Parhaillaan neuvoteltavat Yhdysvaltain ja eräiden jäsenvaltioiden kahdenväliset viisumeja ja PNR-tietoja (matkustajarekisteri) koskevat sopimukset (keskustelu) 
Puhemies
(FR) Seuraavana esityslistalla on komission julkilausuma parhaillaan neuvoteltavista Yhdysvaltain ja eräiden jäsenvaltioiden kahdenvälisistä viisumeja ja PNR-tietoja koskevista sopimuksista.
Franco Frattini
komission varapuheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, tahtoisin aloittaa toteamalla, että kuten kaikki tietävät, yhteinen eurooppalainen viisumipolitiikka on tähän mennessä tuottanut konkreettisia tuloksia suhteissamme useisiin kolmansiin maihin, kuten esimerkiksi, aivan hiljattain, Kanadan ja Australian kanssa. Valitettavasti sama ei ole pätenyt Yhdysvaltain-suhteisiimme.
Vuodesta 2004 lähtien olemme tehneet kovasti töitä sen tavoitteen saavuttamiseksi, että kaikki jäsenvaltiot olisivat mukana Yhdysvaltain viisumivapausohjelmassa. Yhdessä neuvoston puheenjohtajan kanssa olen jatkuvasti taivutellut Yhdysvaltain hallintoa, jotta kaikki EU:n jäsenvaltiot saisivat äänensä kuuluviin Washingtonissa. Kuten tiedätte, puheenjohtaja Barroso on henkilökohtaisesti ottanut asian esille presidentti Bushin sekä Yhdysvaltain kongressin johtajien kanssa jokaisella virallisella Washingtonin-vierailullaan.
Olemme kaikki vakuuttaneet, että EU:n jäsenvaltiot täyttävät jo ne turvallisuutta koskevat lisävaatimukset, jotka sisältyvät Yhdysvaltain hiljattain uudistettuun lainsäädäntöön. Ymmärrämme täysin, että asian paikallaan polkeminen on aiheuttanut paljon turhautumista niissä maissa, jotka eivät vielä ole mukana Yhdysvaltain viisumivapausohjelmassa. Kansalaisemme ovat täysin oikeutettuja ihmettelemään tällaisen syrjinnän syitä.
Emme kuitenkaan saisi sallia sitä, että välillemme aiheutetaan eripuraa ja että meitä painostetaan toimimaan vastoin hiljattain tehtyjä sopimuksia ja suostumaan asioihin, joita ei pidä hyväksyä - esimerkiksi luovuttamaan Schengen-alueen muuttoliike- ja turvapaikkatietoja ulkopuolisille. Tällaisia asioita ei pidä hyväksyä.
Tarvitaan yksityiskohtaisia keskusteluja, neuvottelua ja vastavuoroisuuden huomioonottamista. Olemmehan kuitenkin saavuttaneet paljon yhdessä. Aivan äskettäin saimme iloita Schengen-alueen laajentumisesta lähes koko Eurooppaan. Toisaalta se on tuonut meille yhteisen vastuun ulkorajojen turvallisuuteen liittyvistä asioista ja sen varmistamisesta, että kaikkien meidän yhteisellä alueellamme vierailevien ihmisten tietoja tarkkaillaan ja käsitellään asianmukaisella tavalla.
En kyseenalaista EU:n jäsenvaltioiden oikeutta neuvotella kansallisesti tärkeistä asioista Yhdysvaltain kanssa, esimerkiksi tiedustelupalvelujen yhteistyöstä tai lentokoneiden turvamiehiä koskevista ohjelmista, mutta komissio on sitä mieltä, että Yhdysvaltain vaatimukset erilaisissa viisumeihin liittyvissä kysymyksissä herättävät vakavia juridisia ja poliittisia kysymyksiä.
Tahtoisin korostaa, että vaikka kiireellisten ratkaisujen toivominen olisi ymmärrettävää, meidän kaikkien täytyy hyväksyä, ettei yhteisymmärryspöytäkirjan allekirjoittaminen takaa pääsyä viisumivapausohjelmaan heti seuravana päivänä. Yhdysvaltain on vielä otettava käyttöön sähköinen matkustuslupajärjestelmä ja lentomatkustamiseen liittyvä maastalähtörekisteri. Yhdysvallat tekee perusteellisia arviointivierailuja kyseessä oleviin maihin. Sen vuoksi ei ole tarpeen kiirehtiä mukaan sellaiseen, joka on juridisesti kyseenalaista ja jättää valtiot neuvottelemaan yksin Yhdysvaltain kanssa.
Koska kysymys koskee kaikkia Euroopan unionin jäsenvaltioita, sekä viisumivapautta tavoittelevia että jo ohjelmassa mukana olevia, ja koska Yhdysvallat on lähestynyt asiassa kaikkia valtioita, Coreper - Euroopan unionin jäsenvaltioiden suurlähettiläät - päätti 5. maaliskuuta yhteisestä lähtökohdasta: yhteisistä rajoista, jotka toimivat ohjenuorana yksittäisten jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltain välisissä keskusteluissa. Ne ovat hyvä perusta keskusteluille, joita käymme Yhdysvaltain kumppaniemme kanssa EU:n ja Yhdysvaltain ministeritroikan kokoontumisessa 13. maaliskuuta 2008.
Samanaikaisesti teen huomenna esityksen neuvotteluvaltuuksista koskien varsinaisia EU:n ja Yhdysvaltain välisiä neuvotteluja viisumipolitiikkaan liittyvistä asioista. Jos noudatamme yhteistä lähestymistapaa, joka perustuu yhteisiin rajoituksiin, paranee mahdollisuutemme päästä lyhyellä aikavälillä sopimukseen komission esittämistä neuvotteluvaltuuksista Yhdysvaltain kumppaniemme kanssa.
Meidän täytyy muistaa, että EU ja Yhdysvallat ovat läheisiä liittolaisia. Tämä seikka on tullut todistetuksi monissa yhteyksissä. Terrorismin vastainen taistelu on maailmanlaajuinen haaste, josta me kaikki olemme osallisia ja jonka suhteen voidaan menestyä vain yhteistyötä tekemällä. Euroopan unioni on valmis tekemään osansa säilyttämällä jäsenvaltioiden välisen yhtenäisyyden ja kunnioittamalla yhteistä eurooppalaista lainsäädäntöä ja toimivaltaa.
Lopuksi haluan todeta, että käymme tulevaisuudessa neuvotteluja Yhdysvaltain kanssa. On yksinkertaisesti mahdotonta hylätä, luopua paitsi eurooppalaisesta lainsäädännöstämme myös yhteisistä kriteereistämme, joiden perusteella olemme neuvotteluja käyneet. Jatkamme neuvotteluja. Yhdelläkään jäsenvaltiolla ei ole oikeutta tai lupaa rikkoa tai poiketa eurooppalaisesta lainsäädännöstä tässä asiassa.
Urszula Gacek
Arvoisa puhemies, yhteisessä viisumipolitiikassa on kyse yhteisön toimivallasta. Sen lisäksi jäsenvaltioiden velvollisuus on kunnioittaa solidaarisuuden periaatetta tämän asian suhteen. Jos tuota periaatetta rikotaan, meidän pitäisi kysyä syytä siihen. Neuvosto on ilmaissut, että Yhdysvaltain viisumivapausohjelman pitäisi lopulta taata samat oikeudet kaikille EU:n kansalaisille. Valitettavasti meillä ei vieläkään ole konkreettista aikataulua, josta kävisi ilmi, miten ja milloin tuo tavoite saavutetaan.
Komissio on vakuuttanut, että Schengen-alueeseen liittyminen viime vuoden lopulla oli suuri menestys uusien jäsenvaltioiden kansalaisille. On totta, että Schengen-alueeseen liittymisestä on heille todellista hyötyä. Mutta tämä seikka tekee nöyryyttävästä, aikaa vievästä ja kalliista turistiviisumin hakuprosessista Yhdysvaltoihin matkustettaessa entistä raivostuttavamman. Voiko komissio nyt taata, että se tekee kaiken tarvittavan, jotta Yhdysvallat kohtelisi kaikkia EU:n kansalaisia tasavertaisesti? Voiko komissio vakuuttaa parlamentille, että se ottaa asiassa aktiivisen koordinoijan roolin ja tekee kahdenvälisistä sopimuksista turhia?
Myös parlamentille voidaan antaa moitteita asiassa. Tässä viittaan etenkin parlamentin vasemmistoryhmiin, joiden mielivaltaisen tyly kritiikki Yhdysvaltoja kohtaan vahvistaa kyseisen maan uskoa siihen, että se voi neuvotella huomaamattomasti ja tehokkaasti yksittäisten valtioiden kanssa. Se myös rajoittaa komission toimintamahdollisuuksia. Niiden maiden, jotka ovat jääneet viisumivapausohjelman ulkopuolelle, täytyy näyttää, että niillä on poliittista selkärankaa ja vastustaa tyytymättömien kansalaisten luomaa painetta. Se, että ne rikkovat solidaarisuuden periaatetta, lisää muiden maiden hallitusten painetta asettaa tietyt kansalliset edut yhteisön periaatteiden edelle.
Niiden maiden, jotka ovat jo mukana viisumivapausohjelmassa, täytyy lakata pitämästä näitä kysymyksiä vain niiden maiden ongelmana, jotka vielä odottavat mukaan pääsyä. Oman ryhmäni puolesta voin vakuuttaa komissiolle, että tuemme täysin sen pyrkimyksiä sen puolesta, että kaikilla EU:n kansalaisilla olisi yhtäläiset mahdollisuudet matkustaa viisumivapaasti.
Stavros Lambrinidis
Arvoisa puhemies, meidän pitäisi tuomita suoralta kädeltä Yhdysvaltain hallituksen yksittäisten Euroopan maiden hallituksiin hiljattain kohdistama paine viisumivapausohjelmaan osallistumiseen liittyen, ja siitä pitäisi aiheutua tuntuvia seuraamuksia. Arvoisa komission varapuheenjohtaja, mikään muu vastaus ei missään tapauksessa ole hyväksyttävä. Toisin sanoen, Yhdysvaltain hallitus, joka on jo päättämässä kauttaan ja jonka presidentti juuri kaksi päivää sitten käytti veto-oikeuttaan estääkseen lain, joka olisi kieltänyt Yhdysvaltain tiedustelupalveluilta kidutuksen käytön, on esittänyt mahdottomia vaatimuksia, eikä komission pitäisi käyttää niitä oikeuttamaan kyseisten säännösten lisäämistä eurooppalaiseen lakiin solidaarisuuden säilyttämisen verukkeella.
Yhdysvaltain yksittäisiin jäsenvaltioihin kohdistamat vaatimukset ja paine loukkaavat niiden kansallista itseämääräämisoikeutta ja niiden kansalaisten perusoikeuksia. Kreikkaa ja yhtätoista kahdestatoista uudesta jäsenvaltiosta painostetaan sallimaan Yhdysvaltain turvallisuusviranomaisille pääsy erilaisiin erittäin arkaluonteisiin henkilökohtaisiin tietoihin, mitä ei vaadita muilta Euroopan mailta. Vaikuttaa siltä kuin valitut valtiot olisivat Euroopan köyhiä sukulaisia tai Yhdysvaltain uusien turvallisuustoimien koekaniineja.
Toiseksi kyseiset toimet rikkovat yhteistä viisumipolitiikkaa, sillä, kuten tiedämme, kolmannet maat ovat velvoitettuja kohtelemaan kaikkia EU:n valtioita tasavertaisesti. Meitä ei voi jakaa hyviin ja huonoihin eurooppalaisiin. Mitkään tähän asti käytetyistä tekosyistä siitä, että joidenkin Euroopan maiden passit olivat oletettavasti epäluotettavia, eivät enää päde, mutta tästä Yhdysvallat ei välitä!
Kolmanneksi kyseiset toimet ovat ristiriidassa äskettäin solmitun maailmanlaajuisen Euroopan ja Yhdysvaltain välisen PNR-tietoja koskevan sopimuksen kanssa, joka määrittelee selkeästi, mihin Yhdysvalloilla on oikeus ja mihin taas ei.
Neljänneksi kyseiset toimet ovat ristiriidassa eurooppalaisen tiedon keräämistä ja käsittelyä koskevan lainsäädännön, kuten Schengenin yleissopimuksen, kanssa. Tässä yhteydessä, arvoisa komission varapuheenjohtaja, olette aivan oikein todenneet, että Yhdysvallat vaatii kyseisten tietojen luovuttamista.
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltain hallitus pyrkii edistämään omia etujaan suosimansa ”hajota ja hallitse” -metodin avulla. Herää kysymys, mitä Eurooppa tekee suojellakseen arvovaltaansa, lakejaan ja kansalaisiaan? Valitettavasti tähänastiset vastaukset ovat olleet lannistavia. Jo vuosien ajan Euroopan komissio on epäonnistunut taivuttelemaan Yhdysvaltoja ottamaan kaikkia EU:n valtioita tasavertaisesti mukaan viisumivapausohjelmaan, mikä on avannut ovet kahdenvälisille neuvotteluille yksittäisten maiden kanssa. Samaan aikaan Tšekin tasavallalla näyttää olevan kohtuuton kiire hyväksyä uudet laittomat ehdot, jotka rikkovat yhteisön politiikkaa ja solidaarisuutta.
Arvoisa komission varapuheenjohtaja, kaikkien näiden poliittisten paineiden ja salaisten neuvottelujen keskellä on rohkaisevaa, että te olette tänään antanut vastauksia. Kuitenkin sen perusteella, mitä olen puhunut, pyydämme teitä vastaamaan täsmällisesti seuraaviin kysymyksiin.
Ensiksikin kysyn, aiotteko ryhtyä toimenpiteisiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka solmivat kahdenvälisiä sopimuksia Yhdysvaltain kanssa? Viettekö Tšekin tasavallan tapauksen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, jos kyseisen valtion solmiman sopimuksen täytäntöönpanotoimet osoittautuvat yhteisön lain vastaisiksi?
Toiseksi kysyn, oletteko kehottanut muita Yhdysvaltain kanssa parhaillaan neuvottelevia Euroopan maiden hallituksia olemaan antamatta periksi kyseiselle painostukselle? Jos näin on, minkä hallitusten kanssa olette keskustellut tai olette parhaillaan yhteydessä? Mikä tarkkaan ottaen on viestinne heille siitä, mitä heidän sallitaan tehdä tai mitä heitä kielletään tekemästä?
Kolmanneksi kysyn, että jos Yhdysvaltain hallitus jatkaa politiikkaansa, millaisiin nimenomaisiin toimiin aiotte ryhtyä sellaista kolmatta maata vastaan, joka loukkaa eurooppalaista politiikkaa ja lakia?
Neljänneksi kysyn, arvoisa komission varapuheenjohtaja, voitteko vakuuttaa meille, ettette ehdota tai hyväksy muutoksia nykyiseen PNR-tietoja koskevaan sopimukseen, yhteiseen eurooppalaiseen viisumipolitiikkaan tai muihin eurooppalaisiin käytäntöihin? Kyseiset muutokset johtavat Euroopan kansalaisten henkilökohtaisten tietojen suojan hallitsemattomiin rikkomuksiin, politiikkaan, jota Yhdysvallat valitettavasti tukee?
Sophia in 't Veld
Arvoisa puhemies, tahdon aluksi ilmaista, että ymmärrän Tšekin tasavallan ja muiden viisumivapausohjelman ulkopuolella olevien maiden turhautumisen. Olisi kuitenkin todella tuhoisaa, jos tšekkiläiset päättäisivät toimia yksin, eikä meidän pitäisi antaa Yhdysvaltain ”hajota ja hallitse” -taktiikan hämätä meitä. Toivon mukaan komissio ja neuvosto ovat oppineet tärkeän läksyn: sen, että asianmukaiset neuvotteluvaltuudet ja Euroopan parlamentin hyväksyntä eivät ole este neuvotteluille, vaan pikemminkin ne vahvistavat Euroopan unionin asemaa. Yhdysvaltain pitäisi toimia lojaalin ja luotettavan liittolaisen tavoin ja kunnioittaa EU:n lakia.
PNR-tietojen osalta ihmettelen, miksi ne täytyy sisällyttää yhteisymmärryspöytäkirjaan, jos ne jo kuuluvat EU:n ja Yhdysvaltain väliseen sopimukseen. EU:n ja Yhdysvaltain välisen PNR-tietoja koskevan sopimuksen muste on tuskin kuivunut, eivätkä kaikki jäsenvaltiot ole vielä ratifioineet sitä, joten mitä muuta Yhdysvallat vielä haluavat?
Onko komissio kyennyt selvittämään, ovatko yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanotoimet yhdenmukaisia EU:n ja Yhdysvaltain välisen sopimuksen kanssa, ja jos näin ei ole, voimmeko olettaa että tuo sopimus ei enää päde? Koska jos näin on, sopimusta ei enää ole, ja meidän pitäisi aloittaa uudet keskustelut, ja siinä tapauksessa otaksun, että Euroopan parlamentti tekee yhteispäätöksen asiasta.
Jälkikäteen arvioiden se, että neuvosto ja komissio ovat hyväksyneet EU:n ja Yhdysvaltain välisen PNR-tietoja koskevan sopimuksen niin epämääräisin ja avoimin ehdoin, tuntuu entistä valitettavammalta, koska Yhdysvalloille jää paljon mahdollisuuksia laajentaa sopimuksen soveltamisalaa entisestään.
Lopuksi totean olevani sitä mieltä, että EU voi säilyttää vahvan asemansa suhteessa Yhdysvaltoihin vain, jos puhumme yhdellä äänellä. Jos olemme erimielisiä, niin siinä tapauksessa säännöksistämme päätetään Washingtonissa eikä täällä tai Brysselissä.
Eva Lichtenberger
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltain ja EU:n välisessä tietojenvaihdossa on ollut suuria ongelmia alusta lähtien. Matkustajarekisteritietojen siirtämistä koskeva keskustelu ja näitä tietoja koskevaan sopimukseen ja sen laillisuuteen liittyvät vaikeudet ovat selvästi osoittaneet sen, että tasapainoisten neuvottelujen käyminen näistä kysymyksistä on mahdotonta. Yhdysvallat lisää vaatimuksiaan ja vaatii saada lisää materiaalia, kun taas Euroopan unionilla on vaikeuksia puhua yhdellä äänellä ja vastustaa jatkuvasti näitä kohtuuttomia pyyntöjä.
Eurooppalaiset ihmiset ovat vakavasti huolissaan näistä kysymyksistä, erityisesti henkilökohtaisten tietojen yksityisyydestä. He ovat peloissaan, että heidän tietojaan käytetään väärin, minkä vuoksi Euroopan unionin ottama kanta sekä matkustajarekisteritietojen siirrosta että viisumipolitiikasta on herättänyt suurta yleistä mielenkiintoa. Meidän ei pitäisi antaa periksi täällä nähdyille yrityksille luoda eripuraa jäsenvaltioiden välille, koska siten me vain heikennämme toinen toistamme. Emme voi myöskään sallia Yhdysvaltojen erotella joitakin jäsenvaltioita muista ja kohdella niitä poikkeavasti esittämällä erityisiä vaatimuksia ja pyyntöjä.
Komissio on esittänyt kaksi pyyntöä asian suhteen: tarvitsemme yhtenäisen lähestymistavan, ja sen lisäksi komissio vaatii erityisesti selkärankaa, selkärankaa ja lisää selkärankaa. Jatkuva pokkurointi Yhdysvaltain suuntaan tuo mukanaan vain entistä vaikeampia vaatimuksia.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
Arvoisa puhemies, tahdon sanoa painokkaasti, ettemme saa antaa Yhdysvaltain jakaa Eurooppaa. Euroopan unionin täytyy toimia yhtenäisesti, sillä vain siten se voi kunnostautua huomattavana toimijana ja saada kansainvälistä painoarvoa. Tämä pätee erityisesti sen Yhdysvaltain-suhteisiin.
Yksittäisellä jäsenvaltiolla on luonnollisesti vähemmän vaikutusvaltaa kuin Euroopan unionin muodostamalla yhteisöllä. Siitä huolimatta yksittäinen jäsenvaltio saattaa yksin toimiessaan heikentää unionin yhtenäisyyttä ja siten heikentää vakavasti unionia. Sellainen toimintatapa nakertaa Euroopan unionin uskottavuutta. Käytännöllisesti katsoen se ojentaa Yhdysvalloille vasaran hopeatarjottimella, jolla se voi iskeä kiilaa Euroopan maiden väliin, minkä johdosta Washington voi saada yksittäisiltä valtioilta sellaisia asioita, joita se ei voi saada unionilta kokonaisuudessaan.
Yhdysvaltojen ja EU:n välillä käydyt neuvottelut, jotka huipentuivat heinäkuussa 2007 solmittuun matkustajarekisteritietojen siirtoa koskevaan sopimukseen, osoittivat, että unionin oli miltei mahdotonta varmistaa, että Yhdysvallat hyväksyisi sen esittämiä kantoja. Monet eurooppalaiset, minä mukaan lukien, ovat sitä mieltä, että jo tuo sopimus yksinään sallii Yhdysvalloille liian vapaan pääsyn eurooppalaisten lentomatkustajien tietoihin. Lisäksi emme edes tiedä, miten näitä tietoja tarkalleen ottaen käytetään tai keille niitä luovutetaan. Perustava kysymys on, onko näistä suurista tietomääristä mitään hyötyä terrorismin vastaisessa taistelussa. Sen vuoksi minusta on suorastaan irvokasta, että yksittäiset jäsenvaltiot sallivat Yhdysvalloille tätä sopimustakin suurempia vapauksia ja suostuvat mukaan tietynlaiseen lehmänkauppaan, jossa viisumivapauksia vaihdetaan entistä laajempaan tietojen siirtoon. Se ei voi olla suuren yleisön etujen mukaista. Näiden jäsenvaltioiden kansalaiset saisivat tietysti oikeuden matkustaa Yhdysvaltoihin ilman viisumia, niin kuin muut EU:n kansalaiset jo voivat tehdä, mutta mitä me joudumme tästä maksamaan?
Tällaisen lähestymistavan myötä Eurooppa on vaarassa joutua kiristyksen kohteeksi. Jolleivät jäsenvaltiot toimi yhdessä ja osoita solidaarisuutta ja jolleivät ne pidä huolta unionin yhtenäisyydestä, meidän ei pitäisi yllättyä, jos Yhdysvalloissa ei oteta Euroopan unionia vakavasti.
Carlos Coelho
(PT) Arvoisat puhemies ja komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tahdon tuoda esille viisi lyhyttä näkökantaa. Ensimmäinen: hajota ja hallitse. En ole yllättynyt Yhdysvaltain hallinnon strategiasta, jossa se pyrkii kahdenkeskisiin neuvotteluihin EU:n jäsenvaltioiden kanssa. Hajota ja hallitse on vanha ja järkeenkäypä taktiikka, mutta emme voi sallia EU:n jäsenvaltioiden syyllistyvän avunantoon strategian edistämisessä.
Toinen: Euroopan aseman heikkeneminen. Neuvotteluja komission ja Yhdysvaltain hallinnon välillä on pitkitetty. On harmillista, jos jokin jäsenvaltioista päätyy allekirjoittamaan kahdenvälisen sopimuksen ja siten heikentää Euroopan unionin yhteistä kantaa Yhdysvaltain vaatimusten suhteen, etenkin nyt Euroopan unionin ja Yhdysvaltain ensi torstaina Sloveniassa järjestettävän ministeritroikan kokoontumisen alla.
Kolmas: solidaarisuuden romahdus. Euroopan parlamentin Schengen-asioita käsittelevänä esittelijänä seurasin Schengen-alueen laajentumiseen ja sisärajojen poistumiseen liittyviä vaatimuksia, Vain kahden kuukauden takaiset ilon ilmaukset näyttävät vaihtuneen unohdukseen siitä, että huolehdimme yhteisestä alueesta. Tuomitsen painokkaasti tällaisen eurooppalaisen solidaarisuuden puutteen.
Neljäs: sopimuksen laillisuus. Sopimukseen sisältyy vielä tuntemattomia yksityiskohtia, joita verhoaa huolestuttava salaperäisyys. Sopimus on erityisen vahingollinen, jos sen avulla pyritään ohittamaan Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välinen tietojenjakamissopimus, joka sisältyy PNR-sopimukseen. Sitä on mahdotonta hyväksyä, varsinkin jos se sallii suoraan tai välillisesti Yhdysvaltain pääsyn eurooppalaisiin tietokantoihin, kuten VIS- ja SIS-järjestelmiin.
Viides ja viimeinen näkökanta: kyseisten sopimusten jäädyttäminen. Vetoan neuvostoon, jotta se pääsisi kiireellisesti yhteisymmärrykseen näiden epäedullisten kahdenvälisten sopimusten jäädyttämisestä, ja vetoan komission varapuheenjohtaja Frattiniin ja Euroopan komissioon, perustamissopimusten valvojana, jotta he hyödyntäisivät kaikkia käytössään olevia välineitä asian suhteen.
Gérard Deprez
(FR) Arvoisat puhemies ja komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, useat ihmiset ovat jo sanoneet tämän, mutta haluan toistaa: uskoakseni tämä on erityisen vakava kysymys. Se on vakava, ensinnäkin koska amerikkalaiset liittolaisemme ovat tarkoituksellisesti - on muistettava, että he ovat toimineet tarkoituksellisesti - päättäneet toimia erikseen eri Euroopan unionin jäsenvaltioiden kanssa asioissa, joiden he varsin hyvin tietävät kuuluvan Euroopan unionin toimivaltaan, ja he ovat käyttäneet tätä hyväksi esittääkseen kohtuuttomia turvallisuusvaatimuksia.
Mutta se on myös vakava unionin näkökulmasta. On surullista nähdä jäsenvaltioiden järjestäytyvän itsekseen sen vuoksi, että ne voisivat tarjota kansalaisilleen mahdollisuuden matkustaa Yhdysvaltoihin ilman viisumia, minkä vastineeksi niiden täytyy hyväksyä turvallisuustoimet, joista Yhdysvallat ei voisi neuvotella unionin kanssa. Uskoakseni tämä sotku on valitettava seuraus siitä kohtalokkaasta seikasta, että meiltä puuttuu poliittinen strategia.
Tähän asti komissio ja neuvosto ovat toimineet Yhdysvaltain hallinnon suhteen pragmaattisesti, tapauskohtaisesti, niin että aina on toimittu Yhdysvaltain pyynnöstä eikä ole koskaan uskallettu vaatia todellista vastavuoroisuutta Yhdysvalloilta. En osoita tätä huomautusta Franco Frattinille, sillä tiedän, että hän on yrittänyt eikä saanut tukea. Jos olen ymmärtänyt oikein ja jos otetaan huomioon tilanteen vakavuus ja kiireellisyys, komissio pyytää nyt erityisiä neuvotteluvaltuuksia varmistaakseen, että Yhdysvallat noudattavat niitä vaatimuksia, joita niiden olisi pitänyt noudattaa alusta lähtien; yhteisön lakia ja unionin toimivaltaa.
Tuemme komission ponnisteluja tässä asiassa, mutta komission ei pidä unohtaa, että se tarvitsee parlamenttia, varsinkin sitten kun uudistussopimus on ratifioitu, sillä silloin mitään ei voida saattaa voimaan ilman parlamentin jossain vaiheessa antamaa hyväksyntää. Komission varapuheenjohtajan pitäisi kertoi tämä seuraajalleen, oli tämä sitten väliaikainen tai pysyvä.
Jan Zahradil
(CS) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission varapuheenjohtaja, kuten kuulimme aiemmin, tilanne on kestämätön. Kolme vuotta Euroopan unionin laajentumisen jälkeen vanhat ja uudet jäsenvaltiot eivät ole keskenään tasa-arvoisia, eivätkä Euroopan komission ja Yhdysvaltain väliset neuvottelut epätasa-arvon korjaamiseksi ole edistyneet merkittävästi.
Kyseisten valtioiden kahdenvälisiä neuvotteluja ei voida siksi estää, varsinkaan kun ne eivät riko mitään kohtaa yhteisön lainsäädännöstä. Päinvastoin Tšekin tasavalta sisällytti EU:n vaatimukset allekirjoittamaansa pöytäkirjaan, niin että se oli täysin EU:n lain mukainen. Neuvoston oikeusasioita hoitavan osaston kanta asiaan oli myös sama. Myöskään yhteisön yhteiseen viisumipolitiikkaan liittyvää toimivaltaa ei loukattu, sillä työn alla oleva sähköinen matkustuslupajärjestelmä ei ole viisumi.
Tosiasia on, että Yhdysvallat suostuu neuvottelemaan maiden mukaan ottamisesta viisumivapausohjelmaan vain kahdenvälisesti, sillä sen kotimainen lainsäädäntö määrää niin. Vain yksittäisiä maita voidaan ottaa mukaan ohjelmaan, ei kansainvälisiä organisaatioita tai yhteisöjä. Tällainen tilanne todellisuudessa on.
Muita maita varten ei ole luotu ennakkotapausta. Omasta mielestäni Tšekin tasavallan ja muiden maiden pitäisi, ja ne voivat jatkaa kahdenvälisiä neuvotteluja Yhdysvaltain kanssa. Tietenkin niiden täytyy olla aina valmiita olemaan avoimia toimissaan, jakamaan tietoa ja keskustelemaan suunnittelemistaan toimista Euroopan komission ja puheenjohtajamaan kanssa.
Haluaisin kiittää komission varapuheenjohtajaa hänen realistisesta suhtautumistavastaan, jonka hänen puheenvuoronsa toi esille. Tahtoisin varoittaa EU:ta kohdistamasta ulkopuolista painetta joihinkin yksittäisiin jäsenvaltioihin, mikä saattaisi olla poliittisesti riskialtista ja saattaa Euroopan unionin huonoon valoon, etenkin nyt kun uuden uudistussopimuksen ratifiointi on työn alla yksittäisissä jäsenvaltioissa.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) Yhdysvaltain vuoden 2008 hajota ja hallitse -taktiikka sanelee transatlanttisten suhteiden luonteen. Mutta ennen kaikkea meidän pitäisi ymmärtää, että lopulta voimme syyttää tilanteesta vain itseämme. Tällä kertaa tšekkiläiset valittiin ensimmäiseksi kohteeksi, ja he myös taipuivat ensimmäisenä. Viime torstaina komissio oli kykenemätön joko kieltämään tai vahvistamaan, että Euroopan lakia ja säännöksiä oli rikottu. Se oli todella outoa. Milloin jäsenvaltiot ymmärtävät, että jokainen niistä, enemmän tai vähemmän, huutaa äänellä, jota ei kuulla?
On ensiarvoisen tärkeää, että jäsenvaltiot puhuvat yhdellä äänellä toimiessaan muun maailman kanssa ja siten myös toimiessaan Yhdysvaltain kanssa. Transatlanttisten suhteiden tärkeyttä ei voi kiistää, mutta yhdestäkään EU:n jäsenvaltiosta - olivat ne kuinka lojaaleja tahansa - ei koskaan tule Yhdysvaltain 51. osavaltiota. Tällaisen on loputtava. Pallo on nyt Euroopalla. Ja suoraan sanottuna minusta on raivostuttavaa, ettei neuvoston edustajaa ole täällä parlamentissa nyt paikalla. Se osoittaa, ettei lainkaan ymmärretä, mitä kiireellisyys tarkoittaa.
Sarah Ludford
(EN) Arvoisa puhemies, kuten toiset ovat tuoneet esille, kyseinen yhteisymmärryspöytäkirja on laiton Euroopan yhteisön ja EU:n lain näkökulmasta, jonka mukaan viisumipolitiikka, terrorismin vastaisen ja turvallisuuspolitiikan keskeiset kysymykset sekä matkustajatietojen siirto kuuluvat yhteisön tai unionin toimivaltaan. Sen, että Tšekin tasavalta luovuttaisi tietoja Yhdysvalloille yhteisistä EU:n tietokannoista, kuten viisumitietojärjestelmästä (VIS), täytyy olla laitonta.
Mutta, mikä on ehkä vielä tärkeämpää, se on poliittisesti tuhoisaa. Viime vuoden alussa vierailullamme Washingtoniin jotkut meistä huomasivat, miten vahingollisia seurauksia kahdenvälisten suhteiden puolesta edunvalvonnalla - jota harjoittivat muutkin kuin Tšekin tasavalta - oli komission ja puheenjohtajamaan yrityksille esiintyä yhtenäisenä rintamana koko EU:n etujen puolesta.
Mutta jotkin jäsenvaltiot eivät vain ymmärtäneet tätä. Tietysti ymmärrän niiden maiden turhautumisen, joiden sotilaat taistelevat ja kuolevat yhdessä amerikkalaisten kanssa paitsi Afganistanissa myös, kiistanalaisesti, Irakissa, ja samaan aikaan näiden maiden kansalaisia epäillään terrorismista, kun he haluavat matkustaa Yhdysvaltoihin. Tuo tilanne on varmasti jollain tapaa ironinen. Mutta miten tyhmää on langeta tähän ”hajota ja hallitse” -ansaan!
Tämä tilanne on niin kaukana EU:n pyrkimyksistä edustaa vaikutusvaltaista toimijaa maailmassa, että se herättää melkein epätoivoa ja asettaa neuvoston kokonaisuudessaan naurunalaiseksi. Kuten Jeanine Hennis-Plasschaert, totean, etteivät he ole tänään paikalla vastaamassa tähän syytökseen.
Zita Pleštinská
(SK) Slovakia, samoin kuin Puola, Liettua, Viro ja jotkin muut EU:n jäsenvaltiot ovat pitkään ponnistelleet, aivan kuten Tšekin tasavalta, päästäkseen mukaan niiden maiden joukkoon, joiden kansalaiset eivät tarvitse viisumia Yhdysvaltoihin matkustaessaan.
Mikä tahansa edistysaskel, joka saavutetaan viisumeiden poistumiseksi, on todella tärkeä kansalaisillemme, sillä se merkitsee kaikkien EU:n kansalaisten välisen tasa-arvoisuuden toteutumista. Toivon sekä komission että puheenjohtajamaa Slovenian ymmärtävän, että oikeustoimiin ryhtyminen Tšekin tasavaltaa vastaan yhteisymmärryspöytäkirjan allekirjoittamisen vuoksi ei olisi hyvä viesti Brysselin suunnalta juuri nyt, kun Lissabonin sopimuksen ratifiointiprosessi on käynnissä.
Kannatan kompromissia EU:n yhden ja yhtenäisen lähestymistavan ja sellaisten säännösten välillä, jotka sallisivat jäsenvaltioiden myös käydä kahdenvälisiä neuvotteluja Yhdysvaltain kanssa.
Oldøich Vlasák
(CS) Hyvät parlamentin jäsenet, muistuttaisin, että Sloveniaa lukuun ottamatta kaikkien uusien jäsenvaltioiden kansalaisten täytyy hankkia viisumi Yhdysvaltoihin matkustaessaan. Toisin kuin muiden eurooppalaisten, näiden kansalaisten täytyy jonottaa Yhdysvaltain suurlähetystöissä ja maksaa huomattavia summia, ja he ovat odottaneet turhaan jo vuosien ajan, että unioni tukisi heidän pyrkimyksiään päästä mukaan viisumivapausohjelmaan. Vanhoista jäsenvaltioista vain Kreikka on samassa tilanteessa.
On totta, että Euroopan unioni on käynyt pitkään neuvotteluja asiasta Yhdysvaltain kanssa ja että etenkin Schengen-alueen laajentumisen jälkeen Brysselin viranomaiset ovat lisänneet Yhdysvaltain painostamista sen suhteen, että uudet jäsenvaltiot pääsisivät viisumivapausohjelman piiriin. Meidän liittymisestämme on kuitenkin kulunut neljä vuotta, eikä toistaiseksi ole tapahtunut mitään. Tämän vuoksi Tšekin tasavalta on päättänyt toimia itsenäisesti ja toteuttaa kansalaistensa toiveen.
Tšekin ja Yhdysvaltain allekirjoittamaa pöytäkirjaa pitäisikin siis tarkastella toimena, joka edistää yhteisiä pyrkimyksiä taata kaikille unionin jäsenille samat oikeudet. Meidän täytyy muistaa, että tämä toimenpide on täysin EU:n lainsäädännön mukainen, eikä kenenkään pitäisi kiistää sitä.
Alexander Alvaro
(DE) Arvoisa puhemies, keskustelimme asiasta myös kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa, ja kaikki valiokunnan jäsenet suhtautuvat myötätunnolla uusien jäsenvaltioiden tilanteeseen, erityisesti viisumipolitiikassa ja kahdenvälisissä suhteissa Yhdysvaltain kanssa. On kuitenkin myös vanhempia jäsenvaltioita - Kreikka mainittiin tässä yhteydessä - jotka samalla tavoin odottavat, että Yhdysvaltain viisumipolitiikkaan saataisiin muutos. Kukaan ei siis kyseenalaista heidän oikeuttaan livetä yhteisestä linjasta, mutta meidän täytyy kysyä, onko laillisesti toimiminen välttämättä toimimista oikein. Tässä tapauksessa se ei ole oikein, koska se heikentää Euroopan unionin yhtenäistä lähestymistapaa ja siten vaikeuttaa sellaisen sopimuksen solmimista, joka koskisi koko Euroopan unionin aluetta.
Meidän täytyy edetä tässä asiassa askel askeleelta. Olemme vastikään selvinneet Schengen-alueen laajentumisesta uusiin jäsenmaihin. Seuraavaksi meidän täytyy löytää yleisen tason ratkaisu viisumikysymykseen.
Vielä lopuksi: mielestäni se, että esitetään Lissabonin sopimukseen liittyviä uhkauksia, on erittäin häpeällistä.
Ivo Strejèek
(CS) Haluaisin lisätä pari asiaa juuri käytyyn keskusteluun.
Keskustelussa toistettiin useaan kertaan, että meidän, siis Euroopan unionin, täytyy soveltaa yhtä yhteistä lähestymistapaa suhteissamme Yhdysvaltoihin. Tämä näyttää olevan koko kysymyksen ydin useimpien puhujien mielestä. Kyse ei ole yksittäisten jäsenvaltioiden yksittäisten jäsenten yksittäisistä eduista: kyse on yhteisestä Yhdysvaltain vastaisesta politiikasta.
Haluaisin todeta, että Tšekin kansan suurelle enemmistölle viisumivapausohjelma merkitsee symbolista lopullista askelta siinä historiallisessa tapahtumassa, että maamme palaa demokraattisten maiden joukkoon. Haluan myös vakuuttaa teille, että Tšekin parlamentti tulee ratifioimaan viisumivapaussopimuksen paljon nopeammin kuin Lissabonin sopimuksen.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Arvoisa puhemies, kuten monet kollegani, olen myös sitä mieltä, että Euroopan unionin yhtenäisyys on todella tärkeää, ei vain viisumipolitiikan suhteen vaan myös muissa Yhdysvaltoihin liittyvissä kysymyksissä.
Tahtoisin kuitenkin esittää komission varapuheenjohtajalle nimenomaisen kysymyksen: luuletteko, että Yhdysvallat esittää niille maille, jotka parhaillaan pyrkivät neuvottelemaan viisumivapausohjelmasta itsenäisesti, erilaisia vaatimuksia, joiden taustalla on muita vaikuttimia kuin turvallisuus? Uskotteko, että Yhdysvallat yrittää asettaa EU:n jäsenvaltioita toisiaan vastaan ja käyttää hyväkseen myös muita asiaan liittyviä kysymyksiä? Vai ovatko Yhdysvaltain puolelta kyseessä vain turvallisuuskysymykset?
Franco Frattini
komission varapuheenjohtaja. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän teitä puheenvuoroistanne.
Koska liikkumisen vapaus on mielestäni kaikkien Euroopan kansalaisten perustavanlaatuinen oikeus, mikä tunnustettiin myös laajentamalla Schengen-aluetta, haluan aivan ensiksi sanoa, että Euroopan komission ja eurooppalaisten instituutioiden on työskenneltävä absoluuttisen eikä suhteellisen ratkaisun saavuttamiseksi. Kaikkien jäsenvaltioiden kaikkien kansalaisten täytyy saada matkustaa Yhdysvaltoihin ilman henkilökohtaista viisumia. Se on meidän selkeä tavoitteemme, ja sen vuoksi ymmärrän huolen ja pelon ja myös levottomuuden joidenkin sellaisten jäsenmaiden jäsenten keskuudessa, jotka ovat olleet Euroopan unionissa useiden vuosien ajan, kuten Kreikka, tai unionin jäseniä neljän vuoden ajan.
Eräs näkökohta vaatii kuitenkin selventämistä, jos haluamme saada oikeudenmukaisen kuvan: ei ole totta, että emme ole saavuttaneet minkäänlaisia tuloksia! Työ, jota olemme tehneet ennemminkin eurooppalaisella kuin kansallisella tasolla, on tuottanut merkittäviä tuloksia, aivan äskettäin esimerkiksi Kanadan kanssa. Vierailin Kanadassa viime vuonna, jolloin yksikään uusista jäsenvaltioista ei vielä ollut mukana Kanadan viisumivapausohjelmassa. On kulunut kaksitoista kuukautta, ja ne kaikki ovat mukana.
Olemme sopineet yhdenvertaiseen kohteluun perustuvasta järjestelmästä Australian kanssa, eikä tässä järjestelmässä tehdä eroa Euroopan unionin vanhojen ja uusien - lainausmerkeissä - jäsenvaltioiden välillä.
On totta, ettemme ole vielä saavuttaneet yhtä hyviä tuloksia Yhdysvaltain kanssa, mutta tahtoisin muistuttaa niitä jäseniä, jotka mainitsivat neljän vuoden ajanjakson, joka on siis kulunut siitä, kun heistä tuli Euroopan unionin jäseniä, ja siitä, että Yhdysvallat muutti lakiaan alle vuosi sitten, elokuussa 2007. Vasta tuosta päivämäärästä lähtien Yhdysvallat on ilmaissut halunsa laajentaa viisumivapausohjelmaansa. Sen vuoksi ei pidä puhua neljästä vuodesta, jolloin huomiotta jää myös se seikka, että neuvotteluja Yhdysvaltain kanssa on käyty vieläkin pidempään, vaan alle 12 kuukauden mittaisista neuvotteluista, joita on käyty uuden lain pohjalta. Sillä, mitä neuvoteltiin aiemmin, ennen lain muutosta vanhan lain pohjalta, ei tietenkään enää ole merkitystä.
Mielestäni meidän täytyy tehdä töitä Yhdysvaltain kanssa, jotta kaikki Euroopan kansalaiset kuuluisivat sellaisen järjestelmän piiriin, jossa he eivät tarvitse henkilökohtaista viisumia, ja niin, etteivät jotkin jäsenvaltiot otaksu saavuttavansa tuota päämäärää ennen muita. Tahdon sanoa tämän hyvin suoraan. Miksi? Koska silloin neuvottelukumppanimme, tässä tapauksessa amerikkalaiset ystävämme, saisivat yliotteen neuvotteluissa. He ovat toki ystäviämme ja liittolaisiamme, mutta he joka tapauksessa käyvät neuvotteluja ja jatkavat niitä sitkeästi, jos havaitsevat heikkouksia eurooppalaisessa osapuolessa. Meidän täytyy varmistaa, ettemme osoita minkäänlaista heikkoutta: tämä on kysymyksen ydin, ja tässä asiassa meidän täytyy olla hyvin varmoja.
Muistattehan, että kun esittelin tässä parlamentissa Euroopan ja Yhdysvaltain välisen PNR-tietoja koskevan sopimuksen, jota toiset arvostelivat ja toiset kannattivat, ilmaisin, että sopimus vahvistaisi Euroopan asemaa suhteessa Yhdysvaltoihin. Tässä vaiheessa tahtoisin sanoa, että ne, jotka tukivat sopimusta, olivat oikeassa, koska eräs pyytämiemme neuvotteluvaltuuksien keskeinen kohta on se, että tietojen vaihtaminen voi tapahtua vain tuon sopimuksen määrittämissä rajoissa. Jos muunlaisia pyyntöjä esitettäisiin, Euroopan unioni hylkäisi ne.
Tämä on todiste siitä, että kyseinen eurooppalainen sopimus vahvistaa sellaisten jäsenvaltioiden asemaa, joilta on vaadittu pidemmälle menevää tietojen siirtoa - eikä ole epäilystä siitä, ettei tällaisia vaatimuksia olisi esitetty - ja pääsyä meille, eurooppalaisille, kuuluviin tietokantoihin. Koska meillä on tuo sopimus, jota toiset arvostelivat ja toiset tukivat, voimme nyt ilmaista amerikkalaisille ystävillemme hyvin selkeästi, ettei eurooppalaista PNR-tietoja koskevaa sopimusta voi ohittaa. Tämä viestittää mielestäni vahvuudesta eikä heikkoudesta.
Olemme jo tietoisia siitä, mitä voidaan ja mitä ei voida tehdä. Tästä määräävät asetuksemme, eurooppalaiset lait ja sopimukset, jotka olemme allekirjoittaneet ja parafoineet. Siinä mielessä on itsestään selvää, että Euroopan täytyy puhua yhdellä äänellä, kun näitä kysymyksiä käsitellään, ja on myös itsestään selvää, että eurooppalaisesta näkökulmasta ”hajota ja hallitse” -lähestymistapa on täysin väärä. meidän on vastustettava sitä, eurooppalaisten instituutioiden on torjuttava se selvästi.
Mutta miksi keskustelemme tästä kysymyksestä tänään tässä parlamentissa? Siksi, että vaikka meillä on selkeitä lakeja, vaikka meillä on yksityiskohtaisia sopimuksia, on meillä ollut niin sanoakseni kiusaus mennä asioiden edelle. Kiusaus, joka on ehkä poliittisesti ymmärrettävää asianomaisten maiden kansalaisten kannalta mutta jota ei voida hyväksyä instituutioiden näkökulmasta. Tämän vuoksi meidän on täytynyt reagoida asiaan, tietenkin solidaarisuuden hengessä kaikkia jäsenvaltioita kohtaan, mukaan lukien ne, jotka pyrkivät mukaan viisumivapausohjelmaan.
Millaisiin toimiin olemme ryhtyneet? Olemme pyytäneet Coreperia, siis jäsenvaltioiden suurlähettiläitä, hyväksymään asiakirjan, joka muodostaa lähtökohdan. Pidämme tuota asiakirjaa punaisena lankana: se toistaa, mitä voidaan ja mitä ei voida tehdä. Olemme myös kehottaneet jäsenvaltioita takaamaan, että kaikki poliittiset neuvottelut noudattavat tuota punaista lankaa, tuota keskeistä kysymystä, ja olen muun muassa toistanut, että tietojenvaihto voi tapahtua ainoastaan eurooppalaisten sopimusten jo määrittämissä rajoissa ja että tietyistä kysymyksistä on neuvoteltava Euroopan unionin tasolla kansallisen tason sijasta. Esimerkki tällaisesta on sellaisten henkilöiden palauttaminen, jotka ovat ylittäneet viisuminsa salliman oleskeluajan. Nämä ovat suoraan sanoen asioita, joita ei olisi tarvinnut toistaa, jos meillä olisi ollut muodolliset neuvotteluvaltuudet. Olemme tehneet niin selvyyden vuoksi tehdäksemme lopullisesti selväksi, että ymmärrämme niiden jäsenmaiden huolenaiheet, jotka eivät vielä kuulu viisumivapausohjelman piiriin mutta että Euroopan unionin säännökset menevät näiden huolenaiheiden edelle. Jos tämä kyseenalaistettaisiin, edes kerran, se synnyttäisi ennakkotapauksen, jonka seurauksena tulisi useita muita, ja jokainen olisi edellistä vaarallisempi.
Lopuksi, arvoisa puhemies, valmistelemme tällä viikolla esitystä neuvotteluvaltuuksista Yhdysvalloille. Siitä käy hyvin selvästi ilmi, että kaikki jäsenvaltiot, jopa Tšekin tasavallan ja Viron edustajat, ovat yksimielisesti hyväksyneet, ettei yhteistä lähtökohtaa voi ohittaa yksittäisissä neuvotteluissa. Jääkö yksittäisille neuvotteluille tilaa? Kyllä, aivan varmasti niillä aloilla, jotka eivät kuulu Euroopan unionin toimivaltaan, se on selvää. Mutta kaikissa niissä kysymyksissä, joissa Euroopan unionilla on toimivalta, toisin sanoen selkeästi suurimmassa osassa kysymyksistä, jäsenvaltiot antavat meille yksimielisesti neuvotteluvaltuudet. Haluan todeta, että tämä on lähestymistapa, jota puheenjohtajamaa Slovenia seuraa hyvin päättäväisesti. Huomenna pyydän komissiolta virallisia neuvotteluvaltuuksia, jotta lähestymistavastamme voidaan tiedottaa Yhdysvalloille, eikä lähestymistapaan tehdä myönnytyksiä tai peruutuksia.
Sophia in 't Veld
(EN) Arvoisa puhemies, kuten näissä keskusteluissa usein käy, emme tunnu saavan vastausta kysymyksiimme. Esitin komission varapuheenjohtajalle hyvin selkeän kysymyksen: onko hän pystynyt selvittämään, ovatko yhteisymmärryspöytäkirjan PNR-tietoja koskevien kohtien täytäntöönpanotoimet yhdenmukaisia EU:n ja Yhdysvaltain välisen sopimuksen kanssa, ja jos eivät ole, merkitseekö tämä, että sopimus ei päde?
Komission varapuheenjohtaja sanoi, että jotkut jäsenistä vastustivat sopimusta ja jotkut tukivat sitä. Tahtoisin muistuttaa häntä siitä, että kun parlamentti antoi asiasta päätöslauselman viime vuoden heinäkuussa, se hyväksyttiin miltei yksimielisesti, ja sen mukaan sopimuksessa oli vakavia puutteita.
Franco Frattini
komission varapuheenjohtaja. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puhun hyvin lyhyesti. Luulin esittäneeni asiani selkeästi, mutta toistan vielä: täytäntöönpanosäännöksiä ei tule, toisin kuin Coreperin hyväksymässä asiakirjassa ja pyytämissäni neuvotteluvaltuuksissa. Täytäntöönpanosäännöksiä ei vielä ole, koska Tšekin tasavalta on suostunut pyyntöömme, että se ei esitä täytäntöönpanosäännöksiä ennen kuin olemme muodostaneet yhteisen eurooppalaisen kannan asiasta. Olemme muodostaneet kannan, ja Tšekin tasavallan hallitus noudattaa sitä.
Puhemies
. - (PL) Keskustelu on päättynyt.
