelmät lujittuvat, vähemmistöjen suojelu kohentuu, rikollisuuden ja erityisesti kansainvälisen rikollisuuden ehkäisy on tehokasta, laittoman maahanmuuton valvonta tiukkenee, liikkeeseen laskettujen tuotteiden ja erityisesti elintarviketurvallisuuden seuranta tehostuu ja lopuksi vielä ympäristönsuojelunormit tiukentuvat.
Kansainvälisessä toiminnassa Euroopan unionin koon kasvu lisää sen poliittista pääomaa. Kauppa-, rahamarkkina-, ympäristö- ja turvallisuuspolitiikoillamme on jatkossa enemmän painoarvoa. Eurooppa pystyy puolustamaan paremmin ihmisoikeuksia ja voi toimia maapallon pohjoisen ja etelän välisen kuilun pienentämiseksi. Jos osaamme liittyä yhteen lojaalisti ja esiintyä yksimielisinä, voimme vaikuttaa paljon enemmän ilmastonmuutoksen ja maailmanlaajuistumisen vaikutusten hallinnan kaltaisiin kysymyksiin.
Vielä tämän lisäksi ensimmäinen 10 uuden jäsenvaltion ryhmä tuo mukanaan valtavia taloudellisia etuja koko unionille, sekä vanhoille että uusille jäsenvaltioille. Väestön lisääntyminen vahvistaa yhtenäismarkkinoita: väestö lisääntyy noin 7577 miljoonalla kansalaisella, jolloin koko unionin väestö kasvaa 453 miljoonaan. Vertailun vuoksi ajatellaanpa, että Yhdysvallat, Meksikon ja Kanadan käsittävällä NAFTA-alueella on kaiken kaikkiaan noin 400 miljoonaa ihmistä.
Jotkut väittävät, että vaikka 10 ehdokasvaltion liittyminen Euroopan unioniin kasvattaakin väestöä 20 prosentilla, unionin BKT kasvaa vain 45 prosenttia. Tämä ei ole kielteinen seikka, vaan se ilmentää sitä, että vain me olemme toteuttamassa, vaikkakin alueellisesti, demokraattista maailmanlaajuistumisprosessia. Tämä ei ole kielteinen asia, koska se tarkoittaa vahvaa kasvupotentiaalia, kun otetaan huomioon suuntaukset näissä maissa. Ei siis ole syytä unohtaa, että jo nyt kasvuvauhti on 10 ehdokasvaltiossa nopeampi kuin nykyisissä 15 jäsenvaltiossa. Vuositasolla kasvu ensin mainituissa maissa oli 2,4 prosenttia vuonna 2001 ja nykyisessä Euroopan unionissa 1,5 prosenttia. Vuonna 2000 ehdokasvaltioiden kasvu oli jopa 4,1 prosenttia, kun oma kasvumme oli 3,4 prosenttia. Ennen kaikkea 10 ehdokasvaltiota tuo mukanaan unioniin erittäin koulutettuja työntekijöitä. On totta, että uusien jäsenvaltioiden tuoma väestönlisäys on vain 20 prosenttia ja tulonlisäys vain 5 prosenttia, mutta näiden maiden opiskelijat suorittavat 25 prosenttia vuosittain luonnontieteiden ja insinööritieteiden alalla saavutetuista tutkinnoista. Tämä on kehitystä voimakkaasti kiihdyttävä voimavara.
Kun näitä seikkoja tulkitaan viisaasti, huomaamme, että ehdokasvaltiot ovat uusi rajamme. Eurooppalaisilla yrityksillä on uusia kehitysmahdollisuuksia ja laajentumisalueita, koska uusiin tekniikoihin syntyy suuri tarve ja uudet jäsenvaltiot tarjoavat markkina-alueen tavaroillemme ja palveluillemme.
Hyvät kollegat, nämä ovat laajentumisen edut. Seuraavaksi käsittelen jäljellä olevia ongelmia. Ennen sitä haluaisin kuitenkin esittää pienenä yleishuomiona sen, että meidän on oltava tarkkoja, ettemme vaaranna laajentumisen onnistumista pikkuseikoista riitelemällä, kuten usein tapahtuu poliittisia päätöksiä tehtäessä. Euroopan yhdentymisen on aina mentävä suppeiden alakohtaisten ja kansallisten etujen edelle. Meidän on aina pyrittävä säilyttämään kokonaiskuva, emmekä saa koskaan kadottaa näköpiiristä niitä mahdollisuuksia, joista äsken puhuin.
Viime vuosina kehitys on ollut valtavan nopeaa näissä 10 maassa. Tämä ilmenee yksiselitteisesti komission äskettäin esittelemistä määräaikaiskertomuksista, ja haluan korostaa, että kyse ei ole ollut liian lempeistä tai optimistisista analyyseistä. Komission uusia jäsenvaltioita kohtaan tunteman luottamuksen perustana ovat tosiseikat ja perusteellinen analyysi. Jo saavutettu kehitys on tae siitä, että kaikki 10 valtiota ovat valmiita jäsenyyteen alkuvuodesta 2004 myös niillä aloilla, joilla on vielä ilmiselvästi tarvetta täydentää aloitettua työtä.
Vaikka luottamuksemme ehdokasvaltioita kohtaan onkin täydellinen, komissio on kuitenkin ryhtynyt seuraamaan maiden loppuvalmisteluja ja aikoo seurata niiden kehitystä myös liittymisen jälkeen. Tämän vuoksi olemme laatineet turvalausekkeita sisämarkkinoiden ja oikeus- ja sisäasioiden alalla, sillä ne ovat aloja, joita kansalaisemme pelkäävät eniten ja joilla heidän epäluottamuksensa on kaikkein suurta. Tällaiset turvalausekkeet pannaan täytäntöön, jos sitoumuksia ei noudateta. Kyse on epätodennäköisestä, joskin mahdollisesta tilanteesta, ja meidän on varauduttava siihen.
Kuten on tiedossa, valtioiden ja hallitusten päämiesten keskustelujen keskeiset kohdat liittyvät laajentumisen rahoittamiseen. Nämä viimeiset jäljelle jääneet kysymykset ovat kuitenkin varsin merkityksellisiä. Asia, josta yksimielisyys on suurin, liittyy nettotulonsiirtoihin. On selvää, että kahdesta periaatteesta vallitsee yksimielisyys: ensinnäkin siitä, että liittyessään nämä 10 ehdokasvaltiota eivät saa joutua nettomaksajiksi, ja toiseksi siitä, että kaikkien menovelvoitteiden on pysyttävä tiukasti Berliinissä asetetuissa rajoissa. Olemme itse noudattaneet näitä kahta periaatetta, ja siksi katson, ettei Kööpenhaminassa ole vaikeaa päästä sopuun täsmällisistä määristä.
Myös rakennerahastojen osalta näyttää siltä, että olemme yhä yksimielisempiä noin 25,5 miljardin euron vuotuisesta kokonaismäärästä vuosille 20042006. Rehellisesti sanottuna emme voi tarjota yhtään vähempää uusille kansalaisillemme. Tämä tarkoittaa, että vuonna 2006 koheesiorahastosta tukea saavat maat nykyiset maat saavat tukea 231 euroa henkeä kohden, kun taas uusien jäsenvaltioiden kansalaiset ovat oikeutettuja saamaan tukea ainoastaan 137 euroa henkeä kohden. Mielestäni emme voi sallia tätä räikeämpää eroa.
Lopuksi puutun kaikille tuttuun maatalousmenoja koskevaan kysymykseen. Olen tietoinen siitä, että jotkin nykyisistä jäsenvaltioista ovat ilmaisseet suhtautuvansa varauksellisesti siihen, että nämä ehdotukset olisivat kustannettavissa budjetista, ja ne ovat vaatineet lisätakeita. On perusteltua pohtia unionin tulevaa rahoitusjärjestelmää, ja se on oikeastaan velvollisuutemme. Komissio pysyy kannassaan: kaikki esittämämme ehdotukset ovat yhteensopivia Berliinissä sovittujen rahoitusnäkymien kanssa, eivätkä ne vaaranna millään tavalla tulevia päätöksiä.
Kaikista vielä ratkaisemattomista rahoituskysymyksistä toivon, että Brysselin Eurooppa-neuvostossa annetaan puheenjohtajavaltio Tanskalle ja komissiolle valtuutus saattaa neuvottelut päätökseen lopullisen päätöksen tekemiseksi Kööpenhaminassa. Tälle asialle pyydän teidän tukenne.
Loppukaneettina ottaisin kuitenkin esiin tärkeimmän asian, joka meidän on tässä laajentumisprosessin viimeisessä vaiheessa hoidettava ja joka koskee tiedottamista. Kaksi päivää sitten julkistetun tuoreimman Eurobarometrin mukaan puolet unionin nykyisistä kansalaisista kannattaa laajentumista ja kolmasosa vastustaa sitä, kun taas muilla ei ole asiasta mielipidettä. Nämä luvut ovat melko lohdullisia, mutta toisaalta ne ovat myös huolestuttavia, sillä 65 prosenttia haastatelluista on siis sitä mieltä, että laajentuminen aiheuttaa huumekaupan ja kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden ja työttömyyden lisääntymistä, mikä on aivan päinvastaista sen kanssa, mikä on oma vilpitön käsitykseni siitä, mitä selvitysten pohjalta tulevaisuudessa tapahtuu.
Miksi siis laajentuminen yhdistetään näihin pelonaiheisiin? Vastaus löytyy samaisen Eurobarometrin tuoreimmasta luvusta: ainoastaan 21 prosenttia väestöstä katsoo, että sille on tiedotettu hyvin asiasta, kun taas 79 prosenttia katsoo, ettei se ole saanut riittävästi tietoa. On siis selvää, että meidän on toimitettava käytännöllistä, perusteltua ja yksityiskohtaista tietoa. Kuten tilastoista ilmenee, se ryhmä, joka ei katso saaneensa riittävästi tietoa, ei välttämättä vastusta laajentumista, vaan se pitää asiaa yleensä samantekevänä. Mielestäni tämä lienee kuitenkin kaikkein harmillisin seikka.
Meidän on vakuutettava kansalaiset siitä, että laajentuminen tuo ratkaisuja eikä ongelmia. Tästä syystä komissio on käynnistänyt sekä nykyisille jäsenvaltioille että ehdokasvaltioille kohdistetun tiedotuskampanjan. Laajentumisen onnistuminen riippuu siis siitä, pystymmekö tiedottamaan asianmukaisesti kansalaisillemme, emmekä tässä mielessä saa pettää miljoonien eurooppalaisten odotuksia. Unionimme tulevaisuushan riippuu siitä innosta, voimasta ja viisaudesta, joita käytämme tämän prosessin loppuun saattamisen viime metreillä.
Verheugen
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, saimme eilen Luxemburgista vahvan ja myönteisen signaalin. Neuvosto hyväksyi komission suosituksen siitä, että 10 maan kanssa käytävät neuvottelut olisi saatettava päätöksen. Neuvosto toimi näin, koska komissio oli pystynyt osoittamaan vakuuttavasti, että suosituksemme eivät perustuneet poliittiseen toiveajatteluun. Emme tahtoneet valita poliittisesti toivottavinta vaihtoehtoa ja ilmoittaa sen olevan realistinen, vaan tahdoimme julkituoda sen, mikä oli tosiasiassa realistisista.
Komission julkilausuma siitä, että nämä kymmenen maata pystyvät saattamaan valmistelunsa päätökseen liittymisen edellyttämässä aikataulussa, ei ole likimääräinen arvio vaan pikemminkin tietoon, kokemukseen ja valmistelujen nykytilaan perustuva luja ennuste, jota aiomme yksiselitteisesti puolustaa. Mielestäni on tärkeä huomauttaa, että komissio teki tämän päätöksen yksimielisesti ja että kaikki komissiossa olevat kollegani, joilla on vastuu siitä, kuinka toimet onnistuvat, totesivat yksiselitteisesti, että heidän vastuulleen kuuluvilla aloilla ei ollut ongelmia, joita ei olisi voitu ratkaista liittymisen edellyttämässä aikataulussa.
Jos verrataan sitä, mikä on tehtävä jäljellä olevien 12-15 tai 18 kuukauden aikana, siihen, mikä on jo toteutunut viiden viime vuoden aikana - sillä ainoastaan tällä tavoin syntyy täydellinen kokonaiskuva - voidaan selvästi havaita, ettemme ole ylioptimistisia väittäessämme, että valmistelut osoittautuvat luonteeltaan sellaisiksi, että voimme kertoa kotimaissamme kansalaisille, että laajentuminen on valmisteltu niin hyvin kuin se suinkin on mahdollista.
Neuvosto otti myös käsiteltäväkseen komission seurantaa ja turvalausekkeita koskevat ehdotukset. Tämä on hyvin tärkeä seikka. Tässä kyse ei ole uusia jäseniä kohtaan tunnetusta luottamuspulasta. Tältä osin tarvitaan uutta välinettä, koska huomaamme olevamme aivan uudessa tilanteessa. Samanaikaisesti sisämarkkinat ja yhtenäisvaluutta ovat edistyneet nopeasti, ja ne ovat jo lähes täysin kehittyneet. Kumppaneinamme olevissa maissa on käynnissä muutosprosessi. Emme koskaan ennen ole olleet tilanteessa, jossa haluamme integroida 10 maata kerralla samalla, kun muutosprosessi on suurimassa osassa niitä edelleen kesken. Tästä voi aiheutua ongelmia, joita kukaan ei osaa ennustaa. Näin ollen komissio katsoo, että on tarkoituksenmukaista ottaa käyttöön hyvin väljästi rajattu turvalauseke, jonka avulla voimme ryhtyä toimiin aina, kun ilmenee ongelmia, joita ei osattu ennustaa, ja ongelmia, joita ei olisi edes voitu ennustaa.
Ainakin se on päivänselvää, että edessämme on vielä vaikea taival. Kuten eilen jälleen kerran kävi selvästi ilmi, poliittinen noste kuitenkin riittää siihen, että pääsemme Kööpenhaminaan asti, ja siihen, että Kööpenhaminan kokous myös onnistuu. Yksikään jäsenvaltio ei toteuta uhkausta veto-oikeuden käytöstä niiden vaatimusten ja halujen yhteydessä, joita on tässä prosessissa edelleen ilmassa. On tärkeää, että pidämme kiinni siitä, että kaikki 15 jäsenvaltiota sitoutuivat eilen jälleen kerran tavoitteeseen neuvottelujen saattamisesta päätökseen. Näin ollen haluaisin lyhyesti esittää Brysselin neuvostossa harkittavaksi kahta toivottavaa asiaa. Tarvitsemme valtioiden ja hallitusten päämiehiltä vähintäänkin sitä, että he pääsevät sopuun siitä, että Brysselin ja Kööpenhaminan kokousten välisenä aikana voimme kokoontua yhteen ehdokasvaltioiden kanssa selvittääksemme vielä ratkaisematta jääneet rahoitusta ja maataloutta koskevat kysymykset. Komissio ei usko, että on mahdollista päästä kompromissiin enää Kööpenhaminan vaiheessa, koska siinä tapauksessa asettaisimme ehdokasvaltiot "ota tai jätä" -tilanteeseen, ja meidän on suhtauduttava tulevien jäsenvaltioidemme demokraattisiin oikeuksiin vakavasti. Laajentumisprosessia ei voida viedä väkisin eteenpäin, vaan sen on synnyttävä keskinäisestä ymmärryksestä ja sen on perustuttava keskinäiseen luottamukseen.
Laajentumiseen liittyvistä rahoitusongelmista käydyssä keskustelussa ei enää painoteta ennen kaikkea vuosien 2004, 2005 ja 2006 rahoituskysymyksiä. Olemmehan jo tekemässä pohjustustyötä seuraavista, vuoden 2006 jälkeisen kauden rahoitusnäkymistä käytävää keskustelua varten. Vaikka se on ymmärrettävä, sanottakoon myös, että laajentumisprosessi ei saa jäädä polkemaan paikallaan niiden kantojen vuoksi, joista voidaan keskustella vasta seuraavien rahoitusnäkymien yhteydessä. Käsittääkseni voimme myös olla samaa mieltä siitä, että tietenkin meidän on jatkettava sillä tiellä, jolle lähdimme Berliinissä vuonna 1999 ja joka edellyttää sitä, että EU:n talousarviota on pikemminkin tiivistettävä kuin pelkästään annettava sen paisua. Olen iloinen, että erityisesti Ranska ja Saksa ovat ryhtyneet erityisiin toimiin, mm. kahdenvälisiin yhteydenottoihin, päästääkseen yhteisymmärrykseen tästä olennaisesta asiasta. En usko, että Saksalla ja Ranskalla olisi tällä alalla selvästi muiden maiden vastuusta poikkeava vastuu, mutta on varmasti totta, että on ollut aina Euroopan kannalta hyvä asia, kun nämä kaksi maata ovat omaksuneet yhteisen linjan suuresta, tärkeästä ja tulevaisuuteen katsovasta Eurooppa-hankkeesta. Olisin siis sangen iloinen, jos ne pystyisivät saattamaan tämän yhteisen linjan lopulliseen muotoonsa siihen mennessä, kun Brysselin neuvosto alkaa.
Käsittääkseni jokaisen on kannettava oma vastuunsa ja jokaisen on tehtävä hänelle kuuluva osuus työstä. Komission työ on olennaisilta osiltaan jo tehty, mutta se ei tarkoita, että nyt voimme vain pyöritellä peukaloitamme - en ole joutumassa työttömäksi vielä pitkään aikaan. Tällä hetkellä tärkeintä on, että jokainen ymmärtää, että laajentumisprojekti on luonteeltaan poliittinen. Viime viikkoina olen ollut yhteydessä useisiin kansallisiin parlamentteihin, ja voin sanoa asiaankuuluvan varovaisuuden rajoissa, että siellä kohtaamani tietyt ongelmat ovat liittyneet jossain määrin sikäläisiin huomattaviin tietovajeisiin. Se, mitä puheenjohtaja Prodi sanoi tiedottamisesta, on ratkaisevaa. Vetoan loppuhuomioissani Irlannissa pidetystä kansanäänestyksestä saamaani kokemukseen. Irlannissa kävi ilmeiseksi, että jos tarkoituksenamme on edistää Eurooppa-hankettamme ja saada sille kansalaisten tuki, meidän on todella ponnisteltava tämän Eurooppamme ja Eurooppa-hankkeemme puolesta. Meidän on todella oltava valmiita menemään kansalaisia puolitiehen vastaan ja kertomaan heille selkokielellä, miksi se on oikein ja tarpeellista. Asia ei hoidu, jos ajattelemme, että se järjestyy itsestään tai että tiedotusvälineet tekevät sen meidän puolestamme. Poliittisten johtajien on nyt kaikissa eurooppalaisissa toimielimissä, jäsenvaltioiden hallituksissa ja parlamenteissa ja taloudellisten, poliittisten ja kulttuuristen eliittien kaikissa jäsenvaltioissamme otettava vastuulleen vuoropuhelun aloittaminen kansalaisten kanssa.
Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, tuemme varauksettomasti sekä neuvoston puheenjohtajan että komissiota edustavien komission jäsenen Verheugenin ja komission puheenjohtajan Prodin täällä asettamia poliittisia tavoitteita, mutta meidän on myös painotettava, että Euroopan unioni on varsin vaikeassa tilanteessa. Se, minkä olemme kuulleet, viittaa siihen, että Brysselissä pidettävän huippukokouksen näkymät eivät ole kovinkaan ruusuiset.
Oman ryhmäni puolesta haluaisin jälleen kerran tehdä sangen selväksi, että olemme aina esittäneet aikatauluksi neuvottelujen päättämistä vuoden 2002 loppuun mennessä ja siten sopimusten allekirjoittamista maaliskuussa tai huhtikuussa ja liittymisten vahvistamista muodollisesti vuonna 2004, jotta ehdokasvaltiot voisivat osallistua vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleihin.
Äsken komission jäsen Verheugen viittasi Saksaan ja Ranskaan. Olen samaa mieltä sen tärkeydestä, että näiden kahden maan välille syntyy yhteisymmärrys, mutta ryhmämme näkemyksen mukaisesti pidän vakavana poliittisena virheenä sitä, että asettaisimme nyt uusia ehtoja neuvottelujen loppuun saattamiselle sen vuoksi, että halutaan uusi rahoituskehys vuoden 2006 jälkeiselle kaudelle ja ehkäpä jo aiemmin. Jäsen Böge, joka on asiantuntija budjettiasioissa, on vakuuttanut minulle, ja haluaisin tuoda sen julki, että toimielinten välisen sopimuksen 25 artiklassa todetaan, että rahoitusnäkymien tarkistamisesta ja siten vuosina 2004-2006 laajentumiseen tarvittavien määrärahojen osoittamisesta voidaan päättää vain komission ehdotuksesta ja neuvoston määräenemmistöpäätöksellä sekä parlamentin jäsenten ehdottomalla enemmistöllä puolesta annettujen äänien ollessa kolme viidesosaa kaikista äänistä.
Juuri tässä asiassa parlamentillakin on oma tehtävänsä. Toivon kovasti, että nyt Brysselissä päästään sopuun asiasta, kuten neuvoston puheenjohtaja Haarder ja komission jäsen Verheugen sanoivat. Jos Brysselin kokouksessa ei päästä sopuun, neuvottelut lykkääntyvät. Oman ryhmäni puolesta minun on todettava, että pidämme neuvottelujen tällaista viivästyttämistä vastuuttomana, jos se tarkoittaa, ettei niitä voida saattaa päätökseen tämän vuoden loppuun mennessä. Tämän vuoksi näiden uusien ehtojen asettaminen tässä vaiheessa on vakava poliittinen virhe. Niistä olisi voitu keskustella paljon aikaisemmin. Olisi surullista, jos ehdokasvaltiot saisivat kärsiä sen vuoksi, ettei Euroopan unionissa ollut saavutettu riittävää yksimielisyyttä.
Olen aivan samaa mieltä komission jäsenen Verheugenin kanssa siitä, että ehdokasvaltiot ovat viime vuosien aikana tehneet oman osuutensa, mutta on eräiden jäsenvaltioidemme syytä, että me Euroopan unionissa emme ole suoriutuneet omasta osuudestamme. Pettäisimme ehdokasvaltioiden meihin kohdistaman luottamuksen, jos emme nyt Brysselissä pääsisi yksimielisyyteen asiasta. Kehotan kaikkia asianosaisia liittymään Brysselissä yhteen ja tekemään puheenjohtajavaltio Tanskan tehtävästä helpomman, jolloin voimme saattaa neuvottelut ajoissa päätökseen Kööpenhaminaa varten.
Puheissa on viitattu kansalaisille tiedottamiseen, ja voin voimakkaasti painottaa sitä, mitä sekä puheenjohtaja Prodilla että komission jäsenellä Verheugenilla on ollut asiasta sanottavaa. Arvoisa komission jäsen Verheugen, myös parlamentin on saatava tietää, mitä komission tiedotustoimintaan osoittamilla rahoilla todella tehdään, jotta voimme antaa tarkempia tietoja näiden rahojen käytöstä äänestäjillemme, jotka meidän on tietenkin otettava mukaan tähän hankkeeseen.
Neuvoston puheenjohtaja Haarder mainitsi myös sen, että Kaliningradin kysymys on yksi Brysselin keskustelunaiheista. Venäjän kauttakulkuongelmien ratkaisemisen välttämättömyydestä huolimatta - eihän ole epäilystäkään siitä, että kyse on Venäjän edun kannalta keskeisestä asiasta - meille on tärkeää, että varmistamme sen, ettei Liettualle synny sellaista vaikutelmaa, että me Euroopan unionissa teemme päätöksiä sen ohitse. Päinvastoin Liettuan uskoa omaan suvereniteettiinsa on vahvistettava, ja sen suostumus on tietenkin saatava kaikkeen siihen, mitä lopulta päätetäänkään. Myös Schengenin kriteerejä on noudatettava. Tältä pohjalta ja myös turvallisuuden takia suositamme tietenkin joustavuutta asian ratkaisemiseksi Venäjän kanssa.
Kysymys ei kuitenkaan koske ainoastaan kulkua Kaliningradin alueelle, jonka ulkopuolella sijaitsee Venäjän pääalue. On muitakin rajaongelmia. Otetaanpa esimerkiksi vähäinen rajaliikenne Puolan ja Ukrainan tai Slovakian, Unkarin ja Ukrainan välillä. Kehotan parlamenttia pitämään mielessä sen, että turvallisuus on taattava, ja toisaalta sen, että on käytettävä joustavia ratkaisuja, jotta ihmiset voivat rajan kummaltakin puolelta tavata toisiaan.
Brysselissä kuulette valmistelukunnan puheenjohtajan Valéry Giscard D'Estaingin selvityksen. Omalla ryhmällämme ja myös puolueellamme - Euroopan kansanpuolueen ryhmä (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraatit - on verraten selvä käsitys tarvittavasta aikataulusta, kuten äsken vahvistimme kongressissamme. Haluamme valmistelukunnan pääsevän tuloksiin kesäkuun loppuun 2003 mennessä, minkä jälkeen pidetään lyhyt hallitustenvälinen konferenssi, jolloin Italian puheenjohtajuuskaudella voimme saada aikaan Rooman sopimuksen tai Rooman perustuslain, Euroopan unionin perussopimuksen vuoden 2003 loppuun mennessä. Näin ollen kehotuksemme kaikille asianosaisille on seuraava: olkaamme kunnianhimoisia, jotta voimme tässä aikataulussa pysyen toteuttaa historiallisen hankkeen, jolla en tarkoita meille osoitetussa ajassa pelkästään laajentumisen vaan myös Euroopan perustuslain toteuttamista..
Tämä on meidän yhteinen velvollisuutemme, jos tavoitteena on Euroopan mantereemme onnellinen tulevaisuus.
Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission puheenjohtaja, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, suhtaudumme melko optimistisesti tulevassa Brysselin Eurooppa-neuvostossa käytäviin keskusteluihin.
Kun neuvoston puheenjohtaja, Tanskan pääministeri Rasmussen kutsui meidät kohteliaasti valtioiden päämiesten ja pääministerien kokoukseen Kööpenhaminaan, hän puhui meille puheenjohtajavaltio Tanskan kolmesta vaiheesta. Tiesimme, että Irlannissa oli pidettävä kansanäänestys ja useissa jäsenvaltioissa (Ruotsi, Ranska ja Saksa) vaalit. Nyt alkaa toinen vaihe.
Brysselissä on tarpeen selkiyttää joitakin epäselviä seikkoja ja päästä yksimielisyyteen, jotta voitaisiin valmistella ajoissa Kööpenhaminan huippukokousta, kuten komission jäsen Verheugen totesi. Tämä on erittäin tärkeää.
Ensinnäkin viittaan mielestäni olennaisimpaan kysymykseen eli siihen, että, sen lisäksi, että puhuisimme pelkästään neuvotteluista ja rahasta, joka on aina tärkeä asia, meidän on myös pystyttävä antamaan tälle koko prosessille poliittista pontta ja näkemys. Ennen häitä avioehdot voivat olla tärkeä asia. Hollywoodissa elokuvatähtien välillä tehdään yli satasivuisia avioehtosopimuksia. On tärkeää tietää myös se, missä talossa aiotaan asua, ja tämä on valmistelukunnan tehtävä. Suurin ongelmamme unionissa, eikä niinkään uusissa jäsenvaltioissa, on kuitenkin se, kuinka synnytetään poliittista intoa ja historiallinen näkemys. Tämä on komission, neuvoston ja myös meidän kaikkien parlamentin jäsenten vastuulla.
Mielestäni tämä on kaikkein olennaisinta, ja pitäisin sitä asiana, joka on tällä hetkellä heikoimmissa kantimissa. On puhuttu talousarviosta, joka on yhteenveto politiikoistamme. Omasta kokemuksestani, joka perustuu kotimaani ja myös Portugalin yhdentymisprosessiin Euroopan unioniin, tiedän, että budjettikysymykset olivat hyvin tärkeitä ja niissä määriteltiin nykyiset puitteet, jotka perustuvat Brysselin vuoden 1988 kokoukseen, MacSharry-uudistukseen ja Edinburghin huippukokoukseen. Mielestäni lähtökohtana on oltava se, että on hyvä asia, että rahoitusnäkymät ovat olemassa olin parlamentin esittelijä ensimmäisiä esiteltäessä mutta ne eivät saa muodostua pakkopaidaksi. Niitä on tulkittava erään tärkeän poliittisen periaatteen avulla: talousarvio hyväksytään vuosittain.
Ryhmäni mielestä emme voi odottaa vuoteen 2006 asti, koska ratkaistavana on tärkeitä kysymyksiä. Kuten puheenjohtaja Prodi totesi, ensimmäinen on se, että ehdokasvaltiot eivät saa olla nettomaksajia. Tämä on ehdottoman olennainen seikka, eikä vain jäsenyyden aluksi vaan solidaarisuuden osoituksena. Toiseksi on puhuttava talousarvion 80 prosentista. Komissio on esittänyt ryhmäni mielestä mielenkiintoisen ehdotuksen, josta on syytä keskustella ja jolla ei tarkoiteta sitä, että muutettaisiin yhteisen maatalouspolitiikan ylärajaa, vaan siihen annetaan mahdollisuus tulevaisuudessa, ja ennen kaikkea otetaan käyttöön tästä politiikasta puuttuvat kestävän kehityksen ja solidaarisuuden kriteerit. Sen tähden on meidän vastuullamme ratkaista nämä ongelmat heti odottamatta vuoteen 2006.
Sama koskee rakennerahastoja, jotka ilmentävät taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, vaikkakaan eivät täydellisesti, mutta silti niillä tuetaan merkittävästi näiden maiden uudenaikaistumista, kuten on jo tapahtunut muiden maiden, kuten Irlannin, joka on puhemiehen kotimaa, ja Espanjan, minun kotimaani, Portugalin jne. kohdalla.
Meidän on yritettävä pohtia, kuinka voimme saavuttaa parempia sopimuksia, joiden avulla voimme suojella etujamme ja jotka voimme ulottaa koskemaan ehdokasvaltioita. Tätä emme voi lykätä vuoteen 2006. Meidän on ratkaistava asia nyt, ja on tärkeää, että Brysselin kokouksessa päästään sopimukseen tietenkin Ranskan ja Saksan välillä ei ole hyvä asia, että yksi maa eristäytyy muusta yhteisöstä mutta myös kaikkien nykyisten jäsenten välillä. Tämäkin on varsin tärkeä signaali.
Arvoisa puhemies, lopuksi toteaisin, että tässä asiassa meidän on myös neuvoteltava ehdokasvaltioiden kanssa tietoisina siitä, että olemme yhteiseen tulevaisuuteen johtavan päätöksen äärellä. Meidän on myös parlamentissa ponnisteltava yhdessä, jotta voimme pysyä raskaan aikataulun tahdissa. Kyseessähän on kivikkoinen taival, jota on taitettava yhteisen poliittisen tahdon voimin.
Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, jos maanmiehenne olisivat hylänneet sopimuksen, tämän viikon neuvoston kokousta olisi vaivannut syyttely ja sekaannus. Teidän ponnisteluillanne ei ole ollut lainkaan vähäinen merkitys siinä, että Irlannin kyllä-äänten voitto saattoi meidät takaisin vuonna 2004 tapahtuvaksi sovitun Euroopan yhdistymisen tielle.
Jäljelle jäävät päätökset eivät ole helppoja. Kuten arvoisa entinen kollegamme, neuvoston puheenjohtaja on sanonut, raha-asioita koskevat päätökset ovat harvoin helppoja. Valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät saa sallia sitä, että tämä historiallinen mahdollisuus hukattaisiin riideltäessä siitä, kuinka kustannukset jaetaan.
Ryhmäni uskoo, että laajentuminen voidaan rahoittaa Berliinissä sovittujen rahoitusjärjestelyjen avulla. Eri budjettikohtien välillä olisi voitava tehdä joitakin muutoksia enimmäismäärien puitteissa. Lopullisessa paketissa on taattava, ettei uusista jäsenvaltioista tule nettomaksajia ennen vuotta 2007. Muutoin ruokimme tyytymättömyyttä, ja vaarana ovat vielä täpärämmät kansanäänestykset hakijavaltioissa.
On väistämätöntä, että yhteinen maatalouspolitiikka on suurin epäsovun aihe. Vaikka liberaalien ryhmä ei pidäkään YMP:n uudistamista laajentumisen edellytyksenä, on selvää, että maatalouspolitiikkojemme huomattava uudistaminen on keskeistä laajentumisen onnistumisen kannalta ja myös muista syistä.
Olen kuullut, että presidentti Chirac odottaa Yhdistyneen kuningaskunnan olevan valmis neuvottelemaan budjettihyvityksestään, vaikka samalla hän kieltäytyy hyväksymästä maatalouspolitiikkansa uudistamista ennen vuotta 2006. Kannatamme komission ehdotuksia uusien jäsenvaltioiden maanviljelijöille maksettavien tulotukien ottamisesta käyttöön asteittain, mutta odotamme myös kaikilta nykyisiltä jäsenvaltioilta sitoutumista laaja-alaiseen YMP:n uudistamiseen, kuten väliarvioinnissa on ehdotettu.
Toinen keskeinen huolenaihe on se, ovatko hakijavaltiot valmiita sopeutumaan yhtenäismarkkinoiden sääntöihin ja noudattamaan Euroopan unionin arvoja. Yhdymme komission tilannekatsauksessa ilmaistuihin huoliin useissa hakijavaltioissa ilmenevästä korruptiosta ja EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon edistämisen tarpeellisuudesta, erityisesti oikeus- ja sisäasioiden alalla. Tämän vuoksi on perusteltua, että maiden sitoumusten täyttämistä valvotaan asianmukaisella järjestelmällä.
Komission puheenjohtaja peräänkuulutti intoa ja viisautta. Komission jäsen Verheugenin lähestymistapa on osoitus jälkimmäisestä, mutta ei olisi pahitteeksi, jos neuvostossa suhtauduttaisiin hieman innostuneemmin laajentumiseen ja sen viitoittamaan uuteen Eurooppaan.
Sjöstedt (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ehdokasvaltiot ovat jo nyt uhranneet monia vuosia sekä paljon työtä sopeutuakseen Euroopan unioniin. Niillä on oikeus odottaa, että EU tekee oman osansa työstä ja ettei tässä vaiheessa ilmene esteitä sille, että komission nimeämät kymmenen maata voivat liittyä Euroopan unioniin niin kuin on suunniteltu. Olisi kohtalon ivaa, jos EU:n sisällä ilmenisi laajentumisen lykkääntymiseen johtavaa erimielisyyttä.
Puolueryhmämme ei yhdy käsitykseen siitä, että Nizzan sopimus oli laajentumisen ehdoton edellytys. EU:ta olisi voitu laajentaa myös vanhan sopimuksen pohjalta. Nizzan sopimuksessa pyritään ennen kaikkea vahvistamaan ylikansallisuutta ja lisäämään suurten maiden valtaa EU:n järjestelmässä. Lisäksi Nizzan sopimuksessa on ongelmallista se, miten valtaa jaetaan uusille maille. T?ekin tasavaltaa ja Unkaria tosiasiassa syrjitään niille osoitettavien Euroopan parlamentin paikkojen jaossa. Mielestämme tämä olisi korjattava liittymissopimuksessa.
Neuvottelujen voidaan sanoa sujuneen hyvin EU:n näkökulmasta. Ehdokasvaltiot ovat tehneet lujasti työtä saattaakseen yhteisön säännöstön osaksi omaa lainsäädäntöään. Tällä hetkellä tärkeää on, ettei sitä omaksuta vain paperilla vaan myös käytännössä, eikä tässä tapauksessa vain sisämarkkinoiden vaan myös ympäristön ja työntekijöiden sosiaalisten oikeuksien alalla. Kysymys kuuluu, eikö myös EU:n olisi sopeuduttava olemaan 10 uuden jäsenen unioni. Tarkoitan sitä, että enemmänkin olisi pitänyt tehdä. Sen vuoksi, ettemme kyenneet uudistamaan omaa maatalouspolitiikkaamme, olemme nyt siinä tilanteessa, että tosiasiallisesti uusia jäsenvaltioita kohdellaan verraten pitkään aiempia jäsenmaita selvästi huonommin. Tätä ei voida hyväksyä. Syrjinnän on oltava niin vähäistä ja niin lyhytaikaista kuin se ylipäänsä on mahdollista.
Jopa muilla aloilla meidän on voitava arvioida omaa politiikkaamme niin, että se sopii yhteen laajentumisen kanssa. Schengenin sopimus on tällainen ala: siinä asetetusta ankarasta rajavalvonnasta saattaa tulla vakava este uusien jäsenvaltioiden ja Euroopan unioniin vielä seuraavassakaan vaiheessa liittymättömien maiden kanssa tehtävälle yhteistyölle.
Kaliningradin alueen osalta haluamme ratkaisuksi sitä, että Venäjän kansalaiset voivat matkustaa maansa eri osien välillä ilman viisumipakkoa.
Työmarkkinoista puhuttaessa katsomme, että kaikkia on kohdeltava samanarvoisesti. On ratkaisevan tärkeää, että jokaisessa maassa kunnioitetaan työntekijöiden oikeuksia ensimmäisestä päivästä lähtien, jottei synny tilannetta, jossa harjoitetaan sosiaalista polkumyyntiä tai työmarkkinoilla syrjitään ehdokasvaltioiden työntekijöitä. Tämän vuoksi olemme pahoillamme siitä, että komissio on käytännössä kyseenalaistanut tämän eräässä Suomea koskevassa oikeustapauksessa, jossa kyseenalaistetaan se, että suomalaiset sopimukset ovat voimassa Suomessa 1 päivästä lähtien.
Tällä hetkellä tärkeää on, että vältetään, ettei Euroopan unioniin luoda laajentumisen myötä A-ryhmää ja B-ryhmää. Tämä edellyttää sitä, että meidän on kyettävä muuttamaan unionia. On itsestään selvää, että myös ehdokasvaltiot voivat valita. Ne voivat äänestää "kyllä" tai ne voivat äänestää "ei". Jos ne päättävät äänestää "ei", vaihtoehtona on yhteistyön tiivistäminen Euroopan unionissa.

Schroedter (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, historiallinen prosessi, rauhan ja vakauden mahdollisuus mantereellamme - sanat eivät voisi olla tätä vaikuttavampia. Toivoisin, että edes vähän tästä historiallisesta hengestä ja tilaisuuden merkittävyydestä ilmenisi Brysselin huippukokouksessa, jotta siitä ei tulisi pelkäämämme yleinen iltalypsytilaisuus. On oltava halukkaita pikemminkin ratkomaan ongelmia kuin sysäämään niitä jatkuvasti syrjään. Ehdokasvaltioiden vaikuttavien aikaansaannosten takia neuvosto voi ainoastaan vahvistaa sen, että 10 ehdokasvaltiota on jo valmiina jäsenyyteen.
Jäsenvaltioiden solidaarisuuden puute ja haluttomuus uudistuksiin on kuitenkin tekemässä yhdessä elämisen laajentuneessa EU:ssa yhä vaikeammaksi. Tämän vuoksi keskustelemme siitä, - ikään kuin se olisi maailman itsestään selvin asia - kuinka ehdokasvaltiot tulevaisuudessa rahoittavat brittihyvityksen, vaikka niiltä itseltään evätään mahdollisuus vastaavaan. EU:n historiassa se oli ainutkertaista. Aiemmin kaikki nettomaksajat saivat ensimmäisenä vuotenaan hyvityksen. Kaikki 15 EU:n jäsenvaltiota suhtautuivat myönteisesti komission ja puheenjohtajavaltion ehdotukseen siitä, että ehdokasvaltioille annettaisiin rakennerahastosta yhden vuoden ylimääräiset tuet. Miksi näin? Siksi koska kyvyttömyys rahojen hyödyntämiseen johtaa rahojen paluuseen 15 jäsenvaltion kassaan. Tällaista solidaarisuutta EU ei tarvitse. Me Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä hylkäämme yksiselitteisesti tällaisen pankkijohtoisen laajentumisen jatkamisen.
Voinen sanoa jotakin maatalouspolitiikasta. Tällä alalla uudistumishaluttomuus haiskahtaa epäilyttävältä, eivätkä Euroopan unionin kansalaiset aio enää sietää sitä. Pelkästään laajentuminen ei edellytä uudistuksia, vaan uudistukset ovat jo muutenkin välttämättömiä, ja on älytöntä lykätä niitä yhtään kauemmaksi tulevaisuuteen. Nykyisten laajuiset ehdoitta myönnettävät suorat tuet eivät yksinkertaisesti enää ole käyttökelpoisia, eivätkä ne laajentuneessa EU:ssa enää toimi. Meidän on aloitettava maatalouden uudistaminen nyt ja työskenneltävä yhdessä kehittääksemme tasapuolisen rakenteen vuoden 2007 EU:lle, jossa on 25 jäsentä. Etuoikeuksien säilyttämisestä ei saa tulla uusi laajentumisen ehto.
Haluaisin sanoa jotakin Irlannin kyllä-äänten voitosta. Irlantilaiset sanoivat "kyllä" Nizzan sopimukselle ja poistivat siten suurimman esteen laajentumisen tieltä, mutta Euroopan unionin toimielinten uudistaminen on yhä kesken. Nizzan sopimus ei ole tosiasiassa vienyt EU:ta yhtään eteenpäin. Ensin on tarpeen luoda demokratia ja parantaa päätöksentekoa, ja tämä on valmistelukunnan käsissä. Näin ollen kannatan sitä, että valmistelukunnan sopimusesitys on ehdottomasti voitava hyväksyä vuonna 2003. Funktionaalisuus ei ole laajentumisen ensisijainen edellytys, mutta sitä tarvitaan laajentuneessa unionissa. Puheenjohtaja Prodi viittasi kansalaisilta saadun hyväksynnän puutteeseen. Miksi näin on? EU:ssa on selvästi puutetta avoimuudesta ja demokratiasta, ja tämän on muututtava!
Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, toivotan puheenjohtajavaltio Tanskalle onnea tällä viikolla Brysselissä pidettävää EU:n huippukokousta valmisteltaessa. Laajentuminen, joka on esityslistan tärkein asia, on ollut kotimaassani erittäin keskeisessä asemassa Nizzan sopimusta koskevassa kansanäänestyskampanjassa.
Toinen seikka - Kaliningrad - liittyy myös suoraan laajentumiseen. Olen tyytyväinen komission ehdottamiin toimiin Kaliningradin ja muun Venäjän välisen suoran tavara- ja henkilöliikenteen helpottamiseksi.
Me kaikki olemme hyötyneet äskettäin kotimaassani käydyistä syvällisistä ja usein intensiivisistä laajentumiskeskusteluista. Irlannin kansan tekemässä päätöksessä korostuu sen vahva sitoutuminen Euroopan yhdentymiseen ja Euroopan unionin laajentumiseen. Olen iloinen siitä, että irlantilaisten päätös raivaa tietä ensimmäisten uusien jäsenvaltioiden liittymisneuvottelujen päätökseen saattamiselle.
Annan tukeni sille, mitä jäsen Poettering sanoi. Tässä vaiheessa liittymisneuvotteluja ei saa esittää uusia ehtoja tai lisäehtoja. Se olisi vain varma keino saada tärveltyä kaikki edistys.
Siihen, mitä opimme Irlannin kansanäänestyskampanjan aikana käydystä äskettäisestä keskustelusta, ei pitäisi suhtautua kevyesti. Tuen hyvin voimakkaasti puheenjohtaja Prodin ja komission jäsenen Verheugenin kantaa siitä, kuinka tarpeellista on kansalaisille tiedottamisen tarpeellisuudesta. Irlantilaiset äänestäjät osoittavat selvästi, että poliittiset johtajat ja jäsenvaltioiden hallitukset tai Bryssel eivät voi holhota heitä tai pitää heidän tukeaan itsestään selvänä.
On pelottavaa kuulla puheenjohtaja Prodin sanovan, että miltei 80 prosentilla äskettäisen mielipidetiedustelun vastaajista ei ollut käsitystä siitä, mitä on meneillään. Neuvoston puheenjohtaja Haarder sanoi aiemmin, että valmistelukunnassa käydään parhaillaan mielenkiintoista keskustelua. Se saattaa olla osanottajista mielenkiintoista, mutta valmistelukunnan ulkopuolella, kuten hän hyvin tietää, sitä ei sanomalehdissä juurikaan mainita. Muistakaa, että järjestäessämme lähitulevaisuudessa kansanäänestyksen tästä asiasta ne asiat, joista meitä kehotetaan päättämään, ovat huomattavan paljon monimutkaisempia ja tärkeämpiä kuin Nizzan sopimuksen asiat, ja meillä oli äskettäin suuria vaikeuksia tehdä siitäkin päätös.

Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, kyllä johdattelevaan kysymykseen saa helposti haluamansa vastauksen. Irlanti vastasi painokkaasti "kyllä" uusille työpaikoille, puolueettomuudelle ja laajentumiselle, mutta Nizzan sopimuksella ei ole tarjota työpaikkoja eikä puolueettomuutta, ja huolimatta siitä, olisivatko irlantilaiset äänestäneet "kyllä" tai "ei", laajentuminen olisi jatkunut joka tapauksessa siten, että olisi otettu käyttöön julistus 20 ja siirretty liittymissopimuksiin hakijavaltioiden äänet neuvostossa ja paikat parlamentissa. Äänestän tämän puolesta parlamentissa, mutta tulevien historioitsijoiden on syytä tietää, että kansaa petettiin. Irlanti on kaikkein EU-myönteisin maa. Se äänesti "ei". Sen sijaan, että muut olisivat saaneet ilmaista mielipiteensä, irlantilaiset painostettiin äänestämään "kyllä" sen keinotekoisen väittämän avulla, että muutoin laajentuminen estyisi.
Toistaiseksi olen voinut vain kehua neuvoston puheenjohtajavaltiota Tanskaa. Tänään minun on kuitenkin valitettavasti todettava, että puheenjohtajavaltio Tanska osallistui irlantilaisten äänestäjien pettämiseen. Olisiko pääministeri Rasmussen pysäyttänyt laajentumisen irlantilaisten äänestettyä "ei"? Hän olisi todennäköisesti vetänyt hatusta toisen ehdotuksen ja varmistanut laajentamisen ilman Nizzan sopimusta. Paras, mitä sopimuksesta voidaan sanoa, on se, ettei se kestä kuin pari vuotta. Sen jälkeen äänestetään asiaa pohtivan valmistelukunnan uudesta sopimusperustasta. Nizzan sopimus on toistaiseksi pahin kuviteltavissa oleva tekele. Olen julkistanut sen konsolidoituna toisintona, mutta en voi missään tapauksessa suositella kirjaa.
Nizzan sopimus sopii huonosti kansan tuen saavuttamiseen hakijavaltioissa. Siinä mailta viedään oikeus valita oma komission jäsenensä, ja tilalle annetaan enemmistöpäätöksellä nimitettävä EU:n hallitus. Siirretäänpä kompastuskivi nyt syrjään ja ilmoitetaan, että komissiossa on jatkossakin edustaja kustakin jäsenvaltiosta. Irlantilaiset eivät missään nimessä ilmaisseet kannattavansa komission jäsenensä menettämistä. Nizzan sopimuksen sisällöstä ei tällä kertaa juurikaan keskusteltu, ja irlantilaisilta onnistuttiin taitavasti pimittämään puheenjohtaja Giscard d'Estaingin ensimmäinen perustuslakiluonnos. Se esiteltiin viime torstaina suljetussa kokouksessa. Kopiot oli numeroitu, ja ne kerättiin pois jälkeenpäin. Puheenjohtaja Giscard d'Estaingilla on ratkaisu kansanäänestyksiin: jos jossakin maassa äänestetään seuraavalla kerralla "ei", tämä maa jätetään sivuun. Äänestä "kyllä" tai katoa. Ne maat, joiden väestön annetaan äänestää vastaan, jätetään jatkossa huomiotta. EU-valtio tulkoon ennen äänestäjiä. Puheenjohtaja Giscard d'Estaingin demokratiassa voidaan valita sen välillä, äänestetäänkö "kyllä" tai "kyllä, kiitos". Arvoisa puhemies, ei kiitos tällaiselle.

Puhemies.
Arvoisa Bonde, en aio väärinkäyttää puhemiehen oikeuksiani sallimalla itselleni kommentin, jonka haluaisin esittää.

Gollnisch (NI).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, hyvät kollegat, neuvosto aikoo vahvistaa niiden kymmenen ehdokasvaltion luettelon, jotka ovat komission mukaan valmiita liittymään Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2004. Kuitenkin ongelma on se, ettemme me, eivätkä ne ole valmiita.
Komissio myöntää itsekin, että ainoastaan kahdella maasta kymmenestä on sellainen talous, että se pystyy kestämään kilpailun, sekä yhteisön oikeuden täytäntöönpanon tai sen noudattamisen mahdollistavat hallinnolliset että oikeudelliset rakenteet. Komissio veikkaa, että muut ovat valmiita vuoden päästä. Tällainen analyysi tai aika-arvio on riittämätön.
Myöskään Euroopan unioni ei ole valmis ottamaan näitä maita vastaan, enkä tässä asiassa viittaa valmistelukunnan vaarallisiin toimielinkehitelmiin. Puhun täydellisestä perusharkinnan puutteesta. Koska pyhään yhteisön säännöstöön kajoaminen koetaan lähes pyhäinhäväistykseksi, kukaan ei ole esittänyt kysymystä, pitääkö 25 valtion Euroopan suoriutua samoista tehtävistä kuin 6, 9, 12 tai 15 valtion Euroopan. Olette yhtäkkiä valmiita tekemään näistä maista toisen luokan jäseniä. Kukaan ei ole enää edes pohtinut taloudellisia kustannuksia tai työttömyydestä sekä talouden ja yhteiskunnan purkamisesta aiheutuvia muita kustannuksia. Ajatelkaa, mikä on Saksan yhdistymisen hinta 12 vuoden kuluttua: sosiaalinen ja taloudellinen kuilu on yhä olemassa tänä ajanjaksona lännestä itään sijoitetuista yli 850 miljardin euron suuruisiksi arvioiduista rahasiirroista huolimatta.
Lopuksi todettakoon, että Brysselin huippukokouksessa pohditaan myös liittymisneuvottelujen aloittamista Turkin kanssa. Turkki on hieno maa, silta Euroopan ja Aasian välillä, mutta se ei ole Euroopan maa maantieteellisesti, ei kielellisesti, eikä kulttuurisesti. Miksi sen siis olisi nyt annettava ymmärtää toisin? Johtuuko se Kyproksen tulevaisuutta koskevasta Ankaran hallituksen kiristyksestä tai Yhdysvaltojen hallinnon uskomattomasta röyhkeydestä sen ollessa loukkaantunut siitä, ettei sen liittolainen Turkki ole mahtunut komission laatimaan ehdokasvaltioiden luetteloon? Meidän ei täällä kuulu sietää Yhdysvaltojen hallituksen Lähi-idän politiikan seurauksia.
Lyhyesti sanottuna emme halua omille maillemme, emmekä itäeurooppalaisille kumppaneillemme tällaista Eurooppaa, joka uhraa kansakuntien edut sellaisten oligarkioiden hyväksi, jotka eivät aja niiden etuja. Nämä maat ovat karistamassa kannoiltaan kommunismin ikeen, siksi niiden ei kannattaisi luopua omasta vapaudestaan uuden valtakunnan hyödyksi.

Sudre (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, se, että Irlannin kansa viime sunnuntaina vahvisti Nizzan sopimuksen, on oikein hyvä uutinen, koska sen ansiosta unioni voi valmistautua historialliseen laajentumiseensa Keski- ja Itä-Euroopan maihin sekä Kyprokseen ja Maltaan.
Unionin puheenjohtajavaltio Tanska on hiljattain ilmoittanut, että se pidentää tarpeen vaatiessa Brysselissä 24. ja 25. lokakuuta pidettävää huippukokousta, jotta puheenjohtaja Prodin äskettäin erityisen vaativaksi mainitsema esityslista saadaan käsiteltyä loppuun.
Komission jäsen Verheugen pahoitteli viime maanantaina sitä, ettei Ranska suhtaudu joustavammin mahdolliseen maanviljelijöiden suorien tukien vähentämiseen, ennen kuin päätetään tulevien uusien jäsenvaltioiden maanviljelijöille myönnettävien tukien määristä, ja arvioi, että maatalousmenojen nopea kasvu tekisi YMP:stä luonnollisen säästökohteen. Haluaisin kunnioittavasti sanoa komission jäsenelle, että tämä käsitys ei ole mielestäni kovinkaan tasapainoinen.
Presidentti Jacques Chirac kehotti eilen etsimään sellaista Euroopan unionin laajentumisen rahoittamiseen sopivaa ratkaisua, jonka kaikki voisivat hyväksyä, ja tämän tekemistä neuvoston puheenjohtaja Rasmussenin kanssa pidettävän työkokouksen päätteeksi. Ranskan hallituksen mukaan kaikkia EU:n talousarvion mukaisia menoja on tarkasteltava ja niille on asetettava yläraja. Tarkistamalla perusteellisesti kaikkien jäsenvaltioiden rahoitusosuudet ja asettamalla ne keskenään tasapainoon löydämme ratkaisun, jonka kaikki voivat hyväksyä, jotta laajentuminen toteutetaan parhaissa mahdollisissa olosuhteissa.
Olen varma, että Ranskalla on vilpitön halu tehdä kaikkensa, jotta tasapuolinen ratkaisu löydettäisiin mahdollisimman nopeasti, ja että se hoitaakin tässä oman osuutensa. Tätä ei kuitenkaan voida toteuttaa uhraamalla joitakin väestönosia eli tässä tapauksessa maanviljelijöitä. Oikeutetusti kaikilta edellytettävät rahoitusosuudet on ehdottomasti jaettava oikeudenmukaisesti kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden kesken.

Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, vuonna 1957 valtavan neuvostoblokin kyljessä sijaitseva yhteisöjen perustajien Eurooppa oli Paul Valéryä lainatakseni "pieni niemeke Aasian äärilaidalla". Kun perustamisesta on kulunut alle 50 vuotta, Euroopan unionista on tullut väestömäärältään maailman kolmas suurvalta, sen BKT on lähes Yhdysvaltojen luokkaa ja se on maailman suurin kauppamahti. Euroopan unioni on ainoa maailmanhistorian tarjoama esimerkki suurvallasta, joka on kasvanut kooltaan naapurimaiden vapaaehtoisen liittymisen myötä. Euroopan tarjoaman ainutlaatuisen esimerkin on saatava jatkoa yhteisön laajentuessa kattamaan vielä 10 muuta maata.
Ei kuitenkaan riitä, että kasvetaan vain kooltaan, sillä on kasvettava myös henkisesti: on kehitettävä eurooppalaista mieltä, jota saksalainen filosofi Karl Jaspers luonnehti "historian, tieteen ja vapauden tajuksi". Lisätkäämme vielä solidaarisuus tähän luetteloon. Meidän on kehitettävä eurooppalaista henkeä ja estettävä, että tätä henkeä vaurioittaisivat tulevassa Brysselin huippukokouksessa naurettava kansallinen oman edun tavoittelu siten, että kinastellaan siitä, kenen olisi maksettava enemmän ja kenen olisi maksettava vähemmän. Tämä ei tarkoita sitä, että ehdokasvaltioille esitettävä rahoitustarjous ei saisi olla kattava ja huomattava. Eikä tämä tarkoita sitä, että tulevaisuudessa unionin rahoituksen olisi oltava luonteeltaan uudelleen jakavaa. Unionin, jossa ilmenee varsin paljon epätasapuolisuutta, on paneuduttava asiaan kunnolla.
Emme saa kuitenkaan aiheuttaa sekaannusta. Presidentti Chirac on väärässä. YMP on epätasapuolista, epätasapainoista ja ekologisesta näkökulmasta vahingollista politiikkaa. Sitä ei voida verrata koheesiopolitiikkaan, joka on todella tasapuolista politiikkaa ja jolla vahvistetaan Euroopan sisäistä yhtenäisyyttä. Näiden kahden politiikan vertaaminen on vakava virhe.
Arvoisa puhemies, lopuksi todettakoon, että meidän on tarkasteltava Turkin tapausta, sillä kaikkein alkeellisinkin lojaalisuus velvoittaa Euroopan unionin asettamaan Turkin kanssa käytäville neuvotteluille aikataulun. Kielellisiä, kulttuurisia ja uskonnollisia perusteita ei saa käyttää keinoina Turkin jättämiseen Euroopan yhteisön ulkopuolelle, kun tämä maa on niin monien vuosien ajan toivonut päinvastaista ja on nähnyt huomattavan paljon vaivaa sen hyväksi. Tässä kyse on EU:n lojaalisuudesta ja rehellisyydestä kumppaneitaan kohtaan.

Suominen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission ja neuvoston edustajat, puutun ainoastaan niihin ongelmiin, joita kaliningradilaisille syntyy kauttakulusta, ja niihin esitettyihin ratkaisumalleihin. Komission ehdottama kauttakulkulupa eli niin sanottu Kaliningradin passi on mielestäni hyvä ratkaisu molemmin puolin. Se antaa Kaliningradin venäläisille normaalia viisumikäytäntöä helpomman mahdollisuuden matkustaa omaan emämaahansa, mutta se turvaa myös Liettuan suvereniteetin. Myös junakäytävävaihtoehtoa on esitetty. Tämä ajatus ei kuitenkaan vastaa nykytodellisuutta. Kysyä sopii, kuinka moni nykyisistä jäsenvaltioista hyväksyisi sen, että oman maan läpi kiitäisi juna, joka tulisi toisesta Euroopan unioniin kuulumattomasta valtiosta ja jonka matkustajia sillä ei olisi mitään mahdollisuuksia kontrolloida. Hyväksyisikö Belgia, Espanja, Italia tai Ranska tällaisen?
On hyvä, että neuvostolla on eilisen jälkeen yhteinen kanta kaliningradilaisten kauttakulusta. Kantojen muodostamista tutkiessani olen havainnut, että mitä kauempana jokin nykyinen jäsenvaltio sijaitsee Kaliningradista, sitä epärealistisempia näkökohtia se on esittänyt ongelman ratkaisuun. Tämä on suoraan sanoen vastuutonta sooloilua. Venäjän taholta esiin heitetty ajatus yleisestä viisumivapaudesta EU:n ja Venäjän välillä on valitettavasti myös saanut tukea joistakin jäsenvaltioista. On valitettavaa havaita, että sen mukanaan tuomia haittoja tai vaaroja ei kyetä realistisesti näkemään. Jos viisumipolitiikkaa halutaan lähteä höllentämään radikaalisti, niin eikö silloin pitäisi aloittaa Turkista, joka on sentään statukseltaan ehdokasvaltio. Yleinen viisumivapaus ei ole tämän päivän asia. Siksi sellaisen lupaaminen vaikkapa vain jonkin yksittäisen EU-valtion osalta on harkitsematonta, ja pelkään pahoin, että pelkästään siitä käytävä keskustelu vaurioittaa unioniin pyrkivissä maissa kansalaisten EU-myönteisyyttä.
Sen sijaan olen ehdottomasti sellaisen Venäjä-politiikan kannalla, joka tukee Venäjän kehitystä pitkällä tähtäimellä ja luo näin edellytyksiä joskus siirtyä viisumivapauteen. Muuten toteaisin, että venäläisille kannattaisi ehdottaa, että kun he ovat luopuneet Leninistä Leningradissa, Stalinista Stalingradissa, niin miksi he yhä edelleen tahraavat keskeistä eurooppalaista kulttuurialuetta Mihail Kalininin nimellä. Immanuel Kantin Königsberg pitäisi palauttaa kunniaan.
Lopuksi haluaisin puuttua eurobarometriin. Komissio on aivan oikeassa siinä, että meidän pitää jakaa tätä valistusta, mutta kansalaisista 70 prosenttia odottaa kuulevansa totuuksia ja informaatiota kansallisilta hallituksilta. Miksi ne eivät tee mitään? Tämä ei ole oppositiopuheenvuoro, olen hallituspuolueen jäsen Suomessa.

Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, kiitokset neuvoston ja komission julkilausumista sekä vilpittömät onnittelut ja kiitokset Irlannin kansalle, joka poisti viime lauantaina suuren esteen laajentumisen tieltä. Olen tyytyväinen siihen, että sekä komission puheenjohtaja Prodi että komission jäsen Verheugen puhuivat innostavien puheenvuorojensa lopuksi tuoreimpien Eurobarometri-kyselytutkimusten tarjoamista tiedoista. Ainoastaan yksi viidestä eurooppalaisesta katsoo, että hänelle on tiedotettu asiasta "hyvin" tai "oikein hyvin". Tätä ei ole mukava lukea. Eikä se edes tule yllätyksenä, sillä olemme olleet tietoisia ongelmasta jo vuosien ajan. Olen sanonut aiemmin tässä parlamentissa ja sanon mielihyvin sen jälleen kerran: EU:n tiedotus- ja viestintäpolitiikkaa on syytä parantaa. Meidän on oltava valmiita, kuten jäsen Poettering mainitsi, etsimään tarvittavat välineet. Tieto on ymmärryksen perusta ja siten EU:n tarvitseman ruohonjuuritason tuen perusta.
Laajentumisneuvottelut ovat tällä hetkellä edenneet vaiheeseen, josta ei ole paluuta, eikä uusia vaateita saa esittää. Maatalouspolitiikan perinpohjaista uudistamista kyllä tarvitaan, mutta saatetaanpa ensin kaikki järjestelyt päätökseen. Olen tyytyväinen viime päivinä Luxemburgissa pidetyn ulkoministerikokouksen tuloksiin, ja on erityisen hyvä uutinen, että on päästy yksimielisyyteen siitä, ettei mikään uusi hakijavaltio saa missään tilanteessa joutua EU-jäsenyytensä aluksi nettomaksajaksi. Muunlainen ratkaisu olisi ollut kohtuuton. Luotan siihen, että puheenjohtajavaltio Tanskan johtama neuvosto pystyy joulukuussa Kööpenhaminassa saattamaan päätökseen tämän suuren historiallisen tehtävän.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, olen varma siitä, että lähipäivinä Brysselissä saatetaan päätökseen viimeistä edellinen vaihe ennen Kööpenhaminaa tässä ainutlaatuisessa toimenpiteessä eli siinä, että Euroopan unioniin hyväksytään 10 uutta jäsentä.
Tämä vaihe on saatettava päätökseen määrätietoisesti ja realistisesti pikkuseikkoihin takertumatta, ja seuraavien toimien on määräydyttävä tämän päätöksen perusteella, eikä toisinpäin. Koska aikaa on vähän, haluaisin esittää vain pari kolme huomiota.
Ensin Kaliningradin kysymys. On ilmeistä, että tämä ongelma on ratkaistava, mutta ei niin kuin Gordionin solmu, vaan selkeällä ratkaisulla, jolla tarkoitan kansakuntia ja valtioita kunnioittavaa harmonista, järkevää ja funktionaalista ratkaisua.
Seuraavaksi laajasti keskustelua herättänyt budjettikysymys. Emme saa niuhottaa ja olla saitoja, emmekä saa unohtaa, että Euroopan unioniin liittyvissä maissa on työvoimaa runsaasti mutta valitettavasti vain vähän voimavaroja. Runsas työvoima kuitenkin määrä kehityksen, ja juuri kehitys on se, mitä odotamme.
Kolmanneksi todettakoon muihin mahdollisesti ilmeneviin tai päätöstä edellyttäviin kysymyksiin liittyen, että 15:n tai 25:n tai kuinka monen tahansa jäsenvaltion Euroopan unionin on oltava jatkossakin sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, kehityksen ja demokratian alue. On näin ollen selvää, että kaikki budjettikysymyksiä koskevat ratkaisut on ratkaistava näiden painopisteiden perusteella. Toisin sanoen niiden on perustuttava siihen, että Euroopan unionin on pidettävä kiinni jo omaksumistaan arvoista, joita on jatkossakin sovellettava. Ratkaisujen on perustuttava kansoille tärkeisiin painopisteisiin eikä pikkumaisiin poliittisiin näkökohtiin, jotka ovat viime kädessä lyhytaikaisia ja liittyvät toisinaan jonkinlaiseen vastakkainasetteluun, joka ei vie meitä puusta pitkälle.
Tämän sanottuani totean olevani varma siitä, että lähipäivinä edetään kahden uuden vaiheen osalta, ja koska jatkamme tällä tiellä, meidän, Euroopan parlamentin jäsenten, jotka olemme Euroopan unionin sydämessä, on luotava valitettavan usein keskustelusta puuttuva poliittinen henki ja ilmapiiri, kun ongelmat selvittävästä keskustelusta tuleekin niuhojen ja saitureiden keskustelua.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Lähestyvä laajentuminen on yksi tärkeimmistä poliittisista tapahtumista Euroopan yhteisöjen perustamisen jälkeen. Tällä laajentumisella poistetaan läntisen, keskisen ja itäisen Euroopan välinen juopa. Tämä juopa syntyi ennen toista maailmansotaa, ja rautaesirippu ja toisen maailmansodan jälkeinen muuri vahvistivat sitä. Sen kurominen umpeen on nykyiselle Euroopan unionille ja myös liittyville maille vertaansa vailla oleva saavutus. Ehdokasvaltiot ovat mukauttaneet demokraattisia järjestelmiään, talouksiaan ja lainsäädäntöään vuodesta 1989, mikä on edellyttänyt valtavia ponnisteluja. Annan näin ollen täydestä sydämestäni tukeni komission ehdottamalle 10 uuden maan liittymiselle.
Tänään Alankomaiden alahuoneessa käydään ratkaisevan tärkeää keskustelua laajentumisesta. Alankomaiden hallitus tukee laajentumista kahden hallituskumppaninsa, liberaalien ja Fortuynin ryhmän vastustuksesta huolimatta. Olen tästä kovin pahoillani, mutta alahuoneessa on tällä hetkellä ennen uusia liittymisiä edelleen demokraattinen enemmistö, mikä tarkoittaa, ettei Alankomaat välttämättä pane kapuloita laajentumisen rattaisiin. Kiittänemme sosiaalidemokraattisia ystäviämme tästä. Jos jotkin edellytykset eivät kuitenkaan vielä täyty, unioniin liittyviltä mailta on edellytettävä viimeisiä toimia ja tarvittaessa on otettava käyttöön turvalausekkeet elintarviketurvallisuuden sekä sisämarkkinoiden ja oikeus- ja sisäasioiden kaltaisilla aloilla. Olen muuten iloinen siitä, että puheenjohtaja Prodi on todennut, että nämä turvalausekkeet pannaan täytäntöön, jos sellainen osoittautuu tosiasiassa tarpeelliseksi.
Olisi myös paljon parempi, jos rahoituksesta päästäisiin yksimielisyyteen, jotta laajentumiseen liittyvät rahalliset kustannukset olisivat paremmin selvillä, koska kansalaisemme ovat erityisen kiinnostuneita tästä asiasta. Olisi myös suotavaa, jos saataisiin tehdyksi parempia maataloussopimuksia. Nämä eivät saisi olla ennakkoedellytys, mutta olen samaa mieltä niiden Euroopan parlamentin jäsenkollegoiden kanssa, jotka pitävät näitä kiireellisinä vaatimuksina.
Seuraavaksi esittäisin kysymyksen neuvoston puheenjohtajalle Haarderille. Voisiko olla mahdollista, että te keskustelisitte avoimesti kanssanne samaan puolueeseen kuuluvien alankomaisten liberaalikollegojenne kanssa varmistaaksenne, ettei tämä asia tällä kertaa mutkista tilannetta ja ettei sitä käytetä väärin Alankomaiden vaaleissa? Alankomaat on aina ollut Eurooppa-myönteinen maa. Ne poliittiset puolueet, jotka yrittävät ajaa Alankomaat euroskeptikkojen leiriin, ottavat harteilleen suuren vastuun. Laajentumiselle on sekä täällä olevien kristillisdemokraattien että Alankomaiden kristillisdemokraattien tuki.

Puhemies.
Haluaisin sanoa jäsen Maij-Weggenille, että tarkoitin sitä, että te olisitte tyytyväinen viimeviikkoisessa liberaalien kongressissa esiintyneisiin liberaaliystäviimme.

Lund (PSE).
Arvoisa puhemies, on syytä iloita siitä, että Irlanti hyväksyi äsken Nizzan sopimuksen Irlannin puolueettomuutta koskevine erityisjulistuksineen. Tämä poisti vakavan esteen laajentumisen tieltä. Laajentuminen on historiallinen tapahtuma, jota sekä komissio että puheenjohtajavaltio Tanska ovat mielestäni valmistelleet erityisen pätevästi. Hakijavaltiot ovat panostaneet valtavasti EU:hun liittymiseen valmistautumiseensa.
Huomaan, että jäljellä olevat ongelmat ovat tiedossa. Näin ollen nyt on 15 maan hallitusten päämiesten tehtävä osoittaa johtajuutta ja vastuuta, jotta puheenjohtajavaltio voi seuraavalla viikolla saada vaaditun yhteisen valtuutuksen neuvottelujen päättämiseksi 10 hakijavaltion kanssa komission tammikuisen ehdotuksen perusteella. Laajentumiselle ei pitäisi asettaa uusia ehtoja. Maatalous- ja rahoitusuudistusta ei saisi sitoa suoraan laajentumiseen. Toisaalta, kuten me hyvin tiedämme, EU:n nykyisten ja tulevien jäsenten olisi tietenkin voitava sopia joulukuussa pidettävässä Kööpenhaminan huippukokouksessa ainakin maatalous- ja rahoitusuudistuksen joistakin periaatteista. Kuten me tiedämme, näitä uudistuksiahan tarvitaan vuodesta 2006 alkaen.
On myös tärkeää, että tavoittelemamme neuvottelutulos on hakijavaltioiden kannalta tasapuolinen ja että luomme tasapuolisen kilpailutilanteen, jossa maataloustukien alalla turvaudutaan ehkäpä hieman lyhytaikaisempiin väliaikaisiin järjestelyihin, jotta uusien jäsenvaltioiden kansanäänestyksissä voidaan saavuttaa myönteinen äänestystulos.
Toivon myös, että Kaliningradia koskevassa asiassa löydetään kelvollinen ratkaisu, jotta pienestä erillisalueesta ei tulisi konfliktialue vaan sen sijaan myönteinen tekijä Baltian alueella. Tällaisessa ratkaisussa on tietenkin kunnioitettava täysin sekä Liettuan suvereniteettia että sen halua päästä Schengen-alueen jäseneksi. Olisi vältettävä kaikin keinoin käytävä-ratkaisua, josta tulee mieleen muistoja Euroopassa vastaaviin ongelmiin aiemmin sovelletuista ratkaisuista. Meidän olisi voitava ratkaista kauttakulkukysymys toisella tapaa, mahdollisesti erityisen passijärjestelmän avulla. Kiitokset kuitenkin puheenjohtajavaltio Tanskalle sen asiantuntevasta johtajuudesta.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission puheenjohtaja ja komission jäsen, äänestäjät ovat sanoneet sanansa Ranskassa, Saksassa ja viimeksi myös Irlannissa. On edelleen maita, joissa äänestäjillä on edelleen sanansa sanottavana, mistä aiheutuvat ongelmat ovat tarpeellisia, koska tässä asiassa on yhä kysymysmerkkejä. Poliitikkojen on kuitenkin kiireellisesti ryhdyttävä tuumasta toimeen, ei lehmänkauppojen merkeissä, kuten Schröder mainitsi, vaan osoittaen tarvittavaa näkemystä ja rohkeutta.
Esittäisin puheenjohtaja Prodin mainitsemaan tiedottamiseen liittyvän erityiskysymyksen. Ollessani monesti kansalaisten kanssa tekemisissä olen huomannut, että samat kysymykset heräävät yhä uudestaan flanderilaisten ja belgialaisten mielissä. Katson, että heillä on oikeus saada vastaus kysymyksiinsä, ja vastauksen avain on näkemys, sillä ihmiset voidaan saada sen avulla vakuuttumaan. On kuitenkin muitakin kotimaassani jatkuvasti esiin nousevia kysymyksiä. Eikö horisontaalinen laajentuminen haittaakin vertikaalista laajentumista? Toisin sanoen eikö tämä laajentuminen merkitse kertakaikkista loppua kehittymisellemme kohti yhteisömäisyyttä? Eikö tämä ole hallitustenvälisyyden lopullinen voitto? Tämä kysymys esitettiin Belgiassa, ja se sai esimerkiksi sosiaalidemokraattisen puolueen - joka on viime kädessä keskeinen hallituskumppani tällä hetkellä - kyseenalaistamaan laajentumisen mielekkyyden.
Haluaisin esittää toisenkin kysymyksen, jota minulta kysytään koko ajan - ainakin meidän alueillamme. Ihmiset luonnollisesti matkustelevat näissä maissa, joista tulee uusia kumppaneitamme, ja tässä mielessä Eurooppa on jo kehittymässä kansalaisten sydämissä ja mielissä, mutta he huomaavat, että näissä maissa on suuria ongelmia, ankaraa köyhyyttä ja vähemmistöihin liittyviä ongelmia. Mekin saamme kärsiä talouden alamäestä ja olemme joutuneet tilanteeseen, jossa työttömyyden haamu kummittelee jälleen EU-maiden yllä. Kansalaiset haluavat vastauksen kysymykseen, pystymmekö torjumaan meitä tällä hetkellä uhkaavaa työttömyyttä. Olen vakuuttunut siitä, että tuleva laajentuminen tekee tämän mahdolliseksi. Olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän ei olisi tarjottava ihmisille vain näkemystä ja hyviä uutisia, vaan meidän olisi myös annettava erityisiä vastauksia päivittäin esitettyihin kysymyksiin, jotka koskevat kustannuksia ja tietenkin myös kysymyksiä, jotka olen itse esittänyt ja jotka valmistelukunnan on ratkaistava.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kun jäsen Maij-Weggen on tehnyt selväksi, että Alankomaiden kristillisdemokraatit eivät ole enää ongelma, ja kun äsken sanomasi perusteella on myös selvää, etteivät liberaalitkaan ole ongelma, näyttää siltä, että ainoat jäljelle jääneet vapaamatkustajat ja erityisehtojen asettajat ovat Saksan sosiaalidemokraatit ja Saksan liittotasavallan hallitus. Olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän olisi tehtävä selväksi, että mitä muuta tahansa me perustellusti tai perusteettomasti haluammekaan, Euroopan unionin laajentumiselle ei saa asettaa uusia ehtoja. Tämä on tehtävä selväksi. Kuten te, komission jäsen Verheugen tiedätte ketään meitä paremmin, niitä asioita, jotka laiminlyötiin Agenda 2000:sta neuvoteltaessa, ei voida nyt, kun Kööpenhaminan kokoukseen on aikaa kolme kuukautta, ryhtyä oikaisemaan. Meidän on ryhdyttävä siihen tuonnempana. Kun lauantain tapahtumien ansiosta voimme taas keskustella Nizzan sopimuksen kriittisistä kohdista, on oikein ja tarkoituksenmukaista, että teemme selväksi sen, että esimerkiksi rakennepolitiikassa valmistelukunnan on hyväksyttävä enemmistöpäätökset, jolloin saamme paremmat päätöksentekorakenteet vuoden 2006 uudistuksia varten ja voimme panna täytäntöön tarpeellisia uudistuksia oikealla hetkellä. Komissiossa ja keskustelujen avulla voidaan tietenkin valmistella niiden tosiasiallista sisältöä, mutta tässäkin meidän on tarpeen tehdä oma leiviskämme, jos aiomme vuonna 2006 päästä eteenpäin.
Saanen lyhyesti puuttua Kaliningradin kysymykseen, johon käsittääkseni liittyy poliittisia näkökohtia, joita ei ole vielä käsitelty. Meidän on otettava huomioon sekä Liettuan suvereniteetti että Venäjän intressit ja tehtävä selväksi, että suuret maat eivät voi neuvotteluissa jyrätä pieniä maita. Loppujen lopuksi Euroopallemmehan on luonteenomaista myös se, että pienillä mailla on oma arvonsa. On ilmiselvää, että kaikkien ratkaisujen on oltava toimivia ja niissä on otettava huomioon jokaisen osapuolen omat intressit, ja katson, että se, mitä komissio on esittänyt, kuten myös ministerineuvoston eilinen päätös, ovat neuvotteluille sellainen perusta, jonka pohjalta voidaan jatkaa eteenpäin. Näkemykseni on, että tämänpäiväisen toimintastrategian perusteella komissio ja neuvosto ovat todellakin tekemässä parhaansa tulosten saavuttamiseksi lokakuussa.
Sallinette minulle vielä loppuhuomiona sen, että tiedottaminen ja tiedotuskampanjat ovat jatkossa erittäin tärkeitä sekä jäsenvaltioissa että ehdokasvaltioissa. Toivon, että ne järjestetään paremmin jälkimmäisissä verrattuna siihen, miten niitä parhaillaan järjestetään edellisissä. Kotimaassani ne tarkoittavat lähestulkoon vain liittovaltioiden Eurooppa-ministerien näyttäytymisiä, ja niillä on vain vähän merkitystä tosiasiallisen tiedottamistoiminnan kannalta. Arvoisa komission jäsen Verheugen, voisimme ehkä joskus keskustella siitä, kuinka tämä on muutettavissa.
Volcic (PSE).
Arvoisa puhemies, eilinen, tämänaamuinen ja Brysselissä lähipäivinä pidettävä kokous ovat kaikki viimeisiä harjoituksia Kööpenhaminaa varten, ja niiden tarkoituksena on Euroopan unionin kannan määrittäminen ennen neuvottelujen loppuun saattamisen loppusuoraa.
Viime vuodesta 10 ehdokasvaltiota ovat edistyneet huomattavasti, ja ne ovat valmiita vuonna 2004. Mielestäni kertomuksen perustelut sisältyvät myös puheenjohtaja Brokin valmisteilla olevaan mietintöön eivätkä ne juurikaan poikkea siitä, mitä on jo sanottu.
Edustan melko ongelmatonta tapausta eli Sloveniaa, mutta oikeastaan myös muihin pieniin maihin soveltuu melko hyvin se, että ilman kovaa "Eurooppakouluaan" ne olisivat psykologisesti huomattavan paljon etäämpänä Euroopasta kuin ne nyt ovat.
Taloudellisten, hallinnollisten ja poliittisten kysymysten sekä Kööpenhaminan kriteerien noudattamispyrkimyksen vuoksi Slovenia ja muutamat muut maat ovat niitä maita, jotka ovat viime aikoina kaikkein pontevimmin ratkoneet hallinnollisten ja taloudellisten uudelleenjärjestelyjen eri lukuja. On ilmeistä, että talouden uudelleenjärjestämiseksi tehtävää työtä on syytä jatkaa ja konkurssilainsäädäntöä on syytä parantaa. Samalla on pantava merkille useiden asiantuntijoiden rekrytointi ja se, että joistakin täysin valtiollisista pankeista on vuodessa tullut 76-prosenttisesti yksityisiä. Tämä on mielestäni suuri saavutus.
Slovenia päätti yhteisymmärryksessä unionin neuvottelijoiden kanssa pysyä yhtenä alueena myös välttääkseen tuntevansa jälleen olevansa Wienin ja Belgradin jälkeen toisen ulkovallan komennuksessa. On mahdollista, että vuonna 2006 tilanne voi muuttua, jos maassa niin halutaan.
Tärkein asia on kuitenkin tiedottaminen, josta on puhuttu tänään paljon ja jota ei ole järjestetty riittävän hyvin. Mielestäni tätä asiaa on vielä syytä kehittää.

Schmidt, Olle (ELDR).
Arvoisa puhemies, aluksi kiittäisin puheenjohtajavaltio Tanskaa sen tekemästä hyvästä työstä. En ole lainkaan yllättynyt asiasta, mutta tietenkin on ja myös oli kollegoja, jotka epäilivät sitä, haluaako puheenjohtajavaltio Tanska laajentaa EU:ta ja kykeneekö se siihen. Tämä on nyt tosiaan osoittautunut turhaksi. Jens-Peter Bondea kuunneltaessa tulee mieleen, haluaisiko hän palata takaisin vanhoihin hyviin aikoihin, jolloin DDR oli olemassa.
Viime maanantaina olin Bratislavassa, Slovakiassa. Siellä kävi ilmi, että Slovakiassa koettiin, että sitä on pidetty epäoikeudenmukaisesti epäluotettavana ehdokasvaltiona sen yhteydessä, mitä Alankomaiden hallituskriisin yhteydessä sanottiin. Myös muita maita mainittiin. Haluaisin sanoa Johanna Maij-Weggenille, että itse asiassa monet hollantilaiset liberaalit ovat kanssanne asiasta samaa mieltä, kuten Pat Coxkin oikeutetusti totesi. Viimeinen sana ei ole tässä asiassa sanottu. Kaikkia Bratislavassa, Varsovassa, Riikassa ja Vilnassa olevia kumppaneitamme rauhoittaakseni haluan todeta, että neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsenet vahvistavat sen, ettei ole syytä huolestua. Maakohtaisissa kertomuksissa ei ole tietoja, joiden perusteella joidenkin maiden tilanne olisi yleisesti ottaen toisten maiden tilannetta huonompi. Kuten komission jäsen Verheugen tähdentää, tällä hetkellä ei ole mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella yhdessäkään 10 ehdokasvaltiosta olisi ratkaisemattomia ongelmia. Tietenkin vaikeuksia on, mutta ne ovat voitettavissa!
Mielestäni on ehdottoman tärkeää, että neuvosto ja komissio ovat asiassa yksiselitteisiä. Euroopan historiallista ja moraalista uudelleenyhdistymistä ei voida peruuttaa. EU pitää kiinni sopimuksistaan. Seisomme vakaasti niiden takana. Esitän siteerauksen latinaksi, jota aikoinaan opiskelin: pacta sunt servanda (sopimuksia on noudatettava).

Thyssen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, edessämme on varsin hankala Eurooppa-neuvoston kokous, ja toivotan puheenjohtajavaltio Tanskalle siinä menestystä. On puheenjohtajavaltion ja nykyisen Euroopan unionin samoin kuin ehdokasvaltioiden ansiota, että voimme tehdä tärkeitä päätöksiä. Lähikuukausien aikana on tehtävä ratkaisevia päätöksiä, ja on mielestäni erityisen surullista, että saamme edelleen todeta, että 79 prosenttia Euroopan kansalaisista katsoo, että sille on tiedotettu asiasta huonosti.
Tämä ei ole pelkästään surullista vaan myös hyvin vaarallista, koska suuri joukko eurooppalaisia - oikeastaan kaikissa jäsenvaltioissa - tuntee olonsa epävarmaksi ja turvattomaksi. Tämä epävarmuus ja laajentumista koskevan tiedon puute vain pahentaa näitä kielteisiä tuntemuksia. Mielestäni on aika kertoa kansalaisille, että laajentuminen voisi olla lähtölaukaus turvallisemmalle Euroopalle, enemmän turvallisuudentunnetta antavalle Euroopalle, ja on myös aika, että vakuutamme kansalaisille, että Euroopan ei tarvitse laajentumisen vuoksi tinkiä sosiaalisista arvoista, hyvinvoinnista tai jopa demokratiasta. On aika kertoa heille tämä ja alkaa työstää asiaa.
Samoin kuin ryhmämme puheenjohtaja, joka tiedusteli asiaa komission puheenjohtajalta, minäkin haluaisin tämän vuoksi, että komissiosta kerrottaisiin minulle tarkasti, millainen tiedotusohjelma tarkasti ottaen on, ja haluaisin myös pyytää neuvoston puheenjohtajalta, eikö loppujen lopuksi olisi järkevää keskustella asiasta hallitusten päämiesten kanssa tässä tärkeässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa? Kattavat eurooppalaiset tiedotuskampanjat, joihin kuuluisi näyttäviä ilmoituksia tärkeimmissä sanomalehdissä, voisivat olla verraten hyödyllisiä, mutta euro-kampanja on opettanut meille, että meidän olisi käytettävä hajautettuja tiedotusmenetelmiä.
Meidän on otettava mukaan jäsenvaltioiden hallitukset ja kansalaisyhteiskunta. Jos emme toimi näin, kansalaisille ei koskaan tiedoteta riittävästi. Onko tällaisia suunnitelmia vireillä? Onko tekeillä suunnitelmia tämäntapaisen kampanjan käynnistämiseksi nopeasti? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kun otetaan huomioon se, että monissa Euroopan hallituksissa on paljon toivomisen varaa, aiotteko tentata hallitusten päämieskollegojanne tässä asiassa?

Puhemies.
Teidän mainitsemaanne seikkaa kannattaa korostaa. Tiedotuskampanja ei ole pelkästään suhdetoimintaa. Sen takana on oltava poliittinen usko. Ilman poliittista uskoa mikään viesti ei mene perille. Meidän on Euroopan parlamentissa ymmärrettävä, että on koittanut se hetki, jolloin on poliitikkojen vuoro ottaa laajentumisagenda taas esiin komission toteuttaman äärimmäisen monimutkaisen valmistelutyön jälkeen. Tällainen viesti meidän on lähetettävä perjantaisessa huippukokouksessa.

Randzio-Plath (PSE).
Arvoisa puhemies, laajentumisen tarkoituksena ei ole pelkästään rauhan, demokratian ja oikeusvaltion saavuttaminen, vaan tietenkin myös elintason nostaminen unioniimme liittyvissä maassa. Taloudellinen yhteistyö osoittautui Euroopan unionin menestyksen salaisuudeksi, ja tätä mallia on sovellettava laajemmin vakautemme lisäämiseksi, ja tarkoitan vakaudella rauhaa, enkä pelkästään ulkoista vaan myös sisäistä ja yhteiskunnallista rauhaa.
Ehdokasvaltiot joutuvat varautumaan suureen taloudelliseen turvattomuuteen, ja meidän on saatava ne ymmärtämään, että olemme tietoisia niitä odottavista ongelmista. Olemme esimerkiksi kuulleet talous- ja rahavaliokunnan valtuuskunnilta, millaista edistymistä on tapahtunut ja mikä on ollut vaikeaa, esimerkiksi sellaisilla aloilla kuin kilpailupolitiikka tai tukirahojen valvonta. Tällä on myös ollut vaikutuksia ehdokasvaltioiden työpaikkoihin, eikä asiaa voida hoitaa ilman riskiä sopimuksen hylkäämisestä.
Lisäksi osaamme arvostaa suuresti ehdokasvaltioiden ponnisteluja, mutta on myös ilmeistä, että niiden ei ole liittyessään pelkästään pystyttävä toimimaan markkinatalousmaina, vaan niiden on myös pystyttävä kestämään kilpailua. Tällä alalla on edelleen parantamiseen varaa. Haluan mainita asiasta kaksi esimerkkiä, jotka ovat teräksenvalmistus ja laivanrakennus, ja energian mainitsen vain ohimennen, vaikka se onkin yhtä tärkeä asia. Tämän vuoksi komissio oli oikeassa turvautuessaan turvalausekkeisiin. Luulen, että myös ehdokasvaltiot selviytyvät niistä, ja meidän on huolehdittava, että nämä turvalausekkeet sisällytetään tavalla, jolla ei ole mielivaltaisia vaikutuksia missään maassa.
Luotan siihen, että ehdokasvaltioiden uudistumisprosessi jatkuu. Senhän on jatkuttava, ja sen on onnistuttava, koska tässähän kyse on ainoastaan siitä, ettei Euroopan unionissa kansalaisille ole tiedotettu, ja siitä, että ehdokasvaltioissakin tiedottaminen on ollut puutteellista. Olisi hyvä asia, jos pystyisimme auttamaan tämän ongelman ratkaisemisessa.

Krarup (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, laajentumishanke on pienelle kotimaalleni Tanskalle kansallinen kunniankysymys. Uusien jäsenvaltioiden liittymiskriteerit laadittiin Kööpenhaminan huippukokouksessa 1993, ja prosessi saatetaan päätökseen Kööpenhaminan huippukokouksessa joulukuussa. On epärationaalista, että tämä asia on kunniakysymys pienelle kansakunnalle, mutta se kohottaa itsetuntoamme, ja se on tietenkin aina hyvä asia.
Tietysti yksinkertaisuudessaan ongelma on se, että niin paljon kysymyksiä on edelleen ratkaisematta. Maastrichtin sopimuksen belgialainen neuvottelija, joka on ammatiltaan taloustieteilijä, on todennut, että on pitkä lista ratkaisemattomia rahoitusongelmia. Hän toteaa, että jokainen haluaa laajentumista, mutta kukaan ei halua maksaa siitä. Miksi esimerkiksi Britannian olisi voitava säilyttää hyvityksensä, vaikka paljon köyhemmät ehdokasvaltiot maksavat täyden hinnan?
Tämä on yksi ongelma. Toinen kokonaan sivuutettu ongelma, joka on lakaistu valtavan maton alle muiden ongelmien sekaan, liittyy tilannekatsausten luotettavuuteen. En löydä näistä analyyseista ainuttakaan kohtaa, joka kuvastaisi vakavaa paneutumista viimeistä ja ratkaisevaa Kööpenhaminan kriteeriä koskevaan seikkaan. Tämän kriteerin mukaan sen lisäksi, että ehdokasvaltioiden on noudatettava yhteisön säännöstöä, niillä on myös oltava sen tehokkaan täytäntöönpanon edellyttämä hallinnollinen, oikeudellinen ja poliittinen rakenne.
Viimeviikkoisessa ruotsalaisessa selvityksessä viitattiin siihen, että nämä ongelmat ovat erittäin vakavia. Pelkät laskelmat riittävät osoittamaan, että oikeudelliselta ja hallinnolliselta henkilöstöltä puuttuu koulutusta. Yhteisön säännöstön tosiasialliselta täytäntöönpanolta puuttuu kokonaan perusta. Näitä ongelmia ei ole käsitelty, ja tanskalaiselle ystävälleni ja entiselle kollegalleni Tanskan Eurooppa-ministerille esittämäni kysymys kuuluu: mitä aiotte tehdä tälle kokonaan sivuutetulle ongelmalle?

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että laajentuminen etenee verraten sujuvasti. Koko EU:n toimielinkoneiston keskittyessä laajentumisprosessiin älkää kuitenkaan unohtako, että on muitakin eurooppalaisia maita, joilla on hyvin perustellut kulttuuriset ja historialliset yhteydet Eurooppaan. Ne ovat pahoillaan siitä, että erityisesti komissio jättää huomiotta niiden pitkän aikavälin pyrkimykset EU:n jäsenyyden saavuttamiseksi ja pitää niitä epärealistisina. Tarkoitan erityisesti Ukrainaa, jossa käydään poliittista kamppailua länsimielisten ja niiden välillä, jotka haluaisivat Ukrainan liittyvän Venäjän ja itäisten tasavaltojen väliseen uudestaan perustettavaan talousliittoon.
Heti, kun tämä laajentumiskierros on ohitse, meidän on harkittava uudelleen politiikkaamme muiden Euroopan maiden osalta. Tarkoitan tällä erityisesti Balkanin valtioita ja Ukrainan kaltaisia naapurivaltioita, jotka tarvitsevat rauhan, vaurauden ja läntisen turvallisuuden tuomaa turvaa. Sen jälkeen, kun entinen Neuvostoliitto hajosi 10 vuotta sitten, nämä maat ovat edenneet jonkin verran demokratian, ihmisoikeuksien ja hyvän hallinnoinnin suuntaan, vaikka paljon on vielä tehtävä. Jos Turkille on myönnetty ehdokasvaltion asema, varmasti Ukrainan kaltaisella maalla on yhtä paljon, jos ei enemmänkin, perusteita vaatia ehdokkaan asemaa eurooppalaisessa kansakuntien perheessä laajentuneessa, laajemmassa ja löyhemmässä Euroopan unionissa.

Andersson (PSE).
Arvoisa puhemies, aluksi haluan onnitella Irlannin kansaa, mutta myös puheenjohtajavaltio Tanskaa, joka on tehdyt tavattoman hyvää työtä, sekä komissiota, joka on jo kauan työstänyt asiaa.
Laajentumiseen liittyy tietenkin paljon ongelmia. Mahdollisuudet ovat kuitenkin suuremmat kuin ongelmat, vaikka on ilmiselvää, että meidän on ne ratkaistava. Mahdollisuudet eivät saa jäädä ongelmien varjoon. Kyse on omista lapsistamme ja lapsenlapsistamme. Kyse on rauhan ja demokratian Euroopan luomisesta lapsillemme ja lapsenlapsillemme. Kyse on paremmasta ympäristöstä. Ruotsilla on yhteinen raja monien näiden maiden kanssa, sillä meitä yhdistää niihin esim. Itämeri. Jos aiomme tulevaisuudessa hoitaa Itämeren alueen hyvin, voimme tehdä sen vain yhdessä.
Lisäksi kyse on työntekijöiden oikeuksista niissä maissa, jotka ovat rajanaapureitamme, jotta näissä maissa ei harjoitettaisi sosiaalista polkumyyntiä ja jotta työehdot olisivat niissä oikeudenmukaisemmat ja ammattiyhdistykset voimakkaampia. Kaikki tämä on meidän vastuullamme.
Puhemies totesi, että tarvitsemme tiedotuskampanjoja. Tietenkin tarvitsemme niitä, mutta se on ennen kaikkea poliittinen vastuukysymys. Nyt meidän poliitikkojen on aika lähteä kokoushuoneista ja ryhtyä käymään vuoropuhelua jäsenvaltioidemme kansalaisten kanssa saadaksemme heidät vakuuttumaan laajentumisen tärkeydestä.
Haluaisin, että maatalouspolitiikkaa muutetaan. Meidän on muutettava rakennepolitiikkaa, mutta sitä ei saa asettaa laajentumisen ehdoksi. Maatalous- ja rakennepolitiikan muuttaminen on meidän vastuullamme, siis meidän kaikkien vastuulla, eikä ehdokasvaltioiden vastuulla.
Vielä lyhyesti Kaliningradista: toivon ratkaisun löytymistä etenkin sen vuoksi, että ihmiset voisivat liikkua vapaasti rajojen ylitse. Älkäämme unohtako toistakaan seikkaa, nimittäin sitä, että vaarana on kuilun syveneminen Kaliningradin ja Liettuan välillä, kun kehitys on jäsenyyden myötä Liettuassa nopeampaa. Tämä saattaa johtaa jännitteisiin raja-alueilla. Sen vuoksi sosiaalinen ja taloudellinen panostaminen myös Kaliningradin alueen väestöön on tärkeää.

Stenzel (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin vedota Brysseliin kokoontuviin hallitusten päämiehiin ja ulkoministereihin, ja vetoomukseni on, että he suhtautuisivat vakavasti laajentumiseen liittyvään vastuuseensa. On mahdotonta asettaa kaikkea riippuvaiseksi kaikesta, eikä ole mahdollista toteuttaa väkisin maatalousuudistusta laajentumisen ollessa näköpiirissä. Siihen on löydettävä aikaa tuonnempana. Ei ole mahdollista, että tahdotaan maksaa enemmän laajentumisesta samalla kun muut pakotetaan maksamaan vähemmän. Mielestäni on oltava selvää, että järkevissä rajoissa pysyvät laajentumiskustannukset pyritään pikemminkin pitämään Agenda 2000:n kustannuksia alemmalla tasolla, kuten Berliinissä sovittiin. Meidän olisi vakavasti pyrittävä löytämään asianmukainen rahoitustapa maataloudelle, jotta maanviljelijöille voitaisiin taata vakaat ehdot vuoteen 2006 mennessä, mutta meille olisi myös oltava selvää, ettei kaikkiin ongelmiin ole lopullista ratkaisua. Laajentumista edeltävä maatalousuudistus ei voi syntyä lykkäämättä laajentumista hamaan tulevaisuuteen, emmekä voi myöskään vaarantaa tulevaa, vuoden 2006 jälkeistä budjettikehystä.
Tätä silmällä pitäen haluan sanoa, että me Itävallan kansanpuolueessa, jota itse edustan, kannatamme laajentumista 100-prosenttisesti. Tiedän, että teidän Brysselin tiimillänne on valtuudet toimia tarkoituksenmukaisesti Euroopan yhteisön ja Itävallan edun mukaisesti. Tietenkin toivomme, että meidän kauttakulkuun liittyvät huolet otetaan huomioon ja raja-alueita tuetaan, mutta olemme kaikki tietoisia siitä, että laajentuminen on suuri mahdollisuus, jota on hyödynnettävä. Tämä on taattava sellaisella politiikalla ja menettelyllä, joissa liittymisestä neuvottelevia valtioita ei pakoteta "ota tai jätä" -tilanteeseen, josta olemme saaneet niin paljon kuulla. Siispä kysyisin teiltä seuraavaa: kuinka oikein aiotte löytää menetelmän, jolla estetään se, että Brysselin konferenssista tulee salamyhkäinen kokous, ja toisaalta menetelmän, jossa on riittävästi liikkumavaraa laajentumisesta neuvottelevien valtioiden kanssa käytäviä neuvotteluja varten?
Wiersma (PSE).
Haluan kiittää jäsen Maij-Weggeniä, joka onnitteli meitä siitä, että tänään Alankomaiden sosiaalidemokraatit ilman muuta myötävaikuttavat siihen, että kiusallinen tilanne ratkeaa maassamme, koska sosiaalidemokraatit eivät aio aiheuttaa hankaluuksia lähipäivinä pidettävälle Kööpenhaminan tai Eurooppa-neuvoston kokoukselle. Alankomaissa oppositiossa oleville sekä vihreille että sosiaalidemokraateille on tärkeää myötävaikuttaa siihen, että Alankomaat etenee oikeaan suuntaan.
Olemme tyytyväisiä siihen, että Euroopan unioni on edelleen pysynyt laajentumisen aikataulussa. Koska tiedetään valmisteluihin kuluneen vuosikausia ja tiedetään laajentumisen tärkeys, toivomme, että voimme saattaa prosessin päätökseen kaikkien 10 ehdokasvaltion kanssa seuraavan puolentoista vuoden aikana. Avoimista komission kertomuksista, joista onnittelen komissiota, käy selvästi ilmi, että on ongelmia, joihin on edelleen löydettävä ratkaisu. Euroopan parlamentti on myös useita kertoja tuonut heikot kohdat julki. Monissa ehdokasvaltioissa on edelleen puutteita täytäntöönpanovalmiuden ja korruptiontorjunnan kaltaisilla aloilla. Näin ollen Euroopan parlamentin lopullisessa arviossa komission ja unioniin liittyvien maiden välillä tehtävillä myöhemmillä sopimuksilla on suuri merkitys. On liian aikaista levätä laakereillamme, mutta samalla Euroopan unionin on edelleen oltava järkevä. Emme voi vaatia ehdokasvaltioilta enempää kuin mihin itse pystymme.
Tämä kaikki pätee myös Slovakiaan. Vuoteen 1998 asti Slovakia oli muita maita jäljessä, mutta on sen jälkeen pääosin kirinyt eron kiinni - itse asiassa jopa siinä määrin, että sillä on mielestäni tällä hetkellä täysi oikeus päästä komission listalle. Se, miten nopeasti uudistuksia on viime vuosina toteutettu, antaa minulle toivoa siitä, että jäljellä olevat ongelmat voidaan ratkaista nopeasti. "Jatkakaa samaan malliin!" on se viesti, joka meidän olisi välitettävä uudelle Slovakian hallitukselle. Onneksi se muodostettiin pian syyskuussa pidettyjen vaalien jälkeen, ja se pystyy edellisen hallituksen tavoin tekemään hyvin yhteistyötä Euroopan unionin kanssa. Kehotan parlamenttia, mutta etenkin neuvostoa, unohtamaan Meciarin aikakauden. Se on ohi, ja on epäreilua muistutella Slovakiaa siitä koko ajan.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen huolestunut Bulgarian eläkeläisistä, enkä ainoastaan siksi, että minut on valittu Eläkeläisten puolueen edustajaksi, ja siksi että olen EU:n ja Bulgarian välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan jäsen.
Bulgarian eläkeläiset ovat taistelleet toisessa maailmansodassa, he ovat eläneet vuosikausien ajan kommunismin ikeen alla, ja nyt, kun he ovat iäkkäitä ja kituuttavat eläkkeidensä varassa, he toivovat, että heidän olonsa paranisivat, kun hekin pääsevät pian Euroopan unionin jäseniksi.
Minua kiinnostaisi siis tietää, ja kysynkin neuvoston ja komission puheenjohtajilta seuraavaa: koska myös vakaus- ja kasvusopimusta on tulkittava viisaasti ja joustavasti, onko mahdollista toivoa, että yhteisön elinten tekemää päätöstä Bulgarian liittymisen lykkäämisestä vuoteen 2007 voitaisiin arvioida uudelleen? Ennen kaikkea minua kiinnostaisi kuitenkin tietää, voidaanko arvioida uudelleen päätöstä Kozlodujin ydinvoimalaitoksen sulkemisesta määrätyssä aikataulussa siten, että Bulgaria voisi pitää sen toiminnassa vähän kauemmin, kun otetaan huomioon se, miten vakavasti laitoksen sulkeminen vahingoittaisi Bulgarian taloutta? Lopuksi kysyisin sitä, olisiko mahdollista harkita Puglian Albaniaan, Makedoniaan ja Bulgariaan yhdistävän liikennekäytävän 8, jonka päätepisteenä ovat Varnan ja Burgasin satamat, toteuttamista nopeammin ja suurempien määrärahojen myöntämistä hankkeelle?

Van Lancker (PSE).
Olin tyytyväinen siihen, että Prodi peräänkuulutti enemmän poliittista intoa laajentumiseen. Voin ilmoittaa Euroopan parlamentissa oleville jäsenkollegoilleni, että Euroopan tulevaisuutta pohtivan valmistelukunnan jäsenenä minulla on etuoikeus tehdä jo nyt sangen tiiviisti yhteistyötä ehdokasvaltioista tulevien kollegojeni kanssa, ja että heidän Eurooppa-hanketta kohtaan osoittamansa sitoutuminen ja into on ilo huomata. Se, mitä jäsen Gollnisch totesi, ei ole totta. Hänhän väitti, ettei kukaan valmistelukunnassa ole lainkaan pohtinut sitä, mitä 25 jäsenvaltion unionin olisi syytä tehdä, ja olisiko se erilainen kuin 6 tai 15 jäsenvaltion unioni.
Olen kuitenkin huolestunut eräästä toisesta asiasta. Jos haluamme, että tämä 25 jäsenen unioni onnistuu, olen sitä mieltä, että valmistelukunnan jäsenten vahvaan ja demokraattiseen Eurooppaan ennakoivine toimielimineen liittyvien tavoitteiden olisi oltava hieman korkeammalla. Viittaan jäsen Thyssenin äsken esittämään seikkaan todetessani, että on mielestäni myös hyvin tärkeää, ettei tämä laajentumista ja poliittista Eurooppa-hanketta kohtaan tuntemamme into rajoitu Euroopan poliittisen eliitin piiriin. Myös kansalaisten on oltava mukana. Tämän vuoksi olin erityisen tyytyväinen siihen, että puheenjohtaja Prodi esitti kansalaisille suunnattuja tiedotuskampanjoita. Me omalta osaltamme teemme kaikkemme selittääksemme kansalaisille, mitä laajentuminen tarkoittaa, muttemme selviydy siitä yksin. On kuitenkin esitetty riittäviä perusteita sille, että laajentuminen tarjoaa pikemminkin vastauksia kansalaisten kysymyksiin kuin luo uusia ongelmia. Haluan näin ollen yhtyä niihin Euroopan parlamentin jäsenkollegoihini, jotka kysyvät sitä, kuinka komissio, jäsenvaltiot ja hallitusten päämiehet voivat auttaa meitä tiedottamistehtävässämme.
Seurantakysymys ja turvalausekkeet ovat erityisen tärkeä keino kansalaisten vakuuttamisessa, koska se osoittaa, arvoisa komission jäsen Verheugen, että suhtaudumme laajentumiseen vakavasti. Puhuitte seurannasta poliisilaitoksen, oikeusasioiden ja sisämarkkinoiden yhteydessä. Haluan teiltä takeet siitä, että seurantamenettelyä ja turvalausekkeita sovelletaan myös sosiaali- ja ympäristöpolitiikkaan, koska niillä on loppujen lopuksi läheinen yhteys sisämarkkinoihin. Erityisesti näillä aloilla voitte mielestäni vakuuttaa kansalaisia paremmin.

?orakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, puolet irlantilaisista viekoiteltiin täydellisellä aivopesulla ja rahalupauksilla sanomaan "kyllä" Nizzan sopimukselle sen jälkeen, kun heidän oli annettu ymmärtää, että "ei" ei olisi sopivaa ns. kansakuntien oikeuksien ja ihmisoikeuksien puolustajille, ja kaikesta tästä huolimatta häpeällinen juhlinta jatkuu.
On kutsuttu hätäisesti koolle Brysselin huippukokous, jossa hillitään Euroopan unionin poliittisten valtojen välisiä eroja ja tukahdutetaan tyytymättömyys, joka kytee ehdokasvaltioiden kansalaisissa, jotka voivat tällä hetkellä nähdä laajentumispropagandaa syöttävien tahojen heille tekemien lupausten läpi. Yhdentymisen tuputtamiseen tähtäävällä tehokkaalla ja käsittämättömän kalliilla mainoskampanjalla ei voida peittää karua todellisuutta siitä, että jopa ennen laajentumista nämä maat ovat joutuneet luopumaan kaikesta Euroopan unionin hännystelijöiden vuoksi. Äsken on käynyt ilmi, etteivät eräät ehdokasvaltiot jää ainoastaan vaille nettotuloa, vaan ne joutuvat rahoittamaan budjettia.
Koska maatalousmenoja vähennetään ja tukia poistetaan varojen irrottamiseksi imperialistisiin politiikkoihin, suorat maataloustuet alkavat laskea noin 25-35 prosentin vuosivauhdilla, millä on arvaamattoman tuhoisia seurauksia maanviljelijöille sekä Euroopan unionin jäsenvaltioissa että ehdokasvaltioissa. Sen perusteella, mitä olemme tänään kuulleet neuvoston ja komission jäseniltä, eurooppalaisilla ei ole laajentumisesta mitään voitettavanaan. Ehdokasvaltioiden kauppavaje on moninkertainen yhteisön budjetista niille osoitettuihin määrärahoihin verrattuna.
Kypros on aivan oma lukunsa. Yhdentymistä valmisteltaessa Kyproksen hallitus pakotetaan hyväksymään sellaisia ratkaisuja, jotka ovat kummankin yhteisön ja yleensä kyproslaisten etujen vastaisia. Se, miten yhdentyminen itsessään hoidetaan, oikeuttaa pohjimmiltaan epäoikeudenmukaisen Kyproksen jaon Kyproksen kansalle aiheutuvista haitoista piittaamatta. Me, Kreikan kommunistisessa puolueessa vastustamme kaikkia näitä menettelyjä ja aiomme parhaan kykymme mukaan seistä rinta rinnan oikeuksiensa puolesta taistelevien ihmisten joukoissa.

Oostlander (PPE-DE).
Haluaisin itse asiassa onnitella lämpimästi kollegaanne parlamentin puhemies Pat Coxia hänen erinomaisesta panoksestaan äskettäin Englannissa pidetyssä Euroopan liberaalidemokraattien konferenssissa. Hän teki kaikkensa tähdentääkseen alankomaisille puoluetovereilleen, että heidän suhtautumisensa laajentumiseen oli varsin epätyypillistä aidoille liberaaleille, koska tiedämme, että liberaalit ovat aina olleet yksi Euroopan yhdentymisen tukipilareista, suhtautuneet erityisen suosiollisesti kansainvälisen oikeusvaltion laajentamiseen ja aina periaatteessa käyttäneet tätä liikkeensä perustana. Olen iloinen siitä, että kirjanpitoon takertumista, joka on parhaillaan vallalla Alankomaissa samoissa piireissä liikkuvan tulevaisuutta koskevan pelottelun ohessa, on vastustettu tavalla, jota voidaan kuvata aidosti hämmästyttäväksi. Olen hänelle tästä kiitollisuudenvelassa. Hänen sanansa auttavat varmistamaan, että hänen majesteettinsa rakentavan vastustuksen avulla Alankomaat ei missään tapauksessa aio omaksua poikkeavaa kantaa. Minun on sanottava, että myös Euroopan parlamentti on tehnyt kaikin tavoin sen, mikä on tässä asiassa ollut tarpeen.
Olen kuunnellut varsin kiinnostuneena myös hyvää ystäväämme Berthel Haarderia, joka Kaliningradista puhuessaan totesi, että liettualaisten etua ei saa sivuuttaa. Kun otetaan huomioon, että kyseessä oli parlamentin puhemiehen puhe, mielestäni sitä kannatti jäljitellä. Jos me loppujen lopuksi perustamme yhteiskomitean Venäjän duuman kanssa keskustellaksemme Kaliningradiin liittyvistä seikoista, myös Liettuan parlamentin on oltava edustettuna tässä komiteassa. Näin ei olisi sen vuoksi, että Liettuaa painostettaisiin, vaan sen vuoksi, että Liettuan mukanaolo voisi selvästikin turvata sen omat edut. Se, miten suhtaudumme Liettuaan ja sen suvereniteettiin, on paljastavaa sen kannalta, kuinka laajentunut yhteisö aikoo tulevaisuudessa kohdella pieniä jäsenvaltioita. Tämän vuoksi puheenjohtaja Haarderin puheenvuoro on mielestäni erityisen tärkeä, ja haluan kiittää häntä siitä.
Viimeinen kommenttini koskee Turkkia. On sanomattakin selvää, että asia on edelleen ongelmallinen. Vetoaisin voimakkaasti sen puolesta, että Turkkia kohdeltaisiin samoin kuin muita ehdokasvaltioita. Tämä tarkoittaa sitä, että sen vuoksi, että Turkki poikkeaa paljon Kööpenhaminan poliittisten kriteerien täyttämisen osalta muista ehdokkaista, meidän on esitettävä Turkille toinen ongelma. Jos sovellamme samoja kriteerejä, meidän olisi kohdeltava Turkkia täsmälleen samoin kuin olemme kohdelleet Slovakiaa ja aiemmin mitä tahansa muuta maata. Tämä voisi olla tällä hetkellä vaikeaa turkkilaisille, mutta mielestäni on Turkin kannalta erittäin tärkeää, että se selvästi kehittyy demokraattiseksi perustuslailliseksi valtioksi, joka on sellaisenaan toimiva, ja että Turkki huomaa, ettei se voi olla muiden mukana ennen kuin se on saavuttanut tämän asteen. Turkin olisi myös pidettävä kunnia-asianaan sitä, ettei se halua olla mukana symbolisena jäsenenä tehtyään puolinaisen lupauksen perustuslaillisesta valtiosta. Omasta puolestani voimme suhtautua luottavaisesti tulevaan Eurooppa-neuvoston kokoukseen.

Puhemies.
Istunnon tämä vaihe on päättynyt.
Seuraavana puheenvuoron saavat toiselle kierrokselle nimetyt poliittisten ryhmien edustajat.

Rovsing (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitokset puheenjohtajavaltio Tanskalle, joka on luotsannut prosessia Kööpenhaminasta Kööpenhaminaan eurooppalaisin eikä kansallisin tavoittein. Puheenjohtajavaltio Tanska on osoittanut selvästi, että se on Euroopan palvelija ja ettei se aja takaa Tanskan erityistavoitteita. Päämääränä on eurooppalainen tavoite, ja tavalliseen tapaan siihen pyrkivät pienet, innokkaat ja pätevät maat. Laajentumiselle ei pitäisi asettaa uusia ehtoja. Näin on sanottu yhä uudestaan, ja poliittinen ryhmämme on ilmiselvästi asiasta samaa mieltä. Ei uusia ehtoja. On selvää, että maatalouden ja rahoituksen uudistamisesta käytävä keskustelu on tulossa, mutta, kuten niin monet ovat parlamentissamme todenneet, se ei saa haitata laajentumista. Tämä on ratkaistava vaiheittain.
Olemme keskustelleen laajentumista koskevan tiedon jakamisesta kansalaisillemme. Onko komission kuitenkaan vastattava asiasta? Omasta mielestäni riittää mainiosti, että komissio toimittaa faktatietoa, mutta tosiasiassa on meidän poliitikkojen - maidemme hallitusten ja puolueiden - tehtävä ratkaista tiedottamiskysymys. Mielestäni meidän on ymmärrettävä tämä, koska eri maissa asiat nähdään eri tavoin. Jotkin asiat ovat tärkeämpiä pohjoisessa, toiset taas etelässä, mutta yhdistävänä ajatuksena on oltava se, että toteutamme laajentumisemme, koska toivomme rauhaa alueellemme ja haluamme rauhan jatkuvan myös silloin, kun lapsemme ja lastenlapsemme varttuvat. Tämä on hyvin yksinkertainen viesti, ja mielestäni se on tässä yhteydessä keskeinen tekijä.
Matkan varrella on virinnyt monia kysymyksiä, ja yksi ainakin muutamissa maissa esitetty kysymys liittyy siihen, onko olemassa laajamittaista korruptiota, joka vääristäisi EU:n tukien tasapuolisen jaon. Tämä ei ole kuitenkaan ylittämätön este. Meidän on tietenkin kehotettava hakijavaltioita osallistumaan nykyiseen tukijärjestelmään yhdenveroisesti nykyisten jäsenvaltioiden kanssa. Meidän olisi myös luotettava hakijavaltioiden hallituksiin, jotka pyrkivät tekemään parhaansa yhteisten rahojen väärinkäytön estämiseksi. Ne ovat yhdenveroisia jäseniä, mutta jos ilmenee, että EU-rahoihin liittyy korruptiota tai petoksia, komission olisi siirtymäkaudella puututtava asiaan ja otettava hoidettavakseen tukien jakaminen siten, että rahat päätyvät niille, joille ne on tarkoitettu.
Toivomme monia asioita, mm. sitä, että uusien maiden liittyminen unioniin vahvistaisi demokratiaa, jota olemme kehittämässä ja joka myös kehittyy jatkuvasti. Nämä maat tuovat mukanaan paljon korkeasti koulutettuja ja erittäin kiinnostavia ihmisiä, jotka ovat mittaamaton rikkauden lähde sille alueelle, jota yhdessä rakennamme. Juuri heidän uuden sopimuksen luomiseen antamansa panos on kerta kaikkiaan olennaista varmistettaessa, että siinä otetaan huomioon monet kulttuuriset ja kansalliset seikat, jotka olisi liitettävä uuden Euroopan rakentamiseen.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, Yhdistyneessä kuningaskunnassa on sananparsi, jonka mukaan ei "pidä tärvellä alusta puolen pennin tervan vuoksi". Mielestäni meidän kaikkien olisi hyvä muistaa tämä seuraavina viikkoina. Rahoitusjärjestelyt eivät tule olemaan helposti sovittavissa, enkä aliarvioi niitä, mutta meidän on säilytettävä suhteellisuudentaju. Vuoteen 2006 mennessä ehdokasvaltioihin sijoitettavat rahat ovat yksi tuhannesosa EU:n BKT:stä ja 10 prosenttia siitä, mitä Saksa on käyttänyt omaan yhdistymiseensä. Kustannukset ovat mitättömät verrattuna laajentumisesta koituviin taloudellisiin hyötyihin. Kustannukset ovat mitättömät verrattuna laajenematta jäämisen kustannuksiin ja mitättömät verrattuna niihin kustannuksiin, joita aiheutuu siitä, että yritetään ylläpitää maanosan vakautta muilla keinoilla.
Alkuperäisten kuuden jäsenvaltion olisi hyvä muistaa, miksi ne ylipäänsä muodostivat yhteisön ja mitkä ovat siitä saatavat taloudelliset hyödyt. Niiden meistä, jotka ovat liittyneet myöhemmin, olisi muistettava, miksi me liityimme, ja muistettava muiden maiden ponnistelut meidän liittämiseksemme menestyksekkäästi unioniin. Meidän olisi muistettava EU-jäsenyydestä koituneet taloudelliset hyödyt. Meidän kaikkien olisi muistettava, että tämänpäiväisen unionin rakentamiseen tarvitut taloudelliset ja inhimilliset ponnistelut olivat tehokkain koskaan tehty vastaavanlaajuinen investointi kokonaisen maanosan mailta. Tällä hetkellä on aika kohottaa tämä investointitoiminta aivan uudelle tasolle tulevaisuutta varten.
Olen huolestunut siitä, että tässä keskustelussa tunnutaan pitävän itsestään selvänä sitä, että 10 maata olisi jo jäseniä, vaikka näin ei olekaan. Meidän on parlamentissa annettava suostumuksemme, ja perehdymme varsin huolellisesti lopullisiin sopimuksiin. On elintärkeää, että ehdokasvaltiot pitävät kiinni vaadittujen normien täyttämiseen tähtäävistä toimistaan. Olemme tyytyväisiä komission asettamiin kolminkertaisiin turvalausekkeisiin, joilla tarkoitamme taloudellisia, sisämarkkinoita koskevia ja oikeus- ja sisäasioita koskevia turvalausekkeita. Odotamme kuitenkin, että parlamenttia kuullaan, jos näihin turvalausekkeisiin jonain päivänä vedotaan.
Olemme myös tyytyväisiä komission ehdotukseen kuusi kuukautta ennen liittymistä tehtävästä lisätilannekatsauksesta. Meidän kaikkien on oltava valmiita ryhtymään asianmukaisiin toimiin, jos selvitys on kielteinen yhdenkin yksittäisen maan osalta. Sosiaalidemokraattien ryhmä aikoo myös seurata laajentumisen sosiaalista ulottuvuutta, koska meidän on varmistettava, että laajentuminen kohentaa eikä heikennä ihmisten tilannetta.
Seuraavaksi siirryn Kaliningradin kysymykseen. Neuvoston puheenjohtaja Haarder mainitsi asiasta Venäjän kanssa käytävät neuvottelut. Voinen kohteliaasti muistuttaa arvoisaa Haarderia siitä, ettei Venäjä ole Euroopan unionin jäsenvaltio eikä sen ehdokasvaltio. Muistuttaisin teitä myös siitä, että monet Kaliningradin ongelmista ovat Venäjän itsensä aiheuttamia, eikä niistä vähäisin ole siellä sijaitsevien konsulaattien perustamisen epääminen monilta mailta. Venäjällä ei voi olla veto-oikeutta EU:n tulevaisuudesta. Meidän on ehdottomasti kunnioitettava Liettuan suvereniteettia tässä asiassa, emmekä saa etsiä ratkaisuja, jotka herättävät kielteisiä historiallisia mielleyhtymiä, kuten junien kauttakulkukäytävät. Meidän on myös varmistettava, että olipa se ratkaisu, johon päädymme, mikä tahansa, sen on oltava käytännöllinen, ja meidän on oltava valmiita antamaan taloudellista tukea ja muuta tukea, jonka avulla Liettua ja Puola voivat panna sen täytäntöön.
Irlannin kansanäänestys opetti meille erään tärkeän seikan. Ei-äänet pysyivät tosiasiassa ennallaan, ero syntyi kyllä-äänistä, mikä oli tulosta poliitikkojen myönteisestä vaikuttamisesta kansaansa. Laajentumista valmisteltaessa me kaikki olemme vastuussa siitä, että vaikutamme äänestäjiimme sen varmistamiseksi, että he suhtautuvat myönteisesti laajentumiseen ja huomaavat pikemminkin sen tuomat edut kuin murehtivat sen kustannuksia.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, kahden viikon kuluttua on 9. marraskuuta. Se on Euroopan jakautumista, vihamielisyyttä sekä idän ja lännen välistä etäisyyttä kuvastaneen Berliinin muurin murtumisen vuosipäivä. Tuona päivänä juhlimme sitä, että 13 vuotta sitten riemuitsevat ihmiset kiipesivät murenevan muurin ylitse ja pitkä tie kohti sovintoa ja yhdistymistä alkoi. Nyt olemme melkein perillä. Lähestymme koko ajan päämääräämme. Komission kertomuksessa vahvistetaan se, että 10 maata voi liittyä jäseniksi hieman yli vuoden kuluttua. Se kuulostaa suurenmoiselta, mutta iloa himmentää hieman jäytävä pelko. Olemme loppusuoralla. Olemme kohta maaliviivalla ja huomaamme, että monet alkavat hermostua. Ehdokasvaltioille myönnettävä tuki vähenee, ja useat jäsenvaltiot, johtavat poliitikot ja puolueet puhuvat odottamisesta ja lykkäämisestä sillä perusteella, että "me emme ole valmiita". Sisäpoliittiset näkökohdat syrjäyttävät ensimmäistä kertaa Euroopan yhdistämistä koskevan historiallisen tehtävän sopimusten, neuvottelujen ja kompromissin eikä uhan, tankkien tai valloituksen avulla.
Monilla ihmisillä eri puolilla Eurooppaa on tietenkin paljon kysymyksiä siitä, kuinka yhteistyö jatkossa toimii ja kuinka se kehittyy. Vaikeuksia ja ongelmia tulee olemaan. Kuka luuli, että Euroopan yhdistäminen olisi helppoa? Tähän huoleen on suhtauduttava vakavasti, ja meidän on keskusteltava siitä. Meidän on osoitettava, että me todella haluamme uudistaa EU:n ja avata sen muille. Tämän vuoksi Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä osallistuu erittäin ahkerasti valmistelukunnan toimintaan. Siellä on nimittäin onnistuttava. Meidän on myös paljon paremmin saatava neuvottelukunnan keskustelujen tulokset julki Brysselin kokouspaikkojen ulkopuolella. Ennen kaikkea tarvitaan kuitenkin johtajuutta ja keskustelussa tästä on puhuttu vähän ja sitä vaaditaan meiltä, komissiolta ja neuvostolta. On säälittävää, että kansalaisille välittyvät sisäpoliittiset näkökohdat, pikkumaisuudet ja populismi näköaloja, mahdollisuuksia ja Euroopan suurta tilaisuutta koskeneiden puheiden asemesta.
Meillä poliitikoilla on valtava vastuu selittämisessä, valistamisessa ja mielipiteen ohjaamisessa. Kaksijakoiset puheet herättävät kotimaissamme ja ehdokasvaltioissa epäluuloisuutta. Sen vuoksi toivon, että neuvoston viikonloppuna pitämästä kokouksesta kantautuu kristallinkirkas ja yksimielinen viesti: "Kyllä, te olette sydämellisesti tervetulleet!".

Modrow (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, prosessi Euroopan unionin laajentamisesta 10 uudella jäsenellä on tällä hetkellä siirtymässä viimeiseen ja ratkaisevaan vaiheeseen. Ryhmämme on aina kannattanut sitä ja vaikuttanut omalta osaltaan sen muotoutumiseen. Olemme olleet asiassa aktiivisesti mukana, mutta olemme pysyneet kriittisinä. Todellisena pelkona on, että laajentumisen monien vuosien aikana nostattamat toiveet sosiaalisista parannuksista ja taloudellisesta noususta eivät täytykään tarkalleen tällä tavoin. Parlamentissa yhä uudelleen kaikuneet mahtipontiset poliittiset puheet Euroopan jakautumisen katoamisesta ja kommunismin perinnöstä irtautumisesta tukahduttavat hienosyisemmät näkemykset Euroopan sodanjälkeisestä historiasta, ja koska Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa on niin monia erilaisia ongelmia, ihmiset eivät käsitä tällaisia puheita.
Kansalaiset eivät osallistu prosessiin juuri lainkaan. Prosessi eteni pääasiassa hallinnollisesti ja teknisesti, ja se nähtiin Brysselissä yhteisön säännöstön hyväksymiseen liittyvänä asiana. Toisinaan ehdokasvaltioiden hallitukset eivät saaneet juurikaan puheenvuoroa, ja niiden parlamenttien ohjelmaan kuului hyväksynnän antaminen enimmäkseen kritiikittömien keskustelujen jälkeen. Yhteisön säännöstö, joka jokaisen maan on hyväksyttävä ja saatettava osaksi omaa lainsäädäntöään, on 80 000 sivua käsittävä paperipino. Jos virkamiehet eivät tahdo saada siitä otetta, kuten asia on, kuinka samaa voitaisiin odottaa kansalaisilta?
Tällaisessa tilanteessa ei ollut juurikaan toivoa Euroopan tulevaisuudesta käytävän keskustelun, jota meitä usein kehotetaan käymään, todellisesta vauhtiin pääsemisestä joko 15 jäsenvaltiossa tai ehdokasvaltioissa, eikä juurikaan tahtoa, että näin toimittaisiin. Ei ole salaisuus, että maaseutuväestön keskuudessa turhautuminen on erityisen syvään juurtunutta. Jos tutkitaan laajentumisesta edellisten liittymisten jälkeen aiheutuneita eroja, ei voida olla näkemättä, että yhdenmukaisuuden on määrä toteutua vasta 2003. Tämän ohella tarkoituksena on, että osuuskunnilta, joita pidetään kommunistisen komentotalouden jäänteinä, olisi vietävä toimintaedellytykset tehokkuuden parantamiseen tähtäävien uusien direktiivien vuoksi. Sanonpa suoraan, että Euroopan yhdentyminen ei tule toimimaan kunnolla, jos kaivetaan taas esiin kommunisminvastaisuus, joka koskee pakosta monia ehdokasvaltioiden kansalaisten valitsemia johtavia poliitikkoja. Voisin nimetä teille monia hyviä tuttaviani, jotka kuuluvat tähän ryhmään.
Kun otetaan huomioon vaarallinen tietovaje, näyttää siltä, että meidän on tarpeen kysyä kiireellisenä asiana sitä, mikä vaikutus Euroopan unionilla on kansalaisten arkielämään ja kuinka meidän on tarkoitus keskustella siitä heidän kanssaan. Meiltä siis vaaditaan sitä, että puhumme vähemmän avoimuudesta ja demokratiasta, ja teemme niiden hyväksi todella jotakin!

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, sillä, että on hollantilainen, on joskus haittapuolensa. Totta puhuakseni olen ollut viime viikkoina melko hämmentynyt Alankomaiden hallituksen omaksumasta asenteesta. Se on viivyttänyt kauan, aivan liian kauan, lopullista kannanottoaan ja veto-oikeuden hylkäämistä. Kuten Euroopan parlamentissa olevat kollegani ovat jo korostaneet, tämä on lähinnä keskustelussamme poissaolollaan loistavien liberaalien syytä. Mielestäni he ovat omaksuneet pikkusieluisen kirjanpitäjän asenteen hankkiakseen lyhyen aikavälin vaalivoiton. Onneksi tällaiselle asenteelle ei löydy tukea muilta Euroopan liberaaleilta.
Loppujen lopuksi asia kuitenkin kääntynee parhain päin, eikä mielestäni vähiten siksi, että sosiaalidemokraattien ja vihreiden oppositio tulee ahtaalle joutuneiden kristillisdemokraattien avuksi tänään Alankomaiden parlamentissa pidettävässä keskustelussa. Toinen syy, miksi asiat kääntynevät parhain päin - ja tämän haluan todella lisätä - liittyy siihen, että meillä on käsiteltävänämme komission laatima pätevä kertomus, joka on hyvin avoin ja rehellinen ehdokasvaltioissa edelleen ilmenevien lukuisten puutteiden osalta - pidän tätä varsin rohkeana - mutta jossa ennen kaikkea myös esitetään ratkaisuja kaikkiin edelleen olemassa oleviin ongelmiin. Kuten monet Euroopan parlamentissa olevat kollegani ovat maininneet, olennainen tekijä, jota tarvitaan näiden ratkaisujen löytämiseen, on seuranta - liittymisprosessin ja turvalausekkeiden seuranta kahden vuoden ajan. Haluan esittää komission jäsen Verheugenille tätä aihetta koskevan kysymyksen.
Arvoisa Verheugen, te vietitte kaksi viime viikkoa Alankomaissa, keskustelitte Alankomaiden hallituksen kanssa ja teille epäilemättä kerrottiin Alankomaiden hallituksen kanta. Haluan pyytää teiltä kommenttia kahdesta erityisseikasta. Kuten tiedätte, Alankomaiden hallitus ehdottaa, ettei turvalausekkeita rajoiteta kahteen vuoteen vaan mahdollisesti jatketaan kolmeen tai neljään vuoteen asti. Mikä on teidän oma käsityksenne ja mikä on komission käsitys tästä?
Toiseksi on ehdotettu näiden turvalausekkeiden kumoamista vain neuvoston yksimielisellä päätöksellä. Haluaisin kuulla mielipiteenne myös siitä, ja tästä jälkimmäisestä seikasta haluaisin kuulla myös entisen kolleganne, nykyisen neuvoston puheenjohtajan Haarderin käsityksen.
Lopuksi muutama sana Turkista. Komissio ei ole jostakin käsittämättömästä syystä omaksunut tässä asiassa kantaa. Haluan jälleen kerran kysyä neuvostolta ja erityisesti sen puheenjohtajalta Haarderilta seuraavaa: onko ajateltavissa - ja valikoin sanani huolellisesti - että neuvosto voi päätyä toiselle kannalle Turkkia koskevan liittymispäivämäärän asettamisessa? Esimerkiksi siksi, että Turkilla voisi olla lähikuukausina hyvin myönteinen tehtävä Kyproksen asiassa, ja siksi, että se voi osoittaa suhtautuvansa uudistuksiin vakavasti. Kehotan komissiota ja neuvostoa pysymään kriittisinä Turkkia kohtaan, kuten olemmekin, mutta myös jatkamaan sen pohtimista, kuinka uudistusprosessia voidaan edistää sen sijaan, että sitä estettäisiin.

Bigliardo (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen kuunnellut varsin tarkkaavaisesti sekä komission ja neuvoston julkilausumat että kollegojemme puheenvuorot. Minua huolestuttaa erityisesti eräs laajentumisesta aiheutuva ongelma.
Olen erityisen tyytyväinen Irlannin kansanäänestyksen tulokseen ja olen vakuuttunut siitä, että ne seikat, jotka saivat irlantilaiset arvioimaan kantansa uudelleen, määritteli juuri Euroopan parlamentti. Suuren vaikutuksen minuun on tehnyt ennen kaikkea komission puheenjohtajan Prodin toiminta. Hän selvitti meille tämänaamuisessa selostuksessaan, että on tärkeää ja välttämätöntä, että Eurooppa kehittää pohjoisen ja etelän välisiä suhteita.
Haluaisin puuttua juuri tähän problematiikkaa, erityisesti etelää koskevaan ongelmaan. Kun kuuntelen rakennerahastoja koskevia suunnitelmia, joiden mukaisesti aiomme ymmärtääkseni jakaa 231 euroa henkeä kohti nykyisten jäsenvaltioiden kansalaisille ja 137 euroa henkeä kohden uusien jäsenvaltioiden kansalaisille, sivuutamme mielestäni sen, että näin syntyy vääristymiä. Olen jo saanut tilaisuuden puhua niistä puheenjohtaja Prodin kanssa, ja parlamentin olisi syytä pohtia asiaa. Mitä seurauksia laajentumisesta on Etelä-Euroopalle? Jos ajattelen kotimaatani Italiaa, maamme eteläosissa on Abbruzzon kaltainen merkittävä alue, joka on jo suljettu komission tavoitteen 1 alueiden ulkopuolelle.
Eikö olisikin syytä - tämä on kysymykseni puheenjohtaja Prodille - harkita uudelleen tavoitteiden 1 ja 2 alueiden määrittelyperusteita? Eikö olisi syytä estää se, että meidän kaikkien haluamasta laajentumisesta aiheutuisi kielteisiä vaikutuksia Etelä-Euroopalle? On tarpeen, että tämä puheenjohtaja Prodin esittämä kanta johtaa pyrkimykseen kuroa umpeen Pohjois- ja Etelä-Euroopan välinen ero.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, laajentumisesta 10 uudella jäsenvaltiolla aiheutuu EU:lle huomattavia vaikeuksia. Monilla ehdokasvaltioilla on vielä paljon tekemistä, jotta ne voisivat asianmukaisesti liittyä EU:hun vuonna 2004. Herää myös kysymys, tulisiko EU:sta joka tapauksessa toimintakyvytön näin monen uuden jäsenvaltion liittyessä siihen. Pelkästään maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen tarpeellinen muuttaminen aiheuttaa nykyisille jäsenvaltioille lähes ylittämättömiä ongelmia. Mikä on sen todennäköisyys, että ehdokasvaltiot tosiasiallisesti noudattavat EU:n yhteisön säännöstöä?
Näitä ongelmia ei voida pelkästään sysätä sivuun. On kuitenkin yllättävää, kuinka usein keskustelu urautuu yksipuoliseen ajatteluun. Varsin harvoin kuullaan sitä, että myös se, että "ei laajennuta" tai "laajennutaan myöhemmin" tulee tavattoman kalliiksi, tai sitä, että ehdokasvaltiot ovat jo tehneet valtavia uhrauksia. Laajentuminen ei merkitse tiettyjen teknisten vaatimusten täyttämistä. Se on osoitus solidaarisuudesta, historian tiedostamisesta sekä strategisesti ja taloudellisesti tärkeä teko. Laajentumisprosessia ei voida tässä vaiheessa muuttaa tai keskeyttää suurta vahinkoa aiheuttamatta.
Sen tähden on toivottavaa, että neuvosto pystyisi viipymättä sopimaan rahoituspaketista, YMP:stä ja toimielinkysymyksistä. Erityisesti toimielinasioissa on tärkeää pitää silmällä suuria jäsenvaltioita, jotka harjoittavat uutta valtapolitiikkaa pieniä valtioita kohtaan.
Jos otetaan huomioon ne merkittävät toimet, jotka ehdokasvaltioiden on vielä saatava päätökseen, komission ehdottamat turvalausekkeet ovat väistämättömiä. Komission on esitettävä pian yksityiskohtaisia ja yksiselitteisiä tekstiehdotuksia näiden lausekkeiden toteuttamiseksi. On ehdotettu, että näiden turvalausekkeiden soveltamisajanjaksoa olisi jatkettava kahdesta vuodesta kolmeen tai neljään vuoteen. Herää kuitenkin kysymys, aikooko komissio tarpeen tullen tosiasiallisesti turvautua näihin arkaluonteisiin välineisiin. Tässä suhteessa sen nykyinen kanta yhtä "tiukkaan" vakaussopimukseen ei vaikuta kovinkaan lupaavalta. On sanomattakin selvää, että nykyisessä tilanteessa tämä ei ole oikea ehdokasvaltioille lähetettävä signaali.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää lämpimästi siitä historian tiedostamisesta, joka on havaittavissa monista entisten kollegojeni puheenvuoroista, sekä myös komission puheenjohtajan Prodin ja komission jäsenen Verheugenin puheenvuoroista ilmenneestä sitoutumisesta. Olemme voineet havaita päässeemme joka viikko lähemmäksi päämääräämme. Toissa viikolla komissiolta saatiin suositus, jota tuki eilen Luxemburgissa huomattava enemmistö. Viime viikolla irlantilaiset antoivat vankkumattoman tukensa laajentumishankkeelle. Eilen saavutimme yhteiset kannat Kaliningradista, toimielimistä, tietyistä laskentamenetelmistä ja tietenkin myös valittavista maista.
Todettakoon näin ollen, että torstaina, perjantaina ja mahdollisesti lauantaina Brysselissä pidettävään kokoukseen kohdistuvat odotukset ovat tällä hetkellä erittäin korkealla. Kokouksessa on määrä viimeistellä taloudelliset seikat, kuten komission jäsen Verheugen niin selvästi asian ilmaisi. Nykyisten jäsenvaltioiden taloudellinen asema olisi määriteltävä, jotta uusien jäsenvaltioiden kanssa käytäville neuvotteluille olisi aikaa.
Haluaisin kiittää jäsen Poetteringia, Brokia ja monia muita vankkumattomasta tuesta, jonka Euroopan kansanpuolue (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraatit ovat antaneet koko laajentumishankkeelle. Haluaisin kiittää myös jäsen Watsonia ja monia muita siitä, että he antoivat tukensa näkemykselle, ettei uusia ehtoja saa asettaa. Tähän yhtyivät myös jäsenet Lund ja Andersson. Jäsen Barón Crespo oli oikeassa sanoessaan, että laajentumisen on perustuttava kansan antamaan tukeen, kuten avioliiton rakkauteen. Monet täällä olijat ovat puhuneet tästä, ja se voisi olla keskustelunaihe tavatessani lounasaikaan puolueryhmien puheenjohtajia. On tietenkin erityisesti parlamentin tehtävä ja luonnollisesti myös puheenjohtajavaltion ja Eurooppa-ministerien tehtävä saada julkinen keskustelu nyt käyntiin ja hankkia kansan tuki hankkeelle.
Toisaalta on sanottava, etten hämmästynyt jäsen Sjöstedtin, Bonden ja Modrowin äärettömän epäselvistä puheista. Oli hyvä asia, etteivät irlantilaiset äänestäjät kiinnittäneet huomiota tähän vanhojen EU-vastustajien epäpyhään allianssiin. Hehän ovat tarttuneet jok'ikiseen tilaisuuteen pyrkiessään Eurooppa-hankkeen pysäyttämiseen. Tästä kiitän irlantilaisia äänestäjiä.
Jäsen Suomiselle haluaisin sanoa, että pidämme yllä tiiviitä yhteyksiä Liettuaan ja Venäjään. Eilen neuvosto antoi meille valtuutuksen neuvotella Venäjän kanssa, ja tämä valtuutus on täysin Liettuan suvereniteetin ja sille kuuluvan Schengen-yhteistyön aloittamista samanaikaisesti naapurimaiden kanssa koskevan oikeuden mukainen. Puheenjohtajavaltio aikoo tehdä torstaina, perjantaina ja mahdollisesti lauantaina kaiken voitavansa yhteisen kannan määrittämiseksi myös taloudellisista kysymyksistä, minkä myötä on mahdollista saattaa neuvottelut Kööpenhaminassa päätökseen uusien maiden kanssa.
Nukumme vaikka vaatteet päällä, jottemme menetä yhtäkään tilaisuutta kompromissin saavuttamiseen. Emme halua juhlia liian aikaisin, mutta olemme äärettömän tyytyväisiä kaikkeen saavutettuun kehitykseen, joka on vienyt meitä viikko viikolta lähemmäksi ratkaisua. Nyt emme saa päästää prosessissa vallalle kylmiä taloudellisia laskelmia, jotka ovat merkitykseltään minimaalisia verrattuna siihen, mitä me kaikki voimme voittaa laajentumisen myötä. Emme saa jarruttaa koko prosessia tuhlaamalla energiaamme pieniin rahoituksellisiin yksityiskohtiin. Ehkäpä meidän, parlamentin jäsenten ja hallitusten, olisi panostettava vähän enemmän siihen, että selitämme kansalaisille, kuinka pieni kustannus prosessista aiheutuu henkeä kohden. Jos meidän on istuttava täällä perjantai-iltana ja -yönä keskustelemassa siitä, onko kustannus 50, 35 tai 75 senttiä henkeä kohden, kuinka kauan siihen oikein menee aikaa? Eräs esittelijä totesi, että laajentumisen kokonaiskustannus on yksi kymmenesosa Saksan jälleenyhdistymisen kustannuksista. Joku toinen mainitsi, että kaiken kaikkiaan laajentuminen maksaa yhden kymmenesosan BKT:mme yhdestä prosentista. Tällainen ei saa vaarantaa meitä odottavaa historiallista tehtäväämme. Lämpimät kiitokset esittelijöille, komission puheenjohtajalle ja komission jäsen Verheugenille. Kiitokset parlamentille, koska tänään vahvistitte sen, että tämä historiallinen prosessi on liikevoimainen.
Prodi
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, vastaan joihinkin mielestäni varsin tärkeisiin kysymyksiin lyhyesti: eikä vähiten siksi, että minulle oli ilo huomata laajentumisprosessin kannatuksen laajapohjaisuus. Tämä prosessi on yhdistänyt todellakin lähes koko parlamentin poliittiseen operaatioon, jota pidän kerta kaikkiaan koko omani ja komission toimikauden tärkeimpänä tehtävänä. Uskon, ettei mikään ole inhimillisesti eikä poliittisesti yhtä merkittävää kuin se, mitä olemme parhaillaan toteuttamassa.
Tämän vuoksi haluan aluksi vastata lyhyesti jäsen Modrowille. Arvoisa jäsen, vetoaminen kansan tahtoon laajentumisen tueksi ei ehkä toteutunut aivan täydellisesti, kuten ei missään muussakaan poliittisessa hankkeessa, mutta poikkeuksellisin ja minuun eniten vaikuttanut asia on ollut se, että on uudestaan pyritty toteuttamaan demokratian, solidaarisuuden ja vähemmistöjen kunnioittamisen periaatteita, mikä on muuttanut Itä-Eurooppaa. Minulle on ollut ainutlaatuinen kokemus huomata näiden maiden parlamenteissa puolueiden jatkuvat ponnistelut. Puolueet saattavat olla aivan päinvastaista mieltä muista aiheista, mutta ne ovat yksimielisiä laajentumisesta. Olen pahoillani, ettemme ole samaa mieltä tästä keskeisestä asiasta.
Laajentumista ei ole koettu pelkästään taloudelliseksi asiaksi vaan myös eettiseksi ja poliittiseksi asiaksi. Taloudellisista näkökohdista onkin keskusteltu useasti, mutta tässä suurenmoisessa uuden sivun kääntämisessä historiassamme, siinä suurenmoisessa asiassa, että olemme yhdistäneet Euroopan - toistan vielä, että olemme yhdistäneet Euroopan emmekä yhdistäneet sitä uudelleen, sillä Eurooppa ei ole koskaan ollut yhtenäinen - on ainutlaatuista voimaa. Olemme yhdistäneet Euroopan - toistan yhä uudelleen tätäkin seikkaa, jonka opin erään unioniimme kohta liittyvän maan parlamentissa - erilaisesta lähtökohdasta, joka tarkoittaa, että voimme tarjota etuja myös pienemmille maille, myös vähemmistöille, koska unionimme on vähemmistöjen unioni. Tässä unionissa kukaan ei ole käskijä: tähän perustuu Euroopan ääretön ja ainutlaatuinen merkitys.
Arvoisat jäsenet Poettering ja Barón Crespo mainitsivat kaksi tärkeää seikkaa, joista ensimmäinen koskee rahoituskehyksen viimeistelyä. Vaihtoehtoa ei ole, koska emme voi asettaa tätä suurta historiallista hanketta vaakalaudalle henkeä kohti laskettuna 3 euron vuoksi. On selvää, että parlamentin ja meidän komissiossa on ponnisteltava, jotta viimeinen vaihe saadaan päätökseen. Toinen mainituista seikoista, jonka jäsen Barón Crespo esitti, liittyi siihen, kuinka vältetään, että ehdokasvaltioista tulee nettomaksajia. Meidän on osoitettava vähintäänkin pienintä mahdollista solidaarisuutta toimissa, jotka ovat vain muodollisia. Toistan vielä, että arvioidaanpa tilanne. Kuten äskeisessä puheenvuorossa todettiin, kyse on todellakin vain parista eurosta henkeä kohden. Se ei ole kummoinenkaan ponnistus. Luin äsken, kuinka paljon jäsenvaltiot saavat koheesiorahastoa koskevan luvun mukaisesti tukea ja kuinka paljon se poikkeaa uusien maiden saamasta tukimäärästä. Tätä eroa voidaan perustella, sillä elämä on mutkikasta, ja talousarviomme ovat tiukkoja, mutta tällainen ero ei anna meille syytä tyytyväisyyteen, eikä se tyydytä solidaarisuudentunnettamme.
Sitä paitsi meidän on ilman muuta, kuten jäsen Bigliardo vaati, kohdeltava tulevaisuudessa yhtä solidaarisesti tavoitteen 1 alueita. Se oli tavoitteemme, kun emme uusien jäsenvaltioiden unioniin liittymistä varten pyrkineet heti matemaattiseen laskelmaan, vaan odotimme jälleen kerran voidaksemme ratkaista asian poliittisesti tarkoituksenmukaisesti ja viisaasti.
Viimeinen huomioni liittyy tiedottamiseen ja kansalaisten suhtautumiseen siihen - nämä ovat jäsen Maij-Weggenin ja Maesin esittämiä kysymyksiä. Meidän on pyrittävä voimakkaammin vakuuttamaan omat kansalaisemme ja jäsenvaltioiden kansalaiset. Jäsen Maes käsitteli yksittäisiä erityisteemoja, kuten laajentumista ja köyhyyttä, vähemmistöjä ja talouskriisiä. Todettakoon, että komissio käynnisti jo vuoden 2000 alussa viestintästrategian, jonka mukaisesti Internetissä on saatavilla kaikilla kielillä kaikki tänään saamamme kysymykset ja vastaukset. Olemme varanneet tätä kampanjaa ja 28 maata varten 150 miljoonaa euroa viideksi vuodeksi. Summa on vaatimaton, emmekä voi hyödyntää joukkotiedotusvälineitä, koska budjettimme ei sallisi sitä. Hoidamme tätä tiedottamista yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja erityisesti hyödyntämällä kansalaisyhteiskunnan rakenteita ja tukemalla niitä hankkeemme toteuttamisessa. Tällä kampanjalla ei voida kuitenkaan saavuttaa haluamiamme vaikutuksia, jos jäsenvaltioiden poliittiset johtajat eivät tee kanssamme yhteistyötä luomalla keskustelua näistä kysymyksistä, kuten jäsen Rovsing totesi tätä aihetta koskevassa puheenvuorossaan. On siis selvää, että kehotan tukemaan jäsenvaltioiden kampanjoja enemmän, ja ehkä voisimme käyttää vuonna 2003, joka on keskeisin vuosi, osan vuosille 2004-2005 varatuista määrärahoista.
Sanottakoon kuitenkin - ja pyydän sitä anteeksi parlamentilta - että olen saanut vasta tänä aamuna käsiini Eurobarometrin uudet tilastotiedot, sillä ne julkistettiin vasta tänä aamuna. Nämä tiedot ovat verrattoman paljon rohkaisevampia kuin ne, jotka luin teille pari tuntia sitten. Tavallisesti parlamentille esitetään todellisuutta parempia tilastotietoja, mutta tällä kertaa minulla oli tullessani vähemmän myönteiset tiedot. Näistä uusista tilastotiedoista ilmenee tuntuva muutos, joka johtuu siitä, että asiasta on keskusteltu ja että sanomalehdissä asia on otettu esiin, minkä vuoksi esimerkiksi 68 prosenttia Saksan kansalaisista ja jopa 72 prosenttia kaikkein euroskeptisimmän maan, Ranskan kansalaisista kannattaa asiaa. Tämä osoittaa sen, että ongelmien ilmetessä, kun on valittava kyllä- ja ei-vaihtoehdon välillä, näyttää siltä, että maiden kansalaiset huomaavat olevansa tilanteessa, jossa he päättävät historian kulusta, ja he ovat hyvin tietoisia Euroopan unionin hankkeiden tärkeydestä. Korostan vielä, että aiomme perehtyä näihin tilastotietoihin paremmin, koska ne saapuivat minulle äskettäin irtopaperilla enkä haluaisi johtaa teitä harhaan. Tiedoista voi kuitenkin päätellä, että kansa tulee tietoisemmaksi Euroopan unionin hankkeiden tärkeydestä etenkin silloin, kun sillä on edessään historiallinen tapahtuma. Näin ollen, vaikka suhtaudunkin varauksellisesti tietoon, joka saapuu minulle irtopaperilla, pidän seikkaa todella myönteisenä merkkinä, sillä se tarkoittaa, että pyrimme muuttamaan historian kulkua ja meillä on siinä kansalaisten tuki. Tämän vuoksi haluan hyvin syvästi ja suoraan kiittää parlamenttia, työmarkkinaosapuolia ja merkittäviä poliitikkoja, jotka ovat halunneet heti Berliinin muurin kaatumisen jälkeen ja toisinaan jopa ennen näitä tapahtumia herättää meissä toiveen yhdistyneestä Euroopasta.
Ukrainan kaltaisten naapurimaidemme liittymistä puoltavat monet syyt, ja täten totean lopuksi, että on selvää, että tällä hetkellä suuri tehtävämme on nykyisen laajentumisen loppuun saattaminen, mutta meidän on myös aloitettava keskustelu Euroopan rajoista, juurista ja kaikista vastaavista kysymyksistä. Muistan puhuneeni tästä parlamentissa pitämässäni ensimmäisessä puheenvuorossa. Tätä keskustelua ei tietenkään käydä tänään tai huomenna, mutta on selvää, että laajentuminen saa meidät kohtaamaan oman identiteettimme, omat juuremme ja oman historiamme ja siten niiden kautta oman tulevaisuutemme.
Verheugen
Arvoisa puhemies, haluaisin vastata lyhyesti minulle suoraan esitettyihin kysymyksiin, ja aloitan niistä heikkouksista, joihin määräaikaiskertomuksissa on kiinnitetty huomiota. Haluan toistaa varsin selväsanaisesti, että tehtäviimme on kuulunut määräaikaiskertomusten laatiminen ainoastaan tulevista jäsenvaltioista. Mitähän ilmenisi, jos meidän olisi laadittava määräaikaiskertomuksia nykyisistä jäsenvaltioista siten, että soveltaisimme samoja mittapuita ja samoja välineitä? Luuletteko, että päätyisimme siihen tulokseen, ettei korruptiota ole missään? Luuletteko, että päätyisimme siihen tulokseen, että yksityistämiset on toteutettu kaikkialla avoimesti? Luuletteko, että päätyisimme siihen, tulokseen, ettei tiedotusvälineiden keskittymisellä ole ollut kielteisiä vaikutuksia vapaaseen mielipiteiden ilmaisuun, tai luuletteko, etten voisi osoittaa teille yhdessäkään jäsenvaltiomme kaupungissa sellaista aluetta, jolla ihmiset elävät yhtä kurjasti kuin ihmiset Slovakian, Bulgarian tai Romanian romaanien asuinalueella? Olen sitä mieltä, ettei omien yhteiskuntiemme sosiaalisen todellisuuden tarkastelu anna meille syytä ylemmyydentuntoisuuteen.
Se, ettei jäsenvaltioista laadita tilannekatsauksia, ei tarkoita missään nimessä sitä, että niiden on oltava joka suhteessa niitä maita parempia, jotka ovat tällä hetkellä liittymässä unioniimme. Tämä kysymys edellyttää sitä, että pidämme jalat jokseenkin tiukasti maan pinnalla ja olemme tasapuolisia arvostelmissamme. Enkä usko, että olisi mahdollista, että komission jäsen voisi pyytää jäsenvaltion hallituksen päämiestä tulemaan mukaansa etsimään pahimpia yhteiskunnallisia ja sosiaalisia ongelmakohtia ja ilmoittamaan kansakunnan tiedotusvälineille, että hän häpeää tällaisia olosuhteita ja aikoo hoitaa ne pois päiväjärjestyksestä. Epäilen vahvasti sitä, että löytyisi sellainen jäsenvaltion hallituksen päämies, joka olisi tähän halukas.

Turvalausekkeiden seurannasta toteaisin, että seurantavälineitä on monia ja monenlaisia ja että niitä kaikkia sovelletaan edelleen. Tietenkin kuusi kuukautta ennen liittymistä valmistuva lopullinen seurantakertomus on ratkaiseva. Pelkästään tämän kertomuksen synnyttämä poliittinen paine on niin voimakas, että voimme varmasti olettaa, että jäljellä olevat puutteet ratkaistaan silloin.
Turvalausekkeiden osalta tilanne on se, että olen kertonut neuvostolle ja juuri viime viikolla Alankomaiden hallitukselle, että ehdottamamme turvalausekkeita koskevan uuden välineen keston on oltava rajattu. Varmastihan jälleen koittaa aika, että on pantava täytäntöön pikemminkin sopimuksen tavanomaiset välineet kuin poikkeukset. Komission ehdottama kahden vuoden kausi ei kuitenkaan sulje pois lain tarjoamia mahdollisuuksia. Ehkä olen ilmaissut asian turhan monimutkaisesti, joten sanoakseni sen toisin todettakoon, että aikarajoissa on edelleen jonkin verran liikkumavaraa, eikä komissio vastusta sitä, että neuvosto hyödyntäisi tätä täysimääräisesti.
Viimeisenä sanana todettakoon, että välineestä ei kokonaisuutena ole hyötyä, jos se edellyttää monimutkaisia menettelyjä ja tarvitsemme sen soveltamiseksi esimerkiksi neuvoston yksimielisiä päätöksiä. Siinä tapauksessa voimme unohtaa asian.
(Suosionosoituksia)
Tässä tapauksessa emme tarvitse sitä. Suoraan sanottuna kyse on siitä, että meillä on keino puuttua pieniin ongelmiin hyvin nopeasti tarvitsematta aina käynnistää raskasta rikkomismenettelyä. Jos siis jonkin maan teurastamon tuotteet eivät ole normin mukaisia, meidän on voitava sulkea laitos seuraavana päivänä. Tällä tarkoitan juuri seuraavaa päivää enkä sitä, että se tapahtuu neuvoston asiasta antaman yksimielisen päätöslauselman jälkeen! Tässä kyse on tällaisista yksinkertaisista ja käytännöllisistä asioista, eikä Euroopan kansalaisia rauhoita se, että meidän on kerrottava heille, että tällaista välinettä voidaan soveltaa vain, kun on viety läpi kuukausia kestävä menettely. Rehellisesti sanottuna mistään ei ole hyötyä, jos sitä ei voida toteuttaa nopeasti ja päättäväisesti.
Seuraavaksi puutun soveltamisalaan. Sisämarkkinoiden käsitettä sovelletaan kaikkeen sellaiseen, jolla on taloudellisia vaikutuksia maiden välillä, tai kaikkeen sellaiseen, jolla on vaikutuksia kilpailuun. Arvoisa parlamentin jäsen kysyi minulta, voitaisiinko ympäristö- ja sosiaaliasiat ottaa tähän mukaan, mutta epäilen tällaisen mahdollista oikeutusta. Jos havaitsemme jossakin, että ympäristöasioita koskevaa yhteisön säännöstöä ei ole otettu kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, en ymmärrä, miksi meillä olisi oltava ehdokasvaltioissa nopeakäyttöinen väline, vaikka meidän on käytettävä nykyisten jäsenvaltioiden kohdalla tavanomaista rikkomismenettelyä. Tällä hetkellä on vuosittain vireillä tuhansia rikkomismenettelyjä, joten ei voida todellakaan sanoa, ettei nykyisessä EU:ssa ongelmaa yhteisön säännöstön noudattamatta jättämisestä olisi olemassa. Lisäksi kokisin mielestäni vaikeaksi sen, että tosiasiallisesti rajoittaisimme tämän välineen koskemaan sisämarkkinoita. Tämän lisäksi turvalausekkeita on laadittu kaikilla mahdollisilla Euroopan unionin politiikan lohkoilla, esimerkkinä mainittakoon elintarviketurvallisuus. Nykyiset turvalausekkeet pysyvät vastaisuudessakin voimassa, ja tietenkin niitä sovelletaan.
Lopuksi lyhyt kommentti Kaliningradista. Se, mikä minua huolestuttaa tässä keskustelussa, on, että venäläiset eivät ole toistaiseksi olleet valmiita keskustelemaan todellisesta ongelmasta. En katso, että maahanpääsyyn, viisumeihin ja kauttakulkuun liittyvät kysymykset ovat todellinen ongelma ja yhdyn täysin siihen, mitä jäsen Brok ja muut ovat sanoneet. Kun tarkastellaan rajalla vallitsevaa tilannetta, on vaikea oikeastaan uskoa, että helpompi maahanpääsy on todellinen ongelma. Mielestäni todellinen ongelma on se, kuinka harjoitetaan sellaista politiikkaa, jolla estetään Kaliningradin jääminen sosiaalisesti ja taloudellisesti jälkeen alueella, joka kehittyy varsin nopeasti. Alueen nopea kehittyminenhän on varmaa. Tämän väistämätön seuraus on taloudellisten ja lopulta poliittisten jännitteiden lisääntyminen. Jokaisen tässä istuntosalissa on helppo kuvitella, että poliittiset jännitteet voivat lietsoa itse itseään tällaisessa maantieteellisessä tilanteessa. Juuri tämä on vältettävä, ja teemme sen aloittamalla Venäjän kanssa vuoropuhelun siitä, kuinka voimme antaa Kaliningradille osan Euroopan yhdentymisen koko Baltian alueelle tuomista hyödyistä. Toivon, että sen jälkeen, kun tämä hankala viisumi- ja kauttakulkuasia on ratkaistu - sen ratkaiseminen on mielestäni parin päivän kysymys - tie on avoinna keskustelulle tästä Euroopan tulevaisuuden kannalta niin tärkeästä kysymyksestä.
(Suosionosoituksia)

Puhemies.
Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Hyvät parlamentin jäsenet, tulevaa Eurooppa-neuvoston kokousta koskeva varsin tärkeä ja kiinnostava keskustelu on päättynyt.
Nyt istunto keskeytetään äänestyksiin asti.

Villiers (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Te tietänette sen, että useat jäsenet eivät voineet osallistua eilisiin äänestyksiin, koska he joutuivat odottamaan Gatwickin lentokentällä 7 tuntia. Te olette varmaan itsekin joutuneet kokemaan sen, miten äärimmäisen hankalaa Strasbourgiin matkustaminen on monelle jäsenelle.
Lähestyvää laajentumista ajatellen oletteko vakuuttunut siitä, että täällä Strasbourgissa sijaitseva parlamentti pystyy asianmukaisesti täyttämään laajentumisen tarpeet, kun kerran jäsenten ja henkilökunnankin on hyvin vaikeaa päästä sinne yhdeltä Euroopan suurimmista lentokentistä? Voitteko luottaa siihen, että ne, jotka saapuvat niistä Euroopan osista, joista liikenneyhteydet eivät ole yhtä hyvät, pääsevät perille Strasbourgiin?
Eikö olisi aika, että tekin liittyisitte niiden yhä runsaslukuisempien ihmisten joukkoon, joiden mielestä Strasbourg on tehoton ja epätarkoituksenmukainen paikka majoittamaan kooltaan näinkin suuren parlamentin? Kehotan teitä tutkimaan kiireellisesti asian.
(Vaihtelevia reaktioita)

Puhemies.
En halua riskeerata ruokailuhetkeäni juuri ennen tämänpäiväistä lounastaukoa. Eilen minulla oli ilo saada vieraikseni kolleganne jäsen Kaupin luotsaama vierailijajoukko Lapista. Lapin maaherra huomautti siitä, kuinka helppoa oli päästä Lapista Strasbourgiin. Hän oli varsin iloinen siitä, että oli päässyt tänne niin lyhyessä ajassa. Olen kuitenkin itse joutunut kärsimään mainitsemistanne hankaluuksista.
(Naurua ja suosionosoituksia)
Eilen kirjoitin jälleen kerran asianomaisille ilmailuviranomaisille ongelmastanne ja siitä ettei liikeasioita voida hoitaa tällä tavoin, mistä on toivoakseni jotakin hyötyä. Tämä pätee erityisesti yhteyksiin Strasbourgiin, joka on kansainvälisesti suuntautunut kaupunki.

Puhemies. -
Seuraavana ovat vuorossa äänestykset.
Hyvät kollegat, jos teillä olisi turvavyöt, pyytäisin teitä kiinnittämään ne nyt. Meillä on listalla 517 tarkistusta, 25 kohta kohdalta -äänestystä ja 56 nimenhuutoäänestystä. 
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0347/2002) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi poikkeamien ilmoittamisesta siviili-ilmailun alalla (8133/1/2002 - C5-0312/2002 - 2000/0343(COD)) (Esittelijä: Gerard Collins)
(Parlamentti hyväksyi suosituksen.)

Manuel Pérez Álvarezin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0326/2002) neuvoston ehdotuksesta suositukseksi työturvallisuus- ja työterveyslainsäädännön soveltamisesta itsenäisiin ammatinharjoittajiin. (KOM(2002) 166 - C5-0235/2002 - 2002/0079(CNS)) 
(Parlamentti hyväksyi mietinnön.)
Stephen Hughes'n laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0310/2002) komission lausunnosta ?Muutoksiin sopeutuminen työssä ja yhteiskunnassa: Yhteisön työterveys- ja työturvallisuusstrategia vuosiksi 2002-2006? (KOM(2002) 118 - C5-0261/2002 - 2002/2124(COS))
Ennen äänestystä:

Hughes (PSE).
Arvoisa puhemies, monet parlamentin jäsenet miettivät varmaan, aionko mietinnön esittelijänä lähettää asian takaisin valiokunnan käsiteltäväksi. Valiokunta oli huolissaan siitä, että komission strategia-asiakirjassa kerrottiin melko epämääräisesti terveys- ja turvallisuusalalla sovellettavista toimista. 
Voin nyt kertoa parlamentille, että sekä eilisessä tapaamisessa komission jäsenen Diamantopouloun kanssa että eilisiltaisen keskustelun aikana sain kuulla, että komission jäsen aikoo tulla kertomaan yksityiskohtaisemmin terveys- ja turvallisuustoimista työllisyys- ja sosiaalivaliokunnalle. Lisäksi vuosittain aiotaan esitellä mietintö, jolla pyritään helpottamaan valiokunnan työtä kehityksen tarkkailussa. Ehdotin siis valiokunnan koordinaattoreille tämänaamuisessa kokouksessa, että siirtyisimme suoraan äänestykseen, emmekä veisi asiaa enää valiokunnan käsittelyyn. Koordinaattorit olivat samaa mieltä ja ehdotankin, että siirrymme äänestykseen.

Hautala (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, palaan asiaan, jonka otin eilen keskustelussa esille. Itse asiassa varapuhemies Imbeni kehotti minua ottamaan sen nyt kollega Brokin mietinnöstä äänestettäessä uudestaan puheeksi. Haluaisin kiinnittää kollegoiden huomiota siihen, että äänestämme parlamentin oikeutta saada turvallisuuspolitiikkaan liittyviä salaisia asiakirjoja koskevan sopimuksen yhteydessä myös parlamentin puhemiehistön hyväksymistä sisäisistä turvallisuustoimista. Näissä turvallisuustoimissa on hyvin ongelmallisia kohtia. Muun muassa parlamentin jäsenet, jotka osallistuvat salaisten asiakirjojen tutkimiseen, on kansallisten turvallisuuspalveluiden toimesta todettava luotettaviksi.
Arvoisa puhemies, koska Te henkilökohtaisesti olette vastuussa näistä järjestelyistä, haluaisin kysyä, miksi näistä turvallisuustoimista ei järjestetty parlamentissa keskustelua Brokin mietinnön yhteydessä ja miten tällainen tarkastus aiotaan järjestää. Mielestäni on pieni skandaali, että tästä asiasta yritetään äänestää ilman minkäänlaista keskustelua ikään kuin vaivihkaa.

Puhemies. -
Puhemiehistö otti päätösehdotuksen täysistunnon käsiteltäväksi. Se on merkitty tämänpäiväiseen äänestyslistaan ja se on seurausta parlamentissa jo jonkin aikaa käynnissä olleesta salaisia asiakirjoja koskevasta keskustelusta. Se on vastaus myös parlamentin aiemmassa mietinnössään puhemiehistölle esittämään pyyntöön tehdä asiasta ehdotus täysistunnolle. Puhemiehistö otti siis ehdotuksen käsittelyyn parlamentissa käytyjen keskustelujen ja äänestysten perusteella. 
Puhemiehistö keskusteli ehdotuksesta jonkin aikaa sitten. Ehdotuksen esitteli useammin kuin kerran puheenjohtajakokoukselle esittelijä Elmar Brok. Kaikki ryhmät, teidän ryhmänne mukaan lukien, ovat mukana puhemiehistössä ja puheenjohtajakokouksessa. Ehdotus ei siis voi tulla teille täysin yllätyksenä. Vastalauseita ei esitetty, kun asia liitettiin esityslistalle. 
Merkitsen muistiin eilisiltana ja juuri äsken tekemänne huomion. Voitte olla varma siitä, että asiaa on käsitelty hyvin tarkkaan ja että se on annettu jonkin aikaa sitten käsiteltäväksi niille elimille, joiden toimialaan se kuuluu. Sen tarkoituksena ei ole yrittää muuttaa kollegoiden mielipidettä viime hetkellä. Voitte myös olla varma siitä, että asiasta on käyty paljon keskustelua ja sitä on pohdittu paljon monissa sekä puhemiehistön että puheenjohtajakokouksen tapaamisissa.
(Parlamentti hyväksyi päätöksen.)

Puhemiehistön tekemä työjärjestyksen VII liitteen 1 kohdan mukainen ehdotus päätökseksi (B5-0526/2002) Euroopan parlamentin oikeudesta saada neuvoston salaisia turvallisuus- ja puolustuspoliittisia asiakirjoja tehdystä toimielintenvälisestä sopimuksesta
(Parlamentti hyväksyi päätöksen.)
Hans-Peter Martinin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö vastuuvapausmenettelyyn liittyvästä tarkistuksesta työjärjestykseen (2001/2060/(REG)) 
Ennen äänestystä:
Corbett (PSE).
Hyvä puhemies, vastatakseen PPE-DE-ryhmän esittämiin kiivaisiin pyyntöihin ryhmäni poistaa vaatimuksensa äänestää erikseen tarkistuksesta 3, jolloin kaikista tarkistuksista voidaan äänestää samalla kertaa.

Bourlanges (PPE-DE).
Hyvä puhemies, haluan vielä kiittää sosialistiryhmää tästä eleestä. Luullakseni olemme saaneet aikaan kompromissin, joka muodostaa kokonaisuuden. Ihan kaikki PPE-ryhmässä eivät ole samaa mieltä, mutta luulen, että keskustelu täytyy päättää tähän. Pyydänkin kaikkia ryhmäni jäseniä antamaan täyden kannatuksensa välillemme syntyneelle ratkaisulle.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, joudun ikäväkseni vielä näin äänestyksen loppupuolella toteamaan, ettei parlamentti pysty noudattamaan tekemiään päätöksiä. 
Olemme päättäneet tehdä perusoikeuskirjasta työmme perustan. Perusoikeuskirjan noudattamisen valvojana perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa olen joutunut ehdottamaan kielellisiä tarkistuksia, jotka olisi pitänyt ottaa huomioon erillisessä korjausliitteessä. Tarkistusten joukossa oli myös sellaisia, jotka eivät mielestäni varsinaisesti olleet kielellisiä, sillä ne koskivat portugalin-, italian-, ranskan- ja kreikankielisiä versioita. Niillä oli tarkoitus korvata ilmaus ?ihmisoikeudet? ilmauksella ?henkilöoikeudet?. Pettymyksekseni korjausliitteessä ei ollut otettu tätä niin sanottua kielellistä korjausta huomioon. 
Tiedän, että puheenjohtajakokous on kysynyt oikeudelliselta yksiköltä, kumpaa termiä parlamentissa olisi käytettävä. Toivon, että voimme täysistunnossa itse päättää, että perusoikeuskirjan noudattaminen on parlamentissa sääntö. 
Puhemies. -
Arvoisa parlamentin jäsen, otan asian esille ja kysyn neuvoa puheenjohtajakokouksen oikeudelliselta yksiköltä, jotta jokainen ryhmä saisi tilaisuuden tullen esittää kantansa.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Olisi hyvin helppoa tiedottaa kaikille Euroopan unionin jäsenvaltioille Euroopassa siviili-ilmailun alalla sattuvista vaaratilanteista (muun muassa häiriöistä ja vältetyistä onnettomuuksista). Näinhän ei nykyisin tehdä. Mietinnössä toivotaan, että kaikki vaaratilanteet kirjattaisiin ja että niistä tiedotettaisiin jäsenvaltioille. Samalla siinä kuitenkin vaaditaan, että vaaratilanteita koskevien tietojen luottamuksellisuus taataan. 

Mihin muuhun tietojen luottamuksellisuudesta voi olla hyötyä kuin tosiasioiden peittämiseen lentokenttien lähialueiden asukkailta, lentomatkustajilta ja lentohenkilökunnalta sekä lentoyhtiöiden kaupallisten ja taloudellisten etujen säilyttämiseen? Meidän pitää päinvastoin pyrkiä mahdollisimman suureen läpinäkyvyyteen ja ihan aluksi täydelliseen läpinäkyvyyteen kansojen välillä. Tämä on ainut keino pitää ajan tasalla tällaisten tapausten vastuuketjuja. Vastuuketjua pitää voida seurata huipulle asti, eli välittömiin ja taloudellisiin vastuutahoihin, joita ovat lentoyhtiöt ja lentokenttien hallintoyhtiöt. 
Pidätymme näin ollen äänestämästä.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Vähän aikaa sitten yhteisössä otettiin käyttöön siviili-ilmailun turvallisuuden parantamiseen tähtääviä toimia. Samaan suuntaan pyritään Euroopan parlamentin ja neuvoston ehdotuksella uudeksi direktiiviksi siviili-ilmailun alalla sattuvien vaaratilanteiden raportoinnista. Sillä pyritään takaamaan tiedottaminen kaikista tapauksista, joissa lentokone tai sen matkustajat joutuvat vaaratilanteeseen. Kerättyjen tietojen avulla voidaan oppia välttämään onnettomuuksia. 
Onnittelen kollega Collinsia erinomaisesta mietinnöstä, jota kannatan. Kannatan erityisesti sen kohtaa vaaratilanteiden pakollisen raportoinnin luottamuksellisuudesta. Tämä on ainut tapa paljastaa onnettomuuksien synnyssä tapahtuneet inhimilliset virheet, joista kerrotaan harvoin vapaaehtoisesti, toisin kuin vaikkapa teknisistä vioista. 
Haluan vielä korostaa, että olisi tärkeää luoda myös alueellisia raportointiverkostoja, jotka liitettäisiin kansalliseen vaaratilanteiden raportointiverkostoon. Tällöin eri tilanteista saataisiin paljon tietoa.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Useista siviililentämisen viranomaisten raportointijärjestelmistä kootun tiedonjakojärjestelmän luominen mahdollistaa sen, että kaikki asianosaiset tahot voivat koota tietoja tekemistään virheistä ja laatia kaikkien lentomatkustajien kannalta turvallisemman järjestelmän. Direktiivi on hyvin tärkeä siksi, että sillä tehostetaan huomattavasti raportointia vaaratilanteista. On myös hyvä, että neuvosto hyväksyi yksimielisesti suuren osan ensimmäisessä käsittelyssä tehdyistä tarkistusehdotuksista. On kuitenkin vielä eroja, joiden osalta tuen erityisvaliokunnan tavoin esittelijää: kun raportoitu vaaratilanne johtuu karkeasta laiminlyönnistä, jäsenvaltioiden pitää voida saattaa asia oikeuden käsiteltäväksi. Toisaalta komission alkuperäisen ehdotuksen luottamuksellista raportointia koskeva 9 artikla on kuitenkin säilytettävä, koska raportoinnin persoonattomuus on usein tärkeää, jotta voidaan ymmärtää paremmin lento-onnettomuuksiin vaikuttavia tekijöitä.

Bastos (PPE-DE)
. (PT) Itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevat huolestuttavat työtapaturmaluvut ja tarve taata kaikille oikeus terveyttä, turvallisuutta ja arvokkuutta kunnioittaviin työolosuhteisiin vaativat juuri mietinnössä kuvattua lähestymistapaa. Kannatin siksi Pérez Álvarezin laatimaa loistavaa mietintöä. 
Komission ehdotus on riittämätön, mutta se on suuri askel eteenpäin itsenäisten työntekijöiden työterveyden ja työturvallisuuden suojelemista koskevan ongelman ratkaisemiseksi. 
On otettava huomioon, että työtapaturmia sattuu paljon riskialttiiksi luokitelluilla aloilla, kuten maanviljelyssä, kalastuksessa, maantiekuljetuksessa, teollisuudessa ja rakentamisessa, joissa itsenäisiä ammatinharjoittajia on paljon. Siksi on ensisijaisen tärkeää, että otetaan käyttöön tehokkaita ennalta ehkäiseviä menetelmiä ja järjestetään lisäksi koulutusta ja tiedotuskampanjoita. 
Ammatillisen liikkuvuuden lisääntyessä on tärkeää toteuttaa toimenpiteitä, joilla yhdenmukaistaan kaikkien jäsenvaltioiden itsenäisten ammatinharjoittajien suojelun tasoa. Tähän liittyvä lainsäädäntö on tunnustettava ja sitä on sovellettava.

?lavanos (GUE/NGL)
. (EL) Haluaisin käyttää hyväkseni keskustelua ja äänestystä Hughes'n laatimasta, komission työterveys- ja turvallisuusstrategiaa vuosiksi 2002-2006 koskevasta, joitakin hyviä kohtia sisältävästä mietinnöstä tuodakseni esille komission piittaamattomuuden työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön noudattamisessa. Kotimaani Kreikka on surullisenkuuluisa siitä, että työtapaturmia sattuu paljon ja tarkastuksia tehdään vain vähän, ja nekin ovat tehottomia. Komission on jo viisi vuotta pitänyt tarkistaa Kreikkaa koskevat tilastot, muttei ole minun ja muiden parlamentin jäsenten monista pyynnöistä huolimatta tehnyt niin. Meidän on saatava tämä loppumaan ja ottaa käyttöön toimia, joilla voidaan valvoa työturvallisuus- ja työterveyslainsäädännön noudattamista erityisesti työpaikoilla. Emme voi tyytyä valvomaan julkisen talouden alijäämää ja antamaan siihen liittyviä varoituksia ja pakotteita ja jättää samalla työterveys- ja työturvallisuuskysymykset täysin huomiotta.

Bastos (PPE-DE)
. (PT) Yhteisön työterveys- ja työturvallisuustiedoista käy ilmi, että tilanne on yleisesti ottaen paranemaan päin. Se on kuitenkin edelleen melko kriittinen joissain jäsenvaltioissa. Muistuttaisin tässä yhteydessä, että Portugalin tilanne on huolestuttava etenkin rakentamisen, tekstiiliteollisuuden ja maatalouden alalla.
Äänestin mietinnön puolesta korostaen seuraavaa: 
- Yhteisön nykyistä työterveys- ja työturvallisuuslainsäädäntöä on kodifioitava ja yksinkertaistettava. Jäsenvaltioita on kannustettava noudattamaan sitä tiukemmin.
Komission on mitä pikimmiten laadittava parlamentin kanssa yksityiskohtainen toimenpidesuunnitelma, joka sisältää taloussuunnitelman ja aikataulun, jossa yhdistyvät sukupuolikysymys sekä uudet riskit ja sairaudet.
Yhteistyötä on kannustettava, jotta tiedonkeruu ja eri osapuolten välinen kommunikaatio helpottuisivat.
Ehdokasvaltioiden tulisi osallistua asiasta huolehtivien toimielinten ja järjestöjen toimintaan, jolloin ne saisivat teknistä ja taloudellista tukea.
Työntekijöiden ja työnantajien valistaminen työterveys- ja työturvallisuusongelmien ennaltaehkäisystä on tärkeää.

Bushill-Matthews (PPE-DE)
. (EN) Mietinnöstä äänestettiin työjärjestyksen 110 a artiklan mukaisesti, minkä vuoksi tarkistuksia ei voitu tehdä. PPE-DE-ryhmän Yhdistyneen kuningaskunnan valtuuskunta on aiemmin pyrkinyt muuttamaan mietintöjä, joita se ei ole kannattanut. Uusi artikla ei tarjoa muita vaihtoehtoja kuin äänestää joitain mietintöjä vastaan. 
Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit kannattavat komission työterveys- ja työturvallisuusasiakirjaa, jossa korostetaan työterveyden ja työturvallisuuden tärkeyttä sekä tarvetta parantaa ennaltaehkäisyä ja voimassa olevan lain noudattamista. Komissio myöntää, että monet pitävät yhteisön lainsäädäntökehystä liian monimutkaisena ja epäselvänä, ja ehdottaa, että sitä yksinkertaistettaisiin. Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit kannattavat tätä. 
Mietinnön esittelijä on lähtenyt kuitenkin aivan päinvastaiseen suuntaan ja ehdottaa puitedirektiivin soveltamisalan laajentamista, uutta työpaikkakiusaamista koskevaa lainsäädäntöä, uutta ergonomiadirektiiviä, näyttöpäätedirektiivin vahvistamista ja käsin tapahtuvasta taakkojen käsittelystä annetun direktiivin tarkistamista. 
Esittelijän analyysin perustavanlaatuisten puutteiden takia joudumme toteamaan, että hänen johtopäätöksensä ovat vääriä. Siksi Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit vastustavat mietintöä.

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen ja Sjöstedt (GUE/NGL)
. (SV) Mietintö käsittelee työympäristöön liittyviä ongelmia EU:ssa. Siinä ilmaistaan huoli siitä, ettei tilanne ole paranemaan vaan huononemaan päin. Esittelijä on tehnyt pitkän luettelon parannustoimista, joihin kuuluu nykyisen lainsäädännön tehokkaampi noudattaminen. Kannatamme ehdotusta täysin.
Esittelijä ehdottaa myös työpaikkakiusaamista ja toisaalta työpaikkaergonomiaa koskevaa uutta lainsäädäntöä. Vastustamme direktiiveillä tapahtuvaa sääntelyä niin periaatteessa kuin käytännössäkin. Nykyiset työympäristöä koskevat direktiivit eivät ole toimivia. Suurimpana syynä tähän on työnantajien vastustus ja ammattijärjestöjen voimattomuus. Ammattijärjestöt asettavat vähimmäisvaatimuksia, jotka sitovat yhteiskunnan osapuolet turvallisuustasoltaan aivan liian heikkoihin sopimuksiin. Jos ammattijärjestöt olisivat voimakkaita ja jos jäsenvaltioiden hallituksilla olisi sosiaalisia tavoitteita, voisimme laatia tarkempaa kansallista lainsäädäntöä, jolla turvattaisiin korkeampi suojelu ja jota voitaisiin panna tehokkaammin täytäntöön. 
Äänestimme silti mietinnön puolesta, koska yhdymme siinä esitettyyn poliittiseen tavoitteeseen parantaa jäsenvaltioiden työolosuhteita.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Hyväksymämme mietintö koskee asiaa, joka on todella tärkeä Euroopan Unionissa kahdesta syystä. Se on tärkeä työn arvostuksen ja parempien työolojen luomisen kannalta ja siksi, että komissio on kiinnittänyt niin vähän huomiota työterveys- ja työturvallisuuskysymyksille. Tämä näkyy selvästi siinä, että näitä asioita hoitavan henkilöstön määrä on rajusti vähentynyt 40 prosenttia viimeisten kymmenen vuoden aikana, kuten mietinnössä todetaan. 
Lopullinen teksti syntyi hyvin perinpohjaisesta keskustelusta, jossa esitimme useita ehdotuksia. Tekstissä käsitellään kysymystä monipuolisesti ja esitetään tiettyjä vaatimuksia, erityisesti seuraavat: 
Yksityiskohtainen toimintasuunnitelma on laadittava mitä pikimmiten ja sen tulee sisältää rahoitus- ja ajoitussitoumuksia jokaisesta merkittävästä ehdotuksesta. 
Sukupuolinäkökohtiin on kiinnitettävä erityistä huomiota, minkä lisäksi on otettava huomioon naisiin kohdistuva syrjintä, mikä johtuu sekä siitä, että ammatilliseen koulutukseen ja työnsaantiin liittyviin ongelmiin kiinnitetään vähemmän huomiota ja siitä, että naisten tekemä työ on usein vaikeaa, vaarallista ja huonosti palkattua. 
On ehdotettava kokonaisvaltaista ergonomiadirektiiviä, jolla parannettaisiin nykyisiä direktiivejä ja kohdistettaisiin huomio tuki- ja liikuntaelinongelmiin, jotka ovat syynä yli puoleen kaikista työterveysongelmista EU:ssa.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE)
. (SV) Keskustelussa EU:n toimielinten asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksesta (EY) N:o 1049/2001 päätettiin, että Euroopan parlamentin oikeudesta tutustua arkoihin asiakirjoihin säädetään erillisellä parlamentin ja neuvoston välisellä toimielinten sopimuksella, jotta Euroopan parlamentti voisi toimia siten, kuin EU:n perustamissopimuksen 21 artikla sitä velvoittaa.
Kaikkien neuvoston ja parlamentin välisten sopimusten on kuitenkin noudatettava perusluonteisia lojaalisuusperiaatteita ja toimielinten velvollisuutta saattaa tietoja muiden toimielinten tutustuttavaksi. Toisin sanoen on kohtuutonta, että neuvosto tekee parlamentin sisäistä työjärjestystä koskevia päätöksiä, asettaen siten toimielimet selvään hierarkiaan. Vaarana on, että pieniltä valtioita ja pieniltä poliittisilta ryhmiltä pimitetään tietoa. Sopimuksella rajoitetaan sitä oikeutta, joka kaikilla jäsenillä ja myös yleisöllä on asetuksen (ETY) N:o 1049 nojalla, koska sillä luodaan ryhmä, jolla on erityisoikeus tiedonsaantiin.
Toimielinten väliseen sopimukseen näin arkaluontoisesta aiheesta pitäisi liittää tiukat luottamuksellisuutta koskevat säännöt, jotka olisivat yhteensopivat Naton sääntöjen kanssa. Ulkoista turvallisuutta koskeville sopimuksille olisi voitu laatia tällaiset säännöt ilman, että toimielinten keskinäinen järjestys olisi mitenkään muuttunut.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Esittelijä vaatii Euroopan parlamentille oikeutta saada tutustua luottamuksellisiksi, salaisiksi tai erittäin salaisiksi luokiteltuihin turvallisuutta ja puolustusta koskeviin asiakirjoihin. Hän huomauttaa samalla, että yleisön tutustuminen näihin asiakirjoihin voidaan kieltää, jolloin niitä pidetään salassa Euroopan unionin kansalaisilta, joiden puolustuksesta ja turvallisuudesta EU väittää huolehtivansa. Tämä auttaa vain korostamaan kyseisen väitteen mielivaltaisuutta ja EU:n toimielinten tekopyhyyttä. Nehän eivät koskaan jätä käyttämättä hyväkseen tilaisuutta päästä kehumaan toimintansa niin kutsutulla läpinäkyvyydellä. 
Ei edes ole varmaa, antaako neuvoston, parlamentin ja komission välinen sopimus (joka ei edes koske huippusalaisiksi luokiteltuja asiakirjoja) mahdollisuuden edes muutamalle tarkkaan valitulle parlamentin jäsenelle saada tutustua muihin turvallisuutta ja puolustusta koskeviin asiakirjoihin. Esittelijä toteaa tässä yhteydessä vain, että ?ratkaisevaa on, miten tätä sopimusta sovelletaan käytännössä?. On selvää, että turvallisuus- ja puolustusasioihin pätee sama kuin muihinkin neuvoston ja komission tärkeinä pitämiin aiheisiin, eli neuvosto ja komissio saattavat parlamentin tietoon vain sen, mitä itse haluavat. Tämä tulee yllätyksenä vain niille, jotka kuvittelevat, että parlamentilla on joku muukin tehtävä kuin pukea demokraattiseen asuun se, mikä on hallitsevien luokkien etujen sanelemaa ja kenenkään valvomatonta politiikkaa. 
Äänestämme mietintöä ja siihen liittyvää päätösehdotusta vastaan.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Aiemmin hallitusten politiikan valmistelu ja toimeenpano pidettiin visusti salassa, koska tavallisten ihmisten ei tarvinnut tietää, miten ja millä perusteilla heitä hallittiin. Salailun periaate säilytti asemansa jopa kansanäänestyksen käyttöönoton jälkeen. Nykyään ollaan kuitenkin sitä mieltä, että kaikki ovat lain edessä samanarvoisia, että viranomaiset ovat vastuussa äänestäjilleen ja että yleisöllä on oikeus tutustua hallituksen poliittisiin asiakirjoihin. Perinteinen salailu nostaa taas päätään yleisön turvallisuuteen, puolustukseen ja armeijaan liittyvissä asioissa. Tämä voi olla perusteltua lyhyellä aikavälillä, jos kansan enemmistöä uhkaa pieni ryhmä vaarallisia keinottelijoita, jotka yrittävät kumota heidän perustuslailliset oikeutensa. Toisaalta salailulla voidaan myös suojata julkiselta vihalta keinottelijoita, joilla on paljon valtaa. Nyt valittu ratkaisu eli parlamentin ja neuvoston välinen vapaaehtoinen sopimus vaikuttaa houkuttelevammalta kuin mitä se todellisuudessa onkaan. Yleisöllä ei ole oikeutta tutustua asiakirjoihin, toisin kuin parlamentilla. Parlamentissakin tähän on oikeus ainoastaan ryhmien puheenjohtajien yhdessä valitsemalla neljän hengen ryhmällä, jota johtaa ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtaja. Käytännössä suuri enemmistö Euroopan parlamentin jäsenistä ja jopa kokonaisista parlamenttiryhmistä pidetään jatkossakin pimennossa. Ehdotettu turvallisuusasioiden valiokunta siis vain lisäisi salailua.

Ribeiro e Castro (UEN)
. Onnittelen lämpimästi esittelijää hänen tekemästään työstä ja olen hyvin tyytyväinen siihen, että säännöt, joilla edistetään unionin toimielinten toimintaa ja niiden poliittista läpinäkyvyyttä, on nyt selkeästi muotoiltu, jopa niin arkaluontoisissa asioissa kuin turvallisuus ja puolustus. Tänään otetut viimeiset askeleet kruunaavat pitkän, vaivalloisen ja raskaan poliittisen harkinnan ja toimielinten välisten neuvottelujen prosessin, jonka lopputulos on myönteinen ja tasapainoinen. Meidän täytyi päästä järkevään ja oikeudenmukaiseen tasapainoon vaaditun läpinäkyvyyden ja toisaalta näin arkaluontoiselle tiedolle ominaisen varovaisuuden välillä. Jollemme olisi saavuttaneet tasapainoa, emme olisi voineet edetä tässä arkaluontoisessa asiassa. Löydettyjen käytännön ratkaisujen, vallinneen terveen järjen ja tiukan poliittisen pohdinnan ansiosta parlamentti, kansalaiset yleensä ja kaikki yhteisön toimielimet ansaitsevat suosionosoituksemme.

Sacrédeus ja Wijkman (PPE-DE)
. (SV) Äänestimme tänään ehdotusta toimielinten väliseksi sopimukseksi parlamentin oikeudesta saada tutustua neuvoston arkaluontoisiin turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskeviin asiakirjoihin vastaan. Suurin syy tähän on se, että meidän mielestämme ehdotettu, vain neljän hengen muodostama, valiokunta on aivan liian pieni. Pienempien maiden tai pienempien poliittisten ryhmien mahdollisuus päästä edustetuiksi on minimaalisen pieni, minkä vuoksi niiden tietovaje lisääntyy. 
Avoimuuden ja tasapuolisuuden lisäämiseksi valiokunnassa tulisi lisäksi olla enemmän vakituisia jäseniä, jolloin tietty määrä parlamentin jäseniä voitaisiin valita sopimusehdotuksen mukaisessa menettelyssä.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Mielestäni olemme edistyneet edeltävään, usein ongelmia ja sekaannusta aiheuttaneeseen järjestelmään verrattuna. Uusi työjärjestyksen V liitteen tarkistuksen yhteydessä perustettu järjestelmä on epäilemättä edeltäjäänsä selvempi ja tehokkaampi. Minua harmittaa kuitenkin se, että Theaton laatimat PPE-DE-ryhmän tarkistusehdotukset on poistettu. Mielestäni nimittäin kannassa, jonka esittelijä ja suurin osa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan jäsenistä on omaksunut ja jota enemmistö lopulta kannatti täysistunnossakin, mennään liian pitkälle, kun ensimmäisessä käsittelyssä huhtikuussa hyväksyttiin, että vastuuvapauden myöntäminen voi olla epäsuora seuraus siitä, ettei lykkäysesitystä hyväksytä.

Stihler (PSE).
Arvoisa puhemies, pyysin viime hetkellä lupaa antaa äänestysselityksen Müllerin ja Grossetêten mietinnöistä. Kannatimme tarkistusta 78, koska se on periaatteessa geneerisiä lääkkeitä suosiva. Sillä on tarkoitus lisätä saatavilla olevien lääkkeiden määrää eikä niinkään suosia suppeampaa hakemusta. Periaatteella mahdollistetaan kuitenkin geneerisen lääkkeen myynti useammassa kuin yhdessä maassa ilman, että lupamenettelyä täytyy uusia.
Grossetêten mietinnön tarkistuksesta 63 äänestimme valiokuntamme näkemyksen mukaisesti. Tarkistuksen 113 toiseen osaan liittyen meille kerrottiin, että sana mainonta voidaan tulkita väärin.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Lääketuotteiden sisämarkkinoiden määrittelyn tarkoituksena ei ole vain saavuttaa parempia terveysstandardeja EU:n alueella, vaan myös edistää tieteellistä ja teknistä innovointia uusien lääkkeiden kehittämiseksi ja geneeristen lääkkeiden tuotannon ja kaupallistamisen vauhdittamiseksi. Ensimmäisessä käsittelyssä keskustelluista seikoista haluan todeta seuraavaa. Ensinnäkään en kannata hajautetun lupamenettelyn täydellistä poistamista. Mielestäni on kuitenkin tärkeää, että markkinointiluvat myönnetään entistä laajemmin keskitetyssä lupamenettelyssä (Euroopan lääkearviointiviraston kautta). Tämä koskee erityisesti uusia vaikuttavia lääkeaineita, jotta potilaat voisivat saada nopeammin uusia lääkkeitä ja jotta varmistettaisiin, ettei pieniä ja keskisuuria yrityksiä rangaista. Sellaisten geneeristen lääkkeiden markkinoinnille on annettava lupa, joiden vertailulääkkeellä on ollut myyntilupa yli kahdeksan vuotta jäsenvaltiossa tai EU:ssa (eikä kymmenen vuotta, kuten komissio ehdotti). Kolmanneksi komission ehdotus on tiedotuksen osalta epämääräinen. Suoran mainonnan kieltäminen on ensiarvoisen tärkeää.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Ehdotus asetukseksi on hyvin tärkeä, koska sen tarkoituksena on varmistaa ihmisten ja eläinten terveyden korkeatasoinen suojelu aiempaa tiukempien markkinoiden valvontamenettelyjen ja lääkevalvontamenettelyjen avulla, jotta voidaan lisätä saatavissa olevien lääkkeiden määrää, toteuttaa lääketeollisuustuotteiden sisämarkkinat ja tarkistaa Euroopan lääkearviointiviraston tavoitteita ja työtapoja EU:n laajenemista silmällä pitäen. Olen samaa mieltä näistä hienoista tavoitteista. Kaikki potilaat toivovat saavansa nopeammin lääketuotteita, jotka sisältävät uusia, entistä turvallisempia ja tehokkaampia vaikuttavia lääkeaineita. Olen kuitenkin eri mieltä joistain asetuksen yksityiskohdista, minkä vuoksi äänestin sitä vastaan. Haluaisin erityisesti ottaa kantaa keskeiseen kysymykseen siitä, pitäisikö lääketuotteiden lupien myöntäminen keskittää Euroopan lääkevalvontavirastoon. Samoin kuin enemmistö parlamentin erityisvaliokunnasta, kannatan sitä, että kansallinen virasto voisi myöntää luvan ihmiskäyttöön tarkoitetuille, uusia vaikuttavia lääkeaineita sisältäville lääketuotteille. Vastustan siis mielestäni haitallisen keskittämisen lisäämistä. Toisin sanoen kannatan mahdollisuutta valita keskitetyn menettelyn ja kansallisen luvanannon välillä, ja tätä olisi tuettava vastavuoroisen tunnustamisen menettelyllä.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Lääkkeet ovat hyödykkeitä, joilla ansaitaan rahaa. Siksi niiden käytön arviointi herättää niin paljon tunteita. Kilpailevat yritykset ja kilpailevat menetelmät hyötyvät lainsäädännöstä, joka johtaa siihen, että yritykset myyvät niin paljon omia tuotteitaan kuin voivat työntäen samalla muita tuotteita pois markkinoilta. Ne toivovat omien tuotteittensa liikakulutusta ja vaihtoehtoisten tuotteitten poissulkemista. Toisin kuin komissio, ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta vastustaa AIDS-, astma- ja diabeteslääkkeiden julkista mainontaa, ja onkin siinä aivan oikeassa. Vaihtoehtoisten lääkkeiden tuottajat ja kuluttajat sekä niitä suosivat lääkärit pelkäävät, että ehdotetut säännöt hyödyttävät erityisesti kemianteollisuutta luonnontuotteiden kustannuksella. Jotkut näistä luonnontuotteista ovat vuosisatoja käytettyjä rohtoja, jotka käyttäjiensä mukaan toimivat hyvin mutta joiden tehokkuutta ei koskaan ole tieteellisesti todistettu. Kunhan ne eivät ole haitallisia ja niiden koostumus tunnetaan, ne ansaitsevat saada mahdollisuuden. Haitalliset ja kelvottomat, vain rahan takia valmistettavat tuotteet pitäisi kieltää, muttei ole mitään syytä antaa lääketeollisuudelle monopoliasemaa. Siksi äänestän teollisuuden ehdotuksia vastaan ja niiden ehdotusten puolesta, joita lääkäri- ja kuluttajaryhmät kannattavat.

 Sacrédeus ja Wijkman (PPE-DE)
. (SV) Olemme päättänet kannattaa tarkistuksia, joilla helpotetaan geneeristen lääkkeiden eli halvempien lääkekopioiden nopeampaa pääsyä markkinoille, jolloin jatkuvasti kasvavia lääkemenoja saadaan hillittyä. Esimerkiksi Ruotsissa lääkekulut ovat nousseet vuosittain 10 prosenttia 1990-luvun alusta lähtien. 
Geneerisiin lääkkeisiin sovellettavaa rekisteröintimenettelyä on yksinkertaistettava, jolloin geneeriset lääkkeet pääsisivät markkinoille heti alkuperäiselle lääkkeelle myönnettyä lupaa seuraavan kymmenen vuoden jakson loputtua. Geneeristen lääkkeiden tuotanto pitäisi siis voida aloittaa ennen kymmenen vuoden jakson päättymistä. Siksi vastustimme äänestyksessä myös niitä tarkistuksia, joilla geneeristen lääkkeiden pääsy markkinoille estetään kieltämällä alkuperäiseen lääkkeeseen tehtävät pienet muutokset. 
Olemme myös sitä mieltä, että nykyinen lääkkeiden suoran mainonnan kielto täytyy säilyttää. Potilaat tarvitsevat riippumattomien lähteiden välittämää uskottavaa tietoa.

Whitehead (PSE)
. (EN) Yhdistyneen kuningaskunnan Labour-valtuuskunnan puolesta haluan sanoa muutaman sanan Grossetêten laatiman mietinnön eläinlääkintätuotteita koskevista ehdotuksista. Mielestämme komission tulisi hyväksyä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa nykyisin vallitseva käytäntö. Se sallii laillistetun henkilökunnan antaa tiettyjä eläinlääkkeitä ilman eläinlääkärin määräystä tapauksissa, joissa eläinlääkärin asiaan puuttumista ei pidetä turvallisen ja tehokkaan käytön kannalta välttämättömänä. Käytäntö on toiminut hyvin jo useita vuosia eikä ole aiheuttanut turvallisuusongelmia lääkkeiden käyttäjille tai kuluttajille. 
Olemme myös sitä mieltä, että tällaisten lääkkeiden uusimisen tulisi tapahtua viiden vuoden välein, eikä niille tulisi antaa toistaiseksi voimassa olevia lupia. Emme kannata komission näkemystä siitä, että kaikki eläinlääkkeiden vaikuttavat aineet pitäisi hyväksyä keskitetyssä menettelyssä. Tämä vaikuttaisi huomattavasti uusien, paikallisiin lajeihin tai olosuhteisiin soveltuvien tuotteiden kehittelyyn ja pahentaisi niiden saatavuuteen liittyviä ongelmia. Joustavuus pitää siis säilyttää.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minulla on ilo olla eläkeläisten edustajana Euroopan parlamentissa. He kertoivat olevansa hyvin tyytyväisiä siihen, että äänestin mietinnön puolesta. Niin teinkin, sillä mielestäni se on tärkeä ja odotan kovasti sitä, että Eurooppa saa joko perustuslain tai perustuslain asemassa olevan perussopimuksen, johon he kaikki voivat vedota saadakseen oikeutta, jos he ovat joutuneet kokemaan epäoikeudenmukaisuutta. Ikäväkseni joudun toteamaan, että kaikkien maiden niin nuoret kuin vanhatkin kansalaiset joutuvat kokemaan vääryyttä. Iäkkäämmille kansalaisille on kuitenkin erityisen tuskallista ja järkyttävää joutua kokemaan yhä vääryyttä. Perusoikeuskirjan mukaan Euroopan tulee kunnioittaa iäkkäiden ihmisten oikeuksia, ja siksi eläkeläiset ja iäkkäämmät ihmiset odottavatkin, että perusoikeuskirjasta tulisi EU:n perustuslaki.

Hager (NI)
Arvoisa puhemies, näin unta, jossa Carlo Fatuzzo soitti myöskin lakia opiskelevalle pojalleni kysyäkseen oliko hän samaa mieltä siitä, miten olin äänestänyt Duffin mietinnöstä. En pysty vastaaman kysymykseen, koska heräsin unesta melkoisen pelästyneenä. Haluan siksi tehdä täysin selväksi, että äänestimme mietinnön puolesta, vaikka pidänkin joitakin ongelmista päinvastaisina. Olen eri mieltä esittelijän kanssa ensinnäkin siksi, että mietinnössä on mielestäni jätetty selvittämättä mahdollinen ongelma siitä, että korkeimmat oikeudet päätyisivät eri ratkaisuun perusoikeuksia koskevissa kysymyksissä. Entisenä korkeimman oikeuden tuomarina teidän, mistä puhun. Tästä huolimatta tärkeintä on perusoikeuksien saattaminen osaksi perustuslakia, ja siksi äänestin kuitenkin mietinnön puolesta.

Ahern (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen Duffin mietintöön. On tärkeää, että perusoikeuskirjasta tulee osa nykyisiä Euroopan unionin perussopimuksia. Toivon myös, että Euroopan ihmisoikeuksien yleissopimus tulee osaksi Euroopan unionia eikä vain osaksi yksittäisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. 
Ei voida ajatella nykyaikaista Euroopan unionin perustuslakia - joka Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan tavoitteena - ilman sitovaa perusoikeuksien ja perusvapauksien julistusta. Mielestäni olisi häpeällistä, jos konventti ehdottaisi sellaista perustuslakia, johon perusoikeuskirja ei kuulu. Perusoikeuskirja ei anna EU:n toimielimille enempää valtaa, vaan päin vastoin rajoittaa niiden vallankäyttöä, sillä niiden täytyy avoimesti noudattaa ihmisoikeuksia. 
Perusoikeuskirjan tulisi olla laillisesti sitova ja sitä olisi valvottava EU:n lainsäädännön nojalla. Kuten esittelijä totesi, sillä ei pyritä korvaamaan jäsenvaltioiden perusoikeuksien järjestelmää, vaan se täydentäisi sitä.

?lavanos (GUE/NGL)
. (EL) ?i voida ajatella, että Euroopan unioni laatisi perustuslain laatimatta ensin perusoikeuksien julistusta. Tämän vuoksi perusoikeuskirjan tulisi saada perustuslain voima ja se pitäisi liittää EU:n perustuslaillisiin teksteihin tarkistamalla Euroopan unionista tehtyjä sopimuksia ennen uusien jäsenten liittymistä unioniin. Tällöin perusoikeuskirja saisi lainsäädännöllisen voiman ja siihen voitaisiin vedota EU:n sekä jäsenvaltioiden tuomioistuimissa. En ole esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, ettei perusoikeuskirjaa pitäisi muuttaa. Sitä on päin vastoin laajennettava ja sen soveltamisalaa lisättävä, koska se on perusoikeuksien osalta pahasti jäljessä melkein kaikkiin Euroopan maiden perustuslakeihin verrattuna.

?lyssandrakis (GUE/NGL)
- (EL) Kun kaksi vuotta sitten keskustelimme perusoikeuskirjasta, kuvailimme sitä hyödyttömäksi ja vaaralliseksi. Huomautimme, että se on huomattavasti kansainvälisiä sopimuksia ja useiden EU:n jäsenvaltioiden perustuslakeja jäljessä. Pelkäsimme, että siitä tulisi perusta uhkaavalle EU:n perustuslaille, jolla valmisteltaisiin federalismia. 
Pelkomme ovat osoittautuneet oikeiksi. EU on muuttumassa yhä itsevaltaisemmaksi, mistä voimme osaksi kiittää niin kutsuttua terrorismia. EU harjoittaa asevarustelua (Euroopan terroristilaki, eurooppalainen pidätysmääräys, Euroopan armeija ja eurooppalaiset poliisivoimat), jotta se voisi vastata politiikkansa aiheuttamiin reaktioihin. Työntekijät taas tuntevat varsin hyvin niin kutsutun sosiaalisen mallin - työpaikkoja lopetetaan, työttömyyttä lisätään, hyvinvointi- ja eläkejärjestelmiä puretaan ja terveyspalvelut samoin kuin koulutus yksityistetään.
Perusoikeuskirjan kannattajat - mukaan lukien esittelijä, jonka mielestä perusoikeuskirja ei kaipaa muutoksia - ovat tyystin unohtaneet sadat tuhannet mielenosoittajat, jotka osoittavat jokaisen huippukokouksen yhteydessä mieltään monopolistisen ja ruohonjuuritasoa vastustavan järjestelmän luomista vastaan. Perusoikeuskirjan kannattajat haluavat vain, että perusoikeuskirja liitetään perussopimuksiin ja että se sitoisi EU:n toimielimiä ja jäsenvaltioita. Jos näin käy, toimielimistä tulee entistä konservatiivisemmat ja itsevaltiaammat, mikä tekee perustuslailla turvatuista työntekijöiden oikeuksista hyödyttömiä.
Kreikan kommunistipuoleen edustajat äänestivät näin ollen mietintöä vastaan.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén ja Karlsson (PSE)
. (SV) Äänestimme mietinnön puolesta, koska kannatamme periaatteessa perusoikeuskirjan liittämistä tulevaan sopimukseen (perustuslakiin). Haluamme kuitenkin tuoda esiin näkökohtia, joihin kantamme perustuu. 
Mietinnössä ehdotetaan toimia, joilla helpotetaan pääsyä ensimmäiseen oikeusasteeseen. Tulkitsemme tämän siten, että yksilöillä on oikeus vedota suoraan EU:n ensimmäiseen oikeusasteeseen perusoikeuskirjan perusteella. Tämä olisi epäonnistunut toimi, mikä saattaisi johtaa siihen, että lähes kaikkia EU:n päätöksiä tarkasteltaisiin oikeudellisesti uudelleen (kun otetaan huomioon perusoikeuskirjan laajuus). Toivomme pikemmin järjestelmää, jonka periaatteena olisi nykyisenlainen oikeus vedota Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen ja jossa perusoikeuskirjaan sisältyviä oikeuksia sovelletaan epäsuorasti, sillä kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus jättää tapauksia Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistaviksi.
Mietinnössä ilmenevä asenne perusoikeuskirjan monialaisia ehtoja kohtaan on jyrkkä. Olemme kuitenkin sillä kannalla, että on järkevää hyväksyä jopa ehtojen tärkeimpiin kohtiin tehtäviä muutoksia, koska mielestämme on vaikea kuvitella, miten perusoikeuskirjasta muuten voisi tulla sitova tai miten sitä muuten voitaisiin soveltaa lainsäädännössä käytännössä toimivalla tavalla. Olemme tästä asiasta samaa mieltä valmistelukunnan työryhmän kanssa. 
Yleisenä huomiona korostamme vielä, ettei mikään sitova perusoikeuskirja saa heikentää Pohjoismaissa työmarkkinoihin sovellettavaa kokonaisratkaisumallia.

Berthu (NI)
. (FR) Vastustuksestamme huolimatta suuri enemmistö hyväksyi Duffin mietinnön, jossa vaaditaan perusoikeuskirjan liittämistä Euroopan perustuslakiin. Seuraavan hallitustenvälisen konferenssin päätteeksi tästä asiasta annettavat päätelmät synnyttäisivät ristiriidan Euroopan unionin toimielimissä, minkä haitalliset seuraukset huomattaisiin pian. 
Mehän keskustelimme toissapäivänä talouden vakaussopimuksesta. Monet keskusteluun osallistuneet olivat samaa mieltä kuin Romano Prodi, joka piti sopimusta typeränä, koska se on liian tiukka. Mutta mitä muuta sopimuksiin liitetty perusoikeuskirja onkaan kuin poliittisiin oikeuksiin sovellettu vakaussopimuksen vastine? Huomaisimme pian, ettei tiukka perusoikeussopimus ole sen yhteensopivampi monista kansoista muodostuvan unionin todellisuuden kanssa kuin nykyinen talouden vakaussopimuskaan. 
Parlamentti voi itse havaita liiallisen tiukkuuden haittavaikutukset, mutta silti se antaa vanhojen vääristymien ja suurimman tavoitteensa - tulla supervaltioksi - ohjata toimintaansa ja palaa aina vanhoihin toimintatapoihinsa. 
MPF-valtuuskunta puolestaan ehdotti täysin uudenlaista EU:n perussopimusta. Sopimus olisi hyvin erilainen kuin supervaltion perustuslaki, koska siinä tunnustettaisiin tarve itsenäisten kansallisdemokratioiden välisiin joustaviin suhteisiin.

Caudron (GUE/NGL)
. (FR)Kannatin perusoikeuskirjan laatimista, siitä äänestämistä ja sen julistamista vuonna 2000 ja olin siihen tyytyväinen. Voidaan silti edelleen vaatia - ja itse voin aina toivoa, ja jopa tavoitella - lisää kehitystä yhteiskuntaan ja kansalaisten elämään liittyvillä alueilla. Kun lukee tarkkaan kaikki perusoikeuskirjan artiklat, voi selvästi huomata, miten hyödyllistä on, että tällainen asiakirja on yhteinen nykyisille viidelletoista ja tulevaisuuden kahdellekymmenelle viidelle jäsenvaltiolle. 
Perusoikeuskirjan myötä kansalaisten Eurooppa syntyy vihdoin!
Euroopan perustuslain innokkaana puolestapuhujana kannatan, kuten mietinnön esittelijäkin, perusoikeuskirjamme liittämistä tulevaan perustuslakiin.
Tämä ei tarkoita sitä, ettenkö suhtautuisi hyvin kriittisesti nykyiseen Eurooppaan unioniin, joka on talouskysymyksissä liian liberaali, joka riippuu liikaa rahoituselimistä ja osakemarkkinoista ja jota ei ollenkaan näy politiikassa ratkaistaessa Yhdysvaltojen kanssa suurimpia maailmanlaajuisia ongelmia. 
Mielestäni kritisoimaani nykyistä Euroopan unionia voidaan perusteellisesti muuttaa Euroopan perustuslailla, johon perusoikeuskirja on liitetty.
Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vastustamme mietintöä, koska siinä asetetaan täysin suhteettomia odotuksia perusoikeuksien suojelun kannalta todella surkeaan asiakirjaan. Esimerkkeinä tästä voidaan mainita seuraavat asiat: 
Perusoikeuskirja halutaan liittää perussopimuksiin osana tulevan Euroopan perustuslain perustuslaillisia määräyksiä. 
Pyritään luomaan lainsäädäntöväline, joka olisi mahdollisimman laajasti jäsenvaltioiden kansallisten perustuslakien yläpuolella, vaikka toisin väitetäänkin (huomatkaa mietinnössä esitetty tavoite lisätä yhteisön toimivaltaa useilla aloilla). 
Mietinnön kannattaminen vain hankaloittaa perusoikeuskirjan sitovaa liittämistä tulevaan perustuslakiin. Mietinnössä ehdotetaan tyypillisesti oikeuksia, jotka merkitsevät käytännössä askelta taaksepäin verrattuna siihen, mitä on saatu aikaan kansallisissa perustuslaeissa, kuten Portugalin perustuslaissa, tai Euroopan yleissopimuksissa, jotka EU:n jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet. 
Lopuksi toteamme vielä, että olemme eri mieltä mietinnössä esitetystä perusoikeuskirjan sisältöön tehtävien muutosten tekomenettelystä, jonka mukaisesti vahvistettaisiin pysyvän valmistelukunnan (tai ehdotetun uuden toimielimen kongressin) tai muun toimintamallin asema niin sanotun perustuslain sisällön tarkistamisessa. Tässä tapauksessa perussopimuksien tarkistamisessa ylitetään jälleen kerran jäsenvaltioiden (hallitusten ja kansanedustuslaitosten) nykyinen yksinoikeudellinen toimivalta.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Kaikilla on oikeus suojeluun hallinnon mielivaltaisuudelta ja etuoikeutettujen ryhmien harjoittamalta hyväksikäytöltä. Laillisesti sitovat yksilön ja yhteisön perustuslailliset oikeudet ovat välttämättömiä yhteiskunnassa, joka perustuu yleiseen tasa-arvoon ja yksilöiden oikeuteen olla erilaisia. Vuonna 2000 laadittu EU:n perusoikeuskirja ei ole yhtä laaja kuin jotkin määräykset jäsenvaltioiden perustuslaeissa, Euroopan sosiaalisessa peruskirjassa tai Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevassa eurooppalaisessa yleissopimuksessa, joka koskee laajempaa aluetta kuin pelkästään EU:ta. Tämän vuoksi on väärin verrata asianmukaista perustuslaillisten oikeuksien järjestelyä asiakirjaan, joka on laadittu valmistelukunnassa käytyjen keskustelujen perusteella, sillä näissä keskusteluissa etsittiin yhteistä nimittäjää monille toiveille ilman, että asiasta edes äänestettiin. Jos perusoikeuskirjan asemaa vahvistetaan, voidaan päätyä kahteen ristiriitaiseen tulokseen, nimittäin EU:n harjoittaman propagandan lisääntymiseen ja samalla kansalaisoikeuksien heikkenemiseen EU:ssa. Siksi mietinnön paras anti onkin mielestäni ehdotus aloittaa neuvottelut Euroopan ihmisoikeussopimukseen liittymiseksi. Miksemme oikeastaan hyväksyisi saman tien Euroopan ihmisoikeussopimusta perusoikeuskirjan asemesta?

Pasqua (UEN)
. (FR) Vastustan mietintöä, koska torjun jyrkästi ajatuksen Euroopan perustuslaista. Tämä ajatus lähtee siitä väärästä oletuksesta, että on olemassa ?Euroopan kansa?, vaikka tällä hetkellä ei ole olemassa kuin jäsenvaltioiden kansoja.
Perusoikeuskirja laadittiin varsin kiistanalaisissa olosuhteissa. Siinä ei millään tavalla pyritä vahvistamaan perusoikeuksien suojelua yhteisön oikeudessa; se on vain veruke. Monia välineitä on jo käytössä, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, Euroopan ihmisoikeussopimus, ja ennen kaikkea jäsenvaltioiden perustuslait (joiden asema pitäisi arvioida perusteellisesti uudelleen), jotka sopivat täydellisesti tähän tarkoitukseen. 
Perusoikeuskirjalla on vain yksi tavoite, joka ilmaistaan selvästi mietinnössä: olla valheellisen Euroopan perustuslain johdanto. Kyseessä on ratkaiseva takaisku kansalliselle itsemääräämisoikeudelle tämän ehkä merkittävänkin lainvoiman saavan (etuoikeutettu asema primaarisessa lainsäädännössä) ja mahdollisesti jäsenvaltioiden perustuslakiperinteeseen vakavasti vaikuttavan tekstin avulla.
Lisäksi mietinnöstä paistaa läpi sietämätön ja loukkaava jäsenvaltioihin kohdistuva luottamuksen puute, koska siinä ehdotetaan kansallisten perustuslakien tärkeimpien osien alistamista Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen valvontaan. Mietinnön henkeä ja kirjainta on yksinkertaisesti mahdoton hyväksyä.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Perustelen vielä keskustelussa esittämääni näkemystä. Haluan korostaa, että mietintöä voivat innokkaasti kannattaa vain ne, joilla on esittelijän kanssa samanlainen peruselämänkatsomus, joka näkyy selvimmin hänen täällä samasta aiheesta 14. maaliskuuta 2000 pitämässään puheessa. Tuolloin hän totesi peruskirjan tarjoavan mahdollisuuden modernin postnationalistisen yhteiskunnan rakentamiselle. Toisin kuin päätöslauselmassa ja keskustelun aikana on todettu, riskinä on yhä se, että jos perusoikeuskirja liitetään perussopimuksiin ja jos se saa lain arvon, taistelunhaluinen ja innostunut vähemmistö hyödyntävät sitä välittömästi varomattomalla tavalla. Seuraavaksi sen perusteita muutetaan, jotta jäsenvaltioiden toimivaltaa voidaan rajoittaa tehokkaasti juuri kansojen itsemääräämisoikeuden ytimen osalta, ja perusoikeuskirja yritetään asettaa jäsenvaltioiden perusoikeusjärjestelmien yläpuolelle ja alistaa ne täysin tälle järjestelmälle. Perusoikeuskirja on ollut nimellisesti voimassa vuoden, ja monet tahot käyttäytyvät niin kuin sitä voisi soveltaa suoraan ja osoittavat tämän vaarallisella tavalla. On valitettavaa, että parlamentti kulkee vapaaehtoisesti tuhoa kohti eikä puolusta kiihkeästi oikeusvaltiota ja perussopimusten määräyksiä.
Schörling (Verts/ALE)
. (SV) Äänestin Euroopan Unionin perusoikeuskirjasta ja sen tulevasta asemasta laaditun mietinnön puolesta. 
Kannatan perusoikeuskirjan sisällyttämistä perussopimukseen. Vastustan toisaalta sitä, että EU:n olisi välttämättä oltava oikeushenkilö tai että perusoikeuskirja olisi askel kohti EU:n valtiota.

Stockton (PPE-DE)
. (EN) Näyttää siltä, että perusoikeuskirjalle on luotu omat toimivaltuudet ja rajat (joita ei tarkemmin sanottuna ole), minkä vuoksi on vastattava peruskysymyksiin ennen kuin sitä voidaan kehittää edelleen. 
On tietenkin oikein ja kohtuullista, että Euroopan unionin kaltaista lainsäädäntöelintä sitovat vähimmäisvaatimukset siitä, mikä on hyväksyttävää sivistyneessä yhteiskunnassa. Mitään ei kuitenkaan voiteta sillä, että perusoikeuskirjan toimeenpanoa jatketaan mietinnössä esitetyllä tavalla. 
Mitä tapahtuu, jos Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin vahvistavat keskenään ristiriitaista oikeuskäytäntöä? Kummalla on etuoikeus? Ketkä muut paitsi asiantuntijat hyötyvät asian pallottelusta näiden kahden instanssin välillä? 
Miten asiakirjassa, joka on laillisesti sitova, voidaan väittää, että kaikki oikeudet ovat tasavertaisia - oli kyseessä sitten oikeus elämään tai oikeus lakkoon? Eivätkö monet näistä kysymyksistä olekin ennemmin poliittisia kuin perusoikeuksia koskevia? 
Eikö komission jäsen Byrne ollutkin oikeassa sanoessaan, että kysymykset koulutuksesta, terveydenhuollosta ja asuntotilanteesta on parasta jättää ennemmin valittujen poliitikkojen kuin tuomareiden hoidettaviksi?

Theorin (PSE)
Mietinnössä käsitellään perusoikeuskirjaa ja siinä ehdotetaan, että perusoikeuskirjasta tulisi sitova. Näin laajasti sovellettava, sitova perusoikeuskirja lisää yhdentymistä ja ylikansallista päätöksentekoa. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle annetaan lisää valtaa ihmisoikeuskysymyksissä. Primaarioikeuden asemassa olevalla perusoikeuskirjalla mahdollistetaan samalla perusoikeuskirjaan perustuvan johdetun oikeuden (asetusten ja direktiivien) laatiminen. Olen samaa mieltä kuin Ruotsin parlamentti ja vastustan sitovaa perusoikeuskirjaa. Mielestäni EU:n olisi sen sijaan liityttävä Euroopan yleissopimukseen. En siis voi kannattaa ehdotusta.

Puhemies:
Äänestysselitykset päättyvät tähän. 
(Istunto keskeytettiin klo 13.29, ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat terrorismin vastaisesta taistelusta.
Annan puheenvuoron Haarderille, joka edustaa neuvostoa.

Haarder
Arvoisa puhemies, kun minua pyydettiin puhumaan tästä aiheesta, emme tienneet kuinka valitettavan ajankohtainen aihe nyt on. Aihetta koskevaa tänään käytävää keskusteluamme varjostaa Balilla 12. lokakuuta tehty kauhea terrori-isku, jossa yli 200 ihmistä menetti henkensä. Kyseessä on täysin käsittämätön katastrofi, joka on jälleen korostanut sitä, että terroriuhkaan on edelleen suhtauduttava hyvin vakavasti. Meidän ei pidä pettää itseämme - terrorismin vastainen taistelu on pitkä ja vaivalloinen tehtävä.
Minulla oli viimeksi kunnia puhua aiheesta täällä parlamentissa 11. syyskuuta tänä vuonna, kun kunnioitimme yhdessä Yhdysvaltoihin tehtyjen terrori-iskujen vuosipäivää. Korostin silloin, että isku oli kohdistettu Yhdysvaltoihin sen vallan vuoksi, ja sen vuoksi että se vaatii länsimaista demokratiaa, vapautta ja suvaitsevuutta, mutta että isku olisi hyvin voinut kohdistua myös meihin. Balin terrori-isku, joka oli täysin odottamaton, osoitti, ettei kukaan ole turvassa. Terroristit ovat vääristäneet globalisaatiosta aiheutuvat hyödyt julman ja häikäilemättömän vehkeilynsä tarkoituksiin. Terrorismin vastainen taistelu on maailmanlaajuinen taistelu, jonka onnistumisen kannalta EU:n ja Yhdysvaltojen välinen tiivis yhteistyö on olennainen edellytys.
Tähän mennessä olemme onnistuneet vakuuttamaan itsellemme, että jos terroristien pyrkimys on ollut länsimaisen demokratian tuhoaminen, tulos on ollut juuri päinvastainen. Meidän on annettava tämän ajatuksen johtaa toimintaamme tulevaisuudessa. Myös tästä syystä EU:n ulkoinen asema on merkittävä tekijä terrorismin vastaisessa taistelussa.
Mitä EU siis on tehnyt syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen ja kuinka tehokasta toiminta on ollut?

EU:n poliittinen reaktio viime vuoden järkyttäviin tapahtumiin oli hyvin nopea ja dynaaminen. Ensin EU:n valtioiden ja hallitusten päämiehet antoivat tiukan julistuksen, jossa todettiin selvästi, että EU tekee kaiken mahdollisen varmistaakseen sen, että tapahtumien takana olevat saatetaan vastuuseen ja heitä rangaistaan. EU korosti myös, että Yhdysvaltain hallitus ja kansa voivat luottaa EU:n täydelliseen solidaarisuuteen ja yhteistyöhön jatkuvassa terrorismin vastaisessa taistelussa. Me pysyttäydymme tässä kannassa. EU on seissyt sanojensa takana. Valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 21. syyskuuta toimintasuunnitelman, joka on EU:n toiminnan perusta. Saavutetut tulokset ovat vaikuttavia.
Yksi merkittävimmistä tuloksista on ollut poliisiasiain ja oikeudellisen yhteistyön vahvistaminen. Tästä ovat esimerkkeinä eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöönotto, terroritekojen yhteisen määritelmän laatiminen ja yhteisten tutkimusryhmien perustaminen. Näillä aloilla EU on ottanut valtavia edistysaskelia hyväksymällä nopeasti tarvittavat oikeudelliset toimet.
Lisäksi on päästy sopimukseen varojen jäädyttämistä ja todistusaineistoa koskevasta päätöksestä. Näin luodaan säännöt, joiden mukaan jäsenvaltiot tunnustavat ja soveltavat alueellaan oikeusviranomaisen toisessa jäsenvaltiossa antamia omaisuuden hukkaamiskieltoa ja todistusaineiston säilyttämistä koskevia päätöksiä. Terroristien toiminta jäsenvaltioissa on vaikeutunut. Lisäksi Yhdysvaltojen kanssa on aloitettu neuvottelut karkottamista ja oikeusapua rikosasioissa koskevasta yhteistyösopimuksesta, ja Europolin ja Yhdysvaltojen välinen henkilötietojen vaihtoa koskeva sopimus saadaan päätökseen vuoden loppuun mennessä. Kaikki tämä huomioon ottaen voidaan todeta, että EU on tehnyt kaiken, mitä siltä voitiin odottaa - ja enemmänkin.
Toinen merkittävä seikka on terrorismin rahoituksen tehokas estäminen. Tarvittavat oikeudelliset toimet turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 täytäntöönpanemiseksi hyväksyttiin jo joulukuussa 2001.
Olemme onnistuneet pysäyttämään terroritekojen rahoituksen, jota ilman kansainvälinen terrorismi ei selviydy.
Lisäksi on tehty useita merkittäviä aloitteita lentoliikenteen turvallisuuden parantamiseksi.
Kokonaisuutta tarkastellessamme voimme olla tyytyväisiä ja ylpeitä panoksestamme terrorismin vastaiseen taisteluun. On yhä vaikeampaa olla terroristi ja toteuttaa terroritekoja jäsenvaltioissa, ja kansalaisten turvallisuus on parantunut. Voimmeko sulkea pois terroritekojen mahdollisuuden tulevaisuudessa? Sitä emme voi tehdä, mutta juuri tästä syystä meidän on jatkettava taistelua uusin voimin. Tämä tarkoittaa sekä terroristien jatkuvaa saartamista, olivatpa he missä tahansa, että kohdennetun avun tarjoamista pyrkimyksissä poistaa piilevät syyt, jotka ajavat ihmisiä terrorismiin.
Olemmeko vaarantaneet kansalaisten oikeusvarmuuden? Meille poliitikoille tämä on pohjimmiltaan poliittinen dilemma: onko vapautemme rajoittaminen hyväksyttävää, kun tarkoituksena on suojautua terrorismia vastaan? Johtavatko pyrkimyksemme suojata vapautta ja turvallisuutta sellaisen yhteiskunnan syntymiseen, jota isoveli valvoo? Missä menee raja? Uskon kuuluisan liberaalifilosofi Karl Popperin olleen oikeassa sanoessaan, että jos emme ole valmiita puolustamaan suvaitsevaista yhteiskuntaa suvaitsemattomuuden hyökkäyksiltä, suvaitsevat tuhoutuvat ja suvaitsevuus heidän mukanaan. Tämän ajatuksen olen aistivinani myös parlamentin päätöslauselmaehdotuksessa, jossa korostetaan päättäväisyyden tarvetta kun pyritään estämään terroristeja hyötymästä kauheista teoistaan. Puheenjohtajavaltio hyväksyy täysin sen tavan, jolla päätöslauselmaehdotuksessa korostetaan periaatetta, jonka mukaan terrorismista ei saa hyötyä.
Uskon, että olemme saaneet aikaan oikean tasapainon. Puheenjohtajavaltio ei pidä tarpeellisena tehdä enempää terrorismin vastaisia aloitteita EU:ssa tällä hetkellä.
Puheenjohtajavaltio Tanska on asettanut terrorismin vastaisen taistelun yhdeksi ensisijaisista tavoitteistaan. Terrorismin vastaisen taistelun käsittely liittyy pääasiassa EU:n ulkoiseen asemaan. Haluamme luonnollisesti samalla jatkaa sisäisten toimenpiteiden toteuttamista.
Puheenjohtajavaltio Tanskan tavoite on edistyä terrorismin vastaisen taistelun liittämisessä kaikkeen EU:n ulkopolitiikkaan. Kunnianhimoinen tavoitteemme EU:n kansainvälisen aseman vahvistamisen osalta on päästä johtoasemaan YK:ssa ja muilla kansainvälisillä foorumeilla korostamalla terrorismin torjunnan asemaa EU:n ulkopolitiikassa ja arvioimalla järjestelmällisesti EU:n ulkopuolisten maiden osallistumista terrorismin vastaiseen taisteluun. Kansainvälisen terrorismin vastaisen rintaman säilyttäminen ja yhteistyö Yhdysvaltojen kanssa ovat merkittävimpiä näkökohtia. Muita näkökohtia ovat terrorismin vastaisen yleissopimuksen tekeminen ja terroritekojen torjumisesta tehtyjen 12 yleissopimuksen maailmanlaajuinen noudattaminen.
Neuvoston 22. heinäkuuta 2002 antamat päätelmät EU:n ulkoisesta toiminnasta terrorismin torjumiseksi aloittivat uuden luvun terrorismin vastaisessa taistelussa. Tulevissa sopimuksissa yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa EU ottaa entistä enemmän huomioon näiden maiden pyrkimykset terrorismin torjumiseksi ja käy entistä enemmän kohdennettua ja tarvittaessa tiukempaa poliittista vuoropuhelua näiden maiden kanssa. Päätettiin myös määritellä erityistoimia, joilla autetaan kolmansia maita panemaan täytäntöön YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 mukaiset sitoumuksensa, ja YK:n terrorismintorjuntaa käsittelevän komitean kuulemisen jälkeen nimetään pieni joukko maita pilottihankkeen käynnistämistä varten. Tämä koskee pääasiassa maita, joilla on poliittista tahtoa, mutta ei valmiuksia noudattaa YK:n päätöslauselmia. Viimeksi mainituilla aloilla toivotaan erityisesti konkreettisia tuloksia Tanskan puheenjohtajuuskauden loppuun mennessä yhden tai kahden pilottihankkeen käynnistymisenä.
Terroriuhkan täsmällinen ja kattava arviointi on kuitenkin edellytys sille, että sopimussuhteiden tarkistaminen yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa on mahdollista sopimukseen pääsemiseksi, jotta poliittista vuoropuhelua voidaan tarvittaessa tiukentaa ja jotta voidaan arvioida yhteisön ulkopuolisten maiden mahdollista avuntarvetta. Tämän vuoksi puheenjohtajavaltio on katsonut hyvin tärkeäksi myös valmistella yksittäisten maiden ja alueiden analyysia. Työ on edistynyt hyvin ja odotamme tarvittavan analyyttisen perustan valmistuvan lähiaikoina.
Meidän on viestitettävä keskustelukumppaneillemme yhteisön ulkopuolisissa maissa, että sillä tavalla, jolla ne toteuttavat terrorismin vastaista taisteluaan, on suuri vaikutus niiden suhteisiin EU:n kanssa. Olen tämän vuoksi tyytyväinen siihen, että ajatus esitetään päätöslauselmaehdotuksessa.
EU voi olla ylpeä toimistaan syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen. Me olemme noudattaneet YK:n päätöslauselmia, ja tehneet sen niin, että kansalaisten oikeusvarmuutta on kunnioitettu.
Nyt on tärkeää suunnata katse tulevaisuuteen ja huolehtia siitä kansainvälisestä tehtävästä, joka meille on uskottu. Meidän on pidettävä yllä terrorismin vastaista rintamaa ja tehokasta yhteistyötä lähimpien kumppaniemme kanssa, erityisesti Yhdysvaltojen kanssa. Näin toimien voimme toivoa menestystä. Toivon parlamentin tämän vuoksi edelleen tukevan nyt valittua linjaa ja haluan kiittää kahta komission jäsentä yhteistyöstä tällä alalla.
Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvä Haarder, hyvät parlamentin jäsenet, Indonesian äskettäiset traagiset tapahtumat osoittavat, että terrorismia, järjetöntä ja raukkamaista rikollisuutta, voi edelleen esiintyä tuhoisin seurauksin huolimatta kansainvälisen yhteisön ja erityisesti Euroopan unionin pyrkimyksistä viime vuoden aikana.
Tällaiset tapahtumat vain vahvistavat uskoamme siitä, että meidän on hellittämättä jatkettava terrorismin vastaista taisteluamme kaikin käytettävissä olevin voimavaroin ja maailmanlaajuisesti. Euroopan unionilla on tärkeä tehtävä tässä taistelussa, kuten ministeri Haarder taitavasti asian esitti.
Meidän vastauksemme terrorismiin perustuu määrätietoiseen pyrkimykseen tarjota Euroopan unionille ja sen jäsenvaltioille voimavarat entistä tehokkaampaan yhteistyöhön, yhteistyöhön, jossa noudatetaan täysin demokraattisia periaatteitamme sekä perusvapauksien että oikeusvaltion suojelemiseksi.
Lisäksi on huomattava, että Euroopan unionin reaktio syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen oli niin nopea suurelta osin toimielinten, erityisesti parlamentin, komission ja neuvoston, välisen synergian ansiota. Tämä synergia kävi yhtä selvästi ilmi eri pilareihin perustuvan lähestymistavan noudattamisesta, jolla voitiin kattavasti vastata terrorismin esittämään valtavaan haasteeseen, olipa kyseessä kansainvälinen terrorismi tai terrorismi jäsenvaltioissa.
En halua puhua uudelleen niistä eduista, joita on ollut viime vuonna hyväksytyn strategian soveltamisesta. Sen sijaan haluan puhua siitä, että unioni hyväksyi komission ehdotusten pohjalta yhteisen terrorismia koskevan määritelmän, yhdenmukaisti terroriteoista annettavia rangaistuksia ja loi eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Välineet ovat osoittautuneet hyödyllisiksi parhaillaan Yhdistyneissä kansakunnissa pidettävässä terrorismin vastaisessa maailmankonferenssissa.
Poliisiasiain yhteistyössä on edistytty huomattavasti, kun toiminnallista yhteistyötä kansallisten terrorismin vastaisen toiminnan ryhmien ja Europolin välillä on vahvistettu. Toiminnallinen yhteistyö ei aina ole kovin näkyvää, mutta se toimii ja on parantunut paljon viime vuoden aikana.
Komissio on tyytyväinen analyyttisten valmiuksien parantamispyrkimyksiin erityisesti Europolin terroriuhkaa koskevan arvioinnin osalta sekä niiden erityistoimenpiteiden osalta, joita on toteutettu Europolin tarjoaman tiedon määrän lisäämiseksi. Toimenpiteet kattavat jäsenvaltioiden poliisin ja tiedotusyksiköiden välisen tiedonvaihdon. Yhteistyö- ja analyysivälinettä onkin kehitettävä edelleen ja käytettävä laajemmin.
Euroopan parlamentin aloitteen perusteella komissio itse ehdotti neuvostolle sellaisten erityistoimien rahoittamista yhteisön talousarviosta, joiden tarkoituksena on tarjota Europolille tarvittavat lisäresurssit jäsenvaltioiden terrorismin vastaiseen taisteluun liittyvien toimien vahvistamiseksi ja koordinoimiseksi.
Olen havainnut, että työt terrorismin rahoituksen torjumiseksi jatkuvat Euroopassa. Varojen jäädyttämistä helpottavia välineitä kehitetään terroristijärjestöjen rahoituksen tyrehdyttämiseksi. Myös vastavuoroisen tunnustamisen alalla on edistytty. Se mahdollistaa varojen jäädyttämisen jäsenvaltiossa toisen jäsenvaltion oikeusviranomaisen päätöksen nojalla. Komissio toteuttaa vuonna 2003 talousrikosten torjuntavälineiden arvioinnin ja esittää samalla ehdotuksen terrorismin rahoitukseen osallistuvien henkilöiden hallussa olevien varojen jäädyttämisestä ja takavarikoimisesta. Näin huolehditaan siitä, ettei laillista toimintaa voida käyttää terrorismin rahoittamiseen. Myös ulkorajojen suojelua koskeva työ on ollut merkittävää ja joitakin innovatiivisia ehdotuksia on esitetty. Joidenkin mielestä ehdotukset ovat olleet uskaliaita, mutta mielestäni ne ovat sopivia arvioitaessa niitä haasteita, joihin unionin on valmistauduttava vastaamaan vakautensa ja turvallisuutensa puolustamiseksi.
Mitä tulee toimintaan rajojemme ulkopuolella, en mene yksityiskohtiin, sillä komission jäsen Patten palaa tähän aiheeseen, mutta erityisesti on mainittava yhteistyö Yhdysvaltojen kanssa. Europolin ja Yhdysvaltojen välinen strategista yhteistyötä koskeva sopimus, jossa määrätään strategisen tiedon vaihtamisesta ja yhteyshenkilöistä, on hyvä esimerkki yhteistyöstä. Laajennamme parhaillaan yhteistyötä koskemaan poliisiviranomaisia Eurojustin kautta tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön keinoin. Myös parhaillaan neuvoteltavat sopimukset, jotka koskevat henkilötietojen vaihtoa, karkotuksia tai keskinäistä apua, ovat hyvin tärkeitä. Komissio on tyytyväinen neuvoston antamiin valtuuksiin, koska ne lujittavat arvojemme ja oikeusperiaatteidemme noudattamisen takaamista tulevissa yhteistyösopimuksissa.
Toistetaan nyt kuitenkin, koska se näyttää olevan tarpeen: terrorismin vastaisessa taistelussa kyse ei ole ainoastaan periaatteidemme puolustamisesta, vaan ensisijaisesti kansalaisten suojelemisesta ja sen varmistamisesta, että onnettomuushetkellä voidaan osoittaa solidaarisuutta. Haluan myös korostaa, että viime viikolla komissio ehdotti, että kaikki rikosten ja terrorismin uhrit Euroopan unionissa saisivat korvausta kokemistaan henkilökohtaisista vahingoista ja menetyksistä ja että korvaukselle määritettäisiin minimitaso. Myös lentoliikenteen ja väestönsuojelun alan käytännön aloitteet perustuvat solidaarisuuteen ja ennalta ehkäisyyn. Aloitteilla pyritään parantamaan koordinointia ja yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä sellaisilla aloilla kuten kansanterveys ja yhteisölle elintärkeiden vesijohtoverkoston, sähkön tai ydinvoimaloiden kaltaisten julkisten palvelujen suojaaminen.
Eurooppalaisessa väestönsuojeluharjoituksessa simuloidaan ensimmäistä kertaa 27. ja 28. lokakuuta sellaisten terrori-iskujen vaikutuksia, joihin liittyy säteileviä ja kemiallisia materiaaleja. Näin testataan komission perustaman uuden valvonta- ja tiedotuskeskuksen toimintaa. Merkittävät toimet eivät kuitenkaan saa päättyä tähän, eivätkä päätykään. Terrorismin torjunta ja sen vastainen taistelu edellyttävät enemmän kuin koskaan aiemmin unionin vahvistamista rauhaan, vapauteen ja oikeuteen perustuvana alueena. Tämä on yksi Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan suurimmista haasteista. Komissio esittää toimielinuudistukseen liittyviä ehdotuksia, jotta unionilla olisi käytettävissään kaikki tarvittavat voimavarat, joiden turvin se voi uutterasti ja tehokkaasti etsiä vastauksia nyt kohtaamiimme haasteisiin ja ennen kaikkea myös tulevaisuuden mukanaan tuomiin haasteisiin.
Patten
Arvoisa puhemies, olen iloinen voidessani osallistua tähän keskusteluun. Kuten neuvoston puheenjohtaja sekä ystäväni ja kollegani Vitorino sanoivat, Indonesian äskettäiset tapahtumat osoittavat selvästi, että kansainväliseen yhteisöön kohdistuva terroritekojen uhka on hyvin todellinen - huolimatta siitä valtavasta määrästä töitä, joita olemme vuoden aikana tehneet uhkan poistamiseksi. Osoitamme myötätuntomme ja surunvalittelumme kaikille Balin iskussa omaisensa menettäneille ja loukkaantuneille. Muistamme erityisesti australialaisia ystäviämme ja lupaamme heille tutkia läheisen yhteistyön mahdollisuuksia terrorismin torjumiseksi kaikissa muodoissa. Lähetämme lähiaikoina korkean tason troikan Indonesiaan keskustelemaan osuudestamme tässä taistelussa. Troikka jatkaa matkaansa myös Australiaan varmistamaan sen, että voimme tarjota mahdollisimman paljon tukea myös yhteistyössä Australian kanssa.
Euroopan unioni on osallistunut eturintamassa kansainvälisiin pyrkimyksiin terrorismin torjumiseksi. Toimemme heti syyskuun 11. päivän iskun jälkeen osoittivat seikan, jota olen korostanut Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevassa keskustelussa: kun poliittista tahtoa löytyy, voimme toimia tehokkaasti toimielinrakenteesta riippumatta.
Euroopan komissio käynnisti useita käytännön toimenpiteitä muutaman päivän kuluttua Yhdysvaltoihin kohdistuneesta terrori-iskusta. Tämä johti niin kutsutun ylimääräisen Eurooppa-neuvoston 21. syyskuuta hyväksymään toimintasuunnitelmaan. Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi viikkoa myöhemmin päätöslauselman 1373 - hyvin käänteentekevän päätöslauselman, jossa ensimmäistä kertaa esitettiin selkeitä toimia, joita kaikkien jäsenvaltioiden on toteutettava terrorismin torjumiseksi. Sanoin tarkoituksella ?on toteutettava?. Päätöslauselma on annettu YK:n peruskirjan luvun VII nojalla, joten se on sitova. Se, että tällainen päätöslauselma sai maailmanlaajuista kannatusta, on osoitus kansainvälisen paheksunnan määrästä syyskuun 11. päivän hyökkäyksiä kohtaan.
Euroopan unionin toimintasuunnitelma ei ole kiveen kaiverrettu. Sitä on mukautettu siten, että se vastaa uusia tosiseikkoja, kuten päätöslauselmaa 1373. Olemme myös laatineet suunnitelman toimintasuunnitelman toteuttamiskeinoista. Olemme toteuttaneet unionissa käytännön toimia terroristijärjestöjen kieltämiseksi ja niiden rahoituksen tyrehdyttämiseksi, kuten aiemmat puhujat ovat todenneet. Kollegani korosti juuri äsken merkittävää edistystä poliisiasiain yhteistyössä ja oikeudellisessa yhteistyössä, rajojen turvallisuutta ja muita sisäisiä asioita.
Kaikki nämä keinot terrorismin torjumiseksi voivat kuitenkin olla todella tehokkaita ainoastaan, jos niitä sovelletaan kaikkialla - jos terroristeille ei jää piilopaikkoja ja heidän rahoituskanavansa häviävät. Uusi haasteemme on siis auttaa niitä maita, jotka institutionaalisen heikkouden, asiantuntemuksen puutteen tai rahavarojen puutteen vuoksi eivät itse voi täysin panna täytäntöön päätöslauselmaa 1373.
Tässä toiminnassa Euroopan unionin osallistuminen on ratkaisevan tärkeää. Suuri osa työstä on tehtävä aloilla, joilla Euroopan unionille on kertynyt valtavasti asiantuntemusta esimerkiksi Phare-, Tacis-, Meda- ja CARDS-ohjelmien kautta. Tarkoitan tällä työtä, jota parhaillaan teemme kumppaneidemme kanssa auttaaksemme näitä valtioita luomaan tehokkaita lakia valvovia toimielimiä, parantamaan valvontaa rajoilla ja torjumaan rahanpesua. Eurooppa-neuvoston 22. heinäkuuta antamissa päätelmissä kehotettiin pohtimaan, mitä vielä voisimme tehdä jo käynnistyneen toiminnan lisäksi.
Olemme hyväksyneet strategian, jota neuvosto kannatti Coreperin kokouksessa 3. lokakuuta, sellaisten pilottivaltioiden määrittämiseksi, joiden katsomme selvästi tarvitsevan apua ja joissa katsomme komissiosta olevan hyötyä. Tutkimme toimintamahdollisuuksia Keski-Aasian, Etelä- ja Kaakkois-Aasian maissa ja Persianlahdella, jotka ovat terrorismin torjunnan kannalta hyvin tärkeitä alueita. Toivomme voivamme lähettää valtuuskuntia näihin maihin mahdollisimman pian käytännön hankkeiden käynnistämiseksi erityisesti terrorismin rahoituksen alalla.
Olemme myös sisällyttäneet terrorismin vastaisen taistelun kaikkiin ulkosuhteiden alan toimiin. Arvioimme järjestelmällisesti suhteitamme yhteisön ulkopuolisiin maihin ottaen huomioon niiden mahdollisesti terroristeille antaman tuen. Tässä yhteydessä tutkimme terrorismin vastaisen yhteistyön liittämistä tai sisällyttämistä uusiin sopimuksiin, kuten on tehty Libanonin, Algerian ja Chilen kanssa tehtävien assosiaatiosopimusten yhteydessä.
On kuitenkin muistettava, että ulkoiset toimemme ovat laajempia kuin poliittinen vuoropuhelu. Euroopan unioni on valtava kehitysavun toimittaja. Kaikesta kansainvälisestä avusta 55 prosenttia ja kaksi kolmannesta kaikesta tuesta tulee meiltä. Tämä osuus kansainväliseen turvallisuuteen sen laajassa merkityksessä unohdetaan usein. Köyhyys tai ympäristön rappeutuminen eivät aiheuta tai oikeuta terrorismia. Köyhät eivät myöskään ole muita ihmisiä ilkeämpiä. Kuitenkin suurin osa rikoksista rikkaissa yhteiskunnissa kohdistuu köyhiin ja vastaavasti poliittinen epävakaisuus ja väkivalta on todennäköisintä köyhimmissä maissa. Tämä on ilmeisintä hajonneissa tai hajoavissa valtioissa. Jos haluamme viedä Al Qaida - järjestöltä tai muilta terroristiverkoilta maaperän, jolla suunnitella tulevia julmuuksiaan, meidän on tehtävä kaikkemme heikkojen tai hajoavien valtioiden tukemiseksi.
Toimintamme Afganistanissa on tästä hyvä esimerkki. Euroopan unioni on suurin avunantaja raunioina olevan maan jälleenrakentamisessa. Pelkästään yhteisön talousarviosta osoitetut varat ovat yli miljardi euroa seuraavien viiden vuoden aikana. Tästä suuri osa menee valtion toiminnallisiin kuluihin, kuten poliisien, sairaanhoitajien, lääkärien, opettajien ja virkamiesten palkkoihin.
Näin paljon olemme tähän mennessä saaneet aikaan taistelussa terrorismia vastaan. Lopuksi haluan kuitenkin todeta, että voimme valita terrorismin vastaiseen toimintaan joko laajan tai kapean näkökulman. Kapeasta näkökulmasta keskitytään terroristeihin ja terroritekoihin, niihin syyllistyneiden löytämiseen, tekojen ehkäisemiseen ja niihin puuttumiseksi. On olemassa kuitenkin myös laajempi näkökulma: toimintamme olisi nähtävä osana järkkymätöntä demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion tukemista. Meillä on käytössämme paljon välineitä terrorismin perimmäisten syiden käsittelemiseksi sekä köyhyyden että taloudellisen kehityksen osalta, instituutioiden vahvistamisen ja oikeusvaltion osalta. Tällä alalla toiminnallamme on eniten vaikutusta terrorismin vastaisessa taistelussa.
Terrorismin vastainen taistelu ei ole tavanomaista sotatoimintaa. Sillä ei todennäköisesti ole alkua, keskivaihetta tai kunniallista loppua antautumisineen ja rauhansopimuksineen. Se vain jatkuu aina uudessa muodossa, aina on muutama tuhat terroristia ihmiskuntaa vastaan.
Neuvoston puheenjohtaja siteerasi aiemmin Karl Popperin teosta Avoin yhteiskunta ja sen viholliset. Uskon teoksen olleen meidän sukupolvellemme lähes yhtä merkittävä asenteiden muokkaaja kuin kenen tahansa suuren poliittisen filosofin kirjoitukset. Kun Karl Popper kirjoitti nyt siteeratut sanat, hän viittasi vihollisena totalitarismiin - joka onkin paljon selvempi vihollinen. Vastauksena totalitarismiin hän väitti, turvautuen muihin poliittisiin filosofeihin kuten Burkeen, että vapautta on rajoitettava tietyssä määrin, jotta se voidaan säilyttää.
Meillä on tänään vastassamme toisenlainen ongelma. Terroritekojen toteuttaminen vapaita yhteiskuntia vastaan on paljon helpompaa avoimissa yhteiskunnissa. Ainoa tapa tehdä terrorismista täysin mahdotonta olisi maailmanlaajuinen orwellilainen yhteiskunta, jonka perustaminen sinänsä olisi neuvoston puheenjohtajan ja minun itseni kaltaisten liberaalien mielestä terrorismiin verrattava teko. Tässä meillä on todellinen paradoksi. Tämän vuoksi on tärkeää, että avoimet yhteiskunnat ja liberaalit demokratiat tekevät halukkaasti järkevää yhteistyötä arvojaan vaarantamatta.
Terrorismin vastainen taistelu edellyttää ennennäkemättömän laajaa ja syvällistä kansainvälistä yhteistyötä: poliittista, taloudellista ja turvallisuutta koskevaa yhteistyötä. Euroopan unionin on tehtävä yhteistyötä tarmokkaasti, anteliaasti ja luovasti toivon mukaan avainhahmona hyvin suunnitellussa ja päättäväisesti toteutetussa monenvälisiin sitoumuksiin perustuvassa taistelussa.
Brok (PPE-DE)
ulkoasioiden, ihmisoikeuksien, yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtaja. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat komission jäsenet, haluan esittää vastalauseen merkittäväksi pöytäkirjaan. Päätöslauselmia, joihin ryhmät nyt ovat esittäneet tarkistuksia, on valmisteltu kahdessa valiokunnassa. Mielestäni ei ole oikein eikä asianmukaista, ettei kollegani toisesta valiokunnasta ole ensimmäisten puhujien joukossa. Pyydän muuttamaan puhujalistaa siten, että kollegani saa puheenvuoron minun jälkeeni, minkä jälkeen tulevat muut ryhmien puheenvuorot. En usko kenenkään muissa ryhmissä vastustavan tätä.
Sillä, että terrorismia käsitellään näissä kahdessa valiokunnassa, on symbolista merkitystä. Se, että ryhmien esittämät tarkistukset liittyvät työhön, jota olemme tehneet yhdessä ja jonka esitimme yhdessä, osoittaa selvästi, että käsittelemme nyt aivan uutta seikkaa, tarvetta torjua terrorismin syöpäkasvaimen kaltaista kasvua yhdistämällä sekä sisäinen että ulkoinen turvallisuus. Perinteinen poliisitoiminta ja valtioiden sisäiset toimet terrorismin tukahduttamiseksi eivät enää riitä takaamaan onnistumista, eikä tilannetta enää voida ratkaista perinteisin sotilaallisin keinoinkaan. Turvallisuuspolitiikka on nyt määriteltävä uudelleen siten, että ongelman rajat ylittävä luonne käy selväksi. Vastustaja ei ole tietyn rajan ulkopuolella; hän on rajojemme sisäpuolella. Hän on häntä suojaavien rajojen sisäpuolella, koska hän valmistautuu tekemään jotain toisessa valtiossa, mikä tarkoittaa, etteivät rajat enää erota meitä vihollisistamme vaan suojelevat heitä. Tämän vuoksi meidän on kehitettävä uusia menetelmiä, ja tänään pyrimme edistämään useita ehdotuksia.
On joka tapauksessa selvää, että sotavoimien, turvallisuuspalvelujen ja salaisten palvelujen yhteistyötä tarvitaan kaikissa sotilaallisissa ja sisäistä turvallisuutta koskevissa asioissa, sillä näin saadaan tietoja siitä, kuinka terrorismia vastaan olisi toimittava. On mahdoton hyväksyä kansalaisten joutumista tapetuiksi jäsenvaltioissamme, koska kansallisvaltiot eivät halua vaihtaa tietoja.
Vaikka merkittävää edistymistä onkin tapahtunut syyskuun 11. päivän jälkeen, uskon että vain osa siitä, mistä silloin keskusteltiin, on toteutunut. Komission jäsen Patten viittasi suoraan Balin kauhistuttaviin tapahtumiin, jotka jälleen kerran osoittivat, kuinka tällaiset tapahtumat lisääntyvät nopeasti. On kuitenkin selvää, että niitä voidaan menestyksekkäästi torjua ainoastaan noudattamalla oikeusjärjestystä, kansainvälinen oikeus mukaan luettuna. Emme voi vastata rikkomalla lakia, mutta meidän on oltava asemassa, jossa olemme valmiita toimimaan samalla kun huolehdimme oikeusjärjestyksen ja kansainvälisen oikeuden noudattamisesta. Tilanne on tämän vuoksi monimutkainen, ja se liittyy Yhdistyneisiin Kansakuntiin ja turvallisuusneuvoston asemaan. Turvallisuusneuvoston ensisijainen ja tärkein tehtävä on johtaa ulkopoliittisia asioita, mutta se ei ole ainoa tapa toimia.
Mielestäni meidän olisi keskusteltava yleisestä terrorismin vastaisesta sopimuksesta. Uskon myös, että on tehtävä selväksi, ettei siviilien surmaamista terroriteoissa voida perustella uskonnolla, köyhyydellä tai millään muullakaan. Terrorismille ei ole mitään puolusteluja - ei minkäänlaisia perusteita!
Hernández Mollar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kollega Brok esitti puheensa alussa pyynnön, ja mielestäni hän ansaitsee vähintäänkin puheenjohtajiston vastauksen. Vahvistan joka tapauksessa mitä hän sanoi ottaen huomioon lisäksi sen, että kun valtuudet päätöslauselman laatimiselle annettiin, puheenjohtajakokous kuuli ulkoasioita, ihmisoikeuksia, yhteistä turvallisuutta ja puolustuspolitiikkaa käsittelevä valiokuntaa sekä kansalaisten vapauksia ja oikeuksia sekä oikeus- ja sisäasioita käsittelevää valiokuntaa. Tämän vuoksi se näkyy parlamentin henkilöstön äänestysluettelossa.

Puhemies.
Koska toivotte vastausta, olen iloinen voidessani sen antaa: työjärjestyksessä määrätään puhujien järjestyksestä. Sekoitatte nyt keskenään työjärjestyksen 37 artiklan ja 42 artiklan tai 50 artiklan, jonka mukaan ehdotuksen laatija tai valiokunnan puheenjohtaja käyttää ensimmäisen puheenvuoron. Tästä ei määrätä työjärjestyksen 37 artiklassa. Puheenjohtajakokouksen olisi pitänyt muuttaa puhujien järjestystä, mitä se ei ole tehnyt. Minun on näin ollen noudatettava työjärjestystä. Voitte uskoa, että pahoittelen tätä. Saatte aikanaan puheenvuoron, mutta minun on noudatettava määriteltyä puhujajärjestystä.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olipa puheenjohtajakokous päättänyt mitä tahansa, haluan kuitenkin korostaa, että meidän on nimenomaan noudatettava työjärjestystä. Sanoitte itse, että ehdotuksen laatijat käyttävät ensimmäiset puheenvuorot. Laatijat ovat näiden kahden valiokunnan nimittämiä. Työjärjestyksen mukaan mietintöihin otetaan eri henkilöiden tekemiä tarkistuksia. Se on tavanomainen menettely tarkistusten osalta. Molemmat ehdotusten laatijat ovat läsnä. Ehkä nyt onkin sattunut erehdys! Kenties puheenjohtajisto ja varsinkin sen jäsenet ovat riittävän joustavia myöntämään virheen, jotta voisimme tehdä kerrankin jotain aivan uutta ja estää joustamattomuutta paljastamasta, kuinka kyvytöntä poliittinen päätöksenteko voi olla.

Puhemies.
Toistan vielä: sanomani ei ollut väärin tulkittu tai epäselvä. Nyt sovelletaan työjärjestyksen 37 artiklaa, jossa ei määrätä ehdotuksen laatijasta.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan käyttää työjärjestyspuheenvuoron esittääkseni, että valiokuntani puheenjohtaja Hernández Mollar puhuisi ennen minua. Brok on oikeassa: ehdotus on kahden valiokunnan yhteinen. Liberaalien ryhmän edustajana kansalaisten vapauksia ja oikeuksia sekä oikeus- ja sisäasioita käsittelevässä valiokunnassa toivon valiokunnan puheenjohtajan puhuvan ennen minua. Jos työjärjestys ei tätä salli, se on väärin. Olkaamme joustavia hyväksymään asioiden oikean järjestyksen.

Puhemies.
Arvoisat parlamentin jäsenet, ehdotan seuraavaa. Kuulen parlamentin jäsentä, jolla periaatteessa työjärjestyksen mukaan olisi seuraava puheenvuoro. Jos hän suostuu, en vastusta puheenvuoron antamista ensin Hernández Mollarille.

Terrón i Cusí (PSE).
Arvoisa puhemies, päätöslauselman laatimisprosessi oli suhteellisen omituinen ja siitä on aiheutunut vaikeuksia meille kaikille.
Terrorismin vastaiseen taisteluun liittyy selvästi sekä sisä- että ulkopolitiikan näkökohtia, enkä haluaisi, että valiokuntani tekemän työn arvoa väheksytään.
Pyydän teitä näin ollen antamaan puheenvuoron Hernández Mollarille ennen minua. Jos tämä on työjärjestyksen mukaan mahdotonta, olen valmis vaihtamaan vuoroa hänen kanssaan, mistä en usko aiheutuvan mitään ongelmia henkilöstölle.

Puhemies.
Yleinen mielipide vaikuttaa kannattavan työjärjestyksen sivuuttamista ja annan mielelläni puheenvuoron Hernández Mollarille.
Ymmärtänette kuitenkin, että olen hyvin tarkka säännöistä ja että minun on otettava tekstit huomioon, tai muutoin minua syytetään niiden laiminlyönnistä.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, politiikassa enemmistön tahto on sääntöjä voimakkaampi ja tässä tapauksessa kollegani, joita kiitän lämpimästi heidän sanoistaan, ovat ilmaisseet selvästi tahtonsa.
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat komission jäsenet, viimeisimmästä komission julkaisemasta vuoden 2002 selvityksestä käy ilmi, että kuuden kuukauden kuluttua syyskuun 11. päivän tapahtumista useampi kuin kaksi kolmesta Euroopan kansalaisesta oli sitä mieltä, että terrorismin vastainen taistelu on asia, jota on käsiteltävä pikemminkin Euroopan unionin tasolla kuin kansallisella tasolla.
Ansaitsevatko Euroopan unioni ja jäsenvaltiot edelleen tämän luottamuksen nyt puolentoista vuoden kuluttua tapahtumista? Tänään käytävää keskustelua olisi arvioitava tämän kannalta. Tarkoituksena on keskustella Euroopan unionin edistymisestä tiukassa terrorismin vastaisessa taistelussa ja sen tulevasta strategiasta.
Suuren työmäärän ja merkittävien ponnistusten jälkeen on nyt aika pysähtyä ja pohtia, mitä olemme saavuttaneet ja missä olemme epäonnistuneet. Mitä meidän olisi seuraavaksi tehtävä? Aivan varmasti paljon töitä on tehty. Mietitäänpä terrorismin vastaisen taistelun toimintasuunnitelman laatimista, yhteisten määritelmien ja rangaistusten hyväksymistä ennätysajassa sekä pidätys- ja antautumismääräyksiä. Näiden lisäksi, kuten täällä on jo todettu, on perustettu Eurojust ja herätetty henkiin Europol. Meidän on kuitenkin oltava rehellisiä ei pelkästään itsellemme vaan myös kansalaisille. Terroriuhkan tämänhetkisen todellisuuden ja tilanteen edessä monet yhteisön toimenpiteet ovat vain teoreettisia.
Syyskuun 11. päivän tapahtumat toivat esiin kaikki esteet vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiselle. Jos uusi kriisitilanne nyt syntyisi, luuletteko te arvoisat kollegat, että Euroopan kansalaiset ja varsinkaan terrorismin uhrit ja heidän perheensä tyytyisivät selitykseen, jonka mukaan Euroopan unionin reaktion tehottomuus johtuu sen pilareihin perustuvasta rakenteesta, vaikeudesta tehdä yksimielisiä päätöksiä, joidenkin jäsenvaltioiden asenteesta ja kieltäytymisestä Europolin kanssa käytävästä tietojenvaihdosta? Minä en luule.
Syyskuun 11. päivän tapahtumat saivat meidät ymmärtämään, ettei Euroopan unioni ole täysin sopeutunut uuteen maailmanjärjestykseen. Esitän kolme perustavaa laatua olevaa näkökulmaa. Ensinnäkin terrorismi pyrkii järkyttämään oikeusvaltion vakautta. Tehtävämme on siis pyrkiä vahvistamaan yhteisön lainsäädännön sisältöä ja legitiimiyttä. Tällä hetkellä siihen on vain yksi tapa: on hyväksyttävä Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan työ vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomisen kaikkien näkökohtien yhteisöllistämiseksi. Niihin kaikkiin on sovellettava samoja demokraattisen ja oikeudellisen valvonnan sääntöjä.
Terrorismilla pyritään ruokkimaan yhteisön kansalaisten keskinäisiä ristiriitoja. Meidän on otettava huomioon se, ettei terrorismi merkitse vain pommin asettavaa henkilöä tai asetta käyttävää henkilöä, vaan että siihen liittyy infrastruktuuri, rahoituskeinot, oikeudellista neuvonantoa ja tietoja mahdollisista tavoitteista sekä turvapaikoista. Yhteiskunnan tuntema inho kaikkia niitä kohtaan, jotka turvautuvat rikoksiin ja uhkailuihin on näin ollen olennainen terrorismin vastaisen taistelun näkökohta.
Lisäksi terrorismissa hyödynnetään yhteiskuntiemme avautumista mahdollisimman suuren vahingon aiheuttamiseksi. Terroristit hyödyntävät jäsenvaltioiden välisten fyysisten rajojen sekä jäljellä olevien oikeudellisten rajojen ja poliisitoiminnan rajojen poistumista, ja tämän vuoksi on tärkeää, että tällaisen alueen kehittämisessä estetään sen väärinkäyttö tuomioistuimien kautta.
Valiokunnassa, jonka puheenjohtajana minulla on kunnia toimia, kiinnitämme edelleen huomiota sekä terrorismin vastaisen toimintasuunnitelman soveltamiseen että unionin tulevaan strategiaan. Varaamme itsellemme myös oikeuden tiedottaa parlamentille, jos katsomme unionin terrorismin vastaisen sitoumuksen höltyvän tai jos viranomaisten tai hallitusten väliset kiistat uhkaavat vaarantaa Euroopan kansalaisten turvallisuuden.

Puhemies.
Ennen kuin annan puheenvuoron Terrón i Cusílle, joka edustaa Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmää, haluan kiittää häntä vielä kerran ymmärryksestä ja joustavuudesta, jonka avulla pystyimme taistelemaan työjärjestyksen terrorismia vastaan.

Terrón i Cusí (PSE).
Kiitos arvoisa puhemies. Haluan ryhmäni puolesta korostaa, että vauhti, jolla Euroopan unioni on tehnyt päätöksiä syyskuun 11. päivän jälkeen, on osoitus poliittisesta tahdosta ja sen kautta saavutettavista hienoista asioista. Haluan muistuttaa tästä siksi, että nyt vuoden kuluttua olemme huolestuneita siitä, ettei näiden päätösten soveltaminen ole edistynyt yhtä nopeasti.
Tarvitaan poliittista tahtoa, mutta - ja toistan nyt valiokuntani puheenjohtajan sanat - tarvitaan myös uusia menettelyjä, joiden avulla voimme täyttää kansalaisten vaatimukset.
Valmistelukunnan on käsiteltävä tätä aihetta ja ehdotettava tarvittavia muutoksia, jotta saadaan aikaan yhtenäinen sisäisen oikeuden kattava rakenne. Tämä kenties yhteisön erikoiskieleltä kuulostava esitys tarkoittaa sellaisia asioita kuten yhtenäinen oikeusperusta - jota ei tällä hetkellä ole - Euroopan unionissa toimivien terroristien varojen jäädyttämiseksi ja Europolin kaltaisten asioiden ratkaisemista. Haluan kysyä neuvostolta, sallitaanko parlamentin jälleen osoittaa Europolille varoja yhteisön talousarviosta, ja jos määrärahat jäävät vain muistomerkiksi eikä niitä käytetä, kuinka kauan pystymme selittämään tällaisen asiaintilan kansalaisille.
Kysyn teiltä suoraan, oletteko valmistautuneet toiminnallisen Eurojustin kehittämiseen esimerkiksi eri asteisen tietosuojan ongelmien ratkaisemiseksi. Toivon, että olette valmistautuneet ja että parlamentti otetaan kaikin tavoin mukaan tähän työhön, kuten syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen, millä oli myönteinen vaikutus toimintaan.
Katsomme, ettei näitä toimenpiteitä myöskään voida erottaa muista yhteiskuntiemme puolustuksen vahvistamiseksi suunnitelluista toimenpiteistä. Oikeusvaltion puolustaminen, kansalaisten entistä suurempi luottamus toimielimiin, demokraattinen vuoropuhelu, rasismin ja muukalaisvihan huolellinen torjuminen, uhrien kunnioittaminen ja heille maksettavat korvaukset - tämän osalta olen iloinen komission jäsenen ehdotuksesta - sekä näihin periaatteisiin perustuva ulkopolitiikka auttavat vahvistamaan terrorismin vastaista taistelua sekä sellaisten edellytysten aikaansaamista, jotka sallivat välittömän puuttumisen sellaisiin epävakaisiin tilanteisiin, jotka ovat kaikkien kannalta hyvin vaarallisia.
Tämän osalta haluan myös kysyä, kuinka tätä alaa koskevat yhteistyöneuvottelut Yhdysvaltojen kanssa edistyvät. Haluan kysyä myös sitä, aiotteko tiedottaa parlamentille neuvottelujen edistymisestä ja tuloksista ja aiotteko ottaa tämän osalta huomioon parlamentin viime joulukuussa antaman päätöslauselman.
Lopuksi minun on todettava, ettei kukaan Euroopassa ymmärrä sitä, että sellaiset sanat kuten yksimielisyys, määrävähemmistö ja pilarit voivat haitata yhteistyötämme terrorismin vastaisessa taistelussa.
Meidän on taattava kansalaisille entistä suurempi vapaus turvaamalla jäsenvaltioiden välinen yhteistyö tehokkuuden lisäämiseksi.
Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, kompromissiin ei päästä sellaisten kanssa, jotka vihaavat vapautta ja demokratiaa. Suvaitsemattomuutta ei voida suvaita. Tämän vuoksi meillä on entistä enemmän työtä kansalaisten luottamuksen voittamiseksi kuvatessamme Eurooppaa ja Yhdysvaltoja ihmisoikeuksien, syrjimättömyyden, erilaisuuden kunnioittamisen ja kritiikin ymmärtämisen johtotähtinä. On paradoksaalista, että afrikkalaiset ja aasialaiset nuoret ihailevat kaukaa amerikkalaista elämäntyyliä, mutta tuomitsevat samalla Yhdysvallat suureksi saatanaksi.
Meidän on esimerkiksi osoitettava, että ymmärrämme maltillisen, kohtuullisen ja myötätuntoisen uskonnon sekä kaikissa uskonnoissa, ei pelkästään islamissa, piilevän dogmaattisen fundamentalismin välisen eron. Meidän on kuitenkin pyrittävä erityisesti pitämään yllä vuoropuhelua muslimien kanssa ja otettava heidät osaksi eurooppalaisia yhteiskuntiamme. Meidän on todistettavasti kohdeltava muita kuten haluamme kansalaisiamme kohdeltavan. Eikö olisi ollut loistava ele ja moraalisesti hyväksyttävä teko tarjota ilmakuljetusta kaikille Balin pommi-iskun uhreille osoittaaksemme, ettemme etsi joukosta vain rikkaita valkoisia länsimaalaisia? Kenties vielä ei ole liian myöhäistä tehdä jotain.
Kansainvälinen terrorismin vastainen taistelu liittyy pakostakin joukkotuhoaseiden torjumiseen. Olemme kaikki tietoisia Irakin tilanteen kehittymisestä. Vaarana on se, että ennalta ehkäisevä sotatoiminta, joka tähtää hallinnon vaihtamiseen, saa Yhdysvallat näyttämään imperialistiselta vallalta Lähi-idässä. Se loisi aivan uuden terrorismia ruokkivan perusteen.
Meidän on huolehdittava terrorismin vastaisen toiminnan avoimuudesta ja kunnioitettava vapautta ja demokratiaa, mutta 30-sivuisessa suunnitelmassa parlamentti mainitaan vain neljä kertaa. Neuvosto neuvottelee vastavuoroista oikeusapua, karkottamista ja henkilötietojen vaihtoa koskevasta sopimuksesta Yhdysvaltojen kanssa. Sopimus kattaa Europolin ja FBI:n yhteistyön. Periaatteessa tämä on hyvä asia, mutta demokraattinen ja oikeudellinen valvonta puuttuvat. Vaikka asia koskee oikeutta ja sisäasioita, jotka tavallisesti edellyttävät jossain määrin myös parlamentin osallistumista, ulkoisista sopimuksista neuvotellaan ilman parlamentaarista valvontaa. Tämä ei ole tyydyttävä tilanne ja se heikentää vapauden ja demokratian puolustamista koskevaa vaatimusta.
Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, terrorismin torjuntaa koskevassa mietinnössä on paljon kauniita sanoja. Niillä kuvataan demokratian turvaamista ja kansalaisoikeuksien takaamista sekä siviileihin kohdistuvien kriisien ehkäisemistä. Totuus on kuitenkin se, että olemme tällä hetkellä ratkaisevassa vaiheessa, jossa EU:n on päätettävä, haluaako se sokeasti seurata Yhdysvaltoja riippumatta siitä, mitä viimeksi mainittu päättää tehdä Irakin suhteen.
On myös syytä pohtia niitä huolenaiheita, jotka kollega Ludford esitti ennalta ehkäisevien iskujen osalta. Me olemme vaikeuksissa, jos käytämme kauniita sanoja, mutta toimimme toisin, ja tarkoitan tällä nyt erityisesti kansalaisoikeuksia. Päätöslauselmassa hyväksytään EU:n terrorisminvastainen strategia kokonaisuudessaan ja siihen sisältyy myös EU:n lista terroristijärjestöistä. Nyt kohtaamme ajankohtaisen ongelman, sillä Filippiinien NPA (National People's Army) ja kommunistinen puolue ja niiden parhaillaan Alankomaissa maanpaossa oleva johtaja José Maria Sison ovat todennäköisesti joutuneet EU:n terroristilistalle. Ongelmana on se, että nämä ryhmät ovat merkittävä osa Filippiinien rauhanneuvotteluihin osallistuvaa verkostoa. Prosessi on muuten jatkunut jo useita vuosia.
Parlamentti on joka tapauksessa antanut kaksi päätöslauselmaa, joissa rauhanprosessia tuetaan voimakkaasti, ja uskon Haarderinkin äänestäneen toisen päätöslauselman puolesta. Nyt me olemme asettamassa yhden rauhanprosessin merkittävistä osapuolista EU:n terroristijärjestöjen listaan. Jos tämä ei ole tyystin kriisien ehkäisemistä koskevien kauniiden sanojen vastaista, niin mikä sitten? Me aiheutamme ongelman, ja kehottaisinkin komission jäsentä Pattenia sekä Haarderia lukemaan uudestaan Popperinsa. On edelleen olemassa totalitaristisia järjestelmiä, joita on vastustettava. Jos emme EU:ssa erota toisistaan terroristia ja vapaustaistelijaa, on maailma kovin surullinen paikka meidän kaikkien kannalta.
Haluaisin saada lopullisen vastauksen seuraaviin kysymyksiin: onko totta, että Sison, NPA ja Filippiinien kommunistinen puolue mainitaan EU:n terroristilistalla? Onko totta, että näin toimimalla tuomitsemme koko rauhanprosessin epäonnistumaan? Onko kukaan pohtinut sitä, kuinka nämä kauniit sanat sovitetaan yhteen kovan todellisuuden kanssa?

Lagendijk (Verts/ALE).
Suurin osa ihmisistä - luultavasti lähes kaikki - yhdistävät terrorismin ja terrorismin vastaisen taistelun hiljattain Balilla todistamiimme äärimmäisen väkivaltaisiin tapahtumiin. Valitettavasti väkivaltainen käsitys on perusteltua terrorismin osalta, mutta se ei ole sitä, eikä sen pidäkään olla, terrorismin vastaisen taistelun osalta.
Olen iloinen siitä, että parlamentti on päässyt yhteisymmärrykseen pääosin väkivallattomasta terrorismin vastaisesta taistelusta. Haluan mainita joitakin tekijöitä: terrorismi ei ole luonnollinen ilmiö, mutta sillä on taloudelliset ja yhteiskunnalliset juuret, ja juuri tämän vuoksi EU:n ohjelmat voisivat tuoda lisäarvoa. Kuten komission jäsen Patten aikaisemmin totesi, tehokkain terrorismin vastainen strategia on konfliktien estäminen. Ainoastaan Yhdistyneet Kansakunnat voivat legitiimisti päättää sotilaallisista toimista. Nämä ovat tekijöitä, joita ryhmäni kannattaa voimakkaasti, sillä ne ovat merkittäviä terrorismin väkivallattomassa torjunnassa. Lisätään tähän Yhdysvaltain unilateraalia politiikkaa koskeva huoli sekä ennalta ehkäisevien iskujen torjuminen, perustavaa laatua olevien kansalaisoikeuksien suojelun korostaminen sekä minimitason vahvistamisen tarve rikosoikeuden alalla, ja voidaan uskoakseni sanoa, että päätöslauselmassa esitetään tasapainoinen arvio syistä ja mahdollisista toimista. Minun mielestäni tässä on kyse eurooppalaisesta terrorismikäsityksestä, joka ei ole verrattavissa amerikkalaiseen käsitykseen, mutta se käy perustaksi terrorismia koskevaan puolueettoman ja tasapuoliseen keskusteluun.
Meidän on kuitenkin huolehdittava siitä, ettei tätä tasapainoista paperille saatettua näkemystä kyllästetä sortotoimien ja sotilaallisen toiminnan hallitsemalla käytännöllä. Olen vakuuttunut siitä, että ainoastaan, jos käytäntö on yhtä tasapainoinen kuin tämän päätöslauselman sisältö, onnistumme torjumaan terrorismia menestyksekkäästi ilman, että aiheutamme uusia terrorismin syitä.
Lopuksi päätöslauselmassa viitataan Euroopan unionin Galileo-satelliittinavigointi- ja paikannusjärjestelmän perustamiseen. Olen lukenut uudelleen myös Galileosta käydyn keskustelun. Siinä toistettiin useasti, että Galileo on periaatteessa siviilijärjestelmä, jota ei käytetä eikä pidä käyttää sotilaallisen tiedon keräämiseen, ja käsittääkseni ensimmäisen sukupolven Galileo-järjestelmä on täysin sopimaton minkään terrorismin vastaisessa taistelussa hyödyllisen tiedon keräämiseen. Tämän vuoksi en lainkaan ymmärrä, miksi parlamentti on halukas esittämään viittauksen Galileoon. Mielestäni viittaus on joko ennenaikainen, koska Galileosta ei nykyisessä muodossaan ole mitään apua, tai sitten Euroopan parlamentille on joskus annettu väärää tietoa. Galileo on varmasti niin sanottu kaksikäyttöjärjestelmä, ja näistä syistä viittaus Galileoon terrorismin vastaista taistelua koskevassa päätöslauselmassa olisi poistettava.

Camre (UEN).
Arvoisa puhemies, voi olla epähienoa sanoa näin, mutta islamilaisen maailman demokratisoituminen on ratkaisevan tärkeää länsimaiden turvallisuuden kannalta. Terrorismin torjuminen ja sen vastainen taistelu eivät onnistu tehokkaasti niin kauan kuin niin monet miljoonat ihmiset elävät toivottomassa tietämättömyydessä, köyhyydessä, poliittisessa ja taloudellisessa taantumassa ilman todellista vapautta. Valitettavasti heidän tilanteensa pysyy tällaisena, kunnes länsimaat puuttuvat tilanteeseen.
Eurooppalaiset johtajat, Tony Blairia ja Tanskan hallitusta lukuun ottamatta, elävät siinä väärässä uskossa, että koko ongelma on vielä ratkaistavissa sisäisesti, siten että tarjoamme avuksi diplomaattista lörpötystä, katsomme miten käy ja kritisoimme Yhdysvaltoja toivoen, etteivät terroristit todella iske eurooppalaiseen kaupunkiin. Kansa ei ole syössyt vallasta yhtäkään arabijohtajaa viimeiseen 80 vuoteen eikä mikään muutu, jos emme puutu asiaan. Eurooppa on yksinkertaisesti ajautunut tilanteeseen, jossa olimme vuonna 1938, kun Chamberlain palasi tapaamasta Adolf Hitleriä Münchenistä ja julisti, että rauha saadaan aikaan.
Ymmärrän täysin, että Yhdysvaltojen on vaikea luottaa meihin, sillä emme uskalla toteuttaa kauniita sanojamme voimakeinoin. Euroopasta ei tule varteenotettavaa kumppania antamalla ties miten monia päätöslauselmia. Sellainen meitä tulee vasta kun kehitämme valtioidemme sotavoimat samalle tasolle kuin Yhdysvallat.
Terroristeja tuottavien ja rahoittavien valtioiden diktatoriset järjestelmät eivät nauti kansan suosiota, mutta kansa on niin sorrettua, ettei se pysty vallankumoukseen. Jos vapautta ja demokratiaa koskevilla opeillamme on jotain merkitystä, meidän on taisteltava yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa kaikkia diktatorisia terrorismia synnyttäviä valtioita vastaan. Kiitän ministeri Haarderia siitä, että hän selvästi korosti tätä tarvetta.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, olin parlamentin valtuuskunnan mukana Washingtonissa unohtumattomana syyskuun 11. päivänä 2001. Päivä on koko niin kutsutun kansainvälisen terrorismin vastaisen maailmanlaajuisen taistelun kiinnekohta. Kyseisen mustan tiistain taustalla olevat islamistiset voimat on kiistatta osoitettu. Uhka jatkuu tänäkin päivänä, kuten äskettäiset iskut Indonesiassa ja Israelissa osoittavat.
Ei siis ole epäilystäkään siitä, etteikö maailmanlaajuinen islamilaisen terrorismin vastainen taistelu ole välttämätön. Parlamentin nyt tarkasteltavana oleva yhteinen päätöslauselmaehdotus osoittautuu tässä yhteydessä kuitenkin merkitykseltään vähäiseksi. Ensinnäkin islamilaisen uhan luonnetta kuvataan liian vähän. Päätöslauselmassa tarjotaan ainoastaan mahdollisia ratkaisuja islaminuskon leviämisen torjumiseksi. Tämä ei riitä. Meidän on suhtauduttava uhan luonteeseen paljon vakavammin. Tarvitaan ehdottomasti lisää tietoja näiden terroristien henkisistä opeista.
Lisäksi päätöslauselma aiheuttaa sekaannusta. Viittaan erityisesti yhteisen päätöslauselmaehdotuksen 28 kohtaan, jossa suositellaan terrorismin vastaisen lausekkeen sisällyttämistä EU:n ja kolmansien maiden välisiin sopimuksiin terrorismin torjumiseksi. Kuka tätä voisi vastustaa? Asia on kuitenkin niin, että kaikista maista juuri Libanonin tasavallan kanssa tehty assosiointisopimus mainitaan esimerkkinä. Kyseessä on valtio, jossa islamilainen terroristiliike Hizbollah on tunnustettava alati kasvavaksi voimaksi. Tätä vahvistavat myös Hizbollahin ja Syyrian sekä varsinkin Iranin islamilaisen tasavallan väliset kiinteät yhteydet.
Juuri tästä syystä haluaisin kovasti kuulla neuvoston ja komission kannan siihen, kuinka Libanonin tasavalta liittyy terrorismin vastaisen maailmanlaajuisen taistelun eurooppalaiseen strategiaan. Minä todella odotan vastausta tähän.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, haluan palata joihinkin Belderin juuri esittämiin seikkoihin ja esittää yleisiä huomioita: vaikuttaa siltä, että käsittelemme tässä keskustelussa - hyvin harvoin poikkeuksin - suhteellisen yleisin käsittein lähes kantilaista terrorismiajatusta, vaikka vaara on läsnä paitsi Euroopan unionin rajojen ulkopuolella myös niiden sisäpuolella. Pelkään pahoin, että islamilainen terrorismi on jo ovellamme.
Syyskuun 11. päivän jälkeen Yhdysvallat, tosin kiistattoman sidottuna poliittisten etujensa verkkoon öljyä tuottavien maiden osalta, hyökkäsi suoraan fundamentalistista terrorismia vastaan ja julisti sodan monilonkeroista Al Qaida - järjestöä vastaan.
Täällä Euroopassa on havaittavissa hieman maltillisempi ilmapiiri. Tämä käy selvästi ilmi ihmisten kielenkäytöstä ja siitä, kuinka vaikeata heidän on käyttää sanoja islamilainen tai islamilainen fundamentalisti yhdessä terroristi-sanan kanssa. Vaikuttaa siltä, että Euroopassa halutaan vähätellä tiettyjen Irakin, Syyrian, Libyan, Sudanin ja Iranin kaltaisten arabimaiden ja islamilaisten maiden osallisuutta terrorismiin.
Juuri äsken Belder mainitsi Libanonin, mikä oli perusteltua kolmesta syystä. Ensinnäkin kyseessä on yritys saada puolueeton asema ja pettää itseään sillä, että voisimme näin välttää terroriteot omalla alueellamme. Toiseksi tällä pyritään turvaamaan kauppasuhteet. Kolmanneksi tällä pyritään säilyttämään jatkuva energiantoimitus. Nämä ovat kolme hyvin selvää motiivia: pelko, raha ja öljy. Eurooppa vaikuttaa tästä syytä välttelevän vaaraa, joka on, ja tätä on korostettava, jo saapunut sen rajojen sisäpuolelle. Vain muutama päivä sitten kotimaassani terrorismin torjuntaan erikoistunut rauhantuomari Gerardo D'Ambrosio tuomitsi noin 1500-2000 Allahin soturin läsnäolon pelkästään Italiassa. Mafian vastainen komissio on tuominnut useaan otteeseen mafian ja terrorismin väliset salaiset sopimukset: Italiassa mafiajärjestö Camorra toimittaa säännöllisesti terroristeille väärennettyjä asiakirjoja. Päätöslauselmaluonnoksessa Euroopan unioni tuomitsee kaikki pyrkimykset puolustaa tai perustella terrorismia. Juuri puolustelua ja perustelua oli kuitenkin yli sadan imaamin toiminta yli sadassa moskeijassa tai islamilaisessa keskuksessa, erityisesti Lontoon kuuluisassa keskuksessa, syyskuun 11. päivän jälkeisinä päivinä.
Meidän tehtävämme on panna kuriin tällaiset asenteet ja tällainen käyttäytyminen sekä saattaa oikeuden eteen terrorismia tukevat henkilöt, ryhmät ja järjestöt.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, keskustelun tässä vaiheessa kukaan ei varmasti epäile sitä, etteikö terrorismi olisi merkittävin eurooppalaisten turvallisuuteen kohdistuva uhka. Kansallista tai kansainvälistä terrorismia ei pidä erottaa toisistaan, sillä maailmassa, jossa elämme, terrorismi on maailmanlaajuista eivätkä jäsenvaltiot pysty yksinään tehokkaasti sitä torjumaan.
Tämän osalta olisi tunnustettava, että syyskuun 11. päivän traagisten tapahtumien jälkeen sekä Euroopan tasolla että kansainvälisellä tasolla on edistytty huomattavasti tämän vitsauksen torjumisessa. Tämän vuoksi meidän ei pidä tänään julistaa sitoumustamme terrorismin vastaiseen taisteluun - mikä on itsestään selvää - vaan meidän olisi keskusteltava toteutetuista käytännön toimista komission ja neuvoston kanssa, niiden toteutuksen tehosta kaikissa jäsenvaltioissa ja ennen kaikkea siitä, mitä vielä voimme tehdä ja mitä on tehtävä.
Tämän tavoitteen toteuttamiseksi meidän on käytettävä perustana jo hyväksyttyä toimintasuunnitelmaa ja tavoitteena kolmannen pilarin kehittämistä ja yhteisön oikeusperustan laajentamista alalla koskevan tehtävän välttämätöntä siirtämistä Euroopan unionin tulevaisuutta valmistelevalle valmistelukunnalle.
Puhun lyhyesti muutamista ajatuksista, jotka on ryhmäni ehdotuksesta otettu yhteiseen päätöslauselmaan, josta huomenna äänestämme, sillä ne ovat sen johtavan aseman mukaisia, jonka parlamentti omaksui jo ennen syyskuun 11. päivän iskuja.
Meidän on pidettävä ensisijaisina sellaisten uusien sääntöjen antamista, joilla suojellaan terrorismin uhreja, yhdenmukaistetaan kansallisia lainsäädäntöjä ja luodaan yhteisön väline uhrien suojelemiseksi. Meidän on myös sisällytettävä demokratiaa koskevat lausekkeet assosiaatio- ja kumppanuussopimuksiin, joita Euroopan unioni tekee kolmansien maiden kanssa - piakkoin Libanonin kanssa allekirjoitettava sopimus voi olla ensimmäinen - ja meidän on sovellettava jäsenvaltioiden yhteisiä toimenpiteitä, joiden avulla estetään terroristeja suoraan tai heidän välttämättömiä rikoskumppaneitaan epäsuorasti hyödyntämästä demokraattista ympäristöä omaksi edukseen.
Nykyisen lainsäädännön mukaisesti ja oikeusvaltion puitteissa Euroopan unionin on jatkuvasti oltava valppaana kaikkien niiden pyrkimysten osalta, joilla pyritään perustelemaan väkivaltaan turvautumista, sillä ei ole olemassa hyviä ja pahoja terroristeja. Kaikki ovat yhtä halveksittavia. Heidän rikostensa motiivi on aina sama, ja heidän toimintansa aivan yhtä epäoikeudenmukainen tulos on, että ihmisiä on jo kuollut Baskimaassa ja Indonesiassa.

Wiersma (PSE).
Arvoisa puhemies, tätä keskustelua käydään juuri kun Yhdysvaltoihin kohdistuneesta iskusta on kulunut hieman yli vuosi. Mielestäni nyt on hyvä tilaisuus arvioida paitsi kansainvälisen terrorismin vastaisen taistelun edistymistä myös niitä periaatteita, joihin toiminnan olisi perustuttava. Viimeaikaiset tapahtumat, Balilla pari viikkoa sitten tapahtunut murhenäytelmä mukaan luettuna, osoittavat, että uhka on mitä suurimmassa määrin edelleen olemassa.
Ratkaiseva EU:n politiikkaa koskeva kysymys on luonnollisesti, missä määrin kaikki toteutetut toimenpiteet ovat vähentäneet terrorismin riskiä. Voivatko komissio ja neuvosto vastata tähän? Euroopan parlamentti haluaisi saada useammin täsmällistä tietoa toimintasuunnitelman toteuttamisesta. Tukemme ruohonjuuritasolla edellyttää sitä. Ymmärrän kyllä, että suuri osa tiedoista on arkaluonteista, mutta kattava katsaus toimintaan ei anna meille selvää käsitystä politiikan tehokkuudesta. Onnistummeko hajottamaan terroristiverkostoja?
Parlamentin päätöslauselmaehdotuksessa kiinnitetään paljon huomiota Yhdistyneiden Kansakuntien asemalle kansainvälisen terrorismin torjumisessa, ja tämä on perusteltua. YK:n asema on ratkaiseva. Haluamme kansainväliseen ongelmaan kansainvälisen lähestymistavan, joka perustuu yhteiseen turvallisuuteen, ja tämä tarkoittaa sitä, että toimintaa on ohjattava YK:n turvallisuusneuvoston kautta eikä yksipuolisesti tai satunnaisten liittoumien kautta. Tämä ei ole pelkästään periaatekysymys, se on toivottavaa myös mahdollisimman laajan tuen saamiseksi kansainvälisen terrorismin vastaiselle taistelulle. Tehokkain tapa puuttua terrorismi-ilmiön syntymiseen on taistella sen syitä vastaan. Haluaisimme, että sellaisilla näkökohdilla, kuten demokratian edistämisellä ja köyhyyden torjunnalla olisi merkittävä asema tässä toiminnassa. Politiikkaa ei pidä uskoa sotilas- tai poliisivoimille. Euroopan unionilla on käytössään ainutlaatuinen valikoima tässä toiminnassa tarvittavia välineitä. Itse asiassa puhumme konfliktien ehkäisystä, joka on varmasti EU:n ulkopolitiikan ensisijainen yleinen tavoite.
Tämä johtaa siihen erityisongelman, jonka komission jäsen Patten jo mainitsi, nimittäin niin kutsuttujen hajonneiden valtioiden ongelmaan. Tällaisia valtioita on pääasiassa Afrikassa, mutta myös lähinaapurissamme, kuten esimerkiksi Transdniestria, Moldoviasta eronnut alue. Tällaiset valtiot tai alueet tarjoavat rikolliselle toiminnalle ja terrorismille, jotka usein liittyvät toisiinsa, mainion asemapaikan ja toimintaperustan. Uskon, että Euroopan unionin olisi osallistuttava enemmän toimintaan, erityisesti harvojen lähialueiden osalta - joista yhden juuri mainitsin - eikä jättää esimerkiksi Transdniestrian ongelman ratkaisua pelkästään muille valtioille tai organisaatioille.
Lopuksi olemme sitä mieltä, että Euroopan unioni voisi helposti osoittaa hieman enemmän kunnianhimoa omaa tehtäväänsä kohtaan terrorismin vastaisessa taistelussa mitä tulee uusiin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan välineisiin terrorismin torjunnassa. Näissä poikkeuksellisissa olosuhteissa meidän on kysyttävä itseltämme, onko Petersbergin tehtävien lisäksi muita tehtäviä. Tämä olisi myös sen yleisemmän näkemyksemme mukaista, että terrorismin vastaisen taistelun olisi tapahduttava pikemminkin EU:n tasolla kuin kansallisella tasolla. Jos EU tekee tässä asiassa yhteistyötä, se tuottaa tulosta myös YK:n tasolla.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, terrorismin levittämä pelko ja paniikki on samanlaista, olipa kyseessä yksinäinen sala-ampuja Washingtonissa tai Al Qaidan kaltainen laaja järjestö. Terrorismi itsessään ei ole uusi ilmiö. Ei sitä keksitty syyskuun 11. päivänä vuonna 2001. Toisaalta maailmanlaajuinen terrorismi maailmanlaajuisine verkostoineen, korkeaan teknologiaan perustuvine aseineen ja ilmeisen rajattomine taloudellisine varoineen on uusi ja hyvin pelottava ilmiö.
New Yorkin ja Balin terrori-iskut tekivät kaikille selväksi sen, että terrorismin vastaisen taistelun on tapahduttava kansainvälisellä tasolla, poliisiasiain ja oikeudellisen yhteistyön, tiedustelupalvelun ja tutkimusten avulla. On kuitenkin tärkeää myös sitoutua pitkällä tähtäimellä ennalta ehkäisevään yhteistyöhön terrorismin syiden poistamiseksi tai ainakin niiden minimoimiseksi. Demokratia on paras vastamyrkky terrorismiin. Kansainvälisen liittouman on tämän vuoksi vahvistettava ensisijaisesti voimakkaat pyrkimykset demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen vahvistamiseksi. Kansainvälisten järjestöjen kautta käytävä kauppa, niiden kautta ohjattava tuki ja yhteistyö ovat myös tärkeitä. Lähi-idän rauha olisi hyvin tärkeä pala terrorismin vastaisen taistelun palapelissä.
Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä ymmärtää täysin entistä laajemman yhteistyön tarpeen terrorismin torjumiseksi. Paljon on jo tehty, mutta paljon on vielä tehtävissä. Meidän on kuitenkin muistettava, että terroristien pääasiallinen kohde on avoin yhteiskunta. Tämän vuoksi meidän ei pidä voimakkaissa pyrkimyksissämme terrorismin torjumiseksi aliarvioida demokratiaa. Toimintamme ei pidä tapahtua oikeusvaltion kustannuksella. Erityissäännöt, sotilastuomioistuimet ja epäselvät syyt, joiden vuoksi henkilö tai ryhmä joutuu tietylle listalle, eivät ole hyväksyttäviä. On järkyttävää, että Guantanamo Bayn vangit ovat edelleen oikeudellisen epävarmuuden tilassa. Haluankin kysyä neuvostolta, kuinka selvitetään, mikä on erityisesti Euroopan kansalaisten asema Kuubassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te lainasitte Karl Popperin teosta Avoin yhteiskunta ja sen viholliset. Meistä itsestämme ei pidä tulla avoimen yhteiskunnan vihollisia. Jos näin käy, terroristit voittavat taistelun helposti.

Krivine (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, me emme todennäköisesti nyt hyväksy päätöslauselmaa, jolla terrorismin torjunnan varjolla tosiasiassa pyritään kriminalisoimaan mielenosoituksia. Bushin hallinnon johtamana eurooppalaiset hallitukset kehittävät parhaillaan todellista arsenaalia vapauden rajoittamiseksi. Nykyisin vedetään yhtäläisyyksiä siirtolaisten, nuorison, rakollisten ja terroristien välille. Pääasiassa tätä äärioikeisto käyttää hyväkseen.
Ranskassa, jossa ei suostuta ammattiliittojen jäsenten vangitsemiseen, hallitus valmistelee lakeja kerjäläisten, kodittomien, romanien ja prostituoitujen rangaitsemiseksi. Italiassa Berlusconi toivoo pystyvänsä estämään Euroopan sosiaalipoliittisen foorumin kokoontumisen Firenzessä kumoamalla Schengenin sopimuksen sulkeakseen rajat.
Vastustamme edelleen kaikkea toimintaa, jolla pyritään terrorisoimaan kansallisvaltiota, olipa kyseessä Osama Bin Ladenin johtama yksityinen terrorismi tai Ariel Sharonin johtama valtion terrorismi. Tätä vitsausta ei poisteta rajoittamalla demokraattisia vapauksia vaan pikemminkin poistamalla sen lähteet, nimittäin köyhyys ja sorto. Pankkien ja imperialistien tyrannia tekee ihmisistä Osama Bin Ladeneja.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisat neuvoston ja komission edustajat, haluan ensinnäkin ilmaista täyden tukeni päätöslauselmalle sekä täällä tänään puhuneille komission ja neuvoston edustajille.
Minun ei tarvitse omasta puolestani tai galicialaisen poliittisen järjestöni puolesta toistaa ehdotonta terrorismin vastaista suhtautumistani tai terrorismin tuomitsemista.
Tämän osalta haluan korostaa, että päätöslauselmassa edellytetään sellaisten olosuhteiden luomista terrorismin torjumiseksi, joissa kunnioitetaan lakia ja ihmisoikeuksia, sekä köyhyyden ja syrjäytymisen poistamisella että fundamentalististen ideologioiden torjumisella, sillä näitä pidetään - vielä useammin kuin köyhyyttä - terrorismin pääsyynä.
Tämän vuoksi haluan valottaa erityisesti kolmea seikkaa. Ensinnäkin uskon, että on tarpeen puhua käytännön politiikasta ja torjua - kuten päätöslauselmassakin jossain määrin tehdään - Yhdysvaltojen sotilaallinen unilateralismi ja sen oppi kaiken kansainvälisen oikeuden vastaisesta ennalta ehkäisevästä toiminnasta.
Tämän osalta on korostettava, että Yhdysvallat valmistautuu taas toimiin toista valtiota vastaan, jossa vallitsee diktatuuri, ideologia, jota me emme selvästi hyväksy. Toisaalta Yhdysvallat ei juuri ole onnistunut pidättämään syyskuun 11. päivän iskuihin syyllistyneitä. Näihin iskuihin osallistui 20 henkeä, eikä ketään heihin suorassa yhteydessä ollutta ole pidätetty.
Haluan kiinnittää huomiota myös Lähi-idän ongelmaan. Vaikuttaa siltä, että myönnämme kaikki Palestiinan ongelman olevan kansainvälisen terrorismin taustalla, ja joka tapauksessa sillä selvästi perustellaan terrorismia. Ongelman ratkaiseminen uskonnollisena ongelmana ei tule kysymykseen. Kyseessä on valtio, riippumatta siellä harjoitetusta uskonnosta, vastaan kolonisoitu kansakunta, riippumatta sen harjoittamasta uskonnosta.
Mielestäni meidän olisi kiinnitettävä enemmän huomiota tähän seikkaan. Niin kauan kun Israelin ja Palestiinan välisiä ongelmia ei ratkaista, kun rauhaa ei edistetä ja kun Palestiinan valtiota ei luoda, on vaikea torjua terrorismin perussyitä.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa, että - kuten päätöslauselmassakin todetaan - terrorismin vastaisesta taistelusta ei saa tulla taistelua sellaisia poliittisia ryhmiä vastaan, jotka pyrkivät rauhanomaisin keinoin muuttamaan poliittista ja yhteiskunnallista rakennetta, kuten tapahtuu esimerkiksi Espanjan valtiossa tai Euroopassa yleisestikin. Usein tarvittavaa vuoropuhelua ei edistetä poliittisten ryhmien tai terrorismin kohteena olevien tai siitä kärsivien instituutioiden välillä.

Queiró (UEN).
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän iskut ja hiljattain Balin saarella tapahtunut isku ovat osoittaneet terrorismin uhkan arvaamattomuuden, sen kuolettavan vakavuuden ja haavoittuvaisuutemme sen edessä. Eurooppa joutui 1960- ja 1970-luvuilla kommunistisen ideologian innostamien ääriliikkeiden, kuten Punaisen prikaatin ja Baader-Meinhof -ryhmän väkivallan kohteeksi. Tänä päivänä modernismin tuhoamisella uhkaavat Al Qaidan tapaiset ääriryhmittymät. Ne katsovat oikeudekseen käyttää välivaltaisia keinoja vallalla olevan demokraattisen oikeusjärjestyksen kumoamiseksi ja uskovat osallistuvansa täydelliseen sotaan, jonka tarkoituksena on suojella Islamia lännen hegemonialta, ja uskovat voivansa pakottaa sotaan kaikki ne vääräuskoisiksi kutsumansa, jotka eivät ole samaa mieltä niiden kanssa, hyökkäämällä jopa maltillisiin muslimimaihin.
On totta että on terroristien toiminnalle on muitakin, luonteeltaan poliittisia, nationalistisia tai separatistisia motiiveja, jopa Euroopan alueella, ja että pidämme näitä yhtä tuomittavina. Ne jäävät kuitenkin valitettavasti tämän terrorismin näkyvimmän muodon varjoon, joka on erityisen vaarallista, koska se voi iskeä mihin tahansa, turvautuu umpimähkäiseen väkivaltaan ja uskoo olevansa vapaa kaikista moraalisista tai inhimillisistä sitoumuksista.
Meidän ei pidä unohtaa sitä, että Euroopasta on liberaaliutensa vuoksi ja sen vuoksi, että se on perinteisesti ottanut vastaan poliittisia pakolaisia, tullut turvapaikka useille radikaaleille terroristiryhmille. Euroopan suurpiirteisestä politiikasta huolimatta nämä ääriliikkeiden edustajat kylvävät vihan siemeniä ja käyttävät hyväkseen demokraattisten järjestelmien tarjoamia mahdollisuuksia, järjestäytyvät, hankkivat rahoitusta, värväävät uusia jäseniä ja suunnittelevat uusia iskuja kohteisiin maanosassamme ja kaikkialla maailmassa.
Taistelun todella rajat ylittävää terrorismi-ilmiötä vastaan, joka voi milloin tahansa vaarantaa oikeutemme, vapautemme ja takeemme, on oltava Unionin ja jäsenvaltioiden laajan strategian perustana, joka joko itsessään tai Yhdistyneissä Kansakunnissa tai Yhdysvaltojen Natossa tehtävässä yhteistyössä, ehkäisee ja tukahduttaa terroriteot ja samalla vahvistaa oikeusvaltiota.
Euroopan tasolla jäsenvaltioiden strategiaa on tuettava, kuten on jo todettu, kaikkien oikeudellisen ja poliisiasiain yhteistyön välineiden tehokkaalla käytöllä ja jakamalla tietoja. On myös vahvistettava turvallisuuden ja puolustuksen laajaa käsitettä, jossa otetaan huomioon tarve vastata uudistuneeseen kansainväliseen uhkaan. Ymmärrämme, että terrorismin ehkäiseminen ja tukahduttaminen voi käsittää myös sivilisaatioiden välisen vuoropuhelun edistämistä ja tehokkaan politiikan soveltamista niiden sosiaalisten, taloudellisten tai kulttuuristen tekijöiden torjumiseksi, jotka eivät luonnollisesti oikeuta terroristeja väkivaltaan mutta joihin nämä järjestelmällisesti perustavat toimintansa. Arvoisa puhemies, näiden terrorismin vastaisen taistelun yhtenäisten ajatusten periaatteiden perusteella, jotka ilmiselvästi ylittävät mahdolliset erimielisyytemme joidenkin yhteisessä päätöslauselmaehdotuksessa esitettyjen päätelmien osalta, kannatamme ehdotusta ja äänestämme sen puolesta.

Coûteaux (EDD).
Arvoisat jäsenvaltioita edustavat kollegat, en haluaisi käyttää Prodin ensin käyttämää sanaa, jota nyt laajasti käytetään, ja kuvata juuri kuulemiamme neuvoston ja komission ehdotuksia typeriksi. Meidän on kuitenkin myönnettävä, että jotain erityisen hölmöä liittyy ongelmaan, jota juuri nyt käsittelemme, asiaan jota kutsutaan terrorismin vastaiseksi taisteluksi. Koko ilmaisu ja itse terrorismi-sana olivat huonoja valintoja kuvaamaan ilmiselvää tosiseikkaa, sitä, että kansainväliseksi yhteisöksi kutsuman joukon, joka luonnollisesti tarkoittaa Yhdysvaltoja ja sen liittolaisia, toteuttamaa politiikkaa ja niiden imperialistista valtaa, vastustetaan kiivaasti kaikkialla maailmassa, ja me teemme kuten kaikki muutkin imperiumit, kutsumme terrorismiksi jotain, mitä voitaisiin yhtä hyvin kutsua vastarinnaksi kuten Krivine aiemmin loistavasti kuvasi tilannetta.
En tietenkään hyväksy viattomiin ihmisiin kohdistuvia väkivallantekoja, vaikkakaan demokratiassa kukaan ei ole täysin viaton. Ei nyt kuitenkaan puututa tähän. Sanomattakin on selvää, että tuomisten jyrkästi syyskuun 11. päivän iskut sekä Balin äskettäisen iskun aivan kuten tuomitsen hiljattain tehdyn hyökkäyksen ranskalaiselle öljytankkerille tai aiemmin vuonna 1995 Pariisin maanalaiseen kohdistuneet hyökkäykset. Jälleen kerran tuomitsen sen, että tällaisiin tekoihin syyllistynyt henkilö voi vielä tänäkin päivänä löytää turvapaikan yhdestä Euroopan unionin jäsenvaltiosta, valtiosta joka toimii kuin se olisi rikoskumppani. Tämä osoittaa, ettei mikään ole yksinkertaista.
On kuitenkin totta, hyvät kollegat, ja tämä on merkittävä seikka, että me emme ole tuomioistuin. Me emme voi sanoa, mikä on hyvää ja mikä pahaa. Meidän on katsottava maailmaa suoraan sellaisena kuin se on, emmekä me voi kauaa pettää ketään väittämällä, että lännellä on vain yksi vihollinen, Osama Bin Laden, Al-Qaida ja sen oletetut haaraumat. Itse asiassa meidän terroristeiksi kutsumiamme on kaikkialla maailmassa; heidän määränsä lisääntyy ja heistä tulee yhä radikaalimpia samalla kun imperiumi lisää yhä väkivaltaisempaa dominoivaa asemaansa niitä väestöjä kohtaan, joiden arvoja ja salaisuuksia se halveksii ja jotka se demonisoi, vaikka ne sotilaallisesti ajatellen ovat selvästi aivan toisessa luokassa.
Liian rikkaiden ja liian ylimielisten ihmisten sekä liian köyhien ja liian nöyryytettyjen ihmisten välille ei koskaan synny rauhaa. On elämän tosiasia, hyvät kollegat, että imperiumi, joka ei voi kasvaa ja hallita liiallista kunnianhimoaan ja vallan ylimielisyyttä joutumatta turvautumaan väkivaltaan, synnyttää pakostikin kapinallisia. Toinen elämän tosiseikka on, että sorretun kansan kapina on väkivaltainen, järjetön ja villi. Meille historian tunteville Euroopan kansakunnille ei mikään olisi vakavampaa kuin sotkeutua ongelmaan, joka terrorismin torjunnan varjolla voisi johtaa laajaan epäluottamukseen kehitysmaita kohtaan, joiden haluan korostaa edustavan kolmea neljäsosaa maailman väestöstä.

Oostlander (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kun kyseessä on terrorismi, huomaamme mielipiteiden kehittyvän nopeasti. Tämä koskee myös tätä mietintöä. Ennen uskoimme todella, että terrorismi on ongelma, joka koskee pääasiassa pikemminkin epävakaita valtioita kuin ilmeisen rauhallisia valtioita. Olemme joutuneet tarkistamaan mielipidettämme kokonaisuudessaan, sillä tiedämme nyt, että terrorismi kukoistaa myös kotimaani Alankomaiden kaltaisissa rauhallisissa valtioissa - tosin ei välttämättä väkivaltaisina muotoina, siitä terroristit pitävät huolen. Kuten komissio jäsen jo sanoi, he käyttävät pikemminkin vapaata ja avointa yhteiskuntaa sen tarjoamine mahdollisuuksineen valmistellessaan tekoja, joita toetuttavat muualla. Tämän vuoksi Euroopan unionin ja myös sen rauhallisten jäsenvaltioiden on oltava hyvin varuillaan ja valmiita torjumaan terrorismia myös omissa valtioissaan.
Lisäksi kaikki jäsenvaltioiden kansalaiset eivät kohtaa oikeusvaltioon kohdistuvaa uhkaa. Toisinaan kiristyksen kohteiksi joutuvat vain tietyt kansalaisryhmät jäsenvaltioissa, joilta toiset kansalaiset keräävät rahaa esimerkiksi Pohjois-Afrikassa toteutettaviin terroritekoihin. Tietyt kansalaisryhmät Alankomaissa ja muissa jäsenvaltioissa joutuvat kiristyksen kohteiksi, ja meidän on taisteltava tällaisessa asemassa olevien ihmisten puolesta, jotta oikeusjärjestys ei heidän osaltaan enää olisi uhattuna.
Terrorismin syitä haetaan usein köyhyydestä. En oikein usko niiden löytyvän sieltä. On tunnettu tosiasia, etteivät todella köyhät yleensä johda vallankumouksia, vaan niihin osallistuvat erilaiset ihmiset. Juuri näin on nytkin Vakaviin iskuihin syyllistyneet olivat hyvin koulutettuja hyvin toimeentulevia ihmisiä, jotka olisivat mainiosti voineet sopeutua mihin tahansa kehittyneeseen yhteiskuntaan, myös länsimaiseen yhteiskuntaan, ja jopa saavuttaa korkeamman aseman. Ongelma on usein se, että ihmisten herkintä kohtaa ja heidän syvimpiä vakaumuksiaan käytetään hyväksi ja väkivaltaisen terrorismin siemen kylvetään juuri yhteiskunnallisen elimen kasvusoluun. Aina on olemassa joitakin ihmisiä, jotka ovat alttiita tällaiselle. Kyse ei ole aina fundamentalisteista; sillä valtava osa fundamentalisteista rakastaa rauhaa. Väkivaltaan turvautuminen on suuri muutos tässä asenteessa.
Olimme kaikki järkyttyneitä Balin iskuista. Mielestäni meidän olisi pyrittävä kaikin tavoin huolehtimaan siitä, että Indonesian hallitus saa kaiken mahdollisen tuen, jotta Indonesian valtio voi olla riittävän vahva torjuakseen sisäisesti terrorismia mahdollisimman paljon.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, jälleen kerran keskustelemme terrorismista Balin kauhistuttavien satoja ihmishenkiä vaatineiden hirmutekojen yhteydessä. Haluan muiden tavoin ilmaista myötätuntoni kuolleiden omaisille ja ystäville. Olen samaa mieltä lähes kaikesta täällä sanotusta, tosin en aivan kaikesta. On selvää, mitä on tehtävä: on kunnioitettava oikeusvaltion periaatetta, suojeltava oikeuksia, valvottava jäsenvaltioiden terrorismin vastaisia toimia, käytävä demokraattista vuoropuhelua terrorismin piilevien syiden käsittelemiseksi ja ratkaisemiseksi ja niin edelleen. Kaikki tämä on hyvin tarpeellista.
Mitä voisin vielä lisätä? Mielestäni voisimme lisätä sen huomautuksen, ettemme voi tuhota terrorismia vain tappamalla tai vangitsemalla siihen syyllistyviä ihmisiä. Köyhät eivät tietenkään yleensä toteuta näitä tekoja, mutta niihin syyllistyvät ovat usein köyhiä. Meidän olisi käsiteltävä toivottomuutta, joka heitä motivoi, ja puututtava siihen. Meidän on pyrittävä pääsemään ja päästävä yli siitä ajatuksesta, että olisi olemassa yksi oikea usko, yksi oikea versio historiasta ja yksi ainoa totuus, jonka valitut osaavat selittää. En tarkoita nyt pelkästään uskontoa vaan myös politiikkaa. Meidän on liityttävä yhteen ihmisten kanssa, jotta voimme avartaa heidän mieliään ja omaa mieltämme ymmärtämään sitä, mikä piilee toivottomuuden taustalla.
Terrorismin hillitseminen ei riitä, vaikka en epäilekään jäsenvaltioiden kykyä siihen. Kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole kokeneet terrorismia kylmän sodan päättymisen jälkeen, mutta suuri osa jäsenvaltioista on. Tämä on hyvin merkillistä, sillä alueemme on yksi maailman vakaimmista ja rauhallisimmista. Meidän on sitouduttava koulutukseen sen tosiasiallisessa merkityksessä sekä saatava ihmiset ymmärtämään, että maailma on hyvin monimuotoinen ja että se voisi olla hyvin suvaitsevainen ja hyvä paikka elää, jos vain pystyisimme elämään toistemme kanssa.

Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, Balin tapahtumat ovat korostaneet monenvälisen lähestymistavan tarvetta terrorismin vastaisessa taistelussa. Me tiedämme nyt tietenkin, että terroristit voivat iskeä missä päin maailmaa tahansa, ja on osoittautunut, että meidän on toimittava yhteistyössä yli rajojen ja yli Atlantin terrorismin torjumiseksi. Eurooppa toimi nopeasti syyskuun 11.päivän jälkeen, siitä voimme onnitella itseämme. Me haluamme elää turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen perustuvalla alueella, ja kansainvälisen terrorismin vastainen taistelu on ulko- ja turvallisuuspolitiikan suurin haaste. Kuka tahansa, joka on seurannut viime kuukausina Euroopassa käytyä keskustelua Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteista, on alkanut aavistaa pahaa siitä ilmi käyneestä tasapainottomuudesta ja yksipuolisesta suhtautumisesta. Meillä on vahvat yhteiset arvot Yhdysvaltojen kanssa. Välittömästi viime vuoden syyskuun terrori-iskujen jälkeen monet meistä varmasti kokivat hyökkäyksen kohdistuneen myös meihin ja arvoihimme. Yhdysvaltoja ja Eurooppaa yhdistävät demokratian, vapauden ja oikeuden periaatteet ja perusarvot sekä ihmisoikeuksien ja yksilön oikeuksien kunnioittaminen jokaisen mahdollisuuksien saavuttamisessa. Meidän on pidettävä vankasti kiinni tästä. Huolimatta mielipide-eroistamme meitä yhdistävät seikat ovat paljon vahvempia kuin meitä erottavat seikat. Meidän on käytettävä vaikutusvaltaamme Yhdysvaltoihin monenvälisen lähestymistavan yhteydessä torjuttaessa kansainvälistä terrorismia, joka ei kunnioita oikeutta.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, keskustelu on mielenkiintoinen, mutta ihmettelen mitä hyötyä on 50-sivuisista terrorismia koskevista kirjoitelmista sen lisäksi, että niitä voidaan käyttää Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien välisessä sisäisessä mielipiteen vaihdossa.
Jos kuitenkin seuraamme tiedotusvälineitä, joita Euroopan kansalaisetkin seuraavat, havaitsemme, että pääasiallinen terrorismiin liittyvä asia on tänä päivänä suunniteltu isku Irakiin, valtioon, joka piilottelee tai jonka uskotaan piilottelevan joukkotuhoaseita, joita voidaan käyttää terroristien tukemiseen tai muuhun toimintaan. Euroopan unionista on kirjaimellisesti tullut kansainvälisen pilan kohde turvallisuusneuvottelun menettelyssä, kun Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus salaa valmistelee ehdotuksia, jotka Yhdysvallat sitten esittää, ja samalla Ranskan hallitus kieltäytyy hyväksymästä ehdotonta puuttumista Irakin tilanteeseen.
Mielestäni Euroopan parlamentin olisi pitänyt ottaa kantaa näihin asioihin, mutta se on tarkoituksella välttänyt toimimasta näin tässä epämääräisessä päätöslauselmaehdotuksessa, joka ei mielestäni vastaa Euroopan kansalaisten etuja eikä ajan vaatimuksia.

Pacheco Pereira (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan esittää muutaman huomion näistä mielestäni jokseenkin epäselvistä teksteistä. Ensinnäkin, vaikka pahimmat terrori-iskut kuluneen vuoden aikana ovat tapahtuneet New Yorkissa ja Balilla, olisi mielenkiintoista saada tietää, kuinka Eurooppa olisi vastannut, jos ensimmäinen huomiomme terrorismin laajuuteen kiinnittänyt isku syyskuun 11. päivänä vuonna 2001 olisi tapahtunut Euroopassa ja jos lentokoneet olisivat lentäneet New Yorkin kaksoistornien sijaan päin Eiffel-tornia, Euroopan parlamentin rakennuksia tai jotain muuta merkittävää rakennusta Euroopassa. Kenties tällainen itsetutkiskelu olisi antanut meille paremman näkemyksen terrorismi-ilmiöön liittyvistä hämäristä seikoista ja ongelmista, joita emme ole vielä kokonaan kieltäneet.
Toinen merkittävä seikka, jonka haluaisin mainita - sen lisäksi että kiitän neuvostoa aikomuksista ylläpitää tiivistä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa tällä alalla - on, että itse asiassa terrorismi liittyy hyvin vähän köyhyyteen. Selvästi terroritekoihin osallistuu köyhiä ihmisiä, mutta toimintaa eivät johda köyhät. Kun tarkastelemme maailmaa kokonaisuudessaan, kaikkein köyhimmillä ihmisillä ei ole yhteyttä ilmiöön nimeltä terrorismi: Afrikka olisi merkittävin terroristien kotimaa, jos terrorismi todella korreloisi köyhyyden kanssa. Näin ei kuitenkaan ole. Terrorismi-ilmiöön sisältyy poliittisia perusteita, jotka edellyttävät tiettyjen tavoitteiden saavuttamista ja myös tietyn asteista valtaa. Tätä valtaa ei tietenkään ole köyhimmillä, ainakaan välittömästi.
Lopuksi haluan viitata siihen, mitä komission jäsen Patten sanoi lainatessaan Popperia. Me kohtaamme tänään saman ongelman, johon Popper viittasi: se ei ole niinkään vapauden tarpeen ja vapaan yhteiskunnan turvallisuus ja puolustuskäsitteemme välinen jännite, vaan kyvyttömyytemme ja haluttomuutemme uskoa demokratian ja vapauden moraaliseen ylemmyyteen. Lisäksi tämän sivilisaatiomme peruskäsitteen perusteella, jota kaikki maailman kansat ja erityisesti köyhät kunnioittavat, meidän olisi kenties pystyttävä ja haluttava toimia terrorismia vastaan. Valitettavasti eräät ristiriidat tämän päivän Euroopassa estävät meitä näin tekemästä.

Ceyhun (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, entinen kollegamme ja nyt arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, keskustelemme tänään jälleen terrorismista ja sen torjumisesta. Uskoakseni olemme samaa mieltä siitä, että terrorismi on voitettava ja siitä, että tämä onnistuu ainoastaan kansainvälisellä tasolla, sillä terrorismista on tullut kansainvälistä. Jos haluamme torjua terrorismia kansainvälisesti, meidän on tietenkin myös tutkittava itseämme kriittisesti. Sisämarkkinoita käsittelevän valiokunnan, jossa ennen toimimme yhdessä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, talousarvioesittelijänä tietooni on tullut, että kohtaamme paljon pikkumaista kinastelua. Haluamme torjua terrorismia ja siihen tarvitsemme eurooppalaisia poliisivoimia, Europolia, sekä pystyvää viranomaista, kuten Eurojustia. Nyt kuitenkin havaitsen, että vaikka olemme Euroopan parlamentissa jo osoittaneet Eurojustin käyttöön 2,8 miljoonaa euroa, ei varoja voida käyttää, koska eurooppalaiset virkamiehet eivät pysty toimimaan tehokkaasti kansallisista pikkumaisista syistä. Jos kansalliset poliisivoimat eivät ole valmiita yhteistyöhön Europolin kanssa ja jos kansalliset oikeusministeriöt eivät ole valmiita tukemaan Eurojustia, voimme jatkaa pulinoita siitä, kuinka tärkeää terrorismin vastainen taistelu on, mutta emme koskaan onnistu siinä, sillä se edellyttää ehkäisevää toimintaa. Jotta voimme toteuttaa ehkäisevää toimintaa, me tarvitsemme toimivia viranomaisia, ja tämä onnistuu ainoastaan jos kaikki 15 Euroopan unionin jäsenvaltiona olevaa kansallisvaltiota lopulta tekevät Europolin ja Eurojustin kaltaisten viranomaistemme toiminnan mahdolliseksi. Tämän vuoksi pyydän teitä Haarder sekä komission jäsentä Vitorinoa toimittamaan asian toistuvasti ja selkeästi jäsenvaltioiden käsiteltäväksi neuvostossa. Muuten menestysmahdollisuudet menetetään.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, epäilemättä seuraavassa Echelonia koskevassa keskustelussamme saamme jälleen kuulla kritiikin kuoron tuomitsevan viestien sieppausjärjestelmän, joka toimii liiankin hyvin, sekä Yhdysvallat. Huomasin kuitenkin, että kollegat samanaikaisesti suhtautuvat periaatteessa myönteisesti terrorismin vastaiseen lainsäädäntöön ja äänestävät sen puolesta. Tämä ei kuitenkaan missään mielessä auta ensisijaisesti torjumaan terroristitoimintaa, vaan se antaa ennen kaikkea EU:lle enemmän valtaa suorittaa tutkimuksia esimerkiksi Schengenin tietojärjestelmä II:n kautta ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen avulla. Lisäämällä tällä tavoin EU:n laadullista ja määrällistä toimivaltaa perusoikeuksia muutetaan perusteellisesti, mikä tarkoittaa erityisesti sitä, että nykyaikainen kansalaisyhteiskunta puuttuu enemmän asioihin ja syytetyn, olipa hän kuka tahansa, puolustautumisoikeuksia heikennetään.
Täysin mielivaltainen terrorismin määritelmä on selvin osoitus siitä, että terroria koskevalla sodalla on vain vähän tekemistä terrorismin torjumisen kanssa ja että sen pääasiallisena tavoitteena on perusoikeuksien heikentäminen EU:ssa.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, muistan tavanneeni Brysselissä syksyllä 1993 Naton silloisen pääsihteerin Manfred Wernerin, kun palasin Yhdistyneiden kansakuntien tehtävistä Bosniasta ja Hertsegovinasta. Vaadin voimakkaasti YK:ta valmistautumaan puuttumaan tapahtumiin Balkanilla, tai kyseiset valtiot romahtavat. Tänään minun on helppo puolustaa silloin esittämääni väitettä.
Kylmän sodan jälkeisenä aikakautena YK:n oli kyettävä puuttumaan keskellä Eurooppaa levinneeseen laajaan kriisiin, sillä muutoin Euroopan kansalaiset olisivat miettineet sitä, mihin tarkoitukseen sitä enää tarvitaan, ja oliko se sen arvoinen, että osa verotuloista edelleen kannatti ohjata sille. Tarvittiin kaksi pitkää vuotta ja Srebrenican traagiset tapahtumat, ennen kuin viesti ymmärrettiin. Lopulta 31. elokuuta 1995, kun YK:n vastaiskujoukkoja tuettiin Igman-vuorilla Sarajevon kaupunkia umpimähkäisesti ja jatkuvasti pommittaneiden serbien tykistötulen lopettamiseksi, YK:lla oli merkittävä asema kriisin ratkaisemisessa, Daytonin rauhansopimusten allekirjoittamisessa ja pysyvän tulitauon aikaansaamisessa. Sen jälkeen YK:n joukot ovat toimineet menestyksekkäästi Kosovossa ja äskettäin Makedoniassa, jossa ne ovat auttaneet palauttamaan rauhan alueelle, vaikka kaikkia poliittisia ongelmia ei olekaan ratkaistu.
Nyt käydään samanlaista keskustelua siitä, millainen YK:n asema voisi olla kansainvälisen terrorismin vastaisessa taistelussa. YK on kriisissä, minkä osoittaa se, etteivät amerikkalaiset uskoneet tarvitsevansa sen tukea yksipuoliselle sodalle Afganistanissa. Merkitseekö tämä unilateralismi YK:n loppua? En voi uskoa sitä, sillä amerikkalaiset olisivat itse todenneet sen ja esittäneet toiveensa.
Liittoutuman tehtävä on nyt puuttua tapahtumiin Euroopassa ja naapurimaissa sekä missä tahansa, jossa sen arvot ovat mahdollisesti uhattuina, kuten Pacheco Pereira juuri totesi. Kansainvälinen terrorismi on yksi näistä uhista, ja se on merkittävä uhka. Tämän vuoksi ainoa tapa uudistaa Natoa ja taata sen tulevaisuus on rakentaa vihdoin eurooppalainen puolustus.
Valinta on yksinkertainen: joko Euroopan unioni antaa amerikkalaisten edelleen käsitellä sotilaallisia ongelmia omalla mantereellaan ja tyytyy vähäpätöiseen asemaan rauhaa uhkaavien ongelmien ratkaisemisessa, kuten ateenalaiset muinaisessa Roomassa, tai sitten se ryhtyy lopultakin tasavertaiseksi kumppaniksi ja osallistuu omaan puolustukseensa kaikkia uhkia vastaan, ja tätä meiltä on pyydetty Atlantin liiton muodostamisesta alkaen.

Theorin (PSE).
Arvoisa puhemies, terrorismi ei ole hyväksyttävää. Terrorismin torjunnan menetelmistä olemme kenties erimielisiä.
EU:n kehittämä terrorismin vastaisen taistelun strategia on hyvin tärkeä. Tätä merkittävää taistelua käytäessä ei pidä heikentää oikeusvaltiota tai ihmisoikeuksia. Kahden valiokunnan tänään yhdessä esittämä päätöslauselma on tämän vuoksi hyvin tärkeä.
Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta on tehnyt osuutensa hahmotellessaan tärkeimmät välineet, jotka EU:lla on käytettävissään konfliktien ehkäisemiseksi, esimerkiksi demokratian kehittäminen, sekä kauppa ja diplomatia. On tietenkin ratkaisevan tärkeää käsitellä terrorismin perussyitä, kuten köyhyyttä, ihmisoikeusloukkauksia ja sortoa.
Syyskuun 11. päivän jälkeen on olemassa vaara, että perusihmisoikeudet lyödään laimin terrorismin vastaisessa taistelussa. On myös olemassa vaara, että tämän päivän ainoa supervalta ottaa yksipuolisia vapauksia Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmän ulkopuolella. Tämän vuoksi on äärimmäisen tärkeää, että parlamentti puolustaa Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaa ja että hyökkäyksen kohteeksi joutuvan maan oikeus puolustautua on legitiimiä ainoastaan, jos tämä on vahvistettu tai siitä on päätetty YK:n turvallisuusneuvostossa. Keskustelu YK:n päätöslauselmien toivottavuudesta johtaa välittömästi YK:n aseman horjuttamiseen.
Olen tyytyväisenä pannut merkille, että olemme yksimielisiä siitä, että ennalta ehkäiseviin hyökkäyksiin perustuva strategia, johon Yhdysvaltain hallitus haluaisi turvautua, ei ole tehokas tapa torjua terrorismia, ja korostaessamme sitä, että Lähi-idän konfliktin ratkaiseminen YK:n päätöslauselmien mukaisesti on hyvin merkittävä osa terrorismin vastaista taistelua.
Kansainvälinen lainsäädäntö on ratkaisevassa asemassa, jos toivomme oikeusjärjestykseen perustuvaa yhteiskuntaa. Tämä koskee varsinkin pieniä valtioita. YK:n horjuttaminen voi johtaa vain kaaokseen. Tämän vuoksi on hyvin tärkeää, että EU kannattaa YK:ta ja sen peruskirjoja myös vaikeina aikoina, eikä vaaranna YK:n keskeistä asemaa maailmanrauhan säilyttäjänä.

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, vuosi sitten tapahtuneet terroriteot sekä niitä seuranneet teot olivat tehokkain hälytys, mitä EU on koskaan saanut. Euroopan unioni reagoi nopeammin kuin koskaan aiemmin ja katson, että se on suhteellisen lyhyessä ajassa ottanut käyttöön joitakin erittäin tehokkaita toimenpiteitä.
Toimenpiteitä on kuitenkin vielä toteutettava. Sisäinen strategiamme on joka tapauksessa ollut menestyksekästä. Nyt tarvitsemme tehokasta ulkoista strategiaa. Haluan käsitellä joitakin seikkoja, jotka mielestäni ovat tarpeen yhteistyömme laajentamiseksi ja vauhdittamiseksi yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa.
Ensinnäkin meidän olisi laajennettava jo muodostamaamme verkkoa Europolin yhteysviranomaisiin ja sitä olisi käytettävä analyysitarkoituksiin ja syyllisten saattamiseksi oikeuteen sekä siitä olisi tarjottava tukea Euroopan ulkopuolisille maille. Tarvitsemme entistä parempia tietojenkeruujärjestelmiä, eikä pelkästään jäsenvaltioissa, vaan myös Euroopan unionin Euroopan ulkopuolisia maita koskevassa tiedonkeruussa.
Toiseksi meidän olisi pohdittava uudelleen, kuinka käytössämme olevat tiedot olisi yhdistettävä, jotta käytössämme olisi yhä tehokkaampia välineitä. Tarkoitan nyt Europolin, Schengenin ja Eurodacin tietoja.
Kolmas seikka on se, että joissakin tapauksissa turvaudumme edelleen äärimmäisen vanhentuneisiin järjestelmiin, kuten sormenjälkijärjestelmään. Meidän on lopultakin siirryttävä käyttämään biometrisiä järjestelmiä, jotta henkilöllisyys voidaan määrittää täysin tarkkaan ja jotta voimme hyödyntää tätä seulonnoissa.
Neljänneksi meidän ei pitäisi ajatella vain yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, vaan meidän olisi hyväksyttävä myös Aasian valtioiden tarjoukset ja auttavat kädet ja torjuttava terroria yhteistyössä niiden kanssa.
Osallistuin itse viimeisimpään Manilassa järjestettyyn ASEP-konferenssiin, jossa meille esitettiin loistavia tarjouksia menestyksekkään yhteistyön käynnistämisestä Aasian maiden kanssa terrorismin torjunnassa.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, tässä Euroopan unionin uudessa politiikassa meidän ei pitäisi rajoittua orjallisesti toistamaan perinteisiä terrorismin vastaisia toimitapoja, vaan pikemminkin olisi pystyttävä keskittymään nykypäivän terrorismin erityispiirteisiin ja käsittelemään poliittisesti terrorismin taustalla olevia kolmea syytä, jotka on selvästi todettu: uskonnollinen fundamentalismi, palestiinalaisten epätoivo ja terroristien kiihkokansallisuus.
Arvoisa komission jäsen, tänä päivänä terroristien vangitseminen ei enää riitä. Meidän on tehtävä tyhjäksi terroristeja luovat tappavat ideologiat. Tähän mennessä olemme keskittyneet paljon enemmän terrorismin seurauksiin kuin sen syihin. Tästä lähtien Euroopan unionin on keskityttävä myös näiden nykyajan terrorismin perustana olevien tappavien ideologioiden määrittämiseen, niiden jäljittämiseen ja niiden tekemiseen vaarattomiksi.

Sousa Pinto (PSE).
Arvoisa puhemies, tämän päivän keskustelun tavoitteena on arvioida terrorismin vastaisen taistelun tehokkuutta vuosi syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Kuinka EU on reagoinut tähän traagiseen tapahtumaan? Se on osoittanut solidaarisuuttaan ja halukkuuttaan tukea Yhdysvaltoja, se on varoittanut kansalaisia liittämästä terrorismia islamilaiseen arabimaailmaan ja nopeuttanut terrorismin vastaisen taistelun yhdentämistä toimintasuunnitelmalla, joka käsittää yli 60 toimenpidettä ja lukuisia puitepäätöksiä, eurooppalainen pidätysmääräys ja poliisiasiain yhteistyö terrorismin vastaisessa taistelussa mukaan luettuina. Se on korostanut kiireellistä tarvetta löytää poliittisia keinoja niiden konfliktien ratkaisemiseksi, jotka ruokkivat terroristien fanatismia, ehkä eniten Israelin ja Palestiinan kysymyksessä.
Määrätietoisuus terrorismin kitkemiseksi juuriltaan sekä kiireellinen tarve perustaa uusia ja tehokkaita välineitä tämän saavuttamiseksi eivät voi missään tapauksessa vaikuttaa suhteettomalla tavalla yksilön oikeuksiin, vapauksiin ja takeisiin. Julkisen viranomaisen legitiimi oikeus käyttää voimaa demokratiassa perustuu perusoikeuksien muuttumattomuuden myöntämiseen. Yhtä lailla terrorismiuhkan jatkuvaa torjumista on ehdottomasti säädeltävä kansainvälisen oikeuden keinoin. Totalitaristiset yhteiskunnat pitävät pilkkanaan lain merkitystä niin kansallisella tasolla kuin kansainvälisissä suhteissakin. Kansainvälisen oikeuden käsite on demokratian luomus. Jos terrorismin uhreiksi joutuneet valtiot vastaavat terrorismin uhkaan rikkomalla kansainvälisen oikeuden sääntöjä ja periaatteita, ne tukevat tahtomattaan rikollisia, mikä merkitsee myös sivilisaation taantumista.
Jatkuva epäoikeudenmukaisuus tai nöyryytys ruokkivat usein fanaattista vihaa, joka saa ihmiset hyökkäämään toistensa kimppuun ja tekemään itsemurhia. Tätä seikkaa ei pidä tulkita minkäänlaiseksi oikeutukseksi vastenmielisille siviiliväestöön kohdistuville hyökkäyksille, vaan merkittävänä tekijänä, joka auttaa meitä ymmärtämään tällaista väkivaltaista ilmiötä. Euroopan tasolla meidän on korostettava jäsenvaltioiden hallitusten jatkuvasti osoittamaa täysin tuomittavaa haluttomuutta ja kyvyttömyyttä noudattaa ehdotettua politiikan yhdenmukaistamista ja komission perusteltuja ehdotuksia luoda yhteisiä välineitä terrorismin torjumiseksi. Terrorismi on uhka, johon on vastattava yhtenäisesti. Nyt näyttää siltä, ettei tällaista vastausta ole odotettavissa Euroopalta.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, mikään ei oikeuta terrorismia. Ei myöskään pitäisi olla epäselvyyttä tästä pahuudesta.
Näin ei valitettavasti kuitenkaan aina ole. Kun Yhdysvallat oikeutetusti aloittaa maailmanlaajuisen kampanjan terroristijärjestöjä ja niitä tukevia järjestelmiä vastaan, meidän on muistettava, että he liittoutuivat Osama Bin Ladenin ja Saddam Husseinin kanssa silloin, kun se sopi heidän ulkopoliittisiin tavoitteisiinsa.
Lisäksi terrorismin tuomitseminen kuulostaa sisällyksettömältä, kun Yhdysvallat ei ota tiukkaa linjaa Israelin toteuttamaan valtion terrorismiin, joka on omiaan luomaan yhä uusia terroristisukupolvia alueella.
Vaikka kritisoin Yhdysvaltoja, en toki ole jättänyt huomiotta EU:n epäjohdonmukaisuutta näissä asioissa - tämä koskee erityisesti neuvostoa. Olemme esimerkiksi tämän terrorismin vastaisen taistelun aikana toisinaan kääntäneet katseemme pois niiden epädemokraattisten järjestelmien puutteista, joiden tuen olemme saaneet toiminnallemme.
Joko geopoliittisista syistä, kuten Pakistanin tapauksessa, tai sen vuoksi, että kaupalliset edut asetetaan ihmisoikeuksien edelle, kuten Kiinan tapauksessa, olemme toisinaan laiminlyöneet voimakkaan ja johdonmukaisen toiminnan niitä maita kohtaan, joiden hallinto edelleen perustuu kansalaisten pelkoon. Ne halveksivat demokratian periaatteita, rikkovat ihmisoikeuksia eivätkä piittaa oikeusjärjestyksestä.
Tämänkaltainen epäjohdonmukaisuus ja tekopyhyys oikeuttaa syyttämään länttä siitä, että se määrittelee terrorismin valikoivasti ja että sen pääasialliset vaikuttimet ovat länsimaiden etuihin kohdistuvat uhkat.
Maailmanlaajuinen terrorismin vastainen taistelu voi menestyä vain, jos lähestymistapa on vapaa epäjohdonmukaisuudesta ja tekopyhyydestä ja jos se kohdistuu niihin epäoikeudenmukaisuuksiin, jotka terrorismia synnyttävät.

Gemelli (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi sanoa, että olen tyytyväinen tämän parlamentin päätöslauselman käsittelytapaan.
Seuraavaksi haluan esittää kysymyksen: ketkä ovat terrorismin kohteena ja mikä logiikka tämän taustalla piilee? Vaikuttaa siltä, että terrorismi kohdistuu ihmisiin, ja se on näin kansainvälisen ihmisoikeusjulistuksen vastaista, eikä se voi perustua uskonnolliseen tai ideologiseen pohdintaan. Kun koko maailma on nyt ryhtynyt taisteluun terrorismia vastaan, näin on juuri sen vuoksi, että terrorismi rikkoo kaikkea sitä, mitä koko maailma - kaikki valtiot ja niiden kansalaiset- ovat sitoutuneet noudattamaan kansainvälisessä ihmisoikeusjulistuksessa. Kun nyt tuotamme terrorismin määritelmiä, erittelemme selvyyden vuoksi ryhmät, jotka harjoittavat terroritoimintaa. Olisi harmillista, jos tämä johtaisi siihen, että niputtaisimme näiden ryhmien joukkoon niin kutsutut uskonnolliset liikkeet, joista vain pieni osa kenties osallistuu terrorismiin.
Jos aiomme edetä asiassa, meidän on ensinnäkin esittämällä Euroopan unionin viesti, jossa kehotetaan valvomaan kaikkien kansainvälisen ihmisoikeusjulistuksen allekirjoittaneiden valtioiden rangaistusjärjestelmiä, sillä usein nämä järjestelmät, joihin sisältyy omia ihmisoikeusmääritelmiä, eivät ole kansainvälisen julistuksen mukaisia.
Tämän halusin sanoa puheenvuorossani, koska minusta tuntuu, että tästä konfliktien aikakaudesta on selviydyttävä ja että meidän on osallistuttava enemmän toimintaan koko maailman hyväksi.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, saatamme olla kauhuissamme, mutta meidän ei pitäisi olla yllättyneitä äskettäisten terroritekojen luonteesta. Terroristeilla ei ole valtaa, jos he eivät aiheuta pelkoa. Mitä hirveämpi, järkyttävämpi, yllättävämpi ja huomiota herättävämpi hyökkäys, sitä suurempi menestys. Kuitenkin on vielä niitä, jotka pyrkivät antamaan terroristeille anteeksi ja yrittävät luoda jonkinlaista moraalista yhteyttä terroritekojen ja esimerkiksi terrorismin vastaiseen taisteluun osallistuvien demokratioiden turvallisuusjoukkojen toimien välille. Terrorismiin on vastattava useiden poliittisten välineiden turvin, joista vain yksi on aseistetut joukot.
Demokratiamme ovat perinteisesti olleet heikoimmilla terroristien legitimiteetin osalta ja näiden torjumisessa poliittisesti järjestelmällisellä ja hyvin kohdennetulla tavalla. Tätä näkökohtaa ei ole oikein ymmärretty. IRA:ta vastaan ei koskaan taisteltu poliittisesti, sillä emme olleet koskaan varmoja omista poliittisista tavoitteistamme. Nyt IRA:n terroristeja on hallituksessa.
Aivan liian usein toimintamme tukee terroristien uskottavuutta ja asemaa ja tätä kautta rohkaisee terrorismia. Viime vuodet ovat osoittaneet, että terrorismi toimii. Tämä on kohtalokas viesti.
Tietyt päätöslauselman tekijät ovat kiistattomia, mutta kokonaisuudessaan se on vääristynyt ja siihen sisältyy tavanomaista Yhdysvaltain vastaista aineistoa, liiallista huolenpitoa terroristien ja ääriryhmien ja niitä tukevien oikeuksista sekä jälleen tukea Euroopan unionin liittovaltiopyrkimyksille. Monet puhujat ovat myös puhuneet tästä. En hyväksy ennalta ehkäisevän toiminnan tuomitsemista tämän päivän vaarallisessa maailmassa, jossa joukkotuhoaseet ovat järjettömien ja fanaattisten terroristien saatavilla. Pelottelu ei välttämättä auta. Emme voi odottaa hyökkäystä ennen kuin voimme toimia. Tämä olisi minkä tahansa hallituksen osalta sille uskottujen tehtävien laiminlyöntiä.
Päätöslauselman 4 kohdassa esitetty viittaus puolustautumisoikeuteen on sopimaton ja YK:n peruskirjaa vääristävä. YK:n peruskirjan 51 artiklassa esitetään, että ?Jos jokin YK:n jäsen joutuu aseellisen hyökkäyksen kohteeksi, ei mikään tämän peruskirjan säännös saa rajoittaa sen luonnollista oikeutta erilliseen tai yhteiseen puolustautumiseen.?
Päätöslauselmassa on 12 sivua, ja se antaa varsin vähän uutta tietoa tiedoistamme tai kyvyistämme. Missä kohtaa siinä kehotetaan poliittiseen solidaarisuuteen ja vahvistettuun yhteistyöhön kaikkien demokratioiden kesken? Missä vaaditaan sotavoimien vahvistamista ja Euroopan valtioiden voimakkaampaa poliittista tahtoa ja missä ovat toimenpiteet terrorismin tukijoita vastaan? Niitä nyt tarvittaisiin.

Pomés Ruiz (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, terrorismin pelottava laajentuminen tekee sen vastaisesta taistelusta ensisijaisen tavoitteen monilla politiikan aloilla, ja tätä meikin parlamentissa haluamme.
Äskettäiset tapahtumat Balilla, Filippiineillä tai Israelissa osoittavat koordinoidun yhteisen toiminnan kiireellisen tarpeen tämän yhteiskunnallisen vitsauksen poistamiseksi, joka toimii kaikkein merkittävimpiä perusoikeuksia vastaan, kuten ihmishenkiä ja demokratiaa sekä valitsemaamme hallintojärjestelmää vastaan.
Pääsimme onneksi nopeasti sopimukseen ja kymmenen päivän kuluttua syyskuun 11. päivän hyökkäysten jälkeen olimme jo allekirjoittaneet suunnitelman yhteisestä terrorismin torjunnasta. Arvoisat komission jäsenet Vitorino ja Patten - joka ei ole läsnä - nyt on aika tulla parlamenttiin kertomaan meille suunnitelman kehitykseen liittyvistä ongelmista ja esitellä työhön osallistuvat tahot. Me emme tarvitse yleistä mielipidettä. Haluamme yksityiskohtaisia tietoja ja tietoja siitä, mitkä jäsenvaltiot osallistuvat yhteistyöhön enemmän ja mitkä vähemmän, sillä ongelma on jo meidän kynnyksellämme.
Viime lauantaina kansalaisryhmä Basta ya, jolle annoimme Saharov-palkinnon, järjesti an Sebastianissa valtavan mielenosoituksen baskien ja espanjalaisten vapauden puolesta, jotta jokaisella yksilöllä, olipa tämä kansallismielinen tai ei, olisi oikeus haluamaansa poliittiseen kantaan. Viime tiistaina keskeytimme täysistunnon tuomitaksemme iskun, jossa Espanjan kansalliskaartin kersantti Juan Carlos Beiro menetti henkensä Leizassa (Navarra).
Tämä on ensisijainen tavoite, jonka pitäisi kannustaa kaikkia Euroopan kansalaisia pyytämään teitä esittämään täällä selitykset, ja neuvostoa määrittelemään ne valtiot, jotka noudattavat 21. syyskuuta 2001 antamamme toimintasuunnitelman mukaisia sitoumuksiaan, ja ne valtiot, jotka eivät näin tee.
Jos emme määrittele sitä, ketkä täyttävät velvollisuutensa suuressa tai pienessä määrin, emme palvele äänestäjiämme tai puolusta demokratiaa demokraattisesti.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluan kiittää pitkästä ja jännittävästä keskustelusta ja esittää muutaman huomion. Monet ovat puhuneet tarpeesta löytää tasapaino terrorismin tehokkaan torjunnan ja kansalaisten oikeuksien huomioon ottamisen välillä.
Jos haluamme luoda oikeusjärjestykseen perustuvan kasainvälisen yhteisön, jossa valtiot saattavat asiat oikeuden ratkaistavaksi sen sijaan, että ottaisivat oikeuden omiin käsiinsä, tarvitaan myös päättäväisyyttä toimia - ja tarvittaessa käyttää voimakeinoja - niitä vastaan, jotka väkivaltaan ja terrorismiin turvautumalla pyrkivät riistämään avointen, demokraattisten ja perustuslakiin perustuvien valtioiden elinehdot. Tällainen päättäväinen toiminta edellyttää tietysti myös yhteistyökykyä. En usko, että ehkäisevää toimintaa voidaan estää, jos on olemassa selviä merkkejä uhkaavista hyökkäyksistä tai altistumisesta terrorismille tai vastaavalle toiminnalle. Tällaisessa tilanteessa on toki luonnollista pyrkiä ehkäisemään hyökkäykset ja iskut.
EU:n aseman osalta haluan sanoa, että osallistumme aktiivisesti kansainvälisen terrorismin vastaiseen toimintaan. Haluamme tekoihin syyllistyneet oikeuden eteen, jotta heidän rikoksensa voidaan todeta oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevien oikeusjärjestysperiaatteiden mukaisesti. Me olemme EU:ssa hyvin tietoisia siitä, ettei terrorismin torjuntaan saa liittyä ihmisoikeusrikkomuksia. Aivan kuten tarkoitus ei voi pyhittää keinoja tai koskaan oikeuttaa terrorismia, ei tarkoitus myöskään pyhitä meidän keinojamme terrorismin vastaisessa taistelussa.
Varojen osalta neuvosto on päätöslauselman 1373 jälkeen ryhtynyt toimiin terroristeille ja heidän järjestöilleen kuuluvien varojen jäädyttämiseksi. Ensimmäinen terroristilista hyväksyttiin viime vuoden joulukuussa. Sen jälkeen EU:n terroristilistaa on tarkistettu kahdesti Espanjan puheenjohtajakaudella, ja seuraavaa tarkistusta odotetaan lähiaikoina Tanskan puheenjohtajakaudella. Olisi väärin kommentoida mahdollisia muutoksia ennen kuin lista on valmis, joten vältän tähän puuttumista.
Kuten useat esittelijät ovat maininneet, EU:n ja Yhdysvaltojen väliset suhteet ovat periaatteessa peruskallion vahvuiset ja perustuvat arvojen yhteisöön. Olemme toistemme tärkeimpiä kumppaneita, teemme yhteistyötä politiikan, sotavoimien, talouden ja kulttuurin alalla, ja syyskuun 11. päivä sitoi meidät entistä tiiviimmin yhteen. Me tarvitsemme Yhdysvaltoja ja Yhdysvallat tarvitsee meitä. Meitä yhteen liittävät voimat ovat tärkeämpiä kuin ne, jotka meitä erottavat.
Neuvoston ylimääräisessä istunnossa 21. syyskuuta viime vuonna lähetimme Yhdysvalloille voimakkaan viestin solidaarisuudestamme ja halukkuudestamme yhteistyöhön. Se velvoittaa meitä ja toiminta on ollut menestyksekästä, mikä toivottavasti johtaa vastavuoroisen oikeusapua ja karkottamista koskevan sopimuksen allekirjoittamiseen. Tällä alalla, kuten muillakin, joilla EU ja Yhdysvallat toimivat yhteistyössä, voimme saavuttaa paljon maailman oikeuden ja vapauden osalta. On hyvin tärkeää, että jatkamme tiivistä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, niin tällä kuin muillakin aloilla, ja meidän on tietysti jatkuvasti tehtävä töitä sen eteen, että Yhdysvallat valitsee monenvälisen toiminnan yksipuolisen toiminnan sijaan.

Vitorino
Haluan vain sanoa komission puolesta, että olen varma, että tästä keskustelusta voi päätellä, että Euroopan tasolla ja jäsenvaltioissa toteuttamamme terrorismin vastaista taistelua koskevissa toimenpiteissä on noudatettu tiukasti oikeusjärjestystä ja kunnioitettu avoimen yhteiskunnan ominaispiirteitä. Kukaan ei voi syyttää unionin tai jäsenvaltioiden toteuttamia toimenpiteitä niiden hätäisyydestä tai poikkeuksellisuudesta. Ne ovat täysin yhteisen oikeudellisen kehyksemme mukaisia. Ne osoittavat tietenkin, ettei demokratia ole heikoilla taistellessaan järjestäytynyttä rikollisuutta tai terrorismia vastaan. Kansalaisten käsitys, jonka mukaan demokratia ei ole riittävän tehokasta terrorismin tai järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa, on yksi syy tyytymättömyyteen.
Kuten komission jäsen Patten sanoi, terrorismi on rajat ylittävä maailmanlaajuinen uhka, joka edellyttää rajat ylittäviä ja kansainvälisiä lähestymistapoja. Jäsenvaltiot ovat hiljalleen hyväksymässä tämän tosiseikan. Me emme voi suhtautua terrorismiin tavanomaisena toimintana. Meidän on käytettävä poliisiasian ja oikeudellisen yhteistyön välineitä, mutta ne eivät yksinään riitä. Meidän on turvauduttava myös asevoimiin ja muihin voimavaroihin. Tarvitsemme tiedustelupalvelujen yhteistyötä Euroopan tasolla. Omasta kansallisesta kokemuksestanne tiedätte, kuinka vaikeaa voi olla asianmukaisen vaihdon järjestäminen poliisivoimien ja tiedustelupalvelujen välillä omissa jäsenvaltioissamme. Yhteistyö tietoja keräävien palvelujen ja poliisivoimien kesken Euroopan tasolla taistelussa terrorismia vastaan syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen voi onnistua. Meidän on kuitenkin tunnustettava, että on olemassa myös kaksi muuta hyvin tärkeää alaa.
Ensimmäinen on terrorismin rahoituksen vastainen taistelu, joka on paljon monimutkaisempi. Se edellyttää lisää töitä. Komissio pitää alan toimintaa ensisijaisena vuonna 2003.
Toinen tärkeä seikka on monenvälinen toiminta. Olemme parlamentin kanssa samaa mieltä sen tärkeydestä. Tärkein taso on Yhdistyneet Kansakunnat. On huolestuttavaa, että Yhdysvallat juuri nyt estää maailmanlaajuista terrorismia koskevaa yleissopimusta koskevien neuvottelujen käymisen. Meidän ei pidä unohtaa myöskään Euroopan neuvoston merkittävää asemaa terrorismin vastaisessa taistelussa. Toivon Euroopan neuvostossa terrorismia koskevasta yleissopimuksesta parhaillaan käytävien neuvottelujen edistyvän.
Terrorismin vastaista taistelua sekä poliisiasiain ja oikeudellista yhteistyötä koskevassa vuoropuhelussa Yhdysvaltojen kanssa meidän olisi tunnustettava merkitys, joka amerikkalaisella kansalaisvapauksia koskevalla keskustelulla on eurooppalaisen perusoikeuksia ja kansalaisvapauksia koskevaan keskusteluun. Meidän ei pitäisi väheksyä Yhdysvalloissa parhaillaan näistä merkittävistä aiheista käytävää keskustelua tai jättää sitä huomiotta. Tämän vuoksi olemme aloittaneet Yhdysvaltojen kanssa vuoropuhelun vastavuoroista oikeusapua ja karkotuksia koskevista sopimuksista, joissa puolustamme omia näkökantojamme ja arvojamme. Testaamme myös Yhdysvaltojen poliittista tahtoa hyväksyä ja kunnioittaa meidän kantaamme.
Pomés Ruizin toivoma osoitus Euroopan tasolla tehtyjen päätösten täytäntöönpanosta saadaan lähiaikoina. Kuten tiedätte, terrorismia koskeva puitepäätös on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä tämän vuoden loppuun mennessä ja eurooppalainen pidätysmääräys tulee voimaan vuoden 2004 alussa. Kuten tiedätte, seitsemän jäsenvaltiota on sitoutunut sisällyttämään eurooppalaisen pidätysmääräyksen lainsäädäntöönsä jo vuoden 2003 alkupuoliskolla. Komissio voi vain kannustaa heitä pysymään sitoumuksissaan.

Puhemies.
Kiitos, komission jäsen.
Olen vastaanottanut neljä työjärjestyksen 137 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.

Souchet (NI)
Islamilaisten ääriryhmien äskettäin toteuttamat iskut Balilla, Jemenissä ja Kuwaitissa osoittavat, että kansainvälisen yhteisön on nyt ryhdyttävä jatkuvaan taisteluun tiettyjen valtioiden ulkopuolella toimivien henkilöiden tuhotahtoa ja -kykyä vastaan. Valtioiden välistä yhteistyötä on tämän vuoksi tehtävä aktiivisemmin, jotta islamilaisille ääriryhmille ei jää piilopaikkoja. Vaikuttaa siltä, että Taleban-hallinnon kukistuminen Afganistanissa oli vasta osa tätä taistelua, jota on ensisijaisesti käytävä omissa valtioissamme. Tämän osalta komission jäsenen Pattenin, joka on aina valmis antamaan neuvoja Euroopan ulkopuolisille maille, olisi ensin tutkittava sitä vastaanottoa, jonka Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmä tarjoaa terroristijärjestöille.
Sen sijaan, että yhteisellä päätöslauselmaehdotuksella edistettäisiin valppautta ja vahvistettua yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä se ajautuu vaaralliseen suuntaan suositellessaan entistä laajempaa turvautumista kvartettiin, mikä saattaa lopulta johtaa turvallisuusneuvoston sivuuttamiseen. Päätöslauselma on myös naurettava niiltä osin kuin siinä pyritään uskottelemaan, että yksi tärkeimmistä haasteista terrorismin vastaisessa taistelussa on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen kolmipilarinen järjestelmä! Mitä tahansa aihetta, jopa terrorismia, voidaan käyttää liittovaltioasian edistämiseen.

Puhemies. -
Esityslistalla seuraavana ovat neuvoston ja komission lausunnot Echelonista.
Neuvoston puheenjohtaja, olkaa hyvä.

Haarder
Arvoisa puhemies, Antonio Vitorino lopetti puheenvuoronsa viisaisiin sanoihin, jotka eivät olleet vain paras mahdollinen tapa päättää edellinen keskustelu, vaan toimivat myös hyvänä alustuksena nyt aloittamallemme keskustelulle. On jo yli vuosi siitä, kun Euroopan parlamentti teki päätöksen, joka koski maailmanlaajuista yksityisen ja kaupallisen viestinnän sieppausjärjestelmän olemassaoloa. Järjestelmä tunnetaan paremmin Echelon-sieppausjärjestelmän nimellä. Päätöksessä todetaan, ettei enää ole epäilystäkään maailmanlaajuisen viestinnän sieppausjärjestelmän olemassaolosta. Päätös perustui väliaikaisen Echelon-valiokunnan mietintöön. Mietinnössä kiinnitettiin huomiota moniin toimenpiteisiin, joilla Euroopan kansalaisia ja yrityksiä voidaan suojella. Mielestäni mietintö on ansiokas ja kattava. Se on vaikuttanut paljon siihen, että asiasta on keskusteltu EU:ssa, jäsenvaltioissa ja niiden kansanedustuslaitoksissa. Ollessani Euroopan parlamentin jäsen minulla oli ilo saada olla mukana yhdessä Echelon-valiokunnan käsittelyssä. 
Keskustelussa on keskitytty mahdollisuuteen tarkkailla viestintää kaupallisten etujen saavuttamiseksi. Tämä on auttanut Euroopan kansalaisia ja yrityksiä ymmärtämään, että viestintää on suojattava. 
Kun mietintöä käsiteltiin Euroopan parlamentissa, silloinen puheenjohtajavaltio Belgia käsitteli kaikkiin sieppausjärjestelmiin sovellettavia perusperiaatteita. Belgia viittasi tässä yhteydessä esimerkiksi yksityisyyden suojan ja sanavapauden perusperiaatteisiin, jotka vahvistetaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa ja EU:n perusoikeuskirjan 7 artiklassa. 
Olen samaa mieltä siitä, mitä puheenjohtajavaltio Belgia totesi tuolloin asiasta. Oma lähestymistapani on kuitenkin erilainen. Neuvoston puheenjohtajiston edustajana haluan keskittyä viestintämme suojeluun. Ikävä kyllä meidän täytyy tietysti ottaa huomioon, että tekniikan kehitys tarjoaa koko ajan paremmat mahdollisuudet viestinnän sieppaukseen. Laitonta yksityisviestinnän tarkkailua tai yritysten kilpailutilanteen vääristämistarkoituksessa tekemää tarkkailua ei tietenkään voida hyväksyä. Kyseessä on vakava rikkomus. Siksi on tärkeää, että jäsenvaltiot sekä itsenäisinä että osana Euroopan Unionia tiedostavat tarkkailumahdollisuuden ja jatkavat ponnisteluja taatakseen kansalaisille ja yrityksille parhaan mahdollisen viestintäsuojan. 
EU:ssa ollaan jo ryhdytty toimiin yksilöiden viestintäturvan parantamiseksi. Tästä tuoreimpana esimerkkinä on Euroopan neuvoston ja parlamentin 12. heinäkuuta antama direktiivi henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla. Puheenjohtajavaltio kannattaa lisäksi toimia, joilla lisätään salausta, ja keskittymistä tietoturvaan, niin EU:n toimielimissä kuin jäsenvaltioissakin.
Tietoturvallisuus on eEurope 2005 -toimintasuunnitelman keskeisimpiä tavoitteita. Toimintasuunnitelmaan kuuluu esimerkiksi Euroopassa tapahtuvaan turvalliseen ja valikoituun julkiseen tiedonvaihtoon käytettävien turvallisten viestintämuotojen kehittäminen. Toimintasuunnitelmalla tähdätään myös turvallisuuskulttuurin edistämiseen kaikilla tieto- ja viestintäjärjestelmien kehitykseen ja käyttöön liittyvillä alueilla. Toimintasuunnitelmaan sisältyy lisäksi tietoturva-asioiden osaamiskeskittymän luominen. Keskittymä olisi yhteistyössä jäsenvaltioiden ja yksityisen sektorin kanssa ja toimisi aloitteentekijänä turvallisuusalalla.
Puheenjohtajavaltio Tanskan mielestä on tärkeää, että eEurope 2005 -toimintasuunnitelmassa ehdotetut aloitteet pannaan täytäntöön. Lopuksi haluan todeta, että puheenjohtajavaltio haluaa edistää neuvoston yhteisen, verkko- ja tietoturvaa koskevan toimintastrategian luomiseen tähtäävän päätöslauselman antamista. Päätöslauselmalla on tarkoitus luoda yhtenäinen eurooppalainen turvallisuuskulttuuri. Päätöslauselmaesityksessä jäsenvaltioita kehotetaan varmistamaan, että tietoturvallisuudesta tulee tärkeä osa yksittäisten maiden sääntöjä, ja ottamaan käyttöön tyydyttäviä keinoja, joilla voidaan estää ja korjata tietoturvan häiriöitä. 
Lisäksi esityksessä kehotetaan jäsenvaltioita kannustamaan korkeakoulujen ja yritysten välistä yhteistyötä, jotta voitaisiin luoda turvallista tekniikkaa ja ylläpitoa.

Liikanen
Arvoisa puhemies, vähän yli vuosi sitten parlamentti kokoontui keskustelemaan Echelon-sieppausjärjestelmää käsitelleen väliaikaisen valiokunnan työn edistymisestä. Vain muutama päivä tämän jälkeen koko maailma järkkyi.
Maailma muuttui. Verkko- ja tietoturvan rooli osoittautui todella tärkeäksi. Havahduimme myös siihen, että eurooppalainen yhteiskunta on yhä alttiimpi verkko- ja tietoturvaan liittyville ongelmille.
Ennen kuin vastaan Euroopan parlamentin esille ottamiin huolenaiheisiin, korostan viime vuoden tapaa yhtä tärkeää perusperiaatetta: Euroopan unioni on rakennettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien varaan, kuten EY:n perustamissopimuksen 6 artiklassa ja perusoikeuskirjassa todetaan.
On tärkeää pitää mielessä, että jäsenvaltiot ovat vastuussa tiedustelutoimien hoitamisesta ja valvomisesta, ellei neuvosto toisin päätä, kuten Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osastossa todetaan. 
Tietotekniikan nopean leviämisen myötä talouskasvu, tuottavuus, työllisyys ja sosiaalinen oikeudenmukaisuus ovat yhä enemmän yhteydessä tieto- ja tietoliikennetekniikoiden sujuvaan toimimiseen. 
Nykypäivänä verkko- ja tietoturva tarkoittaa palveluiden ja tiedon saatavuuden takaamista, tietoliikenteen häiriöiden ja luvattomien sieppausten estämistä, tiedon luottamuksellisuuden turvaamista ja tietojärjestelmien suojaamista luvattomalta käytöltä. 
Täydelliseen turvallisuuteen ei koskaan päästä. Aina jää heikkoja kohtia tai tapahtuu vahinkoa aiheuttavia iskuja, häiriöitä ja vikoja. Samoin on laita muiden tekniikoiden ja arkielämän muiden asioiden kanssa. Yksilöiden sekä koko yhteiskunnan on opittava hallitsemaan verkkoihin ja tietojärjestelmiin liittyviä riskejä. 
Turvallisuudesta on siis tullut tärkeä poliittinen aihe. Hallituksilla on laajempi vastuu yhteiskuntaa kohtaan ja ne pyrkivätkin parantamaan maittensa turvallisuutta.
Tämä oli komission verkko- ja tietoturvaa koskevan tiedonannon tärkein tavoite. Tiedonannossa ehdotetaan useita toimenpiteitä, kuten tietoisuutta lisääviä toimia ja tiedonvaihtomenetelmien parantamista. Esimerkkinä tietoisuuden lisäämisestä on sähköisen liiketoiminnan turvallisuuden parantamiseen tähtäävien kansallisten menetelmien vertailu. 
Vastikään hyväksytyn eEurope 2005 -toimintasuunnitelman keskeisiä tavoitteita ovat tiedonvaihdon ja parhaiden toimintatapojen vahvistaminen, tietoturva-asioiden osaamiskeskittymän perustaminen, tietoturvakulttuurin luominen ja turvallisen viestintäympäristön aikaansaaminen. Jotta tietoturvakulttuuri voidaan muodostaa, kaikille tieto- ja tietoliikennetekniikan aloille on annettava vastuutehtäviä. 
Neuvoston 28. tammikuuta antamassa päätöslauselmassa yhteisestä lähestymistavasta ja erityistoimista verkko- ja tietoturvallisuuden alalla käsitellään samaa asiaa. Neuvosto panee siinä tyytyväisenä merkille, että komissio aikoo perustaa tietoverkkojen turvallisuutta käsittelevän työryhmän. 
Euroopan parlamentti on käsitellyt aihetta ja laatinut mietinnön komission toimintasuunnitelmaehdotuksesta. Se hyväksyttiin eilen ja siinä vaadittiin Eurooppaa vastaamaan laajenevaan tietoturvaongelmaan. 
Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio kannattavat tiiviimpää Euroopan laajuista yhteistyötä ja nyt harkitaankin, olisiko turvallisuusyksikön perustaminen paras keino tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Käsiteltävänä oleva ehdotus sisältää useita parlamentin esittämiä näkökohtia, etuja ja huolenaiheita. Niiden perusteella voidaan ehdottaa asiantuntijakeskuksen perustamista. Sitä varten kerättäisiin yhteen päteviä asiantuntijoita, joihin sekä julkiset tahot, jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielimet että yksityinen sektori voisivat luottaa. Keskus auttaisi kansainvälisesti tunnustettujen vaatimusten luomisessa ja pystyisi toimimaan nopeasti ja tehokkaasti. Tarvitaan siis riittävät talous- ja henkilöresurssit, jotta voitaisiin toimia sujuvasti ja joustavasti. Tarvitaan myös yhtenäinen lähestymistapa - myös pilareiden välille - koska turvallisuus koskee myös joitakin rikosten torjuntaan ja kansalliseen turvallisuuteen liittyviä kysymyksiä. 
Käsittelen seuraavaksi tietosuojaa. Yleisestä tietoturvasta annetun direktiivin 17 artiklassa selitetään tietoturvallisuuden periaate. Uusi henkilökohtaisen tiedon käsittelystä ja yksityisyyden turvaamisesta elektronisessa viestinnässä annettu direktiivi annettiin viime heinäkuussa. Se mahdollistaa korkean turvallisuustason henkilötietojen käsittelyssä. Siinä vaaditaan jäsenvaltioita takaamaan viestinnän luottamuksellisuus ja estämään kaikki tiedonsieppaukset. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin ryhtyä tarvittaessa toimiin kansallisten tai julkisten turvallisuusetujen turvaamiseksi, rikosten tutkimiseksi tai rikoksista syyttämiseksi. 
Komissio on tehnyt aloitteita taatakseen tietoturvan ja yksityisyyssääntöjen sekä rikostentorjunnan yhteensopivuuden. Tämän vuoksi on perustettu verkkorikollisuutta koskeva EU:n foorumi. 
Mitä rikostentutkinnassa tapahtuvaan televiestinnän salakuunteluun tulee, komission mielestä keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tehdyn yleissopimuksen säännöt edustavat tällä hetkellä tasapainoista lähestymistapaa.
Kaksikäyttötuotteita koskeva asetus, jossa säädetään tietoturvatuotteiden ja tietoturvapalveluiden viennin valvonnasta, on ollut voimassa syyskuusta 2000 lähtien. Sillä taataan salaustuotteiden ja salaustekniikoiden saatavuus ja vapaa liikkuvuus koko Euroopan unionin alueella. Asetus on pantu onnistuneesti täytäntöön, ja komissio neuvottelee parhaillaan vienninvalvontaa koskevasta monitahoisesta ehdokasvaltioiden kanssa.
Tekniikan osalta yhteisön tutkimuksen puiteohjelman ja etenkin tietoyhteiskuntatekniikoita koskevan ohjelman ansiosta edellytyksiä huippuluokan salaustuotteiden kehittämiseen on parannettu. Tästä päästäänkin niihin toimiin, joita on tehty komission sisäisten tieto- ja viestintäjärjestelmien parantamiseksi. 
Kun EU:n toimielimet olivat hyväksyneet asetuksen yksilöiden suojelemisesta yhteisön toimielinten henkilötietojen käsittelyssä, suoritettiin laajamittainen turvallisuustarkastus. Tarkastuksen perusteella komissio teki päätöksen, jossa säädetään turvallisuudesta ja annetaan laajoja tietotekniikan turvallisuuteen liittyviä sääntöjä ja jolla komission salaisten asiakirjojen suojaa parannetaan huomattavasti. Päätöksessä eritellään tarkemmin, mitä on kenenkin vastuulla, esimerkiksi kuka vastaa henkilöstön luotettavuuden selvittämisestä ja turvallisuutta koskevista toimintaohjeista. 
Lisäksi koko komissiossa on suoritettu tekninen arviointi. Tilannetta ollaan korjaamassa. Kuten voitte todeta, paljon on jo saatu aikaan, mutta paljon työtä on vielä jäljellä. 
Vastikään hyväksytty tietosuojadirektiivi, Euroopan parlamentin laatima tiedonsuojamenetelmiä koskeva mietintö, eEurope 2005 -toimintasuunnitelma sekä suunnitelma tietoturva-asioiden osaamiskeskittymän perustamisesta ovat jatkossa avainasemassa verkko- ja tietoturvallisuuden alalla tehtävässä työssä. 
Myös maailmanlaajuista yhteistyötä on parannettava. Esimerkkinä tästä kannattaa mainita, että komissio osallistui täyspainoisesti juuri hyväksyttyjen OECD:n tietojärjestelmien ja tietoverkkojen turvallisuutta koskevien ohjeiden laatimiseen.
Ohjeissa korostetaan, että tietoturvallisuuteen on tärkeää soveltaa joitakin yleisiä periaatteita. Niissä tuetaan Euroopan tason kehitystä ja ne käyvät yksiin eEurope 2005 -toimintasuunnitelmassa esitetyn turvallisuuskulttuurin periaatteen kanssa. 
Televiestintäneuvosto keskustelee joulukuussa Euroopan yhteisen verkko- ja tietoturvastrategian täytäntöönpanosta ja seuraa sitä. Strategia on yksi Tanskan puheenjohtajakauden tärkeimmistä kysymyksistä.
Toivomme, että näillä EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden toimilla voimme terävöittää kuvaamme ja edistää verkko- ja tietoturvallisuutta, koska sen avulla voidaan estää laitonta sieppausta ja talousvakoilua ja tukea samalla talouksiemme ja yhteiskuntiemme joustavaa toimintaa.

Flesch (ELDR).
Pyydän työjärjestyspuheenvuoroa, arvoisa puhemies. Kuulemamme selvitykset olivat hyvin mielenkiintoisia, vaikkakin komission jäsenen Liikasen viimeistä lausetta lukuun ottamatta ne eivät koskeneet päiväjärjestyksessämme ollutta aihetta eli Echelon-järjestelmää.

Puhemies.
 Arvoisa parlamentin jäsen, kirjaan huomautuksenne.

von Boetticher (PPE-DE)
Arvoisa puhemies ja hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää muutaman huomautuksen komissiolle. Kuten tiedätte, Echelon-valiokunta jätti lopullisen mietintönsä vuosi sitten. Mietintöä kiiteltiin kovasti. Mietintöä vielä luonnostellessamme oli kuitenkin jo selvää, että komissio käsitteli asiaa samaan tapaan kuin kolme kuuluisaa buddhalaisperinteen apinaa, joiden tehtävänä on raportoida Koshin-festivaaliin osallistuvista ihmisistä seuraava sanonta ohjenuoranaan: ?Älä kuule mitään, älä näe mitään, älä puhu mitään?. Vuosi on kulunut, ja voisimme lisätä tähän ?älä myöskään tee juuri mitään?, koska tähän mennessä komissio ei ole ryhtynyt kovinkaan moniin toimiin korjatakseen mietinnössä esitettyjä puutteita tai soveltaakseen siinä esitettyjä toimintatapoja. 
Hyvä komission jäsen, tiedätte varmaan, mitä pyydämme komissiolta mietintömme kohdissa 27- 44. Kysymys kuuluu edelleen: Oletteko tiedottaneet Echelonin aiheuttamista vaaroista yleisölle ja yrityksille? Oletteko varmistaneet, että kaikki komission sähköposti salataan? Onko komission henkilöstö saanut koulutusta uudesta tekniikasta ja salauksesta? Ei riitä, että uutta teknologiaa otetaan käyttöön, vaan henkilöstön pitää myös saada lisäkoulutusta.
Tietosuojadirektiivit kyllä ovat hyvin tärkeitä ja kauaskantoisia, mutta niistä on melko vähän hyötyä tässä asiassa. Myös tässä kysymys kuuluu: mitä komissiossa on tehty? Sanoitte tehneenne päätöksen. En näe kuitenkaan mitään todisteita siitä, että komissio olisi toteuttanut vaatimamme turvallisuustarkastuksen, johon kuuluu oikeastaan myös se, että salaisuuksien varjelemiseksi luodaan kattava henkilöiden ja asiakirjojen salausluokittelujärjestelmä. Tämä tuli selväksi siitä, mitä sanoitte. Kysymykseni onkin, kuka tästä on vastuussa komissiossa? Muistan hyvin, kun lähetitte komission salauspalvelun silloisen pääjohtajan Perkinsin puhumaan meille. Hän kertoikin meille sujuvasti, kuinka edistynyt salauslaitteisto oli, muttei osannut kertoa mitään komission yleisistä turvastandardeista. Silloin ei tuntunut olevan ketään, joka olisi ollut vastuussa asiasta, eikä - ainakaan minun mielestäni - tunnu olevan edelleenkään. Vai vastaatteko te arvoisa komission jäsen tai vastaako joku pääosastoista asiakirjojen salauksesta? Puututteko henkilöstökysymyksiin ja luokitteletteko henkilöitä komission turvallisuuden takaamiseksi? 
Kaikilla kansallisilla hallintoelimillä on nykyisin vastuuhenkilö, jonka tehtävänä on suojata salaista tietoa ja joka hoitaa juuri tätä tehtävää. Onko komissiossa samanlaista vastuuhenkilöä, joka olisi myös vastuussa Echelon-järjestelmän mahdollisesti tekemiin sieppauksiin liittyvästä tiedottamisesta? Vai käytättekö vieläkin brittiläistä faksisalausjärjestelmää? Pelkään melkein, että vastaus on kyllä, koska ette maininneet koko asiaa. 
Siksi autamme teitä äänestämällä uuden päätöslauselman puolesta, ja jos eteneminen tässä asiassa jatkuu yhtä pettymystä tuottavana kuin tähän saakka tai jos mietintömme jätetään taas kerran lähes huomiotta, meidän on päästävä yhteisymmärrykseen komission erottamisesta. 
Saatte ohjeemme käsiteltäväksenne hyvin pian. Vaadin teitä toimimaan niiden mukaisesti! 
Wiersma (PSE).
Olen samaa mieltä von Boetticherin kanssa. Hänen esittämänsä kommentit synnyttivät viime vuonna valtavan määrän kysymyksiä. Parlamentti teki komissiolle ja neuvostolle paljon suosituksia, emmekä vieläkään ole saaneet niihin vastausta. Oletan, että muutkin parlamentin jäsenet haluavat tarttua tähän aiheeseen. Itse haluan keskittyä erääseen viime vuoden keskustelussa esille tulleeseen seikkaan. 
Viime vuonna hyväksymässämme maailmanlaajuista televiestinnän sieppausta koskevassa päätöslauselmassa kiinnitettiin paljon huomiota tiedustelupalvelujen kansainvälisen yhteistyön poliittiseen merkitykseen. Tärkeä seikka tuossa keskustelussa oli, ettei suuri enemmistö parlamentin jäsenistä vastusta sieppausta sinänsä ja että tiedustelupalvelujen asema on tärkeä jopa demokratioissa. Väliaikaisen valiokunnan laatimassa mietinnössä korostettiin, että tehokkaat tiedustelupalvelut ovat tarpeellisia nyky-yhteiskunnassa, ei pelkästään terrorismin ja kansainvälisen rikollisuuden vastaisessa taistelussa, vaan myös tärkeänä osana Euroopan turvallisuuspolitiikan kehittämistä. Jos haluamme Petersbergin tehtävien mukaisesti saavuttaa itsenäisen aseman puolustuksessa ja saada omat nopean toiminnan joukot, on äärimmäisen tärkeää pystyä keräämään tietoja. Siksi Euroopan parlamentti perää tiiviimpää Euroopan laajuista yhteistyötä ja parempaa demokraattista tiedustelupalveluiden toiminnan valvontaa. Mietintömme mukaan tässäkin suhteessa monilla valtioilla on toivomisen varaa. 
Kansainvälisen terrorismin ja viimevuotisten tapahtumien paineen alla yhteistyö tiedustelupalveluiden välillä näyttää parantuneen sekä Euroopan unionissa että Yhdysvalloissa. Demokraattisen valvonnan suhteen tuskin mikään on silti muuttunut. Euroopan kansalaisilla on oikeus tietää, että heidän kansallisten lakiensa antamaa yksityisyyttä suojellaan myös siinä tapauksessa, että tiedustelupalveluiden välillä on kansainvälistä yhteistyötä. Euroopan kansalaisten ja yritysten pitää voida luottaa siihen, että heidän viestintänsä luottamuksellisuus taataan kaikissa jäsenvaltioissa samalla tavalla. Heille on taattava, ettei Euroopan tiedustelupalveluja käytetä yrityssalaisuuksien varastamiseen vaan tehokkaaseen rikollisuuden torjunta.
Haluamme tietenkin myös kiittää komission jäsentä Liikasta siitä, että hän kertoi meille komission puolesta televiestinnän maailmanlaajuisen vakoilun teknisistä seikoista. On kuitenkin valitettavaa, ettei komission jäsen Chris Patten ole täällä kertomassa kansainvälisistä kysymyksistä, jotka äsken mainitsin. Jollemme saa tarpeeksi selvyyttä näihin asioihin, sen lisäksi, että EU:n politiikka on epätäydellinen, siltä puuttuu myös uskottavuus.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Arvoisa neuvoston edustaja ja hyvä komission jäsen, Haarder puhui selkeästi viestinnän suojelun tarpeesta ja totesi samalla, että tekniikan avulla viestintää voidaan salakuunnella laajamittaisesti. Uusi tekniikka ei tee tätä vain periaatteessa mahdolliseksi, vaan salakuuntelua todella tapahtuu, kuten selvityksestämme ilmenee. Mietin siksi, mitä teemme asian hyväksi. 
Liikanen mainitsi perusoikeuskirjan. Liberaaliryhmä oli kuitenkin tiukasti sitä mieltä, että lainsäädäntökehystä tarvitaan laittoman salakuuntelun hillitsemiseksi ja laillisen, tarkkaan valvotun salakuuntelun määrittelemiseksi Euroopan maissa. Liberaaliryhmän lähestymistapa on kaksitahoinen. Kannatamme yksittäisten kansalaisten oikeuksien ja yksityisyyden suojaa ja toisaalta teollisuusvakoilun estämistä EU:n taloudellisten etujen valvomiseksi. Ehdotimme myös käytännön toimenpiteitä. Oikeus- ja sisäasioiden neuvosto puhuu nyt kuitenkin jäsenvaltioiden laajoista valtuuksista varastoida televiestinnästä ja Internetistä saatavaa tietoa. Kuka oikeastaan suojelee kansalaisia viranomaisilta?
Pyysimme myös hyvin tarkkaan määriteltyjä, kansalaisille ja yritysmaailmalle suunnattuja tiedotustoimia. Tähän kuuluu eurooppalaisen salausohjelmiston ja turvallisuustarkastuksen kehittäminen. Kysyisinkin neuvoston puheenjohtajalta ja komission jäseneltä, mihin toimiin tässä asiassa on ryhdytty, mitä ollaan satu tähän mennessä tehtyä ja mitä ollaan aikeissa tehdä? Minusta tuntuu, että suositustemme alalla tehdään vain vähän ja haluaisinkin kiinnittää huomionne vielä kerran huomautukseen, jonka Flesch osoitti Liikaselle.

Di Lello Finuoli (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, vielä muutama vuosi sitten kaikki yritykset keskustella neuvoston tai komission kanssa Echelonista olisi tyrmätty sen tekosyyn varjolla, että kyseessä on vain lehdistössä esiintyvä huhu, josta ei ollut mitään sanottavaa. Echelon-valiokunnan työn jälkeen EU vihdoin tunnusti täysin Echelon-järjestelmän olemassaolon, ja nyt käytävän keskustelun aiheena on Echelon, kuten Colette Flesch keskustelun alussa totesi. Ei sen enempää eikä vähempää, joten mitä sitä turhaan kiertelemään.
Minulla ei ole muuta sanottavaa kuin että kuultuani von Boetticherin ja muiden parlamentin jäsenten puheet, yhdyn heidän kantaansa. He ovat jo antaneet kattavan kuvan siitä, mitä Echelon-valiokunnan työn jälkeen ei ole tehty. Käytimme aikaa ja henkilöresursseja asian käsittelyyn, mutta meille on jäänyt hyvin vähän käteen, sillä tähän päivään mennessä ei komissio eikä neuvosto ole tehnyt mitään kansalaisten suojelemiseksi. Ongelmassa on vielä yksi puoli: yritykset ja hallintoelimet, kaikkine käytettävissä olevine henkilö- ja materiaaliresursseineen, pysyvät varsin hyvin suojelemaan itseään. Echelon-valiokunnan todellinen viesti olikin, että kansalaisia ja heidän yksityisyyttään on suojeltava ja että yksityisyys on yksi perusoikeuksista. Euroopan laajuisesti mitään ei kuitenkaan vielä ole tehty asian hyväksi. Minusta tuntuukin, etteivät toimielimet eikä parlamentti ole onnistuneet etenemään yhtään Echelonin tai viestinnän sieppauksen asiassa, mikä heikentää niiden legitimiteettiä. Toimielintemme legitiimiys todella kärsii tästä. 
Jos saan sanoa mielipiteeni, niin neuvoston ja komission on vähintäänkin harkittava, että ne laatisivat puitepäätöksen, jolla kansalaisia suojeltaisiin mielivaltaiselta viestinnän sieppaukselta ja heille annettaisiin oikeus vedota tämänkaltaisissa sieppaustapauksissa kansallisiin tuomioistuimiin.

McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä edellisten puhujien kanssa: on valitettavaa, ettei mitään ole tehty parlamentin Echelonia käsitelleen mietinnön jälkeen. Ihmiset eivät vieläkään tunne oloaan tarpeeksi turvatuksi. Neuvoston olisi tehtävä puitepäätös, jolla kansalaisia suojellaan jäsenvaltioiden tai yhteisön ulkopuolisten maiden tiedustelupalveluiden toiminnalta. Viestintää umpimähkäisesti tarkkailevan järjestelmän olemassaolo rikkoo jo sinänsä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklaa, kuten komission jäsen itsekin totesi. 
On myös tärkeää, että Euroopan unioni ja Yhdysvallat neuvottelevat ja allekirjoittavat sopimuksen, joka velvoittaisi molempia osapuolia noudattamaan kansalaisten yksityisyyden suojelua ja yritysviestinnän luottamuksellisuutta koskevia määräyksiä. 
Ryhmäni vastustaa jyrkästi neuvoston toimia, joilla on tarkoitus käyttää uutta tekniikkaa televiestinnän sieppauksessa. Vastustamme erityisesti direktiiviä, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat muun muassa säätää lainsäädäntöä, jossa sallitaan tiedon kerääminen tietyksi ajanjaksoksi. 
Puheenjohtajakauden aikana on luotava strategia, jotta EU:n rinnakkaisia tietoturvajärjestelmiä ja valvontaa koskevia sitovia asiakirjoja - kuten Schengen, Europol tai tullisopimukset - ei enää laadittaisi lisää. Nämä järjestelmät ja asiakirjat perustuvat erilaisiin suojeluvaatimuksiin, eikä niihin kohdistuta demokraattista ja oikeudellista valvontaa. 
Lopuksi totean, ettei salauksen lisääminen saa olla korvike poliittiselle ratkaisulle, kuten tiukemmille lainsäädännöllisille takeille tai tehokkaammalle parlamentin suorittamalle valvonnalle. Jos uskomme salauksen ratkaisevan kaikki ongelmat, myönnämme epäonnistuneemme.

Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, vuoden ajan parlamentin jäsenet tekivät kovasti töitä valiokunnassa, jota minulla oli kunnia johtaa. Kuulimme monia asiantuntijoita, teimme paljon vierailuja ja analysoimme lukemattomia asiakirjoja. Tämä kaikki johti parlamentin jäsenen Gerhard Schmidtin laatimaan erinomaiseen mietintöön, jonka päätelmät parlamentin enemmistö hyväksyi. 
Melkein kaikki työskentelymme oli julkista, lukuun ottamatta harvoja poikkeuksia, joissa toiminnan luonne tai kuullut osapuolet vaativat suljettuja ovia. Tulimme siihen johtopäätökseen, että Echelon-järjestelmä on olemassa ja että sen avulla viestintää voidaan siepata ja käsitellä. Echelonin toimintaan osallistuvat Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti. Ilmaisimme selkeästi huolemme yksilönvapauksiemme suojelun heikosta tasosta tätä uhkaa vastaan, yritysviestinnän turvallisuudesta ja jopa hyvän kauppatavan mukaisesta toiminnasta kansainvälisillä markkinoilla. 
Hyväksyimme lisäksi tässä täysistunnossa 44 suositusta, jotka oli osoitettu pääasiassa neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioille. Minusta tuntuu, että kaikki ovat tietoisesti unohtaneet mietinnön ja sen päätelmät. Minun on pahoiteltava parlamentin päätöstä olla tukematta mietinnön julkaisemista. Palatakseni vielä neuvostoon ja komissioon, on aika sanoa selkeästi, että tänä vuonna asiassa on edetty vähän. Emme ole kovin erilaisessa tilanteessa kansalaistemme ja yritystemme edessä kuin vuosi sitten. Olemme jopa joutuneet todistamaan kehitystä, jota täytyy ehdottomasti vastustaa. Tässä yhteydessä on korostettava Haarderin edellisessä keskustelussa pitämää puheenvuoroa, jossa hän totesi, että kansainvälistä rikollisuutta ja terrorismia torjutaan vapauksiemme kustannuksella.
Haluan vielä toistaa ja korostaa, että turvallisuuden avulla voimme puolustaa vapauttamme. Jos turvallisuuden vaatimukset kuitenkin tukahduttavat vapauden, petämme arvomme ja joudumme tyranniaan. Esitän lopuksi toiveen, ettemme taas vuoden kuluttua joutuisi kääntymään neuvoston, komission ja jäsenvaltioiden puoleen ja toteamaan saman kuin tänään: että vain vähän on saatu aikaan ja melkein kaikki on ennallaan.

Vattimo (PSE).
Arvoisa puhemies, siihen, mitä tähän mennessä on sanottu ja etenkin siihen, mitä viimevuotisen valiokuntamme puheenjohtaja ja koordinaattori Coelho sanoi, ei ole paljon lisättävää.
Haluan muistuttaa, että viime vuonna Italian sosialistipuolueen valtuuskunta äänesti tyhjää Smithin laatimasta mietinnöstä. Siinä ei nimittäin korostettu tarpeeksi sitä, että Echelonin harjoittama summittainen tiedonsieppaus sotii kaikkea ihmisoikeuslainsäädäntöä vastaan. Tiedonsieppausta ei todellakaan rajoita mikään, sitä ei salli mikään laillinen päätös eikä sen tavoitteita ole määritelty. Se toimii kuin verkko, joka heitetään ja joka odottaa, että joku sanoo sanan ?pommi? tai ?hyökkäys?. Viime vuoden jälkeen emme ole ilmaisseet mielipidettämme.
Syyskuun 11. päivän jälkeen kukaan ei tietenkään muistanut tätä, vaan kaikki ajattelivat: ?Näettekö, kuinka tarpeellisia tiedustelupalvelut ovat!? Ne ovatkin tarpeen, mutta voisimme kuitenkin todeta, että jollei niiden avulla ole voitu estää terrorismia tähänkään asti, ehkei niistä olekaan mihinkään. Joka tapauksessa meillä on nyt edessämme mietintö, josta paistaa läpi, ettei tekemiemme 44 suosituksen täyttämiseksi ole tehty paljonkaan. Totean niin kuin alussakin, että komission raportin julkaiseminen on ensiarvoisen tärkeää, jotta kansalaiset saisivat tietää asiasta. On myös tärkeää vaatia, että kaikkien yhteisön maiden lainsäädännöt noudattavat joko valmistelukunnan tai meidän ennen Nizzan kokousta laatimaamme perusoikeuskirjaa. Tämän tulisi olla unionin jäsenyyden ehtona. 
Nyt herää tietysti kysymys eri valtioiden tiedustelupalveluiden demokraattisesta valvonnasta, joka tällä hetkellä onkin lähes olematonta. Viimeiseksi haluan - ketään loukkaamatta - muistuttaa, että Yhdistynyt kuningaskunta on yhä Echelonin jäsen ja toiminee yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa, eli yhteistyössä niiden kanssa, jotka suunnittelevat kaikki ihmisoikeuksia räikeästi loukkaavat terrorisminvastaiset toimet - muistelkaa Guantanamoa, pommituksia ja niin edelleen. Miten voimme olla varmoja, etteivät nämä niin sanotut liittolaisemme riko ihmisoikeuksia myös sieppaamalla viestintää?

Turco (NI).
Arvoisa puhemies, mielestäni komission jäsen Liikanen ja Haarder ovat onnistuneet hankalassa tehtävässään ja päässeet tulokseen, johon me emme pystyneet edes valiokunnassa - nimittäin parlamentin yksimielisyyteen. Yhdyn kaikkeen heidän edellä sanomaansa, mutta haluan vielä lisätä erään seikan. 
Kuten kollega Vattimo äskeisessä puheessaan, keskitymme edelleen järjestelmälliseen ja hyvin kattavaan angloamerikkalaiseen sieppausjärjestelmään, jonka suodattimina toimivat hakukoneet. Jätämme kuitenkin jatkuvasti huomiotta sen seikan, että myös Euroopan maat, kuten Saksa, Alankomaat ja Ranska, käyttävät samanlaisia järjestelmiä. Olemme kuitenkin tästä vastuussa, sillä tiedämme kaikki hyvin, että näin on. Jotkin jäsenvaltiot tarkkailevat siis muiden jäsenvaltioiden hallintoelimiä, kansalaisia ja yrityksiä. 
Summittaisesti tietoa ja viestintää sieppaavat ja niitä edelleen välittävät järjestelmät rikkovat yksityiselämän kunnioituksen perusoikeutta, joka taataan Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 8 artiklassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa. 
Komission jäsen Liikanen huomautti samasta asiasta: edellä mainitut järjestelmät ovat räikeä rikkomus Euroopan kansalaisten vapautta kohtaan ja samalla vapaata kauppaa ja unionin turvallisuutta kohtaan. Mielestämme näitä rikkomuksia on mahdotonta hyväksyä, eivätkä komission jäsenen keskusteluun heittämät sanat voi olla riittäviä, elleivät ne jatkossa johda mihinkään.
Haluan vain muistuttaa komission jäsentä ja neuvoston edustajaa parlamentin suositusten 9 kohdasta eli pyynnöstä perustaa Euroopan riippumattomien tiedustelupalveluiden toimintaa ja muuta Euroopassa tapahtuvaa tiedustelutoimintaa valvova järjestelmä. Tähän pyyntöön ei nimittäin ole vastattu. 
Lyhyesti sanottuna näin arkaluontoisia, poliisiviranomaisten tietovakoilua ja valvontaa, turvallisuutta ja vakoilua koskevia kysymyksiä ei voida käsitellä huolehtimatta samalla tärkeästä, syrjinnän taustalla olevasta seikasta, oikeudellisesta ja parlamentaarisesta valvonnasta eli demokraattisesta valvonnasta.

Schmid, Gerhard (PSE)
Arvoisa puhemies, on hyvä, että keskustelemme tänään täällä tästä aiheesta. Vuoden toimittuaan Echelon-valiokunta esitti suosituksia ja pyyntöjä. Osoittaa vain hyvää valvontaa, jos parlamentti nyt vuoden jälkeen kysyy, mitä niille on tapahtunut. Alustan hiukan aihetta. Muutamaa päivää tuota hieman yli vuosi sitten käytyä keskustelua myöhemmin, 11. syyskuuta, Yhdysvallat joutui hirvittävän iskun kohteeksi. Iskuihin suhtauduttiin kahdella tavalla. Joidenkin mielestä ne osoittivat selvästi, että sieppausjärjestelmät ovat hyödyttömiä ja että ne tulisi lopettaa. Jotkut taas halusivat saattaa tiedustelupalvelut ja niiden toimet julkisiksi. Molemmat suhtautumistavat ovat vääriä! 
Valtaosa tämän parlamentin jäsenistä katsoi, että strateginen televiestinnän valvonta voisi olla hyvä tiedustelupalveluiden väline sillä ehdolla, että taustalla olisi lain suoja ja valvonnan ja tasapainon järjestelmä. Syyskuun 11. päivän tapahtumat eivät muuta sitä, että tarvitsemme selkeän oikeudellisen perustan parlamentaariselle valvonnalle ja Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen noudattamiselle.
Esittämistämme pyynnöistä haluaisin erityisesti korostaa niitä, joihin komission olisi vastattava. Siksi en puutu lainkaan ulkopolitiikkaan tai kansainvälisiin kysymyksiin. Kuten Erkki Liikanen totesi, komissio on saanut paljon aikaan tietoturvan alalla. Jos asiaa tarkastellaan lähemmin, huomataan, että nämä aloitteet olisivat joka tapauksessa olleet tarpeen sähköisen kaupankäynnin ja tietotekniikkateollisuuden tukitarpeen vuoksi. Parlamentti esitti tarkkoja pyyntöjä, joihin ainakaan minun mielestäni ei ole täysin vastattu. 
Halusimme ensinnäkin, että avoimen lähdekoodin sisältävien ohjelmistojen käyttöä salauksessa edistettäisiin, koska silloin tiedetään varmasti, mitä ohjelmisto tekee. Toivoimme komission edistävän avointa lähdekoodia käyttävien ohjelmistojen jakamista, ettei verkkoihin voitaisi asentaa mitään takaovia. Komission toimet ovat riittämättömiä. Komissio ei pettymyksekseni itsekään käytä avoimeen lähdekoodiin perustuvia ohjelmistoja, kuten ei myöskään parlamentti. 
Olemme tietenkin tutkineet myös sitä, miten komissio suojaa luottamukselliset tietonsa. Erkki Liikanen totesi, että tässä asiassa on tehty suuria muutoksia. Olemme tyytyväisiä tähän. Kun viimeksi kävimme komissiossa tarkistamassa tilanteen, siellä oli vielä käytössä salausfakseja, ja joidenkin niiden avaimet oli tehty Yhdistyneessä kuningaskunnassa! Arvoisa komission jäsen, olisi hyvä, jos kutsuisitte muutaman entisen Echelon-valiokunnan jäsenen komissioon paikan päälle, jotta he voisivat varmistua uusista turvastandardeistanne. Ymmärrän, ettette voi paljastaa mitään yksityiskohtia julkisessa keskustelussa, mutta meitä auttaisi hiukan yksityiskohtaisempi tieto siitä, mitä asiassa on tehty.
Haarder
Arvoisa puhemies, tiedustelutoiminta on tärkeää avoimen yhteiskunnan puolustamiseksi. Siksi monet maat ovatkin viisaasti päättäneet tiukentaa tiedustelupalveluitaan syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Lisäksi yksittäisten maitten tiedustelupalvelut ovat tietenkin keskenään yhteistyössä.
Hyvät parlamentin jäsenet, minun on silti pakko sanoa, että tällä hetkellä asia kuuluu yksittäisten maitten käsiteltäväksi. Eri maiden tiedustelupalveluiden välillä tehtävä yhteistyö on siten hallitusten välinen eikä neuvoston asia. Jotkut voivat toivoa, että asiat olisivat toisin, mutta nyt ne ovat näin. En siis halua keskustella enkä pystykään keskustelemaan parlamentin viimevuotisen mietinnön yksittäisistä vaatimuksista sen yksityiskohtaisemmin. 
Kuten silloisen puheenjohtajamaan Belgian, minun on pakko pitää mielessäni se, että olen neuvoston edustaja ja minun täytyy työssäni ja sanomisissani keskittyä niihin asioihin, jotka vaikuttavat neuvostoon tai EU:n toimielimiin. 
Neuvosto voi lisätä yhteistyötä viestinnän suojelun alalla, ja haluaa myös niin tehdä. Keskityin tähän puheessani, jossa erityisesti korostin salausta viestinnänsuojelun keinona. 
Olen tietenkin hyvin kiinnostuneena kuunnellut tätä keskustelua samoin kuin kuuntelin parlamentin jäsenenä Echeloniin liittyvää käsittelyä, jota johti Schmid. Silloin olin Euroopan parlamentin jäsen. Nyt olen neuvoston jäsen ja sen edustaja täällä. Minun on siis pitäydyttävä siinä, mikä tällä hetkellä on neuvoston rooli ja siten myös minun roolini. Ymmärrän, ettei parlamentti pidä EU:n toimia tässä asiassa riittävinä, ja olen ottanut sen huomioon. Otan asian tietenkin esille, mutta en ole sellaisessa asemassa, että voisin sanella kollegoilleni mitä milloinkin teemme. Se ei kuulu minun valtuuksiini, ja luulenpa, että Schmid tietää sen minuakin paremmin.

Liikanen
Arvoisa puhemies, haluan vastata Fleschin ja von Boetticherin puheenvuoroihin.
Hyvä Flesch, mainitsin Echelonin tasan yhtä monta kertaa kuin se mainittiin parlamentin päätöslauselmassa. Päätöslauselmassa se mainittiin vain kerran sen takia, että päätöslauselma käsitteli erityisesti tietoverkkoon liittyviä turvatoimia. 
Käytännön toimista puheen ollen minulla on paha tapa noudattaa parlamentin aikarajoituksia ja käytin yhdeksän minuuttia viisikymmentäseitsemän sekuntia minulle varatuista kymmenestä minuutista. Ehdotettuja toimenpiteitä on 70, joten minulla olisi 20 sekuntia jokaista varten. Käyn ne kuitenkin kaikki läpi, koska minua on pyydetty tekemään niin. Toivon, että kuuntelette, mitä olemme tehneet. 
Kohtaan 27 liittyen komission ehdotus uudesta tietoturva-asioiden osaamiskeskittymästä toteutetaan joulukuun alussa tai marraskuussa, jos kaikki menee hyvin. Ehdotuksella perustetaan alan asiantuntijaverkosto ja myös tietoturvaan ja tietoturvaloukkauksiin keskittyviä vastuuviranomaisia (CERT). Tätä pätee myös kohtiin 27 ja 28. 
Kohta 29 koskee salaustekniikan tutkimusta. Takaan itse, että se saa entistä tärkeämmän aseman kuudennen puiteohjelman IST-ohjelmassa. Olemme juuri antaneet ohjeet valiokunnillemme. Avoimen lähdekoodin sisältävien ohjelmistojen käyttö salauksessa on etusijalla kuudennessa puiteohjelmassa.
Avoimeen lähdekoodiin perustuvien ohjelmistojen käytön osalta totean, että järjestin itse hallintojen välisen tietojenvaihto-ohjelman (IDA) kokouksen, ja jäsenvaltioita pyydettiin tarkastelemaan, miten avoimen lähdekoodin sisältäviä ohjelmistoja voidaan käyttää julkishallinnossa. Kokous oli todellinen menestys. 
Sanon vielä yhden asian avoimista lähdekoodeista. Muistattehan, että jos lähdekoodi on avoin kehittäjille, se on avoin myös laittomille tunkeutujille. Sillä ei siis ratkaista kaikkia ongelmia, mutta kannatan sitä todella. 
Kohta 31 käsittelee standardisointia. Sanoitte, ettei mitään ole tehty, ja olette väärässä. Olen pyytänyt Euroopan standardisointijärjestöjä ottamaan asian käsittelyynsä. Järjestöt perustivat uusia itsenäisiä valtioita käsittelevän työryhmän kesäkuussa 2002. Tavoitteena on määritellä uusien turvavaatimusten tarve ja parantaa turvamenetelmiä. 
Kohdissa 32 ja 34 kehotetaan EU:n toimielimiä ja jäsenvaltioiden julkishallintoa salaamaan kaikki sähköpostinsa. Komission strategia sisältää nyt joukon toimia, joiden tarkoituksena on estää tunkeutuminen komission sisäiseen verkkoon. Se takaa turvallisuuden hyvän yleistason. Tietojen luottamuksellisuuden takia tarvittiin erityisratkaisuja. 
Määrärahat ovat tältä osin yhä melko vähäiset, vain miljoona euroa. Toivonkin, että talousarvion laatijat ovat jatkossa anteliaampia ja korottavat määrärahoja. 
Kohdassa 34 toivotaan kiinnittämään erityistä huomiota hakijavaltioiden asemaan. Olemme aloittaneet keskustelut tekniikasta riippumattomasta sähköisestä allekirjoituksesta. Olemme myös aloittaneet ehdokasvaltioita koskevia tutkimusohjelmia. 
Kohdat 36, 37 ja 39 koskevat sisäisiä päätöksiämme. Kuten jo aiemmin totesin, komissiossa on suoritettu sisäinen tarkastus palvelinten, toimialueiden pääpalvelinten, henkilökohtaisten tietokoneiden ja verkkopalvelinten kokoonpanossa esiintyvien puutteiden löytämiseksi. Marraskuussa 2001 tehtiin uusi komission turvatoimia koskeva päätös. Turvallisuusjohtomme on laatinut luonnoksen uudeksi tietojärjestelmien turvaohjelmaksi. 
Ulkopuoliset edustustomme tekivät äskettäin erillispäätöksen, minkä vuoksi olemme uudistaneet ja laajentaneet koodausjärjestelmiä, jotta voidaan taata komission päätoimipaikan ja sen eri puolilla maailmaa sijaitsevien edustustojen välinen turvallinen tietoliikenne.
Kohdassa 40 kehotatte komissiota ja jäsenvaltioita sijoittamaan salaukseen ja sen purkuun liittyvään uuteen teknologiaan osana kuudetta puiteohjelmaa. Tämä onkin yksi tärkeimmistä tavoitteista. 
Kohdassa 42 komissiota pyydetään edistämään ehdotusta keskitetyn neuvontatoimistojen verkon luomiseksi. Juuri tähän tietoturva-asioiden osaamiskeskittymän perustamisella tähdätään.
Otan mielelläni kritiikkiä vastaan, mutta jos sanotte, ettei mitään ole tehty, minun täytyy olla huono puhuja. Joka tapauksessa aion lähettää parlamentin jäsenille tiedon kirjallisesti. 
Työskentelemme todella hankalan asian parissa. Tästä monimutkaisesta asiasta mietinnön laatinut Schmid keskittyi Echelon-järjestelmän lisäksi yleisiin verkkoja ja tietoturvaverkkoja koskeviin kysymyksiin. Olen vastannut niihin kysymyksiin, joissa olette nimenomaisesti antaneet komissiolle tehtäviä. Monet asiat annettiin jäsenvaltioiden tehtäviksi ja niihin jäsenvaltiot vastaavat itse.

Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen. Haluan huomauttaa, että suoriuduitte melkein mahdottomasta tehtävästä: vastasitte tarkasti kaikkiin kohtiin silti teille varattua aikaa juurikaan ylittämättä.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hyvä puhemies, pyydän työjärjestyspuheenvuoroa. Arvostan komission jäsenen selkeää vastausta. Hän kertoi kuitenkin järjestäneensä avoimia ohjelmistoja käsittelevän kokouksen, jossa julkista sektoria kannustettiin käyttämään avoimia ohjelmistoja. Haluaisinkin kysyä, miten komissio aikoo itse tehdä? Ryhtyykö sekin käyttämään vain avoimia ohjelmistoja, jolloin mekin olemme paremmin suojattuja tällä alalla?

Liikanen
Arvoisa puhemies, olemme ryhtyneet asiassa toimiin ja työtä tehdään osastoissa, eikä niinkään työpöytien ääressä. Tarkistan asian kollegaltani, joka hoitaa komission tietokonejärjestelmää ja vastaan kirjallisesti parlamentin jäsenen kysymykseen asioiden tämänhetkisestä tilasta.

Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu päättyi.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0494/2002).
Ortuondo Larrealla on työjärjestyspuheenvuoro.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, tämä on työjärjestyspuheenvuoro. Haluan ilmaista syvän huolestuneisuuteni siitä, mikä mielestäni oli tiettyjä parlamentin jäseniä syrjivää käytöstä komission eilisen kyselytunnin aikana.
Hämmästyksekseni näin televisiossa de Palacion, komission varapuheenjohtajan ja kuljetuksesta ja energiasta vastaavan komission jäsenen vastaavan henkilökohtaisesti parlamentin istuntosalin ovella ja tiedotusvälineiden edessä Euroopan parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen nro 93, johon oli vastattu suullisesti, koska komissiolle esitettäville kysymyksille varattu aika oli kulunut umpeen. 
Minä ja muut parlamentin jäsenet, jotka olivat esittäneet kysymystä nro 93 edeltäneet kysymykset, emme ole saaneet henkilökohtaista selvitystä keneltäkään komission jäseneltä emmekä edes kirjallista vastausta. Tämä on mielestäni syrjintää ja koska Euroopassa ei ole olemassa ensimmäisen ja toisen luokan kansalaisia ja koska kaikki parlamentin jäsenet edustavat Euroopan kansalaisia, tähän asiaan pitää puuttua eikä tämän esimerkin mukaista syrjintää saa enää esiintyä.

Puhemies.
Jäsen Ortuondo Larrea, voin vakuuttaa teille, että ottaen huomioon parlamentin vastuun noudatimme eilen omantunnon tarkasti kysymysten järjestystä ja kaikki parlamentin jäsenet, jotka eivät saaneet suullista vastausta, saavat työjärjestyksen mukaisesti kirjallisen vastauksen.
Mikä tahansa muu mahdollisesti annettu vastaus tai asiaan puuttuminen, ei kuulu tämän puhemiehistön toimivaltuuksiin enkä voi puuttua siihen asiaan. Puhun yksinkertaisesti vain tämän parlamentin kyselytunnin työjärjestyksen noudattamisesta.
Hyvät parlamentin jäsenet, annan teille puheenvuoron, jos haluatte käyttää työjärjestyspuheenvuoron, mutta haluaisin nyt edetä esityslistan mukaisesti, koska muuten, kuten tiedätte, useammat jäsenet jäävät vaille vastausta tänään.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin tehdä selväksi sen, että komission varapuheenjohtajana toimivan komission jäsenen käytävässä antamaa epätavallista vastausta kysymykseen nro 93 vain pahensi se, että hänen seurassaan oli kaksi Euroopan parlamentin jäsentä, kysymyksen esittänyt Euroopan sosialistipuolueen ryhmän jäsen, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) jäsen sekä Euroopan demokraattien ryhmän jäsen, jotka selvensivät hänen vastaustaan, jonka hän antoi komission edustajana.
Toivon, että tämänkaltaista omavaltaista toimintaa ei enää tapahdu tässä parlamentissa riippumatta poliittisista kannoistamme, jotka kaikki ovat kunnioitettavia. Tämä on mielestäni erittäin häpeällistä. Odotin "Muita kysymyksiä" koskevan osion kysymystä nro 2. Ilmaisin asian teille eleellä, arvoisa puhemies, ja kun kerroitte minulle, että kysymykseen nro 2 ei vastattaisi, poistuin tietenkin paikalta. Tällaista ei saisi tapahtua.
Jos de Palacio haluaa ilmaista henkilökohtaisen poliittisen mielipiteensä, hän voi tehdä sen milloin tahansa eikä hänen tarvitse turvautua tällaiseen omavaltaiseen toimintaan, joka on mielestäni todella valitettavaa.

Puhemies. -
Jäsen Nogueira Román, en rohkene esittää kommenttia enkä etenkään sanoa, että jotakin sääntöjen vastaista on tapahtunut ja sitä paitsi, se ei ole velvollisuuteni. Vakuutan teille vielä kerran, että monet kysymykset jäivät vastaamatta parlamentissa eilen ja siksi komissio vastaa periaatteessa kaikille parlamentin jäsenille kirjallisesti.
Ehdotan joka tapauksessa, että keskustelette de Palacion kanssa.
Esityslistalla on kolmas työjärjestyspuheenvuoro ja toivon, että se on viimeinen. Annan puheenvuoron Galeote Quecedolle.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Viittaan tässä tosiaankin edellisiin puheenvuoroihin, koska minulla oli mahdollisuus ja myös ilo, sanottakoon se sivuhuomautuksena, kommentoida komission vastausta, joka annettiin täysin työjärjestyksen mukaisesti ja siksi pyytäisin teitä, arvoisa puhemies, peruuttamaan viittauksen omavaltaiseen toimintaan.
Täällä on mainittu ensimmäisen ja toisen luokan kansalaiset. Ortuondo Larrean alueelta tulevat kansalaiset eivät tietenkään ole toisen luokan kansalaisia ja silti heitä uhataan järjestelmällisesti, heidän on pakko jättää kotinsa ja joskus he joutuvat murhatuiksi. Haluaisin, että Ortuondo Larrea itse osoittaisi kiinnostusta näitä ihmisiä kohtaan, jotka eivät ole, sanon sen vielä toistamiseen, toisen luokan kansalaisia.

Puhemies.
Hyvät parlamentin jäsenet, muistutan teitä siitä, että meidän pitäisi palata asiaan, toisin sanoen, tarkoitus on esittää kysymyksiä neuvostolle eikä ryhtyä parlamentin jäsenten väliseen keskusteluun.
Tiedän, että voitte sanoa, että täällä on tehty henkilökohtaisia huomautuksia, mutta pyydän, että ette ottaisi niitä henkilökohtaisesti, jotta voimme aloittaa keskustelun.
Jos pyydätte puheenvuoroa antaaksenne henkilökohtaisen lausunnon, koska teille on esitetty henkilökohtainen huomautus, annan puheenvuoron nyt Ortuondo Larrealle, joka on se parlamentin jäsen, johon Galeote Quecedo viittasi.
Ortuondo Larrea, voitteko puhua mahdollisimman lyhyesti.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa, että en voi hyväksyä minua edeltäneen puhujan sanoja. Ei ole hyväksyttävää, että parlamentin jäsenten kokema syrjivä kohtelu yhdistetään Baskimaan tilanteeseen, josta olen asianmukaisesti esittänyt syrjivään kohteluun liittyvän valituksen tekemättä minkäänlaista viittausta minkään kysymyksen sisältöön. Baskimaan tilanne johtuu , kuten minun valitettavasti on todettava, yksinomaan siitä suvaitsemattomuudesta ja demokratian puutteesta, josta me kärsimme Espanjassa.

Puhemies. -
Hyvät parlamentin jäsenet, ymmärtänette, että huolimatta alkuperästäni Espanjan vaalipiirin jäsenenä, mikä on kunnia, minun pitää puhua täällä vain istunnon puhemiehen ominaisuudessa, neuvoston kyselytunnilla.
Olisin luultavasti mielelläni osallistunut tähän keskusteluun, mutta meillä ei ole siihen oikeutta, kaikkein vähiten minulla. Siksi neuvoston puheenjohtaja - jolle esitän anteeksipyyntöni tästä viivästyksestä - vastaa kysymykseen, jonka on esittänyt Nogueira Román.

Puhemies.
Seuraavana on Camilo Nogueira Románin kysymys nro 1 (H-0606/02):

Aihe: Maidontuotanto ja komission esitys yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta
Galiciassa, jossa tuotetaan suuri osa Espanjan maidosta, maatalous perustuu pieniin perheviljelmiin, jotka soveltuvat mitä parhaiten maaseudun kestävään kehitykseen. Viime vuosikymmeninä Galician maidontuotantoa on nykyaikaistettu huomattavasti, joten YMP:n uudistuksen yhteydessä pitäisikin kannustaa maidontuotannon lisäämistä vähintään Iberian niemimaan tarpeiden kattamiseksi. Samoin tarvitaan siirtymäaika, jolloin interventiohinnat säilytetään ennallaan.
Katsooko neuvosto, että tällainen järjestelmä sopii yhteen YMP:n vuoden 2008 jälkeistä uudistamista koskevan ehdotuksen kaavailujen kanssa? Voisivatko vastaavassa tilanteessa kuin Galicia olevat maat ottaa käyttöön tällaisen järjestelmän jo ennen vuotta 2008?

Haarder
Arvoisa puhemies, komissio antoi tämän vuoden heinäkuun 12. päivänä tiedonannon yhteisön maatalouspolitiikan väliarvioinnista ja julkaisi meijerialan työasiakirjan. Näiden kahden asiakirjan lisäksi neuvosto ei ole tehnyt muodollisia esityksiä muuttaakseen voimassa olevia sääntöjä, jotka koskevat erilaisia yhteisiä markkinajärjestelyjä tai sen vuoksi, niitä sääntöjä, jotka koskevat meijerituotteiden yhteistä markkinajärjestelyä.
Heti kun komissio, jolla tietenkin on aloiteoikeus, on esittänyt neuvostolle ehdotukset, joiden se uskoo olevan tarpeellisia, neuvosto kohdistaa kaiken huomionsa asiaan ja ottaa joka tapauksessa huomioon parlamentin lausunnon ennen päätöksen tekemistä. Neuvosto on pannut merkille monet kertomukset, jotka liittyvät komission tiedonantoon väliarvioinnista, ja keskustellut tässä kuussa perinpohjaisesti muun muassa meijerituotteista. Keskustelussa otettiin lähtökohdaksi puheenjohtajavaltiolle esitetyt kysymykset, ja siinä oli tarkoitus selventää keskeisiä seikkoja.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin sanoa, että jos Espanjalle ja Galicialle ei olisi asetettu esteitä, kotimaani maidontuotanto vastaisi Irlannin tai Tanskan tuotantotasoa, kun se nykyään tuottaa vain 1,8 miljoonaa tonnia. Se pystyisi joka tapauksessa tuottamaan omiksi tarpeikseen ja kaksinkertaistamaan tuotantonsa.
Tätä ajatellen ja ottaen huomioon Galician maatalouden rakenteen, joka perustuu perheomistukseen ja on selvästi keskittynyt maidontuotantoon, haluan kysyä neuvoston puheenjohtajalta: voiko neuvosto hyväksyä erityiset toimet - joita voitaisiin soveltaa myös muissa maissa - jotka antaisivat Galicialle mahdollisuuden lisätä tuotantoaan, samalla kun interventiohintajärjestelmä pidettäisiin voimassa tilapäisesti?

Haarder
Arvoisa puhemies, komissiolla on aloiteoikeus. Siksi komission pitää tehdä ehdotus. Sen jälkeen neuvosto käsittelee asiaa ja, kuten sanoin, ottaa huomioon parlamentin kannan ennen päätöksen tekemistä. Siksi se, että Nogueira on ottanut asian esille tänään, on saattanut itse asiassa olla erittäin hyödyllistä.

Puhemies.
Seuraavana on Josu Ortuondo Larrean kysymys nro 2 (H-0608/02):

Aihe: EU:n puheenjohtajavaltion julkilausuma Perejilin saaresta
EU:n puheenjohtajavaltio antoi 13. heinäkuuta julkilausuman, jossa se toi esille huolestuneisuutensa tilanteesta, jonka Marokko oli aiheuttanut Perejilin saarella, ja jossa se oli täysin solidaarinen Espanjalle vaatien Marokkoa poistamaan joukkonsa välittömästi saarelta. On oltava kiitollinen tästä puheenjohtajavaltion jäsenvaltioon kohdistamasta eleestä.
Oletan kuitenkin, että puheenjohtajavaltio ei tiedä, että on espanjalaisia historioitsijoita, jotka vahvistavat, että Espanjalla ei ole minkäänlaista tämän saaren suvereniteetin takaavaa oikeutta tai laillista omistusoikeutta. Espanjan joukot pitivät saarta hallussaan alueellisena suojelutoimenpiteenä 1960-luvun alkuun saakka, jolloin ne poistuivat saarelta. Tämä oli lisäaskel prosessissa, jossa Espanja Marokon itsenäistymisen myötä vuonna 1956 luopui Marokon alueella olevista omistuksistaan.
Eikö puheenjohtajavaltio katso, että Espanjan hallitus on ylittänyt valtuutensa lähettäessään huomattavat asevoimat miehittämään saaren, mitä Marokko on pitänyt sotatoimena? Eikö Euroopan unionin olisi ollut parasta antaa Perejilin suvereniteettia koskeva kysymys Haagin kansainvälisen tuomioistuimen ratkaistavaksi? Eikö se pidä epäloogisena, että Espanja vaatii Yhdistyneeltä kuningaskunnalta Gibraltarin suvereniteettia ja kieltää Marokolta Perejilin ja muiden Afrikan mantereella sijaitsevien omistuksien suvereniteetin?

Haarder
Arvoisa puhemies, muistan tämän asian erittäin selvästi, koska se tuli esille samaan aikaan, kun puheenjohtajuus siirtyi Tanskalle.
Heinäkuun alussa me kaikki seurasimme hyvin kiinnostuneita tähän pieneen saareen liittyvien asioiden kehitystä. Saaren asemasta oli sovittu, eikä sen nykyisestä asemasta ollut epäilyksiä. Espanjan ja Marokon välillä vallitsi sopimus siitä, että saaren pitäisi pysyä asumattomana eikä kumpikaan osapuoli saisi hallita sitä.
Kun Marokko loukkasi tätä sopimusta ja tätä asemaa, puheenjohtajavaltio Tanska antoi lausunnon, jossa se ilmaisi huolestuneisuutensa tilanteesta ja solidaarisuutensa Espanjaa kohtaan. Samanaikaisesti Marokolle esitettiin tiukkasanainen vaatimus vetää joukot pois saarelta.
Neuvosto ilahtui siitä, että Espanjan uusi ulkoministeri Palacio, joka oli juuri tullut neuvostoon parlamentista, oli tavannut marokkolaisen vastapuolensa Rabatissa välittömästi välikohtauksen jälkeen ja he olivat vahvistaneet halunsa palata aikaisemmin vallinneeseen olotilaan. Puheenjohtajavaltio Tanska luottaa siihen, että tämä kokous ja sitä seuraavat kokoukset auttavat edistämään Espanjan ja Marokon välisiä läheisiä suhteita.
Haluaisin korostaa neuvoston puolesta sitä, että perinteisesti EU:n ja Marokon suhteet ovat olleet yleisesti vakaat. Viime vuosina on tapahtunut paljon edistystä ja molemminpuolista yhteistyötä on laajennettu monille alueille, kaupasta arkaluonteisiin aiheisiin, kuten maahanmuuttoon, ja kaikki tämä on tapahtunut kaksi ja puoli vuotta sitten voimaan tulleen assosiointisopimuksen ansiosta.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en usko, että Marokko on samaa mieltä kanssanne siitä, että Perejilin saari ei kuulu kenellekään.
Haluaisin kysyä teiltä seuraavaa: onko neuvoston mielestä oikeudenmukaista ja demokraattista, että Espanjan hallitus väittää, että Ceutan ja Melillan asukkaat eivät halua olla marokkolaisia, koska he ovat espanjalaisia, kun se toisaalta taas samanaikaisesti kieltäytyy antamasta Gibraltarin asukkaiden päättää vapaasti kansanäänestyksellä, haluavatko he olla brittejä vai espanjalaisia?

Haarder
Arvoisa puhemies, en voi kuvitellakaan vastaavani tähän kysymykseen. Sillä ei ole mitään tekemistä minulle esitetyn kysymyksen kanssa eikä neuvostolla voi missään tapauksessa olla mielipidettä tästä asiasta.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltio on toiminut aivan oikein tukiessaan jäsenvaltiota vastaamaan Marokon - Euroopan unionin etuoikeutetun kumppanin, kuten juuri todettiin - virheelliseen ja väärään käsitykseen toimista, joita on oikeudellisesti ja poliittisesti mahdotonta hyväksyä.
On törkeää, että Euroopan parlamentin baskijäsen Ortuondo Larrea on enemmän huolestunut vuohista Perejilin saarella kuin ETAn uhrien tilanteesta. Uhrien tilanne ei ole koskaan kiinnostanut häntä eikä hän ole esittänyt asiasta yhtäkään kysymystä täällä parlamentissa. Hän ei ole esittänyt kysymystä myöskään terrorismin vastaisesta taistelusta. Hänen poissalonsa keskustelussa, jota juuri kävimme, osoittaa hänen todellisen luonteensa ja häpäisee sen, jolla on otsaa esittää tämä kysymys ja sanoa sellaista, mitä me olemme saaneet kuulla täällä parlamentissa.
Eikö neuvosto ole sitä mieltä, että tämä kysymys on merkityksetön mainitsemistani syistä?

Haarder
Arvoisa puhemies, tätä tarkoitin ensimmäisessä vastauksessani.

Puhemies. -
Neuvoston puheenjohtajalla on oikeus vastata sopivaksi katsomallaan tavalla. Pyydän, ettette yrittäisi kertoa neuvostolle, mikä sen vastauksen pitäisi olla tai miten sen pitäisi vastata.
Ainoa kysymys, joka voidaan hyväksyä tässä, on osoitettu Ortuondo Larrealle, ja hän saa vastata toista kertaa, henkilökohtaiseen huomautukseen, ja olen erittäin varovainen tässä suhteessa. Pyydän, että Ortuondo Larrea puhuisi mahdollisimman lyhyesti ja että kukaan ei vastaisi hänelle, mikäli mahdollista.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, jotkut ihmiset ovat päättäneet käyttää hyväkseen ja manipuloida terrorismin uhreja, eivätkä nämä ole minun sanojani. Espanjan valtion johtavan oppositiopuolueen johtaja sanoi näin hiljattain.
Minun on sanottava jäsenelle, joka juuri käytti puheenvuoron ja joka yhdisti Gibraltarin, Marokon ja Espanjan kysymyksen terrorismiin, sen uhreihin jne., että, jos jotkut Baskimaassa tosiaankin pyrkivät voittamaan sen poliittisen konfliktitilanteen, joka on vallinnut siellä jo yli kolme vuosisataa - poliittinen konflikti Espanjan valtion ja Madridin keskittämistä kannattavan hallituksen kanssa - ja yrittävät vakuuttaa, että Baskimaassa ei tapahdu enää hyökkäyksiä, murhia tai väkivaltaisuuksia, niin niitä ovat baskinationalistit. Me, demokraattiset baskinationalistit olemme antaneet riittävästi todisteita hyvästä tahdostamme, väkivallan hylkäämisestä, terrorismin vastaisesta taistelustamme ja vapauksien puolustamisesta.

Puhemies.
Jäsen Ortuondo Larrea, olette käsitellyt aiheen loppuun henkilökohtaisilla lausumilla.

Puhemies.
Seuraavana on Alexandros Alavanosin kysymys nro 3 (H-0610/02):

Aihe: Kreikan puuvillantuottajien tulojen huomattava väheneminen
Tuotantokautena 2001-2002 Kreikan puuvillasato oli poikkeuksellisen suotuisien sääolosuhteiden vuoksi erittäin suuri. Asetukseen N:o 1051/2001/EY

Haarder
Arvoisa puhemies, kiitos siitä, että selvititte lyhyesti, mitä kysymys koskee. Olen usein ajatellut, että on outoa kuunnella vastausta tietämättä, mikä on kysymys. Kiitos teille tästä pienestä opastuksesta. Haluaisin kiinnittää huomionne siihen seikkaan, että neuvoston asetus N:o 1051 tuli voimaan saman asetuksen 23 artiklan nojalla 1. kesäkuuta2001. Neuvosto ei voi muuttaa säädöksen sisältämää säännöstä ilman, että komissio on esittänyt sitä koskevan ehdotuksen.
Haluaisin muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että komission pitää noudattaa mainitsemani asetuksen 21 artiklan mukaista menettelyä, ja se on jo tehnyt niin ottamalla käyttöön siirtymätoimenpiteet. Neuvosto ei myöskään ole saanut arvoisan jäsenen tarkoittamaa pyyntöä miltään jäsenvaltiolta.

Alavanos (GUE/NGL).
Olemme ajautuneet sivupolulle baskien ja Espanjan myötä. Esillä oleva asia on räjähdysaltis, sillä kreikkalaiset puuvillankasvattajat ovat erittäin epätoivoisessa tilanteessa tämän asetuksen vuoksi, koska se on tullut voimaan kesken kasvukautta. Kuuntelin ministerin vastausta ja kuulin, ettei yksikään hallitus ole pyytänyt siirtymätoimia ja haluaisin vain kysyä ministeriltä, onko neuvosto valmis hyväksymään kansalliset tuet säästääkseen tuhannet pienet ja keskisuuret puuvillatilat Kreikassa tai aikooko se sallia sen, että Kreikka maksaa kansallista apua korvatakseen viljelijöiden täysin riittämättömät, menetetyt tulot.

Haarder
Voin turvallisin mielin sanoa, että ehdotettu ratkaisu edellyttää tietenkin komission ehdotusta, enkä usko, että yksikään jäsenvaltio on pyytänyt sellaista ehdotusta. En osaa sanoa enempää tästä asiasta.

Patakis (GUE/NGL).
Haluaisin jatkaa Alavanosin esittämästä kysymyksestä, joka liittyy kauden 2001-2002 sadonkorjuuseen, joka on nyt peruuttamaton tosiasia. Ongelmana on se, että tämä tilanne vaikuttaa viime vuoden sadon lisäksi sitä seuraaviin satoihin. Tämän vuoden puuvillasatoa korjataan parhaillaan. Tuottajat repivät hiuksiaan toista vuotta peräkkäin, koska Kreikan hallitus on mielivaltaisesti asettanut tuotannon määräksi 275 kiloa kymmentä aaria kohti, vaikka tuotanto on paljon suurempi eikä kukaan tiedä, mitä sille tapahtuu.
Vuoden 2001 helmikuussa parlamentti äänesti miltei yksimielisesti puuvillantuotannon lisäämisestä, koska Euroopan unionissa on 70% vaje. Kreikan hallitus ei ole tehnyt yritystäkään Euroopan parlamentin päätöslauselman toteuttamiseksi suojellakseen kreikkalaisia puuvillankasvattajia ja heidän tuotantoaan; se on sitä vastoin, kuten olette kuulleet, pyrkinyt sopimattoman kiireisesti toimeenpanemaan uuden asetuksen ja kieltäytynyt käyttämästä hyväkseen Euroopan parlamentin päätöslauselmaa.
Arvoisa puhemies, pyydän teitä esiintymään meidän puolestamme tässä asiassa ja pyydän neuvoston edustajaa ottamaan kantaa kreikkalaisten puuvillanviljelijöiden pyyntöön tämän tuhoisan asetuksen välittömästä tarkistuksesta, jotta viljelijöiden tuote, jolla on kansallisen tuotteen asema Kreikassa, suojautuisi tuholta.

Haarder
Arvoisa puhemies, minun on pakko viitata siihen, mitä juuri sanoin. Menettelysäännöt ovat aivan selvät. Komission tehtävänä on tehdä tietyissä tapauksissa tällaiset ehdotukset ja, kuten sanoin, yksikään jäsenvaltio ei ole pyytänyt ehdotusta. En voi missään olosuhteissa sanoa enempää tästä asiasta, mutta Euroopan parlamentin jäsenillä on tietenkin aina oikeus ottaa esille heille tärkeitä asioita. En tietenkään voi syyttää heitä siitä.

Puhemies.
Seuraavana on Bart Staesin kysymys nro 4 (H-0612/02):

Aihe: Aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen velvoittavuus
Neuvosto pääsi kesäkuussa 1998 sopimukseen aseiden vientiä koskevista Euroopan unionin käytännesäännöistä. Ne eivät ole velvoittavia. Jäsenvaltioita pyydetään ilmoittamaan lupaa evätessään muun muassa, mihin valtioon aseet oli tarkoitettu myytäväksi, millaisista tuotteista oli kyse, ja kenelle tuotteet oli tarkoitettu. Äskettäin FN-Herstalin asetehdas, jonka osakkaana on Wallonian alue, toimitti 5500 konepistoolia tuntemattomalle ostajalle.
Mihin toimiin neuvosto ryhtyy, jotta sovituista käytännesäännöistä tehtäisiin velvoittavia ja FN:n tapaiset yritykset velvoitettaisiin julkaisemaan näissä säännöissä vaadittavat tiedot myös silloin, kun toimitus hyväksytään?

Haarder
Jokainen jäsenvaltio tekee erikseen vientilupien myöntämistä koskevat päätökset ottaen huomioon aseviennin menettelysäännöt ja niihin sisältyvät perusteet. Asevientipolitiikan ja täten myös menettelysääntöjen toteuttaminen on edelleen jäsenvaltioiden vastuulla.
Neuvostolle ei ole tiedotettu tilanteesta, johon arvoisa jäsen viittasi kysymyksessään, eikä neuvostolle missään tapauksessa ilmoiteta syitä, miksi jäsenvaltiot joko hyväksyvät tai hylkäävät vientiluvat. Neuvoston toimivaltuuksiin ei myöskään kuulu millään tavalla näiden jäsenvaltioiden tuomarina toimiminen. Neuvosto keskusteli kokouksessaan 25. tammikuuta 1999 puheenjohtajavaltion esityksestä, että menettelysäännöistä tehtäisiin laillisesti sitovia, esimerkiksi yhteisen kannan avulla, mutta asiasta ei päästy yksimielisyyteen eikä menettelysääntöjen muuttamista laillisesti sitoviksi säädöksiksi ole sen vuoksi käsitelty sen jälkeen.

Staes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Syyskuussa Belgian ulkoministeri Michel antoi Nepalin kriisin jälkeen Belgian lehdistölle lausunnon, jossa hän sanoi pyytävänsä neuvoston muilta ulkoministereiltä, että menettelysäännöt, jotka eivät tosiaankaan ole sitovia tällä hetkellä, sisällytettäisiin kansalliseen lainsäädäntöön. Voiko neuvoston puheenjohtaja sanoa minulle, onko Michelsin esitys otettu esille neuvostossa? Voiko hän myös sanoa minulle, pitääkö hän todennäköisenä sitä, että neuvosto sitoutuu sisällyttämään menettelysäännöt jokaisen jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön?

Haarder
Arvoisa puhemies, jos minulta olisi pyydetty kirjallisessa kysymyksessä tarjoamaan ne tiedot, joita kysytään tässä, olisin ehkä voinut tehdä niin. Tietoja ei kuitenkaan pyydetty kysymyksessä, joten siksi en voi vastata tähän. 
Ehkä arvoisa jäsen voisi kuitenkin esittää kirjallisen kysymyksen, jos hän pitää vastausta tärkeänä. Ehkä hän voisi soittaa myös Belgian ulkoministeriöön, jonka pitäisi olla riittävän avulias antamaan vastaus.

Puhemies.
Seuraavat kysymykset käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset. Mihail Papayannakisin kysymys nro 5 (H-0616/02):

Aihe: Kansainvälinen rikostuomioistuin
Sen jälkeen kun Yhdysvallat kieltäytyi 1. heinäkuuta ratifioimasta Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) perustamista, se on allekirjoittanut Romanian kanssa kahdenvälisen sopimuksen siitä, että amerikkalaiset jäävät tuomioistuimen toimivallan ulkopuolelle. Ottaen huomioon, että Romania hakee EU:n jäsenyyttä ja että Yhdysvallat aikoo selvästi tehdä vastaavia kahdenvälisiä sopimuksia muiden EU:n ehdokasvaltioiden kanssa, aikooko neuvosto sen lisäksi, että se esittää paheksuntansa, ryhtyä toimiin sekä Yhdysvaltoja että useita ehdokasvaltioita kohtaan, jotta estettäisiin rikostuomioistuimen heikentäminen heti alusta alkaen?  Carlos Carnero Gonzálezin kysymys nro 6 (H-0667/02):

Aihe: Yhdysvaltojen kanssa tehty sopimus amerikkalaisten syytesuojasta kansainväliseltä rikostuomioistuimelta
Yleisten asioiden neuvosto päätti 30. syyskuuta, että EU:n jäsenvaltiot voivat sopia USA:n kanssa yhteisön alueelle lähetettyjen amerikkalaisten diplomaattien ja sotilaiden syytesuojasta kansainväliseltä rikostuomioistuimelta tietyin ehdoin. Tämän kysymyksen esittäjä katsoo, että tällainen päätös kyseenalaistaa vasta perustetun kansainvälisen rikostuomioistuimen toimintamahdollisuudet ja rohkaisee kolmansia maita menettelemään samoin tai vielä huonommin kuin EU, ja vastustaa siksi neuvoston päätöstä.
Katsooko neuvosto, että kyseinen päätös vastaa yhteisön kansalaisten enemmistön mielipidettä? Onko neuvosto ottanut huomioon alusta alkaen kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista tukeneiden valtioista riippumattomien järjestöjen ja lakimiesten näkökannat? Tietääkö neuvosto, mitkä jäsenvaltiot aikovat tehdä syytesuojaa koskevia sopimuksia Yhdysvaltojen kanssa ja millä ehdoin? Eikö neuvosto katso, että EU luopuu näin ollen aikaisemmasta näkökannastaan ja menettää uskottavuutensa kansainvälisen yhteisön silmissä?  Sarah Ludfordin kysymys nro 7 (H-0681/02):

Aihe: Kansainvälinen rikostuomioistuin
Yleisten asioiden neuvosto päätti 30. syyskuuta 2002 suuntaviivoista, joiden mukaan jäsenvaltiot voivat neuvotella Yhdysvaltojen kanssa kahdenvälisiä sopimuksia, joilla amerikkalaisille sotilashenkilöille annetaan tietty syytesuoja kansainvälisessä rikostuomioistuimessa.
On otettava huomioon, että neuvoston mukaan kansainvälinen rikostuomioistuin on "maailmanyhteisön käytössä oleva korvaamaton väline, jolla varmistetaan, että vakavimpiin kansainvälisiin rikoksiin syyllistyneet asetetaan syytteeseen".
Miten puheenjohtajavaltio voi perustella väitettään, jonka mukaan Yhdysvaltojen kanssa tehtävät kahdenväliset sopimukset eivät vaaranna Rooman perussääntöä ja kansainvälisen rikostuomioistuimen koskemattomuutta?
Miten yleisten asioiden neuvoston 30. syyskuuta 2002 antamat suuntaviivat sopivat yhteen komission ja neuvoston yksiköiden aikaisemmin määrittämän oikeudellisen kannan kanssa?
Miksi neuvosto ei ole tehnyt enemmän Romanian hallituksen suojelemiseksi kahdenväliseltä painostukselta, kun Yhdysvallat on painostanut Romaniaa tekemään kahdenvälisen sopimuksen ennen EU:n suuntaviivojen määrittämistä, ja miksi Romaniaa ei ole ehdokasvaltiona integroitu lähemmin kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevaan EU:n kantaan?

Haarder
Arvoisa puhemies, haluan antaa yhteisen vastauksen näihin kolmeen kysymykseen. Painottaisin kuitenkin ensiksi sitä, että neuvoston kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevat päätökset eivät rohkaise jäsenvaltioita allekirjoittamaan kahdenvälisiä sopimuksia koskemattomuudesta. On korostettu, että on otettava huomioon voimassa olevat sopimukset Yhdysvaltojen ja yksittäisten jäsenvaltioiden välillä.
Meidän mielestämme monet amerikkalaisten ehdot voidaan hylätä voimassa olevien sopimusten perusteella. Jokaisen yksittäisen jäsenvaltion on arvioitava, voidaanko sen kahdenvälisiä tai monenvälisiä sopimuksia Yhdysvaltojen kanssa pitää tarkoituksenmukaisina amerikkalaisten pyyntöihin suostumiselle.
Jos jäsenvaltio katsoisi välttämättömäksi muuttaa voimassa olevia sopimuksia tai tehdä uuden sopimuksen Yhdysvaltojen kanssa, se tehtäisiin EU:n suuntaviivojen pohjalta. Jos yksittäiset jäsenvaltiot jatkavat näiden käytäntöjen soveltamista kahdenvälisissä kontakteissaan Yhdysvaltojen kanssa, tuomioistuimen toimintaa ei heikennetä. Haluamme myös tehdä täysin selväksi sen, että jos valtiot, jotka kuuluvat kansainväliseen rikostuomioistuimeen tekevät sellaisia sopimuksia, joita Yhdysvallat on nyt esittänyt, niiden toiminta ei sovi yhteen niiden velvoitteiden kanssa, joita näille valtioille asetetaan tuomioistuimen säännöissä.
EU:n suuntaviivojen mukaisesti jokaisen ratkaisun pitäisi sisältää sopivat toimintasäännöt, jotka varmistavat sen, etteivät ihmiset, jotka ovat tehneet kansainvälisen rikostuomioistuimen alaisuuteen kuulumattomia rikoksia, nauti koskemattomuutta. Heitä vastaan on nostettava kanne ja mikäli tarpeen, heitä on rangaistava. Tällaisten sääntöjen pitää voida olla takeena siitä, että sopiva tutkinta tapahtuu ja että jos on olemassa riittävät todisteet, kansalliset viranomaiset nostavat kanteen tuomioistuimen pyynnöstä.
Tämä johtava periaate varmistaa sen, että ihmiset asetetaan vastuuseen, mikäli he ovat syyllistyneet sotarikoksiin, rikoksiin ihmisyyttä vastaan tai kansanmurhaan. Sitä paitsi heidät tuodaan oikeuteen huolimatta siitä, ovatko he amerikkalaisia tai eurooppalaisia. EU ja Yhdysvallat ovat sopineet siitä, että henkilökohtaista vastuuta sovelletaan kaikkein vakavimmissa kansainväliseen yhteisöön kohdistuvissa rikoksissa. Yhdysvallat on omaksunut monien vuosien ajan, läheisessä yhteistyössä EU:n kanssa, johtavan aseman, kun on kyse kansainvälisten tuomioistuinten perustamisesta, tarkoituksenaan saada sellaiset rikokset syytteenalaisiksi.
Toinen johtava periaate on se, että uusien sopimusten pitää koskea vain ihmisiä, jotka eivät ole sellaisen valtion kansalaisia, joka on tuomioistuimen jäsen. Lisäksi EU on määritellyt huolellisesti niiden ihmisten ryhmän, joihin tätä voidaan soveltaa. On kuitenkin todettu, että tietyt ihmiset eivät kuulu tuomioistuimen toimivallan alaisuuteen, koska he nauttivat kansainvälisen lain perusteella koskemattomuudesta. Tällaisia tapauksia lukuun ottamatta, jokaisen ratkaisun pitäisi koskea kuitenkin vain niitä, jotka oleskelevat siinä maassa - koska heidät on lähettänyt sinne lähettävä valtio -, jolta on pyydetty jonkin henkilön luovuttamista oikeuteen. Tämä vastaa Rooman sopimuksen erittäin kapea-alaista määritelmää henkilöistä, joihin pitää soveltaa koskemattomuussopimuksia.
Jos tarkastellaan vaihtoehtoja, juuri kuvailemani EU:n lähestymistapa on paras tapa puolustaa kansainvälistä rikostuomioistuinta. Mikä tahansa muu ratkaisu olisi saanut EU:n tuomioistuimelle osittaman voimakkaan tuen rakoilemaan ja heikentänyt tuomioistuinta. Yhdysvaltojen esityksen yksinkertaisesta hylkäämisestä olisi kuitenkin ollut erittäin kielteiset seuraukset transatlanttisille suhteille ja se olisi vaarantanut sitä erittäin merkittävää panosta, jonka Yhdysvallat antaa maailmanlaajuisiin rauhanturvaoperaatioihin.
Jos EU:n yhteistä kantaa ei olisi saatu aikaan, siitä olisi aiheutunut korvaamatonta vahinkoa tuomioistuimelle. Siihen liittyen haluaisin mainita sen, että Yhdysvallat on jo tehnyt kahdenväliset sopimukset 12 maan kanssa, jotka eivät voi ottaa kantaa EU:n kantaan. Jos jäsenvaltioita ja muita maita rohkaistaisiin aloittamaan kahdenväliset neuvottelut Yhdysvaltojen kanssa ilman vahvaa EU:n sopimusta ja ilman selviä perusteita siitä, keitä neuvotteluiden tuloksena syntyvät kahdenväliset sopimukset koskevat, tuloksena olisi monenlaisia kahdenvälisiä sopimuksia, ja sellaisessa tilanteessa tuomioistuimen asema varmasti heikentyisi.
EU:n kansalaisten, kansalaisjärjestöjen ja oikeustieteen asiantuntijoiden mietteiden osalta, haluaisin korostaa sitä, että neuvosto ei keskustellut tästä asiasta tyhjiössä eikä se päässyt mainittuun tulokseen tyhjiössä. Neuvoston johtopäätökset perustuvat laajoihin neuvotteluihin jäsenvaltioiden välillä ja neuvoston oikeudellisen osaston ja komission arvokkaaseen panokseen. Neuvosto on myös ottanut huomioon asianosaisten kansalaisjärjestöjen ilmaisemat näkökannat. Koko prosessin ajan on oltu yhteydessä yhteisön ulkopuolisiin maihin, jotka ovat tuomioistuimen jäseniä, ja puheenjohtajavaltio on myös käynyt alustavia keskusteluja Yhdysvaltojen kanssa. On ilman muuta selvää, että neuvosto on myös ottanut huomioon EU:n valittujen edustajien näkökannat, sekä kansallisissa parlamenteissa että Euroopan parlamentissa.
Siitä, mitkä jäsenvaltiot tekevät mahdollisesti koskemattomuussopimuksia Yhdysvaltojen kanssa, en pysty valitettavasti antamaan tällä hetkellä tietoja, mutta haluaisin vastata kysymyksiin Romanian tekemästä kahdenvälisestä sopimuksesta Yhdysvaltojen kanssa, joka allekirjoitettiin 1. elokuuta 2002. Tässä yhteydessä haluaisin neuvoston puolesta kiinnittää huomionne yhteiseen kantaan, joka hyväksyttiin 11. kesäkuuta viime vuonna ja jota muutettiin 20. kesäkuuta tänä vuonna. Ehdokasvaltiot tukivat tätä kantaa. Neuvosto oli läheisessä yhteydessä ehdokasvaltioihin kantaa edeltävän valmistelevan työn aikana ja neuvosto aikoo pitää yllä näitä yhteyksiä pitääkseen ehdokasvaltiot täysin ajan tasalla asian jatkokehityksestä. Neuvosto on pannut merkille, että Romania ei ole vielä ratifioinut kyseistä sopimusta ja toivoo, että se ottaa huomioon EU:n kannan, joka annettiin sen jälkeen, kun sopimus oli tehty.

Papayannakis (GUE/NGL).
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan, mutta ollakseni täysin rehellinen, se sisälsi kohtia, joita en ymmärtänyt. Vaatiiko Yhdysvallat erillistä asemaa maailmassa ja tunnustammeko me sen aseman vai emme? Tämä on ties kuinka mones kerta, kun se on tehnyt näin Kioton sopimusten jälkeen ja lukuisissa muissa asioissa.
Sanoitte, että teitte tämän, jotta ette häiritsisi transatlanttisia suhteita. Rehellisesti sanottuna en ymmärrä sitäkään. En myöskään ymmärrä sitä, että syylliset osapuolet, kuten sanoitte, asetetaan syytteeseen kansallisissa tuomioistuimissa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämä ei päde yhdysvaltalaisiin tuomioistuimiin. Ei missään tapauksessa. Kysymys kuuluu: koskeeko tämä muita maita myöhempänä ajankohtana? Koskeeko se Venäjää ja kukaties muitakin rauhanturvatehtäviin osallistuvia? Kuinka te voitte sanoa, että tämä ei heikennä tuomioistuinta? Kaiken kaikkiaan kun on kyse Romaniasta, jota kysymykseni erityisesti koski, kysymys kuuluu seuraavasti: se, että te toivotte, että Romanian allekirjoittamaa sopimusta ei ratifioida, ei kiinnosta minua. Minua kiinnostaa se, että aiotteko sanoa Romanialle, muiden ehdokasvaltioiden kuullen, että sen integraatio riippuu siitä, yhtyykö se Euroopan unionin kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevaan yhteiseen kantaan?

Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa sitä, että on löydetty ratkaisu, joka ei heikennä kansainvälistä rikostuomioistuinta. Tästä ratkaisusta on suuri apu esimerkiksi Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioille, jotka ovat olleet epävarmoja siitä, mitä niiden pitäisi tehdä. On myös löydetty ratkaisu, josta ei ole haittaa voimassa oleville sopimuksille. Olen todellakin sitä mieltä, että tämä on kaiken kaikkiaan melko hyvä tulos. EU ei voi tarkkailla koko maailmaa. Olemme vakuuttaneet, että kansainvälistä rikostuomioistuinta suojellaan heikentämiseltä enkä voi sanoa mitään muuta tästä asiasta.

Carnero González (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan sanoa kysymykseni johdantona, että en ole samaa mieltä neuvoston päätöksestä. Haluaisin, että neuvosto tarkentaisi seuraavia kohtia: ensiksi mikä on neuvoston päätöksen oikeudellinen asema? Kuinka te määrittelisitte sen? Toiseksi, riippuen päätöksen oikeudellisesta asemasta, onko se osa yhteisön säännöstöä vai ei?
Jos se on osa yhteisön säännöstöä, jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden on pakko noudattaa sitä ja siksi ne eivät tietenkään voi ratifioida sellaisia kahdenvälisiä sopimuksia Yhdysvaltojen kanssa, jotka ovat joidenkin neuvoston päätösten vastaisia.
Lopuksi kysyn kuinka neuvosto uskoo pystyvänsä valvomaan jäsenvaltioiden päätöksiä, esimerkiksi sellaisia, jotka voidaan tehdä Yhdysvaltojen kanssa minkä tahansa todellisten kahdenvälisten sopimusten pohjalta tekemällä muutoksia muihin Yhdysvaltojen kanssa tehtyihin voimassa oleviin sopimuksiin?

Haarder
Arvoisa puhemies, minulta ei tietenkään kysytty tätä asiaa kirjallisessa kysymyksessä. Sanon vain, että tässä on kyse yhteisestä kannasta. Jokaisen, kaikki ehdokasvaltiot mukaan lukien, on hyväksyttävä yhteinen kanta. Olisin yllättynyt, - itse asiassa hämmästynyt - jos kaikki eivät tekisi niin, ja olen siis sitä mieltä, että arvoisa jäsen voi olla aivan varma siitä, että näin tapahtuu.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, ymmärrän, mitä ministeri tarkoittaa ja myönnän, että suuntaviivat ovat parempi kuin ei mitään ja onnittelen puheenjohtajavaltio Tanskaa siitä, että se on ainakin saanut aikaiseksi ne. EU:n toimielimille annettu oikeudellinen neuvo oli kuitenkin se, että Rooman sopimuksen osapuoli, joka tekee kahdenvälisiä sopimuksia 98 artiklan kapean soveltamisalan ulkopuolella, toimii vastoin artiklan tavoitetta ja tarkoitusta. Eikö olekin totta, että suuntaviivat ovat todella liian heikot estämään rankaisematta jättämisen?
Ministeri viittasi yhteiseen kantaan. Haluaisin tietää, muodostavatko suuntaviivat oikeudellisesti yhteisen kannan. Olipa niin tai näin, aikooko neuvosto ainakin yrittää tiukentaa näitä 30. syyskuuta hyväksyttyjä melko epämääräisiä suuntaviivoja, jotka mahdollistavat perustamissopimuksen kanssa ristiriidassa olevat aukot. Näin saisimme vahvistetun yhteisen kannan, joka mahdollistaisi ylimääräiset suojatoimet. Niiden pitäisi sisältää seuraavat seikat: kansainvälisen rikostuomioistuimen harjoittama kansallisten sitoumusten valvonta; takuut, että Yhdysvallat tutkii ja asettaa syytteeseen sen omat kansalaiset, joita on syytetty kansainvälisen rikostuomioistuimen piiriin kuuluvien rikosten tekemisestä; Yhdysvalloille esitetty vaatimus, että se päivittää liittovaltion lait varmistaakseen sen, että sen tuomioistuimilla on toimivalta kaikissa kansainvälisen rikostuomioistuimen piiriin kuuluvissa rikoksissa - näin ei tällä hetkellä ole; suostumus rajoittaa sopimuksen soveltamisala koskemaan sotilashenkilöstöä ja siihen läheisesti liittyvää siviilihenkilöstöä - eikä esimerkiksi palkkasotilaita; peruuntumislausekkeen sisällyttäminen ja sopimusten jättäminen asianomaisten kansallisten parlamenttien tarkastettavaksi.

Haarder
Viimeisen kohdan osalta olen sitä mieltä, että on hyvin selvää, kuinka rajoitettua ihmisryhmää asia koskee. Vastauksena ensimmäiseen kysymykseen haluan sanoa, että yhteinen kanta on yhteinen kanta. Ei ole olemassa rangaistustoimia maille, jotka eivät noudata yhteistä kantaa, mutta olemme normaalisti tottuneet noudattamaan yhteistä kantaa EU:ssa ja uskon, että myös ehdokasvaltiot tekevät niin.

Krarup (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa, että neuvoston puheenjohtajan vastaus on osoitus siitä, että tulkinnassa on huomattavaa joustavuutta, mutta kuten tanskalainen sanonta kuuluu, vaatii erittäin lujaa luonnetta myydä kuminauhaa metreittäin. Sitä voidaan venyttää kaikkiin suuntiin, enkä ole sitä mieltä, että neuvoston puheenjohtaja käsittelee sitä perustavanlaatuista kysymystä, onko kyseessä amerikkalainen strategia, joka yllyttää muita maita tekemään kahdenvälisiä sopimuksia, joiden puitteissa nämä maat pidättäytyvät luovuttamasta Yhdysvaltojen kansalaisia. Tämä sopii yhteen sen seikan kanssa, että Yhdysvallat on itsepintaisesti ja jatkuvasti kieltäytynyt ratifioimasta sopimusta kansainvälisestä rikostuomioistuimesta. Mielestäni on itsestään selvää, että neuvostolla on uskottavuusongelma, kun se toisaalta vakuuttaa, että se tukee täysin kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista ja pitää sitä kansainvälisen oikeudellisen yhteistyön rakennusaineena ja toisaalta sulkee silmänsä siltä, että Yhdysvallat kiristää yhteisön ulkopuolisia maita ja hyväksyy sen. Neuvoston puheenjohtaja sanoi, että on löydetty ratkaisu Romanian kiristämiseen. Ainoat käytännön kysymykset, jotka haluan esittää, ovat seuraavat: mikä on tämän ratkaisun ydin ja onko ratkaisu neuvoston mielestä hyväksyttävä? Jos vastaus viimeksi mainittuun kysymykseen on kyllä, neuvostolla on silti uskottavuusongelma.

Haarder
Vastaukseksi viimeiseen kysymykseen voin sanoa, että kyllä, asiaan on löytynyt ratkaisu, joka mielestäni varmistaa sen, että muut ehdokasvaltiot eivät tee samanlaisia sopimuksia kuin Romania on tehnyt. Haluaisin myös lisätä, että tietääkseni Romania ei ole vieläkään ratifioinut sitä sopimusta. 
Ensimmäisen asian osalta sanoisin, että jos Yhdysvallat harjoittaa Krarupin mainitsemaa painostusta, on hyvä, että meillä on yhteinen kanta, jota on helppo tukea ja jonka avulla kaikkea mahdollista painostusta voidaan vastustaa. Mielestäni yksi yhteisen kannan suurista eduista on se, että se antaa hyvin selvän tuen maille silloin, kun niitä painostetaan. En ole havainnut tällaista tapahtuvan, mutta arvoisa jäsen sanoo näin olevan. Jos näin todella tapahtuisi, on hyvä, kuten sanoin, että meillä on tämä kanta, johon myös uudet jäsenvaltiot voivat yhtyä.

Puhemies.
Kysymys nro 8 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Seuraavana on Efstratios Korakasin kysymys nro 9 (H-0623/02). Kysymyksen laatijan sijaisena on Alyssandrakis.

Aihe: Karkotuksia, salaisen poliisin operaatioita ja televiestintäyhteyksien valvontaa koskeva EU:n ja Yhdysvaltojen sopimus
Statewatch-järjestö väittää, että EU ja Yhdysvallat suunnittelevat keskinäistä sopimusta, joka koskee terrorismin vastaista taistelua ja yleiseen rikosoikeuteen liittyviä kysymyksiä, jotka koskevat yhteisiä poliisioperaatioita, televiestintäyhteyksien valvontaa, rikosten tuottojen etsintää ja takavarikointia, eurooppalaisten ja ei-eurooppalaisten karkottamista sekä turvapaikkaoikeuden hakemisen rajoittamista.
Mikä on neuvoston kanta erityisesti sitä taustaa vasten, että puheenjohtajavaltio Tanska on laatimassa televiestintäyhteyksien valvontaa koskevaa suunnitelmaa ja siitä lähtökohdasta, että mainitut sorto- ja vainotoimet ovat täysin ihmisoikeusperiaatteiden vastaisia ja ristiriidassa aikaisempien lausuntojen kanssa, joiden mukaan EU ei tee mitään sopimusta, joka sallii karkottamisen Yhdysvaltojen kaltaisiin maihin, joissa kuolemanrangaistus on edelleen voimassa?

Haarder
Voin vakuuttaa, että jokainen sopimus, joka tehdään Yhdysvaltojen ja EU:n välillä kunnioittaa ihmisoikeuksia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan mukaisesti, jossa sanotaan, että "unioni perustuu jäsenvaltioille yhteisiin vapauden, kansanvallan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteisiin". Tämä ei koske vain rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskevia sopimuksia, joista neuvotellaan jo, vaan myös mitä tahansa sopimusta poliisitietojen vaihdosta Yhdysvaltojen ja Europolin välillä sen jälkeen, kun neuvosto on hyväksynyt sopimuksen.
Huomautukset siitä, että puheenjohtajavaltio Tanska on tehnyt esityksiä sitovista säännöistä, jotka koskevat tietoliikennetietojen tallentamista, ja että tietoliikennepalvelujen tarjoajien pitää säilyttää tietoliikennetiedot kahden vuoden ajan ja että tällaiset tiedot kerätään keskustietokantoihin ja että muille jäsenvaltioille on tarjottava pääsy niihin, perustuvat väärinkäsitykseen - voisin melkein nimittää sitä hyvin luovaksi väärinkäsitykseksi - jolta olisi voitu välttyä, jos tiedotusvälineet olisivat ottaneet yhteyden puheenjohtajavaltioon. Puheenjohtajavaltio on esittänyt luonnoksia neuvoston päätöksiksi tietotekniikkaan liittyvistä toimista. Luonnosten taustalla on tarve tutkia järjestäytynyttä rikollisuutta ja asettaa rikolliset syytteeseen. Esityksellä ei ole mitään yhteyttä lisääntyneeseen yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa, jonka yhteydessä neuvotellaan vastavuoroista oikeudellista apua ja vastavuoroista luovuttamista koskevasta sopimuksesta.
Haluaisin kiinnittää huomionne kuolemanrangaistuksesta ja sen täytäntöönpanon erityisen julmista muodoista 30. syyskuuta 2002 annettuun neuvostoon julkilausumaan. Siinä todettiin jälleen kerran, että Euroopan unioni on jo kauan vastustanut kuolemanrangaistuksen käyttöä missä tahansa muodossa ja tuomitsee sen edelleen jyrkästi.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ymmärsin vastauksestanne, että keskustelut Yhdysvaltojen ja EU:n välillä ovat itse asiassa käynnistyneet.
Minun olisi helppo hyväksyä ihmisoikeuksia koskevat vakuuttelunne, jos se tapa, jolla EU tulkitsee ihmisoikeuksia käytännössä, ei eroaisi huomattavasti siitä, miten kadunmies kokee ihmisoikeudet; jos Euroopan unioni ei rakentaisi terrorismin avustamana sortavaa, autokraattista mekanismia, jota käytetään jokaista sen politiikkaa vastustavaa vastaan.
Englantilaisessa Guardian-lehdessä oli 3. syyskuuta artikkeli, jossa ilmaistiin huolestuneisuus näiden Yhdysvaltojen kanssa käytävien neuvottelujen tuloksesta. Jos Guardian on huolestunut, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, meillä on oikeus olla kymmenen kertaa huolestuneempia. 
Haluaisin kysyä teiltä erityisen kysymyksen: mikä on kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin panos näihin sopimuksiin ja, yleisluontoisemmin, mikä on niiden asema sopimusten ratifioinnissa?

Haarder
Valtiot tekevät tällaiset sopimukset tietenkin kansallisten sääntöjen mukaisesti. Kun on kyse Euroopan unionin toimielimistä, toimitaan Euroopan unionin sääntöjen mukaisesti.

Krarup (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Statewatch-järjestön tuottamien asiakirjojen pohjalta on tietenkin selvää, että näitä sopimuksia koskevat neuvottelut aloitettiin aikaisin viime syksynä ja ne on pidetty erittäin salaisina. Statewatch-järjestön edustajan Tony Bunyanin pyyntö, että asiakirjat annettaisiin tarkistusta varten, hylättiin puolueellisesti, koska kyseiset neuvottelut olivat salaisia. Tosiasia on tietenkin se, että perustamissopimuksen mukaan parlamenttia ei tarvitse kuulla tällaisissa asioissa ja siksi on kysyttävä, miksi ei ole sanottu julkisesti, että nämä neuvottelut ovat osa terrorismin vastaisia toimia, joita ollaan kehittämässä. Ensimmäinen kysymykseni koskee sitä, miksi neuvosto pitää asioita niin salassa, vaikka kyseessä olevat asiat herättävät runsaasti yleistä mielenkiintoa. Toinen kysymykseni koskee sitä, kuinka laajalle nämä sopimukset ulottuvat. Kun katsotaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V ja VI osastoa, 24 artiklan mukaan on selvää, että kun on tehtävä sopimus yhden tai useamman valtion kanssa näiden osastojen soveltamisesta, neuvosto voi tehdä sopimuksia kuulematta parlamentteja ja ilman minkäänlaista julkista keskustelua. Miten laajalle nämä valtuudet ulottuvat neuvoston puheenjohtajan mielestä ja miksi parlamentille ei ole tiedotettu asiasta?

Haarder
Olisin halunnut vastata Krarupille, mutta en ole lukenut sitä, mitä Statewatch sanoo. En myöskään tiedä, onko se totta. Lisäksi minun pitää vastata kysymyksiin, jotka on esitetty etukäteen eikä näitä ole esitetty etukäteen. Olen pahoillani jäsen Krarup, mutta ehkä olisi hyvä ajatus laatia kirjallinen kysymys tai esittää kysymys ensi kerralla.

Puhemies.
Kysymys 10 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Seuraavana on María Izquierdo Rojon kysymys nro 11 (H-0626/02):

Aihe: Libyan-suhteiden uudet näkymät
Mikä on neuvoston arvio Libyan johtajan kenraali Muammar Gaddafin viimeisistä lausunnoista, hänen politiikkansa uusista suuntauksista ja valtaannousunsa 33-vuotispäivän kunniaksi pitämästään televisioidusta puheesta? Mitä näkymiä tämä uusi tilanne synnyttää Libyan ja Euroopan unionin suhteissa?

Haarder
Neuvosto ei ole keskustellut kenraali Gaddafin puheista. Neuvosto on kuitenkin valmis ottamaan Libyan täysivaltaiseksi jäseneksi Barcelonan prosessiin heti, kun maa on hyväksynyt Barcelonan säännöt täysin ja ilman ehtoja. Libya ei ole vielä antanut vastausta tähän kysymykseen. Siihen asti se kutsutaan edelleen tarkkailijana Euro-Välimeri-komiteaan ja poliittisista ja turvallisuuskysymyksistä vastaavien korkean tason virkamiesten välisiin kokouksiin. Libya osallistui Valencian ministerikokoukseen puheenjohtajavaltion vieraana.
Tällä hetkellä Libyassa näyttää olevan vallalla kaksi pääsuuntausta. Ensimmäisen kannattajat valmistelevat tietä lähestymiselle EU:n kanssa ja antavat selvän signaalin erosta menneisyyteen, kun taas toinen suuntaus heijastaa sitä seikkaa, että Libyan tavoitteita Afrikan mantereella ei voida yhdistää Barcelonan prosessiin osallistumisen kanssa. Näiden kahden libyalaisen kannan suhteellinen painoarvo riippuu tietenkin kenraali Gaddafin tavoitteista.
EU:n mielestä Libyan vahva rooli Afrikassa ja osallistumien Barcelonan prosessiin täydentävät toisiaan erittäin hyvin. Euro-Afrikka-kumppanuus, jonka seuraava huippukokous on suunniteltu pidettäväksi lähitulevaisuudessa, on osoituksena tästä. Neuvosto pitää myönteisenä myös sitä seikkaa, että tietyt poliittiset vangit on päästetty vapaiksi Libyassa, ja korostaa sitä, että jos Libya pyytää lupaa osallistua, se saa osallistua Barcelonan prosessiin heti, kun ratkaisemattomat kysymykset on ratkaistu selkeästi ja tyydyttävästi. Tällainen osallistuminen Euro-Välimeri-kumppanuuteen merkitsisi myös sitä, että Libya, yhdessä muiden kumppaneiden kanssa, tekisi assosiaatiosopimuksen ja siihen sovellettaisiin MEDA-asetusta.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, minun täytyy tunnustaa, että neuvoston puheenjohtaja ei antanut kovinkaan selvää vastausta tähän kysymykseen. Kuuntelin huolellisesti hänen sanojaan, jotka vaikuttivat ajoittain ristiriitaisilta sikäli kuin Libya kutsuttaisiin osallistumaan, mutta hän ei näyttänyt pohtivan tilanteen muuttamista. 
Haluaisin joka tapauksessa kysyä häneltä seuraavan lisäkysymyksen: onko olemassa halukkuutta lisätä lähentymistä? Onko olemassa suunnitelmia kehittää Euroopan unionin ja Libyan välistä yhteisymmärrystä? Jos asiat sujuvat hyvin, mitä sopimuksia voitaisiin tehdä? Olisivatko ne samoja, jotka on tehty muiden Pohjois-Afrikan valtioiden kanssa Euro-Välimeri-kumppanuuden yhteydessä? Mikä on todennäköinen toiminta-aikataulu?

Haarder
Arvoisa puhemies, olen tosiaankin sitä mieltä, että vastaukseni oli melko selvä. Jos Libya voi antaa selvät ja tyydyttävät vastaukset ratkaisemattomiin kysymyksiin, sen on mahdollista osallistua pyynnöstä Barcelonan prosessiin, vaikka sillä olisikin tavoitteita saada aikaan lähentymistä Afrikan mantereella. Korostin etenkin sitä, että nämä asiat eivät välttämättä sulje toisiaan pois. Libyassa on kuitenkin vallalla kaksi ristiriitaista suuntausta. Tämä ei ole asia, jonka otin esille noin vain, vaan jotakin, mitä olemme panneet merkille Libyassa.

Puhemies.
Seuraavana on Lennart Sacrédeusin kysymys nro 12 (H-0629/02):

Aihe: Naapurimaan status Ukrainalle

Kööpenhaminassa heinäkuussa pidetyssä EU:n ja Ukrainan välisessä huippukokouksessa Ukrainalle luvattiin "naapurimaan status" suhteessa EU:hun. Mitä tämä status käytännössä merkitsee? Sovelletaanko Ukrainaan samoja ehtoja kuin esimerkiksi Valkovenäjään? Annetaanko sama status kaikille niille maille, jotka laajentumisen jälkeen tulevat olemaan EU:n rajanaapureita?

Haarder
Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen saadessani vastata Sacrédeusin kysymykseen Ukrainasta.
Viime kesänä Kööpenhaminassa pidetyssä EU:n ja Ukrainan huippukokouksessa Ukrainalle tiedotettiin neuvoston huhtikuussa tekemästä päätöksestä korostaa mahdollisuutta vahvistaa tulevan laajentuneen EU:n suhteita uusiin naapureihinsa. Molemmat osapuolet korostivat sitä, että on tärkeää ottaa huomioon se seikka, että EU:n ja kyseisten maiden suhteet vaihtelevat luonteeltaan ja ovat eri tasolla poliittisessa ja taloudellisessa kehityksessä.
EU ja Ukraina olivat samaa mieltä siitä, että laajentumisprosessi luo uusia mahdollisuuksia ja haasteita eri alueilla. Molemmat osapuolet vahvistivat, että Ukraina voisi käyttää näitä mahdollisuuksista parhaiten hyväkseen nopeuttamalla ponnistelujaan lainsäädäntönsä, normiensa ja standardiensa saamiseksi EU:n tasolle. Sovittiin myös siitä, että vauhditettaisiin asianomaisten kumppanuus- ja yhteistyöelinten keskusteluja laajentumisen seurauksista esimerkiksi kauppaan liittyviin kysymyksiin, viisumeihin, henkilöiden liikkumiseen sekä alueellisen ja rajat ylittävän yhteistyön edistämiseen.
EU tunnustaa Ukrainan Eurooppaan liittyvät toiveet. Ukrainalle on tärkeää edistyä velvoitteidensa täyttämisessä, jos näiden toiveiden halutaan olevan merkityksellisiä. EU jatkaa Ukrainan tukemista uudistusprosessissa, johon sisältyy oikeudellisen järjestelmän, tiedotusvälineiden vapauden, ihmisoikeuksien ja kansalaisyhteiskunnan vahvistaminen.
Puheenjohtajavaltio Tanska pitää velvollisuutenaan vauhdittaa EU:n ja Ukrainan välistä yhteistyötä. Työohjelma EU:n yhteisen Ukraina-strategian toteuttamisesta esitettiin neuvostolle, joka tutustui siihen 22. heinäkuuta tänä vuonna. Puheenjohtajavaltio on sitä mieltä, että EU:n yleistavoitteena pitäisi olla Ukrainan kanssa käytävän vuoropuhelun ja sen kanssa tehtävän yhteistyön tekeminen keskitetymmäksi ja tuloshakuisemmaksi.
Työohjelman ensisijaisia tavoitteita ovat seuraavat: ensiksi demokratian, oikeusvaltion ja julkisten elinten vahvistaminen; toiseksi taloudellisen muutosprosessin tukeminen, mukaan lukien Ukrainan ottaminen mukaan Euroopan ja maailman talouteen, sekä naapurimaiden kanssa tapahtuvan alueellisen, rajat ylittävän yhteistyön tukeminen; kolmanneksi yhteistyö vakauden ja turvallisuuden vahvistamiseksi Euroopassa ja sen ulkopuolella; neljänneksi yhteistyön vahvistaminen ympäristö- ja energia-aloilla sekä ydinturvallisuuden alalla; viidenneksi EU:n laajentumiseen liittyvän vahvistetun yhteistyön tukeminen; ja kuudenneksi ja viimeiseksi oikeus- ja sisäasioiden alalla tehtävän yhteistyön kehittäminen. 
Kokonaisvaltaisten tavoitteiden saavuttaminen helpottuu, kun EU:lle kehitetään uusien naapureiden kanssa luotavia suhteita koskevat kokonaisvaltaiset periaatteet, joissa otetaan täysin huomioon kyseisten maiden välillä olevat erot. Neuvosto keskusteli 30. syyskuuta pidetyssä kokouksessa laajentuneen Euroopan unionin ja sen itäisten naapurien suhteesta korkean edustajan Solanan ja komission jäsenen Patterin yhteisen panoksen pohjalta. Neuvosto toisti olevansa vakuuttunut siitä, että EU:n laajentuminen tarjoaa hyvän tilaisuuden vahvistaa suhteita EU:n ja sen uusien naapurien välillä vakauden aikaansaamiseksi ja hyvinvoinnin kuilun kaventamiseksi EU:n uusilla rajoilla.

Sacrédeus (PPE-DE).
Haluan kiittää Haarderia ja puheenjohtajavaltio Tanskaa vilpittömästi tästä yksityiskohtaisesta ja erinomaisesta vastauksesta. Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että oli strategisesti erittäin merkittävää, että Ruotsin pääministeri Göran Persson teki Ruotsin puheenjohtajakaudella viimeisen virallisen ulkomaanmatkansa Kiovaan ja tapasi Ukrainan hallituksen. Puheenjohtajavaltio Tanska näyttää mielestäni jatkavan tätä käytäntöä.
Haluaisin esittää muutaman lisäkysymyksen. Ensiksi onko oletettavaa, että Ukrainalle tarjotaan lähitulevaisuudessa erityissopimusta, joka voisi olla itäeurooppalainen versio erityisestä taloudellisesta suhteesta, nimittäin itäeurooppalainen ETA-sopimuksen muoto?
Toiseksi haluaisin tietää, kuinka te katsotte EU:n ja Ukrainan suhteiden muuttuneen Ukrainan Irakille esittämien sotilaallista yhteistyötä koskevien vaatimusten vuoksi.

Haarder
Haluan kiittää Sacrédeusia siitä suuresta kiinnostuksesta, jota hän on osoittanut Ukrainaa kohtaan. Meidän on hyvä muistaa Ukraina, joka on erittäin tärkeä maa Euroopassa. Haluaisin onnitella parlamenttia Ukrainaa käsittelevästä mietinnöstä, joka - mikäli muistan oikein - hyväksyttiin noin vuosi sitten. Voin lisätä, että puheenjohtajavaltio Tanska odottaa, että neuvosto pyytää taas tänä vuonna komissiota ehdottamaan EU:lle kehitettäviä kokonaisvaltaisia periaatteita, jotka koskevat EU:n suhteita uusiin naapureihin, ja voidaan huoletta sanoa, että Ukraina on erittäin tärkeä kansakunta näiden naapureiden joukossa.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää teitä erityisesti sen seikan mainitsemisesta, että käsittelette myös ydinturvallisuutta Ukrainassa. Minua kiinnostaisi tietää, onko tarkoituksena tosiaankin käyttää kansainvälisen atomienergiajärjestön normeja Ukrainan ydinturvallisuuden takaamiseksi.

Haarder
Arvoisa puhemies, tunnettujen historiallisten seikkojen vuoksi ei ole epäilystäkään siitä, että ydinturvallisuuden kysymys ei olisi osana Euroopan unionin ja Ukrainan välillä käytäviä keskusteluja.

Puhemies.
Seuraavana on Bernd Posseltin kysymys nro 13 (H-0631/02):

Aihe: EU ja Makedonia

Millaiseksi puheenjohtajavaltio Tanska arvioi Makedonian tämänhetkisen tilanteen ja suunnitteleeko se toimia assosiaatio- ja vakaussopimuksen tehostamiseksi esimerkiksi antamalla lisää taloudellista tukea tai poistamalla viisumipakon?

Haarder
Puheenjohtajavaltio Tanska on tyytyväinen siihen, että entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian 15. syyskuuta pidetyt parlamenttivaalit sujuivat niin hyvässä järjestyksessä. Neuvosto ilmaisi 21. lokakuuta pitämässään kokouksessa tyytyväisyytensä sopimuksesta, joka koskee Skopjen uutta hallitusta.
Neuvosto rohkaisi tätä uutta hallitusta olemaan hukkaamatta aikaa asettaessaan puitesopimuksen ja vakautus- ja assosiointiprosessin toteuttamisen etusijalle ja korosti sitä, että se odottaa läheistä ja hedelmällistä yhteistyötä. EU säilyttää vahvan sitoumuksensa Makedoniaan ja tukee aktiivisesti hallitusta, joka suhtautuu myönteisesti uudistuksiin. Neuvosto odottaa myös suunnitellun väestönlaskennan tapahtuvan kansainvälisten standardien mukaisesti. 
Vakautus- ja assosiaatiosopimus ei ole astunut voimaan siksi, että sitä ei ole vielä ratifioitu. Siihen asti kunnes näin tapahtuu, on voimassa väliaikainen sopimus kaupallisista asioista, joka tuli voimaan vähän yli vuosi sitten. Euroopan yhteisö on myöntänyt entisen Jugoslavian Makedonian tasavallalle 130,5 miljoonaa euroa osana monivuotista ohjelmaa vuosille 2002-2004 tukeakseen maata sen valmistautuessa täyttämään ehdot, jotka liittyvät väliaikaiseen sopimukseen ja vakautus- ja assosiaatiosopimukseen.
Makedonialaisille asetettavista viisumivaatimuksista keskusteltiin viimeisessä Makedonian ja EU:n yhteistyöneuvoston kokouksessa, joka pidettiin 1. ja 2. heinäkuuta tänä vuonna, ja tässä tilaisuudessa komissio muistutti Makedonian viranomaisia siitä, että heidän pitää toteuttaa joukko käytännön järjestelyjä ennen kuin EU voi harkita viisumivaatimusten kumoamista. Jäsenvaltiot ja komissio seuraavat tarkasti, kuinka entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian viranomaiset edistyvät näiden kriteerien täyttämisessä.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos paljon tästä erittäin hyvästä ja yksityiskohtaisesta vastauksesta ja teidän erinomaisesta tilanteen tuntemuksestanne, mikä tietenkin selittää sen, miksi arvostamme teitä niin suuresti. Haluaisin vielä esittää lyhyen lisäkysymyksen. Myönnän, että aihe on arkaluontoinen. Tekin puhuitte entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta. 
Olemme huomanneet, että termi Jugoslavia sellaisissa ilmauksissa kuin "entinen Jugoslavia" ja "Jugoslavian jäänteet" on oikeastaan kadonnut ja se on korvattava termillä Serbia-Montenegro. Sana "Jugoslavia" jäisi tällöin vain Makedonian viralliseen nimeen. Haluaisin kysyä teiltä, eikö olisi mahdollista löytää pitkällä tähtäimellä diplomaattinen ratkaisu nimiongelmaan, koska se on rasitteena tälle maalle, ja siitä on syvälliset psykologiset seuraukset, vaikka se ei ehkä uhkaisikaan maan olemassaoloa.

Haarder
Juuri tämän asian syvän psykologisen merkityksen vuoksi, mistä Posselt oikeutetusti huomautti, en aio ilmaista siitä minkäänlaista mielipidettä.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät naiset ja herrat, Makedonian tapauksessa on uskoakseni poikkeuksellisen tärkeää harkita sitä, kuinka antamamme apu voi kaikkein tehokkaimmin tuoda vakauden tälle alueelle. Pienet ja keskisuuret yritykset ovat selvästi avainasemassa tässä. Siksi minua kiinnostaisi tietää, myönnetäänkö tästä mainitsemastanne tukiohjelmasta, josta myönnetään 135 miljoona euroa ajanjaksolle 2000-2004, myös varoja pienten ja keskisuurten yritysten toiminnan edistämiseen.

Haarder
En voi sanoa suoralta kädeltä, että onko keskiluokkaa varten varoja. Apua ei voida kuitenkaan antaa taloudelliseen kehitykseen ilman, että siitä olisi hyötyä keskiluokalle ja olen vakuuttunut siitä, että siitä on hyötyä pienille ja keskisuurille yrityksille. Minun tietääkseni entisen Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa ei ole muunlaisia yrityksiä, joten en usko, että arvoisan jäsenen tarvitsee olla huolissaan. Lisäksi haluan vielä kerran ilmaista tyytyväisyyteni Makedonian kehitykseen, etenkin poliittiseen kehitykseen, joka on mielestäni vakuuttavaa verrattuna siihen, kuinka synkkiä näkymät olivat vain vuosi sitten.

Puhemies.
Seuraavana on Olivier Dupuis'n kysymys nro 14 (H-0634/02):

Aihe: Lääkäri Ali Khanbievin sieppaus T?et?eniassa

Naamioituneet miehet sieppasivat syyskuun kolmannen ja neljännen päivän välisenä yönä kolmen neljän aikoihin Ali Khanbievin hänen kodistaan Benoissa (T?et?enia). Khanbiev toimi lääkärinä Benoin sairaalassa. Ali Khanbiev, joka on syntynyt vuonna 1958, on Aslan Maskhadovin hallituksen terveysministerin, Oumar Khanbievin veli.
Mitä tietoja neuvostolla on Ali Khanbievin sieppauksesta? Onko neuvosto tietoinen siitä, että tämä sieppaus täyttää kaikki Venäjän asevoimien ja puolisotilaallisten joukkojen toimeenpanemien sieppausten tunnusmerkit ja että siksi voidaan pelätä pahinta Ali Khanbievin fyysisen koskemattomuuden suhteen? Mitä neuvosto on tehnyt tai aikoo tehdä velvoittaakseen Venäjän viranomaiset tekemään kaikkensa Ali Khanbievin välittömäksi vapauttamiseksi?

Haarder
Neuvosto ei ole saanut mitään tietoja tästä sieppauksesta, mutta voin kertoa teille, että neuvosto on yhä erittäin kiinnostunut T?et?enian tilanteesta ja että se voi vain tuomita ne monet sieppaukset, jotka pahentavat jo ennestään vaikeaa humanitääristä tilannetta alueella. Neuvosto painottaa sitä, että se pitää ihmisoikeuksien täyttä noudattamista poikkeuksellisen tärkeänä, kuten myös yrityksiä löytää poliittinen ratkaisu ja kehittää humanitääristä tilannetta. Olen tietoinen siitä, että Dupuis haluaisi minun sanovan enemmän kuin tämän ja vakuuttavan, että tulemme tekemään enemmän, mutta tällä hetkellä tässä on kaikki, mitä voin sanoa. Haluan myös kiittää Dupuis'ta siitä sitoutumisesta, jota hän on osoittanut monia vuosia etenkin T?et?enian humanitäärisen tilanteen osalta. Itse asiassa hän on ollut sitoutunut asiaan niin kauan kuin hän on ollut, kuten minäkin, tämän parlamentin jäsen.

Dupuis (NI).
Arvoisa ministeri Haarder, minun on vaikea ymmärtää tätä. Sanoitte, että neuvosto ei ole saanut mitään tietoja Khanbievin sieppauksesta. Ainoa tieto, jonka me olemme saaneet viimeisen kuuden viikon aikana on se, että hänet on siepattu. Eikö neuvosto ole saanut tätä tietoa vai eikö se ole voinut pyytää sitä vai eikö se ole halunnut pyytää sitä? Tämä on ensimmäinen asia, jonka haluaisin tietää.
Toinen asia on se, että te valmistelette tärkeää kokousta, joka pidetään Kööpenhaminassa, nimittäin EU:n ja Venäjän huippukokousta. Otetaanko tämä asia huippukokouksen valmisteluissa esityslistalle? Asia liittyy katoamisiin, kidutukseen ja valitettavasti hyvin usein Ali Khanbievin, joka on lääkäri eikä mitään muuta kuin lääkäri, kaltaisten siviilien teloittamisiin. Voiko neuvosto erityisesti vahvistaa, että me ainakin yritämme pelastaa yksilön, että me yritämme pelastaa Khanbievin ja että puuttumalla asioiden kulkuun T?et?eniassa annamme selkeän merkin Venäjän viranomaisille?

Haarder
Kööpenhaminassa 12. marraskuuta pidettävän Euroopan unionin ja Venäjän huippukokouksen esityslistaa ei ole vielä valmisteltu. Mitä tulee tähän ryöstöön, voin vain toistaa sen, että neuvosto ei ole saanut mitään tietoja siitä. Kuten jo sanoin, neuvosto on kuitenkin tietoinen siitä, että monia ryöstöjä on tapahtunut ja se on, yhdessä parlamentin kanssa, ilmaissut pahoittelevansa asiaa yhä uudelleen ja uudelleen. Valitettavasti tilanne on sellainen, että se, mitä Dupuis sanoi, on luultavasti totta, mutta neuvosto ei ole saanut vielä mitään tietoa tästä tapauksesta.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kysymyksen. Meillä on ollut usein mahdollisuus keskustella komission jäsenen Nielsonin kanssa mahdollisuudesta, että hän vierailisi T?et?eniassa arvioidakseen vallitsevaa tilannetta yksityiskohtaisemmin, ja me haluamme myös lähettää parlamentin valtuuskunnan T?et?eniaan. Olisiko mahdollista, että ottaisitte tässä EU:n ja Venäjän huippukokouksessa esityslistalle sen asian, että Euroopan unionin toimielimet haluavat vierailla T?et?eniassa nähdäkseen tilanteen itse. Ehkä voisitte myös keskustella tästä komission jäsen Nielsonin kanssa - koska Tanska on puheenjohtajavaltio, voitte tietenkin tehdä sen hänen omalla äidinkielellään. Mutta riippumatta siitä on tärkeää, että T?et?eniaan tehdään virallinen vierailu.

Haarder
Haluan kiittää jäsen Posseltia hänen panoksestaan ja myös hänen tekemästään ehdotuksesta. En tietenkään voi sanoa täällä neuvoston puolesta, mikä vastaus tulee olemaan, mutta haluan kiittää teitä ehdotuksesta ja voin vielä lisätä, että neuvosto on tietenkin erittäin kiinnostunut asioista, jotka on mainittu täällä.

Puhemies.
Seuraavana on Paulo Casacan kysymys nro 15 (H-0638/02):

Aihe: Ihmisoikeudet

Heinäkuun 8. päivänä ilmestyneen Financial Timesin mukaan Iranin viranomaiset selittivät Teheranissa Belgian varapääministerille Laurette Onkelinxille puolustavansa naisten kivittämistä, jotta perheen koskemattomuus varmistetaan ja aviorikoksesta rangaistaan.
Voisiko neuvosto ilmoittaa, mitä seurauksia tällaisen toiminnan puolustamisella on Euroopan unionin ja Iranin välisiin suhteisiin, etenkin siksi, että neuvosto on toistuvasti vakuuttanut asettavansa ihmisoikeudet etusijalle?

Haarder
Periaatteessa neuvosto ei koskaan kommentoi lehtiartikkeleita. Kun asiat otetaan esille, puheenjohtajavaltio tekee sen. Mitä tulee kyseiseen vierailuun, haluaisin tehdä selväksi, että Belgian varapääministeri Onkelinx tuomitsi vierailunsa aikana kivittämisen. Lisäksi hän toisti Euroopan unionin kannan asiasta poistaakseen kaikki väärinkäsitykset siitä, mitä oli sanottu kyseisen keskustelun aikana.
Ihmisoikeuskysymykset - ja erityisesti julmat teloitusmuodot, kuten kivittäminen - ovat olleet tärkeässä asemassa sen kattavan poliittisen vuoropuhelun asialistalla, jota käydään puolivuosittaisissa kokouksissa Iranin ja EU:n välillä. Viimeisimmässä kokouksessa, joka pidettiin Teheranissa 10. syyskuuta 2002, keskusteltiin myös monista erityisistä ihmisoikeuskysymyksistä. Sen lisäksi EU tarkastelee näitä asioita säännöllisesti. Tällä hetkellä tiedossamme on kolme tapausta Iranissa, joissa ihmiset on tuomittu kuolemaan kivittämällä. Kaikista kolmesta tuomioista on valitettu, joten ne eivät ole vielä lopullisia. Ei saa olla epäilystäkään siitä, etteikö neuvosto seuraisi näitä tapauksia erittäin tarkasti. 
Yleisesti voin kertoa teille, että EU on keskustellut aloitteesta, jonka tavoitteena on saada aikaan virallinen ihmisoikeusvuoropuhelu Iranin kanssa, jota käytäisiin niiden suuntaviivojen pohjalta, jotka neuvosto hyväksyi viime vuoden joulukuussa yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa käytävien vuoropuhelujen yhteydessä. Euroopan unionin ja Iranin ihmisoikeusasiantuntijat tapasivat kuitenkin vasta tässä kuussa käydäkseen sarjan alustavia keskusteluja Teheranissa.
Haluaisin myös lisätä sen, että ihmisoikeudet ovat yksi niistä neljästä keskeisestä aiheesta, joilla neuvosto on sanonut haluavansa saada aikaan edistystä nyt, kun EU ja Iran ovat kehittämässä läheisiä kauppasuhteita. 
Neuvosto korosti 21. lokakuuta, eli muutama päivä sitten, että se pitää erittäin tärkeänä sitä, että ihmisoikeusvuoropuhelu tarjoaa mahdollisuuden saavuttaa ihmisoikeuksien kunnioittamiseen liittyviä käytännön parannuksia. Siksi se päätti aloittaa sellaisen vuoropuhelun niiden ehtojen, aikataulun, aiheiden, esikuva-analyysin - eli tavoitteiden - ja keskustelukumppanien valinnan pohjalta, joista keskusteltiin EU:n tiedonhankintamatkalla Iranissa. Päätettiin myös, että ensimmäinen vuoropuhelua koskeva kokous pidettäisiin jo tänä vuonna Teheranissa. Lopuksi mainittakoon, että neuvosto on ottanut hiljattain puheenjohtajavaltion aloitteesta esille monia eri asioita useissa eri maissa, Iran mukaan lukien. Tämän aloitteen pohjalta neuvosto hyväksyi 30. syyskuuta julkilausuman kuolemanrangaistuksesta ja sen täytäntöönpanon erityisen julmista muodoista. Julkilausumassaan neuvosto korostaa jälleen selvästi ja yksiselitteisesti, että EU torjuu kuolemanrangaistuksen ja erityisesti teloituksen kivittämällä.

Casaca (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä vilpittömästi suorasta vastauksestanne. Haluaisin kuitenkin kertoa teille, että juuri EU:n asiantuntijoiden Iraniin tekemän matkan aattona Iranissa toimeenpantiin viisi julkista teloitusta, joista tiedotettiin maailman lehdistössä. Toivon kuitenkin, että neuvoston puheenjohtaja ei sano, että hän ei ollut tietoinen lehdistön kirjoittelusta. Tällaiset toimet osoittavat selvästi Iranin viranomaisten kannan, jonka mukaan he eivät lainkaan muuta suhtautumistaan ihmisoikeuksiin. Raportoitujen teloitusten määrä on kolminkertaistunut Iranissa kolmen viime vuoden aikana, ja nämä olosuhteet huomioon ottaen herää seuraava kysymys: aikooko Euroopan unioni solmia kauppasopimuksen Iranin kanssa näiden järjestelmällisten ihmisoikeuksien loukkausten jälkeen vai ei? Tämä on se asia, johon halusin vastauksen teiltä.

Haarder
Arvoisa puhemies, en sanonut, että minä ja neuvosto emme lukisi lehtiartikkeleita tai sanomalehtiä. Sanoin, että neuvosto ei koskaan kommentoi lehtiartikkeleita. Se on aivan eri asia. 
Arvoisa kollegani on epäilemättä oikeassa siinä, että Iranissa kuolemanrangaistukset eivät ole voimassa vain teoriassa, vaan niitä toteutetaan käytännössä. Se on hyvin traagista, mutta neuvosto on kehittänyt strategian, jonka avulla sen on kuitenkin mahdollista aloittaa ihmisoikeusvuoropuhelut maiden kanssa, jotka käyttävät tätä rangaistusta. Tämä on mielestäni sitä paitsi aivan oikein. Tietenkin on kyse vuoropuhelusta, johon sisältyy toisaalta jyrkkä tuomitseminen ja toisaalta samanaikaiset taivutteluyritykset parannusten aikaansaamiseksi.

Dupuis (NI).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni kollega Casaca on puuttunut johonkin hyvin erityiseen seikkaan. Hän ei puhunut vain kuolemanrangaistuksesta; hän puhui kuolemasta kivittämällä, joka on täysin tuomittavaa. Sitä paitsi kokemuksemme assosiaatiosopimuksista monien yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa, erityisesti maiden, jotka ovat läheisessä yhteydessä meihin, kuten Tunisia, on osoittanut, että ihmisoikeuslausekkeella ei ole ollut mitään vaikutusta saada kansalliset viranomaiset tekemään uudistuksia demokratian ja oikeusvaltion alueella. Päinvastoin, viranomaiset ovat käyttäneet tätä assosiaatiosopimusta lisätäkseen valtaansa ja kehittääkseen mafiaryhmiä, jotka toimivat monin tavoin maan talouden aloilla ja myös itse Euroopan unionissa. 
Ettekö ole sitä mieltä, että jos Iranille ehdotetaan assosiaatiosopimuksen allekirjoittamista, on olemassa vaara, että joudumme täsmälleen samanlaiseen tilanteeseen Iranin kanssa kuin Euroopan unioni on nyt Tunisian kanssa?

Haarder
Arvoisa puhemies, tällaiseen kysymykseen ei voi vastata yleisluontoisesti. Jos kuitenkin halutaan jonkinlainen vastaus, voi olla usein hyvä ajatus esittää kysymys kyseisen maan demokraattisille voimille.

Puhemies.
Kysymys 16 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Seuraavana on Konstantinos Alyssandrakisin kysymys nro 17 (H-0648/02):

Aihe: Poliisivaltioajattelun ja ilmiantojärjestelmän viljely EUROPOLin tekstissä
Rizospastis-sanomalehdessä julkaistujen tietojen mukaan EUROPOLin asiakirjassa, jonka aiheena ovat parhaat eurooppalaiset käytännöt vihjeenantajien käsittelyssä, annetaan ilmiantajien "värväämistä ja käsittelyä koskevia suuntaviivoja ja ohjeita". Näihin sisältyy muun muassa ohjeita palkitsemismenetelmistä ja palkkioiden suuruudesta sekä jopa omalaatuisista oikeuksista koskemattomuuteen, sillä ilmiantajia ei pidätetä "kun he syyllistyvät rikoksiin ennalta määrättyjen rajojen puitteissa" ja lisäksi heille "sallitaan osallistuminen rikollisiin tekoihin", mikäli "määrätty viranomainen on antanut hyväksyntänsä suuntaviivojen mukaisella tavalla".
Neuvostolta kysytään, hyväksyykö se tämän EUROPOLin asiakirjan, joka on räikeässä ristiriidassa ihmisoikeuksien ja itse ihmisarvon kunnioittamisen kanssa? Aikooko se ryhtyä välittömästi toimiin lopettaakseen tämän liukumisen kohti poliisivaltiota, diktatorisuutta ja ilmiantojärjestelmää, joka vaikuttaa kansalaisten yksityiselämään, heidän poliittiseen toimintaansa, ammattiyhdistystoimintaansa ja yhteiskunnalliseen toimintaansa sekä heidän yhteisjärjestöihinsä?

Haarder
Arvoisa puhemies, olen pahoillani, mutta näyttää siltä, että toistan itseäni täällä, koska neuvosto ei myöskään kommentoi tiedotusvälineiden väittämiä. Voin kuitenkin vahvistaa, että on olemassa Europolin asiakirja, joka koskee tätä esillä olevaa aihetta. Tässä asiakirjassa kuvataan paras käytäntö ilmiantajien käsittelylle, ja tavoitteena on auttaa jäsenvaltioiden poliisiviranomaisia. Asiakirja ei ole sitova, ja se on valmisteltu Europol-yleissopimuksen 3 artiklan 2 kohdan i alakohdan pohjalta. Se perustuu osittain vihjeenantajien ja tiedonantajien palkitsemisesta 29. huhtikuuta 1999 tehtyyn toimeenpanevan komitean päätökseen sekä vihjeenantajien ja tiedonantajien palkitsemista koskevista yleisistä periaatteista 22. maaliskuuta 1999 tehtyyn keskusryhmän päätökseen. Siksi nämä päätökset on sisällytetty Euroopan unionin alustavaan lainsäädännöllisen kehykseen, eli pöytäkirjaan, joka sisällyttää Schengenin säännöstön Euroopan unionin yhteyteen, ja molemmat on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 22. syyskuuta 2000. Poliisin tapa käyttää vihjeenantajia ja tiedonantajia, mukaan lukien tapaukset, jotka liittyvät maksukysymyksiin ja koskemattomuuteen, riippuu tietenkin kyseisen jäsenvaltion kansallisesta lainsäädännöstä.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen hämmästynyt vastauksenne selvyydestä, emme ole tottuneet kuulemaan teiltä tällaista. Samanaikaisesti minua puistattaa ajatus, että meitä ympäröi vihjeenantajien verkko, ja mietin, että oliko tämän selvyyden tarkoituksena muistuttaa meitä ja varoittaa meitä siitä, että pienimmätkin rikoksemme ovat jatkuvan tarkkailun alaisina. Koska Europol näyttää antavan ilmiantajille virallisen aseman, haluaisin tietää, että onkohan heille laadittu palkkataulukko ja tehdäänkö tarjouspyyntöjä, jolloin ainakin muutamat nuorista työttömistämme voisivat hakea näitä paikkoja.

Haarder
Arvoisa puhemies, Europol on yhteistyöelin, joka käsittelee joitakin pahimpia rikoksia, joita vastaan demokratioiden on suojauduttava. Siksi ei mielestäni ole oikeudenmukaista puhua ilmiantajavaltiosta. Se on ilmaus, jonka haluaisin hylätä. 
Europol perustettiin ja se sai toimivaltuutensa laajennettua osittain parlamentin ja kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan pyynnöstä. Yksi syy tähän on se, että Europolin tehtävänä ei tietenkään ole aiheuttaa ihmisille ongelmia vaan suojella heitä.

Puhemies.
Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 18-37 vastataan kirjallisesti

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Giorgio Lisin laatimasta aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnöstä (A5-0298/2002) ehdotukseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lennollepääsyn epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen yhteydessä lentomatkustajille annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä (KOM(2001) 784 - C5-0700/2001 - 2001/0305(COD)).

De Palacio
Arvoisa puhemies, olen iloinen saadessani tilaisuuden esitellä tämän tärkeän ehdotuksen parlamentille. Se on osa pyrkimyksiämme tehdä liikenteestä inhimillistä, toisin sanoen osa valkoisen kirjan mukaisia toimiamme kansalaisten ja matkustajien oikeuksien huomioon ottamiseksi.
Matkustajien voi olla vaikea hyväksyä sitä, että heidän lennolle pääsynsä evätään. He ovat maksaneet lipustaan, varanneet paikkansa ja saapuneet lentokentälle ajoissa lähtötarkastukseen ja saavatkin kuulla, ettei koneessa ole paikkoja, koska lentoyhtiö on ylivarannut lennon, tai jonkin muun esteen vuoksi. Yleisön on mahdotonta ymmärtää sellaista, ja se aiheuttaa suurta hämminkiä ja turhautumista sekä harmistuneisuutta. Lennollepääsy evätään yhteisössä vuosittain noin 250 000 matkustajalta, jotka ovat maksaneet lippunsa ja täyttäneet tarvittavat muodollisuudet.
Vaikka Euroopan yhteisö myönsi, että lentoyhtiöiden olisi hallinnoitava kapasiteettiaan joustavasti, se antoi vuonna 1991 - juuri ennen vapauttamista koskevan lopullisen lainsäädännön hyväksymistä - lennollepääsyn epäämistä ylivarausten vuoksi koskevan asetuksen, jossa taataan lennolta evätyille matkustajille taloudellinen korvaus ja apu, jonka määrä on kuitenkin erittäin vähäinen. Komissio on tämän vuoksi ehdottanut uutta asetusta lennollepääsyn epäämistapausten vähentämiseksi merkittävästi ja asianomaisten henkilöiden suojan parantamiseksi.
Kun lentoyhtiö suunnittelee lennollepääsyn epäämistä, sen on ensin selvitettävä, onko joukossa matkustajia, jotka suostuvat vapaaehtoisesti luopumaan paikastaan erityisiä etuuksia vastaan; lentoyhtiö saa evätä matkustajalta lennollepääsyn vastoin näiden tahtoa ainoastaan, jos vapaaehtoisia ei ole riittävästi. Jotta asetus olisi tehokas, siinä on kuitenkin säädettävä voimakkaasta kannustimesta vapaaehtoisuuden tukemiseksi. Olemme tämän vuoksi ehdottaneet korvauksen suurentamista merkittävästi nykyisistä määristä, joiden arvo on heikentynyt inflaation vuoksi ja jotka eivät nykyään hillitse epäämistapauksia.
Kun lentoyhtiöt onnistuvat löytämään vapaaehtoisia, ne eivät luonnollisestikaan maksa tätä korvausta. Komissio on valmis joustamaan määritettäessä täsmällisiä määriä, edellyttäen, että ne ovat riittävän suuria kannustamaan lentoyhtiöitä siihen, että nämä etsivät vapaaehtoisia.
Ehdotuksessamme esitetään myös nykyisen asetuksen rajoitusten poistamista. Ensiksikin siinä ulotetaan sellaisten matkustajien, joilta evätään lennollepääsy, oikeudet koskemaan kaikkia sellaisia matkustajia, joiden lennot peruutetaan. Tämä pätee myös tilanteisiin, joissa lennollepääsy evätään yleisesti koko lennon osalta. Ehdotus kattaa ainoastaan peruutukset, joista lentoyhtiö on vastuussa, koska joissakin tilanteissa olisi selvästi epäoikeudenmukaista vaatia lentoyhtiötä kantamaan vastuu yksinään.
Lisäksi asetusehdotuksessa säädetään viivästysten kohteeksi joutuneiden matkustajien perusoikeuksista, niin että he voivat järjestää matkansa jollakin muulla tavalla sen sijaan, että he joutuvat odottamaan lentokentällä loputtoman kauan. Matkan järjestyessä jollain muulla tavalla matkustajilla ei olisi kuitenkaan oikeutta korvaukseen. Lisäksi ehdotuksessa myönnetään kaikki nämä oikeudet sekä säännöllisten lentojen että tilauslentojen matkustajille. Pakettilomilla olevilla matkustajilla on siten samat oikeudet kuin niillä, jotka ainoastaan ostavat lentolipun. Olisi epäoikeudenmukaista kohdella samankaltaisia vaikeuksia kokevia matkustajia eri tavalla.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nämä ovat ehdotuksemme tärkeimmät kohdat. Ehdotuksella parannetaan merkittävästi matkustajien suojelua tilanteissa, joissa heillä on lentoja koskevia ongelmia, ja pyritään parantamaan merkittävästi palvelun laatua ja tarjoamaan kansalaisille siten entistä parempi suoja.

Lisi (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Keskustelimme parlamentissa äskettäin myös siviili-ilmailusta yhtenäistä eurooppalaista ilmatilaa koskevien sääntöjen käsittelyn yhteydessä. Tänä siviili-ilmailualan kannalta vaikeana aikana Euroopan komissio on ehdottanut uutta asetusta matkustajille lennollepääsyn epäämisen vuoksi annettavasta korvauksesta ja avusta.
Lentoliikennealan vapauttaminen on tuonut matkustajille hyvin monia etuja. Kilpailua on tullut monille reiteille, minkä seurauksena hinnat ovat laskeneet ja reittien ja kohteiden valikoima on kasvanut paljon. Tästä huolimatta kuluttajilla on kuitenkin päteviä syitä tyytymättömyyteen. Lennollepääsyn epääminen ja lentojen peruuttaminen herättävät voimakasta paheksuntaa, eikä liiallisten viivästysten aikana tarjottu apu ole koskaan täysin riittävää.
Me parlamentin jäsenet lennämme niin usein, että monilla meistä on kokemuksia tällaisista ikävyyksistä, ja tämän vuoksi meidän on hyvin helppo asettua sellaisiin tilanteisiin joutuvien kansalaisten asemaan ja ymmärtää, että tarvitsemme uutta tehokasta lainsäädäntöä lentomatkustajien oikeuksien suojelemiseksi erilaisissa tilanteissa.
Jouduttuaan toteamaan nykyisen lainsäädännön puutteet Euroopan komissio ehdottaa erilaista lähestymistapaa, joka perustuu toisaalta siihen, että liikenteenharjoittajat velvoitetaan etsimään vapaaehtoisia, kuten Yhdysvaltojen tehokkaassa järjestelmässä, ja toisaalta pidäkkeen sisältävään korvausjärjestelmään, joka velvoittaa lentoyhtiöt maksamaan matkustajille nykyistä suurempia vahingonkorvauksia. Kuten pian toteamme, myös suojelua lisätään huomattavasti.
Emme saa kuitenkaan kadottaa näköpiiristä ehdotuksen asiayhteyttä. Meillä on ollut tilaisuus käydä erittäin rakentavaa keskustelua aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa ja tarkastella kaikkia tähän kysymykseen liittyviä näkökohtia.
Kuten komission jäsen totesi juuri, ylivaraukset, jotka muodostavat lennollepääsyn epäämisen pääasiallisen syyn, ovat vähäisiä yhteisön alueella vuosittain liikkuviin matkustajamääriin nähden. Emme voi rangaista matkustajien koko joukkoa mahdollisilla yleiskorotuksilla tehostaaksemme hyvin pienen matkustajamäärän suojelua. Meidän on oltava hyvin huolellisia ja määriteltävä täsmällisesti, millaisten ratkaisujen avulla tavoite voidaan saavuttaa parhaiten ilman jälkivaikutuksia, ja pidettävä mielessä myös taloudelliset vaikutukset. Myös niiden huomioon ottaminen on tärkeää.
Hyvä komission jäsen, pahoittelen tässä yhteydessä sitä, ettei komissio ole tarjonnut ehdotuksen tueksi tilastotietoja. Tarvitsemme käytännön tilastotietoja ja tosiseikkoja päätöksen perustaksi; kyseisten tietojen puuttuminen vaikeutti mietinnön laatimista.
Kuvailen seuraavaksi tärkeimpiä ennen lopullisen asiakirjan laatimista käsittelemiämme kohtia. Ensiksikin tarkastelimme määritelmiä. Menetelmien osalta mielestäni on erittäin tärkeää määritellä kaikki asiaan vaikuttavat toimijat ja käytetyt termit aiempaa täsmällisemmin matkustajien tai lentoyhtiöiden kannalta ikävien sekaannusten välttämiseksi. Tätä silmällä pitäen hyväksyttiin monia tarkistuksia, joilla 2 artiklan säännöksistä pyritään tekemään yksityiskohtaisempia.
Toiseksi käsittelimme matkanjärjestäjiä. Pakettiloman ostaneiden matkustajien asema on jo turvattu paremmin kuin tyydyttävästi direktiivillä 90/314/ETY. Komission ehdotus olisi siten saattanut aiheuttaa hämminkiä viiteasiakirjan osalta, jolloin vaikutukset olisivat kohdistuneet ensisijaisesti matkustajiin, minkä vuoksi oli tarpeen rajoittaa matkanjärjestäjien asetukseen perustuva vastuu koskemaan matkustajapaikkoja, kuten olemme tehneet.
Lopuksi mainittakoon kiistanalaisin kohta: korvauksen antaminen matkustajille tapauksissa, joissa lennollepääsy on evätty. Komission ehdotus on herättänyt paljon keskustelua ja huolestuneisuutta. Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäsenet eivät ole tyytyväisiä uusien korvausmäärien määrittelemiseksi esitettyihin perusteisiin eivätkä vaikutusten arviointiin. Meille taas on tärkeää säilyttää tasapaino matkustajien suojelun ja hyvin tärkeän taloudellisen alan - lentoliikennealan - elinkelpoisuuden välillä. Olemme tämän vuoksi ehdottaneet etäisyyteen ja korvausmäärien pienentämiseen perustuvaa kolmijakoa. Meidän olisi muistettava keskittyä enemmän vapaaehtoisten etsimistä koskevan järjestelmän toteuttamiseen kuin korvauksiin.
Lisäksi mielestäni olisi monestakin syystä täysin epäasianmukaista ulottaa korvauksen antaminen koskemaan pitkäaikaisia viivästyksiä, koska ei ole helppoa määritellä viivästymisen syytä riittävän nopeasti, ja lisäksi koska tästä saattaisi seurata ketjureaktio. Mielestämme lennollepääsyn epääminen voidaan tämän vuoksi täysin asianmukaisesti rinnastaa lennon peruuttamiseen, mutta olisi epäasianmukaista suhtautua pitkäaikaisiin viivästyksiin samalla tavalla.
Meidän on pikemminkin taattava, että käytössä on asianmukainen ja johdonmukainen apujärjestelmä toiminnan viivästymisen varalle. Tämä on tarpeen erityisesti, kun matkustajina on vammaisia tai alaikäisiä, sekä tietojen tarjoamisen että logistiikan osalta, ja olemme hyväksyneet tätä varten joukon tarkistuksia.
Lopuksi haluaisin sanoa muutaman sanan esitetyistä tarkistuksista. Ne osoittavat, että korvausmääriä koskeva keskustelu määrien nostamisesta tai laskemisesta jatkuu edelleen. Tällä hetkellä ainoa reaktio on sekä lentoyhtiöiden että kuluttajien tietynasteinen tyytymättömyys ehdotukseemme. Hyvä komission jäsen, koska yksikään osapuoli ei ole tyytyväinen, uskallan toivoa, että saavuttamamme kompromissi on mahdollisimman tasapainoinen ja järkevä ratkaisu.

Whitehead (PSE)
Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijä Lisiä hänen laatimastaan mietinnöstä. Laatiessaan mietintöä hän osallistui laatimaani ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan lausuntoa koskeviin keskusteluihin ja sisällytti mietintöön monia esiin otetuista näkökohdista. Erimielisyytemme ovat hyvin vähäisiä, mutta palaan niihin vielä. Kuten esittelijä Lisi totesi, jäsenet puhuvat täällä mahtipontisesti monista sellaisista aiheista, joista heillä on ainoastaan epätäydelliset tiedot, mutta katsomme kaikki olevamme matkustusongelmien asiantuntijoita. Ne ovat voimakkaasti esillä työelämässämme. Tämän vuoksi komission jäsenen de Palacion ehdotuksiin vuoden 1991 asetusten uudistamisesta suhtauduttiin erittäin myönteisesti sekä lennollepääsyn epäämisen että viivästyneiden ja peruutettujen lentojen osalta.
Niin sanottua keinojen hierarkiaa on kiistatta noudatettava käyttämällä lähtökohtana matkan pituuteen suhteutettuja korvaustasoja. Mielestäni useimmat lentoyhtiöt ovat reagoineet tähän keskusteluun asianmukaisesti, kuten lentomatkustajia koskeva sitoumus osoittaa. Niille omapäisille lentoyhtiöille, jotka eivät ole ottaneet huomioon kaikkea tätä - vaikka emme aina tiedä missä nämä yhtiöt sijaitsevat, tiedämme, mihin ne lentävät - haluaisin sanoa, että niidenkin olisi viisainta ottaa huomioon yleinen mieliala. Niillä ei välttämättä ole varaa huolettomuuteen.
Mielestämme mietinnössä esitetään muutosta 7 artiklaan, jonka mukaan korvaustasojen on perustuttava erityisiin vaikutusten arviointeihin, jotta ei voitaisi väittää, että ne on määrätty epämääräisin perustein. Minun on todettava, että esittelijä Lisin mietinnön korvaustasot poikkeavat selvästi siitä, mihin pyrimme 7 artiklalla. Tavoitteenamme oli 300-1 500 euron pakollinen korvaus, joka olisi sidoksissa etäisyyteen ja tilannekohtaiseen arviointiin. Määrä on pudonnut 200-600 euroon, joka tosin sekin on edistystä kuluttajan kannalta. Epäilen, ettei tämä kuitenkaan päde tarkistukseen 31, jossa viitataan 9 artiklaan eikä 8 artiklaan. Ehkä komission jäsen voi taata minulle, että kyseisiä tarkistuksia todella sovelletaan.
Muilta osin esittelijä Lisi ja hänen valiokuntansa ovat edistäneet kuluttajan asiaa, ja olemme heidän ansiostaan siirtyneet järjestelmään, jossa lentoyhtiöt voidaan asettaa paremmuusjärjestykseen, kunhan tämä vain pätisi kaikkiin lentoyhtiöihin, lentoihin ja ongelmiin. Uusia kamaluuksia ilmenee päivittäin. Eräskin nainen oli joutunut kestämään 11 tunnin lennon erään brittiläisen yhtiön koneessa, jossa hänen vierustoverinaan ollut 150-kiloinen nainen oli istunut koko lennon ajan hänen päällään, eikä siis hänen vieressään. Naiselle jäi vakavia vammoja, ja hänelle tarjottiin ensin 15 punnan korvaus. Voidaan todeta, että matkan alkaessa oli yksi vammainen matkustaja, mutta sen päättyessä vammaisia oli kaksi. Matkojemme pitäisi lieventää vammoja, eikä lisätä niitä. Mielestäni tämä mietintö on askel siihen suuntaan.
Foster (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän aluksi kollega Lisiä hänen uutterasta työstään tämän mietinnön parissa. Haluaisin tukea hänen esittämiään huomautuksia.
Haluan jatkaa esittämällä komission suhtautumista koskevan yleisen huomautuksen ja todeta, että mietintö tuli epämieluisana yllätyksenä, eikä vähiten sen vuoksi, että parlamentin jäsen Collins laati viime vuonna valiokunnassa lentomatkustajien oikeuksia koskevan mietinnön, jonka osalta vapaaehtoisuutta koskeva lähestymistapa sai parlamentin ylivoimaisen tuen. Myöskään alan edustajia ei ole kuultu aiheesta eikä varteenotettavaa yritysvaikutusten arviointia ole tehty. Tietoja suunnitelmasta liikenteenharjoittajille aiheutuvista kustannuksista ei ole. Arviota sen vaikutuksista EU:n tai muiden liikenteenharjoittajien kilpailukykyyn ei ole myöskään tehty, eikä tietoja tämän lainsäädännön suorista ja epäsuorista vaikutuksista ole.
Sopimus lentomatkustajien oikeuksia koskevasta lentoyhtiöiden vapaaehtoisesta sitoumuksesta allekirjoitettiin helmikuussa Strasbourgissa. Käytännössä kaikki Euroopan lentoyhtiöt osallistuvat siihen. Sopimuksessa viitataan useisiin tämän ehdotuksen määräaikoja, peruutuksia ja reittimuutoksia, matkustajien erityistarpeita, lennollepääsyn epäämistapausten vähentämistä ja muita vastaavia aiheita koskeviin kohtiin.
Minkä vuoksi jäsen Collins ja valiokuntamme päättivät saattaa tämän mietinnön parlamentin käsiteltäväksi, vaikka komissiolla oli selvästi lainsäädäntöehdotus vireillä? Vapaaehtoinen sopimus ei ole epäonnistunut, vaan sille ei ole vielä annettu edes tilaisuutta. Olemme komission kanssa antamassa asialle uutta kuoliniskua.
Ehdotus on monien avainalojen osalta puutteellinen. Siinä ei oteta huomioon säännöllisen lentoliikenteen ja tilauslentojen välisiä perustavanlaatuisia eroja eikä esimerkiksi tilauslentojen matkustajien oikeudet kattavaa pakettimatkadirektiiviä. Siinä esitetyt ehdotukset koskevat erityisesti peruutuksia ja pitkäaikaisia viivästyksiä. Se kattaa siten myös matkanjärjestäjät, mitä valiokuntamme tukee.
Ehdotuksessa ei myöskään oteta huomioon ATC:n ja lentoasemien kaltaisten monopoliasemassa olevien palvelujen tarjoajien virheistä johtuvien tapausten osuutta ja lentoyhtiöiden kyvyttömyyttä saada niiltä korvausta.
Ottaen huomioon, että lippujen hinnat ovat laskeneet viimeisten kymmenen vuoden aikana, komissio ehdottaa lennollepääsyn epäämistä koskevien korvausmäärien nostamista peräti 400 prosenttia. Näillä tasoilla asetus maksaisi joillekin alueen säännöllisen lentoliikenteen harjoittajille 1,35 miljardia euroa. Moniin alueellisiin lentoyhtiöihin ja halpalentoyhtiöihin asetus vaikuttaisi vieläkin vakavammin, koska niiden katteet ovat paljon pienempiä. Mitään näistä säännöistä ei sitä paitsi sovelleta yhteisön ulkopuolisten maiden lentoyhtiöihin. Emme saavuttaisi Euroopassa tasavertaista toimintaympäristöä tässäkään asiassa - tässä jälleen yksi esimerkki siitä, kuinka komissio käyttää tilanteeseen nähden ylimitoitettuja keinoja.
Lopuksi totean, että olemme esittelijämme johdolla saavuttaneet aiempaa järkevämmän ja realistisemman tuloksen. Toivon, että komissio kuuntelee parlamenttia ja toimii sen mukaisesti.
Yleisöllä on täysi oikeus vaatia hyvää asiakaspalvelua, ja se myös ansaitsee sen, mutta tämä ehdotus menee hieman liian pitkälle.

Stockmann (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän esittelijää. Mielestämme valiokunnassa saavutettu kompromissi edistää merkittävästi kuluttajansuojaa. Lopultakin meillä on oikeusturva lisäkysymyksissä, eikä ainoastaan lentoyhtiöiden vapaaehtoisia sitoumuksia. Lisäksi asetus ulotetaan tietenkin kattamaan vakavat viivästymiset ja lentojen peruutukset. Koin usein peruutuksia entisen Sabena-lentoyhtiön taholta. Muilla jäsenillä on epäilemättä ollut samankaltaisia kokemuksia muista lentoyhtiöistä. Viimeinen mutta ei vähämerkityksisin asia, jonka totean, on, että nykyiset korvaustasot kaksinkertaistuvat, ja lisäksi korvaukset eriytetään tähänastista tarkemmin ja jaetaan kolmeen osaan.
Tärkeintä on selvästikin keskustella korvausten tasosta. Asetuksen tavoitteena ei voi olla ylivarauskäytännön lopettaminen, mutta sen avulla voidaan pyrkiä takaamaan, että menettelyä käytetään järkevämmin ja asiakkaan kannalta myönteisemmin. Voisimme tietysti poistaa myös ylivaraukset, kuten halpalentoyhtiöt ovat tehneet, jos lennot eivät olisi vaihdettavissa ja jos matkustajalta, joka ei ilmesty paikalle, veloitettaisiin lento automaattisesti. Tämä ei ole kuitenkaan kuluttajaystävällistä eikä perusteltavissa ympäristöön liittyvillä syillä. Kuluttajat tarvitsevat joustavuutta suunnitellessaan matkojaan, eivätkä puolityhjät koneet ole mitenkään perusteltavissa ympäristönäkökohdilla.
Taloudellinen peruste on sitäkin kiistattomampi. Jos ylivarauksista luovuttaisiin, lentohinnat nousisivat väistämättä, emmekä voi olettaa kuluttajien emmekä kansainvälisen kilpailun paineessa olevien lentoyhtiöiden alistuvan tähän.
Voimme tukea valiokunnassa korvaustasojen osalta saavutettua kompromissia myös sen vuoksi, että pidämme tärkeänä sitä, että kuluttajat voivat hyötyä näistä parannetuista ja sitovista säännöistä mahdollisimman pian. Lisäksi on tärkeää, ettei kuluttajien tarvitse odottaa vuosia sen vuoksi, ettei lainsäädäntöä saada valmiiksi neuvostossa, kuten asia usein on.
Kuluttajien etujen vuoksi ryhmäni äänestää tarkistuksen 29 tätä osaa vastaan, koska mielestämme se, että korvaus maksetaan ainoastaan 48 tunnin kuluessa ennen lähtöä peruutetuista lennoista, on kohtuutonta. Tältä osin vähintään kaksi viikkoa olisi sopiva aika. Tästä aiheesta olisi neuvoteltava jälkeenpäin neuvoston ja komission kanssa. Lisäksi pakettikiertomatkojen sisällyttäminen komission ehdotukseen on mielestämme tarpeetonta, koska pakettimatkailua koskeva direktiivi kattaa ne.
Se, että aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on puolustanut sellaisen järjestelmän käyttöönottoa, jonka avulla lentoyhtiöt voidaan asettaa paremmuusjärjestykseen niiden käyttäjäystävällisyyden perusteella, edistää voimakkaasti kuluttajien asioita. Tällainen paremmuusluetteloihin perustuva ja Yhdysvalloissa aivan yleinen järjestelmä voi osaltaan kannustaa lentoyhtiöiden välistä kilpailua laadulla ja kuluttajaystävällisellä kokonaispalvelulla. Toivon, että tämä ehdotus hyväksytään myös täysistunnossa.
Kun otetaan huomioon tämänhetkinen tilanne, mietintö on määrätietoinen toimi kuluttajaystävällisyyden lisäämiseksi. Monen kuluttajan haave lentomatkasta haihtuu ilmaan ylivarausten vuoksi.
Vermeer (ELDR).
 Yhdyn laajasti esittelijän näkemyksiin komission alkuperäisestä ehdotuksesta. Oli korkea aika laatia tähänastista parempia asetuksia erityisesti ylivarauksista. Mielestäni komission ehdotuksessa on kuitenkin vakavia puutteita lentojen peruutusten ja viivästysten osalta. Tässä yhteydessä lentoyhtiöiden katsotaan olevan vastuussa ongelmasta, joka johtuu valtaosassa tapauksia lentoliikenteen valvonnasta ja ilmailuviranomaisista. Vastalauseeni perustuvat seuraaviin seikkoihin.
Komission ehdotus ei perustu taloudellisten vaikutusten asianmukaiseen arviointiin, eikä komissio ole tarkastellut vaikutuksia, joita toimenpiteellä on alaan ja varsinkin lippujen hintoihin. Vaikka ehdotuksella nostetaan suojelun tasoa, se rajoittaa kuluttajan vapaata valintaa. Sekä komission että aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntamme esittämä ylivoimaisen esteen määritelmä ei ole riittävä, jotta voitaisiin varmuudella erottaa lentoyhtiöiden vastuualueeseen kuulumattomat viivästymiset ja lentojen peruutukset. Voidaan väittää, että lentoyhtiöiden olisi katettava myös vastuualueeseensa kuulumattomat vahingot, mutta se ei ole käytännössä mahdollista. Olisi luultavasti suotavaa, että käyttäessään alueellisia lentoyhtiöitä tai halpalentoyhtiöitä kuluttajat saisivat itse päättää, maksavatko he lipusta lisämaksun. He voisivat luultavasti siten vakuuttaa itse itsensä peruutusten varalta. Lentoyhtiöt voisivat toteuttaa tämän vaihtoehdon helposti. Minulla on komissiolle vielä muutama kysymys.
Voiko komissio vahvistaa, että se aikoo tehdä perusteellisen taloudellisen erittelyn ehdotuksensa seurauksista ja vaikutuksista sekä lentoyhtiöille aiheutuvasta kustannustason noususta ja uusista lentohinnoista ilmailumarkkinoiden eri osissa? Voiko komissio vahvistaa, että se aikoo tutkia lentojen peruutusten ja viivästysten todellisia syitä, niin että voimme ymmärtää paremmin, mitkä syyt ovat todellakin lentoyhtiöiden vastuulla ja mitkä eivät? Onko komissio tarkastellut myös muita mahdollisia poliittisia toimia, joiden avulla matkustajien oikeudet voitaisiin taata paremmin kuin ehdotuksessa esitetyillä toimilla? Erityisesti lentojen viivästymisten ja peruutusten varalta otettu matkavakuutus saattaisi olla mahdollinen ratkaisu.
Meillä oli myös muita keskusteluja ja neuvotteluja täällä parlamentissa. Tarkistukseni ovat välttämätön lisätoimenpide asianmukaisen tasapainon saavuttamiseksi lipun hinnan ja korvauksen välillä. Ensimmäinen tarkistus koskee lennollepääsyn epäämistä ja lentojen peruutuksia. Asianmukaisen kompromissin saavuttamiseksi ehdotan lisätoimenpidettä: erilaisen järjestelyn soveltamista alle 200 euron lippuihin. Tämä koskee sekä lennollepääsyn epäämistä että peruutuksia. Toinen tarkistus koskee saapuvia lentoja, joihin parlamentin jäsen Foster viittasi, ja on täsmälleen hänen toiveensa mukainen. Tällainen siis on tarkistukseni; odotan saavani tukenne huomenna.

Maes (Verts/ALE). -
 Arvoisa puhemies, on tietenkin hienoa, että hinnat ovat laskeneet vapauttamisen johdosta, mutta matkustajat eivät ole koskaan aikaisemmin joutuneet kokemaan näin paljon peruutuksia, lennollepääsyn epäämisiä, pitkäaikaisia viivästyksiä, kadonneita matkatavaroita ja niin edelleen. Se, että matkustajat sullotaan koneeseen kuin sardiinit, on myös melko uusi ilmiö. Tämän vuoksi olette mielestäni oikeassa sanoessanne, että toimenpiteitä olisi toteutettava pikaisesti. Minä henkilökohtaisesti haluaisin, että kaikki nämä väärinkäytökset kiellettäisiin, mutta ymmärrän, ettei niin äärimmäisiä toimenpiteitä voida toteuttaa. Joka tapauksessa yhtiöiden maksaman korvauksen on oltava riittävän korkea vaikuttaakseen ehkäisevästi, etenkin kun lentoyhtiöt voivat luottaa vapaaehtoisjärjestelmään, jonka ei ole tarkoitus olla niin houkutteleva, että se kannustaa tekemään ylivarauksia. Toivon teidän vilkaisevan vielä uudestaan tarkistuksiamme, joiden tarkoituksena on lisätä tosiasiallisia korvausmääriä ja ottaa käyttöön luokittelujärjestelmä. Voin ainoastaan muistuttaa teitä niistä monista kerroista, jolloin me kokeneet lentomatkustajat olemme määräpaikkaamme saavuttuamme todenneet, etteivät matkatavaramme ole tulleet perille. Voidaanko tätä pitää osoituksena asiakasystävällisyydestä? Jos sitä ei voida toteuttaa erillisellä tarkistuksella, kysyn esittelijä Lisiltä, voisiko hän sisällyttää tämän luokituksen mietintöönsä, vaikka se pitäisi tehdä 5 vuoden välein. Toivon, että tällaista korvausta aletaan lopulta soveltaa myös junamatkustajiin ja kaikkiin muihin sellaisiin henkilöihin, jotka joutuvat maksamaan korkeita hintoja ja saavat silti huonoa palvelua.

Jarzembowski (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa varapuheenjohtaja, hyvät kollegat. Vahvistan ensin, että suurin osa PPE-DE-ryhmästä tukee komission ehdotusta ja esittelijä Lisin siihen esittämiä tärkeitä parannusehdotuksia.
Ehdotuksessa on selkeä kaksiosainen lähestymistapa. Ensiksikin siinä kehotetaan lentoyhtiöitä käyttämään vapaaehtoisuuden periaatetta, jonka avulla lentoyhtiö tekee tarjouksia henkilöille löytääkseen joukosta ne, joilla ei ole kiireellistä tarvetta matkustaa seuraavalla lennolla, vaan jotka voisivat matkustaa myös seuraavalla lennolla. Vapaaehtoisten käyttöön perustuva järjestelmä on todellakin osoittautunut myönteiseksi Amerikassa. Jos vapaaehtoisia ei kuitenkaan ole riittävästi, vaan kaikki haluavat päästä kotiin tai liiketapaamiseensa, matkustajilla, joilta evätään lennollepääsy, on oltava edes jonkinlainen oikeussuoja. He ovat varanneet lennon, heidän lipussaan on vahvistusmerkintä ja heillä on siten oikeus nousta koneeseen. Lentoyhtiö saattaa tehdä ylivarauksia omien taloudellisten etujensa vuoksi, koska se tietää, että monet matkustajat eivät ilmesty paikalle. Tällöin sen on suoritettava maksu, jollei se pysty tarjoamaan varattua lentoa. Näin yksinkertaista se on. Jos matkustajilla on hyväksymismerkintä lipuissaan, heillä on varmuus siitä, että he voivat matkustaa, ja jos he eivät voi matkustaa, lentoliikenteen harjoittajan on maksettava korvaus.
Hyvä komission jäsen, suhtauduitte maksutasoon melko ankarasti. Kollegani Foster, jonka kanssa en ole aina samaa mieltä, esitti erään erittäin hyvin paikkansa pitävän toteamuksen. Lentolippujen hinnat ovat laskeneet viime vuosina, ja sen vuoksi väite, jonka mukaan korvausten pitäisi olla hyvin korkeita äskettäisen kustannusten nousun huomioon ottamiseksi, on selvästi virheellinen, koska lentolippujen hinnat ovat laskeneet. Useimmat meistä ovat joka tapauksessa tutustuneet erikoistariffien nerokkaaseen järjestelmään, joka tarkoittaa, että matkustajat voivat helposti lentää määrättyjä hintoja edullisemmin. Tätä silmällä pitäen olemme laskeneet korvauksia taloudellisesti kohtuulliseksi arvioimallemme tasolle.
Katsomme, että kohtuuttomien korvausten maksaminen matkustajille, jotka eivät pääse koneeseen, johtaa siihen, että liikenteen harjoittajat siirtävät nämä kustannukset kaikkien matkustajien maksettaviksi. Tällöin yleinen hintataso nousee, mikä vaikuttaa useampiin ihmisiin kuin se, että joidenkin pääsy lennolle evätään.
Sanon liberaaliryhmittymän jäsenille - yleensä tapaamme toisemme kasvotusten, mutta emme tänään - että meidän asetettava yhtenäiset korvaukset kahdestakin syystä. Ensiksi lennollepääsyn epäämisestä aiheutuvat vahingot ovat aina yhtä suuria, riippumatta siitä, onko matkustaja maksanut lipustaan 150 euroa, 500 euroa vai enemmän. Heille on annettu tae siitä, että he pääsevät lennolle, eikä heitä oteta kuitenkaan koneeseen. Tältä osin on täysin merkityksetöntä, paljonko lippu on maksanut. Heidän luottamuksensa on petetty, eikä siinä kaikki. Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että myös halpalentoyhtiöiden, joilla ei ole mitään ylivarausongelmia, koska ne eivät hyväksy muita kuin paikan varanneita matkustajia, olisi maksettava matkustajille korvaus aiheutuneista vahingoista peruuttaessaan lennon taloudellisista syistä, sillä ilmeisesti tällaisia peruutuksia tehdään toisinaan.
Tarvitsemme yhtenäisiä hintoja lentokentän henkilöstön työn helpottamiseksi. Jos lennollepääsy evätään tai lento peruutetaan, haluamme, että korvaus maksetaan portilla. Ei voida olettaa, että lennosta vastaava laskee tuhansia hintoja ja että ihmiset odottavat, kunnes hän on laskenut yksittäiset korvausmäärät. Tämän vuoksi ehdotuksemme on mielestäni aivan järkevä.
Luvallanne ja kollegani Ria Oomen-Ruijtenin, joka ei valitettavasti voi puhua tänä iltana ja joka on pyytänyt minua esittämään tiettyjä asioita puolestaan, puolesta haluaisin viitata vielä kerran 3 artiklan 2 kohdan osalta ehdottamaamme kohta kohdalta -äänestykseen. Kyseisen kohdan mukaan asetusta ei sovelleta henkilöihin, jotka matkustavat alennettuun hintaan, jota ei tarjota suoraan tai välillisesti yleisölle, matkustaviin henkilöihin. Epäilemme, että tämä sanamuoto on liian epämääräinen. Olisi esitettävä selvästi, että myös alennettuun hintaan matkustavalla on oikeus täysimääräiseen korvaukseen. Mielestäni on hyvin tärkeää, että säännöstä tulkitaan näin.
Hyvä komission jäsen, haluaisin esittää teille vielä erään kysymyksen. Kuten tiedätte, esittelijä Lisi on esittänyt erittäin hyvän 13 artiklaa koskevan ehdotuksen. Sen mukaan jäsenvaltioiden on taattava, että jos liikenteenharjoittaja maksaa korvauksen eikä ole itse asiassa vastuussa viivästyksestä tai peruutuksesta, se voi vedota siitä vastuussa oleviin tahoihin, riippumatta siitä, onko kyseinen taho lentoliikenteen valvonta vai jokin muu elin, esimerkiksi jokin valtion omistama järjestelmä. Jotta kustannukset jakautuisivat oikeudenmukaisesti, voitteko taata meille, että jos asetamme lentoyhtiöt ensisijaiseen vastuuseen korvausten maksamisesta, ne voivat puolestaan tarvittaessa vedota viivästyksestä tai peruutuksesta vastuussa oleviin valtion omistamiin organisaatioihin? Voisitte auttaa meitä merkittävästi tukemalla tätä osaa tarkistuksistamme.

Vairinhos (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Lentoliikenteen vapauttamisesta on koitunut matkustajille lukuisia etuja. Kuten kaikki tiedämme, kuluttajavalitukset eivät ole kuitenkaan loppuneet matalampien hintojen ja suuremman kysynnän vaikutuksesta. Kuten eräät jäsenet ovat jo todenneet, lentoja peruutetaan edelleen, lennot viivästyvät, matkustajilta saatetaan evätä pääsy lennolle ja matkatavarat aiheuttavat ongelmia, antaakseni joitain esimerkkejä. Tällaista ei voida hyväksyä. Lentoliikenteen vapauttaminen edellyttää aiempaa parempaa markkinoiden hallintaa ja järkiperäistämistä kuluttajansuojan parantamiseksi. Lainsäädännön lähentämisestä on tulossa ratkaisevan tärkeä asia uudenlaisessa tilanteessa.
On myös erittäin järkevää, että alan toimijat velvoitetaan osallistumaan ja pakotetaan hyväksymään sääntöjä kansalaisten suojelemiseksi niin, että viranomaiset voivat puuttua tilanteeseen, mikäli suojelemisen osalta ilmoitetut takeet osoittautuvat riittämättömiksi. Mielestäni myös viranomaisten osallistuminen on äärimmäisen tärkeää. Se, että toimijat pyrkivät löytämään vapaaehtoisia matkustajia, joiden kanssa neuvotellaan ja joilta pyydetään hyväksyntä vaihtoehtoisille järjestelyille, on hyvä lähestymistapa, joka joustavoittaa varausten hallinnointia ja edistää matkustajien suojelua samalla kun se tehostaa toimintaa. Palaan toimivaltaista viranomaista koskevaan kysymykseen. Asetusehdotus tuo esiin 14 artiklan tärkeyden. Kyseinen artikla koskee alan viranomaisen velvollisuutta tiedottaa matkustajille heidän oikeuksistaan. Kyse on periaatteessa samasta asiasta kuin parlamentin vastaukseksi komission vuoden 1998 ehdotukseen hyväksymässä tarkistuksessa. Matkustajille on tiedotettava selvästi ja avoimesti siitä, kuinka he voivat ottaa yhteyttä toimivaltaiseen kansalliseen elimeen - josta he eivät ole useimmiten edes tietoisia - joka on vastuussa asetukseen liittyvistä valituksista. Korostan myös täytäntöönpanoa koskevan 17 artiklan tärkeyttä; sen mukaan jäsenvaltioiden on nimettävä asetuksen täytäntöönpanosta vastaava elin, annettava sille tietoja ja velvoitettava se toteuttamaan toimenpiteet, joilla taataan matkustajien oikeuksien kunnioittaminen.

Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, haluan aivan ensimmäiseksi onnitella esittelijä Lisiä, koska olen nähnyt ja seurannut hänen intensiivistä työskentelyään mietinnön laatimiseksi.
Mietintö on vaikea. Kuten näemme, siinä otetaan esiin useita kohtia, jotka ovat vastoin komission jäsenen ehdotusta samalla, kun valiokunta on yleisesti ottaen hyväksynyt komission jäsenen esittämät perusteet. Tässä tapauksessa voimme todeta, että komission ehdotuksen ja aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan ehdotuksen välillä on tiettyjä eroavuuksia.
Onnittelen myös komission jäsentä, koska komission käymän keskustelun perusteella tämänpäiväisessä keskustelussa esiin tulleista eroavuuksista huolimatta oli selvää, että monien Euroopan kansalaisten ja palvelujen käyttäjien lentoyhtiöihin kohdistamien vaatimusten käsitteleminen vaati paljon rohkeutta. Vaikka emme tällä hetkellä yhdy komission esittämiin näkemyksiin emmekä kannata sen esittämiä ehdotuksia, se on pakottanut meidät keskustelemaan aiheesta ja sovittamaan näkemyksiämme yhteen. Haluan lisäksi sanoa, ettei mikään ala voi eikä minkään alaan pidä turvautua avustuksiin tai vahingoittaa asiakkaitaan säilyttääkseen toimintakykynsä. Sellainen ei johda mihinkään. Kuten alan edustajat tietävät, alaa on uudistettava.
Meidän on osoitettava, että annamme alalle vielä yhden mahdollisuuden. Meidän olisi kerrottava, ettemme hyväksy komission ehdotuksia ja että meidän olisi parannettava, voimistettava ja lujitettava edellisiä ehdotuksia, minkä lisäksi alan on kehityttävä. Sen on muututtava, nykyaikaistuttava ja pystyttävä vastaamaan uusiin tilanteisiin. Muuten meitä äänestäneet kansalaiset vaativat, että meidän on pystyttävä puolustamaan heidän oikeuksiaan. Valiokunnan viesti on, että meidän on otettava huomioon tästä vaikeasta uudistus- ja nykyaikaistamisprosessista myös tälle alalle aiheutuvat vaikeudet. Tämä on vaikea monisäikeinen talouden ala, ja me menemme puolitiehen vastaan.
Ymmärrän asiaan liittyvät vaikeudet ja onnittelen sekä esittelijää että varapuheenjohtajaa siitä, että heillä on rohkeutta käsitellä tätä kysymystä.

Savary (PSE).
Arvoisa puhemies, onnittelen ensin komission varapuheenjohtajaa de Palaciota hänen ehdottamansa tekstin johdosta. Uskon, että teksti on tarpeellinen ja ajankohtainen kahden eri seikan vuoksi. Se on tarpeen edistääksemme lentoliikenteen demokratiaa, jonka toteuttamista kaikissa muodoissaan ja kaikkine mahdollisine seurauksineen meidän on joudutettava. Lisäksi se on tarpeellinen sen vuoksi, että lennollepääsy evätään yhä useammin, joskus ja jopa varsin usein - itse asiassa yhä useammin - syistä, joita ei kerrota avoimesti ja jotka ovat usein kaupallisia. Tämän vuoksi on ehdottoman tärkeää, että matkustajien oikeuksien vahvistamisessa ja suojelemisessa edistytään jatkuvasti. Samalla on tärkeää, ettemme anna valtaa mustavalkoiselle ajattelutavalle, ja varsinkin, että vältämme syyllistämästä lentoyhtiöitä kohtuuttomasti.
Tältä osin haluan onnitella esittelijäämme ja koko aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaa. Olemme lopultakin saavuttamassa melko hyvän tasapainon liikennevaliokunnan käsittelyn jälkeen. Tasapaino on muodostumassa ennen kaikkea matkustajien oikeuksien ja joustavan palvelun välille. Etenkin ylivaraukset ovat kielteinen asia, jos ne ovat tavanomainen kaupallinen käytäntö, mutta ne voivat olla myös perusteltuja joustavuuden varmistamiseksi matkansa viime hetkellä peruuttavien - myös matkustajat ovat joskus vastuussa ylivarauksista - ja niiden matkustajien, jotka voisivat käyttää heidän paikkansa, välillä. Myös lentoyhtiöiden korvausvastuun ja lentoliikenteen taloudellisten perusvaatimusten välillä on saavutettu tasapaino niin, että korvauksen maksamisella ei ole epäasianmukaisia kerrannaisvaikutuksia hintoihin taloudellisesti vaikeana ajankohtana tai matkahintoja nostavaa vaikutusta. Myös lennollepääsyn epäämisen kustannusten ja turvallisuusalan ennalta varautumisen periaatteen välillä on saavutettu tasapaino. Seuraamuksen tai korvauksen nousua niin suureksi, etteivät lentoyhtiöt suhtaudu niiden vuoksi vakaviin teknisiin häiriöihin yhtä vakavasti, toisin sanoen lennollepääsyn epäämisen kustannusten tasoittamista turvallisuuden kustannuksella, oli vältettävä kaikin keinoin.
Näiden eri asioiden osalta saavutetun tasapainon seurauksena liikennevaliokunta on tukenut parlamentin jäsentä Lisiä ja tarjonnut meille tänään hyödyllisen asiakirjan. Toivon, että komissio ottaa huomioon Euroopan parlamentin huomautukset ja suositukset. Minun on kuitenkin pahoiteltava sitä, että emme ehkä ole olleet riittävän lujia jonotuslista-asiassa; meidän olisi pitänyt vaatia lentoyhtiöitä myöntämään paikat varausjärjestyksessä.

Rack (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Me kaikki tässä salissa olevat vietämme paljon enemmän aikaa lentokoneissa ja lentokentillä kuin haluaisimme. Nämä kysymykset vaikuttavat meihin kaikkiin liian usein viivästysten, peruutusten, ylivarausten ja muiden vastaavien ikävyyksien muodossa tai sen vuoksi, että muiden matkustajien kokemukset vaikuttavat meihin epäsuorasti. Se ei ole aina miellyttävää, ja usein se on suorastaan hyvin epämiellyttävää. Tässä tilanteessa Euroopan lainsäätäjän on otettava huomioon kuluttajien, mutta myös koko lentoliikennealan edut.
Täällä ensimmäisessä käsittelyssä tarkastelemistamme säännöistä, joista äänestämme huomenna, on puhuttu jo paljon. Olemme puhuneet siitä, kuinka lennollepääsyn epäämisen ongelma voidaan ratkaista parhaiten, ja viivästystapauksissa sovellettavista järkevistä säännöistä. Nämä säännöt ja asetukset eivät ole lentoyhtiöiden kannalta tervetulleita varsinkaan tämänhetkisessä vaikeassa taloudellisessa tilanteessa. Lentoyhtiöiden lisäksi tässä yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon myös ja ennen kaikkea matkustajat. Joka tapauksessa juuri matkustajat huomaavat toistuvasti ja käytännössä yhä useammin olevansa heikompi osapuoli, ja heitä on suojeltava ja tuettava Euroopan lainsäädännöllä.
Meidän olisi tarkasteltava myös lentoasematoiminnan harjoittajia, joilla on ollut viime aikoina paljon ongelmia terrorismiin ja turvallisuuteen liittyvien huolenaiheiden lisääntymisen vuoksi. Ne ovat ratkaisseet monia näistä ongelmista, mutta joissain tapauksissa niiden toiminta on tullut erittäin kalliiksi.
Myöskään matkustajien kohteluun liittyvää ongelmaa ei ole vielä ratkaistu. Ei ole epäilystäkään siitä, että lentäminen on nykyään hyvin laajamittaista toimintaa. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että matkustajia olisi kohdeltava kuin karjaa. Voisimme ehkä käsitellä myös näitä lentämiseen liittyviä näkökohtia lähitulevaisuudessa ja säännellä myös niitä. Matkustajat kiittäisivät meitä siitä.

De Palacio
Kiitän kaikkia jäseniä heidän puheistaan, jotka osoittavat näkemysten poikkeavan toisistaan osittain mutta jotka tukevat joka tapauksessa ajatusta lentoliikennealan palvelujen laadun parantamisesta. Kuten moni teistä on todennut, olemme kaikki lentoliikennepalvelujen suurkäyttäjiä ja sen vuoksi huonolaatuisen palvelun uhreja.
Kiitän esittelijä Lisiä erityisesti hänen toiminnastaan yhteisen perustan löytämiseksi kaikkien erilaisten näkemysten välille.
Tietyillä tarkistuksilla matkapakettiasiakkaat pyritään sulkemaan asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Mielestämme myös matkapakettiasiakkaita on suojeltava. On totta, että erityisasetuksessa säädetään heidän suojastaan, mutta ei automaattisesta suojasta, vaan edellytyksenä on joukko hyvin monimutkaisia menettelyjä, joiden yhteydessä edellytetään joissain tapauksissa kuulemista tuomioistuimessa.
Meidän on tarjottava matkapakettiasiakkaille yksinkertainen, välitön ja automaattinen ratkaisu; tämän vuoksi emme voi hyväksyä tarkistuksia 2, 3, 13 ja 15.
Korvausmäärien osalta totesin alussa, että olemme varautuneet joustamaan alkuperäisestä kannastamme. Tältä osin komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 23 eikä osaa tarkistuksista 24 ja 31. Viimeksi mainitun tarkistuksen mukaan korvausta ei makseta viivästyksen ollessa vähäinen. Samasta syystä emme voi hyväksyä tarkistusta 44 emmekä tarkistusta 45. Voimme kuitenkin hyväksyä parlamentin jäsenen Maesin hetki sitten mainitseman tarkistuksen 40, koska se tekee suhtautumisestamme joustavamman ja koska se auttaa meitä pitämään tarjoamamme määrät paremmassa tasapainossa.
Lisäksi olisi ilmoitettava hyvin täsmällisesti, kuka on vastuussa matkustajille maksettavista korvauksista ja avun tarjoamisesta heille lentokentillä. Ehdotamme yksinkertaista ratkaisua: vastuu on matkustajan kanssa sopimuksen tehneellä yhtiöllä riippumatta siitä, onko se lentoyhtiö vai matkanjärjestäjä.
Liikennevaliokunta on suositellut vastuun jakamista yhtiön ja liikenteen harjoittajan välillä, mutta tästä saattaa seurata epätietoisuutta matkustajien keskuudessa. Tämän vuoksi emme voi hyväksyä tarkistuksia 16, 17, 18 ja 19 emmekä osia tarkistuksista 28, 29, 30 ja 31.
Tarkistukset 4 ja 21 saattavat rajoittaa joustavuutta, jota lentoyhtiöt tarvitsevat neuvotellakseen mahdollisten vapaaehtoisten kanssa, ja tarkistus 7 sekä tarkistusten 14, 17, 20 ja 22 eräät osat saattavat haitata sääntöjen käytännön soveltamista.
Merkittävä osa tarkistuksista 25 ja 33 rajoittaisi tarpeettomasti matkustajien oikeuksia, minkä vuoksi hylkäämme ne.
Tarkistuksella 43 suljettaisiin pois yhteisön ulkopuolisien maiden lennot, emmekä voi hyväksyä sitä, koska se haittaisi yhteisön toimijoita.
Tarkistuksissa 5, 35 ja 37 ehdotetaan toimenpiteitä, jotka eivät kuulu keskusteltavana olevan asetuksen soveltamisalaan. Vaikka kannatamme niiden tavoitteita ja laadimme niihin liittyviä ehdotuksia, emme voi valitettavasti hyväksyä niitä. Yhdyn parlamentin jäsenen Vairinhosin hetki sitten esittämään näkemykseen siitä, että käyttäjien tiedottaminen on ehdottoman tärkeää, jotta nämä oikeudet voisivat olla tosiasiallisia. Tämän vuoksi olemme järjestäneet kampanjoita lentokenttien ja matkanjärjestäjien tuella. Haluan tähdentää erityisesti, että myös lentoyhtiöt ovat tukeneet meitä tämän tavoitteen saavuttamisessa. Niiden yhteistyö palvelun laadun parantamiseksi on ollut merkittävää.
Kiitän vielä kerran esittelijä Lisiä ja parlamentin jäseniä ja toivon, että saavutamme hyviä tuloksia, joista on hyötyä kuluttajille.

Puhemies.
Arvoisa varapuheenjohtaja, kiitän teitä. Olette saaneet tänään paljon onnitteluja, ja arvelen, että parlamentin jäsenet onnittelevat teitä edelleen, vaikka ette hyväksynytkään kaikkia esitettyjä tarkistuksia. Toivokaamme, että parlamentti saavuttaa yksimielisyyden ja menestystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.
Kerrottakoon, että tänään käsitellään monia mietintöjä, ja keskustelun on tarkoitus päättyä tänään. Tämän vuoksi pyydän teitä pysymään mahdollisimman tarkasti aikataulussa.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana parlamentin jäsenen Bashir Khanbhain laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0316/2002) kestävästä maatalouspolitiikasta, maatalouden uudistuksesta ja maaseudun kehittämisestä kehitysmaiden omavaraisuuden edistämiseksi (2001/2274(INI)).

Corrie (PPE-DE)
. Arvoisa puhemies, jäsen Khanbhai lähettää vilpittömät anteeksipyyntönsä sen vuoksi, ettei voinut saapua tänne esittelemään mietintöään. Hän joutui tänä iltana yllättäen palaamaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Korostan, että tämä on hänen mietintönsä, ja kiitän häntä hänen työstään ja yhteistyöhalukkuudestaan. Olikin ehkä asianmukaista, että juuri Khanbhai laati tämän mietinnön, koska hän on syntynyt Tansaniassa, jossa hänen sukunsa on elänyt 170 vuotta. Olen matkustanut hänen kanssaan laajasti Afrikan maaseudulla, ja meillä on paljon yhteisiä näkemyksiä kehitysmaiden köyhyyden poistamisesta. Tämän vuoksi olen iloinen saadessani edustaa häntä tänään.
On mahdotonta hyväksyä sitä, että vielä nykyäänkin kehitysmaiden maaseutualueilla on yli miljardi ihmistä, joilla on käytettävissään vain alle dollari päivää kohti. Heillä ei ole vesi- eikä jätehuoltoa, sähköä, terveyspalveluja eikä koulutusta. Köyhät näkevät nälkää, heillä ei ole työtä ja he pelkäävät sairauksia. Yli 40 vuotta kansainvälistä apua ei ole poistanut köyhyyttä. Monilla näistä köyhistä valtioista on valtavia lainoja, ja niiden väestö on huonommassa asemassa kuin 25 vuotta sitten, jolloin Lomén sopimuksen mukainen apu aloitettiin. EU on maailman suurin avustaja. Miksi emme ole yksilöineet maakohtaisia ongelmia niin, että voisimme keskittää apumme köyhyyden syiden poistamiseen?
Olen matkustellut AKT-maissa yli 20 vuoden ajan. Köyhyyden pääsyynä on maaseutualueiden investointien puute. Meidän on sijoitettava maaseudun väestön auttamiseen, jotta se voisi valvoa etujaan paikallisessa taloudellisessa ympäristössään. Maaseudun väestö tarvitsee infrastruktuuria, maatalouteen ja karjanhoitoon liittyvää teknistä osaamista sekä ammatillista koulutusta perustaakseen maatalousteollisuusalojen, rakennusalan, tietotekniikan ja palvelualojen pieniä yrityksiä. Asukkaat tarvitsevat Bangladeshin Gramine Bankin kaltaisten mikrorahoitusjärjestelmien kaltaista tukea, ja tuen varjoesittelijä Khanbhaita voimakkaasti tässä asiassa. Maaseutualueita voidaan uudistaa ainoastaan noudattamalla ?alhaalta ylös? suuntautuvaa lähestymistapaa.
Aasian maista esimerkiksi Kiina, Intia ja Bangladesh eivät 20 vuotta sitten tuottaneet riittävästi elintarvikkeita, ja ne olivat nettotuojia. Maanviljelijöille myönnetyt tuet, soveltuvien siemenlajikkeiden valinta, keinokastelu, mikrorahoitus pienimuotoisen maanviljelyn harjoittajille, ruokaosuuskuntien perustaminen ja muut maaseutuinvestoinnit muuttivat näiden valtioiden maatalouden. Nykyään niiden elintarviketuotanto riittää koko valtavalle väestölle, ja nyt ne tuottavat ylijäämää vientiä varten. Tästä voitaisiin varmasti ottaa oppia.
EU ja Yhdysvallat tarjoavat maanviljelijöilleen merkittävää tukea. Ilman tukia muun muassa Espanjassa, Portugalissa, Irlannissa, Italiassa ja Ranskassa, jotka kaikki ovat vastaanottaneet EU:n tukia, ei olisi taloudellista vaurautta. Jos infrastruktuuri-investointeja Euroopan maaseudun kehittämiseksi ei tehtäisi, EU ei toimisi siten kuin se toimii nykyään. Surullista kyllä, elintarvikkeiden tuotanto on vähentynyt jyrkästi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, koska kansainväliset investoinnit maaseudun talouden auttamiseksi ovat pudonneet 14 miljardista eurosta vuonna 1988 kahdeksaan miljardiin euroon vuonna 1998. Luonnonkatastrofit, kuten kuivuus ja tulvat, ovat kärjistäneet tätä kehitystä. Vuosikymmenen kestäneet nälänhätä ja aliravitsemus ovat kiihdyttäneet sairauksia, pelkoa, yhteiskunnallisia jännitteitä ja sisällissotia monissa köyhissä valtioissa.
EU:n on kannustettava köyhien valtioiden maareformia, vesivarojen tehokasta ja kestävää käyttöä sekä tekniikan siirtoa maaseudun väestölle. Meidän on opetettava sitä kasvattamaan oma ruokansa, luomaan työllisyyttä ja ylläpitämään omaa talouttaan. Köyhät eivät halua kerjätä elääkseen; itsekunnioitus ja omanarvontunto ovat tärkeitä myös heille. He eivät halua meidän kalojamme. He haluavat oppia kalastamaan ja ruokkimaan itsensä. Yhdyn parlamentin jäsenen Khanbhain näkemykseen siitä, että EU:n olisi arvioitava tukipolitiikkansa uudelleen tässä hengessä.
Maatalouden, maaseudun kehittämisen ja maaseudun taloudellisen kehityksen olisi oltava EU:n tuen ensisijaisia painopistealueita. Tämä edistää tuotantoa, työllisyyttä ja luonnonvarojen kestävää hallintaa kehitysmaissa, mikä puolestaan parantaa köyhien valtioiden omavaraisuuden edellytyksiä ja auttaa köyhiä maita katkaisemaan riippuvuutensa avustamme. Toivon, että parlamentti hyväksyy mietinnön. Varjoesittelijä Khanbhai on hyväksynyt yli 75 prosenttia esitetyistä tarkistuksista.

Wallström
Arvoisa puhemies, komissio kiittää ensin parlamentin jäsentä Khanbhaita ja hänen sijaistaan parlamentin jäsentä Corriea heidän työstään maaseudun kestävää kehittämistä koskevan tärkeän kysymyksen käsittelemiseksi tässä keskustelussa.
Köyhyyttä ja elintarvikkeiden saannin epävarmuutta kehitysmaissa ei voida poistaa ilman merkittäviä investointeja maaseutualueille. Komissio pitää täysin asianmukaisena sitä, että mietinnössä korostetaan ensisijaisesti maaseudun ja maatalouden kehittämisen tärkeyttä kehitysmaiden köyhien auttamiseksi.
Maaseudun kehittämisen lisäksi mietinnössä käsitellään myös EU:n kauppaan ja maatalouspolitiikkaan liittyviä kysymyksiä. Siinä korostetaan mielestämme täysin asianmukaisesti kaupankäyntimahdollisuuksien parantamisen tärkeyttä maaseudun köyhien auttamiseksi. Kestävän kehityksen huippukokouksessa vahvistettiin uudelleen Dohassa annetussa WTO:n ministerikokouksen julistuksessa - niin sanotussa Dohan kehitysohjelmassa - tehdyt sitoumukset. Niiden mukaisesti kehitysmaiden erityisasema on otettava huomioon kauppaneuvotteluissa, ja lisäksi on otettava käyttöön liitännäistoimenpiteitä, kuten valmiuksien kehittäminen ja kaupan alan tekninen apu. Komissio on lähettänyt äskettäin neuvostolle ja parlamentille tiedonannon, joka sisältää tällaisen avun poliittiset puitteet.
Komissio haluaa tuoda esiin Euroopan unionin edistämän ja Johannesburgissa WTO-prosessin täydennykseksi hyväksytyn myönteisen kauppaohjelman. Muistutettakoon myös, että Euroopan unioni on sitoutunut tarjoamaan vähiten kehittyneille maille ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen avulla täysin tullittoman ja kiintiöttömän pääsyn Euroopan markkinoille. Toivomme muiden teollisuusmaiden hyväksyvän vastaavanlaisia aloitteita.
Komissio korostaa erityisesti maatalouden monimuotoisuutta, joka on kehitysmaiden kannalta erittäin tärkeää. Haluan kuitenkin kohdistaa huomionne mietinnössä olevaan Euroopan maataloustuotannon polkumyyntiä koskevaan viittaukseen. Yhteisö tarjoaa vientitukea, jolla lievennetään yhteisön korkeamman hinnan ja maailmanmarkkinahinnan välistä eroa. Käytännössä sitä ei voida nimittää polkumyynniksi. WTO sääntelee vientitukien kattojen määrää ja arvoa, ja näitä kattoja on alennettu vuosien 1995 ja 2000 välillä. Yhteisö on vähentänyt jatkuvasti vientitukiaan alle WTO:n määräämien rajojen. Näille myönteisille pyrkimyksille olisi annettava tunnustusta.
Mietintö koskee kuitenkin ensisijaisesti maaseudun kehittämistä. Monille avustajille, Euroopan komissio mukaan luettuna, maaseudun köyhyys on moniulotteinen kysymys. Sen käsittelemiseksi on yhdistettävä eri tasojen tukitoimia. Kansallisella tasolla meidän on parannettava tuloja, vähennettävä epätasa-arvoa tuotantoresurssien ja palvelujen saatavuuden osalta, pyrittävä estämään luonnonvarojen tilan heikkeneminen ja vähennettävä riskialttiutta. Kansainvälisellä tasolla meidän on parannettava teollisuusmaiden sisäpolitiikkojen - erityisesti kaupan ja maatalouden - ja niiden kehitystavoitteiden välistä yhtenäisyyttä.
Kehitysmaissa tällaisten monisäikeisten kysymysten käsitteleminen edellyttää paikallisten tarpeiden, resurssien ja institutionaalisten rakenteiden mukaisesti suunniteltuja johdonmukaisia ja tasapainoisia kansallisia strategioita. Vaikka ei ole mitään kaikille soveltuvaa ratkaisua, komissio on määritellyt eräitä kaikkiin maaseudun kehittämistoimiin sovellettavia pääperiaatteita maaseudun köyhyyden torjumista koskevassa äskettäisessä tiedonannossaan. Tällaisia periaatteita ovat muun muassa sukupuolten tasa-arvon edistäminen, toimien vaikutusten maksimointi köyhyyden vähentämiseksi, kansallisten strategioiden tukeminen ja asianomaisten osapuolten osallistuminen sekä ympäristönäkökohtien valtavirtaistaminen.
Komission strategiassa korostetaan köyhien asemaa parantaville maareformeille myönnettävän tuen, valmiuksien kehittämisen, rahoituspalvelujen käyttömahdollisuuksien parantamisen, maatalouden tutkimuksen, infrastruktuurin sekä palvelujen tärkeyttä. Yhteisön kehitysohjelmaa sovelletaan määrätietoisesti kaikkiin näihin aloihin.
Komissio pitää yleisesti ottaen hyväksyttävinä myös muita yksityiskohtaisempia suosituksia, jotka koskevat muun muassa käsiteollisuusalan ja maaseudun koulutuskeskusten ja villieläinten kesyttämisen kehittämisen tärkeyttä. Tällaisten toimien ensisijaisuuden aste määräytyy kuitenkin paikallisten olosuhteiden ja sen perusteella, kuinka merkityksellisiä ne ovat köyhyyden poistamisessa. Tällaisten toimien tukemista on tämän vuoksi tarkasteltava tapauskohtaisesti ja kansallisissa strategioissa määriteltyjen painopistealueiden mukaisesti.
Maaseudun kehittäminen koskee ensisijaisesti myös hajauttamista ja paikallista hallintoa. Voimavarat voivat olla maaseudun köyhien käytettävissä ainoastaan, jos niitä voidaan hallita tehokkaasti ja niiden käyttö suunnitella siten, että se edistää paikallisyhteisöjen aktiivista osallistumista. Yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevien ryhmien, erityisesti naisten, on oltava riittävän hyvin edustettuina, ja heidän on osallistuttava näihin prosesseihin. Paikallisten instituutioiden lujittaminen ja demokratisoiminen on hallitusten ja muiden avustajien tärkein haaste. Mietinnössä korostetaan asianmukaisesti hyvän hallintotavan tärkeyttä kaikkien kehittämispyrkimysten kestävyyden takaamiseksi.
Kiitän vielä kerran parlamentin jäsentä Khanbhaita ja esittelijä Corriea.

Schierhuber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Kiitän ensin lämpimästi parlamentin jäsentä Khanbhaita mietinnön laatimisesta ja siitä, että yhteistyömme kaikkien kollegojen kesken on hänen ansiostaan niin tehokasta. Maatalous ja maaseudun kehittäminen ovat keskeisessä asemassa EU:ssa samoin kuin kehitysmaissa. Tämän vuoksi tuen ja pidän tervetulleena sitä, että ?elintarvikkeiden turvallisuus ja maaseudun kestävät kehittämisstrategiat? ovat yksi Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan kuudesta painopistealueesta.
Lisäksi uskon, että monitoimisuuteen perustuva maatalousmalli ja sen taustalla olevat näkemykset ovat kehitysmaiden ainoa oikea tapa edetä. Meidän olisi tuettava edelleen lähestymistapaa, jonka mukaisesti kestävä hallinta sisällytetään ei-kaupallisiin näkökohtiin.
Muistuttaisin, että EU on maailman ehdottomasti suurin köyhistä valtioista tuotujen maataloustuotteiden tuoja. Komission jäsen on jo tuonut esiin, että EU on parantanut merkittävästi köyhimpien maiden markkinoille pääsyä viime vuosina. Toivon, että myös muut teollisuusmaat seuraavat EU:n esimerkkiä. Kehitysmaissa toteutettavat maatalouspoliittiset toimenpiteet eivät saisi koskea yksinomaan vientiä, vaan niiden avulla on ensisijaisesti taattava asianomaisen maan väestön elintarviketurva.
Kehitysyhteistyöpolitiikan ensisijaisena tavoitteena on oltava edelleen köyhyyden poistaminen. Energia-, liikenne-, vesihuolto- ja vedenjakelu- sekä terveys- ja koulutusinfrastruktuurit ovat köyhyyden poistamisen tärkeitä edellytyksiä. Kuten on jo todettu, varsinkin valtio- ja hallintojärjestelmien parantaminen samoin kuin demokratia ja oikeusvaltioperiaate ovat välttämättömiä, jotta luja politiikka olisi mahdollista. Asianmukainen maareformi ja veden sekä tuotantoresurssien saatavuuden parantaminen ovat keinoja, joiden avulla maaseudun väestö voi parantaa elintasoaan ja edistää taloudellista kehitystään.
Asianmukaisten valmiuksien kehittämisprosessin tukemiseksi kehitysmaissa Euroopan yhteisön olisi tarjottava maanviljelijöille enemmän teknistä apua ja siirrettävä esimerkiksi uusiutuvia energialähteitä ja monia muita aloja koskevaa teknistä taitotietoa. Slummiutumisen pysäyttämiseen tähtäävä maaseutualueita koskeva politiikka on mielestäni myös tärkeä näkökohta. Lisäksi naisten tekemälle työlle on annettava asianmukainen tunnustus.

Kinnock, Glenys (PSE).
Arvoisa puhemies, maatalous, maaseudun kehittämisen tukeminen ja maaseutuyhteisöjen suojeleminen ovat Khanbhain mietinnön pääkohtia, ja hän tarkastelee monia maaseudun köyhien elämään voimakkaasti vaikuttavia räikeimpiä eriarvoisuuksia. Kuten muut puhujat ovat todenneet, Euroopan unionilla ja sen jäsenvaltioilla on selvästi hyvin tärkeä tehtävä suoritettavanaan. Mielestäni meidän on pyrittävä ymmärtämään niin sanotun maaltapaon todellisia syitä ja miljoonien maanviljelijöiden toimeentuloa uhkaavien järjestelmien ja rakenteiden vaikutuksia huomattavasti nykyistä paremmin.
Euroopan unioni on tietenkin osa ratkaisua. Koska olemme suurin kaupparyhmittymä, olemme tärkeässä asemassa. Minun on todettava, että on pelkkää teeskentelyä jatkaa oman maataloutemme kilpailuaseman ja sen suurempien resurssien suojelemista samanaikaisesti kun pakotamme kehitysmaat vapautumaan. Niiden markkinoiden nopea avaaminen uhkaa elintarviketurvallisuutta ja kestävää toimeentuloa kehitysmaissa. WTO:ssa ja AKT:n ja Euroopan unionin välillä käytävien rinnakkaisten neuvottelujen yhteydessä on osoitettava, että Euroopan unioni ymmärtää selvästi, että kauppa, markkinoillepääsy ja hintatasot ovat suoraan ja monisyisesti sidoksissa siihen, kuinka hyvin osaamme täyttää YK:n vuosituhannen julistuksessa asetetut ratkaisevan tärkeät kehitystavoitteet.
On paradoksaalista, että yleisen yltäkylläisyyden aikana kehitysmaiden maanviljelijät joutuvat luopumaan maastaan ja elinkeinostaan. He eivät yksinkertaisesti pysty kilpailemaan markkinoilleen saapuvan voimakkaasti tuetun ja siellä polkuhintaan myydyn ruokatulvan kanssa. Mietinnössä kuvataan Jamaikalle viedyn maidon polkumyynnin vaikutuksia ja Länsi-Afrikkaan viedyn naudanlihan polkumyynnin vaikutuksia asianomaisiin maihin. Esimerkiksi Ugandassa kahvinviljelijöiden asema on hyvin vaikea. Viljelijä saa kilosta kasvattamaansa kahvia 150 Ugandan shillinkiä. Kampalan Sheratonissa yhdestä kahvikupillisesta on kuitenkin maksettava 1 000 Ugandan shillinkiä.
Viljelijöiden saadessa näin pieniä palkkioita uurastuksestaan ei ole ihme, että Oxfam kuvaa tätä tilanteena, joka vaikuttaa koko maaseutuyhteisön terveyteen ja koulutukseen.
Pienviljelijät Haitista Meksikoon ja Mosambikista Tansaniaan joutuvat loputtomiin myymään tuotteitaan, eivätkä voi kilpailla varakkaiden suurtilallisten kanssa. Tämä on todellisuus, joka meidän on kohdattava, ja Khanbhai käsittelee aihetta todella erittäin hyvin. Lisäksi hän muistuttaa mietinnöstään, että 75 prosenttia alle dollarilla päivässä elävistä 1,2 miljardista ihmisestä asuu maaseutualueilla, eikä tämä muistutus tule hetkeäkään liian aikaisin. Hänen muistutuksensa on kehotus toimia.

Boudjenah (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, maatalousteollisuuden olemassaolo ja kehittäminen ovat kehitysmaiden avainkysymyksiä. Kehitysmailla on usein merkittävät mahdollisuudet toimia alalla. Alan kehittäminen on tai sen pitäisi olla maaseudun kunnianhimoisten kehityssuunnitelmien tavoitteena. Tärkein kysymys koskee kuitenkin kehitysmaiden elintarvikeomavaraisuutta. Tämän vuoksi haluan alusta alkaen tukea ryhmäni vaatimusta elintarvikkeita koskevan riippumattomuuden saavuttamiseksi, toisin sanoen ihmisten oikeutta määrittää oma politiikkansa, ja että tämä oikeus tunnustetaan erikseen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa.
Kehitysmaiden vienti rajoittuu usein joihinkin jalostamattomiin tuotteisiin. Kaikesta päätellen erikoistuminen raaka-aineiden vientiin on kuitenkin melko kannattamatonta ja heikentää taloutta altistaessaan sen maailmamarkkinoiden heilahteluille. Lisäksi perinteisen elintarviketuotannon tuhoaminen viennin edistämisen nimissä harjoitetulla monokulttuurilla hyödyttää ainoastaan suuria monikansallisia yhtiöitä.
Tämän lisäksi ja siitä riippumatta, kuten mietinnössä täysin perustellusti todetaan, kontrolloimattomalla vapaalla maailmankaupalla on tuhoisia vaikutuksia kehitysmaiden maatalouteen. Maatalousmarkkinoiden avaaminen pakottaa maanviljelijät mukautumaan kansainvälisten markkinoiden perusteella määräytyviin hintoihin. Hinnat ovat niin matalia, etteivät teollisuusmaiden eivätkä kehitysmaiden maanviljelijät voi ottaa ympäristönäkökohtia huomioon tuotantotoiminnassaan ja ansaita samalla riittävästi elättääkseen perheensä.
Kuten eräs Burkina Fasossa toimiva kansalaisjärjestö on kysynyt, kuinka voimme saada ihmiset vakuuttumaan siitä, että kansainvälinen kauppa on kehitysmaiden kehittymisen avain? Teollisuusmaat ovat aina suojelleet maatalouttaan. Miksi teollisuusmaiden kannalta hyvin toiminut ja toimiva järjestelmä ei ole enää hyvä kehitysmaille? Pitäisikö markkinoiden avaamisen hyödyttää pienviljelijöitä vai esimerkiksi Kamerunista tai Norsunluurannikolta banaaniviljelmiä ostavia monikansallisia yhtiöitä?
Kehitysmaiden auttaminen säilyttämään elintarviketurvallisuutta koskevan perusoikeutensa ja viljelymenetelmänsä edellyttää tämän vuoksi selkeitä periaatteita, joita on noudatettava kansainvälisissä neuvotteluissa. Ensiksikin WTO:n on tunnustettava kehitysmaiden erityisen ja eriytetyn kohtelun tarve, joka on pidettävä mielessä.
Euroopan unioni ei voi jatkaa vaatimuksiaan kehitysmaiden kehittämiseksi samalla kun se ylläpitää maatalouspolitiikkaa, joka tekee tyhjäksi monet kehitysmaiden tämän alan pyrkimyksistä. Tämän vuoksi tällä hetkellä on kiistatonta, että unionin myöntämien vientitukien poistamista on nopeutettava, ja meidän on lisäksi tuomittava maatalouden suuntaviivoista annetussa Yhdysvaltojen laissa, jonka mukaan tukia myönnetään noin 180 miljardia Yhdysvaltain dollaria kymmenen vuoden kuluessa, säädetty maataloustukien merkittävä lisääminen.
Lisäksi EU:n olisi pyrittävä paljon aktiivisemmin takaamaan, että maailmanmarkkinoiden hinnat ovat oikeudenmukaisia, ja estettävä siten kauppaehtojen heikentyminen. Velkataakka lisää myös osaltaan vientiin suuntautuvaa tuotantoa velan takaisinmaksuun tarvittavan valuutan saamiseksi. Sen peruuttaminen on tämän vuoksi ajankohtaisempaa kuin koskaan.
Lopuksi totean vielä tuen osalta, että investointeja on tehtävä pikaisesti sekä inhimillisten voimavarojen että etenkin liikenneinfrastruktuurin parantamiseksi. Myös veden ja luonnon monimuotoisuuden suojeleminen sekä yleiset perushyödykkeet ovat tärkeitä.

Maes (Verts/ALE).
 Arvoisa puhemies, tuen tätä mietintöä lämpimästi. Hyvä komission jäsen, ihmettelen kuitenkin, onnistummeko tarkoittamissanne asianmukaisissa toimissa ja mietinnössä tarkoitetuissa toimissa ja olemmeko osa ongelmaa vai osa ratkaisua.
Varakkuutemme vuoksi meidän olisi oltava osa ratkaisua. Mietinnön mukaan investoinnit maaseudun talouteen ovat laskeneet lähes puolella viimeisten kymmenen vuoden aikana. Tämän vuoksi meidän ei pitäisi hämmästyä siitä, että myös maaseudun väestön tulot ovat laskeneet.
Matkustaessani Afrikassa olin häpeissäni nähdessäni kaikkialla, kaikkien valtioiden syrjäisillä maaseutualueilla, eläviä ihmisiä, joilla ei ole mitään ja joiden eloonjäämismahdollisuudetkin ovat epävarmat. Tämän vuoksi pyydän meitä asettamaan ensisijaiset tavoitteet, jotta voisimme tästä hetkestä alkaen ilmoittaa, että lopetamme paikallisille tuottajille ongelmia aiheuttavien tuotteiden myymisen markkinoillamme. Meidän olisi asetettava rehelliset hinnat. Yhdyn kahvin hinnan osalta esitettyyn näkemykseen. Ehdotan, että lakkautamme tästä lähtien tarpeettomat vientituet ja että laadimme vaihe vaiheelta toteutettavan suunnitelman, jossa osoitamme, että haluamme auttaa maaseudun taloutta ja kulttuuria sekä maaseudun miehiä ja naisia - kuten asianmukaisesti tähdensitte - tuottamaan omat elintarvikkeensa omin voimin ja erityisen tukemme turvin käyttämällä ympäristön kannalta suotuisia menetelmiä ja uusia energiamuotoja. Tämä on saatava aikaan ilman omille valtioillemme epäedulliseksi osoittautunutta maataloustuotantojärjestelmää.
Hyland (UEN).
Arvoisa puhemies, meillä on vielä pitkä matka siihen, että köyhät kehitysmaat voivat saavuttaa teollisuusmaiden elintason. Euroopan unionin ehdotettu laajentuminen muistuttaa meitä nykyisten jäsenvaltioiden ja Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioiden välisistä eriarvoisuuksista. Vaikka en ehdota, että keskittäisimme toimemme näiden valtioiden pikemmin kuin kehitysmaiden auttamiseen, mitä enemmän lujitamme taloutta, erityisesti ehdokasvaltioiden maatalouden taloudellista tilannetta, sitä menestyksekkäämmin voimme saavuttaa kehitysmaita koskevan tavoitteemme.
Totean ilman mitään itsekkäitä vaikuttimia, ettei olisi vahingoksi palauttaa mieleen, että EU:n sitoumukseen säilyttää perheviljelmät sekä nykyisissä jäsenvaltioissa että tulevissa uusissa jäsenvaltioissa liittyy merkittäviä vaikeuksia. Vaikka yhteisen maatalouspolitiikan uusia uudistustoimenpiteitä koskevat komission ehdotukset ovat todennäköisesti paremmassa sopusoinnussa kehitysmaiden kehitystarpeiden kanssa, pelkään, että tavoitteemme suojella yhteisön maanviljelijöitä, erityisesti syrjäseutujen viljelijöitä, eivät ole helposti saavutettavissa.
Se, että 1,2 miljardia maaseudulla asuvaa kehitysmaiden ihmistä elää köyhyydessä, on suuri häpeä teollisuusmaille. Toisaalta kehitysmaiden talouden pitkän aikavälin kehitys ja niiden talouden kestävyys ovat sidoksissa siihen, kuinka toimimme ja menestymme auttaessamme niitä kehittämään luonnonvarojaan ja antamaan lisäarvoa luonnonvaroilleen, ja millaisia toimenpiteitä toteutamme auttaaksemme niitä saattamaan tuotteitaan markkinoille. Huomattakoon myös, että EU on maailman suurin elintarvikkeiden tuoja ja että 53 prosenttia tuonnista on peräisin kehitysmaista yhteisen maatalouspolitiikan kanssa sopusoinnussa olevien kauppamyönnytysten ansiosta.
Yhdyn parlamentin maatalousvaliokunnan näkemykseen siitä, että kontrolloimattomalla vapaalla maailmankaupalla on ollut tuhoisia vaikutuksia kehitysmaiden elintarviketuotannon kehitykseen ja niiden oikeuteen suojella tuottajiaan tulliesteillä. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen osalta EU:lla ja kehitysmailla on sama tavoite kehittää maatalouden monitoimisuutta samalla, kun maaseudun kehittämiseen ja maaseutuyhteisöjen kestävään kehitykseen kiinnitetään kasvavaa huomiota. Mainitsemistani syistä on väärin syyttää yhteistä maatalouspolitiikkaa kaikista kehitysmaiden ongelmista.
Tuen kehitysmaiden tuotteiden jatkuvaa pääsyä yhteisön markkinoille, mutta siirtymä on mielestäni toteutettava asteittain ja suunniteltava huolellisesti rinnakkain YMP:n uudistuksen kanssa. Vieroksun termiä ?polkumyynti?, varsinkin kun sillä viitataan markkinoiden vaatimukset ylittävään elintarviketuotantoon. Ei ole mitään järkeä tuottaa jotain elintarviketta niin paljon, että tuotanto ylittää kysynnän, ja vielä vähemmän järkeä on kehitysmaiden maatalouden taloudellisen tilanteen sekoittamisessa sellaisilla tuotteilla. Maanviljelijöiden ja jalostajien liiallinen kehitysmaiden markkinoihin turvautuminen sen vuoksi, että myynti ja tuotteiden monipuolisuus yhteisössä tai muissa teollisuusmaissa on vähäistä, on estettävä.
Belder (EDD).
 Arvoisa puhemies, tuen lämpimästi varjoesittelijä Khanbhain mietinnön, jossa tarkastellaan Euroopan maatalouden menetelmien mukauttamista kehitysmaiden maatalouden kehittämiseen, päämääriä. Esitän kolme tätä tasapainoista ja selkeää mietintöä koskevaa huomautusta.
Ensiksikin tarvitaan asianmukaisia polkumyynnin vastaisia toimia maailmanmarkkinahintojen saattamiseksi kohtuullisemmalle tasolle. Liikatuotannon polkumyynti maailmanmarkkinoilla erittäin matalin hinnoin romahduttaa usein maailmanmarkkinahinnat. Tämän vuoksi köyhien valtioiden maanviljelijöiden on lähes mahdotonta osallistua maailmankauppaan itsenäisesti markkinahinnoin.
Vientituet saavat Euroopan unionin kuitenkin syyllistymään edelleen polkumyyntiin. Tukien määrä on 8 prosenttia maatalousbudjetista, toisin sanoen 40 miljardia euroa. Esittelijän olisi pitänyt tuoda vientitukien lakkauttaminen esiin selvemmin.
Lisäksi köyhien valtioiden tilannetta voidaan parantaa helpottamalla niiden pääsyä tärkeille Euroopan tuotemarkkinoille. Euroopan markkinoille pääsyn esteenä ovat tulliesteiden lisäksi muun muassa terveys- ja ympäristövaatimukset. Pääsyn helpottaminen on ratkaisevan tärkeää varsinkin sellaisille valtioille, joiden toiminta keskittyy johonkin tiettyyn tuoteryhmään, kuten banaaneihin, sokeriin tai puuvillaan. Esittelijä myöntää tarpeen monipuolistaa vientiä ja esittää tältä osin myös käytännön ehdotuksia.
Lopuksi todettakoon, että köyhien valtioiden kauppatasetta voidaan parantaa parhaiten kohdennetulla kehitysyhteistyöllä. Mietinnössä viitataan asianmukaisesti tilannetta parantavien tukien tarpeeseen. Rakennetuet perusinfrastruktuuria varten ovat peräisin ensisijaisesti jäsenvaltioilta. Mietinnössä olisi tämän vuoksi jätettävä näiden varojen käyttöä koskevien painopistealueiden määrittely avustajien ja vastaanottajavaltioiden itsensä tehtäväksi.
Kaiken kaikkiaan mietinnöllä edistetään tuottoisan yhteistyösuhteen luomista Euroopan ja kehitysmaiden maatalousalojen välille.
Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen. Tämä mietintö sisältää eräitä hyvin tärkeitä toteamuksia, etenkin siltä osin kuin siinä todetaan, että EU:n maanviljelijöitä yhteisen maatalouspolitiikan välityksellä suojaavat mekanismit kilpailevat kehitysmaiden maanviljelijöiden etujen kanssa, kehotetaan - kuten jäsenet ovat tehneet toistuvasti - poistamaan kauppa- ja tulliesteet asteittain ja avaamaan markkinat yhä laajemmin kehitysmaiden tuottajille sekä pahoitellaan EU:n tukemien tuotteiden polkumyyntiä kehitysmaiden markkinoilla.
Tältä osin mietintö on ristiriitainen, kun siinä ennakoidaan vapaakaupan tuhoisia vaikutuksia, jotka eivät varmasti ulotu maatalouden alaan. Myös tämäniltaisen keskustelun kuluessa useita kertoja mainitun päähuolenaiheen muodostavat - ja Euroopan tasolla näin onkin oltava - kuitenkin siis esteet, joilla Euroopan unioni pyrkii edelleen rajoittamaan kehitysmaista tuotavien tavaroiden, myös maataloustuotteiden, pääsyä markkinoille. Meidän on pidettävä mielessä, että rikkaiden maiden maataloustukien määrä on 350 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa, mikä on seitsemän kertaa enemmän kuin ne 50 miljardia Yhdysvaltain dollaria, jotka samat valtiot myöntävät vuosittain ulkomaanapuun. Tässä yhteydessä voidaan Oxfamin tavoin todeta myös, että esimerkiksi Afrikalle myöntämämme tuen määrä on pelkästään kaupan esteiden vuoksi pienempi kuin kyseisille valtioille tarjoamiemme kaupankäyntimahdollisuuksien arvo.
Haluaisin sanoa Euroopan komissiolle kaksi asiaa. Mielestäni meidän pitäisi pohtia kehitysmaiden kannalta kestävän maatalouspolitiikan luonnetta ja sitä, ettei yhteisön maatalouspolitiikka ole kestävää. Mielestäni meidän on alettava ottaa huomioon, että yhteisestä maatalouspolitiikasta on vielä luovuttava, vaikkakin asteittain. Yhteisen maatalouspolitiikan järjestelmän säilyttämiselle ei ole enää mitään taloudellisia, yhteiskunnallisia, kansallisia, eurooppalaisia eikä kansainvälisiä perusteita. Komission esittämä uudistusehdotus on tältä osin riittämätön, koska tuen määrään ei puututa siinä lainkaan. Mietintö auttaa meitä ymmärtämään, kuinka tuhoisia tämän seikan vaikutukset ovat kehitysmaiden kannalta.
Komission jäsen mainitsi varsin perustellusti ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen, mutta muistutan häntä ja koko parlamenttia siitä, että ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen mukaan kolmen tärkeän tuotteen - banaanien, riisin ja sokerin - tariffien lopullista poistamista lykätään vuoteen 2009. Mielestäni tästä ei ole mitään apua.

Cunha (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän aivan ensiksi Khanbhaita hänen erinomaisesta mietinnöstään. Mietinnön vaatimattomasta sävystä huolimatta hän arvostelee jonkin verran Euroopan unionia ja YMP:tä - mielestäni osittain epäoikeudenmukaisesti.
Ensiksikään mietinnössä ei mainita lainkaan sitä, että EU muodostaa nykyään maailman suurimmat köyhimmistä valtioista tuotavien elintarvikkeiden markkinat. Meidän on muistettava, että EU on maailman suurin maataloustuotteiden tuoja ja että kehitysmaista tapahtuvan tuonnin arvo on yli 27 miljardia euroa vuodessa eli enemmän kuin kaikki kehitysmaista Yhdysvaltoihin, Japaniin, Uuteen-Seelantiin, Kanadaan ja Australiaan suuntautuva tuonti yhteensä.
Lisäksi EU ja sen jäsenvaltiot ovat kehitysmaiden ehdottomasti suurimpia tukijoita. Muun muassa niiden antaman kehitysavun määrä on noin 28 miljardia dollaria vuodessa. Japanin osalta vastaava luku on 11 miljardia ja Yhdysvaltain osalta 9 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Kolmanneksi meidän olisi muistettava, että WTO:ssa käytävissä neuvotteluissa juuri Euroopan unioni on pyrkinyt voimakkaimmin edistämään kehitysmaiden myönteistä erityiskohtelua. Lisäksi juuri EU on esittänyt tärkeimmän maailman 50:tä köyhintä valtiota koskevan aloitteen - ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen. Aloitteessa ehdotetaan, että kyseisten valtioiden tärkeimmät tuotteet vapautetaan tulleista yhteisön markkinoille suuntautuvan tuonnin osalta ja että kyseiset valtiot vapautetaan tämän alan vastavuoroisuusvelvoitteista.
Lopuksi haluan tuoda esiin, että EU:n maatalous itse asiassa täydentää kehitysmaiden maataloutta, koska kehitysmaat ovat suurimpia lauhkealta ilmastovyöhykkeeltä tuotavien tuotteiden tuojia, kun taas Euroopan unioni on suurin trooppisten tuotteiden tuoja. Konflikti nähdään usein pikemminkin tiettyjen näissä valtioissa toimivien yritysten etujen näkökulmasta kuin paikallisyhteisöjen etujen näkökulmasta.

Martínez Martínez (PSE).
Arvoisa puhemies, kansainvälinen yhteisö on kokoontunut vuoden 2002 aikana ensin Monterreyssä, sitten Roomassa ja Johannesburgissa ja asettanut ensisijaiseksi tavoitteekseen nälästä, köyhyydestä ja alikehittyneisyydestä kärsivien ihmisten, jotka muodostavat kaksi kolmasosaa maailman väestöstä, johdattamisen pois kurjuudesta. Vaikuttaa siltä, että Euroopan parlamentti on joutunut tämän vuoden kuluessa tarkastelemaan, kuinka Euroopan unioni voi tukea maatalouden ja maaseudun kehittämistoimia kehitysmaiden kehityksen edistämiseksi, ja ottamaan siihen kantaa.
Lukuisat tarkistukset, jotka hyväksyessään esittelijä on osoittanut joustavuutta, ovat osoitus siitä, että meillä on käytettävissämme hyväksyttävissä oleva ja tasapainoinen päätöslauselmaesitys. Meidän olisi kuitenkin otettava tietyt periaatteet paremmin huomioon arvioidessamme Euroopan unionin erilaisia toimia ja tietenkin myös yhteisön toimia maatalouden alalla.
Arvioidessaan milloin mitäkin yhteisön toimintaa sosialistit käyttivät itse asiassa monen vuoden ajan mittapuuna sitä, kuinka hyvin kyseiset toimet edistivät sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Pidimme yksittäistä toimintatapaa myönteisenä, mikäli se tarjosi lisäarvoa yhteiskuntamme yhtenäisyydelle, ja kielteisenä, jos se lisäsi eriarvoisuuksia eurooppalaisten välillä. Yleisen globaalistumisen edetessä on selvää, ettei solidaarisuus voi olla yksinomaan sisäinen tai Euroopan sisäinen arvo. Tämän vuoksi yhteisön toimia, joilla edistetään sekä sosiaalista yhteenkuuluvuutta rajojemme sisällä että eriarvoisuuksien vähentämistä kaikkialla maailmassa, voidaan pitää tukemme arvoisena.
Pidimme yhteistä maatalouspolitiikkaa tervetulleena, koska se tuki maanviljelijöitämme ja varmisti sen, etteivät he jäisi jälkeen muiden yhteiskuntaryhmien osaksi tulleesta hyvinvointiprosessista. Arvioitaessa myöhemmin yhteisön maatalouspolitiikkaa on arvioitava muutakin kuin pelkästään sitä, edistetäänkö sillä maanviljelijöidemme ja karjankasvattajiemme tilanteen säilyttämistä tai parantamista. Meidän olisi myös tarkasteltava, edistävätkö tuottajillemme myönnetyt tuet myös kehitysmaiden tilanteen parantamista vai vaikuttavatko ne kehitysmaihin tuhoisasti lisäten entisestään kuilua, joka erottaa ne teollisuusmaista. Mikäli näin on, kyseisiä toimintatapoja ei voida hyväksyä. Riippumatta siitä, kuinka vaikeaa se on, on löydettävä sellaisia muita hyviä ja oikeudenmukaisia toimintatapoja, joiden avulla teollisuusmaissa voidaan saavuttaa tasapaino samalla kun kehitysmaita kohdellaan hyvin ja oikeudenmukaisesti ja joiden avulla kehitysmaiden ja teollisuusmaiden väliset suhteet voidaan saattaa tasapainoon.
Tämän perusteella äänestämme sen päätöslauselman puolesta, jonka kehitysyhteistyövaliokunta on ehdottanut Bashir Khanbhain esittelemän mietinnön pohjalta.

Patakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, heikko elintarviketurva ja nälänhätä, joka koskettaa 20:ta prosenttia maailman väestöstä, on epäilemättä modernin sivilisaation häpeäpilkku ja osoittaa, ettei kapitalismi pysty ratkaisemaan edes perusongelmia. Mietinnössä herättävät huomiota tekopyhä kiinnostus kehitysmaiden ihmisiin ja maanviljelijöihin, toiveikas sävy ja ristiriitaisuus. Sen perimmäisenä tarkoituksena on tarjota ongelmasta vastuussa oleville veruke, jotta he voivat jatkaa juuri niitä toimia, jotka ylläpitävät ongelmaa.
Ehdotetun luonnoksen tavoitteena on ratkaista elintarviketurvan ongelma, ja siinä asetetaan vuoden 2015 välitavoitteeksi alle dollarilla päivässä elävien ihmisten määrän puolittaminen. Tämä tavoite mitätöidään yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevilla uudistuksilla, joilla leikataan yhteisön maataloustuotantoa sen mukauttamiseksi kansainvälisiin markkinoihin WTO:n määritelmien, eikä ihmiskunnan elintarviketarpeiden mukaisesti. Näin toimitaan sen vuoksi, että Euroopan unionissa vallalla olevan näkemyksen mukaisesti elintarvikkeet eivät ole erilaisiin tarpeisiin käytettäviä hyödykkeitä, vaan valtavat voitot elintarviketeollisuudelle ja monikansallisille yhtiöille takaava hyödyke.
Loputtomine YMP:n uudistuksineen Euroopan unionista on tulossa yhä riippuvaisempi muualta tuotavista tuotteista, samalla kun se saattaa maanviljelijät ahdinkoon ja pakottaa kehitysmaat niiden kannalta erittäin epäedullisiin sopimuksiin ja hintamekanismeihin sekä myymään maataloustuotteitaan hyvin alhaisilla hinnoilla. Kehitysmaiden väestö ajetaan yhä ahtaammalle, mutta monikansallisten yhtiöiden etuja suojellaan.
Tukien lakkauttaminen teollisuusmaissa ei ole ratkaisu. Lakkauttamalla tuet teollisuusmaiden maanviljelijät saatetaan ahdinkoon ja samaan asemaan kehitysmaiden maanviljelijöiden kanssa. Käytännön ratkaisu on tasapuolisuuden säilyttäminen kansainvälisissä kauppasuhteissa teollisuusmaiden ja kehitysmaiden välillä, jotta kehitysmaiden elintasoa voidaan parantaa, niiden ulkomaanvelkaa voidaan pienentää ja niiden kotimaan kokonaistuotantoa lisätä. Mietinnön toiveikas sävy ja ristiriidat ovat osoitus tekopyhyydestä siltä osin kuin siinä seurauksista välittämättä ehdotetaan erilaisten monikansallisten yhtiöiden toimittamien muuntogeenisten kasvilajien tarjoamista kehitysmaille.
Tiedämme kokemuksesta, että nälänhätä on poliittinen ja yhteiskunnallinen, ei tekninen ongelma. Meillä on tuotantokykyä ja mahdollisuudet ruokkia koko maailma sekä huolehtia samalla ympäristöstä ja kansanterveydestä, mutta tämä ei ole mahdollista nykyisin voimassa olevan kapitalistisen yhteiskuntajärjestelmän puitteissa.
Mietinnössä pitäydytään vakiokaavoissa, eikä se tarjoa mitään myönteisiä ehdotuksia maailman elintarvikeongelman lievittämiseksi. Siinä ehdotetut toimenpiteet päinvastoin pahentavat tilannetta entisestään, kun entisten ongelmien lisäksi on otettava huomioon vielä vakavat ympäristöriskit ja kansanterveyden riskit sekä kehitysmaiden riippuvuus teollisuusmaiden monikansallisista yhtiöistä.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, maailman kuudesta miljardista asukkaasta yli 800 miljoonaa kärsii nykyään aliravitsemuksesta, ja heistä kolme neljäsosaa on maaseutualueilla asuvia köyhiä pienviljelijöitä, joilla on huonot välineet ja joilla ei ole markkinoita, joilla he voisivat myydä tuotteitaan ja joiden on tämän vuoksi rajoitettava tuotantonsa omiin kulutustarpeisiinsa. On ratkaisevan tärkeää ymmärtää, että suurin osa nälkäisistä ei ole ruokaa ostavia kaupunkien asukkaita vaan maaseudun elintarviketuottajia. Kehitysmaiden nälänhätä johtuu näin ollen maataloustuotteiden hintojen laskusta. Ainoastaan markkinoille pääsy kohtuuhinnoin voi taata köyhille pienviljelijöille riittävät tulot, joiden ansiosta he voivat nykyaikaistaa tuotantonsa, ostaa työvälineitä ja saada käyttöönsä tarvittavat kemikaalit, kastelujärjestelmät ja paremmat siemenlajikkeet.
Nälänhädän torjumisessa ovat parhaiten onnistuneet sellaiset valtiot - etenkin Intia ja Kiina - jotka maataloustuotehintoja ja kemikaaleille sekä liikenne- ja kasteluinfrastruktuureille myönnettäviä tukia tukevien politiikkojen avulla ovat tarjonneet maanviljelijöilleen mahdollisuuden päästä omille sisäisille markkinoilleen ja lisätä siten ostovoimaansa, tuottavuuttaan ja tuotantoaan. Toisaalta nälänhätä on levinnyt sellaisissa valtioissa, joissa maataloustuotehintojen lasku on köyhdyttänyt pienviljelijät, heikentänyt markkinointiverkostoja ja pakottanut monet köyhyyden uhkaamat maaseutualueiden asukkaat muuttamaan huonosti varustetuille esikaupunkialueille tai ryhtymään siirtolaisiksi.
Tämän vuoksi on ratkaisevan tärkeää, että pysäytämme maataloustuotteiden hintojen laskun. Pääsy kannattaville paikallismarkkinoille on jokaisen maataloustuottajan ensisijainen oikeus ja maataloustuotannon kasvun ensisijainen edellytys sekä edellytys sille, että nälänhätä saadaan poistettua maailmasta. Meidän on luovuttava mielettömästä utopistisesta ajatuksesta, jonka mukaan maapallosta on tehtävä valtavat markkinat ilman rajoja. Ei ole todellakaan mitään järkeä siinä, että t?adilainen pienviljelijä yritetään saada kilpailemaan minnesotalaisen maanviljelijän kanssa tai Andeilla asustava paimen uusiseelantilaisen suurmaanomistajan kanssa. Rajattomien maailmanmarkkinoiden puolesta propagandaa levittävät valtiot, varsinkaan Cairns-ryhmän valtiot, eivät kärsi köyhyydestä, vaan ne ovat valtioita, jotka erittäin matalien tuotantokustannusten, valtavien viljelyalueiden, matalien palkkojen ja erittäin suurten maatalousinvestointiensa ansiosta pystyvät tuhoamaan sellaisten valtioiden maatalouden, joilla ei ole näitä samoja etuja.
Euroopan unionin ylläpitämien politiikkojen osalta voidaan tehdä kolme johtopäätöstä. Ensiksikin kaikkien kehitysmaissa rahoittamiemme maatalouden kehittämishankkeiden on sisällettävä osa, joka koskee elintarvikemarkkinoiden tukemista. Toiseksi meidän on autettava kehitysmaita tai valtioryhmiä, joilla on samankaltaiset tuotantokustannukset, suojelemaan sisäisiä markkinoitaan maailmanmarkkinoiden asettamia polkumyyntihintoja vastaan käyttämällä tarvittavia välineitä, joita ilman niiden tuottajat joutuisivat täydelliseen ahdinkoon. Kolmanneksi meidän on käytettävä kaikki vaikutusvaltamme maatalouden alaan sovellettavan poikkeuksen aikaansaamiseksi, jotta kansan oikeus suojella elintarvikkeensa tuottavia maanviljelijöitä tunnustettaisiin kansainvälisten kauppaneuvottelujen tuloksena.
Arvoisa puhemies, tämä oli maatalousvaliokunnan esittämien tarkistusten tavoite. Maatalouden kehittämisen valiokunta on hyväksynyt ne, ja pyydän teitä tukemaan niitä.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, haluan kiittää ensin lämpimästi kollegaani Bashir Khanbhaita hänen oma-aloitteisesta mietinnöstään. Koska olen parlamentin AKT-valtuuskunnan jäsen, tämä kysymys on jo vuosien ajan koskettanut minua. Kestävä maatalouspolitiikka, maareformi ja maaseudun kehittäminen ovat tärkeitä poliittisia haasteita kehitysmaiden täydellisen riippumattomuuden saavuttamiseksi. Miksi emme ole huomattavasta rahoitustuestamme huolimatta pystyneet myötävaikuttamaan ratkaisevammin köyhimpien valtioiden tilanteen parantamiseen? Kysyn jatkuvasti itseltäni, mitä Eurooppa tekee väärin. Mitä rikkaat valtiot tekevät väärin? Lisäksi voidaan kysyä, mitä etua köyhille valtioille on toimiensa voimistamisesta? Mielestäni meidän on otettava paljon tiukempi ote näihin kysymyksiin, koska on nähtävissä - ja esimerkein todistettavissa - ettei maailman väestö ole valmis sietämään tällaista epäoikeudenmukaisuutta yhtään tämän kauemmin. Kuten maatalouden parissa työskentelevät eurooppalaiset poliitikot, tiedämme ainoastaan, että Euroopan unionin yhteinen maatalouspolitiikka saa säännöllisesti osakseen ankaraa arvostelua niiden vaikutusten vuoksi, joita sillä on köyhimpien valtioiden maatalouteen, ja myös monet tämäniltaiset puheenvuorot ovat tästä esimerkkinä.
On kuitenkin totta, että arvostelijat pitävät vastausta usein liian helppona, koska on väärin ajatella, että kaupan avaaminen entisestään edistää väistämättä kehitysmaiden elintarvikesektorin kehittymistä. Monet ovat todenneet, että EU on jo nyt maailman suurin elintarvikkeiden tuoja, ja tätä taustaa vasten maatalouden ongelmat voidaan hyvin harvoissa kehitysmaissa ratkaista yksinomaan tehokkaamman kaupan ja maatalouden sääntelyn vähentämisen avulla. On itse asiassa väärin - myös tältä osin osoitan sanani parlamentin jäsenelle Kinnockille - vaatia täydellistä vapauttamista ja kansallisista kiintiöistä luopumista kehitysmaissa. Tämä johtaisi ankariin kilpailun vääristymiin, joita pienviljelijät eivät voisi mitenkään kestää.
Lopuksi haluan mainita kolme asiaa. Tarvitsemme tuotantoa uudistetun järjestelmän mukaisen maanomistuksen puitteissa tapahtuvaan kotimaiseen kulutukseen ja vientiin. Tarvitsemme myös työllisyyden lisäämistä. Kolmanneksi tarvitsemme kestävää hallinnointia, ja meidän olisi tarkasteltava uusia tapoja edetä.
Wallström
Arvoisa puhemies, voisimme keskustella koko yön maaseudun kehittämisestä, maataloustuista, sukupuolten tasa-arvosta, maareformista, julkisen kehitysavun lisäämisestä osana maaseudun kehittämistä ja muista vastaavista aiheista, mutta olen varma, ettette halua sitä, vaikka nämä vakavat aiheet ansaitsevatkin kaiken huomiomme. Keskustelu jatkuu, ja olemme käsitelleet ainoastaan näitä kaikkein herkkäluontoisimpia ja tärkeimpiä kysymyksiä. Tarkastelussa kuvatun kaltainen maatalousuudistus on oikeansuuntainen, mutta ei varmastikaan riittävä toimenpide pitkällä aikavälillä.
Olin iloinen voidessani todeta, että köyhyyden torjunta oli eräs Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokouksen ensisijaisista aiheista. Tästä on apua tulevissa keskusteluissa. Mietintö, samoin kuin kollegani komission jäsenen Nielsonin esittämä maaseudun kehittämistä koskeva tiedonanto, ovat arvokkaita täytäntöönpanovaiheessa ja huippukokouksen seurannan kannalta. Kiitän teitä tästä hyvin tärkeästä ja kiinnostavasta keskustelusta.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.
LUETTELOON KIRJATTU KANNANOTTO (työjärjestyksen 120 artikla)

Piétrasanta (Verts/ALE)
Euroopan suurtiloille myönnettävät tuet rajoittavat pientilojen maataloustuotantoa Euroopassa ja kehitysmaissa, koska ne eivät pysty vastaamaan ankaraan kilpailuun.
Tämän alan yhteistä maatalouspolitiikkaa on tarkistettava sisällyttämällä siihen kaikki sellaiset toimenpiteet, joiden avulla asianomaiset valtiot voivat kehittää tuotantokustannusten ja tuotannon laadun osalta kilpailukykyisen maatalousteollisuuden. Takaamme tämän vuoksi ympäristövaatimusten noudattamisen niin, ettei ympäristön heikkeneminen johda viljelymaan heikentymiseen, mikä on tärkeää varsinkin tehoviljelyn ja kemiallisten lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden runsaan käytön sekä sellaisten maataloustuotteiden yhteydessä, jotka perustuvat muuntogeenisten organismien käyttöön. Tämän ansiosta voimme taata terveellisen ja luonnonmukaisen tuotantotavan. Näihin kysymyksiin kiinnitetään erityistä huomiota, etenkin yhteisen tutkimuskeskuksen kanssa tehtävässä yhteistyössä.
Myös vesivarojen suojeleminen ja järkiperäinen käyttö ovat hyvin tärkeitä asioita kyseisille valtioille. Lyhyen ja keskipitkän aikavälin tavoiteohjelmaa (SMAP) ja MEDA-ohjelmaa sekä kaikkia muita Euroopan unionin ja kehitysmaiden välistä yhteistyötä edistäviä ohjelmia voidaan myös kehittää tällä alalla.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten 12. konferenssista (CITES).

Wallström
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unionilla on erityinen vastuu uhanalaisten lajien kestävän kaupan varmistamisesta, sillä olemme yksi suurimmista kyseisten lajien ja niistä saatavien tuotteiden markkinoista. Meidän on myös autettava kehitysmaita kehittämään tehokkaita strategioita luonnonvaraisten lajien säilyttämiseksi.
Kuten tiedätte, komissio ehdotti syyskuussa yhteisön suuntaviivoja Santiagon konferenssin mukaisesti. Ehdotuksemme perustui niiden tieteellisten kriteerien noudattamiseen, joiden perusteella eri lajit sisällytetään kuhunkin CITESin liitteeseen. Näihin kriteereihin kuuluu myös varovaisuusperiaate.
Panen tyytyväisenä merkille, että komission kanta eroaa vain hieman ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan kannasta. Komissio on samaa mieltä valaita, vesi- ja merikilpikonnia sekä merihevosia koskevista suosituksista. Olen iloinen myös siitä, että valiokunta on päättänyt suositella Gabaronen tarkistuksen ratifioimista, jotta yhteisöstä tulee CITESin sopimuspuoli.
Komissio tukee kaupallisten kalalajien sisällyttämistä liitteisiin, jos ne täyttävät asiaankuuluvat kriteerit ja niiden hoitoa ei säännellä riittävästi millään muulla kansainvälisellä tasolla. Tältä osin olen samaa mieltä tuesta jättiläishain ja valashain sisällyttämiseksi CITESin liitteeseen II.
Komission lausunto ehdotuksesta patagonian jääahvenen ja etelämantereen jääahvenen sisällyttämiseksi liitteeseen II perustuu samaan periaatteeseen. Ehdotukseen on ymmärtääkseni merkittäviä biologisia syitä. Olen myös tietoinen, että tällä hetkellä näiden lajien käyttöä sääntelee Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiskomissio (CCAMLR), jonka toimintaan yhteisö osallistuu. CCAMLR:n käyttöön ottamassa saalistietojen tallentamisjärjestelmässä on hyvin samankaltaisia määräyksiä kuin CITESissä, vaikkei siihen kuulu paljon jäseniä. Mielestäni CITESin luetteloa olisi kannatettava, jos sen avulla voidaan edistää suunnitelman toteuttamista ja rohkaista muita maita samaan. Komissio katsoo kuitenkin, että ehdotuksella ei sen nykyisessä sanamuodossa päästä tähän tavoitteeseen. Toivon, että muutoksia käsittelevässä konferenssissa päästään sopimukseen, jotta ehdotuksesta saadaan vaikuttavampi.
Voin myös vakuuttaa, että komissio vastustaa norsunluukaupan uudelleenaloittamista, kunnes on selvästi osoitettu, ettei kauppa johda salametsästäjien suojelun tehostamiseen eikä sillä ole kielteistä vaikutusta norsukantoihin. Asiasta ei ole ollut mahdollista tehdä johtopäätöksiä tähän mennessä käytettävissä olleen todistusaineiston perusteella. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista valita varovaisuusperiaatteeseen perustuva toimintatapa.
Meidän on kuitenkin pidettävä erillään norsunluukauppa ja kysymys CITES-luettelosta, johon norsut on kaikkein tarkoituksenmukaisinta sisällyttää. Useissa eteläisen Afrikan valtioissa on paljon afrikannorsuja, ja näiden valtioiden kannat sisältyvät tällä hetkellä liitteeseen II. Näitä kantoja hoidetaan hyvin ja niiden lukumäärä kasvaa. Sen vuoksi Kenian ja Intian ehdotusta kaikkien afrikannorsukantojen sisällyttämiseksi liitteeseen I ei voida perustella CITESissä vahvistettujen asiankuuluvien tieteellisten kriteerien perusteella. Yhteisön ei pitäisi aloittaa uudelleen selkkausta, vaan minun mielestäni sen olisi yritettävä löytää ratkaisuja, joilla edistetään norsujen säilyttämistä niiden koko levinneisyysalueella ja joita tukisivat kaikki levinneisyysalueen valtiot.
Haluan lopuksi sanoa Euroopan parlamentille, että päätöslauselmassanne esittämien seikkojen lisäksi konferenssin järjestäjille on esitetty lukuisia lisäehdotuksia, joilla olisi myönteinen vaikutus lajien säilyttämiseen ja joita komissio tukee. Näihin kuuluvat ehdotus aidon mahonkilajien sisällyttämisestä liitteen II luetteloon ja ehdotukset CITESin työmenetelmien tehostamisesta.

Corbey (PSE).
 Arvoisa puhemies, luonnon monimuotoisuuden suojelu on tärkeimpiä mutta myös vaikeimpia tehtäviämme. Yhä uudestaan olemme tilanteessa, jossa näyttää siltä, että nyt ei ole sopiva aika keskittyä luonnon monimuotoisuuteen. Yhä uudestaan on hyviä syitä hylätä toistaiseksi tiukat erityistoimenpiteet uhanalaisten lajien suojelemiseksi. Niin on nytkin. Puhun erityisesti afrikannorsuista.
Mielestäni on hyviä syitä olla kieltämättä kokonaan norsunluukauppaa. Ensiksikin tieteellisten lausuntojen mukaisesti afrikannorsu ei yksinkertaisesti täytä kriteerejä. Norsukanta kasvaa ja voi hyvin. Toiseksi en ole vakuuttunut siitä, että täydellinen kielto merkitsisi salametsästyksen loppumista. Kielto saattaisi johtaa laittoman kaupan kiihtymiseen ja sysätä hinnat nousuun. Se ei auta norsuja. Kolmanneksi suunnitelma norsunluun tuhoamisesta saa osakseen voimakasta vastustusta. Tuhoaminen on täysin vastoin kestävää käyttöä. Miksi meidän pitäisi tuhota norsunluun kaltaista luonnollista, arvostettua ja arvokasta materiaalia?
Olen myös vakuuttunut siitä, ettei suojelu toimi ilman paikallisviranomaisten ja paikallisen väestön sitoutumista. Voimme yrittää sitä ja voimme säätää lakeja muille täältä norsunluutornistamme Strasbourgista. Voimme pitää moraalisaarnoja norsunluutuolistamme, mutta meidän on ymmärrettävä, etteivät asiat toimi sillä tavoin.
Viisi eteläisen Afrikan valtiota on esittänyt vaihtoehtoisia suunnitelmia. Niissä on saatu kokemusta ja saavutettu menestystä. Meidän olisi suhtauduttava kyseisten valtioiden perusteluihin vähintäänkin vakavasti. Kansainvälinen yhteisö ei voi päättää suojelusta, emmekä haluaisi tässä niin käyvän. On siis hyviä syitä olla siirtämättä huomenna afrikannorsua liitteeseen I. On kuitenkin myös hyviä syitä tehdä se. Tällöin antaisimme poliittisen viestin siitä, että Euroopan parlamentti suhtautuu vakavasti luonnon monimuotoisuuden suojeluun ja että Euroopan parlamentti sitoutuu tekemään kaikkensa luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi Euroopan unionissa.
Lyhyesti sanottuna, voin hyväksyä päätöslauselman vastahakoisesti, mutta siihen on mielestäni sisällytettävä poliittinen lupaus siitä, että myös me itse teemme jotain luonnon monimuotoisuuden hyväksi ja että meidän on pyrittävä löytämään ratkaisu, joka sopii myös Afrikan kansoille.

de Roo (Verts/ALE).
 Minäkin haluan puhua norsuista. Viisi eteläisen Afrikan valtiota haluaa myydä norsunluuvarastonsa. Se olisi väärin. Edellisessä CITES-konferenssissa päätettiin lopettaa norsujen suojelu. Valitettavasti komissio hyväksyi päätöksen, jota suurin osa 15 jäsenvaltion hallituksista tuki, mutta vastoin Euroopan parlamentin toiveita. Päätös on osoittautunut tuhoisaksi. Laiton norsunmetsästys valtaa alaa myös eteläisessä Afrikassa. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta ehdottaa yksimielisesti jälleen kerran norsuille täyttä suojelua. Komission on hylättävä raukkamainen ja välinpitämätön suhtautumisensa.
MIKE-järjestelmä (norsujen laittoman tappamisen valvonta) ei toimi. Meidän pitäisi käyttää yhteisön varoja - 10-15 miljoonaa euroa riittäisi - Afrikan norsunluuvaraston ostamiseen ja tuhoamiseen. Jos suurin osa Euroopan hallituksista ei ole samaa mieltä asiasta, niin sitten kansalaisjärjestöjen on koottava tarpeeksi rahaa sen estämiseksi, että kaikki norsut myydään. Aasiassa on jäljellä ainoastaan 10 000 norsua ja Afrikassa 300 000. Kaksikymmentä vuotta sitten, vuonna 1981, norsuja oli jopa 1 500 000. Jos joku väittää, että norsuilla on vankka asema, hän erehtyy. Minä en hyväksy norsujen teurastamista. Se on sivistymätöntä. Olen utelias näkemään, kuka äänestää huomenna teurastamisen puolesta.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, en usko kenenkään täällä kiistelevän siitä, pitääkö norsunluukauppaa olla. Tietenkään sitä ei pidä olla. Mutta sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että eteläisen Afrikan norsuja ei pitäisi siirtää takaisin liitteeseen I.
En tiedä, oletteko nähnyt kirjeen, jonka saimme tällä viikolla kestävää käyttöä käsittelevältä eurooppalaiselta asiantuntijaryhmältä. Kirjeessä meitä muistutetaan siitä, että tällainen päätös olisi täysin niiden tieteellisten lausuntojen vastainen, joita osapuolet ovat saaneet Maailman luonnonsuojeluliitolta, joka on virallinen neuvonantaja lajien luettelointia koskevia ehdotuksia käsittelevässä CITES-konferenssissa.
Näissä lausunnoissa korostetaan, että kyseisten eteläisen Afrikan valtioiden norsukannat eivät täytä liitteen I kriteerejä, mutta täyttävät liitteen II kriteerit. Meillä ei siis tieteelliseltä kannalta ole todellakaan mitään syytä siirtää niitä. Meidän ei pitäisi siirtää niitä myöskään, jos haluamme säilyttää kannat, sillä lienee selvää, että luonnonvaraisten eläin- ja kasvivarojen käyttö varojen ollessa kestäviä, mitä ne ovat eteläisessä Afrikassa, on tärkeä suojeluväline. Tällaisesta käytöstä johtuva sosiaalinen ja taloudellinen hyöty kannustaa ihmisiä varojen suojeluun.
Jos siirtäisimme afrikannorsut takaisin liitteeseen I, annettaisiin alhaisen norsukannan maille vääränlainen viesti. Niille sanottaisiin, että jos ne yrittävät sijoittaa rahaa norsujensa suojeluun, ne eivät hyödy siitä rahallisesti. Näin ollen ne maksavat kovan hinnan norsuista sen sijaan, että maksaisivat kouluista tai sairaaloista. Eihän tällä tavoin kannusteta norsujen suojeluun maita, joissa kannat ovat alhaiset.
On harmi, että teitä oli niin vähän kuulemassa Botswanan luonnonvaraisista eläimistä ja kasveista sekä matkailusta vastaavan ministerin esitystä. Ministeri kertoi, että hänen maassaan rakastetaan norsuja. Niitä halutaan suojella ja paras tapa siihen on pitää ne liitteessä II.
Miguélez Ramos (PSE).
Arvoisa puhemies, aion kommentoida päätöslauselmaesityksen 3 kohtaa, tarkemmin sanoen lajia, jonka tieteellinen nimi on Dissostichus, joka tunnetaan patagonian jääahvenena ja etelämantereen jääahvenena. Dissostichusilla on suuri kaupallinen arvo (se tunnetaan nimellä "musta kulta") ja sen tasapaino on hyvin herkkä.
Kalatalousvaliokunta, jonka jäsen olen, on laatinut näistä varoista kolme mietintöä, ja minä olen saalistietojen tallentamisjärjestelmän perustamista koskevan mietinnön esittelijä.
Tänään haluan puhua parlamentissa sen puolesta, että lajia ei sisällytettäisi CITES-luetteloon seuraavista syistä: emme saa unohtaa, että on jo perustettu kansainvälinen elin eli Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskeva yleissopimus, josta jäljempänä käytän lyhennettä CAMELAR. Se on jo 20 vuoden ajan menestyksekkäästi suojeltu kyseistä ja muita Eteläisen jäämeren lajeja. Yhteisö on kyseisen yleissopimuksen sopimuspuoli.
Ehdotus Dissostichusin sisällyttämiseksi CITES-yleissopimukseen ei ole lähtöisin meiltä vaan Australiasta. Me emme vastusta ehdotusta, kuten tietääkseni ei komissiokaan, mutta meidän mielestämme on hyödyllisempää, että CAMELAR päättää asiasta vuosikokouksessaan, joka pidetään tällä ja ensi viikolla Chilessä ja jossa Euroopan parlamenttia edustaa kalatalousvaliokunnan puheenjohtaja Stevenson.
Tiukkojen neuvottelujen päätteeksi CAMELAR on onnistunut saamaan Kanadan ja Mauritiuksen liitännäisjäseniksi. Yhdysvaltojen ohella Kanada on Dissostichus-lajin tärkein kauppakohde ja Mauritius on merkittävä kauttakulkupaikka. Niiden CAMELARiin liittymisen myötä tämä kansainvälinen elin pystyy valvomaan 98:aa prosenttia Dissostichusin maailmankaupasta. Meille CITES merkitsisi hyödyllistä CAMELARin täydennystä. Meidän on kuitenkin oltava varovaisia, sillä jos kiirehdimme päätöksissämme tapahtumien luonnollisen kehityksen edelle, saatamme tahtomattamme saada aikaan päinvastaisen vaikutuksen kuin odotimme, jolloin heikennämme elintä, joka on jo pitkän aikaa saanut paljon hyvää aikaiseksi Etelämanteren erityisen herkän meriympäristön hyväksi.
Meidän on hajauttamisen sijaan keskitettävä toimiamme ja on osallistuttava tehokkaammin monenkeskisiin kalastusjärjestöihin, sillä se on ainoa tapa vastata haasteisiin, joita kalalajien säilyttäminen asettaa meille maailmanlaajuisesti.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kuten te ja myös kollegani parlamentin jäsenet olette sanoneet, norsukysymyksestä keskustellaan jälleen kerran tulevassa CITES-kokouksessa. Jos siirrämme norsut takaisin liitteeseen I Intian ja Kenian pyynnöstä, riittääkö se estämään norsuja kuolemasta traagisesti sukupuuttoon joissakin Afrikan valtioissa, vaikka kyseisten eläinten määrä kasvaa toisissa valtioissa? Mielipiteet ovat eriäviä.
Perustetusta MIKE-järjestelmästä, joka on erittäin pitkälle kehitetty, ei ole vielä saatu eikä joidenkin asiantuntijoiden mukaan tulla saamaankaan tyydyttävää vastausta. Järjestelmä on vienyt huomattavan osan rahoituksesta, joka olisi voitu käyttää tehokkaammin. Varoja olisi voitu käyttää esimerkiksi salametsästyksen torjuntakeinoihin tai riistanhoitajien koulutukseen.
Norsuja salametsästetään norsunluun vuoksi, ja niiden luonnollinen elinympäristö on muuttunut ja pienentynyt huomattavasti. Vaikka norsunluun käyttö sallittaisiin, mistä tarkoista ja rajoittavista säännöistä nyt päätetäänkään, vaarana on se, että salametsästys yleistyy jälleen, mikä johtaa pitkällä aikavälillä norsujen sukupuuttoon kuolemiseen tietyissä Afrikan valtioissa. Euroopan unionin on sen vuoksi torjuttava erittäin päättäväisesti kaikenlainen norsunluukaupan laiton uudelleenaloittaminen.
Kuinka voimme vaatia paikalliselta väestöltä kohtuullisen korkean veron kantamista eläimistöstään, kun me itse, esimerkiksi Ranskassa, emme samalla pysty tarjoamaan riittäviä takeita Pyreneiden karhujen tai Alppien harvinaisten susien eloonjäännille? 
Vertailun vuoksi mainittakoon, että suhtaudumme myönteisesti Kuuban eleeseen perua pyyntönsä kilpikonnien käyttämisestä. Euroopan unionin velvollisuutena on vastaavasti torjua Caymansaarten esittämä pyyntö saada kasvattaa liemikilpikonnia vankeudessa, sillä se saattaisi helpottaa kyseisten eläinten laitonta kauppaa. Planeettamme luonnon monimuotoisuuden säilyttämisen toive ja sen tarpeellisuus edellyttävät lujia ja ennakoivia päätöksiä, joihin ei jää aukkoja minkäänlaisia kaupustelijoita varten ja joilla annetaan samalla paikalliselle väestölle mahdollisuus hyödyntää luonnonvarojaan ja eläimistöään kestävällä tavalla, vaikka tämä saattaa joskus tuntua mahdottomalta yritykseltä.

Wallström
. Arvoisa puhemies, haluan esittää lopuksi vielä kaksi lyhyttä huomautusta norsuista ja jääahvenista. Ensiksikin haluan vakuuttaa, että komissio vastustaa kaikkia toimenpiteitä, joilla mahdollisesti lisätään norsujen laitonta tappamista. Olen jo sanonut, että vastustamme norsunluukaupan uudelleenaloittamista ennen kuin on varmistettu, ettei se johda salametsästyksen lisääntymiseen.
Samalla annan tunnustusta useille eteläisen Afrikan valtioille niiden loistavasta menestyksestä norsukantojen hoidossa. On helppo ymmärtää, miksi nämä valtiot tuntevat joskus, että niitä pikemminkin rangaistaan kuin palkitaan niiden toimista. Jos kyseisten valtioiden huolenaiheista ei käsitellä, on todellinen vaara, etteivät pysty säilyttämään kansan tukea norsujen suojeluun tai CITESiin yleensä. Meidän olisi vältettävä toimia, kuten norsujen luokittelun ehdotettua tiukentamista CITESissä, sillä niillä vain kärjistettäisiin keskustelua eikä tehostettaisi lainkaan norsujen suojelua.
Jääahventen osalta meidän on luotettava CAMELARiin ja muihin kalastusjärjestöihin sekä suhtauduttava rakentavasti ehdotuksiin, joilla kenties onnistutaan tehostamaan kaupallisten kalalajien suojelua. Jos siis CITES-luetteloinnilla voidaan lujittaa ja täydentää CAMLARin nykyistä jääahventen hoitoa, voitte luottaa siihen, että se tulee saamaan minun ja komission tuen.

Puhemies. -
Tästä julkilausumasta käytävän keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan mukaisesti ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan päätöslauselmaesityksen B5-0527/2002.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta Bloklandin laatimasta ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietinnöstä:
A5-0291/2002 Ehdotus neuvoston asetukseksi vaarallisten kemikaalien viennistä ja tuonnista (KOM(2001) 803 - C5-0320/2002 - 2002/0026(CNS)),
A5-0290/2002 Ehdotus neuvoston päätökseksi kansainvälisen kaupan kohteina olevia tiettyjä vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskevan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelystä tehdyn Rotterdamin yleissopimuksen hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta (KOM(2001) 802 - C5-0095/2002 - 2002/0030(CNS)).

Wallström
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, teillä on edessänne kaksi komission ehdotusta, jotka koskevat kansainvälisen kaupan kohteina olevia tiettyjä vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskevan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelystä tehtyä Rotterdamin yleissopimusta. Toinen on päätös kyseisen yleissopimuksen ratifioimisesta Euroopan yhteisön puolesta ja toinen on asetus, jota edellytetään yleissopimuksen täytäntöön panemiseksi yhteisössä. Ratifioimista koskeva päätös kaipaa tuskin tarkempaa esittelyä.
Komission ehdotus täytäntöönpanoasetuksesta noudattaa sekä komission että jäsenvaltioiden kantaa siitä, että määräyksissä olisi mentävä pelkkää yleissopimuksen sisällyttämistä pidemmälle, mikä oli kaikkien neuvotteluosapuolten välisen sovitteluratkaisun tulos. Yhteisö vaati tietyiltä osin tiukempia määräyksiä, mutta ei onnistunut saamaan niitä läpi.
Komissio katsoo, että ehdotukset ovat tasapainoisia ja että niillä osaltaan edistetään yhteisön tavoitteen saavuttamista eli ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun tehostamista vaarallisten kemikaalien vaikutuksilta tuojamaissa, erityisesti kehitysmaissa, estämättä yleissopimuksen kitkatonta täytäntöönpanoa.
Komissio on kiitollinen ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnalta ehdotuksilleen saamastaan tuesta. Komissio haluaa yhteisön ratifioivan yleissopimuksen varhaisessa vaiheessa Johannesburgin huippukokouksen päätelmien hengen mukaisesti. Komissio toivoo sen vuoksi, että täytäntöönpanoasetuksesta päästään sopimukseen mahdollisimman pian, sillä tämä on sen mielestä ehdoton edellytys ratifioimistyön jatkumiselle. Tässä yhteydessä komissio haluaa korostaa neuvoston ja parlamentin pyrkimyksiä ehdotuksia koskevien toimien edistämiseksi ja ennen kaikkea niiden aikaan saamia kompromisseja, jotka ovat perustana mahdolliselle neuvoston ja parlamentin sopimukselle täytäntöönpanoasetusta koskevan ehdotuksen ensimmäisessä käsittelyssä.
Kiitän lopuksi vilpittömästi esittelijä Bloklandia, mikä minun olisi pitänyt tehdä heti puheeni alussa.

Blokland (EDD)
. (NL) Arvoisa puhemies, en saa usein 10 minuuttia puheaikaa, mutta toivon, että en tarvitse sitä kokonaan. Meillä on edessämme kaksi mietintöä vaarallisten kemikaalien tuonnista ja viennistä.
Ensimmäisessä mietinnössä kannatetaan kansainvälisen kaupan kohteena olevista tietyistä vaarallisista kemikaaleista ja torjunta-aineista tehdyn Rotterdamin sopimuksen hyväksymistä. Ehdotan, että teemme sen mahdollisimman nopeasti, sillä sopimus voi tulla voimaan heti, kun riittävän moni sopimuspuoli on ratifioinut sen.
Mietinnössä keskitytään pääasiassa kolmeen seuraavaan kohtaan:
Ensiksi sopimuspuolet voivat viedä ainoastaan liitteeseen sisällytettyjä kemikaaleja toisen sopimuspuolen alueelle, jos ne ovat saaneet ennakkoon tuojamaan hyväksynnän. Tätä kutsutaan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyksi eli PIC-menettelyksi.
Toiseksi liitteeseen voidaan lisätä uusia tuotteita, joihin sovelletaan PIC-menettelyä.
Kolmanneksi sopimuspuolen, joka vie kiellettyjä tai tiukan sääntelyn alaisia kemikaaleja, on annettava tietoja maahan tuovalle sopimuspuolelle. Lisäksi kaikki liitteessä mainitut tuotteet, joihin PIC-menettelyä sovelletaan, on merkittävä.
Näistä asioista on jossain määrin säädetty vuoden 1992 asetuksessa. Kemianteollisuus alkoi panna täytäntöön Rotterdamin yleissopimusta vapaaehtoisesti tämän vuoden huhtikuussa. Näin ollen ei ole enää mitään syytä viivyttää sopimuksen ratifioimista.
Toisen mietinnön tavoitteena on panna Rotterdamin yleissopimus täytäntöön asetuksella. Asetuksessa mennään Rotterdamin sopimusta pidemmälle useissa kohdissa. Asetus on jonkin verran tiukempi, tarkempi ja laajempi, mitä voidaan pitää lainsäädännön parantumisena. Tietojen toimittamista yhteisön ulkopuolisille maille ja erityisesti kehitysmaille on myös tehostettu.
Vaikeampi asia on se, että komission alkuperäisessä ehdotuksessa se halusi itse määrätä menettelyjä koskevasta monopolista. Tämä ei ole järkevää, koska kaikissa jäsenvaltioissa ei ole sama kemikaaleja koskeva lainsäädäntö. Tarkoitan erityisesti torjunta-aineita ja biosideja. Kuten tiedätte, kestää vielä 5-10 vuotta ennen kuin meillä on alaa koskeva yhteisön lainsäädäntö. Jäsenvaltiot hyödyntävät poikkeusmääräyksiä mahdollisesti vielä tämänkin jälkeen. Niinpä jäsenvaltioille on hyvä jättää jonkin verran liikkumavaraa tässä asetuksessa.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta hyväksyi 15 tarkistusta. Asetuksen oikeusperustaa on tarkistettu muun muassa sisämarkkinoiden ja ympäristön osalta. Tämä merkitsee yhteispäätösmenettelyä Euroopan parlamentille. Enemmän vapautta on annettu myös yksittäisille jäsenvaltioille, mikä tarkoittaa sitä, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa kauaskantoisempia toimia. Tämä käy selväksi siitä, että yksittäiset jäsenvaltiot voivat myös tehdä ehdotuksia uusien tuotteiden lisäämisestä niiden tuotteiden luetteloon, joihin sovelletaan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyä, sillä on vielä ryhmä tuotteita, esimerkiksi torjunta-aineet, joiden osalta ei ole vielä laadittu yhdenmukaista yhteisön lainsäädäntöä.
Toinen parannus on se, että vaarallisten aineiden luetteloa on päivitettävä enintään vuosittain. On tärkeää, että asetukseen lisätään hitaasti hajoavat orgaaniset yhdisteet. Järjestelyt, joita tehtiin osana Tukholman sopimusta, sisältyvät kiellettyjen tuotteiden luetteloon.
Koska neuvostolla oli nähtävästi samanlainen näkemys kuin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnalla, olen esittelijänä pyrkinyt täydentämään lainsäädäntöprosessia ensimmäisessä käsittelyssä. Tähän sain valtuudet parlamentin puolueryhmiltä. Aiheesta käydyt keskustelut olivat erittäin tyydyttäviä. Neuvosto hyväksyi suurimman osan ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan tarkistuksista ja neuvoston enimmäkseen tekniset oikaisut oli helppo sisällyttää mukaan. Tämä johti 42 uuteen tarkistukseen, jotka useimmat ryhmät allekirjoittivat. Neuvosto lähetti kirjeen, jossa luvattiin, että jos Euroopan parlamentti hyväksyy koko kompromissipaketin, neuvosto vahvistaa yhteisen kannan sen mukaisesti. Tämä merkitsee, että saisimme asian päätökseen ensimmäisen käsittelyn loppuun mennessä, jolloin säästetään huomattavasti aikaa, vähintään vuosi. Olen erittäin tyytyväinen kuullessani komission jäseneltä Wallströmiltä, että Euroopan komissio antaa myös täyden tukensa toimenpiteille.
Pyydän kiinnittämään erityistä huomiota tarkistukseen 22. Sen soveltamisalasta on sovittu neuvoston kanssa, että sääntöjä sovelletaan joka tapauksessa yli 10 kg painaviin määriin. Tämä on hyvin järkevää käytännössä toteutettavuuden ja valvonnan kannalta. Tämä on myös osa koko toimenpidepakettia.
Arvoisa puhemies, edessänne oleva kompromissipaketti on erittäin tyydyttävä tulos, jota voin vilpittömästi suositella parlamentille. Äänestyslipukkeessa on neljä osaa. Ensimmäiseen osaan kuuluvat neuvoston kanssa tehdyt kompromissitarkistukset. Jos se hyväksytään, toista osaa ei sovelleta. Kolmas osa sisältää ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan tarkistukset, jotka neuvosto hyväksyi, joten meidän on äänestettävä niiden puolesta. Lopuksi neljäs osa sisältää kolme tarkistusta, jotka parlamentin on hylättävä täyden kompromissin perusteella.
Kiitän varjoesittelijöitä, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaa ja puheenjohtajavaltio Tanskaa asianmukaisesta ja rakentavasta yhteistyöstä.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsiteltävänämme on kaksi ehdotusta: ehdotus neuvoston päätökseksi ja ehdotus neuvoston asetukseksi vaarallisten kemikaalien kaupasta, viennistä ja tuonnista.
Ehdotuksessa päätökseksi pyydetään Rotterdamin yleissopimuksen mahdollisimman pikaista ratifioimista. Sopimuksen tärkeimpänä tavoitteena on säännellä vaarallisten kemikaalien kansainvälistä kauppaa, mutta myös, kuten katsomme parlamentissa, suojella ihmisten terveyttä ja ympäristöä. Tähän on tärkeää ryhtyä heti. Siksi olemme esittäneet oikeusperustan muuttamista EY:n perustamissopimuksen 133 artiklasta, jolla säännellään kansainvälistä kauppaa, 175 artiklaksi yhteispäätöksen mukaisesti.
Ehdotuksessa asetukseksi, joka on kattava ja hyvin tiukka, esitetään hyvin tiukkoja säännöksiä torjunta-aineiden yhteisön sisäiselle kaupalle. Me pyydämme hieman joustavuutta. Kuten jäsen Blokland sanoi, olemme päässeet merkittävään sopuun kaikkien poliittisten ryhmien kanssa käymiemme lukuisten keskustelujen päätteeksi, joten oikeudellisen perustan muuttamisen jälkeen komissio ja neuvosto voivat ratifioida ja hyväksyä tarkistuspaketin, parlamentin kanta voidaan vahvistaa ensimmäisessä käsittelyssä ja voimme päästä yhteisymmärrykseen asiasta.
Kuten jäsen Blokland sanoi, kaikki torjunta-aineita koskevat määräykset eivät ole yhdenmukaisia kaikissa valtioissa, ja arvoisa komission jäsen tietää täsmälleen, että määräykset tullaan yhdenmukaistamaan, mutta vasta aikaisintaan 5-10 vuoden kuluttua.
Torjunta-aineita koskeva sääntely ja hyväksymistä koskevat tutkimukset ovat jälkijunassa, sillä yli 800:sta sääntelyä tarvitsevasta aktiivisesta alueesta ei ole tutkittu sataakaan. Voimme siis olettaa, että asian käsittely pitkittyy.
Ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyä koskeva asetus, jonka hyväksymme, on tärkeä, koska sen mukaan vastaanottajalle kerrotaan etukäteen, mitä lähettäjä lähettää hänelle. Tämä ei päde ainoastaan Euroopan unionin jäsenvaltioihin, vaan myös yhteisön ulkopuolisiin maihin, joihin sovelletaan samoja vaatimuksia.
Pyydän parlamentin jäseniä tukemaan mietintöä sellaisenaan ja myös jäsen Bloklandin ehdottamaa äänestysluetteloa. Suurkiitokset jäsen Bloklandille, joka on tehnyt erinomaista työtä hyvin kiistanalaisesta, hankalasta ja erityisen tieteellisestä aiheesta.

Bowe (PSE).
Arvoisa puhemies, enää ei ole paljon sanottavaa, koska jäsen Blokland on sanonut jo lähes kaiken. Yhdyn edelliseen puhujaan. Tämä on hyvä mietintö, ja esittelijät ovat tehneet todella lujasti töitä.
Yhteisymmärrys ensimmäisessä käsittelyssä, vaikka se ei ole vielä täysin varma, on se mitä haluaisimme nähdä. Kaiken kaikkiaan tarkistukset täydentävät mielestämme tekstiä erityisen hyvin. Olemme hieman huolissamme niitä jäsenvaltioita koskevista ehdotuksista, jotka sisällyttävät kemikaalit PIC-menettelyyn, ja katsomme, että kaikkia osapuolia olisi kuultava asianmukaisesti, jos tämä toteutetaan.
Toimenpidettä tarvitaan viipymättä. Sillä parannetaan osaltaan kansanterveyden ja ympäristön suojelua Euroopan unionissa ja sen ulkopuolella. Haluamme kovasti sen toteutuvan. Kannatamme suurinta osaa tarkistuksista ja tuemme esittelijää huomenna. Haluaisimme päästä ratkaisuun mahdollisimman pian. Tarvitsemme viipymättä lisää tämänkaltaisia kansainvälisiä sopimuksia. Monien kemikaaleja koskevien säädösten asianmukainen täytäntöönpano on vienyt tähän mennessä liian kauan.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, olen suunnattoman iloinen siitä, että olemme päässeet tähän kompromissiin, sillä nyt voimme saavuttaa kompromissin myös neuvoston kanssa ensimmäisessä käsittelyssä. Kiitän esittelijä Bloklandia, puheenjohtajavaltio Tanskaa ja komissiota todellisesta pyrkimyksestä löytää ratkaisu, joka tyydyttää kaikkia ja jonka kaikki voimme hyväksyä, vaikkei kaikkia tarkistuksiamme olekaan hyväksytty.
Rotterdamin yleissopimuksen tavoitteet ovat tärkeitä, ja tärkeää on myös, että sopimus ratifioidaan mahdollisimman nopeasti, koska se koskee äärimmäisen vaarallisten kemikaalien kauppaa. Mielestäni voidaan myös sanoa, että komissio teki loistavaa työtä tehdessään tämän ehdotuksen asetukseksi, jolla nykyinen vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskeva lainsäädäntö korvataan Rotterdamin yleissopimuksen määräyksillä. Ehdotuksessa mennään itse asiassa yleissopimusta pidemmälle. Siinä ehdotetaan esimerkiksi, että myös vienti-ilmoitusmenettely laajennetaan kattamaan esineet, jotka sisältävät niin sanottuja reagoimattomassa muodossa olevia kemikaaleja, ja että tiettyjen kemikaalien vienti kielletään kokonaan. Olen näin ollen erittäin tyytyväinen ehdotukseen.
Koko tämän harjoituksen ja yleissopimuksen tavoitteena on tehostaa vaarallisten kemikaalien kaupan valvontaa ja antaa tuoja- ja viejämaille yhteinen ja entistä suurempi vastuu. Kyse on ihmisten terveyden ja ympäristön suojelusta. Tämän vuoksi on mielestäni aiheellista ja kohtuullista, että ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan tuella muuttanut oikeusperustan 133 artiklasta 175 artiklaksi. Näin Euroopan parlamentti saa yhteispäätösmenettelyn mukaiset valtuudet ja samalla jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus soveltaa ankarampia sääntöjä. Toivon siis todella, että mietintö saa huomenna laajan enemmistön ja jopa yksimielisen tuen. Meillä on mielestäni kaikki syyt olla tyytyväisiä.

Korhola (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käsittelyssä olevat Rotterdamin yleissopimukseen liittyvät lainsäädäntöehdotukset ovat merkittävä askel kohti ihmisten terveyden ja ympäristön suojelua kaikissa maissa niiltä mahdollisilta vaaroilta, joita vaarallisilla kemikaaleilla ja torjunta-aineilla käytävä kauppa aiheuttaa. Esittelijämme, kollega Blokland, on tapansa mukaan tehnyt tarkkaa ja hyvää työtä, josta hän ansaitsee kiitoksemme.
Yleissopimuksen tavoitteena on lisätä sopimuspuolten yhteisvastuuta ja yhteistoimintaa tiettyjen vaarallisten kemikaalien ja torjunta-aineiden kansainvälisessä kaupassa ja näin edistää ympäristön ja terveyden suojelua. Samalla on tarkoitus edistää ympäristönäkökohtien kannalta järkevää kemikaalien käyttöönottoa lisäämällä avoimuutta ja tiedonvaihtoa.
Kaikki nämä ovat EU:n tavoitteiden kannalta kannatettavia aikeita, mutta nyt käsittelyssä olevat säännökset ulottuvat osin jopa Rotterdamin yleissopimusta pidemmälle. Muun muassa vienti-ilmoitusten ajankohtaa ja ilmoitustiheyttä sekä vaadittujen tietojen tasoa koskevat määräykset ovat siten yleissopimusta edistyneempiä. Näin mielestäni tulee ollakin, sillä kansainvälisesti tehtävissä ympäristöalan sopimuksissa sopimuspuolina on hyvin eritasoisia valtioita, eikä yleissopimuksessa hyväksytty taso välttämättä lainkaan ole riittävä EU:n tavoitteisiin. Siksi ympäristösopimukset nähdäkseni tulisi aina panna EU:ssa täytäntöön astetta kunnianhimoisemmin kuin sopimus sinällään edellyttäisi. Vain näin saadaan aikaan dynamiikkaa, joka auttaa kääntämään ympäristön ja ihmisten terveyden kannalta kielteisen kehityksen terveempään suuntaan.
Esittelijän ehdotus viime toukokuussa tehdyn hitaasti hajoavia yhdisteitä koskevan Tukholman sopimuksen ottamisesta huomioon asetusehdotuksessa on kannatettava. Asetusehdotuksen tavoitteena on ympäristön ja ihmisten terveyden suojelu. Se on myös Rotterdamin yleissopimuksen päätavoite. Siksi esittelijä Blokland on tehnyt aivan oikean johtopäätöksen esittäessään, että yhteistä kauppapolitiikkaa koskeva perustamissopimuksen 133 artikla tulisi korvata ehdotusten oikeusperustaksi paremmin sopivalla 175 artiklalla. Näin lainsäädäntöehdotukset myös kuuluvat selkeästi yhteispäätösmenettelyn piiriin
Wallström
Arvoisa puhemies, kommentoin lyhyesti joitakin tarkistuksia, joista huomenna äänestetään. Suurin osa koskee luonnosta täytäntöönpanoasetukseksi.
Ensiksi oikeusperustasta. Kuten komissio on jo tehnyt selväksi neuvostossa, sen mielestä 133 artikla, ei 175 artiklan 1 kohta, on asianmukainen oikeudellinen perusta. Komission on varattava itselleen oikeus turvautua käytettävissään oleviin oikeudellisiin keinoihin.
Oikeusperustaa koskevan kantamme vuoksi komissio ei voi hyväksyä, että jäsenvaltioiden toteuttamien sääntelytoimien pitäisi kuulua ainoastaan asetuksen soveltamisalaan ja että niihin sovellettaisiin vienti-ilmoitusmenettelyä ja PIC-menettelyä. Näin ollen komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 3, 6, 7, 8, 13, 16, 17, 20, 26, 33 ja 34. Toisaalta komissio myöntää, että PIC-kemikaaleja koskevista yhteisön tuontimaiden vastinelomakkeista olisi lisäksi saatava mahdollisimman kattava kuva. Komissio voi näin ollen hyväksyä tarkistukset 11 ja 18.
Komissio ei voi hyväksyä oikeudellista perustaa koskevan kantansa vuoksi tarkistusta 28, joka koskee komission tehtävää yhteisön osallistuessa yleissopimuksen täytäntöönpanoon. Komission ehdotusten 14 artiklassa annetaan mahdollisuus vientikieltoon tiettyjen kemikaalien osalta, jotka mainitaan liitteessä V. Komissio tietää, että parlamentti ja neuvosto toivovat, että kemikaalit, joihin sovelletaan hitaasti hajoavia orgaanisia yhdisteitä koskevaa sopimusta, lisätäisiin liitteeseen V kyseisen sopimuksen liitteiden määräysten mukaisesti. Komissio voi kuitenkin hyväksyä tarkistuksen 56 sellaisenaan, samoin siihen liittyvät tarkistukset 41-46, 48, 50 ja 53.
Loput tarkistukset ovat teknisiä, ja niiden pääasiallinen tarkoitus on täsmentää tiettyjä määräyksiä. Komissio voi hyväksyä kaikki nämä tarkistukset.
Käsittelen vielä ratifiointipäätöstä koskevaa luonnosta. Siihen on esitetty kolmea tarkistusta, ja edellä esittämieni syiden vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistuksessa 1 esitettyä oikeudellisen perustan muuttamista. Komissio ei voi myöskään hyväksyä sen lähtökohtana olevaa tarkistusta 3.
Komissio ei voi myöskään hyväksyä tarkistusta 2, jossa esitetään uudelleen periaate, jonka mukaan komissiolla olisi keskeinen osa yhteisön osallistumisessa sopimuksen täytäntöönpanosta huolehtiviin eri elimiin.
Toimitan tiivistelmän suullisia lausuntoja koskevasta komission kannasta, jos se sopii teille.
Lopuksi kiitän vielä kerran jäsen Bloklandia uutterasta työstä rakentavan ja arvokkaan mietinnön laatimisessa.

Puhemies.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana talous- ja raha-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-320/2002) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi sisämarkkinoiden verotuksen järjestelmiä vahvistavasta yhteisön ohjelmasta (Fiscalis-ohjelma 2003-2007) (10612/2/2002 - C5-0383/2002 - 2002/0015(COD)).
Annan puheenvuoron esittelijä García-Margallo y Marfilille
García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
. (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, yhteisellä kannalla, josta nyt keskustelemme, on lyhyt mutta intensiivinen historia.
Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 1998 ohjelman, joka oli suunniteltu tehostamaan verotusjärjestelmien toimintaa sisämarkkinoilla. Vain vuosi sitten, vuonna 2001, annettiin arvio järjestelmän kolmen ensimmäisen vuoden toiminnasta. Voin ilokseni todeta, että kehitys oli tyydyttävää, ja että ohjelmasta tehtiin arviointi. Tänä vuonna meille on esitetty komission ehdotus ensi uudenvuodenyönä päättyvän ohjelman jatkamiseksi vielä viidellä vuodella, siis vuoteen 2007.
Tulevan viisivuotiskauden voimassa olevan ohjelman (Fiscalis 2007) uudistuksia aikaisempaan verrattuna on mielestäni kaksi: ohjelmaa laajennetaan sisällyttämällä siihen välitön verotus, mikä on hyvä uutinen, ja ehdokasmaiden tarpeisiin vastaaminen, mikä on vieläkin parempi uutinen.
Fiscalis 2007 -ohjelman yleisiä tavoitteita, joita nyt tutkimme, on nähdäkseni kolme. Ensiksi ehdotetaan, että jäsenvaltioiden verotusjärjestelmien on toimittava moitteettomasti, toiseksi, että tehokkaampaan toimintaan olisi päästävä järjestelmän toimeenpanosta vastaavien veroviranomaisten yhteistyöllä, ja kolmanneksi, että yhteistyöllä saavutetulla tehokkaammalla toiminnalla torjuttaisiin petokset.
Ensimmäisen, verotusjärjestelmien moitteetonta toimintaa koskevan tavoitteen osalta ohjelmassa ei pyritä edistämään verotuksen yhdenmukaistamista, kuten komissio ja erityisesti neuvosto ovat julistaneet, vaikka itse olisin halunnut hieman enemmän kunnianhimoa, päättäväisemmän askeleen yhteisön yhdenmukaistamiskehityksessä.
Toinen, yhteistyötä koskeva tavoite toistuu kaikissa komission asiakirjoissa. Hallinnollinen yhteistyö mainittiin vuoden 1987 ehdotuksissa alkuperämaassa kannettavaan arvonlisäveroon siirtymiseksi ja muun muassa vuoden 1996 ohjelmassa, vuoden 2000 uudessa alv:tä koskevassa strategiassa ja Montin paketissa välittömien verojen uudistamiseksi, on sama tavoite. "Yhteistyö" on taikasana, mantra, jota toistetaan ja jonka toivoisin olevan enemmän todellisuutta.
Olen täysin samaa mieltä näistä kolmesta tavoitteesta, mutta minun on myös esitettävä muutama huomautus alv:tä ja välittömiä veroja koskevista erityistavoitteista.
Ensimmäisessä käsittelyssä esitimme tiettyjä tarkistuksia, joita komission jäsenen kunniaksi emme halunneet ottaa uudelleen esille toisessa käsittelyssä. Tällä hetkellä ohjelman hyväksymisellä on kiire, jottei sen voimassaolo päättyisi vaan se olisi voimassa edelleen 1. tammikuuta 2003. Olemme joutuneet luopumaan tietyistä oikeutetuista pyrkimyksistä, jotka haluan kuitenkin tässä mainita, sillä otamme ne esille uudelleen myöhemmin.
Alv:n osalta Fiscalis 2007 -ohjelmassa sanotaan, että on hyvä tietää, miten alv toimii, ja tämä tietämisen, yhteistyön ja yhteensovittamisen halu sopii hyvin yhteen kaikkien vuoden 2003 alv-strategian neljän tavoitteen kanssa. Nämä ovat siis yksinkertaistaminen, nykyaikaistaminen, veron soveltaminen mahdollisimman yhdenmukaisesti ja hallintoviranomaisten välisen yhteistyön tiivistäminen.
Arvoisa komission jäsen, valitettavasti tätä ohjelmaa ei ole hyödynnetty alkuperämaassa kannettavaan alv:oon siirtymisen edistämiseksi. Kaikissa komission asiakirjoissa toistetaan liikaakin, että sisämarkkinat toimivat moitteettomasti tai tehokkaammin, jos haluatte mieluummin sanoa näin, ainoastaan, jos alv kannetaan alkuperämaassa. Meille sanotaan myös, että jos emme siirry kohti alkuperämaassa kannettavaa alv:a, se johtuu siitä, että jäsenvaltiot eivät luota tasausjärjestelmään eivätkä varojen uudelleenkohdentamisjärjestelmään, joka aluksi perustui veronmaksajien ilmoituksiin ja myöhemmin tilastotietoihin, mutta joka ei koskaan ole tyydyttänyt jäsenvaltioita. Meidän olisi pitänyt edistyä ohjelmassa tietojen saamiseksi ja toimintakehyksen tuntemiseksi, mikä olisi tehnyt korvausten ohella mahdolliseksi myös toivottuun alkuperämaassa kannettavan alv:n järjestelmään siirtymisen.
Välittömän verotuksen alalla ei myöskään käytetty tilaisuutta hyväksi verotuspolitiikan ja muun yhteisön politiikan välisen suhteen lujittamiseksi, kuten sanottiin tarkistuksessa, jota emme ole halunneet toistaa. Verotuspolitiikka on tunnetusti välineellistä näihin muihin toimintamalleihin nähden. Mainitsen vain kolme esimerkkiä. Komission jäsen tietää hyvin, että rahoituspalveluja koskevassa toimintasuunnitelmassa sanottiin, että olisi edettävä samanaikaisesti alan vapauttamisessa, valvonnassa ja tarkastusmääräyksissä, jotka ovat varsin tunnettuja Enron-tapauksen jälkeen, ja välittömien verojen yhdenmukaistamisessa, jotta vapauttaminen ei johtaisi rahoitustoimien keskittämiseen verotuksen kannalta suotuisampiin ympäristöihin tai valtioihin.
Mitä tulee kilpailusääntöihin, suhde verotuspolitiikkaan on ilmeinen, erityisesti valtiontukea koskevissa asioissa. Menettelysäännöissä, jotka ovat osa Montin pakettia, mainittiin verotukselliset vääristymät, jotka saattaisivat häiritä sisämarkkinoiden toimintaa. Kestävä kehitys, josta olemme keskustelleet, on tiiviisti sidoksissa energiaveroihin. Tämän vuoksi tarkistuksessamme suositellaan, että tietojenvaihtoa, tietämystä ja koulutusta koskevaa vaihto-ohjelmaa käytetään verotuspolitiikan ja muun unionin politiikan välisen tuntemuksen lisäämiseksi.
Komissio ei ole hyödyntänyt tätä tilaisuutta lisätäkseen tietämystä, jolloin olisi ollut mahdollista siirtyä alkuperämaassa kannettavan alv:n järjestelmään, mikä on edelleen kaikkien meidän kaipaamamme kadonnut paratiisi. Se ei myöskään ole käyttänyt hyväkseen tilaisuutta tietojen sekä verotuspolitiikan ja muun yhteisön politiikan välisen suhteen edistämiseksi.
Korostan kuitenkin, että ohjelman yleiset tavoitteet ovat hyviä: verotusjärjestelmien toiminnan ymmärtäminen ja hallintoviranomaisten välinen yhteistyö petosten torjumiseksi. Mielestäni ohjelman toteuttaminen on aloitettava mahdollisimman pian, minkä vuoksi, arvoisa komission jäsen, emme esitä ensimmäisessä käsittelyssä esittämiämme tarkistuksia uudelleen sovittelumenettelyn välttämiseksi. Näin ohjelma, jota komission jäsen varmasti hallinnoi erittäin taidokkaasti, voidaan aloittaa mahdollisimman pian.
Pidän itselläni oikeuden esittää muita tavoitteita muussa yhteydessä, mutta tällä hetkellä varovaisuus ja kiireellisyys ovat mielestäni tärkeämpiä kuin ohjelman arvo ja täydentäminen.
Arvoisa komission jäsen, toivotan onnea ohjelman täytäntöönpanoon.

Bolkestein
Arvoisa puhemies, esitän ensimmäiseksi komission kiitokset esittelijä García-Margallo y Marfilille hänen työstään ja erittäin avoimesta asenteestaan. Arvostamme sitä, että García-Margallo y Marfil päätti olla esittämättä uudelleen ehdotuksen ensimmäisessä käsittelyssä esitettyjä tarkistuksia.
Kuuntelin erittäin kiinnostuneena jäsen García-Margallo y Marfilin äskeistä puhetta. Monet hänen mainitsemistaan asioista ovat tärkeitä, mutta Fiscalis-ohjelman soveltamisala on tällä hetkellä hänen toivomaansa rajatumpi. On kuitenkin tärkeää, että ohjelma hyväksytään ennen nykyisen Fiscalis-ohjelman päättymistä 31. joulukuuta. Olen sen vuoksi iloinen, että ehdotus on saanut Euroopan parlamentin tuen toisessa käsittelyssä. Suhtaudun näin ollen erittäin myönteisesti talous- ja raha-asioiden valiokunnan esittelijän García-Margallo y Marfilin myönteiseen panokseen.
Kuten luultavasti tiedätte parlamentille osoitetusta neuvoston yhteistä kantaa koskevasta komission tiedonannosta, komissio suhtautuu myönteisesti siihen, että neuvosto tuki alkuperäisessä ehdotuksessa valittua yleistä lähestymistapaa. Komissio pani merkille, että neuvosto tuki nykyisessä Fiscalis-ohjelmassa parhaillaan toteutettavien toimien jatkamista. Komissio suhtautui erityisen myönteisesti neuvoston tukeen näiden toimien laajentamiseksi suoraan verotukseen.
Tiedonannossa kuitenkin pahoiteltiin budjetin supistamista komission alkuperäisen ehdotuksen mukaisesta 56 miljoonasta eurosta 44 miljoonaan euroon. Olen iloinen, että Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat päässeet sopuun, joten uusi ohjelma voidaan hyväksyä piakkoin. Kiitän tuesta parlamentin jäseniä ja erityisesti, kuten sanottu, García-Margallo y Marfilia.

Honeyball (PSE).
Arvoisa puhemies, minäkin suhtaudun myönteisesti mietinnössä saavutettuun Fiscalis-ohjelmaa koskevaan kehitykseen seuraavan viisivuotiskauden osalta. Suhtaudun erityisen myönteisesti yhteistä kantaa koskevaan lausuntoon ja haluan kiinnittää siihen erityistä huomiota. Kuten esittelijä mainitsi, siinä korostetaan, että kyseessä ei ole poliittinen ohjelma, vaan jäsenvaltioiden veroviranomaisten hallinnollisen yhteistyön tehostamiseksi tarkoitettu ohjelma. On tärkeää, että ilmaisemme tavoitteemme selkeästi. Puhumme nyt hallinnon tehostamisesta emmekä suinkaan verotuksen yhdenmukaistamisesta.
Kun ensimmäisen kerran ehdotettiin ohjelman laajentamista koskemaan välitöntä verotusta, varsinkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa oltiin huolestuneita siitä, että se johtaisi välittömän verotuksen yhdenmukaistamistoimenpiteisiin. Suhtaudumme sen vuoksi myönteisesti siihen, että yhteisessä kannassa sanotaan selvästi, ettei näin tule käymään.
Jos saan jälleen kerran puhua Yhdistyneen kuningaskunnan puolesta, suhtaudumme erityisen myönteisesti tähän, sillä olemme olleet Fiscalis-ohjelman aktiivisimpia käyttäjiä viime vuosina. Pidämme sitä hyvin arvokkaana, joten olisin varmasti huolissani, jos ohjelmaa jollain tavoin vahingoitettaisiin ja tiettyjen jäsenvaltioiden ohjelmaan osallistumista vaikeutettaisiin.
Ohjelmalla on paljon tarjottavaa. Siinä on aloitettu virkamiesten vaihto ja pidetty seminaareja yhteistä etua koskevista verotuskysymyksistä, järjestetty monenvälisiä valvontaharjoituksia, kehitetty ammatillista koulutusta, kuten tarkastustaitojen opetusta, tehostettu kielten opetusta sekä ylläpidetty ja kehitetty tiedotus- ja tiedonvaihtojärjestelmiä. Kaikki tämä on oikein hyvää ja siihen on suhtauduttava myönteisesti, sitä on jatkettava ja parannettava. Tällaisissa tilanteissa me pyrimme aina parantamaan järjestelmien toimintaa ja saamaan asiat toimimaan tehokkaammin. Se on toki kuulunut Fiscalis-ohjelman tavoitteisiin.
On näin ollen valitettavaa, kuten komission jäsen sanoi, että määrärahoja leikataan. Voimme vain toivoa, että nykyiset määrärahat riittävät viemään ohjelmaa eteenpäin. Kokonaisuutena suhtaudun siis myönteisesti yhteiseen kantaan ja siihen, että pääsemme ohjelmasta ilmeisesti sopimukseen ja pystymme laajentamaan sitä. Suhtaudun myönteisesti myös siihen, että olemme nyt täysin varmoja siitä, että kyse ei ole lainkaan verotuksen yhdenmukaistamisesta, vaan hallinnollisista järjestelmistä.

Santos (PSE).
Arvoisa puhemies, toimielinten välisen sopimuksen puuttuminen johtaisi arkaluontoiseen tilanteeseen, kuten esittelijä myönsi, sillä 1. tammikuuta 2003 voimaan tulevien uusien Fiscalis-puitteiden hyväksymisellä on kiire. On kuitenkin harmi, että neuvoston sopimus ja parlamentin kannat vahvistettiin vain vähimmäisajaksi. On muuten merkittävää, että vaikka myönnetään, että Fiscalis-ohjelman tavoitteena ei ole yhdenmukaistaa verolainsäädäntöä, komissio suhtautui myönteisesti siihen, että tämänsuuntainen lausunto sisällytettiin pöytäkirjaan. Vaikka Fiscalis-ohjelma voidaankin luokitella pelkäksi välineeksi, jolla lujitetaan hallinnollista yhteistyötä, Euroopan parlamentin ei kuitenkaan tarvitse olla huolissaan tämänkaltaisen ohjelman täytäntöönpanosta aiheutuvista poliittisista vaikutuksista.
Vaikka on totta, että veronkierrolla ja veropetoksilla on kullekin maalle ominainen kansallinen ulottuvuutensa, niillä on myös kasvava ylikansallinen ulottuvuus, mikä johtuu pitkälle kehittyneistä tekniikoista ja järjestelmistä. Unionin julkisen rahoituksen kannalta erityisen arkaluontoisena aikana näitä tekijöitä ei voida jättää huomiotta emmekä saa missään tapauksessa jättää käyttämättä hyväksi mahdollisuutta muuttaa ja parantaa verotustilannetta. Olisi lisättävä, että EU on historiallisen laajentumiskierroksen kynnyksellä, mikä merkitsee sitä, että erilaisia verotusmenettelyjä soveltavien uusien jäsenvaltioiden liittyessä nousee esiin myös uusia ja ennen näkemättömiä ongelmia.
Itse asiassa uudella ohjelmalla laajennetaan ohjelman soveltamisala kattamaan suoran verotuksen lisäksi ehdokasmaat. Verotusjärjestelmien toiminnan tehostaminen sisämarkkinoilla on sinällään kunnioitettava tavoite, mutta veronkierron ja veropetosten torjunta sekä perustan luominen mahdollisimman vähäisin yhdenmukaisuuksin ovat myös tilaisuuksia, joita ei pitäisi jättää käyttämättä. Olen sen vuoksi pahoillani, että komissio ei uskaltanut käyttää asiassa perustamissopimuksen 93 artiklaa vaan käytti 95 artiklaa. Kun otetaan huomioon luodut varannot ja tarve käynnistää uusi ohjelma, kannatan esittelijän suositusta.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.
(Istunto päättyi klo 23.45.)

