Istuntojakson avaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin 6. marraskuuta 1997 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Puhemies
Arvoisat läsnäolijat, minulla on ilo ilmoittaa teille, että Kiinan tasavallassa vapautettiin eilen, 16. päivä toisinajattelija herra Wei Jingsheng, jolle Euroopan parlamentti luovutti sananvapaudesta annettavan Saharovpalkinnon vuonna 1996 tunnustukseksi hänen taistelustaan demokratian ja ihmisoikeuksien puolesta.
Vaikka herra Wei Jingsheng vapautettiin, me emme saa unohtaa, että hänet pakotettiin lähtemään omasta maastaan ja että Kiinan vankilat ovat täynnä poliittisia vankeja.
Arvoisat läsnäolijat, toinen uutinen, joka minun on kerrottava teille, on valitettavasti surullinen ja pahaa mieltä aiheuttava uutinen: ääriryhmä on tulittanut Luxorissa kahta turistibussia. Tällä hetkellä arvellaan, että välikohtauksessa on menehtynyt 79 ihmistä, joiden joukossa on useampia saksalaisia ja ranskalaisia yhteisön kansalaisia. Olen varma siitä, että tulkitsen oikein parlamenttimme tuntoja ilmaistessani paheksuntamme tapahtuneen johdosta ja solidaarisuutemme uhreille, joiden perheille me lähetämme välittömästi parlamentin surunvalittelun tästä barbaarimaisesta teosta, samoin kuin kyseisen maan viranomaisille.

Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
6. marraskuuta 1997 pidetyn istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Corbett
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Parlamentin edellisen istuntojakson aikana yhdeksän Liverpoolin kannattajaa pidätettiin Strasbourgin stadionin ulkopuolella sattuneen välikohtauksen seurauksena. Kolme heistä tuomittiin kahdeksaksi kuukaudeksi vankeuteen. Ymmärrän kyllä täysin, että Ranskan viranomaiset tahtovat lähettää mahdollisille jalkapallohuligaaneille tiukan ja selvän viestin, että tällaista ei tulla hyväksymään ensi vuoden World Cupissa. Minun on kuitenkin sanottava, että mielestäni oli melkoisesti liioiteltua määrätä kahdeksan kuukauden vankilatuomio sellaisesta asiasta, joka oikeastaan oli aivan vähäpätöinen tappelunnujakka muutoin erittäin rauhallisen ottelun aikana ja jossa oli osallisina henkilöitä, joilla ei ole aiempia tuomioita eikä historiaa osallisuudesta vastaavanlaisiin tapahtumiin.
Herra puhemies, voisittekohan ottaa kanssani yhteyttä entiseen kollegaamme, Ranskan oikeusministeri Elisabeth Guigouhun, jotta hän tutkisi asiassa sovellettavaa oikeuskäytäntöä.
(Vaihtelevia reaktioita)

Puhemies
Herra Corbett, mielestäni puhemiehistön on ensimmäiseksi selvitettävä täsmällisesti, mitä on tapahtunut, ja se noudattaa luonnollisesti täysin kaikkien jäsenvaltioiden oikeudellista auktoriteettia. Te tiedätte, että parlamentti ei saa puuttua oikeudenkäyttöön liittyviin päätöksiin. Olen kuitenkin joka tapauksessa sitä mieltä, että jos on mahdollista saada aikaiseksi inhimillisempi ratkaisu, niin kaikki osapuolet hyväksyvät sen, mutta sen on tapahduttava luonnollisesti kunnioittamalla täysin tuomareiden riippumattomuutta.

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, neljä kuukautta sitten olin pyytänyt teitä tutkimaan, miten on mahdollista, että neuvoston puheenjohtajamaa oli sanonut Zimbabwen kokouksessa, ettei parlamentilla olisi mielipidettä eräästä asiasta; siellä oli kysymys CITES-yleissopimuksesta. Parlamentti oli erikseen hyväksynyt asian kiireelliseksi, sillä siis oli mielipide. Se oli myös siellä esillä, mutta kaikille kansainvälisille järjestöille ilmaistiin kanta, ettei meillä olisi mielipidettä. Olen täällä jo monesti kysynyt, miten tällainen voi olla mahdollista, ja pidän kiinni siitä, että saan vastauksen, koska alan vähitellen epäillä, että hyväksymme täällä yhä enemmän päätöslauselmia, jotka näköjään eivät saavuta vastaanottajia. Tällöin syntyy väistämättä se vaikutelma, että työskentelemme turhaan tai että meitä ei oteta vakavasti. Kumpaakaan en pidä oikeana, se suututtaa minua, ainakin minua henkilökohtaisesti! Pyydänkin teitä nyt päättäväisesti huolehtimaan vastauksen saamisesta, sillä tapaus on peräisin heinäkuulta, ja nyt elämme marraskuuta!

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Bloch von Blottnitz. Tiedustelen neuvostolta, miksi vastausta ei ole vielä annettu, ja me vaadimme sen antamista.

Díez de Rivera Icaza
Arvoisa puhemies, koska Madridin Barajasin lentokentän viranomaiset aiheuttavat jatkuvasti aikatauluongelmia Air Francen erikoislennolle, jolla saavutaan täysistuntoviikolle, olisin kiitollinen teille, herra puhemies, jos te voisitte ottaa meidän puolestamme yhteyttä kyseisen lentokentän viranomaisiin, jotta aikatauluongelma saataisiin lopullisesti ratkaistua. Haluan myös kiittää Air Francea - ja kiitokset se mielestäni ansaitseekin - kaikesta siitä uutteruudesta ja huomiosta, jota se osoitti, jotta me pääsimme ajoissa tämänpäiväiseen täysistuntoon.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Díez de Rivera. Vaikuttaa siltä, että ongelmia ei ole ainostaan yhden lentokentän viranomaisten kanssa vaan vastaavaa tapahtuu muuallakin. Sen vuoksi olen pyytänyt pääsihteeriä tutkimaan, mitä on todella tapahtunut, ja kun asia on selvitetty, me otamme yhteyttä aikataulumuutoksista vastuussa oleviin viranomaisiin.

McMillan-Scott
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Kiinaa koskevien kysymysten esittelijänä haluaisin viitata huomautuksiinne Wei Jingshengistä. Meidän olisi tietenkin muistettava myös se, että Kiinassa on yhä monia tuhansia ihmisiä vankilassa saman niin väitetyn rikoksen vuoksi.
Saharov-palkinto annetaan sananvapauden vuoksi. Viittaan asiaan, joka tuotiin tietoisuuteenne edellisessä Strasbourgin täysistunnossa ja joka koskee nyt kuuluisaa " Strasbourgin nelikkoa" - eräitä sosialistiryhmään kuuluvia kollegoitamme, joille oli annettu kielto olla puhumatta puolueensa eurovaaleja koskevasta valintamenettelystä...

Puhemies
Herra McMillan-Scott, asiasta vastaava valiokunta on tutkinut tämän aiheen. Päätös on tehty. Se ei ole esityslistalla eikä se ole täysistuntoon kuuluva aihe. Olen pahoillani, mutta en voi sallia teidän ottavan tätä aihetta uudelleen esille.

Andrews
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Kyseessä on tällä viikolla esiin otettava aihe, joka liittyy ihmisoikeuskysymyksiin, kysymys kansalaisten perusvapauksista...

Puhemies
Herra Andrews, ihmisoikeuskysymyksiä ei voida käsitellä täysistunnon tässä vaiheessa. Tiedän, että viittaatte McAliskeyhin. Jos tahdotte, otan kirjeenne ja kysyn, mitä on tekeillä. Jos tahdotte antaa minulle lisätietoja, se olisi hyvä asia. Me emme kuitenkaan voi tuhlata nyt aikaamme kysymyksiin, jotka eivät liity esityslistaan.

Dupuis
Arvoisa puhemies, kiitän teitä herra Wei Jingshengiä koskevista sanoistanne. Kun kerran hän ei voinut henkilökohtaisesti vastaanottaa palkintoa viime vuonna, ettekö voisi ottaa häntä mukaan seuraavassa istuntojaksossa pidettävään seremoniaan, jolloin jaetaan Saharov-palkinto rouva Ghezalille?

Puhemies
Kiitos, herra Dupuis, puhun siitä puhemieskonferenssin kanssa. Valitsemme parhaan ajankohdan ottaa herra Wei Jingshengin vastaan, koska Saharov-palkinnon luovutti hänelle eräs kolmas henkilö. Yritämme kuitenkin ottaa hänet vastaan täällä mahdollisimman sopivana ajankohtana.

McGowan
Arvoisa puhemies, haluaisin lausua lyhyesti ajatukseni aiheesta, jota sallitte herra Corbettin kommentoida. Kiitokset siitä, että sanoitte tutkivanne tätä asiaa. Olen samaa mieltä siitä, mitä sanoitte eri jäsenvaltioiden oikeuslaitoksista, mutta sanoisin, että jalkapalloilun kannattajat kautta Euroopan saavat erittäin huonoa kohtelua sekä poliisin että tuomioistuinten taholta. Haluaisin myös huomauttaa, että tuomioistuinten ja poliisin käytöstä arvostellaan paljon pidättyväisemmin monin paikoin maailmaa meidän ihmisoikeuskeskustelujemme aikana joka kuukausi Strasbourgissa. Pyydän pitämään sen mielessä.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron tämän päivän ja huomisen istunnon esityslistasta. Siinä mainitaan, että se aikataulun osa, joka alkaa tänä iltana kello 19.00 ja on huomenna kello 17.30 ja 19.00 välillä, on varattu parlamentin valiokuntien kiireellisille kokouksille, joihin te itse olette antanut luvan, herra puhemies.
Panen merkille, että tämä menettelytapa on uusi siihen verrattuna, miten meneteltiin aikaisempien esityslistojen kohdalla. Luulen ymmärtäväni, että tämä on seurausta 1. lokakuuta annetusta tuomioistuimen tuomiosta. Totean siis, että te sovellatte jo tänä vuonna, vuonna 1997, tuomioistuimen tuomiota lokakuulta 1997. Olisin halunnut, että näin tehtäisiin myös vuoden 1997 istuntokalenterimme osalta. Panen merkille siis, että te sovellatte tuomioistuimen tämän tuomion kyseisiä kohtia eri tavalla.

Puhemies
Ei, herra Fabre-Aubrespy, en ole soveltanut kohtia eri tavalla. Puhemieskonferenssi teki päätelmät tästä tuomiosta: yhtäältä ei ollut käytännössä mahdollista, kuten jo tiedätte, järjestää ylimääräistä istuntoa marraskuun aikana Strasbourgissa, mutta toisaalta konferenssi halusi noudattaa tarkasti valiokuntien kokouksia koskevaa Edinburghin päätöstä.
Puhemieskonferenssi hyväksyi siis järjestelmän, joka rajoittaa valiokuntien kokoukset Strasbourgissa siihen vähimmäismäärään, joka on välttämätön täysistunnon käsittelyjen kannalta. Tätä järjestelmää sovelletaan vaaditun tinkimättömästi. Vielä tämän kerran osalta olemme siirtymävaiheen tilanteessa. Toivottavasti ensi istunnon aikana valiokuntien kokouksia on vielä vähemmän.

Gallagher
Arvoisa puhemies, en voi ymmärtää, kuinka voitte olla ottamatta huomioon sellaisen irlantilaisen henkilön oikeuksia, joka on ollut brittiläisessä vankilassa 12 kuukautta ilman, että häntä vastaan olisi nostettu syytteitä, ja silti kuuntelette brittiläisiä jäseniä, jotka ottavat esiin kysymyksen neljästä Liverpoolin kannattajasta, jotka ovat vankilassa Strasbourgissa. Ehdottaisin, että meillä olisi oltava oikeus ottaa esiin maamme kansalaista koskeva aihe, ja sanoisin kunnioittavasti parlamentin jäsenille, että heidän olisi pitänyt olla Brysselissä viime lauantai-iltana, jolloin 10 000 irlantilaisen kannattajan kanssa ei ollut minkäänlaisia ongelmia. Ja vaikka ongelmia olisi esiintynyt, emme puhuisi niistä tässä parlamentissa.

Puhemies
Herra Gallagher, meidän ei minun mielestäni pidä puuttua asiaan, joka ei tällä hetkellä kuulu meidän toimivaltaamme. Sanoin jo, että asia selvitetään tarkasti.

Käsittelyjärjestys
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana käsittelyjärjestys.
Puhemieskonferenssin työjärjestyksen 95 artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu.
On ehdotettu seuraavia muutoksia:
Maanantai:

Puhemies
Kolmannesta ilmastonmuutosta käsittelevästä Kioton konferenssista annettavien julkilausumien osalta ilmoitan läsnäolijoille, että määräaikoja on pidennetty seuraavasti: päätöslauselmaesitykset tänä iltana klo 19.00 mennessä, tarkistukset ja yhteiset päätöslauselmaesitykset huomenna tiistaina klo 16.00 mennessä.
Äänestys toimitetaan torstaina.
Tiistai ja keskiviikko: ei muutoksia
Torstai:

Puhemies
UPE-ryhmä on pyytänyt, että Scapagninin tutkimusvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-308/97) energiapolitiikkaa ja energia-alan toimia koskevasta komission tiedonannosta merkitään sopivampaan kohtaan tiistain, keskiviikon tai torstain esityslistalle.
Scapagninilla on puheenvuoro pyynnön perustelemiseksi.

Scapagnini
Arvoisa puhemies, kiitän teitä siitä, että annoitte minulle puheenvuoron tästä asiasta. Haluaisin korostaa, että TUTK-valiokunnan puheenjohtajana minun on pitänyt useita kertoja ja myös kirjeitse valitella sitä, että tutkimusta ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietinnöillä on tapana päätyä omituisiin käsittelyaikoihin: joko myöhäiseen iltaan tai istuntojaksojen äärilaidoille. Tästä on kyse myös tänään, jolloin meidän pitäisi käsitellä tätä energiapolitiikkaa ja energia-alan toimia koskevaa tärkeää mietintöä.
Herra puhemies, havaittuani kuitenkin esityslistan olevan äärimmäisen tiivis pyytäisin - jos se sopii teille - että mietintö lykätään myöhemmälle istuntojaksolle, jos - sanon tämän kaikella kunnioituksella mutta painokkaasti - sitä tällöin voitaisiin käsitellä sopivampaan aikaan. Me olisimme siis valmiita lykkäämään mietinnön myöhemmälle istuntojaksolle, koska tilanne näyttää minusta olevan todella kriittinen, kunhan vain - kuten sanoin - mietinnön käsittelyajankohta olisi sopivampi.

Puhemies
Herra Scapagnini, pyydättekö te mietintönne merkitsemistä jollekin muulle päivälle tällä viikolla vai sen lykkäämistä myöhemmälle istuntojaksolle?

Scapagnini
Arvoisa puhemies, ensisijainen ehdotuksemme on se, että mietintö siirretään sopivampaan ajankohtaan tiistaina tai keskiviikkona. Siinä tapauksessa, että se ei ole mahdollista, me ehdotamme toisena vaihtoehtona sitä, että mietintö lykätään sopivaan ajankohtaan myöhemmälle istuntojaksolle.

von Habsburg
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista mielipiteeni sitä vastaan, sillä tämä mietintö on hyvä, ja olisi vahinko, jos sen käsittelyä siirrettäisiin. Lienee samantekevää, tapahtuuko käsittely nyt keskiviikkona vai torstaina. En myöskään näe mitään syytä, miksi mietinnön käsittelyä tulisi siirtää. Pyydän sen vuoksi, ettei sitä siirretä.

Green
Arvoisa puhemies, ymmärrän herra Scapagninin näkökohdan, mutta sen esille tuomiseen ei ole aikaa ilman, että katkaisisimme joitakin erittäin tärkeitä keskusteluja, jotka jo ovat esityslistalla. Ryhmäni kannattaisi asian käsittelemistä myöhemmän istuntojakson aikana, jos Scapagnini ei ole tyytyväinen sen käsittelyajankohtaan esityslistalla tässä kuussa.

Puhemies
Selvä, kuultuamme nämä asiat toimitan nyt äänestyksen Scapagninin mietinnön merkitsemisestä keskiviikon esityslistalle.
(Parlamentti hylkäsi pyynnön.)

Puhemies
Toimitan nyt äänestyksen Scapagninin mietinnön lykkäämisestä.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)

Green
Kun otetaan huomioon se seikka, että esityslistalla on nyt tilaa, muistanette keskustelun puhemieskonferenssissa Euroopan sosiaalirahastoa koskevasta Jönsin mietinnöstä, joka oli alun perin tarkoitettu tämän kuukauden esityslistalle mutta joka oli jätettävä pois, koska sille ei ollut tilaa. Ehkä voisimme nyt ottaa tämän mietinnön mukaan. Ymmärtääkseni valiokunnan puheenjohtajalle ja esittelijälle sopii, että mietintö sijoitetaan tuolle paikalle torstain esityslistalle.

Puhemies
Rouva Green siis pyytää, että Euroopan sosiaalirahaston tulevaisuutta käsittelevä Jönsin mietintö merkitään esityslistalle Scapagninin mietinnön lykkäämisen johdosta vapautuneeseen kohtaan.
Haluaako joku käyttää puheenvuoron rouva Greenin pyynnön puolesta?

Hughes
Arvoisa puhemies, haluaisin kannattaa ehdotusta. Komissio esittää oman tiedonantonsa sosiaalirahaston tulevaisuudesta vuodenvaihteessa. Jos aiomme vaikuttaa siihen omalla valiokunta-aloitteisella mietinnöllämme, se on ehdottomasti hyväksyttävä tällä viikolla. Sitä ei ehditä ottaa lainkaan huomioon, jos hyväksymme sen vasta joulukuussa. Kannatan voimakkaasti tätä ehdotusta.

Puhemies
Koska kukaan ei halua käyttää puheenvuoroa pyyntöä vastaan, siirrymme välittömästi äänestykseen Jönsin mietinnön merkitsemisestä torstain esityslistalle.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)

Gutiérrez Díaz
Arvoisa puhemies, huomaan, että teidän meille esittämässänne esityslistaluonnoksessa ei ole ilmoitettu aikaa neuvoston kyselytunnille, joka pidetään - tavanomaisena pitämäni käytännön mukaisesti, joka perustuu myös neuvoston kanssa tehtyyn sopimukseen - tavallisesti keskiviikkona klo 17.30-19.00. Kyselytunnin tavanomaista ajankohtaa on siirretty tärkeän Méndez de Vigon ja Tsatsosin mietinnöstä toimitettavan äänestyksen vuoksi, ja siinä yhteydessä mainitaan ainoastaan, että neuvoston kyselytunti pidetään äänestyksen jälkeen. Tällainen ylimalkaisuus ei mielestäni vastaa parlamenttimme jäsenten neuvoston kyselytunnille antamaa arvostusta eikä kunnioitustamme neuvostoa kohtaan, jonka on tiedettävä, mihin aikaan ja missä vaiheessa me esitämme sille kysymyksiä.
Tästä syystä, herra puhemies, olen hämmästynyt siitä, miten epäselvällä tavalla asia on ilmoitettu esityslistalla.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Gutiérrez. Juuri kyselytunnin merkityksen vuoksi ja siksi, että kyselytunnin ajankohta oli sovitettava yhteen vähintään yhtä tärkeän keskustelun kanssa - koska kyseessä oli parlamentin kanta Amsterdamin sopimuksesta, puhemieskonferenssi päätti jatkaa iltapäivän istuntoa - kuten voitte todeta esityslistalta - klo 20.00 asti. Jos siis arvioidaan, että Méndez de Vigon ja Tsatsosin mietinnöstä toimitettavaan äänestykseen kuluu noin puolitoista tuntia, niin kyselytuntia varten jää tavanomainen aika, kun se pidetään klo 18.30-20.00.
Koska voimme joka tapauksessa olettaa, että neuvosto on hyvin kiinnostunut Méndez de Vigon ja Tsatsosin mietinnön äänestyksestä, niin on loogista, että se on läsnä täysistunnossa äänestyksen aikana, jolloin parlamentin jäsenet voivat esittää sille asiaa koskevia ehdotuksia.
Ymmärrän, että tämä ei ole ideaali ratkaisu, mutta se on ainut tapa sovittaa yhteen kaksi erittäin tärkeää aihetta, jotka oli saatava mahtumaan jo ennestäänkin tiiviiseen istuntoon.

Posselt
Arvoisa puhemies, haluaisin tukea herra Gutiérrez Díazia, joka aina toimii kyselytuntien puheenjohtajana erinomaisella tavalla. Oikeus tehdä kysymyksiä on yksi olennaisista parlamentaarisista oikeuksista. Mutta se on viime vuosina rappeutunut. Aikaisemmin meillä oli yöistunnon alussa puolitoista tuntia aikaa neuvoston kanssa. Tuo aika oli aina koskematon, ja sitä noudatettiin tarkasti. Sen jälkeen kun kyselytunti siirrettiin iltapäivään, on miltei joka istunnossa käynyt niin, että kyselytuntia on lyhennetty täysistunnon viivästymisen vuoksi. Joka kerta on sanottu, että kysymyksessä olisi poikkeustapaus. Minusta tuntuu, että jo vuoden ajan on joka kuukausi ollut kysymys poikkeuksesta! Kyselytunti voidaan kaikessa rauhassa asettaa loppuun, minulla ei ehdottomasti ole mitään sitä vastaan, tai myös yöistuntoon - neuvostokin voisi kerran tulla yöistuntoon - mutta olen sitä mieltä, että meidän olisi todellakin pidettävä tiukasti kiinni näistä puolestatoista tunnista. Kyselytunnin ajan pitää olla ehdottomasti koskematon! Tällöin se voidaan kaikessa rauhassa asettaa istunnon loppuun ja sanoa neuvostolle, että se saa kyllä hätätilassa istua kaksikymmentä minuuttia pitempään!

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, sanon Posseltille: emme ole kuulleet kysymystä puolueryhmässämme, koska silloin olisin voinut selittää teille, että olemme nähneet erittäin paljon vaivaa pystyäksemme ylipäätään säilyttämään neuvoston kyselytunnin. Se on vain siirtynyt hiukan myöhäisemmäksi.

Puhemies
Kyselytuntia siirrettiin ainoastaan tunnilla. Minun pitäisi kertoa teille, herra Posselt, mitä jotkut ulkoministerit ovat kertoneet minulle siitä, millaisen kuvan parlamentin avuliaisuudesta ja arvovallasta saa, kun osallistuu yöllä pidettävälle neuvoston kyselytunnille. Mielestäni on parasta olla kertomatta sitä julkisesti.
Perjantai: ei muutoksia
(Käsittelyjärjestys vahvistettiin näin muutettuna.)

Ilmaston muutokset
Puhemies
Seuraavana asiana esityslistalla on yhteiskeskustelu seuraavista asiakirjoista:
Linkohrin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0343/97) ilmastonmuutosta ja energiapolitiikkaa koskevasta komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle (KOM(97)0196 - C4-0232/97), -neuvoston ja komission julkilausumat kolmannesta ilmastonmuutosta käsittelevästä konferenssista (Kioto, joulukuu 1997).
Linkohr
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Ainoa, mitä voidaan sanoa, kun sali tyhjenee, on, että kasvihuoneilmiö meidän tiloissamme tällöin jonkin verran vähenee, mutta vain tässä tilassa.
Ja sitten itse asiaan: Matkalla Kiotoon - tämän haluaisin sanoa komissiolle - eurooppalaiset ovat menetelleet suhteellisen rohkeasti. Haluan mainita tämän esitykseni alussa, ja siitä myös te ansaitsette kiitoksen. Jos kuitenkin tarkastelemme todellisuutta, emmekä painettua sanaa, täytyy tähän vielä lisätä jotakin. Mikäli ilmastotutkijat ovat oikeassa, meidän täytyy maailmanlaajuisesti vähentää CO2 -päästöt vuoteen 2050 mennessä 10 miljardiin tonniin. Tänä päivänä ne ovat noin 22 miljardia tonnia, ja jos oletamme, että ensi vuosisadan puoliväliin mennessä maata kansoittaa 10 miljardia ihmistä, silloin jokainen maapallon asukas saa tuottaa enintään tonnin CO2 -päästöjä.
EU: ssa keskimääräinen arvo on tänä päivänä 8, 4 tonnia, Saksassa 11 tonnia ja Tanskassa 12 tonnia. Jos nyt oletamme, että myös ilmastopolitiikassa pätee yhdenvertaisuusperiaate, eurooppalaisten täytyy kahden sukupolven aikana vähentää CO2 -päästöt kahdeksasosaan, saksalaisten yhdestoistaosaan ja tanskalaisten kahdestoistaosaan nykytasosta. Tosiasiassa kuitenkin CO2 : n ja muiden kasvihuonekaasujen päästöt lisääntyvät, ja useimmat skenaariot lähtevät siitä, että vuonna 2000 EU: n alueella CO2 -päästöjä on 5 % enemmän kuin vuonna 1990. Ainoat poikkeukset 15 jäsenvaltion joukossa ovat Iso-Britannia, koska se on alkanut jo aikaisessa vaiheessa korvata kivihiiltä kaasulla, ja Saksa, koska yhdistymisen johdosta tilasto on vääristynyt.
CO2 -päästöjen vähenemisen Saksassa on aiheuttanut pääasiassa itäisen Saksan teollisuuden alasajo. Läntisessä Saksassa päästöt edelleen lisääntyvät. Niinpä CO2 -päästöt lisääntyvät edelleen vuoteen 2010 mennessä, ellei mitään olennaista muutosta tapahdu, ja maailmanlaajuisesti tulemme luultavasti lähestymään jopa 32 miljardia tonnia CO2 -päästöjä.
Ellei sitten, kuten olen todennut, peräsintä kiireesti käännetä. Ja sen, että tämä on mahdollista, osoittavat vuodet 75-85. Energiankulutuksen osuus suhteessa bruttokansantuotteeseen laski silloin 20 %. Koska kuitenkin silloin energia - tarkoitetaan maaöljyä - jälleen halpeni, oli tehokkuuden nousu seuraavina 10 vuotena enää vain 5 %. Tästä saamme sen opetuksen, että alhainen energian hinta estää aktiivisen ilmastopolitiikan. Tämä on taloudellisesti ja sosiaalisesti katkeraa, mutta totta: Vain kallista energiaa säästetään! Emme voi välttyä yhteisönlaajuiselta energiaverolta. Se joka ei tätä halua - vaikkakin ymmärrän häntä - älköön puhuko ympäristöpolitiikasta.
Euroopan unioni - tarkoitan neuvostoa ja komissiota - ovat menetelleet melko rohkeasti, kuten jo on mainittu. Ne ovat luvanneet alentaa CO2 -päästöjä vuoteen 2010 mennessä 15 %: lla. Mutta rohkeutemme näyttää minusta - ja se ei ainoastaan näytä siltä - vain näytellyltä. Ekologisesta verouudistuksesta olemme kauempana kuin koskaan. Toki aina vannotaan uusiutuvien energiamuotojen nimeen, mutta niiden osuus energiantuotannosta kasvaa liian hitaasti, neuvosto karsii tukiohjelmia. Mainitsen tässä vain turhat ponnistelumme THERMIE II: n hyväksi.
Vapaaehtoiset toimenpiteet, kuten green pricing ja teollisuuden oma sitoutuminen, ovat varmasti avuksi, mutta eivät lähestulkoonkaan riitä. Myöskään Berliinissä suositeltu yhteinen täytäntöönpano (joint implementation) ei päässyt alkua pidemmälle. Tähän päivään mennessä puuttuu selviä suosituksia sen suhteen, että yhteinen täytäntöönpano voitaisiin erottaa pelkästä vientikaupasta. USA: n ehdottamat päästöjä koskevat todistukset eivät saa neuvostossa osakseen suurta suosiota; tässä yhteydessä suosittelen, että siitä huolimatta tutkimme tätä ehdotusta vakavasti.
Niinpä komission ja neuvoston ehdotukset ovat, niin valitettavalta kuin se minusta tuntuukin, pelkkää propagandaa, niin kauan kuin niitä ei seuraa mitattavissa olevia toimenpiteitä. Missä nämä viipyvät? Lehdistöstä saamme jopa lukea, että komissio on valmis peruuttamaan ehdotuksiaan.
Se, mistä on kysymys Euroopan parlamentin tai sen tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan päätöksenteossa, on yksinkertaisesti seuraava seikka: Me tarvitsemme kestäviä ja kunnianhimoisia tavoitteita, meidän on otettava päämääräksemme alentaa kasvihuonekaasuja tuntuvasti kiinteällä aikavälillä, ja me asetumme tällöin puolustamaan sitä, että tätä sitoumusta myös noudatetaan maailmanlaajuisesti. Jos sitoumusta ei noudateta, tulisi sanktioiden olla mahdollisia. Tätä varten ehdotammekin kansainvälistä ilmastovirastoa. Tämä on lausunnon ydin, ja sen puolelle haluan saada myös parlamentin!

Lahure
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Berliinin mandaatin neuvotteluryhmän kahdeksatta istuntoa (AGBM), joka päättyi äskettäin Bonnissa kahden viikon tiiviiden neuvottelujen jälkeen, ei voi pitää menestyksenä.
Edistysaskeleet olivat hyvin rajallisia ja koskivat ainoastaan melko toisarvoisia aiheita. Voidaan kuitenkin sanoa, että joitakin kantoja on selvennetty, varsinkin sen jälkeen, kun Yhdysvallat ja Japani tekivät melko selvästi eriteltyjä ehdotuksia. Yhdysvaltain kannanotto oli varmasti AGBM-istunnon huomiota herättävin tapahtuma. Presidentti Clinton ilmaisi puheessaan olevansa tietoinen ilmastonmuutosta koskevan ongelman vakavuudesta ja vastuusta, joka siitä seuraa. Analyysi, jonka hän teki niistä suurista mahdollisuuksista vähentää kasvihuonekaasupäästöjä alennetuin kustannuksin teollisuusmaissa siten, että parannetaan energiatehokkuutta ja karsitaan tuhlausta, oli myös seikka, josta olemme samaa mieltä Euroopan unionissa. Voimme kuitenkin vain valittaa sitä, että tämä analyysi ei johda sellaisten tavoitteiden määräämiseen, jotka sopivat ilmastonmuutoksen aiheuttamiin haasteisiin.
Yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat vahvistaneet uudelleen neuvottelukantansa teollisuusmaille asetettujen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteiden osalta: 7, 5 % vuoteen 2005 mennessä ja 15 % vuoteen 2010 mennessä. Ryhmä-77 ja Kiina, siis sopimuspuolten laaja enemmistö, tukevat näitä tavoitteita. On kuitenkin huomattava, että G77-maat vaativat myös kaikkia teollisuusmaita vähentämään päästöjään 35 % vuoteen 2020 mennessä.
Yhteisö on myös edelleen sitä mieltä, että yhteinen politiikka ja yhteiset toimenpiteet ovat välttämättömiä. Ehdottamamme vähennykset ovat, olemme siitä edelleen vakuuttuneita, tarpeellisia ja sekä teknisesti että taloudellisesti toteutettavissa olevia. Komissio määrittää tiedonannossaan yhteisön lähestymistavan Kioton konferenssia varten ja tuo siinä esille arvokkaita seikkoja tästä asiasta. Yhdysvaltain ja Japanin tekemille ehdotuksille, joista muut sopimuspuolet, kuten Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti ovat samaa mieltä, on yhteistä se, että niissä korostetaan joustavuusseikkoja.
Samalla kun tunnustamme, että joustavuus voi edesauttaa kaikkien kannalta hyväksyttävän ratkaisun tekemistä Kiotossa, olemme ilmoittaneet selvästi, että ennakkoehto joustavuusseikkojen mahdolliselle hyväksynnälle on riittävän kunnianhimoisten tavoitteiden olemassaolo.
Mitä tulee tässä yhteydessä tutkittaviin joustavuusseikkoihin, niin 16. lokakuuta kokoontunut neuvosto oli jo osoittanut olevansa halukas harkitsemaan budjettikausia perus- tai viitevuosien asemesta, kuitenkin sillä ehdolla, että se ei viivästytä toimintaa. Selvästi sanoen tämä tarkoittaa sitä, että perustana olevien vuosien on oltava niitä, jotka on määritelty Berliinin mandaatissa, ja että kausien on oltava lyhyitä, enintään viiden vuoden pituisia. Sen lisäksi Euroopan unioni hyväksyy myös sen, että perusvuosi valitaan joustavasti niiden pöytäkirjan sitoumusten osalta, jotka niiden maiden on täytettävä, joiden talous on siirtymävaiheessa, korostaen kuitenkin samalla, että tämä joustavuus ei saa olla rajatonta.
Samassa hengessä päästöoikeuksia koskeva mahdollinen kaupankäynti olisi alistettava varmistustoimenpiteille, jotta voitaisiin välttää varsinkin kuumailmakauppa, sen päästötason perusteella, joka oli saavutettu ennen tämän kaupan alkua. Sen lisäksi tämän kaupan olisi mielestämme edustettava ainoastaan rajallista osuutta päästöistä ja kansainvälisen ja avoimen järjestelyn olisi ohjattava sitä. Varmistustoimenpiteitä, jotka olisivat myös tiukat, sovellettaisiin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi tarkoitettujen ehdotusten mahdolliseen yhteiseen täytäntöönpanoon pöytäkirjan hyväksyneiden sopimuspuolten välillä.
Viimeinen seikka, jota jotkut sopimuspuolet voimakkaasti painottavat, olisi kasvihuonekaasun nielujen huomioon ottaminen. Vaikka emme suljekaan pois tätä mahdollisuutta, myönnämme avoimesti vaikeuden laatia sopivia menetelmiä ja kannatamme tämän ongelman siirtämistä myöhempään ajankohtaan, sen jälkeen kun tarpeelliset yksityiskohtaiset säännöt on laadittu. Lopuksi, mitä tulee kehitysmaiden täytettävänä oleviin sitoumuksiin, ja kannustaen tietysti maita, jotka eivät ole pöytäkirjan sopimuspuolia, hyväksymään vapaaehtoisia sitoumuksia, emme voi tukea muiden sopimuspuolten esittämiä vaatimuksia, joiden tarkoituksena on jo nyt pakottaa nämä kehitysmaat sitoviin velvoitteisiin. On selvää, että tällaiset velvoitteet ovat Berliinin mandaatin ulkopuolella, jonka on pysyttävä toimintamme ohjenuorana.
Olemme kuitenkin sitä mieltä, että tässä yhteydessä olisi tarkistettava sopimuspuolten velvoitteita, kuten ilmastonmuutosta koskevassa puitesopimuksessa määrätään. Tämän tarkistuksen olisi oltava luonteeltaan melko yleinen ja se olisi tehtävä kaikkien seikkojen huolellisen analyysin perusteella riippumatta siitä, hyväksytäänkö pöytäkirja. Tämä prosessi voitaisiin aloittaa sopimuspuolten Kioton konferenssissa, jossa voitaisiin antaa suuntaviivoja tällaiselle tarkistukselle.
Mitä tulee lopulta Euroopan "kuplaa" koskevaan kysymykseen, muistutetaan, että neuvoston maaliskuun kokous oli päättänyt jäsenmaiden välisestä kustannusten jaosta 15 %: n vähentämistavoitteen sisällä, joka on ehdotettu saavutettavaksi vuoteen 2010 mennessä. 16. lokakuuta kokoontunut neuvosto sopi tekstistä, jonka yhteisö ja jäsenvaltiot ehdottivat viime neuvottelujen aikana ja jonka tavoitteena on selventää vastuukysymyksiä sen tapauksen varalta, että yhteisö ei kokonaisuudessaan saavuttaisi tavoitetta. Sen lisäksi tekstissä määrätään muiden pöytäkirjan hyväksyneiden sopimuspuolten osalta mahdollisuudesta muodostaa yhdessä "kuplia" , joissa on samanlaisia sitoumuksia kuin Euroopan unionilla.
Arvostelu yhteisöä vastaan kuitenkin jatkuu, ja se perustuu varsinkin siihen, että neuvoston päättämä kustannusten jako (burden sharing) johtaa suuriin eroavuuksiin ponnisteluissa, joita jäsenvaltioiden on saatava aikaan. On selvää, että tämä arvostelu on hyvin suurelta osin omahyväistä. Puitesopimuksessa määrätään varta vasten yhteisön kaltaisten järjestöjen tapauksesta, siltä osin kuin jäsenvaltiot ovat muodollisesti siirtäneet toimivaltansa järjestölle, siis yhteisölle, niissä asioissa, joita pöytäkirjassa käsitellään.
Yhteisölle kuuluu sen varmistaminen, että yhteistä tavoitetta noudatetaan, vaikka avoimuuden vuoksi ehdotamme, että kustannusten jaosta ilmoitettaisiin virallisesti pöytäkirjan ratifioinnin yhteydessä. Yhteisön velvollisuutena on tehdä kantansa selväksi ja tukea omaleimaisuuttaan ja olla ylpeä siitä tiennäyttäjän osastaan, joka sillä edelleen on tässä prosessissa.
Bonnissa pidetyn AGBM-istunnon jälkeen on pidetty lukuisia ministeritason kokouksia, jotta prosessissa edistyttäisiin. 4. marraskuuta meillä oli Yhdysvaltain ulkoministeriössä Washingtonissa tapaaminen, jota seurasivat kokoukset senaattori Byrdin kanssa samoin kuin energiaministerin kanssa. Tämä kokous, joka sujui hyvin myönteisessä ilmapiirissä, antoi molemmille osapuolille mahdollisuuden ymmärtää paremmin toistensa kantoja ja nähdä, kuinka kumpikin niihin päätyi. Tässä vaiheessa Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin vähentämistavoitteet eivät edelleenkään ole lähestyneet toisiaan, varsinkin kun Yhdysvallat luottaa siihen, että se voi käyttää joustavuusmekanismeja, kuten päästökauppaa ja yhteistä täytäntöönpanoa, saavuttaakseen päästöjen vakauttamistavoitteensa vuosina 2008-2012 vuoden 1990 päästöjen tasolle. Yhdysvallat haluaa myös, että avainasemassa olevat kehitysmaat, kuten Kiina ja Intia, otettaisiin prosessiin mukaan silläkin uhalla, että sitovia oikeudellisia velvoitteita ei hyväksytä.
Euroopan unioni on jälleen esittänyt selvästi kantansa ja tehnyt tiettäväksi Yhdysvalloille, että meidän mielestämme pelkkä vakauttaminen ei tarjoa riittävää poliittista ja moraalista perustaa, jotta kehitysmaat saataisiin vakuuttuneiksi osallistumaan jo nyt prosessiin.
Euroopan unioni on sitä paitsi myös edelleen vakuuttunut siitä, että joustavuusmekanismeja ja varsinkin päästöoikeuksia koskevaa kauppaa pitäisi soveltaa ainoastaan sillä ehdolla, että meillä on kunnianhimoisia tavoitteita, joihin on päästävä erityisesti kotimaisten toimien ansiosta.
Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat sopineet jatkavansa kahdenkeskisiä neuvotteluja kaikilla tasoilla tulevina päivinä. Ensimmäinen tilaisuus tähän tarjoutui Tokion konferenssissa 8. ja 9. marraskuuta.
Kolme tärkeintä alaa, joista keskusteltiin, koskivat joustavuuden tavoitteita ja piirteitä, politiikkoja ja toimia sekä kehitysmaita. Vähentämis- ja rajoittamistavoitteista keskusteltaessa ilmeni, että käytännössä kaikkien osallistujien mielestä niiden on oltava oikeudellisesti sitovia. Mielipide-eroja kuitenkin on siitä, milloin toiminnan on alettava, varsinkin vuotta 2000 koskevan tavoitteen osalta.
Tällä hetkellä käsiteltävänä olevat vähentämisehdotukset vaihtelevat nollan (vakauttaminen) ja 15 % välillä vuoden 1990 tasosta. Vielä on tehtävä päätös nielujen mukaan ottamisesta ja käsiteltävien kaasujen määrästä.
Osallistujilla oli myös erilaisia mielipiteitä Kiotossa neuvoteltavasta valinnasta: yhteiset tavoitteet, Euroopan unionin ja Yhdysvaltain ehdotus vai tavoitteiden erilaistaminen.
Lopuksi, voidaan muistaa, että myös tässä asiassa keskusteluja käytiin hyvin myönteisessä ja rakentavassa ilmapiirissä: kaikki toivovat, että Kioton konferenssi onnistuu. Paljon on kuitenkin yhä mielipide-eroja erittäin tärkeistä kohdista ja poliittista tahtoa tarvitaan kaikkien ongelmien ratkaisemiseksi niiden muutamien päivien aikana, jotka meillä on jäljellä.
Uskon vilpittömästi, että on yhä mahdollista tehdä sopimus Kiotossa, mutta on vältettävä sitä, että ajan vähyyden aiheuttamassa paineessa emme tee sopimusta mihin hintaan hyvänsä. Euroopan unioni on yhä vakuuttunut siitä, että kaikkien teollisuusmaiden on hyväksyttävä sellaiset kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteet, jotka ovat oikeudellisesti sitovia ja kunnianhimoisia. Niinpä toiminnan aloittamisessa ei saa viivytellä.
Olen suunnitellut, että Euroopan unionin ympäristöministerit pitävät epävirallisen kokouksen 7. joulukuuta Kiotossa tehdäkseen tilannearvion ja lyödäkseen lukkoon tulevien neuvottelujen kulun.
Sillä välin meidän on ponnisteltava kaikin tarpeellisin tavoin voidaksemme jatkaa muiden avainasemassa olevien sopimuspuolten kanssa käytäviä keskusteluja ja miettiäksemme, kuinka yksimielisyys voidaan löytää.
Lopuksi, ja riippumatta Kioton tuloksesta, Euroopan unionin on päätettävä 6. joulukuuta pidettävässä tavallisessa kokouksessaan, voidaanko sen omaa neuvotteluesitystä muuttaa yksipuoliseksi järjestelyksi, jos muut sopimuspuolet eivät voi hyväksyä tavoiteltavia vähennyksiä. Euroopan unionin on myös päätettävä tässä yhteydessä tulevaisuudessa toteutettavista toimenpiteistä saavuttaakseen nämä tavoitteet.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, olen erittäin iloinen siitä, että parlamentti on tässä kokouksessa herra Linkohrin mietinnön ja herra Pimentan ilmastonmuutoksia koskevien ehdotusten innoittamana halunnut keskustella ilmastonmuutoksista. Molemmat ehdotukset tukevat EU: n neuvotteluasemaa, ja niissä myönnettiin, että tarvitaan politiikkoja ja toimia sekä riittäviä voimavaroja etenkin energia-alueella, mikäli vähentämistavoitteiden halutaan toteutuvan. Olen varma, että parlamentti Kioton konferenssin jälkeen tukee komission ponnisteluja tässä asiassa. Kansainvälinen ilmastopolitiikka on nyt ratkaisevassa vaiheessa. Noin kahden viikon kuluttua kokoontuu ministereitä yli 150 maasta Kiotoon, Japaniin päättämään ilmastonmuutoksia koskevasta sopimuksesta. Sopimus sisältää teollisuusmaita juridisesti sitovia velvoitteita vähentää päästöjä vuoden 2000 jälkeen.
Sallikaa minun siksi nyt käyttää tilaisuutta hyväkseni ja antaa oma tilannearvioni, joka perustuu osanottooni marraskuun alkupuolella Washingtonissa ja Tokiossa pidettyihin kokouksiin. Aluksi hieman EU: n kannasta. EU pitää luonnollisesti kiinni ehdotuksesta, jonka mukaan - kuten tiedetään - kolmen kasvihuonekaasun päästöjä on vähennettävä 15 % vuoteen 2010 mennessä verrattuna vuoden 1990 tasoon ja vähennyksistä 7, 5 % on saavutettava ennen vuotta 2005. Tämä tarkoittaa, että konkreettisiin toimiin on ryhdyttävä välittömästi ja samanaikaisesti on valvottava niitä edistysaskelia, jotka on jo saavutettu. Olen mielissäni siitä, että parlamentti tukee EU: n kantaa. Se vahvistaa neuvotteluasemiamme. Meidän on kuitenkin oltava varovaisia, ettemme heikennä yhteistä asemaamme neuvottelemalla keskenämme mahdollisuudesta saavuttaa vielä kunnianhimoisempi neuvotteluasema. Päästöjen vähentämistavoitteet päätettiin korkeimmalla poliittisella tasolla ympäristöä ajatellen. Ne lyötiin lukkoon tiettyjen tutkimusten perusteella, joiden mukaan tavoitteet olisivat niin teknisesti kuin taloudellisestikin mahdollisia sekä poliittisesti toteutettavissa jo olemassa olevan teknologian ja menetelmien avulla, kuten puheenjohtajisto on jo painottanut. Mutta kuitenkin edellytettiin - ja haluan painottaa edellytettiin , että muutkin teollisuusmaat sitoutuvat samoihin tai vastaaviin velvoitteisiin.
Tässä yhteydessä en usko, että on tarkoituksenmukaista noudattaa herra Pimentan päätöstä, jonka mukaan EUmaiden on muutettava vuosia 2005 ja 2010 koskeva mielipide yksipuolisesti sitovaksi velvoitteeksi. Miten pystyisimme painostamaan muita teollisuusmaita, jos alusta alkaen ilmoitamme tekevämme vähennykset yksipuolisesti? Meillä on totisesti tarve saada sekä amerikkalaiset että japanilaiset voimakkaammin mukaan. Mutta EU: n ehdotus sisältää tavoitteiden lisäksi muutakin. Mielestämme vähentämistavoitteet voidaan parhaiten saavuttaa, mikäli voimme yhteistyössä pohtia eri politiikkoja ja toimia. Olemme nyt myös aktiivisesti osallistuneet yritykseen löytää järjestelmä, joka mahdollistaisi, että päästökaupassa (emission trading) hyödynnetään kustannuksiltaan tehokkaita ratkaisuja. Emission trading -toimen, niin kuin sitä jo lähes kaikilla kielillä kutsutaan, on kuitenkin tapahduttava sellaisten ehtojen mukaan, jotka varmistavat, että puhutaan ympäristöä hyödyttävästä todellisesta toiminnasta eikä vain paperille jäävistä toimista. Tässä yhteydessä olemme erityisesti painottaneet, että vain vähäinen osa yhteisestä velvoitteesta toteutetaan sellaisilla joustavilla järjestelyillä, joiden avulla voidaan varmistua siitä, että kaikki osapuolet tekevät oman osuutensa myös kotikentällä. Toinen pääehto on, että päästökauppoja tehdään samanaikaisuusperiaatteen perusteella, ts. historiallisia päästökiintiöitä, jotka ovat syntyneet tavalla tai toisella, ei saa käyttää päästökaupan kohteena. Tämä on erittäin tärkeää, koska viime vuosina CO2 -päästöt ovat vähentyneet voimakkaasti ja vähenevät jatkossakin esimerkiksi Venäjällä ja muissa entisissä kommunistisissa maissa tapahtuneen järjestelmän vaihtumisen takia. Tarkoitus ei voi olla, että OECD-maat hyödyntäisivät kyseistä CO2 -päästöjen vähentymistä vapautuakseen kohtuullisista velvoitteistaan tehdä jotain kuljetusalan, energia-alan ja teollisuuden energiankulutukselle. Mikäli haluamme päästä kunnianhimoiseen tulokseen Kiotossa, on selvää, että EU: n on jatkossakin pidettävä ohjakset käsissään. Emme voi laskea sen varaan, että USA ja Japani pystyisivät johtamaan tätä kehitystä. Näiden maiden tavoitteet ovat alhaisempia kuin koskaan aikaisemmin. Toivon, että EU pystyy rakentamaan sillan osapuolten välille.
EU: n neuvotteluasemasta on käyty laajoja keskusteluja niin EU: ssa kuin kansainvälisellä tasolla ja etenkin muissa teollisuusmaissa. Reaktiot ovat vaihdelleet erittäin myönteisestä kunnianhimoisen politiikan tunnustamisesta skeptiseen epäilyyn tavoitteiden teknisestä, taloudellisesta ja poliittisesta toteutettavuudesta. Vastatakseen näihin epäilyksiin komissio laati lokakuussa tiedonannon, joka vastaa arvosteluihin selittämällä EU: n neuvotteluaseman taustaa. Tiedonanto osoittaa, että voimme saavuttaa päästövähennystavoitteemme ilman, että siitä aiheutuisi haittaa teollisuudellemme. Washingtonin ja Tokion vierailuillani selvitin konkreettisin esimerkein, jotka koskivat mm. uusiutuvaa energiaa, lämmön- ja energiatuotantoa, henkilöautoja ja liikennevälineiden uudelleenjärjestelyä sekä kotitalous- ja palvelusektorin energiatehokkuutta, miten EU pystyy toteuttamaan 15 %: n tavoitteen. Pystyimme myös juuri julkaistun ilmastonmuutoksia koskevan tiedonannon avulla osoittamaan, että kustannuksista on mahdollista suoriutua. Ilmastonmuutoksia vastaan taisteleminen muodostuu kuitenkin tuottoisaksi. USA ja Japani joutuvat myöntämään, että ne pystyisivät samanlaisiin toimiin ja vastaaviin tuloksiin omissa maissaan, ja kuten presidentti Clinton puheessaan National Geographic -lehden lokakuun 22. päivän numerossa sanoi, olisivat useimmat näistä toimista USA: lle myönteisiä. Saavutettuihin etuihin puuttuminen ja kustannuskysymykset herättivät kuitenkin suurta haluttomuutta.
Mitkä ovat siis suurimmat esteet tehokkaan sopimuksen aikaansaamiseksi Kiotossa? Käsityksemme mukaan tärkeimmän esteen muodostavat muiden teollisuusmaiden, erityisesti USA: n ja Japanin, omaksumat minimalistiset ja joustamattomat asenteet. Muutamat maat, kuten esim. Australia ja Kanada, eivät vielä ole tehneet konkreettisia ehdotuksia. USA ei voi sivuuttaa ongelmaa. Sillä on maailman suurimmat kasvihuonepäästöt. 5006 miljoonaa tonnia hiilidioksidia vuonna 1994, ja luku on tasaisesti kasvussa. Sillä on myös suurimmat päästöt asukasta kohti, ne ovat enemmän kuin kymmenkertaiset useimpiin kehitysmaihin verrattuna. Useimmat, ja luulenpa, että voidaan sanoa kaikki teollisuusmaat ymmärtävät nyt, että maapallolla todellakin on ongelma. Ne yhtyvät viimeinkin EU: n ja muiden kantaan myöntäessään sen tieteellisen yhteisymmärryksen, jonka mukaan ihmisen aiheuttama ilmastonmuutos on tosiasia ja - mikä vielä tärkeämpää - että ilmastonmuutoksilla on haitallisia vaikutuksia, kuten esim. vakavat terveysongelmat, huomattava maailman elollisen luonnon monimuotoisuuden vähentyminen, merien vedenpinnan nousun myötä menetetyt maa-alueet ja siitä infrastruktuurille aiheutuneet kustannukset, tulvat ja kuivuus sekä ilmasto-olojen dramaattiset muutokset.
Mitä voimme siis toivoa saavuttavamme Kiotossa? Ensiksikin meillä on tarve asettaa tiukat ja juridisesti sitovat vähennystavoitteet, jotka asettavat maailman oikeille raiteille ilmasto-ongelmien ratkaisemiseksi. Siksi meidän on päästävä juridisesti sitovaan sopimukseen, joka asettaa kunnianhimoiset vähennystavoitteet kaikille teollisuusmaille. Ja haluan painottaa sanaa kunnianhimoiset . Juridisesti sitova velvoite ei saa muodostua verukkeeksi sille, että vähentämistavoitteet asetetaan alhaisimmalle mahdolliselle yhdessä päätetylle tasolle. Jotta Kiotossa päästäisiin ratkaisuun on uskallettava vaatia, että vähennysprosentti on sama kaikissa teollisuusmaissa. EU: n kanta ei ole pelkästään jyrkkä. Pohdimme mielellämme aikaisemmin mainitsemiani joustavuustoimia, päästöoikeuksista käytävää kauppaa ja yhteistä täytäntöönpanoa, mutta sillä ehdolla, että sitoudutaan aikaisemmin mainitsemieni kunnianhimoisten vähentämistavoitteiden velvoitteisiin.
Komissio voi myös yhtyä herra Pimentan epäilyksiin, jotka koskevat muita kasvihuonekaasuja, nimittäin HFC: tä, PFC: tä ja SF6: tta, joille on myös löydettävä ratkaisu. Neuvosto on jo maaliskuisen kokouksensa johtopäätöksissä päättänyt, että nämä kaasut otetaan viimeistään vuonna 2000 mukaan EU: n kaasukoriin. Kysymys kuuluu kuitenkin, onko näitä kaasuja syytä ottaa kyseiseen koriin vai ei. Komissio on esittänyt kysymyksen jäsenvaltioille. Kyseisten kaasujen mukaan ottamisen vaikutus on vaatimaton, koska se lisäisi EU: n yhteenlaskettua panosta vain 2 %, kun ne muutetaan vastaamaan CO2 : a. Joidenkin jäsenvaltioiden kohdalla tällä lisäpanostuksella olisi tietty merkitys työtaakan jakautumiselle, minkä vuoksi ratkaisun löytäminen on välttämätöntä. Mutta koska tämä kysymys on neuvottelukumppaneillemme tärkeä, työskentelevät komissio ja jäsenvaltiot yhdessä puheenjohtajiston kanssa kysymyksen parissa Brysselissä. Komissio pyrkii löytämään ratkaisun siihen, miten tässä asiassa parhaiten saavutettaisiin yhtenäinen EU-kanta, ja luonnollisestikin toivon, että jäsenvaltiot osoittavat tarpeellista joustavuutta asiassa. Tiettyjen yhteisten toimien ja prosessien on seurattava näitä vähentämistavoitteita, jotta välttyisimme kilpailun vääristymisen ongelmalta.
Lähden siis - komission edustajana - Kiotoon päämääränäni tuloksien saavuttaminen. Olemme valmiita neuvottelemaan, ja tiedän, että voin luottaa parlamentin tukeen. Parlamentin ilmastonmuutoksia koskeva päätös on selvä merkki kumppaneillemme. EU on selvästi viitoittanut tien ilmasto-ongelmien käsittelemiselle. Kasvihuonekaasujen vähentämisen on oltava tehokasta ja kunnianhimoista.

Pimenta
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, arvoisa herra ministeri, hyvät kollegat. Ilmastonmuutos on tällä hetkellä epäilemättä ihmiskunnan suurin ongelma. Ihminen on toiminnallaan saanut aikaan sen, että ilmakehä ja elämää sivilisaation alusta asti jaksottaneet ilmastosyklit ovat nyt muuttumassa. Ne ovat muuttumassa lopullisesti, emmekä tiedä, mihin tämä kehitys johtaa. Sen sijaan tiedämme, että ilmastonmuutoksen, meren pinnan nousemisen ja El Niñon kaltaisten sääilmiöiden nopeutuminen ja paheneminen ovat tänä vuonna aiheuttaneet jo tuhansien ihmisten kuoleman Etelä-Amerikassa, jättiläismäisiä metsäpaloja Aasiassa, ennen näkemättömiä tulvia Saksassa, Keski-Euroopan maissa, Portugalissa ja Espanjassa sekä kokonaisen sarjan tuhoja ja mittaamattomia inhimillisiä kärsimyksiä.
Ihmiskunnalla on edessään kolmen viikon kuluttua kohtaaminen Kiotossa. Emme voi edes ajatella mahdollisuutta, että Kioton konferenssi epäonnistuisi. Euroopan unionin kanta on tällä kertaa selvä, ja parlamentti kannattaa kokonaisuudessaan päästöjen vähentämistä 7, 5 % vuoteen 2005 mennessä sekä 15 % vuoteen 2010 mennessä. Parlamentti kannattaa kokonaisuudessaan myös 1. lokakuuta 1997 annettua tiedonantoa ilmastonmuutoksesta. Tuo asiakirja on muuten huomattavasti paremmin laadittu ja perusteltu kuin aiempi tiedonanto ilmastonmuutoksesta ja energiapolitiikasta, jonka sisältöön suhtaudumme varsin varauksellisesti.
Ei kuitenkaan riitä, että annetaan hyvä esitys, kuten 1. lokakuuta annettu tiedonanto. Unionin tulee sisäisesti esimerkiksi noudattaa sellaisia ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikkoja, jotka ratkaisevasti tehostavat energian, erityisesti uusiutuvien energialähteiden, käyttöä ja tuovat uudistuksia verotukseen. Valitettavasti sellaisia politiikkoja ei vielä ole. Jos katsomme talousarviota vuodeksi 1998, voimme havaita, ettei sellaisia politiikkoja ole myöskään vielä suunnitteilla. Tässä onkin Euroopan strategian heikko kohta. Parlamentti on jo puuttunut tähän asiaan: vaadimme jo tammikuussa komissiota ja neuvostoa kertomaan meille objektiivisesti eli luvuin ja tosiasioin, miten aiomme toteuttaa sen päästöjen vähentämisen, johon nyt sitoudumme.
Maailmanlaajuisesti taas on mahdotonta hyväksyä, että Yhdysvallat, jonka väestö edustaa 4 %: a koko maailman väestöstä, aiheuttaa lähes 25 % maailman ilmansaasteista. Kiotossa on päästävä sopimukseen kehittyneimpiä maita koskevasta pakollisesta määräajasta vähennyksille sekä kaikki kehitysmaat kattavasta järjestelmästä, jotka mahdollistavat keskipitkällä aikavälillä asukaslukuun suhteutettujen päästötasojen lähenemisen ja vähenemisen maailmanlaajuisesti. Jousto- ja markkinamekanismit eivät saa kätkeä alleen maiden välisiä suunnattomia eroja. Ja koska kaikilta tulee voida vaatia uusia voimanponnistuksia, on myös luonnollista, että se maa, joka on raskaimmin käyttänyt maailman luonnonvaroja ja joka siis saastuttaa eniten, joutuu nyt myös ponnistelemaan eniten.
Rouva komissaari, herra ministeri, tulemme pitämään yhtä Kiotossa, mutta toivon, että pidämme yhtä myös täällä tammikuussa, kun alamme viimein täyttää niitä lupauksia, joista sovimme vuonna 1992 Rio de Janeiron konferenssissa.

Graenitz
Arvoisa puhemies! Olen hyvin iloinen siitä, että meillä on tänään tilaisuus keskustella Euroopan unionin menettelytavasta Kioton konferenssissa, ja minä haluaisin kiittää herra neuvoston puheenjohtajaa ja rouva komissaaria siitä, että he antavat meille täällä niin tarkkaa tietoa. Toisaalta olen hieman surullinen kuunnellessani teidän sanojanne ja ajatellessani yhdeksän vuotta sitten muotoiltua Toronton tavoitetta, jossa puhuttiin päästöjen vähentämisestä 20 %: lla vuoteen 2005 mennessä.
Tästä olemme tänä päivänä hyvin kaukana, ja olen tyytyväinen siitä, että ainakin Euroopan unionissa on määritetty selvä tavoite ja että olemme päässeet yksimielisyyteen siitä, että haluamme toteuttaa täällä todellisen vähennyksen verraten lyhyessä ajassa. Herra Linkohr onkin jo todennut: Me kyllä haluamme sen tehdä, mutta pystymmekö siihen myös? Mielestäni myös meidän on laajennettava poliittisia optioita tämän vähennystavoitteen saavuttamiseksi. Meidän on puhuttava myös muista optioista kuin energiasta, sillä on olemassa yhtä ja toista, joka auttaa meitä edelleen vähentämään kasvihuonekaasuja, ja tämä ei koske ainoastaan energiataloutta. On kysymys tuotantotapojen muuttamisesta ja on kysymys myös päästöjen hillitsemisestä.
Ehkä saan mainita lyhyesti pari esimerkkiä. Energian osalta on varmasti kysymys suuremmasta tehokkuudesta, paremmasta hyödyntämisestä ja myös sellaisten energiamuotojen käytöstä, jotka tuottavat vähemmän CO2 : ta; tässä ajattelen luonnollisesti uusiutuvia energianlähteitä, minkä varmasti jokainen tässä salissa tietää. Mutta energian käyttöä on vastaavasti rajoitettava myös ajoneuvojen osalta - meillä tulee olemaan pian tilaisuus keskustella tästä Auto-Oil-ohjelman yhteydessä.
Muut poliittiset optiot koskevat esimerkiksi maataloutta ja metsätaloutta, eikä ainoastaan siellä, missä on kysymys metaanipäästöjen hillitsemisestä, vaan myös siellä, missä on kysymys kasviemme ja metsiemme valmistamisesta mahdolliseen ilmastonmuutokseen metsittämisen ja erilaisten metsien lannoitustapojen avulla, jotta tämä mahdollinen muutos ei merkitsisi metsille kuoliniskua. Sanon tämän itse alppiseudulta kotoisin olevana, missä metsä on hyvin tärkeä.
Meidän tulee valmistaa teollisuuttamme ja myös harkita, eikö teollisuudessa ole muita kemiallisen tuotannon tai metallituotannon tapoja, ja myös jätehuoltoa on tutkittava tässä suhteessa. Tämä on aika tärkeää, ja käännyn tässä suoraan herra neuvoston puheenjohtajan puoleen, koska tiedän, että Luxemburgissa käsitellään vielä tällä viikolla työpaikkoja. Rakennuksissa käytettävä lämmöneristys ei ainoastaan auta saavuttamaan lyhyessä ajassa miltei kaikissa unionin jäsenvaltioissa lämmityskapasiteetin vähenemistä ja siten pienempiä CO2 -päästöjä, vaan sen avulla voidaan ennen kaikkea pk-yrityksissä luoda koko joukko työpaikkoja ja siten edistää ihmisten hyvinvointia. Olisimme tässä win/win-tilanteessa , jota meidän olisi todella käytettävä hyväksi, ja toivon, että tällainen ehdotus on tulossa.
Minusta on täysin käsittämätöntä, että USA ilmeisesti ajattelee tässä lyhytnäköisesti ja asettaa oman taloutensa tarvitseman halvan energian maailman ilmaston edelle. Uskon, että tarvitsemme Euroopassa juuri nyt innovaatioita talouselämässä ja että voimme tuhatkertaisesti säästää ne kustannukset, joita meille nyt mahdollisesti aiheutuu muutoksista, kun aikanaan lankeavat maksettavaksi ilmastonmuutoksen varsin suuret kustannukset,
Meillä on varmasti Kioton konferenssin jälkeen tässä parlamentissa muutosta koskeva mietintö, tarkemmin sanottuna siitä, miten ja millä ohjelmilla voimme muutoksen unionissa toteuttaa, ja toivon kovasti, ettei meidän tarvitse jälkikäteen todeta: kysymyksessä ei ole ollut oikeudellisesti sitova sopimus, ja vaikka olisikin ollut, niin arvot ovat niin pienet, ettemme tule saavuttamaan tavoitettamme.

Ferber
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, hyvät kollegat! Euroopan parlamentti on jo pitemmän aikaa työskennellyt sen kysymyksen parissa, miten voimme kestävästi edistää sitä, että ympäristölle merkittävien kaasujen selvällä vähentämisellä saavutettaisiin todellinen ilmastonmuutos. PPE-ryhmä on tässä yhtä mieltä esittelijän kanssa hyvin monissa kohdissa. Me tarvitsemme selviä ja yksiselitteisiä ohjeita, jotta kaikkiin niihin toimenpiteisiin todella ryhdytään, joita tunnussanat " kestävä talous" edellyttävät. Tämä koskee monia aloja, ei ainoastaan energia- ja teollisuuspolitiikkaa. Näitä asioita on jo käsitelty.
Haluaisin myös pyytää, että lähestymme kaikkia näitä kysymyksiä ilman oppilauseita. Tässäkin meidän tulee, kunkin omalla alueellaan, hiukkasen joustaa omista näkemyksistämme, jotta pääsemme yhteisiin ratkaisuihin.
Ilmastonsuojelu ja taloudellinen menestys eivät ole ristiriidassa, vaan ne voidaan saattaa täysin sopusointuun keskenään esimerkiksi antamalla päästölupia - kuten te, rouva komissaari olette todennut. Tätä pidän oikeana lähtökohtana.
Kansainvälisen ilmastoviraston perustamista kohtaan meillä PPE-ryhmässä on sangen vähän ymmärtämystä. Jos tämä tulisi olemaan Kioton konferenssin ainoa saavutus, silloin olemme epäonnistuneet, silloin emme todellakaan ole saavuttaneet mitään! Ympäristöongelmien ratkaiseminen vain uutta byrokratiaa luomalla on mielestämme väärä lähtökohta. Byrokraattisia rakenteita meillä on käytettävissämme eurooppalaisella ja kansainvälisellä tasolla runsaasti. Puollamme kyllä näiden olemassa olevien elinten välistä parempaa koordinointia. Linkohrin mietintöön sisältyvän päätöslauselman 16 kohdassa on myös aika järkevä ehdotus. Siitä olemme yhtä mieltä, mutta ei mitään uutta hallintoa, jonka olennainen tehtävä olisi sitten muiden hallintoelinten kanssa työskentely. Se ei ratkaise ilmasto-ongelmia!
Haluaisin myös sanoa, että PPE-ryhmä tulee puoltamaan kollega Plooij-van Gorselin tarkistusehdotuksia. OECD on juuri tänä viikonloppuna esittänyt myös laskelmia siitä, että CO2 : n verotus siten, että samanaikaisesti alennetaan esimerkiksi yhden tuotannontekijän, työn, verotusta, voi olla täysin mielekästä. Tämä ei siis ole meidän ryhmällemme pelkkä opinkappale. Tulemme työskentelemään sen hyväksi.
Luonnollisesti meidän on myös käytettävä vaikutusvaltaamme, kun on kysymys muiden suurten talousalueiden muistuttamisesta heidän vastuustaan ilmastonsuojelussa. Ilmastonsuojelu ei voi toimia, jos yksittäisillä alueilla, esimerkiksi Euroopan unionissa saavutetaan vähennyksiä, jotka johtavat lisäpäästöihin toisilla alueilla tuotantolaitoksien uudelleensijoittamisen johdosta. Euroopan unionina, jolla on koko joukko valtuuskuntia, meitä vaaditaan tässä ryhtymään toimiin maailmanlaajuisesti yhdessä kaikkien liittolaistemme kanssa.

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, Kioton tapaaminen tarjoaa tilaisuuden puuttua tiukemmin ihmisen toiminnan aiheuttamaan ilmastonmuutosongelmaan. Lehtitietojen perusteella minusta tuntuu siltä, että Yhdysvaltojen hallinnolta voidaan odottaa sitoutuvampaa asennetta, jota ilman ei voida päästä yhteisesti konkreettisiin tuloksiin. Kestävän kehityksen osalta haluaisin myös ryhmäni puolesta korostaa muutamia varteenotettavia periaatteita, joita rouva komissaari ja esittelijä Linkohr ovat jo esitelleet laajasti.
Ensimmäinen periaate: vaikka teollisuuden ja ilmastonmuutoksen välisestä suhteesta saatu tieteellinen todistusaineisto ei ole täysin vakuuttavaa, riskiin liittyvät kustannukset on niin suuret, että vakaviin toimiin on ryhdyttävä nopeasti.
Toinen periaate: ympäristön kunnioittamiseen tähtääviin toimiin on ryhdyttävä ensisijaisesti kehittyneissä teollisuusmaissa; ongelma on kuitenkin maailmanlaajuinen eikä sitä voida ratkaista ilman kehitysmaiden ja uusien teollisuusmaiden mukaantuloa.
Kolmas periaate: väite, jonka mukaan kaikki ympäristönsuojelulliset toimet hankaloittavat taloudellista kasvua, ei pidä paikkaansa; sen sijaan on totta, että ympäristötoimien on oltava asteittaisia ja mahdollisimman yleismaailmallisia, jotta ne eivät aiheuta epätasapainoa markkinoilla.
Neljäs periaate: energiantuotannon ja liikennejärjestelmien teknisen tehostamisen ohella muistutan mieliin myös sen, että energiaa on säästettävä. Tämä asia tuotiin esille herra Linkohrin mietinnössä.
Yhteisön energiaveroa koskeva kohta hyväksyttiin tutkimusta käsittelevässä valiokunnassa meidän tuellamme. Tulkintana on se, että erilaiset energiaverot on hyvä yhdenmukaistaa yhteisön tasolla, jolloin voidaan saada aikaiseksi yleisesti puolueeton lopputulos. Mitä tulee komission toimintastrategiaan Kioton konferenssissa, toivon, että se omaksuu kunnianhimoisen kannan yhdessä Yhdysvaltojen kanssa, koska se voisi johtaa laajempaan yksimielisyyteen maiden välillä. Muuten en usko, että asiassa päästään eteenpäin, jos kilpailuhaittojemme sallitaan lisääntyvän suhteessa Yhdysvaltojen teollisuuteen.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, arvoisa komissaari, haluaisin aluksi kiittää Linkohria hänen erinomaisesta mietinnöstään. Pitkään kestävän, uusiutuvista lähteistä saatavan energian käyttäminen ei ole lähtenyt hyvin käyntiin, mihin on ollut suurilta osin syynä markkinoiden puuttuminen tällä hetkellä. Öljy ja kaasu dominoivat yhä energiankulutusta. Teollisuudella on kuitenkin sellainen visio, että uusiutuvilla energianlähteillä on tulevaisuutta. Esimerkiksi Shell investoi miljardi guldenia uuteen aurinkoenergiaosastoon. Näin ollen Shell seuraa British Petroleumia (BP), jolla on jo erillinen aurinkoenergiaosasto. Sekä Shell että BP pyrkivät laskemaan aurinkopaneeleiden hintoja kehittääkseen markkinoita.
Investoinneilla kehitysmaihin saattaa muuten olla tässä asiassa merkittävä osa. Kahta kolmasosaa maailmasta ei ole vieläkään liitetty sähköverkkoon. Laajat aurinkoenergiahankkeet vaikuttavat kyläyhteisöjen kehittymiseen ja edistävät uusiutuvien energianlähteiden käyttöä ja ehkäisevät näin ollen hiilidioksidipäästöjä.
Puolueryhmäni on sitä mieltä, että politiikan ja varmasti myös Euroopan tehtävä on tukea tämäntyyppistä kehitystä. Kun ajatellaan myös Kioton konferenssia, liberaalien puolueryhmä on hyvin pahoillaan siitä, että neuvosto kerta kerran jälkeen kieltäytyy myöntämästä riittävästi varoja ohjelmiin, jotka kohdistuvat pitkään kestävän energian ja energian käytön tehokkuuden edistämiseen. Aurinkoenergia ei lopu koskaan, minkä toivon myös neuvoston pian ymmärtävän.
Lopuksi, herra puhemies, liberaalien puolueryhmä on sillä kannalla, että yhteisön energiaverotus on saavutettavissa ja hyväksyttävissä vain siinä tapauksessa, että työn verotusta vastaavasti alennetaan, jotta teollisuutemme kilpailukyky pysyy vähintään samanlaisena. Vain näin voidaan parantaa työllisyyttä ja säilyttää työllisyyden taso Euroopassa.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, haluan aluksi ilmoittaa, että ryhmämme kannattaa herra Linkohrin mietintöä ja siinä esille tuotuja näkemyksiä, myös ehdotusta perustaa kansainvälinen ilmastovirasto, jota me pidämme erittäin myönteisenä. Minä olen nimittäin kotoisin alueelta - Murcian alueelta - joka on Espanjan Valencian, Andalusian ja Extremaduran tai Portugalin alueiden tai muun maailman alueiden tavoin joutunut kärsimään hirvittävien tulvien ja sateiden seurauksista, jotka ovat liitettävissä ilmastonmuutokseen. Jo siitä syystä me tiedostamme erittäin hyvin Kioton huippukokouksen merkityksen ja Euroopan unionilta sen yhteydessä odotettavan roolin.
Meistä on kuitenkin ehdottoman tärkeää päästä asian ytimeen sen sijaan, että käännämme vain katseemme toisaalle, kun vastaan tulee jotakin, josta emme pidä. Viittaan siihen, että ongelmien taustalla on jatkuvan teollisen kasvun malli, jossa pääoma, bruttokansantuote, tuottavuus ja kilpailukyky lisääntyvät koko ajan, mutta sosiaalisten tarpeiden tyydyttäminen ja elämän laadun tila koko maailmassa jätetään vaille huomiota. Mallia on muutettava siirtymällä suoraan luontoa kunnioittavaan kestävän kehityksen malliin, jossa yhteiskunnan kehitys mukautetaan saman suuntaiseksi.
Vaikka siis kannatamme mietintöä, siihen pitäisi mielestämme lisätä joitakin perusasioita, kuten Euroopan unionin Torontossa tekemä vankka sitoumus vähentää kasvihuonekaasupäästöjä nykyisen täysin päinvastaisen kehityksen sijasta. Energiankulutuksemme lisääntyy 2 %: lla, ja sillä tavalla ei päästä mihinkään. Kasvihuonekaasujen luetteloon on lisättävä uusia kaasuja ja kehitettävä erilaisia vaihtoehtomalleja kaikille energiankulutusta edellyttäville aloille. Lisäksi tarvitaan enemmän varoja tilanteen parantamiseksi Euroopassa ja kompromissin aikaansaamiseksi kolmen suuren välillä: Yhdysvallat, Eurooppa ja Japani.

Bloch von Blottnitz
Viisi vuotta Rion jälkeen on todettava: paljon puhetta, paljon melua - valitettavasti myös täällä minun takanani - mutta mitään ei ole saavutettu! Komission tätä aihetta koskevat tiedonannot eivät valitettavasti myöskään ole juurikaan avuksi. Ne ovat epätarkkoja, ne ovat vailla kunnianhimoa, ne eivät ole riittävän päättäväisiä, ja suurin virhe ovat laskennalliset virheet, asiat, jotka eivät yksinkertaisesti todellakaan pidä paikkaansa. Meillä on tavoitteena saavuttaa vuoteen 2010 mennessä 15 %: n väheneminen päästöissä. Komissio toteaa nyt, että tarvitsemme tähän uusia ydinvoimaloita. Vaikka jätämme huomiotta sen, että useimmissa jäsenvaltioissa tätä ei ylipäätään hyväksytä ja vaikka jätämme vaille huomiota senkin, että ydinvoimaloiden kustannukset ovat paljon korkeammat kuin kaasuhöyryvoimaloiden, kuitenkin tarvitaan kulloinkin 10-12 vuoden rakennusaika, joten olemme tällöin vuodessa 2012 tai ainakin vuodessa 2010. Miten tänä aikana menetellään? Se, mitä me tarvitsemme, on energiaintensiteetin vallankumous. Mitä me tarvitsemme, on muutos liikenteessämme, joka nimittäin aiheuttaa suurimman lisäyksen CO2 -päästöissä. Ja mitä vielä tarvitsemme, on energiavero, tietenkin tarvitsemme myös sitovia määräyksiä uusiutuvien energianlähteiden käytöstä.

Weber
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, viime viikolla Greenpeacen mielenosoittajat, jotka olivat kerääntyneet Yhdysvaltain Luxemburgin suurlähetystön eteen, sulattivat jääkimpaleita esittääkseen vertauskuvallisesti, kuinka pohjois- ja etelänapaa peittävä jääkerros sulaa kasvihuoneilmiön takia. Jos Greenpeacen mielenosoittajat halusivat erityisesti osoittaa, että Yhdysvaltain kanta on kaukana ympäristönsuojelun edistämisestä, niin kansalaisjärjestöt puolestaan ovat sitä mieltä, että komission ehdotukset ovat yhtä kaukana tämän asian edistämisestä ja että niiden avulla ei varmasti voida estää kasvihuoneilmiön pahentumista.
Tämän sanottuani on myönnettävä, että komission ehdotukset ansaitsevat tulla huomioonotetuiksi. Tässä tapauksessa on kyse energiatehokkuudesta, uusiutuvien energianlähteiden käyttöönoton nopeuttamisesta ja varsinkin verovälineistä. Tässä yhteydessä, herra puhemies, velvollisuutenani on palauttaa mieliin neuvoston puheenjohtajan, herra Junckerin, tarkat sanat, kun hän viime viikolla lausui, että työn verotusta on vähennettävä, että on lakattava rasittamasta työntekoa veroilla, mutta myös ruvettava verottamaan CO2 -päästöjä ja energiaa Euroopan tasolla. Olen erittäin iloinen, että kerrankin ympäristönsuojelijoiden ajatukset eivät kaikuneet kuuroille korville, ja luulen, että jos Euroopan unioni haluaa todella olla uskottava Kiotossa, meidän on ensin alettava laatia itse esimerkiksi energiaveroja.

Le Gallou
Arvoisa puhemies, puhuessamme ilmaston lämpenemisestä luulen, että meidän on kuitenkin pysyttävä varovaisina, sillä tällä hetkellä minkään perusteella ei voida osoittaa todeksi sitä, että ihmisten teot aiheuttavat ilmaston lämpenemisen. Jääkentät pienenivät paljon enemmän muutama vuosisata sitten kuin nykyisin. Tämän sanottuani on varmaa, että on oltava varovainen ja että on syytä kulkea kohti kasvihuonekaasutuotannon vähentämistä. Mutta tässä tapauksessa politiikkaa, jota varsinkin parlamentti ja sen enemmistö harjoittaa, kannattaa tarkistaa ainakin kahdella alalla.
Tarkastelkaamme aluksi maailmanlaajuistamispolitiikkaa. Kaikkialle levinnyt vapaakauppapolitiikka, jota parlamentti harjoittaa hyväksyen säännöllisesti kuukaudesta toiseen vapaakauppasopimuksia, edistää kasvihuonekaasutuotannon lisääntymistä. Tosiaankin, joka kerta kun jokin vapaakauppasopimus tehdään, liikenne kasvaa ja ihmiset liikkuvat enemmän ja tietysti kuljetettavien tavaroiden määrä kasvaa, mikä juuri edistää kasvihuonekaasutuotantoa. Jos haluamme tuottaa vähemmän kasvihuonekaasuja, niin tehkäämme siis vähemmän vapaakauppasopimuksia.
Toinen huomautukseni koskee energia-alaa. Jos haluamme vähentää kasvihuonekaasutuotantoa, valitkaamme näiden kaasujen kukistamisen asemesta ne energiamuodot, jotka tuottavat niitä vähiten. Ja mikä energia nykyään sitten tuottaa vähiten kasvihuonekaasuja? Aivan yksinkertaisesti ydinenergia. Sitä paitsi sattuu olemaan niin, että se Euroopan unionin maa, joka tuottaa vähiten kasvihuonekaasuja henkeä kohden, on Ranska siitä hyvin yksinkertaisesta syystä, että sillä on jäsenvaltioista suurin ydinenergian tuotanto. Tässä mielessä myös tämän parlamentin enemmistöjen olisi osoitettava hieman kriittisyyttä ja itsetutkiskelua, jos ne haluavat vähentää kasvihuonekaasutuotantoa.
Lopuksi, toisenlaisessa skaalassa, parlamenttimme ei näytä hyvää esimerkkiä: pakollisine paikasta toiseen siirtymisineen ja valtavine lasirakennuksineen se ei ole ensimmäinen, joka välttää kasvihuonekaasutuotantoa, mutta se on toinen asia.

McNally
Arvoisa puhemies, Yhdysvalloissa pyörii tällä hetkellä televisiossa erittäin kallis mainoskampanja, jossa Chrysler-yhtymän pääjohtajan kaltaiset ihmiset kertovat valheita. Tällaisia valheita he kertovat: " Jos tarvittaviin toimiin ryhdyttäisiin, me eläisimme valoja himmentäen, ilmastointia kiinni vääntäen, teollisen kilpailukykymme uhraten ja taloudellisen kasvumme tukahduttaen." Tuo on valhe. On valhe, että markkinavoimat takaavat tehokkaan toiminnan.
Jos noudattaisimme järkeviä toimintatapoja, voisimme tehdä kolme asiaa, jotka lähes poistaisivat ilmastonmuutosongelman. Yli puolet ilmastolle aiheutuvasta uhasta poistuu, jos energiaa käytetään rahaa säästävällä tavalla - jos esimerkiksi kotitalouskoneet ovat tehokkaita. Neljännes lisää poistuu, mikäli maa- ja metsätalousmenetelmät poistaisivat hiiltä ilmasta ja saattaisivat sitä takaisin maaperään ja kasveille, missä sen pitäisi olla. Ja jäljelle jäänyt osuus katoaisi, jos muita kasvihuonekaasuja, kuten CFC: tä ja metaania, vastaan ryhdyttäisiin toimiin.
Mikäli rakennuksemme ja erityisesti talomme olisivat kunnolla suunniteltuja, pärjäisimme lähes ilman lämmitystai jäähdytysjärjestelmiä. Olin Rocky Mountain -instituutissa lumimyrskyssä ja katselin ihaillen banaanipuita, vaikka vain erittäin vähäinen lämmitysjärjestelmä oli käytössä. Se on täysin mahdollista. Voit olla -15ºC lämpötilassa Kaliforniassa ja tuntea olosi mukavaksi, vaikka sähköä käytettäisiin vain hyvin vähän.
Voimalat tuottavat kolmanneksen sähköstä ja kaksi kolmannesta hukkalämmöstä. Yhdistämällä lämmön ja voiman tämän voisi välttää. Jos keskittyisimme superautoihin, voisimme saavuttaa 70 %: sta 90 %: iin polttoainesäästöt. Yhdysvalloissa bensiini maksaa vähemmän kuin pullotettu kivennäisvesi. Jos olisimme huolellisempia elintavoissamme ja käyttämiemme aineiden kanssa, aivan kuten Marset Campos hyvin selvästi sanoi, voisimme poistaa tällaiset ongelmat.
Ajatelkaamme kehitysmaita ja niiden energiantarvetta. Energiatehokkuus on siellä erittäin alhainen. Se on kauhistuttavan heikko. Yksi häpeällinen tekomme on se, että harjoitamme negatiivista tekniikansiirtoa ja myymme harkitusti kehitysmaihin sellaisia tavaroita, jotka eivät ole riittävän energiaa säästäviä käyttääksemme niitä itse. Se on häpeällistä. Onneksi siellä, missä köyhät ihmiset asuvat, on usein paljon auringonpaistetta, mikä aivan selkeästi puoltaa uusiutuvan energian käyttöä kehitysmaissa.
Polttokennot, yksi tulevaisuuden tekniikoista. Ydinenergia on maksanut Yhdysvalloissa triljoona US-dollaria, miljoona miljoona dollaria. Ja kuitenkin, koska se on niin kallista, sen määrä ei kasva lainkaan, ei yhtään enempää kuin Länsi-Euroopassakaan. Itse asiassa se tuottaa Yhdysvalloissa vähemmän energiaa kuin puu, vaikka on maksanut yhtä paljon.
Energiaveroja on harkittava huolellisesti. Ne ovat varmasti yksi järjestelmä, mutta meidän on varmistettava, että niillä ei ole muita ei-toivottuja vaikutuksia. Kaupankäynti alkaa houkutella minua keinona vastata tarpeisiimme. Yhdysvalloissa - ja puhun siitä näin paljon, koska kävin siellä äskettäin tutkiakseni tarkasti, mitä siinä maassa tapahtuu - rikkidioksidille on kaupankäyntilupia. Niistä koituva hyöty on ollut suurempi kuin kukaan olisi osannut ennalta odottaa. Kun saastuttaminen maksaa, ollaan hyvin varovaisia. Saadaan uudenlaisia kokemuksia. Joukko lapsia New Yorkissa on ostanut rikkidioksidipäästöjä koskevia kaupankäyntilupia, ja he pitävät luvat itse torjuakseen saastumista. Muita lupia kyllä myydään, joten olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka sanovat, että koko vastuuta ei saa siirtää kehitysmaille. Mutta päästölupakauppa näyttää toimivan.
Ilmastonmuutoksen kaltaisessa kysymyksessä Euroopan unioni tekee olemassaolonsa oikeutetuksi. Se on voimakas joukko maita, joiden ilmastolliset olot eivät voisi enempää vaihdella, Lapista aina etelään Kreikan saarille, ja joissa on valtava taloudellisten olojen kirjo. Käyttäkäämme sitä voimaa Kiotossa näyttääksemme, mihin pystymme.

Quisthoudt-Rowohl
Arvoisa puhemies! Olennaiset asiat on oikeastaan jo sanottu. Siksi haluaisin käsitellä vain joitakin tosiasioita ja tilannekatsausta, joka ei itse asiassa näytä kovin hyvältä. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että meidän on tehtävä jotain sen hyväksi, että ilmastomme paranee ja että CO2 -päästöt vähenevät. Tavoitteista olemme eri mieltä. Montako prosenttia haluamme yrittää vähentää päästöjä? Miten nopeasti tämän tulee tapahtua? Täydellinen hämminki vallitsee sen suhteen, millä menetelmillä haluamme saavuttaa nämä tavoitteet, joita ei vielä edes ole kunnolla määritelty.
Rouva Bloch von Blottnitz, ihmettelen, mitä oikeastaan odotamme komissiolta? Ottaen huomioon tämän maailmanlaajuisen ongelman Euroopan unioni on liian pieni työskentelemään yksin ratkaisujen löytämiseksi. Tarvitsemme ainakin Yhdysvallat mukaan samaan veneeseen. Teollisuusvaltioina meidän on tässä osoitettava yksimielisyyttä ja näytettävä esimerkkiä. Meillä on velvollisuus näyttää esimerkkiä ja meillä on velvollisuus osoittaa valtioille, jotka ovat vasta teollisesti kehittymässä, että on olemassa muitakin teitä kuin meidän kulkemamme tie. Näiden valtioiden ei tarvitse toistaa kaikkia meidän virheitämme. Me tarvitsemme vapaaehtoisia sopimuksia, joita meidän ryhmämme ja minä puollamme mutta joita sitten myös noudatetaan. Optimististen arvioiden mukaan maailmassa on vuonna 2050 kahdeksan miljardia ihmistä. Toiset arviot ennustavat jopa vieläkin suurempaa lukua. Jos nämä kahdeksan miljardia käyttäytyvät kuten tämän päivän viisi miljardia ihmistä, silloin on planeettamme todella tiensä päässä. Nyt meidän on toimittava!

Fitzsimons
Kiitoksia, arvoisa puhemies. Maapallon ilmaston lämpeneminen on ongelma, jota Euroopan unioni ei voi sivuuttaa. Myös Yhdysvaltojen on tehtävä osuutensa Japanissa. Maapallon ilmaston lämpeneminen on niin suuren luokan ongelma, että kansalliset politiikat eivät yksin tehoa. Kansainvälinen yhteistyö on tärkeintä. Siinä tapauksessa, että linja- ja henkilöautojen päästöt pidetään nykyisellään, keskilämpötila voisi nousta 2 % vuoden 1990 arvoihin verrattuna. Kannattaa pitää mielessä, että jo 1 %: n nousu voi johtaa ekosysteemin vahingoittumiseen.
Tuhoisia tulvia on jo ollut Portugalissa, Espanjassa, Somaliassa ja Meksikossa tänä vuonna. Nämä tuhot, vaikkakin sinänsä merkittäviä, saattavat olla vain merkki tulevasta, suuremmasta maailmanlaajuisesta katastrofista. Olen huolissani Irlannin ekosysteemille mahdollisesti koituvasta vahingosta, joka saattaisi aiheuttaa vaarallisia seuraamuksia Irlannin maataloudelle ja matkailualallemme. Irlannissa, kuten kaikkialla Euroopan unionissa, kaikkien sektoreiden on tehtävä osuutensa ilmaston lämpenemisen estämisessä.
Mitä minuun tulee, olen kyllästynyt uudenlaisia verotusmuotoja esitteleviin ehdotuksiin. Uskon, että juuri ahtaalle ajetut kuluttajat joutuvat lopulta kärsimään kaikkein eniten. Irlannin taloudellisen ja sosiaalisen tutkimuslaitoksen juuri julkaisema raportti on merkittävä yritys laskea ilmaston lämpenemiseen liittyvien kaasupäästöjen vähentämisen kustannuksia. Siihen liittyvät kustannukset ovat hyvin todellisia, ja niillä on suora yhteys työpaikkoihin, kuluttajiin ja sähköntuotantoon. Tarvitaan kuitenkin merkittäviä toimia, ja aluksi meidän on tutkittava sitä, mikä tunnetaan kysynnän hallintana. Energiansäästöä on lisättävä tarjonnan puolella, ja meidän on varmistettava, että positiiviset vaihtoehtoiset polttoaineet ja sähköntuotantojärjestelmät sekä uudistuvat energianlähteet viitoittavat tien eteenpäin. Meidän on tuettava niitä.
Olen sanonut omassa mietinnössäni, että Euroopan unionin on luotava tiukka valvontajärjestelmä yhteisön hiilidioksidi- ja muille kasvihuonekaasupäästöille heti ensi tilassa.

Eisma
Arvoisa puhemies, meillä on positiivisia odotuksia Tokion neuvotteluista. Mutta vaikkakaan Tokiossa ei saavutettaisi tyydyttävää tulosta, Euroopan unionin täytyy kuitenkin pitää kiinni tavoitteistaan. Jos unioni ei tee näin, on olemassa vaara, että myös jäsenmaat sanoutuvat erikseen irti tavoitteista. Tämän vuoksi en voi ymmärtää, miksi rouva komissaari ei ole samaa mieltä kannasta, jonka Carlos Pimenta ja me itse olemme esittäneet päätöslauselmasta. Meidän täytyy pitäytyä unionin tavoitteissa, vaikka Kioton konferenssin tulokset eivät olisi tyydyttäviä.
Herra puhemies, tulokset Alankomaiden puheenjohtajuuskauden ajalta kestävät tarkastelun. Vastuun jakaminen oli hyvä asia, mutta se lisää pohjoisten jäsenvaltioiden vastuuta. Saksan on näytettävä 25 %: n vähennys kuormituksessa vuoteen 2010 mennessä. Oman maani, Alankomaiden, on vähennettävä kuormitusta 10 % vuoteen 2010 mennessä. Liberaalien puolueryhmän enemmistön mielestä on hyvin vaikea saavuttaa tavoitteita, koska jäteongelmia ei ole ratkaistu ja koska ydinenergia ei näytä kestävältä ratkaisulta hiilidioksidipäästöjen panemiseksi kuriin. "Se joka elää, joutuu kantamaan huolta" , sanotaan Alankomaissa. Siitä huolimatta että Alankomaiden hallitus on kaksi kertaa myöntänyt varoja 750 miljoonaa guldenia, maassamme ei kuitenkaan onnistuta vähentämään hiilidioksidipäästöjä vaaditussa määrin. Vuonna 2000 päästömme vuoteen 1990 verrattuna eivät ole 3 % pienemmät, vaan odotettavissa on, että päästömme ovat 10 % suuremmat.
Näiden näkökohtien valossa Yhdysvaltojen asenne vaikuttaa hieman realistisemmalta. Luonnollisesti meidän pitää olettaa Yhdysvaltojen pääsevän pitemmälle kuin päästöjen vakauttamiseen vuonna 2010. Yhdysvalloissa tapahtuu muutoksia, ja siksi meidän täytyy työskennellä Kiotossa edelleen. Meidän ei pitäisi olla liian tyytyväisiä horjumattomiin tavoitteisiimme, joiden saavuttamisen mahdollisuuksia epäillään paljon.

González Álvarez
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, kannatan ryhmätoverini Pedro Marsetin näkemystä siitä, että erilainen, kestävään kehitykseen johtava talousmalli on tärkein toimenpide, jolla voidaan estää meitä uhkaava ympäristökatastrofi. Olen myös yhtä mieltä ekologisten ryhmien kanssa siitä, että Euroopan unionin neuvottelulähtökohta on liian vaatimaton ja että vuoteen 2005 mennessä olisi pyrittävä suurempiin vähennyksiin.
Itse asiassa kaikkein pisimmälle mennään kuitenkin nyt pöydillämme olevassa Euroopan unionin ehdotuksessa. Meillä on itse asiassa vain tämä ehdotus. Siksi olen samaa mieltä ympäristövaliokunnan esittelijän Pimentan kanssa ja kannatan ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan päätöslauselmaa ja tarkistuksia. Tärkein niistä - kuten herra Eisma juuri sanoi - on mielestäni se, jonka mukaan Euroopan unionin on pidettävä kiinni tavoitteestaan, eikä sitä pidä alentaa, vaikka muut jatkaisivat sokeina. Tiedän, että se on hyvin vaikeaa, koska Euroopan on ajateltava kilpailukykyään, mutta jos Eurooppa ei aja läpi vähentämispäätöstään, muut maat eivät tee sitä koskaan. Rouva komissaari, teidän niin osuvasti sanomanne lause - se, että Yhdysvallat otti valmistelevissa neuvotteluissa ratkaisevan askeleen väärään suuntaan - on hyvin merkittävä. Me emme siis saa jättäytyä Yhdysvaltojen ja Japanin ohjailtaviksi vaan meidän on nostettava pöydälle oma kantamme, joka on kaikkein järkevin kanta tällä hetkellä, vaikka sen takana on vähemmistö.

Ahern
Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä komissaarilta, kuinka Euroopan unioni voi niin itsevarmasti esittää alustavissa neuvotteluissa Kiotoa varten niitä leikkauksia, joita se on esittänyt, ja vaikka olemme tänä iltana kuulleet, miten tärkeitä nämä tavoitteet ovat - 7, 5 % vuoteen 2005 ja 15 % vuoteen 2010 mennessä - kuinka voimme saavuttaa ne? Emme ole osoittaneet merkkiäkään niiden toteuttamisesta käytännön tasolla, eikä varmasti ole mahdollista saavuttaa menestystä ilman selkeitä päämääriä, tavoitteita, edistämistoimia ja sanktioita.
Komissio on tehnyt useita ohjelmaehdotuksia - THERMIE II, SYNERGY, SAVE II - joita neuvosto ei kuitenkaan hyväksynyt ja joille se ei antanut tarvittavaa rahoitusta. Myös kaikki edistys CO2 -veron käyttöönottamiseksi on pysähtynyt neuvostoon.
Tehokkain keino päästöjen oleellisen vähentämisen saavuttamiseksi olisi Euroopan unionin laajuinen CO2 -vero. Se rajoittaisi päästöjä Euroopan unionissa pitkällä aikavälillä ja edistäisi samalla strategiaa, joka supistaisi taloudelliset kokonaiskustannukset mahdollisimman pieniksi. CO2 -veroa, jota sovellettaisiin kaikkiin saastuttajiin, olisi käytettävä vähentämään muita veroja ja sovellettava yhtäläisesti kaikilla aloilla, esimerkiksi maataloudessa ja sulatuksessa. Ketään ei saisi suosia, tai koko veron perusta murenisi.

Macartney
Arvoisa puhemies, tulen maasta, joka on luultavasti Euroopan runsasenergisin maa, nimittäin Skotlannista. Mutta en tahdo puhua tänään Skotlannista, tahdon puhua maapallon toisella puolella sijaitsevista maista kuten Kiribatista, Tuvalusta ja Bangladeshista, jotka joutuvat kärsimään merenpinnan noususta, ellemme ryhdy välittömiin toimiin. Voisikohan tämä parlamentti pohtia sitä, että nämä pienet maat kuten Kiribati ja Tuvalu katoaisivat kartalta ja Bangladesh, yksi maailman runsasväkisimmistä alueista, kokisi laajamittaisen hävityksen. Tämän vuoksi tämä keskustelu on niin tärkeä.
Haluaisin kiittää kollegamme McNallyn tekemiä huomautuksia. Toivon, että komissaari teki paljon muistiinpanoja ja että hän käyttää niitä ohjeena viedäkseen asioita eteenpäin. Niin paljon on pelissä, ja vaikka EU ei ole maailma emmekä siten voi ottaa koko maailman huolia kannettavaksemme, puhukaamme ainakin voimakkaasti oikeiden politiikkojen ja tavoitteiden puolesta ja menkäämme Japaniin hyökkäysvalmiissa mielenvireessä yrittääksemme pelastaa planeetan katastrofilta.

Bowe
Arvoisa puhemies, tämän vuoden aikana, kun olemme siirtyneet äskeisestä G8huippukokouksesta YK: n ympäristö- ja kehityskonferenssiin (Earth Summit) ja sitten Kioton ilmastonmuutoskonferenssiin johtaviin neuvotteluihin, on käynyt aivan ilmeiseksi, että maailmanlaajuisesti on selvää erimielisyyttä ilmaston lämpenemisestä, erityisesti päämääristä rajoittaa pääasiallisimman kasvihuonekaasun CO2 : n päästöjä.
Nykyinen keskustelujen sarja on jatkunut koko syksyn eivätkä keskustelut ole vieläkään päättyneet, mutta on aivan selvää, että meidän on saavutettava Kiotossa jonkinlainen muodollinen päätös kasvihuonekaasujen päästöistä - erityisesti CO2 : n - ja se on tehtävä ennen vuoden loppua.
Olen tyytyväinen sanoessani, että tähän asti Euroopan unioni on pitänyt kiinni kunnioitettavasta kannasta. Me ehdotamme, että teollisuusmaiden olisi leikattava vuoteen 2010 mennessä kasvihuonekaasupäästöjään 15 % vuoden 1990 arvoihin verrattuna. Olen täällä tänä iltana vedotakseni komissioon ja neuvostoon, jotta ne eivät perääntyisi tästä kannasta. Itse asiassa minä kehotan niitä, en ainoastaan pitäytymään tuossa kannassaan vaan vieläpä etsimään laajempaa, ainakin periaatteellista sopimusta niiden tulevien toimien tarpeesta, jotka nimenomaan saisivat aikaan päästöjen pysähtymisen seuraavalla vuosisadalla ja jotka mahdollisesti vähentäisivät hiilidioksidin rikastumista maan ilmakehässä päästöjen pysähtymisen aikaisesta arvosta, 550 osasta miljoonassa, ehkä jopa niin alas kuin 350 osaa miljoonassa. Emme voi peräytyä tuosta kannasta, meidän on hyväksyttävä, että Kioton neuvottelut ovat vasta ensimmäinen askel.
Kaksi viikkoa sitten olin parlamentin valtuuskunnan mukana Japanissa. Vietin kolme päivää Tokiossa keskustellen japanilaisten parlamentaarikkojen, ympäristöministerin ja useiden muiden ministereiden kanssa. Minulle tuli selväksi, että he olisivat valmiita menemään pidemmälle. Heidän pääministerinsä lausuma kanta, jota heidän teollisuusministerinsä tuki, ei ollut yksimielisesti sovittu kanta. On aivan selvää, että he olisivat valmiita menemään pidemmälle, ja jos me painostamme heitä, he menevät pidemmälle. Meidän on käytettävä tuo tilaisuus hyväksemme; meidän on liittouduttava heidän kanssaan painostamaan jopa amerikkalaiset jonkinlaiseen toimintaan.
Painottaisin sitä, että on koko joukko aiheita, joista meidän olisi kyettävä löytämään yhteinen kanta. Meidän täytyy esimerkiksi olla valmiita harkitsemaan hyvin nopeasti tekniikansiirron käyttöönottoa kehitysmaissa varmistaaksemme, että ne eivät aiheuta uutta sarjaa kontrolloimattomia CO2 -päästöjä. Me emme itse asiassa voi sulkea pois turvallisella ja kestävällä tavalla käytetyn ydinvoiman mahdollista roolia tulevaisuudessa. Emme voi sivuuttaa yhteisen täytäntöönpanon käytön mahdollisuutta. Olen varma, että tarpeellisin varotoimenpitein se voisi olla edistysaskel. Meidän on ymmärrettävä, että kysymys ei ole yksinkertaisesti pelkästä CO2 : sta: on muitakin kasvihuonekaasuja, jotka meidän on otettava huomioon; ne on sisällytettävä sopimukseen.
Annan varoituksen sanan päästökauppakysymyksestä. Päästökauppa on väline, joka ei ole saavuttanut tähän mennessä kovin suurta suosiota. Sitä kannattaa tutkia, mutta en ehdottaisi siihen paneutumista yrittäessämme päästä sopimukseen Kiotossa.
Lopuksi vaadin, että komissio ei lievennä ilmoittamaansa kantaa. Meidän olisi pikemminkin sanottava, että tämä on vasta ensimmäinen askel. Meillä kaikilla on tulevaisuus käsissämme. Komissiolla ja etenkin neuvostolla on tulevaisuus käsissään. Tulevat sukupolvet tahtovat niiden pysyvän vakaina.

Spencer
Arvoisa puhemies, onnittelen istuvaa puheenjohtajaa ja komissaaria sekä heidän tämänpäiväisistä lausunnoistaan että heidän väsymättömästä matkustamisestaan tämän asian vuoksi. Silloin tällöin kyllä ihmettelen meidän kaikkien lennähdellessä ympäri maailmaa, millaiset ekologiset jäljet me mahdamme oikeastaan jättää tämän keskustelun seurauksena.
Voinen kiittää parlamenttia Pimentan päätöslauselmasta ja keskittää huomautukseni siihen, mitä Kiotossa on saatava aikaan. Kuten molemmat kollegamme tarkalleen tietävät, Kiotossa on oikeastaan kaksi keskustelua - aikatauluja ja tavoitteita koskeva lyhyen tähtäimen keskustelu, jossa me olemme hyviä ja amerikkalaiset ja japanilaiset pahoja tyyppejä. Amerikkalaiset ovat kauhistuttavan pahoja sen fossiilisen polttoaineteollisuuden järjestämän 30 miljoonan dollarin arvoisen mainoskampanjan paineen alla. Niitä olisi voinut paremmin kutsua 30 hopearahaksi.
Tärkeämpi keskustelu kätkeytyy kuitenkin aikataulu- ja tavoitekiistelyn taakse. Se on pitkän aikavälin keskustelu Kioton jälkeisen mandaatin perustamisesta, joka saisi aikaan sen, mitä amerikkalaiset oikeutetusti tähdentävät meidän tarvitsevan, eli maailmanlaajuisen vastauksen maailmanlaajuiseen ongelmaan. Se merkitsee tiedollisten puitteiden luomista, jonka avulla Kiina, Intia ja muut kehitysmaat saadaan mukaan. Se on tehtävä niin kutsutun lähentymis- ja vähentämisanalyysin perusteella; on jaettava oikeudenmukaisesti vastuu luvallisista päästöistä maailmanlaajuisen, yhteisesti sovitun rajan sisällä.
Jos aiomme luoda nuo tiedolliset puitteet, meidän on luotava jonkinlainen perusta. Komissaari sanoi keskustelun olevan tienhaarassa ja tarjoutui rakentamaan siltaa. En ole varma siitä, että sillat ovat ainoita asioita, joita teidän pitäisi olla rakentamassa, hyvä komissaari, me tarvitsemme vakavamielistä perustan luomista, johon sisältyy ajatus oikeudenmukaisuudesta ja joka saa kaikkia mukana olijoita käyttämään mielikuvitustaan historiasta.
Meillä on todellakin hyvät edellytykset tämän tekemiseen, koska tämä Euroopan unioni, jonka osa olemme, perustuu oikeudenmukaisuuteen ja historian ymmärrykseen pitkällä tähtäimellä. On aika, että te ja istuva puheenjohtaja menette Kiotoon ja annatte pari läksyä, jotka me olemme oppineet täällä Euroopan unionissa, sekä suosituksemme aikatauluista ja tavoitteista, koska me tarvitsemme instituution voidaksemme ohjata toimeenpanoa, päästökauppaa ja muita asioita.
Toivotan teille onnea Kiotoon ja tulen pitämään teitä siellä tarkasti silmällä!

Baldi
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, säät vaihtelevat helteistä hyytävään kylmyyteen, rankkasateista kuivuuteen. Välivuodenaikoja ei enää ole: keväällä ja syksyllä on joskus niin korkea lämpötila kuin olisi heinäkuu ja joskus niin alhainen lämpötila kuin olisi tammikuu; tuulet ovat rajuja ja joskus tuhoisiakin.
Yhdistyneiden kansakuntien elintarvikejärjestön FAOn mukaan El Niñolla voi olla huolestuttavat seuraukset vehnälle, tapiokalle, öljynsiemenille, kahville, sokerille, teelle, banaanille, trooppisille hedelmille, sitrushedelmille, munille ja vihanneksille, ja se voi viivästyttää riisin kylvöä.
AKT-EU -työryhmä, joka tutkii ilmastonmuutoksia ja pieniä saarivaltioita ja jonka puheenjohtaja minä olen, antoi päätöslauselmaesityksen AKT: n ja EU: n yhteistyöstä ilmastonmuutoksiin liittyen ja Kiotossa ensi kuussa pidettävästä sopimuspuolten kolmannesta konferenssista. Päätöslauselmaesitys hyväksyttiin yksimielisesti Loméssa 30. lokakuuta tänä vuonna pidetyssä yhteiskokouksessa, ja sen tavoitteena on, että Kioton konferenssissa allekirjoitetaan sitova pöytäkirja tai hyväksytään jokin muu oikeudellinen väline, jonka avulla kasvihuonekaasuja voidaan todella vähentää Berliinin mandaatin mukaisesti, vaikka me emme valitettavasti voi osallistua konferenssiin tai lähettää edustajiamme kyseiseen Japanin kaupunkiin.
Ilmaston vaihtelevuus ja merenpinnan kohoaminen johtavat rantojen eroosioon, ja AKT: n pienet saarivaltiot ovat siitä erittäin huolestuneita, koska ne ovat kaikkein herkimpiä ilmastonmuutoksille: niiden taloudellinen ja sosiaalinen toiminta keskittyy pääasiassa rannikkoalueille, ja sen vuoksi jo pienelläkin merenpinnan kohoamisella on merkittävä ja syvällekäyvä vaikutus paikalliseen talouteen ja elinoloihin, joskus jopa niin, että infrastruktuurit ja rakennukset tuhoutuvat täysin.
Tästä syystä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteet - Euroopan unionin lähtökohtana oleva 15 %: n vähennys vuoteen 2010 mennessä ja välitavoitteena 7, 5 % vuoteen 2005 mennessä - ovat hyväksyttävissä oleva ehdoton minimi, ja todellisuudessa olisikin pyrittävä 20 %: n vähennykseen vuoteen 2005 mennessä.
Me olemme sitä mieltä, että ensi vuonna on käynnistettävä vakava keskustelu myös eri energiavaihtoehdoista kiinnittäen erityistä huomiota ydinenergiaan, vesivoimalla tuotettavaan energiaan ja muihin uusiutuviin energiamuotoihin, jotka eivät aiheuta hiilidioksidipäästöjä.
Toivon lopuksi, että Kioton konferenssissa päästään yhteisymmärrykseen myös niiden hallitusten kanssa, joiden kanta asiasta on täysin päinvastainen.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, mikäli olen ymmärtänyt oikein sen, mitä Kiotosta on sanottu, päämäärämme ovat realistiset, mutta ongelmana on se, onko meillä kumppaneita - siis luotettavia ja vakavasti otettavia - jotka jakavat tämän päämäärän ja siihen pyrkivät politiikat. Siispä haluan kysyä neuvostolta ja komissiolta: onko niillä, tai katsovatko ne, että niillä on olemassa riittävät painostuskeinot Yhdysvaltoja kohtaan, niin että luotettava ja vakavasti otettava sopimus voidaan tehdä niistä päämääristä lähtien ja niihin liittyvistä politiikoista, jotka olemme kuulleet täällä? Mitkä ovat nämä keinot? Oletteko valmiit käyttämään niitä? Jos näitä keinoja ei ole olemassa, haluaisin ainakin kysyä, oletteko valmis tiedottamaan laajasti ja aktivoimaan kansalaisia tästä erittäin vakavasta kysymyksestä ja ilmoittamaan ne esitykset ja toimintatavat, joita on tehty sen ratkaisemiseksi ainakin propagandan tasolla, jotta voitaisiin vastata siihen propagandaan, jolla Yhdysvallat ja tietyt muut valtiot pyrkivät tekemään naurettavaksi ja aliarvioimaan kaikki ponnistelut politiikan muuttamiseksi.

Breyer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Me kaikki tiedämme, että meidän on lopultakin saatava aikaan ilmastonsuojelusopimus kasvihuonepäästöjen vähentämiseksi, jotta voisimme pelastaa ihmiset ja ympäristön. Pimentan mietinnön ydinkohta on se, että olemme ilmaisseet mielipiteemme sen puolesta, että päästöjä vähennetään vuoteen 2010 mennessä 15 %, vaikkakaan Kiotossa ei tehtäisi sitovaa pöytäkirjaa.
Rouva komissaari, olen aika pettynyt teihin. Olenko ymmärtänyt teitä oikein, siis että olette sanonut, ettette olisi valmis näihin toimenpiteisiin? Eikö komissio ole valmis ottamaan edelläkävijän roolia? Minä uskon, että olemme uskottavia vain silloin, jos teemme selväksi, että - riippumatta siitä, miten Kioton konferenssi päättyy - olemme valmiita rajoittamaan päästöjä vuoteen 2010 mennessä 15 %. Jos emme tätä tee, silloin piiloudumme ilmastontuhoajien USA: n ja Japanin selän taakse. Minun mielestäni tässä olisi kysymyksessä ympäristöpoliittinen ilmaisuvala. Olisi askel taaksepäin, jos komissio ei tee selväksi, että me haluamme tässä edetä uskottavasti ja että me olemme valmiit vihdoinkin huomaamaan, että on kysymys maailmanlaajuisesta ilmastokatastrofista, ja me ryhdymme toimenpiteisiin.
Uskon, että Euroopan tulvat ovat tehneet selväksi, ettemme enää ole kaukana tästä ilmastokatastrofista. Rouva komissaari, minä kehotan teitä pikaisesti lopultakin ottamaan edelläkävijän roolin ja ilmaisemaan mielipiteenne sen puolesta, että vähennämme CO2 -päästöjä, jotta voimme sitten painostaa myös muita ilmastontuhoajia.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, energiankulutus kuitenkin kasvaa jatkuvasti ja maailmanlaajuisesti. Lisääntyvän energiankulutuksen seurauksena kasvavat myös hiilidioksidipäästöt, jopa 8 % vuoteen 2010 mennessä. Tekemiemme energiapoliittisten ratkaisujen tulisi olla kauaskantoisia ja edetä asteittain kohti hiilidioksidipäästöjen huomattavaa vähentymistä. On erittäin tärkeää, että Kioton konferenssissa saadaan suuret valtiot, kuten Yhdysvallat, Japani, Australia ja Kanada, sitoutumaan vuoden 2000 jälkeisiin tavoitteisiin.
Rion ympäristökonferenssista on kulunut jo viisi vuotta, joten on vihdoin aika maailmanlaajuisesti tehdä todellisia sitoumuksia ja luoda todellisia määräaikoja. Pelkällä energiapolitiikalla ei ratkaista maapallon lämpenemisen ongelmaa. Esimerkiksi jatkuvasti kasvavat liikenteen päästöt aiheuttavat nimenomaan kasvihuonekaasujen lisääntymistä ilmakehässämme.
On otettava huomioon myös ydinvoiman mahdollisuus lisätä energiavaihtoehtojen valikoimaa ja erityisesti vähentää hiilidioksidipäästöjä. Energiantuotantoa ei voi perustaa yksin uusiutuvien energialähteiden varaan. Niiden osuus koko energiantuotannosta on vain marginaalinen. Kestävän metsätalouden edistäminen maailmanlaajuisesti on yksi tehokas tapa taistella ilmastonmuutosta vastaan. Puut sitovat hiilidioksidia yhteyttäessään. Meidän pitääkin huolehtia siitä, että kaadettujen puiden tilalle kasvaa tavalla tai toisella uusia puita.
Lopuksi totean, etten jaksa uskoa ideaan uuden kansainvälisen ilmastoviraston perustamisesta. Poliittista tukea ilmastopolitiikan täytäntöönpanoon tarvitaan, mutta sitä ei saada byrokratian portaita lisäämällä.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies! Kasvihuonekaasujen päästöjen rajoittaminen on yksi aikamme suurista ekologisista haasteista. Vaikka me jo tänään muuttaisimmekin politiikkaamme radikaalisti, tiedämme, että päästöt kasvavat silti vielä vuosikymmenien ajan. Tämä vaatii suuria ja nopeita muutoksia liikenne- ja energiapolitiikassamme. Se vaatii myös melko suurta hiilidioksidiveroa.
Meidän ryhmämme tietenkin tukee Linkohrin mietintöä, joka on hyvä ja konkreettinen, etenkin tuemme ehdotusta valvontatoimista ja rangaistusmahdollisuuksista, jotka ovat erittäin tärkeitä.
Ennen Kioton konferenssia EU: n linja ja ehdotukset ovat toki parempia kuin amerikkalaisten. Mutta EU: nkaan ehdotukset eivät ole riittäviä, jos otetaan huomioon se, mitä luonto sietää. Luonnon rajojen on kuitenkin oltava tärkeämpiä kuin USA: n asettamien rajojen. Tämän täytyy myös tarkoittaa sitä, että EU riippumatta Kioton tuloksista jatkaa eteenpäin ja pyrkii toteuttamaan niitä tavoitteita, joita on asetettu. Olen siis samaa mieltä kuin esimerkiksi Eisma ja González Álvarez, jotka ovat täällä aikaisemmin tuoneet tämän esille.
Haluaisin vielä pahoitella Ruotsin hallituksen kantaa tähän kysymykseen. Ruotsi on yksi maista, jotka kylmästi aikovat nostaa hiilidioksidipäästöjään lähivuosina.

Liese
Arvoisa puhemies, kiitän herra Linkohria ja herra Pimentaa mietinnöistä, jotka he ovat esittäneet molempien valiokuntien puolesta. Minä olin toinen Euroopan parlamentin kahdesta edustajasta Rion seurantakokouksessa New Yorkissa. Kiittelin silloin kovasti komissiota, koska se jo tuolloin oli asettunut puoltamaan kunnianhimoisia vähennystavoitteita Kiotoa silmällä pitäen, vaikkakin meidän on myönnettävä, että sen mukaan, mitä herra Linkohr on pitänyt oikeana, tämä voi olla ainoastaan kaikkein ensimmäinen askel ja se on itse asiassa liian vähän. Mutta se on se, mitä tällä hetkellä on tehtävissä, ja siksi meidän on tässä kohdin tuettava komissiota.
Ilmastokatastrofilla tulee olemaan monia katastrofaalisia seurauksia. Tästä on jo puhuttu. Viittaan vielä yhteen kohtaan, joka meidän ehkä tulee ottaa voimakkaammin puheeksi julkisessa keskustelussa, nimittäin terveydellisiin seurauksiin. Ilmastovyöhykkeiden siirtymisen johdosta tulemme myös Euroopassa saamaan trooppisia tauteja, joita meillä ei tähän mennessä ole esiintynyt. Uskon, että kun ihmisillä on huoli henkilökohtaisesta terveydestään, he alkavat ehkä ajatella enemmän. Tätä on käsitellyt myös presidentti Clinton puheessaan New Yorkissa. On kovin valitettavaa, että vaikka puheessa oli joitakin hyviä elementtejä, USA ottaa kovin rajoittuneen asenteen. Syynä on se, että teollisuuden lobbarit maalaavat siellä seinälle kriisiskenaarion, katastrofiskenaarion sen varalta, että päätettäisiin vakavasti otettavista vähentämistavoitteista.
Uskon, että asia on aivan päinvastoin. Tästä voimme mainita useita hyviä esimerkkejä. Mainitsen yhden käytännön esimerkin, ja kaikkien Kiotossa mukana olevien pitäisi kysyä amerikkalaisilta, eivätkö he voi pysäyttää tätä: Usein kerrotaan, että ihmisillä monissa maisemakonttoreissa USA: ssa on kesällä päällään villapaita, koska ilmastointilaitteesta tulee niin kylmää ilmaa, ja että siellä talvella ovat tuulettimet päällä, koska lämmitys on huonosti säädetty. Uskon, että sillä, jos tämä muutetaan nykyaikaisella tehokkaalla teknologialla ei ole mitään tekemistä elintason huononemisen kanssa. Meidän ei tarvitse mennä takaisin luolaan, vaan meidän on päästävä parempaan energiaintensiteettiin! Komission pitäisi tulla tässä vielä aktiivisemmaksi.

Virgin
Arvoisa puhemies! Kioton ilmastokonferenssi on mielestäni äärimmäisen tärkeä tapahtuma. Minä olen Euroopan unionin kansalaisena ylpeä otetusta neuvotteluasemasta, joka tarkoittaa kasvihuonepäästöjen vähentämistä 15 % vuodesta 1990 vuoteen 2010. Se on kunnianhimoinen tavoite, jonka toivon leviävän Kiotossa.
Lisäksi olen erittäin huolestunut oman maani panostuksista ennen tätä konferenssia. Ruotsi oli muuten ensimmäinen maa, joka 1988 asetti tiukan hiilidioksidipäästötavoitteen, joka tarkoittaa muuttumattomia päästöjä vuodesta 1987 eteenpäin. Me onnistuimme jopa vähentämään päästöjä.
Ennen Kioton konferenssia Ruotsi on saanut luvan lisätä päästöjään 5 %: lla aina vuoteen 2010 asti. Syy tähän on kahden ydinreaktorin sulkeminen Barsebäckissä, ne molemmat toimivat hyvin ja niillä on korkeat turvallisuusstandardit. Jos Eurooppa seuraisi Ruotsin esimerkkiä, voisi Euroopan unioni yhtä hyvin jättää Kioton matkan väliin. Silloin olisi mahdotonta mennä sinne nykyisten kunnianhimoisten tavoitteiden takia.
Jotta EU voisi saavuttaa tavoitteensa, on välttämätöntä ottaa käyttöön taloudellisia ohjausmenetelmiä. Toivon, että olisi mahdollista ottaa käyttöön hiilidioksidivero EU-tasolla. Ruotsin kokemuksen mukaan verolla on merkittävä vaikutus. Monin paikoin maassamme on käynnissä siirtyminen fossiilisista polttoaineista biopolttoaineisiin, mikä suurelta osin johtuu tästä verosta.
Ajoneuvot vastaavat merkittävässä määrin kasvihuonekaasujen päästöistä. Meillä Euroopassa kehitetään nopeassa tahdissa autoja, jotka kulkevat vaihtoehtoisilla menetelmillä, eli esimerkiksi sähköautoja ja hybridiautoja. Tukholman kaupunki on äskettäin ostanut merkittävän määrän sähköautoja Italiasta. Näyttää siltä, että tekniset edistysaskeleet tällä alueella ovat nopeampia kuin uskommekaan. Meillä on siksi syytä tuntea merkittävää optimismia.

Valverde López
Arvoisa puhemies, tässä vaiheessa keskustelua minusta tuntuu siltä, että lähes kaikki on jo sanottu. Minun ei siis tarvitse toistaa jo esille tuotuja asioita. Sen sijaan on mielestäni tehtävä selväksi, että parlamenttimme kannattaa komission ja neuvoston kantaa. On hyvin tärkeää, että yhteisön toimielimillä on yhteinen tavoite ja sen perusteella vahva neuvotteluasema.
Euroopan unionimme sisäpolitiikan osalta on mielestäni kuitenkin korostettava sitä, että kaikki valtiot eivät ole päässeet niihin tavoitteisiin, joihin ne sitoutuivat maapallon tilannetta käsitelleessä huippukokouksessa, ja siksi tämä sisäpoliittinen vetoomus on esitettävä vaativaan sävyyn. Täydentäviä politiikkoja ei ole myöskään kehitetty, kuten herra Linkohr niin hyvin toi esille. Meidän on ponnisteltava lujasti sisäisessä kehityksessämme ja vedottava hallituksiin, jotta ne pääsevät yhteisymmärrykseen sovitun 10 %: n vähennyksen lisäksi jäljellä olevan 5 %: n taakan jakamisesta.
Lisäksi olen sitä mieltä, että on tehtävä selvä ero yleisen kaasupäästöjen aiheuttaman ongelman ja maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen välillä. Ilmastonmuutos on paljon moniulotteisempi asia kuin kaasupäästöt, ja on olemassa tieteellisiä ilmiöitä, joita ei ole tutkittu riittävästi maailmanlaajuisella tasolla mutta jotka on otettava huomioon, sillä me emme saa aliarvioida auringonsäteilyn syklisyyttä ja jättää sen vaikutusta vaille huomiota. Se on kuitenkin ilmiö, joka edellyttää tarkempaa tieteellistä tutkimusta. Kolmansien maiden kanssa käytävien neuvottelujen osalta Euroopan unionin on ehdottomasti tehtävä selväksi, että eniten saastuttavan on myös autettava eniten, ja meidän saatava julkinen mielipide tietoiseksi siitä, että hengittäminen maksaa rahaa, ja se on tärkeä asia myös Euroopan unionin sisäpolitiikassa.

Robles Piquer
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa rouva komissaari, on hyvin omituista, että me käsittelemme samanaikaisesti Euroopan unionin asiakirjoissa olevaa kahta samanlaista ajankohtaa ja lukua - vuotta 2010 ja 15 %: n lukua -, jotka koskevat sekä hiilidioksidipäästöjen vähentämistä että perusenergian saantia uusiutuvista energialähteistä. Tämän omituisen yhteensattuman pitäisi saada meidät ajattelemaan, varsinkin kun otamme huomioon - kuten herra Linkohrin mietinnössä sanotaan - että komission asiasta vastaavassa pääosastossa arvioidaan hiilidioksidipäästöjen nousevan 8 % mainittuun ajankohtaan mennessä. Tosiasia on, että energiaa kulutetaan aina vain enemmän, ja se on ilmiö, jota ei kukaan pysty estämään. Sitä ei voida välttää. Sitä ei estetä millään sopimuksella. Eikä kyse ole vaan meistä vaan ennen kaikkea kehitysmaista, joiden kulutus kasvaa huimaa vauhtia. Esimerkkinä olkoon Kiina ja sen kivihiilen kulutus.
Tästä syystä meidän on etsittävä vaihtoehtoja. Ydinenergia on selvästikin yksi vaihtoehto. Yhtä selvää on myös se, että ydinenergian käytön laajentamista, yleistämistä ja lisäämistä vastustetaan voimakkaasti yhteiskunnissamme. Meillä on siis vain yksi vaihtoehto: uusiutuvien energiavarojen käytön lisääminen. Erään alan eturivin asiantuntijan aivan hiljattain julkaisemassa artikkelissa muistutetaan mieliin monia tosiasioita: esimerkiksi tuulienergian käyttö lisääntyy joka vuosi 25 %, aurinkokennojen maailmanmarkkinat ovat kasvaneet kahdeksassa vuodessa 340 miljoonasta dollarista 900 miljoonaan dollariin ja suuret energiayritykset siirtyvät yhä enemmän tämän energiamuodon käyttöön. Herra puhemies, se mikä puuttuu meiltä - komissiolta ja ennen kaikkea Euroopan parlamentilta, Euroopan kansojen edustajilta - on poliittinen tahto. Jos meillä olisi poliittista tahtoa niin ehkäpä sitä löytyisi myös niiltä valtioilta, joilla sitä ei ole riittävässä ja toivottavassa määrin.

Lahure
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, onnittelen ensiksi parlamenttia tästä keskustelusta. Olen iloinen varsinkin tuestanne neuvostolle ja komissiolle. Kiotossa teemme ahkerasti töitä vakaana tahtonamme saada aikaan kunnianhimoinen sopimus. Kioton jälkeen on syytä määrätä tarpeellisista toimista, jotta saavutamme ne vähimmäismäärät, joista olemme sopineet. Eri neuvostot ovat toimivaltaisia tässä asiassa ja me teemme päätökset komission ehdotusten perusteella.
Sallikaa minun tehdä joitakin huomautuksia keskustelun aikana esille tuoduista kohdista. Ensiksi, mitä tulee työpaikkojen luomiseen ympäristönsuojelun alalla, on tutkittava kaikki mahdolliset keinot. Niin komissio kuin neuvostokin ovat tietoisia tarvittavista ponnisteluista työpaikkojen luomiseksi ympäristönsuojelun alalla ja kasvihuonekaasujen vähentämiseksi.
Toiseksi, energian verotuksen yhdenmukaistamisen ja lisäämisen osalta, on palautettava mieliin tässä yhteydessä, että neuvoston on oltava yksimielinen tehdäkseen päätöksen tässä asiassa. Se on suuri ongelma. Puheenjohtajamaa Luxemburgilla on vakaa tahto kulkea tähän suuntaan, jos yksimielisyys löytyy. Energian verotuksen lisääminen voitaisiin hyödyllisesti yhdistää työnteon kustannusten vähentämiseen. Olen varma, että neuvoston puheenjohtaja yrittää kaikin voimin tämän viikon lopulla pidettävässä työllisyyshuippukokouksessa saamaan aikaan tämänsuuntaisen periaatepäätöksen: yhdistää työnteon kustannusten vähentäminen energian verotuksen lisäämiseen.
Parlamentti on painottanut paljon, ja viime puhuja muistutti siitä jälleen, uusiutuvien energiamuotojen ongelmaa. Tämä on sanottava, meillä on käytössämme useimmat teknologiat, jotka ovat tarpeen uusiutuvien energiamuotojen kehittämiseksi. Nyt on siis tehtävä sijoituksia, ei ainoastaan hallitusten ja komission, vaan myös yksityisen sektorin, ja on luotava edellytyksiä, jotka kannustavat yrityksiä sijoittamaan enemmän uusiutuvien energiamuotojen hyväksi. Tuemme täysin tavoitetta, jonka mukaan uusiutuvien energiamuotojen osuutta yhteisössä lisätään 6-12 %.
Täällä on puhuttu paljon teollisuusyrityksistä, jotka vastustavat kasvihuonekaasujen vastaisia toimia. Koin tämän hiljattain Luxemburgissa, kun olin tekemisissä erään suuren amerikkalaisen monikansallisen yrityksen kanssa. Kun neuvottelette tosissanne tämän mittaluokan yrityksen, amerikkalaisyrityksen suuren tytäryrityksen kanssa, voitte päästä sopimukseen. Tämä konserni ilmoitti suostuvansa kokeilemaan vaihtoehtoisia tuotteita, ja ei ainoastaan Luxemburgissa, vaan myös Yhdysvalloissa, koska sen osat ovat ymmärtäneet erittäin hyvin, että ne voivat tarjota ensimmäisinä vaihtoehtoja maailmanmarkkinoilla heti kun niillä niitä on. Luulen siis, että jos on poliittista tahtoa neuvotella tiukasti yritysten kanssa, niin voidaan tehdä sopimuksia tässä asiassa myös Yhdysvalloissa.
Haluaisin palata erääseen kohtaan, jonka useat puhujat ovat ottaneet esille: Euroopan unionin ehdotukset Kiotoa varten. Voin vain vahvistaa sen, minkä rouva komissaari juuri sanoi tästä asiasta. Euroopan unionin ehdotukset Kiotoa varten eivät ole yksipuolisia vähennyksiä, vaan ne ovat ehdotuksia kantamme puolustamiseksi Kioton neuvotteluissa. Tavoitteenamme Kiotossa on siis oltava kunnianhimoisen sopimuksen aikaansaaminen tässä asiassa, ja olen samaa mieltä kaikkien muiden kanssa sen tunnustamisessa, että Yhdysvalloilla on erittäin tärkeä osa tässä asiassa. Neuvosto on päättänyt ottaa esille Kioton jälkeen kysymyksen neuvotteluehdotusten muuttamisesta yksipuolisiksi vähennyksiksi, mutta vasta Kioton jälkeen. Tämän neuvosto itse asiassa juuri päätti tavanomaisessa kokouksessaan 16. lokakuuta. Niin ei siis varmasti tehdä ennen Kiotoa, mutta ehkä sen jälkeen. En ole siitä edes varma, neuvosto päättää siitä. Puheenjohtajamaalla on joka tapauksessa vakaa aikomus panna tämä kysymys neuvoston esityslistalle, jotta tästä asiasta tehtäisiin päätös.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää keskustelusta, joka on ollut erittäin rakentavaa ja teenkin tässä yhteydessä vain pari yksittäistä huomautusta. Haluan painottaa, kuten herra Lahure teki viimeisessä huomautuksessaan, että tänään olemme käyneet keskustelua siitä, miten parhaalla mahdollisella tavalla voisimme vahvistaa asemaamme muihin Kioton konferenssin osallistujiin nähden. Luulen, että nimenomaan herra Bowe sanoi, että japanilaiset olisivat valmiita painostuksen alla muuttamaan kantaansa ja toivomme, että muutkin maat ovat. Kysymys onkin nyt mitä suurimmassa määrin siitä, miten voimme painostaa muita maita, jotta Kiotossa pääsisimme parhaisiin mahdollisiin tuloksiin. Meillä on myöhemmin oltava myös mahdollisuuksia keskustella siitä, miten tämä ja saadut tulokset toteutetaan Euroopan unionissa. Ja kuten useat puhujat ovat painottaneet, on tähän olemassa useita käyttökelpoisia ehdotuksia.
Olen täysin samaa mieltä rouva Graenitzin kanssa hänen tekemistään huomautuksista, jotka koskevat mahdollisuuksia liittää tämä keskustelu työllisyyskysymyksen yhteyteen. Minäkin uskon - tätä olemme myös painottaneet ehdotuksessamme - että järkevästi toteutetun politiikan avulla meillä on mahdollisuuksia luoda työpaikkoja eikä päinvastoin, kuten välillä kuulee väitettävän, ja on totta, että teollisuuden kanssa tehtävässä yhteistyössä on vielä hyödyntämättömiä mahdollisuuksia. Kansainväliseen ilmastovirastoon liittyen haluan sanoa, että YK: n toimesta sellainen virasto on jo suunnitteilla Bonniin, ja tällä hetkellä tuskin on järkevää heikentää tätä virastoa yrittämällä perustaa toinen.
Käsitykseni on, että EU: ssa asettamiemme päämäärien ja olemassa olevien täydentävien politiikkojen avulla olemme hyvin varustautuneet pian käytäviin neuvotteluihin. Keskustelun aikana minua ovat mietityttäneet vain ne muutamat ilmitulleet mielipiteet siitä, ettei EU: lla ole ollut tarpeeksi kunnianhimoisia tavoitteita. Niin kuin useat ovat sanoneet, on aivan totta, että kun ongelman laajuus otetaan huomioon, ei ole mitään estettä sille, että päämäärät olisi asetettu korkeammalle, mutta kun vastaavasti katsotaan, mitä muut maat ovat ehdottaneet, ei ole epäilystäkään siitä, etteikö EU: lla olisi tässä asiassa ollut johtava rooli, josta aiomme pitää kiinni myös Kioton konferenssiin asti ja itse konferenssissa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys Linkohrin mietinnöstä toimitetaan huomenna klo 12.30.
Äänestys neuvoston ja komission julkilausumista toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Tulliliitto Turkin kanssa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Kittelmannin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0276/97) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi tulliliiton viimeistä vaihetta koskevan yhteisön kannan vahvistamismenettelyn käyttöön ottamisesta EY-Turkki-assosiointineuvoston päätöksellä N: o 1/95 perustetussa tulliliiton sekakomiteassa (5372/97 - C4-0081/97-96/0020(CNS)) (Uudelleen kuuleminen).

Kittelmann
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Erotuksena moniin keskusteluihin, joita käymme Turkista, meillä on tässä keskenämme täytettävänä yksi velvollisuus, joka on lähinnä teknistä laatua. Kysymys on siitä, että tulliliittoa varten on nimitettävä sekakomitea, joka antaa neuvoja assosiointineuvostolle assosiointisopimuksen 24 artiklan mukaan sekä neuvottelee tämän kanssa - tässä on kysymyksessä mielipiteiden ja kokemusten vaihto - ja antaa suosituksia assosiointineuvostolle.
Euroopan parlamentti on jo istunnossaan 18. heinäkuuta 1996 antanut lausuntonsa ehdotukseen, joka koskee neuvoston päätöstä menettelyn vahvistamisesta, ja se on hyväksytty suurella enemmistöllä. 19. helmikuuta 1997 neuvosto päätti sopimuksen 113 artiklan mukaan uudelleen konsultoida Euroopan parlamenttia saman ehdotuksen johdosta.
Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta tarkasti mietintöluonnoksen istunnoissaan 16. ja 24. syyskuuta. Viimeksi mainitussa istunnossa valiokunta hyväksyi luonnoksen lainsäädäntöpäätöslauselmaksi 23 äänellä, vastaääniä oli yksi ja yksi jäsen pidättäytyi äänestämästä.
Olemme käsitelleet oikeudellista perustaa, eli kysymystä, onko 113 artikla tässä oikea artikla. Työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevä valiokunta oli ehdottanut käytettäväksi toista oikeudellista perustaa. Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta on yhdessä taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan kanssa, joka myös on kannattanut ehdotusta yksimielisesti, oikeudellisten lausuntojen mukaisesti päättänyt käyttää 113 artiklaa, koska 113 artikla periaatteessa koskee kauppasopimuksia ja sen vuoksi sopii tähän hyvin.
Olennaista oikeudellisen lausunnon suositukselle oli, että kysymys oikeudellisesta perustasta on lopulta tullut merkityksettömäksi sen jälkeen, kun neuvosto on hyväksynyt Euroopan parlamentin tarkistusehdotuksen, joka takaa parlamentin oikeuden saada tietoa. Näin ollen ehdotettu uusi oikeudellinen perusta voidaan hyväksyä siitä riippumatta, että sitä muutenkin halusimme heti alusta pitäen.
Saanen vielä lyhyesti todeta, että poliittisessa keskustelussa puhumme hyvin usein keskenämme monista kysymyksistä, jotka ovat varsin oleellisia, mutta että tässä on kysymys sopimukseen perustuvan järjestelyn noudattamisesta, nimittäin assosiointineuvoston kautta tapahtuvasta tulliliiton valmistelusta.
Lopuksi haluaisin viitata siihen, että tässä kysymyksessä tulliliiton toimintatavasta aikaisemmin korostimme yhä uudelleen, että tulliliiton tähänastinen hyötyjä on Euroopan unioni. Uskomattoman suurten vientietujen ansiosta hyödymme siitä, että Turkki tuo maahan tavaraa Euroopan unionista suhteellisen valmistautumattomana ja että meidän rehellinen velvollisuutemme on tehdä kaikkemme kehittääksemme suhteiden yhdenvertaisuutta tulliliitossa Euroopan unionin ja Turkin kesken.
Olen varma, että teemme tänään äänestyksessä velvollisuutemme ja pyydän teitä kannattamaan neuvoston ehdotuksia ja hyväksymään ne äänestyksessä ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan ja taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan suuren enemmistön kanssa.

Ephremidis
Arvoisa puhemies, kuten herra Kittelman totesi, asiassa on sekä juridisia että teknisiä näkökohtia, sekä neuvoston ja komission säädöksiin liittyviä kysymyksiä että neuvoston ja komission välisiä päätöksiä. Kaikki nämä asiat liittyvät hänen mietintöönsä ja voisin helposti olla samaa mieltä siitä, että asia on nähtävä poliittisesti ja kokonaisuutena.
Ensiksi, tämä parlamentti on hyväksynyt tullisopimuksen Turkin kanssa niiden lupausten ja painostusten pohjalta, että Turkki mukautuu tiettyihin perustavanlaatuisiin esityksiin, jotka liittyvät ihmisoikeuksiin, demokratiaan, oikeusvaltioon sekä kansainvälisten sääntöjen noudattamiseen kurdikysymyksessä, Kyproksen tilanteessa ja Kreikan ja Turkin välisissä suhteissa.
Toiseksi, parlamenttimme päätti, että vuosittainen selvitys tehdään parlamentille, jotta se voi tutkia, ovatko nämä seikat toteutuneet. Siten mikä tahansa järjestely voidaan hyväksyä, jos voidaan todeta, että nämä kaksi peruskysymystä toteutuvat, nimittäin Turkin mukautuminen parlamentin edellytyksiin ja valvontaan, jonka perustana on komission esitys siitä, onko Turkki mukautunut vai eikö ole. Näiden asioiden ulkopuolella kaikki muu on juonittelua ja palvelee suuria yksittäisiä taloudellisia, kaupallisia tai sotilaspoliittisia tarkoitusperiä.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies! Me olemme puolitoista vuotta sitten aivan selvästi muotoilleet, millä ehdoilla me hyväksymme tulliliiton, ja olemme sen vuoksi ryhtyneet pitkälliseen sovittelumenettelyyn. Ja nyt neuvosto haluaa noin vain jopa ilman keskustelua puskea läpi oikeudellisen perustan muutoksen. Meitä tullaan informoimaan tulliliittoa koskevissa asioissa enemmän vain jälkikäteen. Sovittelumenettely oli siis vain pelkkää hiekkalaatikkoleikkiä.
Viime vuonna pidimme vielä kiinni siitä, että tulemme kuulluiksi ennalta, mutta nyt tämä jätetään huomiota vaille. Pidän tätä muutosta 113 artiklan hyväksi yksinkertaisesti sopimattomana, ja oikeusasioita käsittelevä valiokunta puhui lausunnossaan jopa vaarallisesta ennakkotapauksesta! Tulliliiton tähänastiset häviäjät ovat pienet ja keskisuuret yritykset Turkissa. EU-viejät sitä vastoin keräävät taskuihinsa yhä suurempia voittoja. Tämä väärä asiaintila vie Turkin perikatoon. Olemme alusta pitäen todenneet, että Turkin pääsyä EU: hun ei saa estää. Turkin on saatava osallistua tasavertaisena Eurooppa-konferenssia koskeviin neuvotteluihin. Ehtona tähän on kuitenkin Turkissa tapahtuva demokratisoituminen, ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja kurdikysymyksen poliittinen ratkaisu. Tämä pitää sisällään myös kaikenlaisten sotatoimien lopettamisen Pohjois-Irakissa. Emme valitettavasti voi hyväksyä tätä mietintöä.

Souchet
Arvoisa puhemies, herra Kittelmannin mietintö, teknisen puolensa lisäksi, antaa meille tilaisuuden tehdä tilannearvion suhteistamme Turkin kanssa, ja varsinkin arvioida, onko poliittiset tavoitteet, joihin oli vedottu tulliliiton välttämättömyyden perustelemiseksi, varmasti saavutettu tai ollaanko niitä juuri saavuttamassa. Parlamentin enemmistö oli ollut sitä mieltä, että tämän sopimuksen Turkille tuoma vaurauden kasvu ja sopimuksen antama poliittinen viesti ankkuroisivat Turkin lopullisesti demokratioiden leiriin ja estäisivät kiihkoislamilaisuuden leviämistä.
Todellisuus on ollut aivan toista, koska tuskin muutama viikko oli kulunut parlamentin tulliliittosopimuksen hyväksymisestä näillä perusteilla, kun kiihkoislamilainen puolue pääsi valtaan Ankarassa. Toinenkin argumentti esitettiin tuohon aikaan: tulliliiton oli itse asiassa määrä tulla Turkin Euroopan unioniin liittymisen tilalle ja olla normaali kehys suhteillemme tämän hyvin läheisen naapurin kanssa.
Mutta tilanne jatkuu epämääräisempänä kuin koskaan. Herra van den Broek vetosi juuri täällä parlamentissa, silloin kun Agenda 2000 esiteltiin, kutsumukseen, joka Turkilla hänen mielestään on, kuulua Euroopan unioniin, ja Turkki osallistuu, monien jäsenvaltioiden tahdon vastaisesti, jäsenvaltioehdokkaiden konferenssiin. Tämä ylläpidetty epämääräisyys synnyttää turhia toiveita, ja varsinkin Turkille, joka haluaisi päästä asemaan, jota se ei voi tavoitella. Pelkään, että harhakuvitelmien romahtaminen ja etujen kiristäminen, tänään tullisopimuksesta, huomenna Kyproksen tilanteesta, sekoittavat perin pohjin suhteemme tämän suuren maan kanssa.
Jos me mieluummin ilmoittaessamme selvästi erityisestä yhteistyökehyksestä, joka on mukautettu Turkin suhteidemme tärkeyteen pysymme näillä harhateillä sen sijaan, että jatkaisimme hedelmällistä yhteistyötä, saatamme vaarantaa sen hyvien suhteiden perustan, jota useat jäsenvaltioistamme ovat kehittäneet, ja aiheuttaa keinotekoisia ja vaarallisia vastakkainasetteluja. Luulen, herra puhemies, että olisi korkea aika, korjata kehityssuuntaa ja perustaa Turkin suhteemme muuhun kuin epämääräisyyteen.

Van Dam
Arvoisa puhemies, suurin osa sekakomitean päätöksistä on EY: n perustamissopimuksen 113 artiklan soveltamista. On kysymys ennen kaikkea vapaan kaupankäynnin turvaamisesta. Tähän liittyen parlamentin lakiosasto on osoittanut yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, että sekakomitean ei ole välttämättä pakko pitäytyä entisen 113 artiklan toimivallassa.
Juridisesti näyttäisi olevan vähän tehtävissä neuvoston päätöstä vastaan, joka koskee sekakomitean kantaa Turkin kanssa tehdyn tulliliiton siirtämisestä 113 artiklan alaisuuteen 235 artiklan sijasta.
On merkillistä, että Euroopan komissio valitsi 235 artiklan ensiksi oikeudelliseksi perustaksi ilmoittamatta siihen mitään syytä. Toisaalta Euroopan komissio myöntää, että sekakomitean valtuudet ovat 113 artiklan mukaiset. Voiko komissio ilmoittaa, miksi tuolloin valittiin epälooginen perusta?
Oikeusvaliokunta vastustaa muutettua oikeudellista perustaa ja viittaa samalla menettelyihin määriteltäessä kantaa Euroopan talousalueen komiteassa ja Turkin asioita käsittelevässä assosiointineuvostossa. Tämä vertaus on ontuva, koska sekakomitea toimii tarkoin rajatulla sektorilla, jossa on kysymys tulliliitosta ja joistakin henkisen omaisuuden määrittelyistä.
Oikeusvaliokunta myös pelkää, että oikeudellisen perustan muuttaminen vahingoittaisi toimielinten välistä tasapainoa yhteisössä. Tällainen pelko tuntuu aivan liioitellulta. Ehdotus liittyy komitean kannan määrittelyyn. On vaikea vaatia, että neuvoston pitäisi neuvotella Euroopan parlamentin kanssa ennen jokaista sekakomitean kokousta. On luvattu, että parlamentti saa tiedon päätöksistä vuosittain. Tämä on enemmän kuin riittävää.
On selvää, että kannatamme mielellämme Kittelmannin mietintöä, jossa käsitellään näitä vaikeita ongelmia selkeällä tavalla.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijää ja hänen edeltäjäänsä herra Matutesia heidän tekemästään suuresta työstä. Komissio laati tämän ehdotuksen päätökseksi, joka on tänään keskustelun aiheena, tammikuussa 1996, jotta yhteisö voisi vahvistaa kantansa EY: n ja Turkin tulliliiton sekakomiteassa. On selvää, että kun lähtökohdaksi tuli sopimuksen 113 artikla, liittyi se komission käsitykseen, jonka mukaan kyseessä oli tekninen asia ja että asia siten kuuluisi sopimuksen 113 artiklan piiriin. Euroopan parlamentin uusi kuulemismenettely, josta tämänpäiväisessä kokouksessa on kysymys, koskee nyt yksinomaan neuvoston haluamaa oikeudellista perustaa, jota neuvosto on muuttanut ensimmäisen kuulemisen jälkeen. Komissiolla ei ole mitään ongelmaa hyväksyä uutta neuvoston toivomaa oikeudellista perustaa. Se perustuu toisenlaiseen menettelytapaan kuin komission esitys, mutta se on niin ikään oikea. Komissio on siksi yksimielinen herra Kittelmannin mietinnön johtopäätöksistä. Komissio on erityisesti sitä mieltä, että oikeudellisen perustan muutos ei millään tavalla vaikuta sekakomitean toimintatapaan tai Euroopan parlamentin oikeuksiin, kuten myös herra Kittelmannin mietinnössä painotetaan. Ja lopuksi haluan lisätä, että on tärkeää, että tämä oikeudellinen toimi suoritetaan niin nopeasti kuin mahdollista, jotta tulliliiton sekakomitea pystyisi toimimaan tyydyttävästi.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.30.

Korkeakouluopetus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Heinischin kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0358/97) ehdotuksesta neuvoston suositukseksi eurooppalaisesta yhteistyöstä korkeakouluopetuksen laadun arvioinnissa (KOM(97)0159 - C4-0263/97-97/0121 (SYN)).

Heinisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevässä valiokunnassa me korostamme aina liikkuvuuden merkitystä, ei ainoastaan Euroopan yhdentymiselle, vaan myös valmistaaksemme nuorisoamme jo varhaisina vuosina työelämän asettamiin vaatimuksiin. Globaalistuminen on täydessä käynnissä. Tulee yhä tärkeämmäksi oppia kieliä, oppia tuntemaan kulttuureja ja sopeutua joustavasti muiden maiden oloihin. Tästä syystä olen pitänyt tervetulleena komission aloitetta korkeakoulujen laadunarvioimista koskevan eurooppalaisen verkoston perustamisesta.
Tosin pidän ehdotuksen otsikkoa epäonnistuneesti valittuna. Tässä on kuitenkin ensi sijassa kysymys mahdollisuudesta liikkuvuuden edistämiseksi ja vähemmän laadunvarmistamisesta korkeakouluissa. Tietenkin myös tämä on tärkeä asia, ja on kerrassaan mielekästä vaatia laatusuositusta kaikissa eurooppalaisissa jäsenvaltioissa. Tässä pitäisi olla kysymys vähimmäisvaatimuksesta, jota ei saa alittaa ja joka takaa sen, että laatu korkeakouluissamme ei vähene, vaan paranee, jos mahdollista. Vain tällä tavoin voivat yliopistomme jatkossakin pitää puoliaan kansainvälisessä kilpailussa. Syystä kyllä jäsenvaltiot kuitenkin viittaavat siihen, että koulutuksen sisältö ei ehdottomasti kuulu Euroopan unionin toimivaltaan. Siksi olen mietinnössäni olevan ehdotuksen ensimmäisessä osassa, joka kehottaa jäsenvaltioita kehittämään arviointijärjestelmän, täysin selvästi pyrkinyt korostamaan yliopistojen riippumattomuutta.
Komission ehdotus tähtää tosin ensi sijassa siihen, että opiskelijoille ja opettajille annettaisiin tietoa opintotarjonnasta, opintotavoitteista ja diplomeista eri jäsenvaltioiden yliopistoissa. Tämän tarkoituksena on auttaa korkeakouluja mahdollisten kumppanuusyliopistojen etsinnässä ja helpottaa opiskelijoiden yksilöllistä valintaa, mitä tulee opintoihin ulkomailla. Tämä on erinomaisen hyvä asia, koska opiskelijoiden kanssa saamastani omasta kokemuksesta tiedän, kuinka paljon intoa ja mielenkiintoa eurooppalaisessa naapurissa tukahdutetaan puutteellisella tiedotuksella.
Komissio suunnittelee ehdotuksessaan toteuttavansa yksin eurooppalaisen verkoston luomisen. En pidä tätä mielekkäänä ja ymmärrän, että jäsenvaltiot taistelevat sitä vastaan. Tällaisen verkoston perustaminen voi tapahtua vain molemminpuolisen luottamuksen pohjalta ja yhteistyössä. Ilman kansallisia reunaehtoja ja ilman kansallisten verkostojen luontia on eurooppalaisen verkoston toteuttaminen vaikeasti kuviteltavissa. Tästä syystä kulttuurivaliokunta on tukenut minun muutosesitystäni sen suhteen, että tämä pyyntö osoitetaan sekä komissiolle että myös jäsenvaltioille.
Vaikea kysymys on edelleen tämän verkoston rahoitus. Ehdotuksessa rahoitus on tarkoitettu järjestettäväksi Sokrates- ja Leonardo-ohjelmista, mutta ilman parlamentin päätöstä. Kysymys on kuitenkin siitä, että verkostot ovat jo mahdollisia Sokrates- ja Leonardo-ohjelmiin suunniteltujen telemaattisten verkkojen puitteissa, ja siksi kannatan tätä ehdotusta.
Tässä ehdotuksessa on muuten kysymys ensimmäisestä koulutusalaa koskevasta suosituksesta 126 artiklan mukaan. Tuen tätä asian vuoksi. Mutta lieventääkseni vähän ehdotuksen sitovuutta olen korvannut joitakin operatiivisista toimenpiteistä vähemmän sitovilla muotoiluilla. Olen iloinen siitä, että kulttuuriasioita käsittelevä valiokunta on hyväksynyt tämän. Hyväksytyksi tuli myös ehdotukseni määritellä korkeakoululaitoksen käsite.
Sallikaa minun vielä käsitellä joitakin kohtia, jotka tuntuivat minusta mietinnössäni aivan oleellisilta: Olen ehdottanut, että Keski- ja Itä-Euroopan maat otettaisiin jo nyt mukaan arviointimenetelmän kehittämiseen ja verkoston luomiseen. Tietenkin niiden erityinen todellisuus ja ongelmat on riittävästi otettava huomioon. Edelleen minulle oli tärkeää arvioida tutkimusta ja opetusta, koska olen vakuuttunut siitä, että tulevaisuuden tietämystä silmällä pitäen tutkimuksen ja opetuksen tulee olla korkealuokkaista. Edelleen olen sitä mieltä, että tavoitellun laadunvarmistuksen puitteissa meidän olisi laadittava kokonaisluonteinen ja konsensuskelpoinen laatukäsite, johon kaikki korkeakoulut voivat samastua ja jonka avulla opintojen arviointi voi tapahtua. Ilman tällaista konsensusta on äärettömän vaikeaa toteuttaa koko Euroopassa todistusvoimaista arviointia. Valitettavasti tämä aloite on hylätty kulttuuriasioita käsittelevässä valiokunnassa. Mutta koska se tuntuu minusta olennaiselta, tulen tekemään sen uudelleen PPE-ryhmän nimissä ja toivon myös komission tukea.
Hyvät naiset ja herrat, moni asia puhuu tämän verkoston puolesta, korkeakoulujen laadun selkeyden ja jäsenvaltioiden luotettavan yhteistyön puolesta tällä alueella. Niinpä toivon, että komissio hyväksyy tarkistusehdotukseni ja Euroopan parlamentin suostumuksella purkaa valitettavasti yhä vielä olemassa olevat esteet opiskelijoiden liikkuvuuden tieltä.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, korkeakouluopetuksen laadun arviointi on vaikea ja moniulotteinen asia, sillä siinä yhdistyvät niin järjestelmien eroihin kuin koulutusperinteisiinkin, etenkin tutkintojen vastaavuuteen, liittyvät ongelmat. Korkeakouluopetuksen laadun arviointi ei saa johtaa pyrkimykseen kulttuuristen erojen poishiomiseksi. Tavoitteena on oltava laaja-alaisen yhteistyön kerrannaisvaikutusten entistä tasaisempi levittäminen. Kaikki EU-maat on saatava mukaan. Tärkeää olisi myös vastavalmistuneiden työllistymisestä huolehtiminen.
Heinisch painottaa mielestäni erityisen hyvin korkeakoulujen oman itsearvioinnin keskeistä merkitystä niin sanotun ulkopuolisen asiantuntija-arvioinnin rinnalla. Korkeakouluopiskelijoilla itsellään on myös keskeinen rooli opetuksen laadun arvioinnissa. Omalle korkeakoululle tai laitokselle annettu opiskelijapalaute ulkomaisessa yliopistossa vietetyn vuoden jälkeen on arvokasta. Tutkijavaihdolla on myös vastaavanlaisia positiivisia vaikutuksia, etenkin henkilökohtaisten suhteiden ja luottamuksen luomisessa. Tämän vuoksi esimerkiksi Sokrates-ohjelman kautta tapahtuva opiskelijavaihto on niin tärkeää, että sen resursseja ei saa missään tapauksessa pienentää, vaan niitä pitää merkittävästi kasvattaa.
Korkeakouluopetuksen laadun arviointi on yksi tärkeimmistä kehityksen avaimista luotaessa avoimempaa ja valveutuneempaa yhteiskuntaa. Olisinkin toivonut, että komissio olisi rohkeammin ehdottanut konkreettisia keinoja arvioinnin parantamiseksi. Teknologian hyötykäytön pitäisi olla agendan kärjessä. Entistä kehittyneemmät Internetyhteydet ja korkeakoulujen yhteiset sähköisessä muodossa luotavat verkkoprojektit olisivat opetuksen arvioinnin kannalta kullanarvoisia hankkeita. Niissä yhdistyisivät keskeiset arviointiin vaikuttavat tekijät: nopea ja laaja tiedonsiirto, yhteiset kokemukset sekä kulttuurisen eron parempi ymmärtäminen.

Guinebertière
Arvoisa puhemies, haluaisin aivan ensiksi onnitella kollegaani, rouva Heinischia, hänen työstään, jonka hän teki neuvoston korkeakouluopetuksen laadun turvaamiseen tähtäävän suosituksen perusteella.
Tässä suosituksessa kehotetaan jäsenvaltioita harkitsemaan korkeakoulujärjestelmiensä varustamista arviointimenetelmillä ja laadun takaavilla menetelmillä.
Komissio lähtee siitä periaatteesta, että on tärkeää perustaa korkeakouluopetuksen laadun arviointi yhtä aikaa Euroopan maiden väliseen yhteistyöhön, rajat ylittävien kokemusten vaihtoon ja asiantuntijoiden antamiin puoltaviin lausuntoihin. Olen tästä mielipiteestä täysin samaa mieltä, mutta mielestäni tämä tavoite on kiitettävä juuri siitä syystä, että se antaa mahdollisuuden, tämän arvioinnin kautta, ymmärtää paremmin niitä vahvuuksia ja heikkouksia, joita Euroopan eri oppilaitosten opintojärjestelmillä on.
Euroopan laadun takaavan verkoston luomisessa ei kuitenkaan pidä hätäillä. Laatutakuu on vaikea käsite määritellä, ja sen lisäksi pelkään, että on olemassa suuri vaara päätyä korkeakoulujen hierarkialuokitteluun.
Tarkistuksissa, jotka esitin UPE-ryhmän puolesta, jatketaan esittelijän ajatuksia. Euroopan opintojärjestelmien, joiden rikkaus on todellista, kulttuurista moninaisuutta ei saa kyseenalaistaa. On syytä myös säilyttää oppilaitosten ja siis unionin jäsenvaltioiden poliitikoiden autonomisuus tällä alalla.
Tämän lisäksi talouden haasteet eivät saa uhata kaikkia opetuksen akateemisia arvoja. Tosiaankin, työmarkkinoiden yksittäisissä vaatimuksissa ei saa antaa etusijaa pelkästään sellaiselle koulutukselle, joka on taloudellisesti suuntautunut. Asiassa on siis oltava tarkkana.
Asian koko vaikeus johtuu siitä, että tässä käsitellään samalla asteikolla yliopistoja ja teknisiä korkeakouluja. Jokainen tietää, ettei niiden tarkoitus ole sama ja ettei niillä siis voi olla yhteisiä laatuvaatimuksia, joita on vaikea määritellä ja joiden piirteitä meidän on täsmennettävä.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, koulutuksen kehittäminen on EU: n keskeisiä tavoitteita, mutta vastuu koulutusjärjestelmistä ja opetuksen sisällöstä on selkeästi kansallisella tasolla eli jäsenmailla itsellään. Tämä periaate on pidettävä mielessä, kun keskustellaan eurooppalaisesta yhteistyöstä korkeakouluopetuksen laadun arvioinnissa.
Yhteistyö on mielekästä, jos se tuo lisäarvoa ja auttaa eurooppalaisia korkeakouluja toteuttamaan paremmin varsinaista tavoitettaan eli parantamaan tutkimuksen ja opiskelijoiden saaman opetuksen laatua. Tätä tavoitetta ei edistetä luomalla keskitetty, yhtenäinen eurooppalainen arviointijärjestelmä. Yksityiskohtaiset normit ja määräykset yhteisön taholta eivät toimi, jos halutaan kunnioittaa korkeakoulujen erilaisuutta ja itsenäisyyttä sekä jäsenvaltioiden ensisijaista toimivaltaa. Onneksi komission esitystä on parannettu jäsenmaiden antaman palautteen pohjalta ja rouva Heinischin mietintö tuo edelleen tärkeitä parannuksia väljemmän yhteistyösuosituksen suuntaan.
Koulutusyhteistyön tarkoitus on parantaa eurooppalaista kilpailukykyä ja edistää opiskelijoiden ja tutkijoiden liikkuvuutta. Siksi tarvitaan edelleen enemmän tietoa muiden maiden koulutuksen rakenteesta ja sisällöstä. Paremmalle tuntemukselle voidaan rakentaa hedelmällisessä yhteistyössä välttämätön luottamus. Voimme oppia toistemme käytännöistä ja kokemuksista, vaikka samalla vaalimmekin kulttuurisen erilaisuuden rikkautta, joka näkyy myös koulutusjärjestelmissä.
Näiden periaatteiden pohjalta voi tukea eurooppalaisen laadunarviointiverkoston luomista. Verkoston perustehtävä on siis tiedon ja kokemuksien vaihto sekä teknisen avun antaminen jäsenmaille arviointimenettelyjen luomisessa. Erityisen tärkeää on löytää ratkaisuja vastavalmistuneiden integroimiseksi työmarkkinoille nykyistä paremmin. Siihen tarvitaan eri tahojen hyvin laajaa vuoropuhelua tulevaisuuden tarpeista ja koulutuksen kehittämisestä näitä tarpeita vastaavaksi.

Leperre-Verrier
Arvoisa puhemies, ajatus edistää aidosti eurooppalaisen ja laadukkaan yliopistolaitoksen syntymistä kulkee eteenpäin. Äskettäin eräässä ranskalaisessa iltapäivälehdessä kaksi maineikasta yliopiston opettajaa toivoivat sen luomista. Meidän on oltava iloisia tällaisista aloitteista, mutta kuitenkin, jos ajatus edistyykin, niin jäljellä olevaa matkaa ja siihen kohdistuvia esteitä ei saa vähätellä.
Siksi tämä komission suositus, niin muodollinen kuin se onkin, annetaan sopivaan aikaan, ja haluaisin lisäksi onnitella rouva Heinischia hänen työnsä laadusta. Tosiaankin, kuten hän korostaa aivan oikein, korkeakoulujen autonomia on prioriteetti, jota mikään rationalisointitahto ei saa kyseenalaistaa. Sen lisäksi, yliopistojen välinen yhteistyö nojautuu nykyisin muutamiin ohjelmiin, joihin Euroopan yliopistopolitiikka perustuu - tarkoitan Sokratesja Leonardo-ohjelmia.
Kaikkein ensimmäiseksi olisi syytä antaa näille ohjelmille riittävästi budjettivaroja, sillä mikä, loppujen lopuksi, takaa opetuksen laadun? Jäsenvaltiot ehkä itse, mutta myös yliopistoyhteisön tunnustaminen, joka kokonaisuudessaan koko Euroopassa todistaa tämän laadun aidoksi vaihto- ja yhteistyömenetelmien avulla.
Emme saa unohtaa tätä ajatusta, varsinkaan hetkellä, jolloin unionin laajentumista silmällä pitäen otamme joitakin Keski- ja Itä-Euroopan maita mukaan opetus- ja nuoriso-ohjelmiimme.

Lukas
Arvoisa puhemies! Opiskelijoiden ja tutkijoiden liikkuvuus Euroopan sisällä on vielä aivan liian vaatimatonta. Juuri yliopistokoulutuksen alalla pitäisi kuitenkin saada aikaan integraatioprosessi, joka olisi kestävä ja monikerroksinen ja joka voisi toimia ilman kalliiksi tulevia instituutioita. Puuttuvat tiedot toisten jäsenvaltioiden korkeakoulujen rakenteesta sekä opintojen laadusta ja sisällöstä, mutta ennen muuta testausmenetelmistä ja loppututkinnoista vaikeuttavat tällä hetkellä korkeakoulujen välistä yhteistyötä.
Arvioivat tutkimukset voivat tässä edesauttaa arvokkaan selvityksen aikaansaamista ja edistää opiskelijoiden ja tutkijoiden liikkuvuutta. Suuremmalla liikkuvuudella ja monihaaraisemmalla koulutuksella olisi Euroopan talousalueeseen positiivisia vaikutuksia, joita ei sovi aliarvioida. Mutta laadun arvioinnin ja korkeakoulujen välisen yhteistyön edistäminen voi toimia ainoastaan luottamuksen pohjalta. Jokainen merkki pakkotoimenpiteistä, tapahtui se sitten kansalliselta taholta tai jopa yhteisön taholta, on siksi jo ennalta eliminoitava.
Kulttuurista moninaisuutta, joka ilmenee myös koulutusjärjestelmien erilaisuudessa, on kunnioitettava. Avoimuuden ja toissijaisuuden periaatteilla on aivan erityinen merkitys, mitä tulee korkeakoulujen itsemääräämisoikeuteen ja niille ominaisten profiilien säilymiseen. Aikana, jolloin työttömyys on ensimmäisellä sijalla kaikkien eurooppalaisten instituutioiden päiväjärjestyksessä, pidän hyvin tärkeänä ja myönteisenä sitä, jos työllisyyspoliittiset näkökohdat otetaan huomioon tämänkin kysymyksen kohdalla. Ajattelen esimerkiksi diplomien keskinäistä hyväksymistä ja työelämään pääsyn helpottamista.

Perry
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa sanomalla, että kannatan suurelta osin komission esittämää asiakirjaa ja aivan ehdottomasti kollegani Heinischin mietintöä ja hänen suosittelemiaan tarkistuksia.
Luulen, että me kaikki Euroopassa olemme nyt samaa mieltä siitä, että työllisyys on ensisijaisen tärkeä asia ja että aiomme edistää työllisyyttä, erityisesti nuorisotyöllisyyttä siten, että saamme sisämarkkinat toimimaan hyvin ja väestömme koulutettua hyvin. Tämä asiakirja auttaa jo hiukan tässä asiassa.
Korkeakoulututkintojen hyväksynnässä on eroja kautta Euroopan. Esimerkiksi me vetoomusvaliokunnassa saamme edelleen vetoomuksia Euroopan kansalaisilta, joille käy niin, että heidän korkeakoulututkintojaan ei hyväksytä jossakin toisessa maassa. Ulkomaalaisten asiantuntijoiden ottaminen mukaan laadunarviointikehitykseen auttaisi meitä hyvin monin tavoin varmistamaan, että yhden maan koulutuksen tasot ja järjestelyt hyväksytään myös toisessa maassa.
Haluaisin myös kannattaa tarkistusta 59, jossa todetaan, että kaikkien osallistujien on oltava mukana, ja jossa nimetään, ketkä nämä osallistujat ovat. Opiskelijat on jo mainittu, mutta emme saa sivuuttaa liikeyhteisöä emmekä ammattijärjestöjä. Ne on aivan ehdottomasti otettava mukaan laadun arviointiin.
Lopuksi, henkilönä, joka on osallistunut koulutustoimintojen laadun arviointiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kehotan komissiota ja kaikkia tämän asian kanssa tekemisissä olevia pysymään itse asiassa: me emme tahdo liikaa byrokratiaa emmekä menetelmää, jossa lomakkeiden täyttämistä ja muistiinpanojen tekemistä pidettäisiin tärkeämpänä kuin laadukkaan koulutuksen tarjoamista, mitä nimenomaan kaivataan.
Jos käytämme tätä mietintöä hyväksemme, tuemme korkeakoulutusta ja sisämarkkinoita sekä nuoria ihmisiä, jotta he saisivat tarvitsemaansa työtä.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, aluksi haluan kiittää parlamenttia ja rouva esittelijä Renate Heinischiä ripeydestä, jolla he ovat käsitelleet ehdotusta, jonka aihe on erittäin merkittävä, mutta samalla arkaluonteinen, kuten on myös painotettu.
Neuvoston kehotuksesta, jonka se esitti osana johtopäätöksiään marraskuussa 1991, on komissio vuosien 1995 ja 1996 aikana käynnistänyt joukon kokeiluhankkeita kokeillakseen erilaisia menetelmiä ennen esitettävän ehdotuksensa tekemistä. Kaikki, jotka näihin hankkeisiin ovat osallistuneet, edustivatpa he sitten ministereitä, rehtorikollegiota, korkeakouluja tai laadun arvioinnista vastuussa olevia viranomaisia - kaikki ovat vaatineet, että komission on tehtävä jotain edistääkseen EU-yhteistyötä asiassa. Kannattaa huomioida, että tietoyhteiskuntaan siirtymisen jälkeen EU: n kansalaisille on muodostunut ratkaisevan tärkeäksi, että koulutuksen laadulle asetetaan suuret vaatimukset. Laadukkaan koulutuksen edistämisestä on nyt tullut myös yhteisön tehtävä.
Korkeakouluopetuksesta puhuttaessa on laadun käsitettä melkein mahdotonta määritellä, koska koulutusjärjestelmät EU: ssa ovat hyvinkin erilaisia, mikä onkin käynyt esille illan keskusteluissa. Sen vuoksi emme ole edes yrittäneet. Kuinka jokaiseen koulutusjärjestelmään erottamattomasti kuuluville erilaisille työskentelymenetelmille, eri perusnäkemyksille ja erilaisille perinteille voitaisiin antaa samanlaiset määritelmät? Mikäli tällaista ehdotusta noudatetaan ja otetaan huomioon ne periaatteet, jotka muodostavat perustan eri arvojärjestelmille, pystytään luomaan tarpeellinen luottamus yliopistojen väliselle yhteistyölle.
Toivomme täten, että puutteet ymmärtämisessä ja siitä johtuva luottamuksen puute aiheuttaisivat tulevaisuudessa vähemmän ongelmia esimerkiksi tutkintotodistusten vastavuoroisessa hyväksymisessä ja sen myötä työvoiman vapaan liikkuvuuden. Voidaan nimittäin todeta, että pääosa näistä ongelmista johtuu siitä, ettei opetuksen tasoa tunneta. Tässä yhteydessä olisi jäsenvaltioiden vastuullisten viranomaisten ja korkeakoulujärjestöjen edustajista koostuvan eurooppalaisen laadunvarmistusverkoston rakentamisen edistettävä kokemusten vaihtamista. Haluan todeta, että komissio toivoo, että tästä ehdotuksesta tulisi hyödyllinen työväline niille, jotka vastaavat koulutuksen laadullisen arvioimisen suorittamisesta. Tämä työväline ei määritelmän mukaisesti voi olla suuntaa tai normeja antava, aivan kuten se ei myöskään voi olla liian yksityiskohtainen.
Haluan siksi vielä kerran kiittää rouva esittelijä Renate Heinischiä, ja muita kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita käsittelevän valiokunnan jäseniä, jotka ovat esittäneet tarkistusehdotuksia tai suorastaan parannuksia ja lisäyksiä tekstiin ehdotuksen perimmäistä tarkoitusta muuttamatta. Mielessäni ovat ne 17 kaiken kaikkiaan 38 esitetystä tarkistuksesta, jotka komissio aikoo hyväksyä. Tarkistukset, joista haluamme pitää kiinni, koskevat mm. koulutusjärjestelmien eroja, korkeakoululaitosten riippumattomuutta ja jäsenvaltioiden toivomusta osallistua aktiivisesti eurooppalaisen laadunarviointiverkoston rakentamiseen. Muita 21 tarkistusta komissio ei voi hyväksyä mm. siksi, että ne sisältävät mielestämme epätarkoituksenmukaisia seurauksia, esimerkiksi viittauksia kolmansiin maihin ja tutkimuksen supistamiseen. Toiseksi, ne poistavat viittaukset komission valkoisiin ja vihreisiin kirjoihin, jotka muodostavat perustan ehdotukselle, jossa kysymystä yhteiskunnan ja työmarkkinoiden tarpeen välisestä yhteydestä käsitellään. Ja kolmanneksi, ne ehdottavat lyhyttä esittelyä niistä eri arvioinnin vaiheista ja niistä toimijoista, jotka osallistuvat yksittäisiin vaiheisiin, komission tekemän yksityiskohtaisemman ja analyyttisemman esittelyn sijasta. Näiden huomautusten myötä haluan vielä kerran kiittää siitä, että asiaa käsiteltiin tänä iltana.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.30.

Työjärjestyksen 154 artiklan muuttaminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Dell'Alban työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja koskemattomuutta käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0345/97) Euroopan neuvoston parlamentaariselle yleiskokoukselle annettavaa mietintöä koskevan työjärjestyksen 154 artiklan muuttamisesta.

Dell'Alba
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tällä luonteeltaan teknisellä muutoksella on symbolista merkitystä erityisesti siksi, että siitä keskustellaan tässä istuntosalissa, jonka me jaamme Euroopan neuvoston kanssa ainakin ensi vuoteen saakka. Mistä sitten on kyse ja millaisen mietinnön minä sain tehtäväkseni laatia? - Kollegani Ford ehdotti joitakin kuukausia sitten työjärjestyksemme luettavuuden parantamiseksi, että työjärjestyksestä poistettaisiin viittaus suhteisiimme Euroopan neuvoston kanssa. Tälle alkuperäiselle ehdotukselle oli olemassa hyvin perustellut syyt; työjärjestyksemme 154 artiklan mukaan Euroopan parlamentti lähettää joka vuosi mietinnön Euroopan neuvostolle aivan kuin me parlamentin jäsenet olisimme alisteisessa asemassa suhteessa isoon veljeen, josta olemme vähitellen kasvaneet eroon. Historiallinen syy tälle tilanteelle on se, että vuonna 1952, jolloin siis solmittiin EHTYn perustamissopimus, määrättiin Euroopan parlamentin etuoikeutetusta suhteesta Euroopan neuvostoon, jota parlamentti päätti noudattaa tuolloin laaditun pöytäkirjan mukaisesti myös siten, että se antaa vuosittaisen mietinnön, joka on nyt kuitenkin vuosien myötä menettänyt kaiken merkityksensä.
Meillä on ollut ja on edelleen suhteita keskenämme, ne vaihtelevat kausittain eivätkä ne ole tiiviitä, mutta suhteita kuitenkin on, eikä ainoastaan hallinnollisella tasolla vaan myös erikoisvaliokuntien, puhemiehistön elinten ym. tasoilla. Euroopan neuvosto siirtyy myös epäilemättä tähän uuteen vaiheeseen keskinäisissä suhteissamme tulevan laajentumisensa ja jäsenmääränsä lisääntymisen myötä. Tästä syystä työjärjestystä käsittelevä valiokunta piti tärkeänä sitä, että Euroopan neuvostoon säilytetään muodollisesti hieman tiiviimmät suhteet kuin Euroopan muihin parlamentaarisiin elimiin, kun se käsitteli kollega Fordin tekemää ehdotusta, joka tarjosi tilaisuuden suhteiden muuttamiseksi. Teille tänään esittelemässäni mietinnössä on kaksi ehdotusta, jotka ainoastaan vahvistavat tosiasiallisen tilanteen. Me poistamme jo hieman vanhentuneen viittauksen moraaliseen velvollisuuteen esittää vuosittainen mietintö ja määräämme työjärjestyksessämme ainoastaan, että Euroopan parlamentin elimet toimivat yhteistyössä Euroopan neuvoston kanssa molempia kiinnostavissa asioissa, jolloin myös työjärjestyksen tasolla tunnustetaan meitä Euroopan neuvostoon yhdistävän etuoikeutetun suhteen merkitys, joka johtuu jo siitäkin, että meillä on yhteiset työtilat. Sen jälkeen me pyydämme puhemieskonferenssia, jolla on institutionaalinen toimivalta tässä asiassa, määrittelemään Euroopan neuvoston vastaavan osapuolen kanssa asiaa koskevat säännöt.
Kyseessä on siis pieni muutos, joka korostaa sisällöltään historiallista, perussopimuksissa määrättyä sidettä Euroopan neuvostoon ja jossa annetaan asian suhteen toimivaltaisimman elimen, eli puhemieskonferenssin, tehtäväksi muotoilla uudella tavalla, sopivan hetken tullen nykyiset suhteet erityisesti ihmisoikeuksien ja muiden yhteisen mielenkiinnon kohteena olevien asioiden osalta. Suhteiden säilyttäminen on siis tarpeellista lukuun ottamatta niitä vanhentuneita muotoja, jotka me olemme päättäneet hylätä tällä mietinnöllä.
Toivon, että ehdotukseni saavat teidän yksimielisen tukenne ja että parlamentti äänestää huomenna mietinnön puolesta.

Ford
Arvoisa puhemies, tahtoisin puhua Dell'Alban mietinnöstä, joka liittyy työjärjestyksen 154 artiklan muuttamiseen. Minun on tunnustettava, että kaikki on minun syytäni. Olen ollut tämän parlamentin jäsen viimeisten kolmentoista vuoden ajan, ja vähän aikaa sitten istuessani työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevässä valiokunnassa mieleeni juolahti, etten ollut koskaan nähnyt 154 artiklaa käytettävän. Se sai minut esittämään kysymyksen parlamentin puhemiehelle siitä, milloin 154 artiklaa oli viimeksi käytetty. Vastaus oli vuonna 1969. Kyseessä on käytäntö vuosittaisesta mietinnöstä, jota ei ole sovellettu lähes 30 vuoteen. Siispä seurasin argumentin logiikkaa ja esitin tarkistuksen ehdottaen, että 154 artikla olisi poistettava. Minun on kuitenkin tehtävä tunnustus - mikä on harvinaista poliitikoille - ja sanottava, että olin väärässä. Richard Corbett, mies, joka on unohtanut enemmän yhteisön perussopimuksista kuin mitä minä olen koskaan niistä tiennyt - tai koskaan tahdonkaan tietää - huomautti valiokuntaan tekemänsä lyhyen vierailunsa aikana, että se on itse asiassa perustamissopimukseen kuuluva velvoite. Tarkastin asian, ja niin se todella on. Se todella kuuluu Euroopan yhteisön perustamissopimuksiin. Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen liitteenä olevan pöytäkirjan suhteista Euroopan neuvostoon 2 artiklan mukaisesti yhteisön Euroopan parlamentti antaa vuosittain Euroopan neuvoston neuvoa-antavalle yleiskokoukselle toimintakertomuksensa.
Joten pelkäänpä, että emme pääse siitä eroon. Uteliaisuuttani kiehtoo se, että 17 tämän toimielimen puhemiestä on onnistunut sivuuttamaan tuon artiklan. Minua kiinnostaa myös se, että komissio - sopimusten valvoja - ei ole kyennyt viimeisten 28 vuoden aikana varmistamaan artiklan noudattamista. Sen olisi pitänyt viedä meidät tuomioistuimeen, vaikkakin oletan, että myös komissio on tietoinen saman pöytäkirjan 4 artiklasta, joka edellyttää, että komissio käy vuoropuhelua Euroopan neuvoston kanssa. Varoitan komissiota, että tulen kysymään siltä, milloin se viimeksi teki niin.

Puhemies
Työjärjestystä käsittelevän valiokunnan kokoukset ovat varmasti todella jännittäviä!

Donnelly, Brendan
Arvoisa puhemies, sosialistipolitiikkojen keskuudessa on nähtävästi erittäin muodikasta pyydellä julkisesti anteeksi tehtyjä virheitä. Yksi heistä, vieläkin merkittävämpi henkilö, teki siten äskettäin. Herra Ford seuraa merkittäviä jalanjälkiä.
Minun mielestäni Dell'Alban mietintö ei ole muodollisesti ristiriidassa sen perustamissopimuksessa määrätyn velvoitteen kanssa, johon Ford on viitannut. Olisi täysin sopivaa, että puhemieskonferenssille annettaisiin oikeus - kuten Dell'Alba on ehdottanut - valvoa ja kontrolloida Euroopan parlamentin ja Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen välisiä suhteita ja siellä voitaisiin päättää, jokohan on tullut aika pikemminkin hiljaisesti ja hienovaraisesti poistaa tämä perustamissopimuksiin kuuluva määräys, joka on kyllä poikkeuksellisen pitkäikäinen mutta jota ei ole sovellettu, kuin noudattaa sitä.
En ole huolestunut äänestämisestä Dell'Alban mietinnön puolesta. Muodollisella tasolla asiassa ei ole mitään ristiriitaa. Poliittisesti saattaa olla täysin sopivaa siirtyä tähän tilanteeseen ja järjestelmään, jota Dell'Alba nyt ehdottaa.

Corbett
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella Fordia ja Dell'Albaa siitä, että he ovat löytäneet työjärjestyksestä tällaisia epämääräisiä artikloja, joita ei tosiaankaan ole toteutettu niin pitkään aikaan, ja että he ovat sitten ehdottaneet, että ne poistettaisiin, mutta kuten Ford jo huomautti, siinä onkin pulma. Hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 2 artikla tekee siitä itse asiassa laillisen velvoitteen. Miksi siinä on sellainen laillinen velvoite? Herra puhemies, itse asiassa kuka tahansa muu tämän parlamentin varapuhemies kuin te itse muistaisi tietenkin, että kun hiili- ja teräsyhteisö perustettiin, ainoastaan kuusi valtiota erkani silloisista 14: stä, jotka muodostivat Euroopan neuvoston ja sen hieman laajemman parlamentaarisen yleiskokouksen. Maat olivat edelläkävijöitä, ja tämä artikla symboloi sitä, että ne jättivät oven auki, jotta muut voisivat seurata perässä, ja että ne pitivät yhteyksiä yllä: erittäin viisas päätös, kuten historia on osoittanut, koska muut valtiot todella lopulta saavuttivat ne.
Tämän vuoksi ei ehkä olisi sopivaa poistaa tällaista symbolista menettelyä. Vaikkakaan emme ehkä aio toteuttaa sitä, meidän ei pitäisi hankkiutua siitä eroon. Kuka tietää, milloin sen käyttäminen taas olisi tarkoituksenmukaista Euroopan yhdentymisen historian aikana. Mutta joka tapauksessa, vaikka sellaista suhdannetta ei olisikaan, perustamissopimusten kunnioitus on perustava asia. Perustamissopimukset ovat Euroopan unionin perustuslaki. Ne saattavat olla huono perustuslaki, ne eivät ehkä ole kovin hyvin kodifioitu, niissä saattaa olla kaikenlaisia artikloja, jotka ihmiset ovat unohtaneet, mutta kuitenkin ne ovat perustuslaki. Ne määrittelevät unionin toimivallan laajuuden ja toimielinten vallan, ja me sivuutamme perustamissopimukset omalla vastuullamme. Ne ovat juuri tämän parlamentin vallan perusta, eikä niitä voi huolettomasti sivuuttaa. Niinpä kehottaisin parlamenttia ja kaikkia tätä keskustelua kuuntelemaan saapuneita kannattamaan tätä mietinnön tarkistusta, jonka Glyn Ford on ottanut esille ja joka tekee mietinnöstä jokseenkin yhteensopivan perustamissopimuksen määräyksen kanssa ja varmistaa sen, että tämä parlamentti noudattaa perustuslakia.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, sallinette minun aivan lyhyesti asian esittelijänä kiittää niitä kollegojani, jotka osallistuivat tähän historialliseen ja moniulotteiseen keskusteluun. Haluaisin vielä sanoa, että olen henkilökohtaisesti ollut aina sitä mieltä, että kyseisen muutoksen oikeudellinen perusta olisi etsittävä varsinaisesta perustamissopimuksesta. Yhteisön perustamissopimuksen 230 artiklassa sanotaan: "Yhteisö toteuttaa kaiken tarvittavan yhteistyön Euroopan neuvoston kanssa." Toisin sanoen - esitän tämän huomautuksen ehdotuksen tekijöille, jotta voisimme puhua siitä huomenna - jos perustaksi otetaan vuoden 1952 pöytäkirja, jossa muun muassa ja esimerkiksi toivotaan sitä, että parlamenttimme jäsenet valitaan Euroopan neuvoston jäsenten joukosta, niin silloin ollaan minun mielestäni hieman ajasta jäljessä. Meillä on tukenamme tämä teksti ja meillä on minun mielestäni myös perustamissopimus, jossa on yhteistyötä Euroopan neuvoston kanssa koskeva kohta - kyllä se minun nähdäkseni riittää. Sanoin tämän, jotta minun ei tarvitsisi ryhtyä tarkastelemaan suurennuslasilla pöytäkirjaa, joka tuntuu minusta suoraan sanottuna jo vähän vanhentuneelta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00 .
(Istunto päättyi klo 20.15.)

