Pasirengimas Europos Vadovų Tarybos susitikimui (2007 m. gruodžio 13 ir 14 d., Briuselis) (diskusijos) 
Pirmininkas
Kitas klausimas yra Tarybos ir Komisijos pareiškimai dėl pasirengimo Europos Vadovų Tarybos susitikimui, vyksiančiam 2007 m. gruodžio 13 ir 14 d. Briuselyje.
Manuel Lobo Antunes
einantis Tarybos Pirmininko pareigas. - (PT) Gerb. pirmininke, Komisijos nary, ponai ir ponios, artėjančio susitikimo metu Europos Vadovų Taryba galės su pasitenkinimu paskelbti apie Lisabonos sutartį, kurią ketinama pasirašyti Portugalijos sostinėje rytoj, ir Pagrindinių teisių chartiją, kuri netrukus čia bus paskelbta ir pasirašyta. Ji taip pat paragins valstybes nares greičiau ratifikuoti Lisabonos sutartį, kad ji galėtų pradėti galioti jau nuo 2009 m. sausio 1 d.
Lisabonos sutartis, kaip minėjau, suteiks Sąjungai tvirtą ir ilgalaikį institucinį pagrindą, leisiantį visiškai susitelkti ties jos laukiančiais politiniais iššūkiais, įskaitant globalizaciją ir klimato kaitą, kaip buvo aiškiai pabrėžta balandžio 19 d. vykusio neoficialaus valstybių ir vyriausybių vadovų susitikimo metu. Šiame kontekste Europos Vadovų Taryba priims Deklaraciją dėl globalizacijos. Deklaracijoje bus aiškiai pareikšta, kad atsižvelgiant į prieš mus iškilusius globalius iššūkius Europos Sąjunga turi galimybę ir yra įsipareigojusi imtis veiksmų. Tuo tikslu ji turės "įkinkyti" savo vidaus ir išorės politiką. Aš kalbu apie Lisabonos strategijoje numatytų ekonominio augimo ir užimtumo tikslų įgyvendinimą, 2007 m. pavasarį vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu klimato kaitos ir energetikos srityje prisiimtų ambicingų įsipareigojimų įvykdymą, taip pat apie globalų atsaką į pastaruoju metu finansų rinkose vykstančius neramumus, laisvosios prekybos ir atvirumo skatinimą, bendradarbiavimą su partneriais įgyvendinant energingos ir tvaraus vystymosi strategijas, taip pat apie visapusiškos Europos migracijos politikos plėtojimą, efektyvų priemonių panaudojimą ir Bendros užsienio ir saugumo politikos bei Europos saugumo ir gynybos politikos pajėgumų plėtojimą, kad Sąjunga galėtų sustiprinti savo vaidmenį kuriant saugesnį pasaulį.
Galiausiai Europos Sąjunga padės užtikrinti, kad globalizacija nėra grėsmė, o veikiau galimybių šaltinis ir kad ji prisideda prie žmogaus gerovės. Mes taip pat tikimės artėjančio Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu suformuoti patariamąją ("refleksijos") grupę, kuri padėtų Sąjungai geriau numatyti iššūkius, su kuriais jai teks susidurti ateinančių dvidešimties ar trisdešimties metų laikotarpiu, ir tinkamai jiems pasirengti. Europos Vadovų Taryba apžvelgs pažangą, padarytą laisvės, saugumo ir teisingumo srityje. Šiuo atžvilgiu visų pirma derėtų paminėti naujųjų valstybių narių vidaus sienų kontrolės panaikinimą, kuris turės didžiulę įtaką ir svarbą kasdieniam mūsų piliečių gyvenimui. Taip pat bus gvildenami migracijos politikos įgyvendinimo klausimai, ypač susiję su pažanga, pasiekta įgyvendinant "Visuotinį požiūrį į migraciją" Afrikos ir Viduržemio jūros regiono šalių atžvilgiu ir įgyvendinant "Visuotinį požiūrį" rytinių ir pietrytinių kaimyninių regionų atžvilgiu. Šiame kontekste bus pateiktas pranešimas dėl pirmojo EUROMED ministrų susitikimo migracijos klausimais surengimo, į kurį bus atsižvelgta rengiant bendrą strategiją ir veiksmų planą antrajam ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimui, kaip buvo pranešta vakar.
Gvildenant kitus klausimus laisvės, saugumo ir teisingumo srityje, taip pat bus kalbama apie darbą, kurį reikėtų atlikti kovojant su terorizmu, ypač radikalizmo ir verbavimo atžvilgiu, ir apžvelgta pažanga, pasiekta teisminio bendradarbiavimo srityje. Ekonomikos, socialinių ir aplinkos klausimų atžvilgiu Europos Vadovų Taryba apžvelgs darbą, atliktą atitinkamose srityse siekiant pasirengti kitam atnaujintos Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategijos įgyvendinimo ciklui, kurį Europos Vadovų Taryba patvirtins 2008 m. pavasarį vyksiančio susitikimo metu. Spalio mėn. vykusio neoficialaus valstybių ir vyriausybių vadovų susitikimo diskusija sutardėl siekio stiprinti Lisabonos strategijos išorės dimensiją ir patvirtino, kad ir toliau yra teisinga remtis atnaujinta Lisabonos strategija sprendžiant pagrindinių iššūkių, ypač globalizacijos, uždavinius. Diskusija taip pat patvirtino, kad Europa daro pažangą ir kad nustatyti tikslai tebėra tinkami, todėl pagrindinis dėmesys naujajame Lisabonos strategijos įgyvendinimo cikle turės būti sutelktas į būtinojo stabilumo palaikymą, kad būtų įtvirtinta tai, kas jau pasiekta, ir paspartintos reformos.
Europos Vadovų Taryba akcentuos būtinybę stiprinti Europos konkurencingumą išnaudojant bendrosios rinkos ir tvarios pramonės politikos teikiamus privalumus ir skatinant naujovių diegimą ir įgūdžių ugdymą. Išorės dimensijos plėtojimo ir sąlygų vartotojams ir įmonėms, ypač mažosioms ir vidutinėms, gerinimo svarba taip pat bus pabrėžta. Užimtumo ir socialinės politikos srityje Europos Vadovų Taryba patvirtins susitarimą dėl bendrų lankstumo ir užimtumo saugumo (angl. flexicurity) principų, kuriame pabrėžiamas socialinių partnerių vaidmuo nustatant ir įgyvendinant atitinkamas veiklos kryptis bei vykdant jų įgyvendinimo stebėseną. Europos Vadovų Taryba taip pat pateiks pranešimą apie pasiektus rezultatus įgyvendinant Europos lygių galimybių visiems metų iniciatyvą ir paragins valstybes nares sutelkti didesnes pastangas užkertant kelią diskriminacijai ir kovojant su ja. Taip pat turėčiau pabrėžti, kad labai svarbu paspartinti pavasarį vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu patvirtintos Europos energetikos politikos įgyvendinimą. Taip pat bus pažymėta pažanga, pasiekta diskusijose dėl trečiojo vidaus rinkos paketo, skirto dujoms ir elektrai, ir diskusijose dėl Strateginio energijos technologijų plano.
Toliau Europos Vadovų Taryba peržiūrės Tvaraus vystymosi strategijos įgyvendinimą ir, tikėsimės, pritars, kad šioje strategijoje pagal septynis svarbiausius iššūkius nustatyti tikslai ir prioritetai tebėra visiškai tinkami. Taryba taip pat palaikys Komisijos komunikatą dėl integruotos jūrų politikos ir paragins Komisiją pateikti veiksmų plane numatytas iniciatyvas ir pasiūlymus. Išorės santykių atžvilgiu, remiantis paskutinio praeitą pirmadienį vykusio Bendrųjų reikalų ir išorės santykių tarybos posėdžio diskusijomis, tikimasi, kad Europos Vadovų Taryba susitelks ties būsimojo Kosovo statuso, ypač nustatant derybų trukmę, apibrėžimo procesu. Kadangi, kaip jums žinoma, Belgradui ir Prištinai nepavyko pasiekti sutarimą, tikimasi, kad Europos Vadovų Taryba taip pat aptars Europos Sąjungos vaidmenį, kurį ji ateityje galėtų atlikti šiame procese, ir veiksmus, kurių šiuo atžvilgiu turėtų būti imamasi siekiant išspręsti šį klausimą, sustiprinti stabilumą šiame regione ir priartinti jį prie Sąjungos. Europos Vadovų Taryba pažymės įvairių pastaruoju pusmečiu įvykusių aukščiausio lygio susitikimų, ypač su Brazilija ir Afrika, svarbą. Aukščiausio lygio susitikimas su Brazilija, kaip jums žinoma, buvo beprecedentir puiki iniciatyva, o ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikime pasisekpasiekti labai įkvepiančių rezultatų, apie kuriuos turėjau galimybę pakalbėti vakarykštėje asamblėjoje. Galiausiai bus atkreiptas dėmesys į pažangą, pasiektą plėtojant santykius su kitais regionais, ypač Viduržemio jūros regionu, bei bendradarbiaujant plėtros srityje.
Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, Europos Vadovų Tarybos išvados atspindi pastaruoju pusmečiu atlikto įtempto darbo rezultatus ir rodo, kad pagrindiniai Portugalijos pirmininkavimo Tarybai tikslai yra pasiekti. Tačiau Europos Sąjungos tebelaukia labai ambicinga tolesnės veiklos darbotvarkė. Mes tikime, kad ateityje, kai Tarybai pirmininkaus kitos valstybės narės, ji ir toliau tęs kryptį kuriant sparčiai augančios ekonomikos, socialinio klestėjimo ir tvaraus vystymosi Europą, taip pat stiprinant jos vaidmenį tiek globalioje arenoje, tiek ir dvišaliuose bei daugiašaliuose santykiuose su partneriais. Dėkui už dėmesį, gerb. pirmininke.
(Plojimai)
José Manuel Barroso
Komisijos Pirmininkas. - (PT) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, paskutinio spalio mėn. Lisabonoje vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu mes ne tik sugebėjome pasiekti politinį sutarimą dėl naujos Sutarties, bet ir pradėjome diskusijas valstybių ir vyriausybių vadovų lygmeniu dėl Europos intereso ir dėl to, kaip geriausiai galėtumėme propaguoti šį interesą globalizacijos eroje.
Lisabonos sutartis bus pasirašyta rytoj, o penktadienį Europos Vadovų Taryba pradės savo darbą siekdama konkrečių rezultatų Europai, tarnaujančiai savo piliečiams globalizacijos amžiuje. Aš manau, kad labai svarbu pabrėžti ryšį tarp šių dviejų faktų. Europa sprendžia savo institucines problemas, bet ji tai daro pirmiausia todėl, kad paiso savo piliečių interesų, taip pat todėl, kad ji siekia projektuoti savo interesus ir vertybes globaliu lygmeniu. Abiem atvejais, galiausiai siekiama tų pačių tikslų.
Lisabonos sutarties pasirašymas jau nebėra tik formalumas. Jis byloja apie 27 valstybių narių sutarimą Sutarties klausimu ir sutikimą bendrai įsipareigoti Europai. Tai yra, be jokios abejonės, labai galingas ženklas, simbolizuojantis ilgą kelią, nueitą nuo 2005 m., kai buvome atsidūrę aklavietėje.
Taip pat ir tai, kad jau po kelių valandų šiuose Rūmuose Tarybos Pirmininkas, Europos Parlamento Pirmininkas ir Komisijos Pirmininkas paskelbs ir pasirašys Pagrindinių teisių chartiją, yra aiškus įrodymas, bylojantis apie Europos Sąjungos ketinimą laikyti piliečių teises svarbiausia savo veiklos sritimi.
Penktadienį Europos Vadovų Taryba suteiks mums dar vieną progą parodyti tokią Europos Sąjungą, kuri siekia apibrėžti savo poziciją globalizacijos šviesoje. Ši pozicija dalinai susijusi su Lisabonos ekonomikos augimo skatinimo ir darbo vietų sukūrimo strategija. Tiesa yra ta, kad tai, ką mes šiandieną įtvirtiname, yra paprasčiausiai Lisabonos strategijos išorės dimensija, iš esmės, idėja, kad Europos atsakas į globalizaciją turi būti aktyvus ir tikras, o ne neigiamas ir pasyvus. Tik vakar Komisija priėmsvarbų komunikatų ir sprendimų paketą, skirtą naujam Strategijos įgyvendinimo ciklui 2008-2010 m. laikotarpiu.
Komisijos Pirmininkas. - Gerb. pirmininke, Lisabonos strategija pasiteisino, nes pasiekta plėtra ir kuriamos darbo vietos. Naujų darbo vietų sukuriama daugiausia nuo pat XX a. devinto dešimtmečio. Lisabonos strategija leis Europai ir Europos piliečiams lengviau siekti savo tikslų globalizacijos amžiuje. Dėl Lisabonos strategijos Europa įgijo bendrą ir pragmatišką ekonomikos darbotvarkę kartu visiškai atsižvelgiant į nacionalinius skirtumus.
Tačiau pasitenkinimas neleistų pasiekti Europos tikslų formuoti globalizaciją. Dar lieka daug ką nuveikti: skirtingose politikos srityse pasiekta nevienoda pažanga, o kai kurioms valstybėms sekasi gerokai geriau nei kitoms.
Vakar dienos paketu siekiama patenkinti Europos poreikį veikti, atsakyti į didėjantį pasaulinės ekonomikos neužtikrintumą ir į poreikį dar daugiau dėmesio skirti socialinei dimensijai, švietimui ir įgūdžiams, informacijos ir ryšio technologijoms, lankstumui ir saugumui ir poreikiui parengti bendrą energetikos politiką ir kovoti su klimato kaita.
Europos Vadovų Taryba netrukus ketina priimti deklaraciją apie globalizaciją, kurioje visiškai pripažįstama Lisabonos strategijos svarba. Deklaracijoje reiškiamas įsitikinimas, kad Sąjunga gali būti visiškai tikra dėl savo ateities. Jau iš dabartinės Europos Sąjungos matyti, kad Europos politinių, ekonominių ir socialinių vertybių išsaugojimas bei Europos interesų apsauga visiškai suderinami su aktyviu požiūriu į globalizaciją.
Dabartinmūsų padėtis leidžia tęsti vidaus reformas, stiprinti mūsų gebėjimą konkuruoti pasauliniu lygiu ir kartu išlaikyti mūsų ekonominės ir socialinės sanglaudos ir solidarumo vertybes. Dabartinmūsų padėtis leidžia pateikti pasauliui reikalingą daugiašalės tvarkos pasaulinę viziją, kolektyvinio saugumo sistemą, atvirą ir sąžiningą prekybą ir tvarų vystymąsi, kartu saugant mūsų planetos aplinkos pusiausvyrą. Dabartinmūsų padėtis leidžia įgyvendinti Europos interesus per partnerystę ir mūsų santykius su sąjungininkais ir kitomis didžiosiomis pasaulio galiomis.
Prieš dvi savaites kartu su Europos Vadovų Tarybos Pirmininku Kinijoje ir Indijoje vykusiuose aukščiausio lygio susitikimuose su Europos Sąjunga ir šiomis dviem kylančiomis galiomis. Iš tiesų ekonomikos plėtra toje pasaulio dalyje vyksta nepaprastai sparčiai. Būtina atidžiai stebėti įvykius Azijoje. Neginčytina, kad dėl ekonomikos plėtros milijonai žmonių išvengia skurdo. Neabejoju, kad jų daroma pažanga turės tiesioginės įtakos būsimosioms europiečių kartoms.
Pagrindinis klausimas: ką ketiname daryti šios struktūrinės transformacijos akivaizdoje? Neapsigaukime: globalizacija taip pat reiškia esminius pasaulio galios pusiausvyros pokyčius. Faktiškai dar prieš keletą metų Europoje žmonės kalbėdami apie globalizaciją daugiausia galvojo apie Vakarų ar kartais Amerikos įtakos didėjimą. Šiuo metu Europos gyventojams kalbant apie globalizaciją daugelis galvoja visų pirma apie naująsias Azijos ekonomikos galias.
Taigi pasaulis keičiasi, todėl, mano manymu, akivaizdu, kad turime pritaikyti bendrą Europos projektą prie bendrų iššūkių. Todėl šiuo metu deklaraciją apie globalizaciją, kurią Europos Sąjungos lyderiai priims šią savaitę, galime priimti tik esant tam tikroms sąlygoms. Šiuo metu yra visiškai akivaizdu, kad net galingiausios Europos valstybės nepajėgios savarankiškai atsispirti globalizacijai. Taip pat visiškai akivaizdu, kad mums reikia stiprios Europos Sąjungos.
Esu įsitikinęs, kad šie du veiksniai yra labai svarbūs Europos Sąjungai: pirma, valstybių Azijoje stiprėjimas ir, antra, klimato kaitos iššūkio suvokimas, nes tai parodo mums, kad globalizacijos iššūkis egzistuoja ir egzistuoja galimybės, kuriomis galima pasinaudoti.
Todėl manau, kad šios savaitės Europos Vadovų Tarybos susitikimas bus labai svarbus ir reikšmingas. Galbūt prieš keletą metų Europos Sąjungos lyderiams būtų buvę neįmanoma susitarti dėl deklaracijos apie globalizaciją, o dabar rengiamasi ją priimti. Dabar jau aišku, kad Europos Sąjunga neapsiriboja vidiniais tikslais, nes jie yra globalūs. Turime remti savo interesus ir platinti savo vertybes naujai besiformuojančioje pasaulio tvarkoje. Būtent todėl manau, kad šią savaitę galime priimti labai svarbius sprendimus. Kartu privalome neprarasti pasitikėjimo savo sugebėjimais visų pirma Europos bendrovių galimybe veikti besikeičiančiomis aplinkybėmis.
Skyrium imant, neturėtume pamiršti Europos įspūdingų žmogiškųjų išteklių įgūdžių, didžių žinių ir lemiamos reikšmės turinčių žinių tradicijos bei gebėjimo prisitaikyti. Esame sukaupę pažangiausių mokslinių ir technologinių žinių. Be to, mūsų laisvos bendrovės veikia pagal teisinės valstybės principus, todėl įgyjame didelį pranašumą sparčiai besikeičiančiame pasaulyje.
Toks yra europiečių gyvenimo būdas. Mūsų investicijos geriausiai atsipirks, jei jį išsaugosime ir tobulinsime. Sudarę tinkamą politikos darbotvarkę, galime pasitikėdami žvelgti globalizacijai į akis. Su globalizacija yra susiję ypatingi iššūkiai. Vienas jų - masinmigracija, kuri tam tikra apimtimi priskiriama prie naujų reiškinių Europoje, bent jau kalbant apie jos neseniai įgytas apimtis.
Praėjusią savaitę Komisija priėmkomunikatą dėl migracijos, kurį ketinama aptarti Europos Vadovų Tarybos metu. Jame pabrėžiamas poreikis klausimą vertinti bendroje perspektyvoje. Jis, žinoma, susijęs su mūsų pasienio kontrole ir saugumu, taip pat didžiulėmis ekonominėmis ir socialinėmis pasekmėmis; tai privalo išlikti pagrindine mūsų santykių su partneriais visame pasaulyje tema. Migracija susijusi su piliečių nuogąstavimu ir interesais. Atskiros valstybės narės savarankiškai jų įveikti nėra pajėgios. Kaip keletą kartų minėjau, taip pat ir šiame Parlamente, Europos Sąjungoje, kurią sudaro 27 valstybės narės ir suteikiama asmenų judėjimo laisvė, galioja 27 imigracijos politikos. Mums būtinas bendras požiūris į migraciją ir privalome pripažinti, kad problemos, su kuriomis susiduria dalis valstybių narių, taip pat laikytinos Europos problemomis.
(Plojimai)
Mums reikia integruotos politikos, kurią suprastų Europos piliečiai, imigrantai ir tarptautiniai partneriai. Šiuo Tarybai pateiktu dokumentu siekiama įžiebti ginčus pirmiausia Europos Vadovų Taryboje ir Europos visuomenėje, taip pat šiame Parlamente bei pradėti rengti išsamią politiką. Sąjunga, spręsdama šį Europos piliečiams didžiulį susirūpinimą keliantį klausimą, vos kitą dieną po Lisabonos sutarties pasirašymo, laikosi savo konkrečiais rezultatais Europai ir mūsų piliečiams grindžiamo požiūrio. Tai tinkamas būdas judėti į priekį ir manau, kad per šią savaitę vyksiantį Europos aukščiausio lygio susitikimą pavyks žengti dar vieną žingsnį į priekį įgyvendinant mūsų ketinimus ir norą formuoti globalizaciją pagal mūsų vertybes.
(Plojimai)
Joseph Daul
PPE-DE frakcijos vardu. - (FR) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos Pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, ponai ir ponios, Lisabonoje vykęs Europos Vadovų Tarybos susitikimas žymi grįžimą prie pasiekimų ir pridėtinės vertės Europos. Ši Taryba uždėjo savo spaudą didesnei Europos žmonių judėjimo laisvei ir glaudesnei integracijai. Buvo išspręsta daug institucinių problemų ir tie dveji vilkinimo ir netikrumo metai jau tampa praeitimi.
Rytoj Lisabonoje 27 valstybės narės pasirašys Reformų sutartį, savo parašais patvirtindamos mūsų bendrą likimą XXI amžiaus Europoje, grindžiamoje bendromis vertybėmis, klestėjimu, saugumu ir solidarumu. Nuo 2009 m. sausio mėn. mes sieksime dirbti jau pagal mūsų naująjį metodą. Tai svarbu, kadangi Lisabonos sutarties nuostatos turės įtakos kitų Europos Parlamento rinkimų rezultatams, taigi ir Komisijos Pirmininko pareigų paskyrimui.
Ponai ir ponios, pagrindinnaujovLisabonos sutartyje yra Pagrindinių teisių chartija, nes ji aiškiai atsako į šiuos du esminius klausimus: kas mes esame ir ko mes siekiame bendromis pastangomis. Chartija įtvirtina mūsų bendras vertybes ir tuo pat metu atspindi sutarimą dėl mūsų vienybės išlaikant įvairovę. Jei bus nepaisoma nors vieno iš šių elementų, tai sukels mūsų tautų priešiškumą ir prieštaravimą. Aš tikiuosi, kad Europos pagrindinių teisių chartijos dvasia ir nuostatos bus taikomos kuo plačiau visoje Europoje, nes ši Chartija iš tiesų puoselėja mūsų individualų tapatinimąsi su Europos Sąjunga ir mūsų siejimąsi su bendrų vertybių siekiančia Europos bendrija.
Reformų sutartis, suteikdama didesnius įgaliojimus Europos Parlamentui, nustatydama teisingesnę balsavimo Taryboje sistemą ir sustiprindama nacionalinių parlamentų vaidmenį užtikrinant subsidiarumą ir priartinant Sąjungą prie eilinių žmonių, kurie nuo šiol turės teisę inicijuoti teisėkūros procesą, taip pat išplečia ir demokratijos ribas.
Europos Parlamentas turės daugiau pareigų Europos piliečiams ir bus labiau jiems įsipareigojęs. Todėl mūsų asamblėja privalo būti griežtesnir reiklesnė. Mano frakcija pasirengusi prisidėti tiek prie teisėkūros, tiek ir prie naujų idėjų pateikimo proceso. Aš taip pat pritariu pasiūlymui sukurti patariamąją ("refleksijos") grupę. Šiai grupei teks lemiamos svarbos vaidmuo nustatant Sąjungos kursą kitų 20 ar 30 metų laikotarpiui. Jei mes ketiname kurti klestinčią ir saugią, taip pat bendras vertybes puoselėjančią ir solidarią Europą, mes turime būti pajėgūs numatyti Europos socialinio modelio ateitį.
Ratifikavę Sutartį, mes galėsime susitelkti ties tomis politikos sritimis, kurios, Europos žmonių nuomone, dar turi būti patobulintos. Klausimai, susiję su klimato kaita, energetika, imigracija ir saugumu, turi būti sprendžiami Europos lygmeniu.
Ponai ir ponios, antrasis sprendimas, kurį numatyta priimti Lisabonoje, yra daugiau nei simbolinės reikšmės. Jis susijęs su Šengeno teisyno acquis išplėtimu pradedant taikyti jį toms valstybėms narėms, kurios prisijungprie Šengeno erdvės 2004 m. Judėjimo laisvyra labai opus klausimas, ypač tautoms, kurioms teko patirti okupacijos jungo sunkumus ir kurių laisvbuvo atimta. Gyvenimas Bendrijoje, kurioje puoselėjamos bendros vertybės, yra nesuderinamas su taisyklių, reglamentuojančių judėjimą Europos Sąjungos viduje, skirtumais tarp šalių. Tačiau lygybvienodo elgesio požiūriu reiškia ir lygybę prieš įstatymą. Jei bus nepaisoma nors vieno iš šių principų, mes niekada nepasieksime socialinės sanglaudos, o žmonės, kuriems mes atstovaujame, nusisuks nuo Europos.
Aš taip pat palaikau valstybių narių bendradarbiavimo teisėtvarkos srityje (policija ir teismai) išplėtimą. Atviroje Europoje šis bendradarbiavimas leidžia veiksmingai kovoti su prekybos žmonėmis ir neteisėtos imigracijos rykštėmis. Ponai ir ponios, ketvirtadienį vyksiantis Europos Vadovų Tarybos susitikimas bus dar vienas žingsnis kuriant atviresnę ir demokratiškesnę Europą, gebančią veikti. Atminkime ir tai, kad Europa, garantuojanti vienovę išlaikant įvairovę, prisideda ne tik prie stabilumo savo regione, bet ir prie taikos visame pasaulyje.
Martin Schulz
PSE frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, Komisijos Pirmininkas teisingai nurodvieną iš pagrindinių šių laikų iššūkių - kaip mes turėtumėme priderinti vidaus reikalų politiką Europoje prie rytoj pasirašomos Sutarties nuostatų naujų Europos Sąjungos teisinių struktūrų pagrindu. Jis paminėjo masinės imigracijos į Europą problemą kaip pavyzdį, rodantį, kaip galima būtų sutvarkyti Europos vidaus teritoriją, kurią suprantu kaip teisinę teritoriją, apribotą išorės sienomis, bet be vidaus sienų. Tai turi būti daroma tarpvyriausybiniu lygmeniu.
Tačiau neturėkime iliuzijų - Konvencija, įgyvendinanti Šengeno susitarimą, nėra nei Europos Sąjungos, nei Bendrijos teisės dokumentas. Tai yra tarpvyriausybinpriemonė. Jau vien tai rodo, kad mūsų struktūra dar turi trūkumų, nes tarpvyriausybinpriemonpirmiausia yra tokia teisės forma, kuri didžiausią dėmesį sutelkia į nacionalinį suverenumą, bet ne į efektyvios europinės struktūros sukūrimą. Šis skirtumas yra esminis. Reikalas tas, kad nacionaliniu suverenumu pagrįsta teissudaro galimybę atsirasti įvairioms nacionalinio partikuliarizmo apraiškoms ir atskiroms išlygoms, stabdančioms Sąjungos pažangą. Atsižvelgiant į iššūkius, su kuriais mes susiduriame migracijos politikos srityje, mes to sau leisti negalime.
Šiuo požiūriu Komisijos Pirmininkas J. M. Barroso yra visiškai teisus, nes tokia padėtis, kai vienos šalys, pavyzdžiui, Pietų Europoje, patiria didelį migracinį spaudimą, o kitos valstybės iš šiaurinių Europos regionų "nusiplauna rankas" nuo šios problemos, yra neteisinga. Ji negali tęstis neribotą laiką. Todėl veiksmai, kurių mes dabar imamės atnaujindami integracijos procesą naujosios Sutarties pagrindu, yra tik pirmasis žingsnis, po kurio turi sekti dar daug kitų. Šiuo atžvilgiu turiu galvoje glaudesnę integraciją kitose srityse, įskaitant sritis, įtrauktas į bendrą vidaus reikalų politiką, bendrą saugumo politiką ir bendrą teisingumo politiką.
Dabar norėčiau pakalbėti kitu klausimu, kuris šiuo metu yra ypač svarbus mums. Šiandien mes oficialiai pasirašysime Pagrindinių teisių chartiją. Puiku! Didžiulis stalas, prašmatnūs krėslai ir maloni atmosfera, kaip visada.
(Danielio Cohn-Bendito replika:- Ir puikūs Parlamento nariai!)
Taip, ir puikūs Parlamento nariai. Tačiau kai kurie jų yra puikesni už kitus, gerb. D. Cohn-Benditai.
(Juokas)
Aplinka bus puiki kaip visada. Tačiau visa tai man primena mano artimo draugo, kuris kelis kartus vedir kelis kartus skyrėsi, istoriją. Kiekvieną kartą, kai tekdavo dalyvauti jo vestuvėse, prieš atsisveikindamas po iškilmingos tuoktuvių ceremonijos ir puikaus priėmimo aš tardavau savo draugui: - Šventkaip visada buvo puiki. Šiandien jaučiuosi šiek tiek panašiai. Buvau Romoje kartu su jumis, gerb. H. G. Pötteringai, ir daugeliu kitų šiandien čia susirinkusių parlamentarų. Mes tą patyrėme Romoje. Buvo panašu į vestuves - šventiška atmosfera, gardus maistas, iškilminga ceremonija ir puiki muzika,
(Danielio Cohn-Bendito replika:- Ir gražus miestas!)
gražus miestas, puiki atmosfera, jokio D. Cohn-Bendito šalia - tiesiog viskas labai nuostabu!
(Juokas)
Tačiau po tokių puikių vestuvių grįžę namo, vėliau sužinojome apie skyrybas. Šiandien vėl bus vestuvės, tik šį kartą Lisabonoje: puiki atmosfera, gražus miestas, jokio D. Cohn-Bendito šalia - viskas taip, kaip turi būti. Aš tik tikiuosi, kad Airijoje nebus pateiktas dar vienas skyrybų prašymas. Trumpai tariant, ponai ir ponios, mes neturime pagrindo švęsti, kol visos 27 valstybės narės ratifikuos Sutartį.
O ratifikuoti šią Sutartį yra tikslinga. Tie antieuropiečiai, kurie norėjo sužlugdyti Konstituciją, nes mangalį sustabdyti integracijos procesą, neabejotinai gavo pamoką. Taip, Lisabonos sutartis nėra tobula, bet pasirašyti ją yra geriau nei žlugdyti Europą nuolatiniu pasipriešinimu integracijai.
(Plojimai)
Ir tie, kurie atmetKonstitucinės sutarties projektą, nes manė, kad jame stigo socialinės politikos ir jai reikėjo stipresnio socialinio elemento, to papildomo elemento pasiges ir šioje Sutartyje, bet Žmogaus teisių chartijos paskelbimas ir jos integravimas į Sutartį leido realizuoti nemažą pagrindinių socialinių teisių dalį.
Be abejo, šios abi ekstremaliai nusiteikusios grupės turėjo priežasčių atmesti Konstitucijos projektą. Aš labiau simpatizuoju tiems, kurie atmetją socialiniu pagrindu, nei antieuropiečiams, kurie atmetSutartį, nes iš viso nenori šios Sąjungos.
Tačiau vienas dalykas yra visiškai aiškus - ši Sutartis gali būti tik tramplinu. Nors tai yra žingsnis pirmyn, bet žengę jį mes labai toli į priekį nepasistūmėsime. Tačiau vis dėlto tai žingsnis pirmyn, kurį bet kuriuo atveju reikia žengti. Aš tikiuosi, kad ši santuoka neiširs ir skyrybų advokatai neturės darbo, nes nvienas iš iššūkių, laukiančių mūsų ateityje - kolega H. Swoboda netrukus kalbės Kosovo klausimu, - nebus įveiktas, jei Europa nebus statoma ant tvirto institucinio pamato.
(Plojimai)
Andrew Duff
ALDE frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, M. Schulz yra visiškai teisus sakydamas, kad ši savaitšventinė, nes ketiname iškilmingai paskelbti ir pasirašyti Pagrindinių teisių chartiją, kuri apsaugos mūsų piliečius nuo piktnaudžiavimo valdžia, suteikta Sąjungos viduje, taip pat ketiname pasirašyti Lisabonos sutartį, stiprinančią mūsų gebėjimą veikti ir gerokai pagerinančią mūsų demokratijos kokybę. Aš džiaugiuosi, kad Ministras Pirmininkas G. Brown galiausiai nutarpasirodyti, nors, deja, tai padarvėlokai. Bijau, toks elgesys yra norma Britanijos dalyvavimui ES. Būkite budrūs, kad G. Brown nepasirašytų sutarties pieštuku, o ne parkeriu!
(Juokas)
Europos Vadovų Tarybos susitikimas yra mūsų pirmasis šansas ryžtingai pereiti nuo introspekcinių svarstymų prie rimtų politinių veiksmų. Visų pirma reikia spręsti Kosovo klausimą, ir šiuo atžvilgiu Sąjunga ketina prisiimti stebėtojo vaidmenį užtikrinant Kosovo nepriklausomybę be JT Saugumo Tarybos pritarimo. Kosovo ir mūsų visų ateičiai labai svarbu tai, kad tie, kurie bijo, jog toks atviras žingsnis sukurs precedentą, pasirinktų protingą konstruktyvaus susilaikymo kelią ir netrukdytų Kosovui realizuoti apsisprendimo teisę.
Europos Vadovų Taryba taip pat jau turėtų priimti kai kuriuos tvirtus sprendimus dėl ESGP misijos Kosove dydžio ir pavidalo, kurie signalizuotų apie jos ketinimus. Mes taip pat turėtumėme pakartoti savo atsisakymą pasirašyti stabilizacijos ir asociacijos susitarimą su Serbija, kol ji išduos karo nusikaltėlius TBT. Būtent tokiame kontekste N. Sarkozy inspiruota groupe des sages galėtų imtis rimto darbo kuriant alternatyvius Balkanų ateities scenarijus, bet jos veikla neturėtų būti susijusi su mūsų dabartiniais įsipareigojimais.
(Plojimai)
Brian Crowley
UEN frakcijos vardu. - (GA) Gerb. pirmininke, ES vadovai yra susirinkę Briuselyje, kur kitą dieną po naujos Reformų sutarties pasirašymo vyks Europos Vadovų Tarybos susitikimas. Airija yra viena iš šalių, kur Sutarties klausimu bus surengtas referendumas. Jeigu kampanija remiant Sutartį bus vykdoma profesionaliai, aš tikiuosi, kad referendumas praeis labai sėkmingai.
UEN frakcijos vardu. - Na, o papildant M. Schulzo teiginius apie Europos daromos neigiamos įtakos pavojų man, Airijos atstovui, šiame diskusijų rate kalbant apie Lisabonos ateitį dera nurodyti keletą tiesų apie savo šalį.
Visų pirma norėčiau pasveikinti prie galutinės Lisabonos sutarties redakcijos rengimo prisidėjusius asmenis. Tačiau tai tik rašytinis dokumentas, todėl keliame sau klausimą, ir dažnai jį girdime šiame Parlamente: ko Europa siekia? Ką nori žinoti Europos Sąjungos gyventojai ir piliečiai?
Taip, Europos Sąjungos piliečiai nori daugiau Europos. Tačiau, jų požiūriu, tai reiškia ne visiškai tą patį, ką mums, Parlamento nariams. Tai nereiškia naujų teisės aktų ar naujų įstatymų (jų manymu, naujų apribojimų). Tai reiškia protingesnę Europą, kurioje patenkinami jų kasdieniai poreikiai. Todėl Lisabonos strategija (arba Lisabonos strategijos tąsa ir tobulinimas) labai svarbi įvykiams Lisabonoje vyksiančios Europos Vadovų Tarybos metu.
Antra, daugelio Parlamento narių minėta migracijos problema reikalauja didžiulių išteklių (ne tik finansinių šalių, visų pirma Pietų Viduržemio jūros regione, išlaidų kurios priverstos skirti didžiules lėšas šiai problemai įveikti), bet ir socialinės šių šalių sanglaudos. Iš čia kyla didžiulės problemos, reikalaujančios geros valios ir pastangų.
Trečia, svarbiausia - visa su Europos vizijos plėtra susijusi problema, kaip mes ją įsivaizduojame, kuri dabar pristatoma Balyje vykstančioje klimato kaitos konferencijoje ir kurią mes pristatysime kitose konferencijose Niujorke per artimiausius kelis mėnesius, o svarbiausia - ta, kurią nurodysime savo piliečiams ir tinkamai informuosime apie numatomus įvykius.
Galiausiai jums leidus norėčiau pasakyti pirmininkui J. M. Barroso'ui ir pirmininko pavaduotojai M. Wallström apie Airijoje rengiamą referendumą: jokių mokesčių. Pagal Sutartis neturite teisės pateikti pasiūlymus mokesčiams įvesti. Todėl Komisija neturėtų kištis į šią sritį
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, šiandien dalyvaujame puikiame susibūrime. Šios kadencijos Taryba ir jos Pirmininkas stropiai pasirengšiam susibūrimui ir pateikpuikų apibendrinantį pranešimą. Kas tiksliai jame buvo apibendrinta, man liko nežinoma, bet antraštės tikrai buvo teisingos.
Komisijos Pirmininkas pabrėžė, kad Komisija priėmglobalizacijos iššūkius, tai turėtų būti tiesa, nes savo kalboje žodį "globalizacija" jis paminėjo 87 kartus, o žodis "iššūkiai" buvo ištartas 82 kartus.
Kalbant apie vestuves, kurias Martinas taip vaizdingai apibūdino, tai situacija iš tiesų labai įdomį, nes jaunikis veda tą pačią jaunąją jau antrą kartą, o tai neįprasta, net ir vestuvėms, kuriose Martinui tenka dažnai dalyvauti. Tik šį kartą nuo to laiko, kai tekėjo Romoje, jaunoji jau šiek tiek paseno, tapo šiek tiek senamadiška ir ne tokia seksuali. Tačiau šios vestuvės vis dėlto būtinos. Į jas esame visi pakviesti. Kadangi ir aš čia esu, o praeitose vestuvėse nedalyvavau, tai viskas turėtų vykti sklandžiai. Tik toks skirtumas.
Prieš išsakydamas savo nuomonę dviem svarbiais probleminiais klausimais, pirma, norėčiau pakomentuoti siurrealistinį Britanijos Ministro Pirmininko pasirodymą Lisabonoje. Jis sužinojo, kad Bendruomenių Rūmuose vyks kažkokios komisijos komiteto pakomitečio posėdis, todėl nutarė, kad negalės dalyvauti pasirašant dokumentą, kurio nenorėjo pasirašyti, nors vis vien ketino tai padaryti, bet vėliau, sėdėdamas prie iškilmingo pietų stalo, vis dėlto galiausiai jį pasirašė. Situacija siurrealistiška, bet tokia yra Britanija šiandien. Tačiau tai jūsų problema, ne mano!
Dabar norėčiau pereiti prie dviejų rimtų problemų. Pirmoji iš jų yra Kosovas. Yra senas žydų sąmojis, kuriame sakoma, kad jei turite dvi pasirinkimo galimybes, visada rinkitės trečiąją. Mes turime dvi pasirikimo galimybes. Jeigu mes nepripažinsime Kosovo nepriklausomybės, sukelsime konfliktą. Jeigu pripažinsime, taip pat sukelsime konfliktą. Abi pasirinkimo galimybės veda prie konflikto, vienu atveju su Serbija, kitu - su Kosovu. Todėl dabar mes Europos Sąjungoje turime ryžtingai parodyti, kad galime imtis veiksmų, ne tik kalbėti. Turime parengti darbotvarkę 2020 m., kuria būtų siekiama paremti teisinį valdymą tame regione, ir ta darbotvarkturėtų būti parengta kartu su Kosovu, Serbija bei Bosnija ir Hercegovina.
Būtina stiprinti teisinį valdymą visame regione. Turime parengti susitarimą aplinkos ir klimato kaitos srityje, sudaryti regioninės plėtros planą, įtraukiant į jį tokius komponentus, kaip per Balkanus einančių transporto maršrutų tinklai, kuris suteiktų regionui perspektyvą paspartinti konvergenciją su Europos Sąjunga, kad tuo pat metu visos šios šalys galėtų būti integruojamos į Europos Sąjungą. Vienintelis mums prieinamas būdas išvengti konflikto yra čia užtikrinti, kad šioms šalims bus ne tik pasiūlyta europinrišamoji medžiaga, bet ir suteikta pagalba patiems tokią medžiagą sukurti. Tada pamatysime, ar mūsų 27 jaunikiai sugebės ne tik vesti savo išrinktąsias, bet ir sugrąžinti paklydusius vaikus į šeimą, kad galiausiai į šį regioną įžengtų taika. Iš tikrųjų dabar aš kalbu apie vestuvių naktį.
Kitas klausimas yra ne mažiau svarbus - kalbu apie Iraną. Irano klausimu Taryba taip pat turės priimti sprendimą. Šiuo atveju mes galime pasakyti, kad Irano branduolinio ginklo grėsmė, matyt, jau sumažėjo, jei tikėsime tuo, ką teigia JAV slaptoji tarnyba. Mes visi kaip maži vaikai - tikime tuo, kuo norime tikėti. Jei žmonės sako mums tai, ko nenorime girdėti, mes apkaltiname juos melu, o jei kalba mums tinkančius dalykus, sakome, jog jie teisūs. Aš nežinau, kas šiuo atveju yra teisus, bet man tai tiktų, jei šį kartą tai būtų tiesa.
Tačiau branduolinio ginklo tikimybnėra vienintelproblema Irane. Šalyje egzistuoja laisvės, tiksliau sakant, laisvės suvaržymo problema. Per pastaruosius kelerius metus neįtikėtinai sustiprėjo Irano žmonių priespauda. Aš manau, kad Europa ir šiuo atveju turi darbo. Kalbu ne vien tik apie branduolinio ginklo grėsmės atitraukimą, bet taip pat apie Irano žmonių laisvę ir apie tai, kaip galėtumėme padėti pilietinei visuomenei iškovoti tą laisvę.
Yra tokių vyriausybių vadovų, kurie mano esą protingi, nes duoda protingus patarimus ir daug didžių ir protingų dalykų padarEuropai. Tie, kurie mano, kad gali prekiauti branduoliniais reaktoriais visose pasaulio dalyse, įskaitant Libiją, kurioje viešpatauja teroristų diktatūra, taip pat Tunisą, Alžyrą ar Maroką, tik tam, kad vėliau išsiaiškintų, kad šios visos šalys nori turėti branduolinį ginklą, elgiasi veidmainiškai. Vakar dienos laikraštyje New York Times rašoma apie tai, apie ką mes visi kalbame jau 30 metų, būtent ten rašoma, kad bet kuri šalis, naudojanti branduolinę energiją civiliniais tikslais, galiausiai panaudos ją ir kariniais tikslais, jei neturės kitos alternatyvos. O mes parduodame branduolinius reaktorius visoms Afrikos, Amerikos ir kitoms šalims ir manome, kad esame protingi. Reikia pasakyti, kad taip darydami elgiamės kvailai.
(Plojimai)
Francis Wurtz
GUE/NGL frakcijos vardu. - (FR) Gerb. pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, gerb. Komisijos Pirmininke, artėjantis Europos Vadovų Tarybos susitikimas vyks naujosios Sutarties pasirašymo kontekste, iš karto po ypač svarbaus ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimo, taip pat, neturėtumėme užmiršti, pirmojo Anapolio proceso įgyvendinimo etapo metu.
Sutarties klausimu aš esu tos nuomonės, kad Sąjunga rimtai apsigautų ir neteisingai suprastų esamą padėtį, jei manytų, kad šis aukščiausio lygio susitarimas žymi nepasitikėjimo krizės, kuri paliko ištisas mūsų visuomenės dalis dabar Sąjungos įgyvendinamos ekonominės ir socialinės politikos nuošaly, pabaigą. Ši problema tebėra aktuali. Turėtumėme tai pripažinti ir surasti būdus, kaip ją išspręsti.
Pasitikrinti tikrovę, regis, būtina ir santykių su Afrika atžvilgiu. Afrikos Sąjungos Komisijos Pirmininkas Alpha Konaré pareikalavo, kad Europa atsisakytų paternalizmo. Jis pabrėžė, kad Afrika "nebegali toliau būti medžioklės plotu ar tapti nauja teritorija, kurią reikia užkariauti". Jo skaudūs kritikos kirčiai teko, vėl pacituosiu, "Afrikos žmonėms labai brangiai kainuojančių ekonominės partnerystės susitarimų logikai".
Reikėtų pastebėti, kad beveik tuo pat metu, kai vyko aukščiausio lygio susitikimas, septynios Lotynų Amerikos šalys, siekdamos tapti nepriklausomos nuo Tarptautinio valiutos fondo (TVF) ir sumažinti skirtumus savo regione, įsteigPietų banką. Europos Sąjunga turėtų priimti tai kaip pamoką ir įvertinti šį visuotinį ir vis didėjantį poreikį teisingesnei ir pagarbesnei partnerystei, įskaitant ir jos požiūrį į migrantus.
Galiausiai norėčiau paminėti Vidurio Rytų klausimą, kuris, matyt, nėra įtrauktas į Tarybos darbotvarkę. Kaip Sąjunga galėtų sutikti Anapolyje būti visiškai nušalinta nuo struktūros, atsakingos už plėtros plano įgyvendinimą? Ar ji galėtų stovėti nuošalyje ir pasyviai stebėti, kaip pažeidžiamos susitarimo sąlygos, kaip įvyko praeitą savaitę kolonijų rytinėje Jeruzalės dalyje atžvilgiu? Apskritai kalbant, kokie yra mūsų tikrieji siekiai ir kokius išteklius esame pasirengę investuoti šių siekių realizavimui? Šis klausimas turėtų būti prioritetinis kitai Europos Vadovų Tarybai.
Jens-Peter Bonde
IND/DEM frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, rytoj 11.30 val. ministrai pirmininkai pasirašys galutinę sutartį net jos neskaitę. Jie ketina pasirašyti visą pluoštą jiems nesuprantamų pakeitimų. Vakar Danijos Parlamentas atsisaksurengti referendumą dėl sutarties, kurios neskaitė. Tuo pažeista Danijos konstitucija, o mes galime kreiptis į teismą ir prašyti surengti referendumą.
Abejoju, ar bent keli nariai perskaitvisą projektą. Galutinis variantas vis dar netinkamas skaityti vien todėl, kad jis nėra konsoliduotas. IGC nuspręsta įskaitomą variantą spausdinti tik tuomet, kai visos 27 valstybės narės ratifikuos sutartį. Kaip ciniška - pasirašyti neskaičius? Derybos IGC ir teisininkų lingvistų grupėje buvo laikomos visiškoje paslaptyje nuo Parlamento narių. Numeracijos sistema pakeista tris kartus, todėl palyginti tekstą prieš pasirašant techniškai neįmanoma. Net nėra palyginimų lentelės su spalio mėn. išleistu leidiniu.
Visų pirma panaikinti du referendumai, kuriais Konstitucija atmesta. Tuomet slaptai susiderama ir išlaikomas kitaip pavadintas turinys. Vis dėlto statau gero vyno butelį už pavyzdį, kai įstatymą galima priimti pagal Konstituciją, tačiau ne pagal Lisabonos sutartį. Net labiausiai patyrusiam Danijos užsienio reikalų ministerijos teisės ekspertui nepavyko to padaryti.
Per Danijos Parlamente vykusį posėdį, kuriame dalyvavo ekspertai, tris kartus prašiau pateikti nacionalinės teisės sričių pavyzdį, kurių negalima pasiekti pagal Lisabonos sutartį, taikant horizontaliąsias sąlygas ir pagrindinius principus. Man nebuvo pateikta nvieno pagrįsto pavyzdžio. Pagal Lisabonos sutartį dabartinES neišliks; bus įkurta nauja valstybsu nauja pilietybe, teisiniu subjektiškumu ir visomis nacionalinių valstybių turimomis priemonėmis. Daugelį įstatymų slaptai priims valstybės tarnautojai. Padidės demokratijos deficitas, todėl mano frakcija siūlo atidėti pasirašymą ir pirmiausia perskaityti galutinį tekstą.
(Plojimai)
Jim Allister
Gerb. pirmininke, šiandien vėl girdime daug kalbant apie Europos demokratijos vertybes. Šiandien apsimestinai patvirtinsime, kad dar tebetikime žmogaus teisėmis, nors tuo pat metu ES elitas rengiasi švęsti įvykį, kurį galima vertinti kaip didžiausią akibrokštą, nes jie ketina pasirašyti pakeistą Konstituciją prieš tai nepasitarę su savo žmonėmis ir neišsiaiškinę jų nuomonės ir norų.
2005 m. įvykę referendumai parodė, kad Europa prarado ryšį su savo žmonėmis, bet ji nepasimokė, nes šį kartą, užuot atsisakius to, ko žmonės nenori, buvo nutarta išvengti žmonių pasipriešinimo paprasčiausiai neatsiklausiant jų nuomonės. Todėl dabar galima tikėtis tokių gėdingų dalykų, kad nacionalinės valdžios struktūros neteks galios, bus sukurtos galingos centralizuotos valdžios struktūros, įvesta nauja ES pilietybė, juridinio asmens statusas suteiktas ES ir atsiklausiama tik saujelės piliečių nuomonės.
Kodėl? Daugelio šalių, įskaitant ir manąją, valstybės vadovai elgiasi ne tik arogantiškai, bet ir kaip bailiai todėl, kad jie bijo savo tautos verdikto. Taigi tokią dieną, kai tiek daug kalbama apie žmogaus teises, aš noriu pasakyti: "Suteikite Europos žmonėms jų pagrindinę politinę ir žmogaus teisę pasakyti taip arba ne šiai Konstitucijai, teisę pareikšti savo nuomonę referendume."
(Plojimai)
Carlos Coelho
(PT) Gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, gerb. Komisijos Pirmininke, ponai ir ponios, Portugalijos pirmininkavimo Tarybai kadencija artėja į pabaigą ir reikia pažymėti, kad jai nemažai pavyko pasiekti. Aš nepritariu tiems, kurie pernelyg akcentuoja diplomatinių iniciatyvų svarbą ES aukščiausio lygio susitikimų su Brazilija ir Afrika atžvilgiu, priklausau tai grupei parlamentarų, kurie sako, kad tik laikas parodys, ar šios iniciatyvos duos kokį rezultatą, ar viso labo tebus didžiaisiais renginiais, apie kuriuos garsiai skelbiama žiniasklaidoje.
Tačiau norėčiau pažymėti, kad per šiuos šešis mėnesius Europos labui buvo imtasi nemažai struktūrinių priemonių. Iš jų pirmiausia norėčiau pažymėti tris priemones: institucinės krizės pabaiga, kuriai galą padės rytoj pasirašoma Lisabonos sutartis, Europos pagrindinių teisių chartijos paskelbimas ir pasirašymas, turėsiantis saistančią galią, ir istoriškai svarbus Šengeno erdvės išplėtimas įtraukiant į ją devynias naujas valstybes nares ir beveik 4 mln. kvadratinių kilometrų, kurį pasiekėme dėl mūsų strategijos gyvybingumo ir svarbios programos GALILEO, kuri kai kuriems yra nepageidaujama, nes jie norėtų visa tai palikti Jungtinėms Amerikos Valstijoms, Rusijai ir Kinijai.
Aš taip pat norėčiau pabrėžti tą teisėkūros darbą, kuris buvo atliktas bendradarbiaujant su Europos Parlamentu, ir puikų supratimą, kurį parodKomisija ir jos Pirmininkas J. M. D. Barroso. Tarpinstitucinis bendradarbiavimas vyko labai sklandžiai ir davnemažai gerų rezultatų. Gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, aš jums linkiu visokeriopos sėkmės gruodžio 14 d. vyksiančiame Tarybos susitikime. Mes tikimės, kad bus priimti tolesni svarbūs sprendimai, tiek užsienio politikos srityje, ypač Kosovo klausimu, tiek ir Europos atsako į globalizacijos iššūkius atžvilgiu.
Pirmininkavimo Tarybai kadenciją baigiančią Portugaliją ypač derėtų pasveikinti įtraukus į Tarybos susitikimo darbotvarkę Europos migracijos politikos klausimą, kad svarstant šį klausimą, Komisijos Pirmininkas galėtų pabrėžti Komisijos iniciatyvas, kurių ji tinkamu laiku šioje srityje ėmėsi. Yra iššūkių ir problemų, kurių valstybės narės atskirai nepajėgios išspręsti, todėl būtina, kad būtų susitarta dėl bendro požiūrio, ir tai ypač aktualu, kaip buvo minėta, teritorijoje be vidaus sienų.
Gerb. pirmininke, norėčiau baigti savo kalbą paminėdamas nacionalinį aspektą. Portugalija savo pirmininkavimo metu visada daro viską, ką gali, kad pasitarnautų bendram interesui. Taip buvo 1992 m., kai Tarybos Pirmininko pareigas ėjo Ministras Pirmininkas Cavaco Silva ir João de Deus Pinheiro, po to Užsienio reikalų ministras ir dabar, kai šias pareigas eina Europos Parlamento narys. Taip buvo ir 2000 m., kai Tarybos Pirmininko pareigas ėjo Ministras Pirmininkas António Guterres, ir šiandien, kai Portugalija tenka pirmininkauti Europos Sąjungos Tarybai jau trečią kartą.
Leiskite man, gerb. valstybės sekretoriau, paminėti jūsų asmeninį įsipareigojimą, Ministro Luíso Amado ir Ministro Pirmininko J. Sócrateso įsipareigojimą ir atsidėjimą visų tų, kurie aktyviai dirbo Briuselyje ir Lisabonoje, kad būtų užtikrinti geri pirmininkavimo rezultatai. Taip pat norėčiau atkreipti dėmesį į REPER darbą, paminėti ambasadoriaus Mendonça e Moura įgūdžius ir padėkoti Dr. Alexandre Leitão už efektyvių ryšių palaikymą su Europos Parlementu.
Hannes Swoboda
(DE) Gerb. pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, gerb. Komisijos Pirmininke, Portugalijos pirmininkavimo pasiekimus apvainikuoja Lisabonos sutartis, kuri netrukus bus pasirašyta, ir, žinoma, daugelis šio Parlamento narių prie šio pasiekimo taip pat prisidėjo.
Viena iš Lisabonos sutarties funkcijų yra stiprinti bendrą ES užsienio ir saugumo politiką ir sukurti tam skirtą institucinį pagrindą. Tačiau sutartis, kaip priemonė, gali tik sukurti tinkamas sąlygas, todėl dar labai svarbu, kad politikai turėtų valios ir ryžto įgyvendinti bendrą užsienio ir saugumo politiką.
Kai kurie kalbėjusieji teisingai pastebėjo, kad šiuo konkrečiu metu, kai Sutartis bus tuoj pasirašyta, Kosovo klausimas taps valstybių narių ryžto įgyvendinti bendrą užsienio ir saugumo politiką išbandymu. Neatsižvelgiant į tai, koks bus mūsų sprendimas Kosovo atžvilgiu, jis vis vien sukels problemų šiame regione.
Jokios naujos trečios pasirinkimo galimybės, kaip siūlD. Cohn-Bendit, nėra, kadangi trečioji pasirinkimo galimybė, t. y. skirti daug lėšų ir siūlyti daug iniciatyvų šiam regionui, jau kurį laiką yra išnaudojama. Yra tik Kosovo nepriklausomybės pripažinimo galimybė, kuri sukels daugybę kitų problemų šiame regione, ir Kosovo nepriklausomybės nepripažinimo galimybė, kuri taip pat sukels regione daugybę problemų.
Mano nuomone, yra visiškai aišku, kad mes turime laikytis to principo, kad sprendimas dėl bet kurių veiksmų, kurių bus nutarta imtis ateinančių savaičių ar mėnesių laikotarpiu, turi būti priimtas paties regiono iniciatyva kartu su Europos Sąjunga. Tačiau kad šis principas būtų realizuotas, būtina, kad Europos Sąjunga šiuo klausimu laikytųsi vieningos pozicijos.
Remdamasis savo paties patirtimi - man teko dirbti šiame regione atstovaujant Europos Parlamentui dešimt metų - galiu teigti, kad matau tik vieną realią pasirinkimo galimybę - artimiausiu metu pradėti judėti link ribotos ir kontroliuojamos nepriklausomybės. Tačiau aš esu tvirtai įsitikinęs, kad tai būtų visiškai nepriimtina ir netoleruotina, jei Kosovas nutartų vienašališkai paskelbti savo nepriklausomybę, o mes su tuo tyliai sutiktumėme. Nemažai Kosovo politikų taip pat mano, kad nepriklausomybės pripažinimo gali būti siekiama bendromis jėgomis. Tokių nuomonių girdėjau pats pastarųjų rinkimų metu. Šis procesas gali duoti vaisių, jeigu Europos Sąjunga pasirinks spręsti Kosovo nepriklausomybės klausimą bendromis jėgomis.
Kadangi ši pirmininkavimo Tarybai kadencija jau eina į pabaigą, taip pat norėčiau kreiptis į Tarybą prašydamas užtikrinti, kad būtų laikomasi bendro europinio kurso, numatančio bendrą visų šiame procese dalyvaujančių šalių atsakomybę už šį regioną ir Europos Sąjungos dalyvavimą Kosovui priimant sprendimą dėl tolesnių veiksmų, kurių bus nutarta imtis artimiausių savaičių ar mėnesių metu. Tai yra pagrindinis reikalavimas. Lemiamu veiksniu bus ne Kosovo priklausomybės pripažinimas, bet aktyvus ES saugumo politikos atstovavimas Kosove, ir šios kadencijos Tarybos Pirmininkas iš Portugalijos turi atlikti savo vaidmenį, kad tai taptų realybe.
(Plojimai)
Sophia in 't Veld
(NL) Gerb. pirmininke, pagaliau po kelerių metų buvimo aklavietėje ši Sutartis bus pasirašyta, bet ir Sutarties šalys taip pat pagaliau turėtų pradėti elgtis kaip jos dalininkai, tikri Europos vadovai. Jau laikas liautis girtis savo pasiekimais nacionalinėje arenoje ir pradėti propaguoti aktyvią paramą šiai Sutarčiai ir raginti ją ratifikuoti, kad nuo 2009 m. sausio 1 d. ji jau pradėtų galioti.
Didžiausi pokyčiai numatomi valstybių narių bendradarbiavime teisėtvarkos ir teisingumo srityje. Mes turime aiškiai sutarti, ir tą būtina padaryti greitai, kaip spręsime susijusius klausimus 2008 m., t. y. pereinamuoju laikotarpiu. Kokia yra Tarybos pozicija Komisijos nario Frattini pasiūlymų pradėti taikyti naujas procedūras jau dabar, kai naujos taisyklės dar neįsigaliojo, atžvilgiu?
Šiandien taip pat formaliai paskelbsime ir pasirašysime Pagrindinių teisių chartiją. Gėda, kad valstybės narės susilpnino Chartiją nutardamos neįtraukti jos į Sutartį ir ypač patvirtindamos du atsisakymo straipsnius. Dabar jie turės praktikoje įrodyti, kad jie iš tikrųjų darbais, o ne žodžiais rūpinasi pagrindinėmis teisėmis.
Galiausiai, gerb. pirmininke, Europos Sąjunga taps šiek tiek demokratiškesnir efektyvesnė. Bet brandi demokratija turi būti ne tik aktyvi, ji turi tikrinti, kaip naudojamasi suteiktais įgaliojimas, ir būti atsakinga. Atėjo laikas įtvirtinti tokią demokratiją ir parodyti atsakomybę, taip pat ir kovojant su terorizmu. Taigi, maloniai prašyčiau Tarybos paaiškinti mums, kokį vaidmenį Europa atliko neteisėtoje CŽV veikloje.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Gerb. pirmininke, istorijai būdinga kartotis. Prieš trejus metus buvo pasirašyta Sutartis, įtvirtinanti Europos konstituciją. ES valstybių narių vadovai buvo labai patenkinti ir tikri, kad tas dokumentas įsigalios. Tačiau dvi tautos referendumo pagrindu pareišksavo tvirtą nepritarimą šio dokumento įsigaliojimui.
Vyriausybių vadovai dabar pasirašo beveik identišką tekstą ir tikisi, kad šį kartą jie išvengs referendumų. Akivaizdu, kad jie deramai neįvertina šios pagrindinės demokratijos priemonės. Laikas, skirtas viešiems svarstymams, buvo iššvaistytas veltui. Jis buvo skirtas ne konsultacijoms, socialiniam dialogui ar diskusijoms, bet manipuliavimo mechanizmo kūrimui.
Derėtų pabrėžti, kad vadinamoji Reformų sutartis yra dokumentas, numatantis griežtą hierarchiją, nes jis, iš esmės, apribos valstybių narių suverenumą. Nemažai teisių, kurios iki šiol buvo nacionaline prerogatyva, bus perduotos ES institucijoms, kurioms jokia iš tikrųjų demokratinkontrolnetaikoma. Aš įsitikinęs, kad jeigu Europos tautoms būtų suteikta galimybtarti savo žodį, rytoj pasirašomos Sutarties likimas būtų toks pat, kaip ir jos pirmtakės.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Gerb. pirmininke, prieš kelis mėnesius aš paskambinau į savo šalies ombudsmeno biurą ir laukdamas, kol mane sujungs su darbuotoju, kitame ragelio gale girdėjau skambant dainos "Let it be" (liet. "Tebūna taip") melodiją, kuri nenuteikmanęs labai optimistiškai, kad mano skundas bus išnagrinėtas, ir mano nuogąstavimai iš tikrųjų pasitvirtino.
Taip dažnai jaučiasi ir tie iš mūsų, kurie vis dar nemato, kad Europos Sąjunga kažką darytų tam, kad klausimas dėl regionų ar valstybės statuso neturinčių šalių būtų įtrauktas į jos institucinę struktūrą ir politiką. Deja, žmonių, netikinčių, kad tokia diena iš viso išauš, vis daugėja, bet tiesa yra ta, kad mes neturime daug alternatyvų.
Kosovo klausimo atžvilgiu. Mes vis girdime kalbant apie problemas, bet aš niekada negirdėjau, kad kas nors iškeltų klausimą, kurį laikau esminiu - ko gi nori patys Kosovo gyventojai?
Kalbant apie Lisabonos strategiją, mūsų nuomone, esame per daug patenkinti jos įgyvendinimu ir šis pasitenkinimas dideliu mastu išplaukia iš to, kad rodikliai, pagal kurią mes vertiname šią strategiją, iš esmės yra grindžiami BVP augimu. Kada mes turėsime rodiklius, rodančius pažangą socialinėje ir aplinkos srityje, kad galėtume vertinti Lisabonos strategijos įgyvendinimo rezultatus iš tiesų reikšmingai?
Ilda Figueiredo
(PT) Šiandien dalyvaujame dar vienoje repeticijoje, kur kartojamos pagrindinės Portugalijos pirmininkavimo Tarybai metu vykdomos naujosios liberalios politikos doktrinos. Rytoj pasirašoma Lisabonos sutartis, kurioje įtrauktos pagrindinės vadinamosios "Europos konstitucijos" nuostatos, yra neabejotinai rimtas klausimas, nes ji žymi kokybinį žingsnį pirmyn neoliberalų vykdomoje integracijoje, kuri vis labiau gilina socialines problemas ir didina skirtumus.
Užuot ieškoję sprendimų pagerinti darbo sąlygas, neoliberalai pasikliauna lankstumo ir užimtumo saugumo politika, kuri iš tiesų dar labiau padidina užimtumo nesaugumą. Užuot siūlę būdus pagerinti gyvenimo sąlygas ir sprendę skurdo problemą, nuo kurios kenčia per 80 mln. žmonių, jie pateikia dar labiau į neoliberalizmą orientuotą Lisabonos strategijos versiją, sukurtą siekiant liberalizuoti ir privatizuoti viešąsias paslaugas. Taigi, tokiomis priemonėmis, kaip spalio 18 d. įvykiai ir demonstracija Lisabonoje, darbininkai ir liaudis ir toliau priešinsis šiai Sutarčiai ir tokiai vykdomai politikai bei vykdys kampaniją, reikalaujančią, kad po deramai vykdomų pliuralistinių diskusijų Sutarties klausimu privaloma tvarka būtų surengti referendumai.
Frank Vanhecke
(NL) Gerb. pirmininke, kai Venesuelos žmonės pastaruoju metu vykusiame referendume labai nedidelės balsų persvara pasisakprieš U. Čaveso planus radikaliai pakeisti konstituciją, tariamas Venesuelos diktatorius pakluso savo tautos valiai, kaip ir derėtų elgtis daugiau ar mažiau laisvos šalies vadovui. Aš manau, kad mes Europoje turėtumėme pasimokyti iš šio pavyzdžio.
"Europos Konstitucija", kurią atmetdvi valstybės narės demokratiškai priimtu elektorato daugumos sprendimu, mums pateikiama iš naujo, iš esmės, nepakeista, išskyrus kelis kosmetinius pakeitimus. Nėra erdvės jokiems tikroms diskusijoms, nekalbant apie galimybę surengti referendumą šalyse, kurios linkusios kritiškai vertinti ją ar balsuotų prieš. Europos Konstitucija - atleiskite, Reformų sutartis - pirma bus pompastiškai ir iškilmingai pasirašyta Lisabonoje, o tik po to "pervaryta" per parlamentus, kurie nederamai skubiai jai pritars. Europos demokratija butaforinė.
Tai, kad eurokratai nepaiso žmonių nuomonės, taip pat buvo labai akivaizdu žodžiuose, kuriuos išgirdome Komisijos nariui Rehn kalbant apie Turkijos narystės ES galimybę. Jis net pareiškė, kad jokie nacionaliniai susitarimai ar konkretūs rinkiminiai pažadai neturėtų sukliudyti Turkijos stojimo proceso. Europos valdininkams nusispjauti į rinkėjams duotus pažadus dėl Turkijos stojimo. Venesueloje dar yra demokratija, Europoje, deja, jos daug mažiau.
Giles Chichester
Gerb. pirmininke, į būsimos Europos Vadovų Tarybos darbotvarkę įtraukta keletas svarbių klausimų. Mane labiausiai domina sužinoti, kaip ketinama padidinti Europos konkurencingumą, pasiekti pažangos Europos ambicingų tikslų klimato kaitos srityje ir Europos Sąjungos įsipareigojimo mažinti skurdą bendradarbiaujant su besivystančiomis šalimis. Tačiau, be abejonės, pagrindinis dėmesys šią savaitę bus skiriamas Reformų sutarčiai Lisabonoje pasirašyti.
Kaip nuolat kalba Didžiosios Britanijos konservatoriai, šios išsamios Sutarties visiškai nereikėjo, ir tik šią savaitę vienas žymiausių Europos Sąjungos mokslininkų paskelbataskaitą apie ES plėtros pasekmes. Ataskaitoje aiškiai teigiama (kaip mes ir kartojame jau kurį laiką): ES veikpuikiai ir be šios Reformų sutarties. Cituoju ataskaitoje įtvirtintą autorės teiginį: "praktinpatirtis po 2004 m. gegužės mėn. leidžia teigti, kad ES instituciniai procesai ir veikla pakankamai tvirtai atlaikplėtrą".
Tai svarbu dėl to, kas mums buvo sakyta - kad ES nepajėgi susidoroti su plėtra, o jos neišvengiamai laukia institucinis perversmas ar net neįveikiama kliūtis. Visa tai tik sustiprina mūsų nuomonę, kad ši Sutartis yra politinir simbolinė, o ja nesiekiama objektyviai įvertinti Europos poreikių.
Mes ne tik užginčijome Sutarties pagrindą; taip pat labai kritiškai vertinome ligšiolinius įvykius. Visiškai neįtikinama, kad ši Sutartis nėra visiškai ta pati Europos Konstitucija, kategoriškai atmesta Prancūzijoje ir Nyderlanduose. Iš savo kolegų vadovų, tik Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas ir toliau skleidžia mitą, kad Sutartis ir Konstitucija skiriasi. Didžiosios Britanijos žmonės juo netiki, o didžioji dauguma pakartotinai išreišknuomonę surengti referendumą. G. Brown į šiuos pageidavimus neatsižvelgir tuo prisidėjo prie neigiamo savo šalies vyriausybės ir Europos Sąjungos apskritai vertinimo.
Robert Goebbels
(FR) Gerb. pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, gerb. Komisijos Pirmininke, 1981 m. 1 proc. Europos gyventojų savo rankose turėjo 8 proc. viso jos turto. Praėjus 25 metams, tas turtingiausias 1 proc. savo rankose jau sutelkęs 17 proc. visų pajamų Europos Sąjungoje. Tuo tarpu vienas asmuo iš šešių, o tai iš viso sudaro 74 mln. europiečių, gyvena už valstybių narių nustatytos nacionalinės skurdo ribos.
Jei ne socialinparama, apie 185 mln. europiečių, kas sudaro beveik 4 proc. visų gyventojų, gyventų skurde. Todėl būtina vykdyti aktyvią socialinę politiką, politiką, nukreiptą į turto perskirstymą. Tačiau Sąjungos pastangos socialiniame fronte yra ypač menkos. Labiau į socialinę sritį orientuotos XXI a. Europos vizija, kurią Komisija ką tik apibrėžė, konceptualiai yra nepriekaištinga, bet neparemta jokiomis realiomis teisėkūros iniciatyvomis.
Komisijos Pirmininkas J. M. Barroso savo kalboje pasakė, kad Lisabonos strategija jau duoda vaisių. Jis yra teisus. Tačiau tuo pat metu ekonomikos augimui Europoje kelia grėsmę ypač apgaulinga globalizacijos versija sienų neturinčių finansų rinkų pavidalu. Vadinamosios antrinių būsto paskolų krizės šaknys glūdi karštligiškame vartotojiškume, būdingame Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Pasaulinfinansų pramonįsitraukį "specialias priemones", finansuojamas nepatikima hipoteka, todėl dar kartą teko tapti bankininkystės, draudimo ir pensijų fondo sektoriaus grietinėlės godumo pergalės virš proto liudininkais.
Pats finansų sektorius, žinoma, niekuo nerizikuoja - jis "per didelis, kad žlugtų". Nacionaliniai centriniai bankai ir mokesčių mokėtojai užtikrins saugų nusileidimą auksiniams parašiutininkams, ir kainuos tai nemažai. Ekonominveikla Europoje jau sulėtėjo. Jungtinėse Amerikos Valstijose grėsmingai artėja ekonomikos nuosmukis. Dolerio kursas smunka, o žaliavų, įskaitant pagrindinius maisto produktus, kainos staigiai kyla. Nuo paskolų sistemos krizės pasekmių jau kenčia smulkios ir vidutinės įmonės bei būsimi būsto pirkėjai.
Perskaitęs Lisabonos Tarybos išvadų projektą, aš nepamačiau jokių perspektyvų, kad Europa atsigaus, ir tai labai liūdina.
Marco Cappato
(IT) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, norėčiau pradėti savo kalbą nuo nedidelės pergalės, kurią laimėjo Prancūzijos Prezidentas N. Sarkozy išbraukęs žodį "stojimas" iš vykstančių derybų su Turkija žodyno.
Žinoma, tai nieko nekeičia, nes derybos bus tęsiamos, tačiau N. Sarkozy, kuris šiandieną laikomas stipriausiu ir labiausiai politiškai mąstančiu iš visų Europos vadovų, apie ką galima spręsti iš jo šiuose Rūmuose pasakytos kalbos, staiga pradeda kalbėti mums apie Europos sienas ir Viduržemio jūros regiono valstybių sąjungą ir žmonės iš karto sako: "jis nežino, ką kalba, kas čia per Viduržemio jūros regiono valstybių sąjunga, jis nežino, kokį žaidimą pradėjo".
Mano nuomone, žaidimas, kurį jis pradėjo, yra labai aiškus ir yra susijęs su Europos sienomis: Viduržemio jūros regiono valstybių sąjunga yra tautų Europos strategija. Praktiškai, jeigu kalba eitų tik apie santykius tarp šalių, tokia sąjunga galėtų pasiteisinti sprendžiant ekonomikos, prekybos ir aplinkos problemas. Tačiau jeigu mes norime kažko kito, jeigu norime matyti Europą, kurioje paisoma įstatymo, ypač individualių teisių, jeigu norime sukurti piliečių, bet ne valstybių Europą, tai ši sąjunga nėra tikslinga, todėl būtina kita alternatyva.
Būtent tokią alternatyvą valstybių vadovai, Komisija ir Europos Sąjunga privalo panaudoti kaip priešpriešą N. Sarkozy pasiūlytai prancūziškajai tautų Europos strategijai. Mes turime apsispręsti, ar mes norime, kad Pagrindinių teisių chartija vieną gražią dieną taptų Turkijos piliečių teisių chartija, Maroko piliečių teisių chartija ar Izraelio ir Palestinos piliečių teisių chartija. Mes privalome apsispręsti, ar iš tikrųjų norime tokios ateities Europai, priešingu atveju turėsime tautų ir valstybių Europą.
Kai kurie dėvi marškinėlius su užrašu "referendumas dėl Europos", kuris sako "taip" europiniam referendumui ir "ne" nacionaliniams referendumams, nes jie sudaro sąlygas mūsų Europoje pasireikšti populizmui, ekstremizmui, nacionalizmui ir komunizmui.
Mario Borghezio
(IT) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, laimei Europoje dar yra patriotų ir mes, be abejo, reikalaujame nacionalinio referendumo. Mes tvirtai laikysimės šio reikalavimo, nes mes tikime tautų Europa, bet ne finansinės veiklos Europa, remiančia ir finansuojančia visą technokratinę politiką ir Europos institucijų betvarkę.
Būtent tokios Europos vaizdas iškyla susipažinus su nauja Sutartimi - technokratų ir biurokratų valdoma institucija, atskaitinga tik pačiai sau ir "maitinanti" tik save pačią. Kur šioje naujojoje versijoje atspindėtas, pavyzdžiui, stiprus raginimas ginti europinį socialinį modelį, akcentuotas visuotiniuose referendumuose? Kokį atsaką jūs davėte?
Sienų klausimu jokio atsakymo neduota, tik toliau tuščiažodžiaujama apie išplėtimą neiškeliant geopolitinės Europos sienų problemos, kuri, mūsų nuomone, yra labai svarbi. Tokia sistema kaip Europa, kurios istorinės šaknys glūdi Šventosios Romos imperijos viešoje teisėje, nėra kuriama pasirenkant euro vertės santykį su dolerio verte savo dvasiniu horizontu. Turėtų būti pasirinkti kiti atskaitos taškai, ypač, mūsų nuomone, tai galėtų būti Europos krikščioniškos šaknys.
Teisinėmis gudrybėmis ar perduodami sprendimų priėmimo įgaliojimus Europos Teisingumo Teismui, pagrindinių problemų, su kuriomis susiduria Europa, neišspręsite. Valstybės negali būti valdomos tokio modelio pagrindu. Negalima tokiu būdu kurti Europos ateitį ir istoriją. Tegyvuoja Europos tautos ir Europos krikščioniškosios šaknys!
Miguel Portas
(PT) Rytoj ministrai pirmininkai ir valstybių vadovai Lisabonoje pasirašys Lisabonos sutartį. Po to valstybės narės bus paragintos ją ratifikuoti. Ji skiriasi nuo ankstesnės ne turiniu, nes jos tekstas yra prancūzų ir olandų atmestos Konstitucijos kopija. Skiriasi tik jos ratifikavimo būdas. Valstybės narės yra raginamos ją ratifikuoti skubiai, be jokių referendumų. Prieš kelias dienas J. L. R. Zapatero išreišksavo norą šiuose Rūmuose matyti įvairių valstybių narių piliečius paskelbiant Sutarties, kuri nulems mūsų bendrą ateitį, ratifikavimo dieną
Penktadienį vyksiantis aukščiausio lygio susitikimas suteiks vyriausybių vadovams galimybę išsklaidyti įtarimo šešėlį, kabanti virš kiekvieno iš jų, kad jie nori patvirtinti šią naują Sutartį neatsiklausę savo žmonių. Lai jie pasinaudoja J. L. R. Zapatero pasiūlymu. Lai jie patys nustato dieną. Šiandien Lisabonos sutartis nėra iš tikrųjų jūsų sutartis. Ji niekada nebus europiečių sutartimi, jei jos gyvybingumas priklauso nuo sprendimo nerengti referendumų. Lai jiems nepristinga drąsos paklusti demokratijos reikalavimui, nes Europa pati grindžiama demokratija!
Jana Bobošíková
(CS) Ponai ir ponios, mes dažnai svarstome, kaip priartinti ES prie jos piliečių ir padaryti ją demokratiškesnę, bet patys nesivadovaujame demokratijos principais. Rytoj vyriausybių vadovai pasirašys Reformų sutartį ir jie jau iš anksto pareiškė, kad jie nenori, kad jos klausimu būtų surengti referendumai. Liūdna, kad šiame Parlamente dauguma pritaršiai nuostatai. Toks elgesys byloja apie didžiulę aroganciją ir nepagarbą piliečių nuomonei. Man susidarįspūdis, kad politikai arba per daug tingi išaiškinti naujos Sutarties esmę, arba, dar blogiau, jie bijo savo piliečių. Politikai nenori, kad piliečiams būtų išaiškinta, kaip naujoji Sutartis pakeis valstybių narių vaidmenį ES sprendimų priėmimo procese. Politikai nenori, kad piliečiams būtų išaiškinta, kad jie neturės jiems atstovaujančio Komisijos nario Komisijoje. Jie nenori, kad piliečiams būtų išaiškinta, jog klausimai, susiję su migracija, energetika ir transportu, bus sprendžiami ne valstybėse narėse, bet Briuselyje. Ponai ir ponios, jeigu mes nelaimėsime piliečių pritarimo taisyklėms, pagal kurias ketinama valdyti naujos formos ES, jeigu mes jiems neišaiškinsime integracijos privalumų, iš vienos pusės, ir klausimų, susijusių su nacionalinio suverenumo praradimu, kurį Sutartis kai kuriose srityse aiškiai numato, iš kitos pusės, tai atotrūkis tarp politinio elito ir piliečių vis didės. Būtent todėl aš laikau referendumus pagrindiniu Sutarties ratifikavimo proceso aspektu.
Jacek Saryusz-Wolski
Gerb. pirmininke, Lisabonos sutartis neabejotinai turės didelės įtakos Europos Sąjungos užsienio politikai artimiausioje ateityje.
Po Parlamento Užsienio reikalų komitete vykusių diskusijų galiu labai teigiamai atsiliepti apie naująją Sutartį dėl daugelio priežasčių. Vienoda sistema labai prisidės prie ES išorinės veiklos nuoseklumą: naujoji Sutartis, palyginti su dabartiniais susitarimais, yra didžiulis žingsnis į priekį. Joje tiesiogiai numatomas kaimynystės politikos teisinis pagrindas, nustatomas vieningas Sąjungos, kaip vieneto, teisinis subjektiškumas, o valstybės narės įpareigojamos konsultuotis tarpusavyje ir rodyti abipusį solidarumą.
Kalbant apie institucijas, pagrindiniai patobulinimai susiję su Sąjungos Užsienio reikalų ir saugumo aukštojo atstovo, kartu einančio ir Europos Komisijos pirmininko pavaduotojo pareigas, įgaliojimų padidinimu; taip pat nustatoma Europos išorinių veiksmų tarnyba.
Svarbiausia, kad naujojoje Sutartyje padidinami Parlamento įgaliojimai biudžeto srityje, svarstant ES užsienio politikos išlaidų klausimus, todėl Europos Parlamento teisės sulyginamos su Tarybos.
Be to, taip pat nustatomas teisinis su bendrąja užsienio ir saugumo politika (BUSP) susijusių priemonių ar politikos pagrindas, pvz., atsakomosios priemonės nevalstybinių subjektų atžvilgiu, kosmoso politikos ir energetikos saugumo, kovos su klimato kaita, užkertant kelią tarptautiniam terorizmui ir asmens duomenų apsaugos srityje.
Faktiškai daugiausia patobulinta bendroji užsienio ir saugumo (BUSP) politika, nes Lisabonos sutartyje konkrečiai numatomas nuolatinis karininius pajėgumus turinčių valstybių narių struktūrinis bendradarbiavimas.
Tačiau, mūsų manymu, naujoji Sutartis turi ir keletą trūkumų: Europos Parlamento pritarimas reikalingas skiriant naująjį Aukštąjį atstovą ir Komisijos pirmininko pavaduotoją; tai taikoma ne tik pirmojo skyrimo atveju, pareigas pradedant eiti nuo 2009 m. sausio 1 d., bet ir skiriant asmenis į pareigas laikinai ir, be abejonės, skiriant visą Komisiją bei jos pirmininko pavaduotoją užsienio reikalams.
Taip pat norėčiau pabrėžti naujojo, naujai paskirto Aukštojo atstovo ir pirmininko pavaduotojo poreikį veiksmingai ex ante konsultuotis su Parlamentu pagrindiniais su BUSP ir ESGP sprendimais.
Apibendrintai galima pasakyti taip: Lisabonos sutartis yra kertinis Europos Sąjungos institucinio vystymosi srityje akmuo ir aš, Užsienio reikalų komiteto pirmininkas, nekantriai laukiu būsimo pasirašymo.
Genowefa Grabowska
(PL) Gerb. pirmininke, praėjus trejiems metams po Antrojo pasaulinio karo pabaigos, Jungtinių Tautų Organizacija paskelbVisuotinę žmogaus teisių deklaraciją, kuri iki šių dienų liko teksto žmogaus teisių srityje etalonu. Beveik po 60 metų Europos Sąjunga kodifikavo žmogaus teises savo Pagrindinių teisių chartijoje - dokumente, atitinkančiame europiečių poreikius ir lūkesčius stovint ant slenksčio į XXI amžių.
Tai kodėl dvi valstybės narės, t. y. Lenkija ir JungtinKaralystė, kurios taip įsipareigojusios žmogaus teisių kodifikavimui tarptautiniu lygiu, prieštarauja Chartijai? Kodėl jie nenori, kad jų piliečiai ją turėtų? Aš, kaip lenkė, esu tuo labiau nusivylusi, kadangi tiek Lenkija, tiek ir JungtinKaralystanksčiau pritarChartijai. Vyriausybių vadovai ir užsienio reikalų ministrai pasirašją 2004 m. spalio 29 d. Romoje kaip antrą Konstitucinės sutarties dalį. Jų parašai net tik įpareigoja juos jų europinių partnerių atžvilgiu, bet taip pat reiškia ženklą ir pažadą jų šalių piliečiams, kad jie laikysis Chartijos.
Chartijos turinys nuo 2004 m. nepasikeitė. Tik pasikeitLenkijos ir Jungtinės Karalystės požiūris. Todėl norėčiau paklausti, kodėl Tony Blairo ir Mareko Belka įpėdiniai nepritaria Chartijai ir atima iš savo piliečių galimybę naudotis jos teikiamais privalumais? Aš taip pat norėčiau paprašyti einantį Tarybos Pirmininko pareigas paklausti dabartinių Lenkijos ir Jungtinės Karalystės ministrų pirmininkų, kodėl jie negerbia savo pirmtakų parašų. Užsienio politikoje tęstinumo principas yra esminis. Mums, piliečiams - turiu galvoje lenkus - Chartijoje įtvirtintos teisės būtinos.
Alexander Lambsdorff
(DE) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, Sutarties klausimu čia buvo išsakyta daug nuomonių. Mes, Vokietijos liberalai, visada teikiame didžiausios svarbos tam tikriems esminiams dalykams. Pirma, turi būti išlaikytas institucinis kompromisas. Antra, mes visada norėjome, kad ES užsienio reikalų ministras ne formaliai atstovautų Europos Sąjungai, bet iš tiesų būtų jos ruporas. Mes visiškai pritariame prieš kelias minutes Jacek Saryusz-Wolski išsakytai nuomonei, kad būtini instituciniai patobulinimai. Tačiau vis dėlto mes manome, kad Bendros užsienio ir saugumo politikos likimas numatomoje ateityje priklausys nuo valstybių narių politinės valios. Tai liūdina. Trečias dalykas, kurį mes visada laikome ypač svarbiu, yra tvirta pagrindinių teisių apsauga, todėl mes nekantriai laukiame Chartijos paskelbimo ir pasirašymo.
Apskritai, reikėtų pasakyti, kad Lisabonos sutartis yra sėkmingo Vokietijos ir Portugalijos bendradarbiavimo rezultatas, todėl abi valstybės narės užsitarnavo būti pasveikintos už puikų pirmininkavimą Tarybai.
Tačiau tikru deguto šaukštu medaus statinėje yra labai maža pažanga priartinant sprendimų priėmimo procesą prie piliečių. Tarybos sprendimas nepateikti bendro teksto yra tai, ką galima apibūdinti vokiečių kalboje vartojama Realsatire sąvoka, reiškiančią situaciją tikrovėje, kuri yra tiek absurdiška, kad joks satyrikas net negalėtų sugalvoti. Tačiau šį sprendimą tuoj pakeis įvykiai. Aš tikras, kad visuomenir parlamentai patys gaus bendro teksto kopijas ir sužinos, apie ką iš tikrųjų rašoma šioje Sutartyje.
Dabar mums būtina pereiti į tą etapą, kuriame Europos Sąjunga nebešvaistytų savo laiko beprasmei savianalizei, o pradėtų vadovautis globaliu požiūriu. Pirma, mes privalome vykdyti savo tarptautinius ekonominius įsipareigojimus. Bendra pasaulio ekonomikos padėtis leidžia prognozuoti Europos ekonomikos augimo lėtėjimą ir darbo vietų mažėjimą. Daugelyje valstybių narių, įskaitant ir šalį, kuriai aš atstovauju, vėl stebiu nusiraminimą ir noro įgyvendinti reformas susilpnėjimą. Tokį požiūrį būtina pakeisti.
Antra, mes turime atlikti savo vaidmenį tarptautinės politikos arenoje ir prisiimti politinius įsipareigojimus. Mūsų piliečiai nori, kad Europos Sąjunga prisiimtų aktyvų globalų vaidmenį. Atsakomybuž tai tenka mums.
Bogdan Pęk
(PL) Gerb. pirmininke, Europa - tai ne tik susitarimas tarp elitų ir ne tik Europos institucijos. Pirmiausia Europa yra pasitikėjimo reikalas.
Tačiau vakar Udo Voigt, Vokietijos nacionaldemokratų pirmininkas, pareiškper visuomeninės Vokietijos televizijos kanalą, kad Lenkija turi nedelsiant sugrąžinti Silezijos kraštą su Pomeranijos regionu, taip pat Gdansko ir Vroclavo miestais vokiečiams. Taip pat jis bandužginčyti duomenis, susijusius su holokausto aukų skaičiumi.
Aš savęs klausiu šiandien, kai Europos dvasia sklando virš vandenų ir šio Parlamento, kodėl M. Schulz prarado savo revoliucinį jautrumą. Kodėl Vokietijos vyriausybgriežtai nepasisakminėtų pareiškimų ir abejonių klausimu? Būtent tokie dalykai leido iškilti Trečiajam Reichui.
Mes reikalaujama, kad minėta fašistinpartija būtų pasmerkta ir uždrausta, nes toks jos elgesys gali padaryti didžiausios žalos Europai, nes jis griauna pasitikėjimą tarp Europos tautų, kurios siekia bendros gerovės. Vokietija, kaip viena iš stipriausių Europos valstybių narių, turėtų ypač jautriai reaguoti į tokią veiklą ir nedelsiant imtis veiksmų Europos Bendrijų labui.
Alain Lamassoure
(FR) Gerb. pirmininke, aš taip pat norėčiau prisijungti prie sveikinimų Portugalijos pirmininkavimui. Lisabonos sutarties pasirašymas ir ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimas bus įrašyti į Europos istoriją kaip gairės. Tačiau mes negalime leisti, kad šiuos iš tiesų didžiulės svarbos pasiekimus aptemdytų tolesni įvykiai, ir šiuo atžvilgiu norėčiau pakalbėti dviem klausimais, keliančiais susirūpinimą.
Pirmasis klausimas susijęs su Sutarties ratifikavimu. Tai, kad Konstitucijos projektas buvo atmestas ir pakeistas paprasta sutartimi, reiškia, kad dabar visose valstybėse narėse, išskyrus Airiją, nėra jokių kliūčių ratifikuoti Sutartį parlamento balsavimu. Tai yra esminbirželio ir spalio mėn. Europos Vadovų Tarybos susitikimuose sudaryto politinio susitarimo ypatybė. Jei nuo to laiko kokia nors vyriausybpakeitsavo nuomonę, tai mažiausia, ką ji turėtų padaryti sąžiningo elgesio su savo partneriais atžvilgiu, tai apie tai informuoti partnerius prieš Sutarties pasirašymą, o ne po jo. Gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, aš tikiuosi, kad Tarybai pirmininkaujanti Portugalija užtikrins, kad šio sąžiningo elgesio principo būtų laikomasi.
Antrasis dalykas, kuris man kelia susirūpinimą ir apie kurį užsimindaugelis mano kolegų, yra susijęs su situacija vakarinėje Balkanų dalyje. Jau prieš aštuonerius metus buvo aišku, kad vėliau ar anksčiau bus paskelbta Kosovo nepriklausomybė. Tačiau net ir šiandien, nepaisant didelių Chaviero Solanos ir Komisijos pastangų, mes esame ne mažiau sutrikę nei prieš aštuonerius metus.
Mes vis kartojame, kad vakariniam Balkanų regionui neišvengiamai lemta tapti Sąjungos dalimi ir tvirtiname, kad pradėsime įgyvendinti bendrą užsienio politiką. Tačiau kiekviena nauja Tarybai pirmininkaujanti valstybnieko iš esmės nepadaro, o tik permeta šį klausimą kaip karštą bulvę savo įpėdinei. Padėtis Balkanuose nuo 1991 m. pakito. Tie 16 metų, nusinešę 300 000 gyvybių jau praėjo, todėl atėjo laikas ES valstybėms parodyti, kad jos pasimokiš liūdnų praeities pamokų. Balkanų ateitis priklausys nuo sprendimų, priimamų ne Vašingtone ar Maskvoje, net ne Niujorke - Balkanų ateities klausimas bus sprendžiamas čia, Europoje, kartu su pačiomis Balkanų tautomis ir jų europinėmis kaimynėmis ir šalimis, su kuriomis jas sieja draugystės ir partnerystės ryšiai.
Gunnar Hökmark
Gerb. pirmininke, pirmiausia norėčiau pakalbėti apie Kosovą. Balkanuose ir Kaukaze liudijame Europos Sąjungos vertybių ir nacionalizmo tendencijų, Europos integracijos ir Rusijos remiamų judėjimų ir idėjų susidūrimą. Vėliau, pažvelgę atgal, esu tikras, kad niekuomet neužmiršime dabartinių pastangų Europos integracijai remti visomis turimomis priemonėmis, tačiau greičiausiai vėliau tektų gailėtis dėl pastangų, kurių nesiėmėme. Manau, šį klausimą reikėtų aptarti savaitės pabaigoje vykstančioje Europos Sąjungos Taryboje.
Antra, norėčiau pakalbėti apie globalizaciją. Manau, svarbu atminti, kad būtent dėl globalizacijos Europos Sąjunga tapo viena iš stipriausių pasaulyje ekonomiškai ir vėlgi - globalizacija būtina, norint išlikti pasaulyje pirmaujančia žinių ekonomika, nes jei būsime geriausi tik Europoje, netapsime pasaulio lyderiais. Iškeltų tikslų galime pasiekti tik atsisakę protekcionistinių priemonių. Ilgainiui tai sumažins galimybes kurti naujas darbo vietas ir siekti gerovės, tačiau neprarasime galimybę pirmauti pasaulyje ekonomine prasme ir apsaugoti Europos vertybes.
Todėl galime daryti išvadą, kad Europos Sąjungos Taryba turi pabrėžti būtinas pastangas priimti teisės aktus energetikos, telekomunikacijų, vidaus rinkos, prekybos ir konkurencijos srityse. Konkurencija nėra skirtingų asmenybių ar tapatybių kova. Tai galimybmums visiems dalyvauti Europai žengiant į priekį. Būtent tai turėtume pasirinkti ir tokiu būdu turėtume pasitelkti sutartį norint geriausiai atsakyti į globalius iššūkius. Šią galimybę turime šią savaitę, todėl reikėtų ja pasinaudoti.
Enrique Barón Crespo
(ES) Gerb. pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, gerb. Komisijos Pirmininko pavaduotojau, ponai ir ponios, manau, kad Europos Parlamentui tokią svarbią dieną, kurios reikšmingumą simbolizuoja Prezidiumo pakylos puošybos elementas, vaizduojantis iškilmingą Pagrindinių teisių chartijos paskelbimo momentą, būtų teisinga visų pirma viešai pripažinti darbą, kurį Portugalija atliko savo pirmininkavimo Tarybai kadencijos metu.
Tarybai pirmininkaujanti Portugalija gavo - aš tai sakau kaip Europos Parlamento atstovas Tarpvyriausybinėje konferencijoje - dokumento projektą, kuriame Pagrindinių teisių chartija buvo nurodyta tik kaip deklaracija Nr. 11. Taip pat būtų teisinga paminėti, kaip einantis Tarybos Pirmininkas pareigas man asmeniškai paaiškino posėdžio pradžioje, kad ji negalėjo, iš esmės, pakeisti tokio Chartijos dokumento statuso, bet aš manau, kad dėl bendro darbo Tarpvyriausybinėje konferencijoje mums pavyko užtikrinti, kad Pagrindinių teisių chartija turėtų teisiškai įpareigojančios chartijos statusą. Valstybės narės nenorėjo įtraukti jos į Sutartį, bet dabar tai yra chartija, turinti konstitucinį statusą.
Manau, turėtumėme prisiminti, kiek pastangų ilgą laiką buvo dedama Europos Parlamente, kad turėtumėme tokią chartiją. Manau, turėtumėme prisiminti moterį, Simone Weil, kuri įkūnija XX a. Europos žmonių tragediją ir stiprybę, nekalbant jau apie tokius asmenis, kaip Altiero Spinelli, Fernand Herman ir daugelį kitų, kurie daugelį metų dėjo pastangas tam, kad galiausiai galėtumėme turėti tokia teisių deklaraciją, kuri išreikštų mūsų tapatybę.
Gerb. pirmininke, aš taip pat manau, jog atėjo laikas Parlamente, kuris be atrankos priima įvairius teisės aktus apie karves, ožkas, agurkus ir finansus, galiausiai pradėti kalbėti apie žmones, apie eilinius vyrus ir moteris iš gatvės. Aš laikau apgailėtinu faktu tai, kad net šiandien keliose valstybėse narėse tebėra varžomos žmonių, kaip Europos piliečių, teisės.
Pabaigoje, gerb. pirmininke, norėčiau pridurti dar vieną svarbų komentarą, kad Chartija ir Lisabonos sutartis stiprina Sąjungą kaip viršnacionalinę valstybių ir piliečių demokratiją ir kad tai yra pirmasis tokio pobūdžio atsakas politinės globalizacijos eroje. Mes tai darome savo regiono lygmeniu, bet tai yra pavyzdys, kuriuo mes patys turėtumėme sekti savo pačių ir visos žmonijos ateities labui.
Othmar Karas
(DE) Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, mes rengiamės aukščiausio lygio susitikimui ir aš nemanau, kad bus kokių netikėtumų. Tačiau aš vis dėlto tikiuosi, kad šis susitikimas atvers duris į ateitį ir nustatys Europos Sąjungos poziciją daugeliu klausimų.
Pirmosios durys, kurias susitikimas turėtų atverti, yra durys į Lisabonos sutarties ratifikavimą. Mes tikimės, kad ratifikavimo procesas visose valstybėse narėse pareis greitai ir kad skirstant vadovaujančius postus pagal naujoje Sutartyje nustatytus reikalavimus bus atsižvelgta į 2009 m. numatytų Europos Parlamento rinkimų rezultatus. Tačiau aš taip pat tikiuosi, kad siekdamos pašalinti visas kliūtis ratifikuoti Sutartį, Taryba ir Komisija galiausiai pradės komunikuoti su valstybėmis narėmis Sutarties turinio klausimu ir teikti joms informaciją.
Nederėtų nutylėti ir priežasčių, kodėl mes pritariame šiai Sutarčiai. Mes palaikome ją, nes ji stiprina mūsų piliečius, parlamentus, demokratiją ir Europos Sąjungą.
Kitos durys, kurias ketiname atverti, yra durys į laisvę. Bus aptarti Šengeno klausimai. Mes džiaugiamės, kad vis daugiau valstybių narių atitinka Šengeno kriterijus, nes atitiktis šiems kriterijams reiškia didesnę laisvę pačioje Europos Sąjungoje ir didesnę laisvę Europos Sąjungos piliečiams.
Tikiuosi, bus atvertos ir trečiosios durys, leisiančios Europos Sąjungai prisiimti didesnę atsakomybę globaliu mastu. Todėl norėčiau pasakyti atvirai, kad visi klausimai derantis dėl sprendimo Kosovo klausimu yra jau išsemtos ir kad Europos Sąjunga turi prisiimti bendrą atsakomybę už Kosovą. Mes aiškiai laikomės tos pozicijos, kad Kosovo ir Serbijos ateitis priklauso Europos Sąjungai ir mes privalome dėti visas pastangas, kad žmonių noras gyventi laisvėje ir taikoje būtų realizuotas.
Galiausiai yra durys į mokslinius tyrimus ir technologijų plėtrą. Įgyvendinkime Galileo sprendimą, kurį įmanoma buvo priimti tik dėl Europos Sąjungos prisiimtos finansinės paramos atsakomybės.
Manuel António dos Santos
(PT) Gerb. pirmininke, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas, Portugalijos pirmininkavimo palikimas yra labai įkvepiantis, bet taip pat ir įpareigojantis. Būtent šį politinį palikimą šią savaitę vyksiantis aukščiausio lygio susitikimo dalyviai yra raginami įtvirtinti ir toliau plėtoti. Rytoj numatomas Lisabonos sutarties pasirašymas, po kelių akimirkų vyksiantis iškilmingas Pagrindinių teisių chartijos ratifikavimas patvirtinant ją trijų Europos Sąjungos institucijų vadovų parašais, strateginės partnerystės su Brazilija įsteigimas nepakenkiant ypatingiems Europos Sąjungos santykiams su "Pietų bendrosios rinkos" organizacija, nuolatinių strateginių aukščiausio lygio susitikimų su Afrika atnaujinimas ir galiausiai paspartintas Lisabonos strategijos ir kitų Europos ateičiai lemiamos svarbos turinčių sprendimų įgyvendinimas - visa tai yra reikšmingi pasiekimai, bet jie bus naudingi tik tuo atveju, jei jų pagrindu bus sukurtos veiklos kryptys ir įgyvendinti tikslai, būtini tam, kad Europa taptų stipresnė, darnesnė, vieningesnė, taip pat ryžtingesnužtikrinant stabilumą pasaulyje.
Būtent tokią atsakomybę valstybės narės, Europos Vadovų Taryba, Europos Komisija ir Europos Parlamentas perima kartu su Portugalijos pirmininkavimo paveldu. Ši atsakomybtuo pat metu yra ir paskata, duodanti postūmį išbristi iš institucinės krizės, kuri labai stabdEuropos integracijos procesą pastarųjų dviejų metų laikotarpyje. Nors jau daug kartų tą dariau, bet norėčiau dar kartą pasveikinti Portugaliją už puikų pirmininkavimą Tarybai ir išreikšti viltį, kad iš Portugalijos pirmininkavimą perimsianti Slovėnija tęs tą patį kursą ir toliau plėtos tai, ką prieš tai pasisekpasiekti. Todėl vienintelis Tarybos tikslas artėjančiame aukščiausio lygio susitikime Briuselyje turėtų būti politinių sąlygų, reikalingų tam, kad pirmiau minėti dalykai taptų realybe, sukūrimas.
Francisco José Millán Mon
(ES) Gerb. pirmininke, aš džiaugiuosi, kad rytoj bus pasirašoma Lisabonos sutartis. Tai užbaigs tam tikro netikrumo, kuris iš išorės sudarįspūdį, lyg Europa kentėtų nuo jos ištikusio paralyžiaus, laikotarpį. Todėl aš sveikinu Portugalijos pirmininkavimą.
Sutartį pasirašius, tikiuosi, nebeliks priežasties sėdėti ramiai sudėjus rankas. Atėjo laikas, kad Sąjunga, taigi ir Europos Vadovų Taryba, nukreiptų savo dėmesį nuo savo vidinių problemų ir pradėtų ryžtingai spręsti piliečių problemas. Iš jų norėčiau išskirti tris.
Pirma, ekonomikos augimas. Šioje srityje Europos Vadovų Taryba neturėtų atsipalaiduoti, nes galima įžvelgti ženklų, bylojančių, kad ne viskas taip gerai klostosi: euro pakankamai stiprus, o tai sunkina eksportą; infliacija mažėja; doleris gana silpnas, o naftos kainos kyla. Visuose tyrimuose, įskaitant ir paskutinįjį, kurį atliko EBPO, 2007 ir 2008 m. prognozuojamas Europos ekonomikos augimo lėtėjimas.
Antra, neteisėta imigracija. Tai yra rimta problema, kurią pastarąjį pusmetį bandspręsti ir EUROMED ministrų konferencija. Veiksmų plane, patvirtintame ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikime, aš taip pat mačiau nuorodas į readmisijos susitarimus ir kitas priemones, bet ar visa tai bus įgyvendinta? Kiek jau trunka Europos Sąjungos derybos dėl readmisijos susitarimų su tam tikromis Viduržemio jūros regiono šalimis?
Neteisėta imigracija priklauso ne tik nuo bendradarbiavimo su trečiojo pasaulio šalimis - mes taip pat turime vykdyti ir savo įsipareigojimus, pavyzdžiui, FRONTE agentūrai. Be to, efektyvus Šengeno erdvės išplėtimas, kurį Europos Vadovų Taryba ketina patvirtinti šį penktadienį, tai pat numato išorės sienų išplėtimą. Aš tikiuosi, kad už šias naujas sienas atsakingų institucijų vadovai ir pareigūnai imsis spręsti problemą, susijusią su neteisėtos imigracijos tinklu.
Galiausiai terorizmas. Terorizmo grėsmneišnyko. Pastaruoju metu vėl girdimi Al Qaeda grasinimai, vakarykščiai išpuoliai Alžyre, kurių metu buvo pralietas kraujas, taip pat norėčiau priminti jums praeitos savaitės įvykius Prancūzijoje, siejamus su ETA.
Aš džiaugiuosi, kad Portugalijos pirmininkavimo tarybai metu yra dedamos pastangos surasti kandidatūrą į Europos kovos su terorizmu koordinatoriaus postą, kuris dėl nepaaiškinamų priežasčių yra laisvas jau ilgiau nei pusmetį. Jei atsitiko taip, kad pristigome pajėgumų ir išteklių, tai reformavę Sutartį neabejotinai praradome galimybę šį postą sustiprinti.
Galiausiai aš tikiuosi, kad Europos Vadovų Taryba primygtinai reikalaus kuo skubiau apsvarstyti ir priimti Komisijos pasiūlymą iš dalies pakeisti kovos su terorizmu pagrindų sprendimą nustatant, kad visuomenės kurstymas įvykdyti teroristinį nusikaltimą, taip pat verbavimas ir mokymas terorizmo tikslais būtų pripažinti nusikalstama veikla.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Gerb. pirmininke, 2007 m., kuriais Tarybai pirmininkavo Vokietija ir Portugalija, bus įrašyti į Europos integracijos istoriją kaip visiškos nepagarbos Europos tautoms ir demokratijos paniekinimo metai.
Sutartis, kurią ketinama pasirašyti rytoj Lisabonoje, nėra nei supaprastinta, nei sudaryta konsensuso pagrindu. Ji yra ne daugiau ir ne mažiau kaip perdirbta Konstitucinės sutarties, kuriai Prancūzijos žmonės pasak"ne", kopija. Tačiau dauguma iš jūsų, įskaitant Valeri Žiskarą d'Esteną, triukšmingai švenčia.
Todėl tuos savo kolegas prancūzus, kurie remia šį Konstitucijos variantą su makiažu, aš norėčiau labai rimtai įspėti. Sutarties nuostatos numato naujos valstybės sukūrimą. Ši nauja valstybyra primetama mūsų žmonėms prieš jų valią ir todėl ji bus neteisėta. Pasekmės bus labai konkrečios ir bauginančios - Europos Sąjungos valdžios organai ir jų priimami dokumentai turės būti laikomi neteisėtais. Todėl labai netrukus iškils būtinybrealizuoti tarptautinėje teisėje numatytą pilietinio nepaklusnumo pareigą. Daugiau neturiu ką pridurti.
Manuel Lobo Antunes
einantis Tarybos Pirmininko pareigas. - (PT) Gerb. pirmininke, Komisijos Pirmininko pavaduotojau, ponai ir ponios, aš tik norėčiau pabaigoje labai glaustai paminėti vieną čia kelis kartus iškeltą labai svarbų klausimą, savaime aišku, susijusį su Europos Sąjungos išorės veiklos darbotvarke, kuris artimiausiomis savaitėmis ir mėnesiais tebeliks prioritetiniu. Aš kalbu apie Kosovo klausimą. Norėčiau bendrais bruožais išdėstyti Portugalijos pirmininkavimo poziciją šiuo didžiulės svarbos klausimu.
Mūsų nuomone, po to, kai JT Saugumo Tarybai buvo pateiktas m. Ahtisario planas, svarbiausia užduotimi Europos Sąjungai, Rusijai ir Jungtinėms Amerikos Valstijoms buvo suformuoti "troiką", kartu su kuria šalys, palaikydamos glaudų tarpusavio ryšį, pabandytų surasti visoms šalims priimtinus sprendimus. Tuo buvo siekiama dviejų pagrindinių tikslų, t. y. ištirti tam tikrus Ahtisario plano aspektus, kurie galėjo ir turėjo būti ištirti. Kita vertus, mes esame įsitikinę, kad Europos Sąjunga padarviską, kas įmanoma, kad šalys galėtų susitarti ir priimti bendrą sprendimą Kosovo ateities klausimu. Tam buvo skirta 120 dienų.
Dabar aišku, ir tai tapo vieša žinia, kurią "troikos" šalys taip pat patvirtino, kad toks susitarimas Kosovo statuso klausimu neįmanomas, bet dar ne viskas prarasta. Pirma, derėtų pažymėti puikų klimatą, puikią atmosferą, kurią pavyko sukurti "troikos" šalims palaikant tarpusavio santykius ir santykius su suinteresuotomis šalimis. Antra, kaip mes vylėmės ir tikėjomės, buvo ištirti kai kurie Ahtisario plane akcentuoti aspektai ir, savaime aišku, suformuluotos naujos bendro sutarimo pozicijos. Trečia, svarbiausias aspektas, kuris, deja, nesulaukderamo dėmesio, yra tai, kad šalys susitarnesiimti agresyvių veiksmų sprendžiant būsimo Kosovo statuso klausimą. Mes laikome šį politinį įsipareigojimą labai svarbius ir, aišku, tikimės, kad jo bus laikomasi.
Apie šio proceso eigą ir rezultatus buvo pranešta Jungtinėms Tautoms, kur šis klausimas vėl bus svarstomas Saugumo Taryboje. Jungtinės Tautos, ir to nederėtų užmiršti, atlieka pagrindinį vaidmenį sprendžiant šį klausimą. Tačiau mes neabejojame, kad Saugumo Tarybos nariams nepavykus susitarti Jungtinių Tautų lygmeniu, sprendimą dėl būsimo Kosovo statuso, kuris, kaip visi žinome, bus sudėtingas ir galbūt sunkus, turės priimti tarptautinbendruomenir pati Europos Sąjunga.
Šiuo atžvilgiu yra trys momentai, kurie kelia didžiausią susirūpinimą Portugalijai kaip Tarybai pirmininkaujančiai valstybei ir kurie rūpės Portugalijai po sausio 1 d. kaip Europos Sąjungos valstybei narei. Pirmoje vietoje, savaime aišku, yra būtinybišlaikyti valstybių narių vieningumą. Mūsų nuomone, labai svarbu, kad iškilus būtinybei priimti sprendimą, šis sprendimas būtų priimamas bendromis jėgomis. Mes privalome sudaryti vieningą frontą. Mūsų požiūriu, tai absoliučiai būtina. Ko mes nenorėtumėme matyti ir darytumėme viską, kad to būtų išvengta, tai Kosovo klausimu susiskaldžiusi Europa, kaip buvo įvykę praeityje ne vieną kartą, kai reikėdavo spręsti sudėtingus ir didelės atsakomybės reikalaujančius tarptautinės svarbos klausimus. Todėl vienybturėtų būti mūsų šūkiu.
Antra, Europos Sąjunga turi prisiimti atsakomybę sprendžiant Kosovo ateitį, nes šis klausimas pirmiausia yra mūsų, Europos, problema, ir nors mes neabejotinai pasitikime savo tarptautiniais partneriais, kurie taip pat ieško išeities iš šios padėties, Europa negali nusisukti nuo Kosovo ir privalo prisiimti visą atsakomybę už šios Europos problemos sprendimą. Dabar, kai mūsų pirmininkavimo Tarybai kadencija artėja į pabaigą, aš matau, kad Europa puikiai suvokia tai ir supranta, kad sprendžiant šį klausimą ji turi imtis pagrindinio vaidmens.
Trečia, mes neturime elgtis skubotai, prieš priimdami bet kokį sprendimą privalome nuodugniai apsvarstyti visas galimas jo pasekmes, visada, kai tai įmanoma, turime siekti konsensuso ir, savaime aišku, šiuo klausimu laikytis aiškios pozicijos, taip pat aiškiai ir skaidriai išdėstyti šią poziciją visiems partneriams, kurie vienaip ar kitaip dalyvauja Kosovo problemos sprendimo procese.
Galiausiai, kokį sprendimą bepriimtumėme būsimo Kosovo statuso klausimu, jis visada ir visais atvejais turi gerbti pagrindines Europos Sąjungos vertybes ir principus: taika ir stabilumas regione, įstatymo paisymas, pagarba demokratijai ir pagarba žmogaus teisėms.
Nėra jokio kito atskaitos taško ieškant sprendimo į Kosovo problemą ir jokiomis aplinkybėmis mes neturėtumėme užmiršti, kad Europos Sąjunga pasiūlVakarų Balkanų šalims ir Serbijai ypač aiškią ir nedviprasmišką europinę perspektyvą, todėl turime dirbti išvien su minėtomis šalimis ir šiuo tikslu. Jos turi žinoti, kad jų tikras pašaukimas būti Europos dalimi. Tikėkimės, kad Europos Sąjunga, spręsdama sunkų Kosovo klausimą - neturėkime iliuzijų, tai iš tikrųjų sudėtingas ir sunkus klausimas - neturės jokios kitos, kaip aš sakau, pasirinkimo galimybės, tik išlikti vieninga bet kuriuo atveju, net jei konkrečiais klausimais nuomonės išsiskiria. Tai labai svarbu pasitikėjimo Europos Sąjunga ir jos išorės veiksmais atžvilgiu. Tiek norėjau pasakyti Kosovo klausimu.
Gerb. pirmininke, tikiuosi atleisite man ir suprasite, jei savo kalbą baigsiu asmenine gaidele: tai mano paskutinis kartas, kai aš dalyvauja Europos Parlamento diskusijose kaip pirmininkaujančios Portugalijos atstovas. Todėl norėčiau tarti savo atsisveikinimo žodį ir išreikšti padėką už padėką, kurią visada gaudavau iš šių Rūmų Pirmininko ir visų Parlamento narių pusės. Sužinojau kartu su jumis ir iš jūsų, kokį svarbų vaidmenį Europos Parlamentas atlieka stiprinant demokratiją mūsų Sąjungoje ir, žinoma, stiprinant čia priimamų sprendimų, kuriais siekiame sukurti Europos piliečiams laisvesnę ir labiau klestinčią Sąjungą, teisinę galią.
Taigi, labai dėkoju jums, ponai ir ponios, taip pat, be abejo, norėčiau tarti padėkos žodžius Komisijos nariams ir jų personalui, Komisijos Pirmininkui, su kuriuo dažnai tekdavo dalyvauti bendrose diskusijose ir pavykdavo surasti bendrą pagrindą mūsų darbe, pastangose ir tiksluose. Ačiū, Komisija.
Aš taip pat turėčiau padėkoti Europos Parlamento valdininkams ir ypač ten dirbantiems savo tėvynainiams. Galiausiai, tikiuosi, niekas neliko nepaminėtas, norėčiau padėkoti savo vertėjams, portugalams, kuriais labai didžiuojuosi. Baigiu ta pačia fraze anglų ir portugalų kalbomis: "I will miss you all" ir "Já sinto saudades" (Aš visų jūsų pasiilgsiu). Dėkoju už dėmesį.
Pirmininkas
Obrigado, gerb. einantis Tarybos Pirmininko pareigas. Mes dar, žinoma, pasimatysime rytoj Lisabonoje ir kitą savaitę jūs būsite vėl čia kartu su naujuoju einančiu Tarybos Pirmininko pareigas José Sócratesu, bet kadangi tai buvo jūsų paskutinkalba plenariniame posėdyje, aš norėčiau visų vardu išreikšti jums mūsų nuoširdžią padėką ir dar kartą patikinti, kad mūsų bendradarbiavimas buvo labai malonus ir, kas svarbiausia, labai vaisingas. Ačiū, gerb. Manuel Lobo Antunes.
Margot Wallström
Komisijos Pirmininko pavaduotoja. - Gerb. pirmininke, norėčiau jums labai padėkoti už šias išsamias diskusijas, nes aš manau, kad jos vertingai prisidės prie susitikimo Lisabonoje ir Briuselyje vyksiančio aukščiausio lygio susitikimo.
Pagrindinį dėmesį norėčiau skirti kelioms šį rytą paminėtoms sritims, pradedant Lisabonos Sutartimi ir Chartija. Visų pirma manau, kad pirmininkaujanti Portugalija, kaip ir iki jos šią užduotį vykdžiusi Vokietija verta pagyrimo už tai, kad nuėjome taip toli. Rytoj, šią Sutartį pasirašant Lisabonoje ketinama pabrėžti visų pasirašiusių šalių įsipareigojimas ją ratifikuoti.
Norėčiau pasinaudoti šia galimybe ir dar kartą padėkoti Parlamento atstovams už jų darbą, dėl kurio Sąjunga sugebėjo išspręsti institucinius sunkumus. Be abejonės, Komisija taip pat dalyvavo šioje ilgoje procedūroje, taip pat ir parengusi piliečių darbotvarkę ir "dvejų kelio juostų" požiūrį, kurį pirmininkas J. M. Barroso minėjo anksčiau. Nereikia pamiršti (kreipiuosi į teigiančius, kad galiausiai Sąjunga funkcionuoja ir be šių pakeitimų), kad šioje Reformų sutartyje yra daugelis naujų elementų, padėsiančių mums veiksmingiau spręsti klimato kaitos ir energetikos iššūkius bei suteiks daugiau atvirumo dėl viešųjų Tarybos susitikimų ir padidėjusios nacionalinių Parlamentų reikšmės. Todėl manau, kad dėl to tapsime skaidresni, atviresni ir demokratiškesni.
Nepriklausomai nuo skirtingų valstybėse narėse taikomų ratifikavimo procedūrų, visi privalome bendrauti su piliečiais. Be abejo, šią pareigą turime įgyvendinti pasitelkę partnerystę ir gerbdami skirtingus valstybių narių šių diskusijų atžvilgiu išsakytus poreikius ir pageidavimus. Manau, šiandien paskelbtoji Chartija irgi turi simbolinę reikšmę ir simbolizuoja tai (išskyrus atvejus, kai dvi valstybės narės sudaro susitarimus sutarčiai įsigaliojus), kad Chartija bus teisiškai privaloma, todėl pagrindinės Europos piliečių teisės užtikrinamos.
Antra, norėčiau pasisakyti dėl svarstymų grupės, nes, mano manymu, būtina užtikrinti, kad čia daugiausia dėmesio bus skiriama ne institucijoms, ateities politiniams iššūkiams. Joje reikėtų skirti dėmesio Europos gyventojų lūkesčiams ir tikiuosi, kad šioje grupėje bus atstovaujama dabartinės Europos įvairovei.
Mano trečioji pastaba susijusi su migracija. Manau, kad integruotas požiūris į migraciją apima įvairias Europos Sąjungos ir nacionalinės politikos rūšis. Reikalaujama mūsų politikos sričių legalios ir nelegalios migracijos srityje darnos. Tai susiję su veiksmais plėtros politikos, socialinės integracijos, judėjimo laisvės, pasienio apsaugos ir vizų srityse; čia paminėtos tik kelios sritys. Puiku, kad ši Taryba taip pat ketina šiuos klausimus aptarti globaliai, tačiau manau, kad ir Parlamentas gali reikšmingai prisidėti prie šios diskusijos. Anot pirmininko, Lisabonos strategija jau atnešrezultatų. Todėl manau, kad šio Parlamento nariai turi pagrindą švęsti. Atitinkamai susitarta dėl poreikio veikti ir spręsti tvaraus vystymosi, esančio strategijos dalimi, klausimus. Tai apima lankstumą, socialinį įtraukimą ir klimato kaitą. Jei mums pavyktų susitarti dėl politinės krypties, galėtume iš tiesų politiškai įsipareigoti spręsti kai kurių iš čia esančių paminėtas realias programas.
Galiausiai norėčiau pasisakyti daugelio Parlamento narių minėtu Kosovo klausimu: Komisija visiškai pritaria Parlamento narių reiškiamam susirūpinimui dėl Kosovo, o Europos Sąjunga padarvisa, kas įmanoma siekiant sprendimo, tačiau akivaizdu, kad status quo nėra tvari ir prie jo turės grįžti JTO Saugumo Taryba gruodžio 19 d. Europos Vadovų Taryba ketina kritiškai vertinti padėtį ir turėtų patvirtinti Europos Sąjungos įsipareigojimą imtis veiksmų Kosovo statusui išspręsti ir imtis vadovaujančio vaidmens siekiant įgyvendinti susitarimą; šiuo atveju atskaitos taškas, kaip daugelis jūsų esate paminėję - Europos viso regiono perspektyva.
Galiausiai ši Taryba Sutarties pasirašymu ir Chartijos paskelbimu galimas daiktas nenustato ribos po 2005 m įvykių, tačiau mano, kad tai žymi naujo Europos Sąjungos plėtros etapo pradžią. 2005 m. pamoką išmokome ir tikiuosi, kad galime pradėti kitus 50 Sąjungos metų su dar didesniu pasitikėjimu.
Pirmininkas
Diskusijos šiuo darbotvarkės punktu baigtos.
Raštiški pareiškimai (142 straipsnis)
Janusz Lewandowski  
pateikta raštu. - (PL) Gerb. pirmininke, pasirengimas gruodžio mėn. ES vadovų aukščiausio lygio susitikimui vyksta geresnėje atmosferoje, nei tikėtasi. Tą akivaizdžiai byloja Reformų sutarties patvirtinimas ir jos nekliudomo pasirašymo Lisabonoje perspektyva. Kompromisas, kurį pavyko pasiekti Lenkijoje ir kurio esmę sudartai, kad buvo nutarta laikytis ankstesnės vyriausybės pozicijos Pagrindinių teisių chartijos klausimu, kad neiškiltų grėsmvisai Sutarčiai, taip pat atliko savo vaidmenį.
Tačiau reikėtų pabrėžti, kad aplink naująją Sutartį įsivyravusi atmosfera perdėtai sieja jos pasirašymą ar nepasirašymą su Europos Sąjungos išlikimo galimybe. Po 2004 m. įvykusio Sąjungos išplėtimo bei Bulgarijos ir Rumunijos įstojimo į ją, t. y. po jos išplėtimo iki 27 valstybių narių, Sąjungos funkcionavo Nicos sutarties pagrindu. Tai, kad ji funkcionavo efektyviai, įrodo tai, kad buvo patvirtinta ES finansinperspektyva 2007-2013 m. Derėtų pripažinti, kad tvirtinant ją buvo tam tikrų sunkumų, bet pavyko pasiekti sutarimą pinigų klausimu, kuris, regis, yra sudėtingiausias ir parodo, ar galiojančios institucinės taisyklės yra naudingos.
Nepaisant šio ir kitų susitarimų, buvo bandoma dirbtinai sudaryti įspūdį, kad ES ištiko krizė. Tai savo ruožtu sumažino piliečių pasitikėjimą Europos institucijomis ir sukėlabejonių dėl tolesnio išplėtimo reikalingumo. Ši pavojinga spiralė, kurią antrame 2007 m. pusmetyje pavyko šiek tiek stabilizuoti, turėtų mums tapti pamoka ir įspėjimu ateičiai.
Silvia-Adriana Ţicău  
pateikta raštu. - (RO) Gruodžio 13-14 d. Europos Vadovų Tarybos susitikime pasirašydami naująją Sutartį mes reformuosime Europos institucijas ir pirmiausia suteiksime Europos piliečiams didesnę galią reikšti savo nuomonę Europos teisėkūros klausimais.
Po to, kai Sutartis bus ratifikuota, valstybių narių parlamentai įtrauks Komisijos pateiktus teisėkūros pasiūlymus į savo darbotvarkę, o tai sustiprins demokratiją Sąjungoje. Mes norėjome, kad būtent ši Sutarties dalis ir būtų pati Europos Sąjungos Europos pagrindinių teisių deklaracija. Deja, ji pridedama tik kaip Sutarties priedas, bet tai sukuria teisinį pagrindą privalomam jos nuostatų galiojimui. Šešios Chartijos antraštinės dalys užtikrina teisę į orumą, laisvę, solidarumą, lygybę, teisingumą ir pilietybę. Jos nuostatų patvirtinimas užkirs kelią bet kokiai Europos piliečių diskriminacijai tautiniu, etniniu, religiniu, amžiaus, lyties ir pan. pagrindu.
Sutartis taip pat suteikia Sąjungai galimybę propaguoti kovą su klimato kaita tarptautiniu lygiu ir užtikrina tinkamą socialinę apsaugą visiems jos piliečiams. Sąjunga grindžiama ne tik ekonominiais kriterijais. Mes turime sukurti socialinę Europą, kuri būtų grindžiama solidarumo principu bei ekonomine, socialine ir teritorine sanglauda.
Kad naujoji Sutartis būtų priimta, reikalingas Tarybos vienbalsiškumas ir kad ją visos pasirašančios šalys ratifikuotų iki 2009 birželio mėn.
