Spoločné odsuny nelegálnych prisťahovalcov do Afganistanu a iných tretích krajín (rozprava) 
Predsedajúci
Ďalším bodom programu sú vyhlásenia Rady a Komisie o spoločných odsunoch nelegálnych prisťahovalcov do Afganistanu a iných tretích krajín.
Tobias Billström
Vážený pán predsedajúci, vážení poslanci, vážené poslankyne, v úvode by som chcel poďakovať za možnosť diskutovať tu dnes o tejto dôležitej otázke. Usudzujúc z otázok niektorých poslancov je zrejmé, že ide o otázku, ktorá vyvoláva isté obavy. Dúfam, že dnes dokážem vysvetliť stanovisko Rady k tejto veci a odpovedať na vaše otázky.
Spolupráca v Európskej únii vychádza z hlavných zásad právneho štátu a dodržiavania ľudských práv a základných slobôd. To musia byť zásady usmerňujúce spoluprácu členských štátov v Európskej únii. Tieto zásady sú a musia byť aj naďalej východiskom spolupráce v oblasti azylu a prisťahovalectva.
Spolupráca EÚ v oblasti prisťahovalectva sa v priebehu posledných pár rokov rýchlo rozvíjala a zahŕňa viacero rôznych legislatívnych aktov a opatrení iného druhu. Čo sa týka žiadateľov o azyl, chcel by som upozorniť na základný cieľ spolupráce v oblasti azylu. Cieľom tejto práce je vytvoriť spoločný európsky azylový systém, ktorý poskytne ľuďom ochranu v súlade so Ženevským dohovorom vzťahujúcim sa na postavenie utečencov a inými medzinárodnými zmluvami týkajúcimi sa ľudí vyžadujúcimi si ochranu. V rámci tejto spolupráce existujú ustanovenia umožňujúce ponúknutie doplnkovej ochrany a ustanovenia týkajúce sa azylového konania, prijatia a vrátenia. Tieto ustanovenia sa týkajú celej oblasti azylu a predstavujú základ spoločného európskeho azylového systému.
Hlavnými legislatívnymi aktmi v oblasti azylu sú dublinské nariadenie, ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, smernica o podmienkach prijímania, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl, smernica o priznaní azylu, ktorá upravuje minimálne ustanovenia pre oprávnenie posudzovať štátnych príslušníkov tretej krajiny za osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a smernica o azylovom konaní o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní medzinárodnej ochrany.
V súčasnosti prebieha preskúmanie všetkých týchto legislatívnych aktov s cieľom ďalšej aproximácie právnych predpisov členských štátov v tejto oblasti v záujme ich úplnosti a účinnosti. O predložených pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhoch sa bude rozhodovať formou spolurozhodovacieho postupu, čo znamená, že budeme mať široký politický základ pre vytvorenie spoločného európskeho azylového systému.
Dobre riadené prisťahovalectvo zahŕňa vytvorenie príležitostí umožňujúcich legálny vstup do Európskej únie, ako aj možnosti vrátiť osoby, ktoré nespĺňajú podmienky na vstup a pobyt na danom území alebo ktoré nemajú dôvod získať azyl. V súvislosti so základnými právami osôb, ktoré nemajú právo zostať v Európskej únii, by som sa chcel v prvom rade odvolať na všeobecné právne zásady, z ktorých musia vychádzať všetky aktivity EÚ, a po druhé a konkrétnejšie, na pravidlá upravujúce vrátenie štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nemajú právo na legálny vstup a pobyt v členskom štáte. Tieto pravidlá sú ustanovené v smernici o návrate, ktorú v roku 2008 prijal Európsky parlament a Rada. Táto smernica je prvým dôležitým krokom k legislatíve, ktorá má zabezpečiť spravodlivosť a transparentné postupy, aby sa na európskej úrovni dosiahla účinnejšia politika. Jednou základnou zásadou práce v súvislosti s návratom je, že musí prinášať právnu istotu a byť humánna a efektívna.
Práca spojená s návratom zahŕňa aj ustanovenia o spoločných leteckých odsunoch. Rozhodnutie Rady o zorganizovaní spoločných letov na odsuny štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorým nebolo udelené povolenie na pobyt ani azyl, bolo prijaté v roku 2002 v rámci akčného programu pre návrat. Dohoda o spoločných letoch predstavuje efektívne využívanie prostriedkov a pomáha zlepšovať operatívnu spoluprácu medzi členskými štátmi. Rád by som však zdôraznil, že nejde o výkon rozhodnutí o hromadných deportáciách. Ide o kooperačné opatrenie, ktoré má efektívnejšie využívať kapacitu členských štátov. V spoločných usmerneniach sprevádzajúcich rozhodnutie Rady sa uvádza, že spoločné lety možno vybaviť pre osoby, ktoré nespĺňajú alebo už nespĺňajú podmienky na vstup, prítomnosť alebo trvalý pobyt na území členského štátu Európskej únie. Organizujúci členský štát a každý zúčastnený členský štát zabezpečia, aby právny stav každého z repatriantov, za ktorého sú zodpovedné, umožňoval jeho odsun.
Nariadenie o zriadení Európskej agentúry pre riadenie spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie zároveň povoľuje tomuto úradu, konkrétne agentúre Frontex, poskytovať potrebnú podporu členským štátom pri organizovaní spoločných opatrení týkajúcich sa odsunov. Európska rada v októbri tohto roku taktiež vyzvala agentúru Frontex, aby preskúmala možnosť financovania spoločných leteckých odsunov.
Účelom všetkých týchto opatrení je zabezpečiť dostupnosť medzinárodnej ochrany pre všetkých, ktorí ju potrebujú, a vrátenie štátnych príslušníkov tretích krajín zdržiavajúcich sa nezákonne v EÚ spôsobom, ktorý zahŕňa právnu istotu a je zákonný. Využívanie spoločných leteckých odsunov nepredstavuje porušenie zásady non-refoulement ani obchádzanie podmienok v prípadoch, ktoré sa budú skúmať individuálne. Od členských štátov sa očakáva, že zohľadnia osobitnú situáciu každej osoby, ktorá sa má vrátiť, vrátane prípadnej žiadosti o medzinárodnú ochranu. To sa, samozrejme, vzťahuje aj na ľudí pochádzajúcich z Afganistanu.
Vážený pán predsedajúci, vážené poslankyne, vážení poslanci, politika Spoločenstva v oblasti návratu je, pochopiteľne, dôležitá, ide však len o jeden aspekt komplexnej migračnej politiky. Európsky pakt o prisťahovalectve a azyle, ktorý Európska rada prijala v septembri minulého roku, potvrdzuje záväzok Spoločenstva ku globálnemu prístupu, čo sa týka prisťahovalectva. To znamená, že otázky prisťahovalectva by mali byť nedeliteľnou súčasťou vonkajších vzťahov EÚ a že efektívne riadenie migrácie musí byť jednotné. To si vyžaduje aj úzke partnerstvo medzi krajinami pôvodu, tranzitnými krajinami a cieľovými krajinami.
Túto globálnu stratégiu potvrdzuje a ďalej rozvíja Štokholmský program, o ktorom sme už dnes popoludní hovorili.
Jacques Barrot
Vážený pán predsedajúci, pokúsim sa vymenovať hlavné zásady, ktorými sa riadi náš prístup k týmto problémom s prisťahovalectvom a návratom.
Európske právne predpisy zaväzujú členské štáty k tomu, aby zabezpečili štátnym príslušníkom tretích krajín možnosť požiadať o medzinárodnú ochranu, ak by si to želali. Pokiaľ ide o týchto štátnych príslušníkov, v tomto prípade Afgancov, a ich možnosť získať nejakú formu medzinárodnej ochrany, členské štáty musia preskúmať každú žiadosť o azyl aplikovaním kritérií, ktoré sú stanovené v európskych právnych predpisoch, na individuálnu situáciu každého žiadateľa o azyl. Členské štáty musia rozhodnúť, či žiadateľ o azyl má nárok na postavenie utečenca, a ak nespĺňa kritériá potrebné na uznanie za utečenca, musia overiť, či môže dostať takzvanú doplnkovú ochranu.
Stručne priblížim tieto zásady. Po prvé, štátni príslušníci tretích krajín nesmú byť vrátení do svojej krajiny, ak im hrozia vážne útoky. V európskych právnych predpisoch, a konkrétnejšie v smernici o priznaní azylu sa uvádza, že členské štáty musia dodržiavať zásadu non-refoulement v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami. Členské štáty preto nemôžu vrátiť do Afganistanu osoby, ktoré sú utečencami v zmysle Ženevského dohovoru alebo ktorým bola udelená doplnková ochrana. Členské štáty sú navyše povinné zabezpečiť, aby sa operácie návratu nevykonávali v rozpore s článkom 3 Európskeho dohovoru o ľudských právach, ktorý členské štáty zaväzuje k tomu, aby zaručovali, že osoba nebude vrátená do svojej krajiny, ak jej tam po návrate môže hroziť prenasledovanie alebo vážny útok.
Po druhé, žiadosti nemožno zovšeobecňovať, pokiaľ ide o vhodnosť operácií v prípade navracania do Afganistanu. Afganistan patrí medzi hlavné krajiny pôvodu žiadateľov o azyl, ktorí sa nachádzajú v Európskej únii. Mal by som dodať, že Únia prijíma len malý zlomok z celkového počtu afganských utečencov. Väčšina z nich sa usadí v susedných krajinách, najmä v Iráne a Pakistane.
Nie je možné vyvodzovať všeobecné závery, či by nútený návrat Afgancov do ich krajiny pôvodu bol porušením právnych predpisov Spoločenstva, Európskeho dohovoru o základných právach alebo Charty základných práv Európskej únie. Rozhodnutie o každej žiadosti z hľadiska individuálnej situácie žiadateľa závisí od členského štátu, v ktorom bola žiadosť podaná. Pri skúmaní žiadostí sa členské štáty musia pozerať na príslušné osobitné individuálne okolnosti a tak určiť prípadnú potrebu ochrany v prípade každého žiadateľa.
To zahŕňa aj preskúmanie politických a humanitárno-bezpečnostných podmienok a stavu dodržiavania ľudských práv v Afganistane. Zahŕňa to preskúmanie jednak konkrétnej situácie v danej časti krajiny, z ktorej žiadateľ pochádza, jednak individuálnych okolností danej osoby, napríklad rodinnej situácie, jej aktivít v krajine pôvodu, ako aj iných osobitných znakov prispievajúcich k vyššej zraniteľnosti osoby.
Nie je možné vyvodiť všeobecné závery o potrebe ochrany v prípade afganských žiadateľov o azyl, ale zo štatistík vyplýva, že v posledných pár mesiacoch sa zvýšila miera jej priznania pre túto skupinu. V prvom polroku 2009 takmer 50 % afganských žiadateľov o azyl získalo v Európskej únii medzinárodnú ochranu v porovnaní s menej než 30 % v poslednom štvrťroku 2008.
Teraz prejdem k inej otázke: aké podmienky musia byť splnené pred prijatím rozhodnutia o operácii v prípade navracania? V mojom nedávnom vyhlásení k operácii návratu Afgancov do Kábulu, ktorú uskutočnilo Spojené kráľovstvo spoločne s Francúzskom, som naznačil, že členské štáty musia pred vrátením osoby do tretej krajiny, napríklad do Afganistanu, uplatniť tri predbežné opatrenia.
V prvom rade museli overiť, či daný prisťahovalec nechce požiadať o medzinárodnú ochranu. Po druhé, ak bola podaná žiadosť o medzinárodnú ochranu, musela byť podrobená dôkladnému individuálnemu preskúmaniu a musela byť zamietnutá na základe príslušného hodnotiaceho postupu. A po tretie, život prisťahovalca vráteného do krajiny pôvodu tam nesmie byť v ohrození.
Komisia požiadala o bližšie vysvetlenie okolností tejto operácie navrátenia do Afganistanu, ktorú uskutočnilo Francúzsko a Spojené kráľovstvo. Komisia však v súčasnosti nemá žiadne informácie svedčiace o tom, že dané osoby nespĺňali tri uvedené podmienky.
A čo takéto operácie navracania viacerých repatriovaných osôb, pokiaľ spis každej osoby bol posúdený individuálne?
Protokol č. 4 Európskeho dohovoru o ľudských právach a Charta základných práv Európskej únie zakazujú kolektívne vyhostenie, v zásade však neexistuje právna prekážka, ba ani námietka voči niekoľkým opatreniam navracania, ktoré sa vykonali individuálne, pričom sa realizovali spoločne, každé na základe samostatného rozhodnutia, napríklad pomocou toho istého letu, a nie je ani právna prekážka v tom, aby tieto operácie organizovalo niekoľko členských štátov spoločne.
Súčasný mandát organizácie Frontex už zabezpečuje operačnú spoluprácu v oblasti operácií v prípadoch spoločného navracania. Európska rada požiadala o posilnenie operačných právomocí agentúry Frontex, najmä o zváženie možnosti pravidelného prenájmu letov na vykonávanie týchto operácií. Tieto spoločné opatrenia by mali po logistickej stránke zefektívniť operácie v prípade navracania. Môže z nich vyplynúť aj niekoľko veľmi žiaducich prínosov v súvislosti s repatriáciou, ktorá vždy býva desivá.
Taktiež treba poznamenať, že hoci väčšina členských štátov zatiaľ netransponovala smernicu o návrate, Komisia ich vyzýva, aby v tomto čase zabezpečili, aby ich rozhodnutia o navracaní boli v súlade s pravidlami stanovenými touto smernicou. To znamená predovšetkým uprednostňovanie dobrovoľných návratov, zabezpečenie práva odvolať sa proti rozhodnutiam o navrátení a zohľadňovanie individuálnych potrieb zraniteľných osôb. Táto smernica o návrate ešte nenadobudla účinnosť. Bude to však už onedlho a dotknutým osobám umožní poskytnúť niektoré ďalšie záruky.
Toto sú - vážený pán predsedajúci, dámy a páni - odpovede, ktoré som chcel uviesť podľa európskych právnych predpisov. Pán Billström, samozrejme, vysvetlil v súvislosti so všetkými týmito problémami, že sa snažíme dosiahnuť rovnováhu medzi túžbou prichýliť všetkých prenasledovaných z politických dôvodov, ktorí si skutočne zaslúžia ochranu, a medzi potrebou uznať, že neexistuje dôvod akceptovať niektoré žiadosti. Vytvára sa tu teda krehká rovnováha, ktorú Komisia pozorne sleduje.
Toto som chcel Parlamentu povedať a vypočujem si, samozrejme, aj prejavy nasledujúce po tomto vyhlásení.
Véronique Mathieu
v mene skupiny PPE. - (FR) Vážený pán predsedajúci, Únia má povinnosť zabezpečiť dôstojné podmienky prijatia ľudí utekajúcich pred vojnou a prenasledovaním a ponúknuť im systémy medzinárodnej ochrany, ktoré sú v súlade s jej hodnotami.
Európska únia sa však už niekoľko rokov musí boriť s rôznorodými migračnými tokmi a sieťami obchodníkov, ktorí zneužívajú vnútroštátne azylové systémy s cieľom dosiahnuť vstup pre osoby nespĺňajúce podmienky potrebné na využitie týchto systémov.
Čo teda môžeme robiť? Táto otázka znie v každom našom členskom štáte. Faktom je, že absorpčná kapacita členských štátov má svoj limit. Systémy ochrany sa musia ponúknuť ľuďom, ktorí spĺňajú objektívne kritériá, a ak si chceme udržať našu tradíciu prijímania žiadateľov o azyl, musíme byť tvrdí v prípadoch, keď ide o zneužívanie týchto azylových postupov na prisťahovalectvo z ekonomických dôvodov.
Zároveň je dôležité zdôrazniť, že všetky krajiny, ktoré sú cieľom sietí nelegálneho prisťahovalectva s koreňmi v Afganistane a Iraku, uplatňujú opatrenia núteného návratu. Sú povinné tak postupovať. Stačí len spomenúť niekoľko členských štátov EÚ, ktoré v praxi uplatňujú takéto opatrenia, a to bez ohľadu na politické tlaky.
V rámci Únie už v tejto problematike nepanuje politická nezhoda a práve tento konsenzus umožní v blízkej budúcnosti vykonávať spoločné operácie navracania financované agentúrou Frontex. Túto iniciatívu ako spoločný nástroj riadenia migračných tokov treba len uvítať. Preto by som chcela upozorniť, že operácie v prípade skupinového navracania sú v zmysle judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva niečo úplne iné než hromadné vyhostenie.
Štrasburský súd zakazuje všetky opatrenia, ktoré zaväzujú cudzincov opustiť krajinu po skupinách, ale povoľuje prípady, keď sa po primeranom a objektívnom preskúmaní individuálnych okolností každého cudzinca toto opatrenie vykoná.
Medzinárodné a európske právne predpisy o utečencoch sú pomerne zložité na to, aby zabezpečili, že takéto postupy v prípade vyhostenia budú prísne regulované a v súlade so základnými zásadami ľudskej dôstojnosti.
Sylvie Guillaume
v mene skupiny S&D. - (FR) Vážený pán predsedajúci, rečníkov som pozorne počúvala, i tak by som sa však chcela zmieniť o niekoľkých nejasnostiach a obavách týkajúcich sa preberanej veci. Na to musím uviesť dva príklady z nedávnej doby.
V prvom ide o deportáciu 27 Afgancov do Kábulu, čo bolo súčasťou skupinovej deportácie, ktorú zorganizovalo Francúzsko a Spojené kráľovstvo. Chcela by som vedieť, či sa Komisia a Rada domnievajú, že Afganistan je krajina, kde je zaručená fyzická integrita deportovaných osôb.
Komisia nám práve povedala, že nedokáže zaručiť, či tieto deportácie boli vykonané po overení, že predmetné osoby nepožiadali o medzinárodnú ochranu, alebo skutočne v súlade s každou fázou postupu preskúmania ich žiadosti, ak existovala.
Druhý príklad sa týka deportácie Rómov z Nemecka, Belgicka a Rakúska do Kosova, s ktorým tieto krajiny uzavreli readmisné dohody napriek tomu, že úrad UNHCR vo svojich usmerneniach z 9. novembra zastáva názor, že - citujem - "Rómovia žijúci v akejkoľvek časti Kosova stále čelia vážnym obmedzeniam slobody pohybu a uplatňovania základných ľudských práv [...] a existujú správy o ohrození týchto komunít a fyzickom násilí voči nim".
V súvislosti s tým si dovolím požiadať o vysvetlenie troch bodov. Prečo sa tak nedostatočne uplatňuje článok 15 ods. c smernice z roku 2004 o priznaní azylu, ktorý udeľuje právo na doplnkovú ochranu osobám, ktoré čelia - citujem - "vážnemu a individuálnemu ohrozeniu [...] z dôvodu nediskriminačného násilia v situáciách medzinárodného alebo vnútroštátneho ozbrojeného konfliktu"?
Druhá otázka: Možno pokladať za dostatočnú myšlienku, že je legitímne deportovať osoby, ktoré sa nezákonne zdržiavajú na území EÚ, pretože nepožiadali o medzinárodnú ochranu - hoci vieme, že vzhľadom na nariadenie Dublin II veľa žiadateľov o azyl nepodá túto žiadosť v prvom štáte, do ktorého sa dostanú, pretože ich šanca uspieť v konaní je mizivá a podmienky prijímania sú odstrašujúce?
A napokon tretia otázka: Mali by členské štáty potvrdiť rozhodnutie Rady z 29. a 30. októbra o preskúmaní možnosti pravidelného spoločného prenajímania letov financovaných agentúrou Frontex na účely vrátenia a plánujú dohodnúť na európskej úrovni zoznam bezpečných krajín a promptne konať vo veci spoločného azylového systému, ktorý umožní zosúladenie podmienok preskúmania, priznania a uplatňovania postavenia utečenca na vyššej rovni?
Marielle De Sarnez
v mene skupiny ALDE. - (FR) Vážený pán predsedajúci, pán komisár, v prvom rade vás chcem informovať o smútku, ktorý pociťovalo mnoho Európanov, keď dva členské štáty EÚ 20. októbra zorganizovali nútený návrat afganských prisťahovalcov: troch z Francúzska a 24 zo Spojeného kráľovstva. Títo ľudia, ktorí opustili vojnou zmietanú krajinu, aby prišli do Európy, mysliac si, že by tu mohli nájsť útočisko a ochranu, boli vrátení do krajiny, ktorá je stále vo vojne a ich bezpečnosť tam sa nedá zaručiť nijakými prostriedkami.
Naša myšlienka ľudských práv je tak postavená na hlavu. A predstavte si moje prekvapenie o pár dní neskôr, keď som videla, že - určite tu existuje nejaká súvislosť - na európskom samite sa ustanovilo nielen organizovanie spoločných nájomných letov, ale aj ich financovanie - čo je nový trend - z európskeho rozpočtu!
Pán komisár, takúto Európu nemáme radi. Európa nie je na to, aby uzákoňovala postupy jednotlivých štátov, ktoré sú porušením ľudských práv. Zvaľovať vinu na Európu je príliš ľahké. Keď počujem napríklad francúzskeho ministra pre prisťahovalectvo vyhlasovať, že nútené návraty by sa mali vykonávať pod vlajkou Európy, môžem len povedať, že zakladatelia nevymysleli Európu na tento účel.
Požiadali ste Paríž a Londýn, aby sa uistili, že deportovaní Afganci skutočne dostali možnosť požiadať o azyl, že táto žiadosť bola zamietnutá a že v regióne, do ktorého boli vrátení, neboli ohrozené ich životy. Preto by som od vás chcela výslovné potvrdenie, že každá žiadosť o azyl bola skutočne individuálne preskúmaná.
Taktiež by som chcela vedieť, či Komisia považuje Afganistan za bezpečnú krajinu. Ak nie, chcela by som vedieť, či Komisia súhlasí s tým, že tento nútený návrat sa uskutočnil v rozpore s článkom 3 Ženevského dohovoru.
Som veľmi vďačná za akékoľvek vysvetlenie z vašej strany.
Hélène Flautre
Vážený pán predsedajúci, v prvom rade by som chcela povedať, že som veľmi rada, že dnes diskutujeme o tejto záležitosti, pretože je zrejmé, že vedúci predstavitelia štátov a predsedovia vlád očakávali, že deportácia nelegálnych migrantov z Európskej únie do Afganistanu prebehne bez nejakého rozruchu, ale nebolo to tak.
Nie je to tak z dvoch dôvodov: po prvé preto, lebo Európska komisia si vyžiadala informácie od vlády Spojeného kráľovstva aj francúzskej vlády, čo je dobré, a po druhé preto, lebo dnes máme rozpravu na túto tému.
Otázky už padli. Je Afganistan bezpečná krajina? Nuž, možno by sme sa mali opýtať pána Obamu, keďže práve rozhodol, že tam vyšle 34 000 vojakov. Žiadna armáda nedokáže zaručiť, že jej muži prežijú Afganistan, a my vraj máme zaručiť, že životy prisťahovalcov, ktorých sme poslali späť do tejto krajiny, nebudú v nebezpečenstve? Táto situácia je žart, ale ani úrad UNHCR sa k nemu nepridáva, keďže členským štátom vrelo odporučil, aby nepokračovali v deportáciách tohto druhu.
Po druhé, s hromadným vyhostením sa spája istá nejednoznačnosť. Každý - a predovšetkým ja - víta budúci záväzný charakter Charty základných práv. Článok 19 ods. 1: "Hromadné vyhostenie je zakázané."
Povedzte nám, či toto nie je hromadné vyhostenie? Pán Billström to elegantne vyjadril, keď nám povedal, že ide o rozumnú mobilizáciu prostriedkov. Čoskoro nám budú vnucované spoločné nájomné lety podobne, ako sa nám vnucuje spoločné využívanie automobilov na boj proti globálnemu otepľovaniu. Všetko má svoje hranice! A kde sú tie hranice?
Ako volená zástupkyňa z Pas-de-Calais, kde je veľa Afgancov - čo navyše viedlo aj k týmto deportáciám, ktoré vo Francúzsku organizoval pán Besson -, vám môžem povedať, že keď sa francúzska vláda rozhodne z komunikačných dôvodov usporiadať operáciu hromadného vrátenia a urobiť z nej mediálnu udalosť, v Pas-de-Calais dochádza k zatýkaniam: hromadným zatýkaniam, ktoré sú teda protizákonné, lebo sú diskriminačné.
Preto absolútne nemôžeme zaručiť, čo hovoríte, pán Barrot, a to konkrétne to, že ide o spoločnú operáciu pre ľudí, pri ktorých sa po individuálnom posúdení zistilo, že sú nelegálni migranti. Skutočne ide o prípad hromadného vyhostenia, lebo tu existovalo hromadné zatknutie.
Marie-Christine Vergiat
v mene skupiny GUE/NGL. - (FR) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, môžeme byť radi, že táto rozprava prebieha. Bojím sa však tých táranín, ktorými nás kŕmia. Prestaňme sa hrať so slovíčkami. Áno, hromadné vyhostenie sa naozaj uskutočnilo.
Európska únia sa veľmi hrdí tým, ako háji ľudské práva. Právo na azyl je jedným zo základných práv. Dnes však boli Afganci deportovaní do krajiny zmietanej vojnou - vojnou, do ktorej sú zapojené aj mnohé európske krajiny.
Mrzí ma to, pán Barrot, ale predmetné právne predpisy sú rovnako európskymi, ako aj vnútroštátnymi právnymi predpismi, takže neodkazujte na každú jednotlivú vnútroštátnu situáciu, prosím. Veľká časť takto vzniknutých situácií je dôsledkom smernice o návrate, ktorú ja radšej nazývam "smernicou hanby", lebo je to hanebná smernica, pokiaľ ide o obhajcov ľudských práv. Viete, že každá európska krajina pristupuje k žiadateľom o azyl inak, a práve z dôvodu týchto rozdielov Afganci nemôžu žiadať o azyl v dobrých podmienkach.
Preto sa pridávam ku všetkým otázkam mojich kolegov a dovolím si vás požiadať, aby ste zabezpečili individuálne posúdenie všetkých týchto politík, ak je to možné.
Christine De Veyrac
(FR) Vážený pán predsedajúci, chcela by som ponúknuť podporu spoločnej iniciatíve labouristickej vlády Spojeného kráľovstva a francúzskej vlády pri deportácii nezákonných afganských prisťahovalcov do ich vlasti.
Na rozdiel od toho, čo hovoria iní, týmto ľuďom naozaj boli zamietnuté žiadosti o politický azyl. Táto bilaterálna iniciatíva sa teraz musí rozšíriť aj na európskej úrovni. Tlak prisťahovalectva je problémom, ktorého sa musíme chopiť spoločne a pakt o prisťahovalectve a azyle prijatý pred niekoľkými mesiacmi za francúzskeho predsedníctva vychádza presne z tejto logiky. Teraz musíme ísť ešte ďalej, zoskupiť naše zdroje a organizovať spoločné letecké navrátenia financované organizáciou Frontex.
Rozhodnutie 27 krajín požiadať Komisiu o preštudovanie tejto problematiky je prvým krokom a dúfam, pán komisár, že Komisia tento návrh podporí, pretože verejnosť, a predovšetkým obyvatelia z radov legálnych prisťahovalcov očakávajú, že budeme potláčať nezákonné prisťahovalectvo.
Sari Essayah
(FI) Vážený pán predsedajúci, v súvislosti s definíciou utečenca v Ženevskom dohovore sa podmienky priznania azylu musia skúmať pre každého jednotlivca samostatne. Ako sme počuli v predchádzajúcom prejave, žiadosti o azyl boli spracované správne a kombinované operácie na navrátenie týchto osôb boli možné, pokiaľ tieto základné podmienky boli preskúmané samostatne pre každú osobu.
Parlament aj mňa znepokojuje jedna vec, a to, či bezpečnostná situácia v Afganistane je taká, že nevieme, či tam možno niekoho vrátiť. Táto situácia sa napríklad vo Fínsku vyriešila vydaním povolení na prechodný pobyt, hoci nebola naplnená osobná definícia postavenia utečenca, čiže azyl nebol priznaný. Nechceme totiž vracať ľudí do krajiny, kde je vojna. Bezpečnostná situácia v Afganistane je príliš nebezpečná na to, aby sme tam v súčasnosti kohokoľvek vracali. Keď sa však veci upokoja, títo ľudia budú vrátení.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Vážený pán predsedajúci, chcel by som začať nasledujúcou vecou - niekoľko rokov som pracoval na Ministerstve národnej obrany Poľskej republiky a v súvislosti s tým som veľakrát navštívil Afganistan, keďže tam slúži 2 000 poľských vojakov. Dráma situácie spočíva v tom, že na jednej strane sú tam ľudia, ktorí sú zúfalí, nevedia si poradiť v takej ťažkej situácii, lebo tam stále prebieha nejaká vojna. Na druhej strane sú tam ľudia, ktorí - a neváham to povedať - hrajú na obidve strany. Počas dňa podporujú tých, čo sú dnes pri moci, a v noci pomáhajú Talibanu. V spojitosti s tým chcem položiť nasledujúcu základnú otázku: máme nástroje a schopnosti vyhodnotiť skutočné úmysly a situáciu ľudí prichádzajúcich do Európy? Myslím si, že niektorí prichádzajú len preto, že nevidia inú cestu a sú zúfalí, ale môžu sa vyskytnúť aj jednotlivé prípady ľudí hrajúcich nielen na jednu stranu.
Franziska Keller
Vážený pán predsedajúci, časť diskusie sa mi zdala byť trošku zvláštna. Prečo sú u nás ľudia nezákonne? Sú tu nezákonne preto, lebo neexistuje legálny spôsob, ako by sa mohli dostať zo svojej vlasti, ktorá je vo vojne. Nie je spôsob, ako sa sem môžu legálne dostať, takže v podstate ani neprekvapuje, že sem prichádzajú nezákonne. Všetci vieme, aké je ťažké podať žiadosť o azyl a získať ho, keďže Ženevský dohovor je v tomto poriadne prísny a človek musí dokázať, že je osobne prenasledovaný, čo je, pochopiteľne, ťažké, ak unikáte pred vojnou. Teraz hovoríte, že len pre to, že ich žiadosť o azyl neprešla, ich máme poslať naspäť do Afganistanu, kde je vojna a nedá sa tam žiť, ľudia nedokážu prežiť, neexistuje tam spôsob zarobiť si na živobytie a kde, mimochodom, prebieha zúrivá vojna proti ženám. Už len z tohto posledného dôvodu by sa mal azyl priznať všetkým ženám, ktoré stadiaľ utekajú.
Chcela by som vyzvať všetky členské štáty a Komisiu, aby bojovali proti posielaniu týchto ľudí späť do Afganistanu.
Tobias Billström
Vážený pán predsedajúci, vážení poslanci, vážené poslankyne, ďakujem za početné zaujímavé príspevky k tejto rozprave. Rád by som začal pokusom o zhrnutie niekoľkých najdôležitejších zásad v tejto záležitosti. Začnem tým, čo spomínala pani Mathieuová v prvom bode o zmiešaných migračných tokoch. Naozaj je pravda, že do Európskej únie prichádzajú zmiešané migračné toky a keďže Únia nemá neobmedzenú kapacitu prijímať týchto ľudí, ako poznamenala pani Mathieuová, je dôležité vykonávať individuálne posúdenie zahŕňajúce prvok právnej istoty, aby sme vedeli určiť, komu by sa mala priznať ochrana v súlade s európskymi právnymi predpismi a medzinárodnými dohovormi. Komisia to monitoruje prostredníctvom smerníc, ktoré boli v Únii prijaté jednomyseľne.
To mi umožňuje hladko prejsť k názorom, ktoré vyjadrili pani Guillaumová a pani de Sarnezová, a to konkrétne, či Afganistan je krajinou, v ktorej možno zaručiť bezpečnosť jednotlivca. Nuž, áno, veď presne o tomto je celá rozprava! Práve to má vyjasniť a zaistiť individuálne preskúmanie. Účelom vytvorenia spoločného európskeho azylového systému je dosiahnuť tento cieľ. Myslím si, že pár rečníkov vo svojich prejavoch úplne prehliadlo túto skutočnosť, inak povedané to, že sa musíme snažiť dosiahnuť preskúmanie na báze právnej istoty s cieľom ozrejmiť, či "áno" znamená "áno" a "nie" znamená "nie". V prípade "nie" sa osoba musí vrátiť bez ohľadu na to, o akú krajinu ide - opakujem to, aby každý presne pochopil zámery predsedníctva. Ak sme zistili a overili, že osoba nepotrebuje zvláštnu ochranu, môžeme ju s čistým svedomím poslať späť do krajiny jej pôvodu. To, či sa to udeje koordinovane, ako hovoril pán komisár Barrot, formou letu s viacerými rôznymi osobami na palube, ktorých prípady boli individuálne preskúmané, alebo či pocestujú samostatne, je naozaj druhoradé. V tejto súvislosti je to len otázka logistiky:
Teraz prejdem k pani Kellerovej, ktorá vždy prispeje zaujímavými argumentmi k týmto veciam. Áno, aj ja si myslím, že otázka prístupu je komplikovaná. Je to ťažké, keď v súčasnosti máme systém, ktorý si v zásade vyžaduje prítomnosť osoby v Európskej únii, aby mohla požiadať o azyl, pričom to pre ňu nemusí byť práve najjednoduchšie dostať sa do Európskej únie, aby žiadosť mohla podať. A presne preto sme počas švédskeho predsedníctva presadzovali prácu na tvorbe spoločného európskeho systému presídľovania, ktorý umožní ponúknuť alternatívnu cestu, priechod do Európskej únie pre ľudí, ktorí ochranu potrebujú azda najviac, najzraniteľnejším osobám a ľuďom, ktorí nemajú finančné prostriedky na cestu do Európskej únie.
Dovolím si povedať, že ak by všetky členské štáty EÚ mohli poskytnúť toľko miest, koľko v súčasnosti poskytuje Švédsko - ročne máme 1 900 miest - vzhľadom na počet obyvateľstva, Európska únia by dokázala poskytnúť ročne 100 000 miest pre UNHCR, Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov. Významným strategickým krokom je schopnosť zatvoriť najhoršie utečenecké tábory na svete, postaviť sa a prejaviť solidaritu, ktorú by podľa nás Európska únia mala v predsedníctve prejavovať voči krajinám za našimi hranicami, kde sa v podstate nachádza väčšina utečencov sveta.
Jacques Barrot
Vážený pán predsedajúci, ďakujem všetkým rečníkom.
Najväčšie ťažkosti nám spôsobuje to, čo pani Mathieuová označuje ako zmiešané toky, keď máme prisťahovalcov prichádzajúcich z ekonomických dôvodov a dôvodov prostredia, a zároveň ľudí, ktorí sú prenasledovaní a majú nárok na medzinárodnú ochranu alebo doplnkovú ochranu. V tomto spočíva ťažkosť a toto treba jednoznačne pochopiť, ak sa tieto problémy majú riešiť. Je to veľmi, veľmi ťažké.
V prvom rade chcem reagovať. Prečítam pár prvkov francúzskej reakcie - nemôžem odpovedať na všetko, keďže ste sa ma pýtali na túto vec. Z francúzskej reakcie prečítam nasledujúce:
"Zainteresované strany, ktoré z vlastnej vôle nepodali žiadosť o azyl, boli vypočuté ako nezákonní prisťahovalci a úradne zadržané pod kontrolou magistrátu pre väzbu a prepúšťanie.
Každá osoba bola informovaná v jazyku jej pôvodu o práve odvolať sa pred správnym úradom, o rozhodnutí o deportácii do Afganistanu a práve požiadať o azyl na Francúzskom úrade pre ochranu utečencov a osoby bez štátnej príslušnosti (OFPRA), alebo využiť opatrenie dobrovoľného návratu, uplatňované spoločne s Medzinárodnou organizáciou pre migráciu.
Z týchto utečencov len jeden požiadal o azyl a odvolal sa na správny úrad. Žiadosti ďalších dvoch preskúmal úrad OFPRA, na ktorom boli vypočutí v prítomnosti tlmočníka. Počas výsluchu pred správnym súdom mali možnosť vysvetliť s pomocou advokáta a v prítomnosti tlmočníka riziká, ktorým by podľa ich názoru čelili, ak by boli vrátení do krajiny pôvodu.
Hoci úrad OFPRA priznal postavenie utečenca alebo doplnkovú ochranu niekoľkým štátnym príslušníkom Afganistanu, ktorí za podobných okolností požiadali o ochranu, v predmetnom prípade dospel k názoru, že neexistujú vážne ani známe dôvody domnievať sa, že tieto osoby by čelili skutočnému riziku prenasledovania alebo vážneho ohrozenia svojho života alebo svojej osoby, ak by boli deportované."
Dostali sme aj odpoveď vlády Spojeného kráľovstva. Skutočne som vykonal to, čo mi káže svedomie a povinnosť, pýtali sme sa členských štátov.
Zároveň by som chcel povedať toľko, že čo sa týka myšlienky bezpečnej krajiny, máme sudcovské právo Súdneho dvora a Európskeho súdu pre ľudské práva, v ktorej sa hovorí, že samotná skutočnosť, že osoba pochádza z nepokojnej krajiny alebo regiónu, nepostačuje na zdôvodnenie absolútnej ochrany pred deportáciou ani práva na doplnkovú ochranu okrem výnimočných prípadov, keď je miera celkového násilia taká vysoká, že každý je v skutočnom nebezpečenstve ohrozenia života alebo svojej osoby len preto, že sa nachádza v danej krajine alebo regióne. Je pravda, že v danom prípade neboli uvedené tieto výnimočné okolnosti.
Vzhľadom na uvedené by som chcel reagovať aj na otázku skupinových letov. Treba povedať, že agentúra Frontex už uskutočnila organizované skupinové lety a čiastočne ich aj financovala. Myslím si, že toto treba skutočne povedať. Tieto lety sa vykonali v roku 2008 a 2009, nejde teda o žiadnu novinku. Agentúra Frontex sa snaží - a som presvedčený, že jej riaditeľovi sa darí - zabezpečiť, aby sa skupinové repatriácie uskutočňovali v dôstojných podmienkach. Riaditeľ agentúry Frontex mi nedávno povedal, že si všimol, že v Rakúsku je ombudsman, ktorý osobitne monitoroval podmienky, za akých tieto návraty prebiehali.
Zároveň dúfame, že si vybudujeme skúsenosti, ako zabezpečiť, aby tieto osoby v prípade deportácie - po overení, či nespadajú do definície osôb oprávnených na medzinárodnú ochranu alebo doplnkovú ochranu - boli prijaté v krajine pôvodu v dôstojných podmienkach. Práve tento bod v súčasnosti skúmame na žiadosť Európskej rady. Myšlienku nútených leteckých návratov sme naozaj nevymysleli bez poskytnutia záruk dodržiavania ľudských práv.
Chcel by som vám predovšetkým pripomenúť a poďakovať pánovi Billströmovi a švédskemu predsedníctvu, ktoré nám veľmi pomohlo, že na jar sme začali predkladať texty, ktoré nám pomôžu prejsť k azylovej Európe. Máme text o podmienkach prijímania, preskúmali sme dublinský problém, ktorý pani De Sarnezová oprávnene spomenula, v podstate sme otvorili otázku prispôsobenia dublinského nariadenia tak, aby niekedy nešlo proti záujmom zraniteľných osôb, a to najmä detí, a schválili sme zásadu zavedenia istých výnimiek z dublinského nariadenia.
Dňa 21. októbra Komisia prijala dva ďalšie dôležité texty: jeden text smernice o priznaní azylu a druhý text smernice o azylovom konaní. V tomto novom návrhu smernice o azylovom konaní sa snažíme ustanoviť skutočne objektívne kritériá, ktoré sú všade rovnaké. Od podporného úradu budeme potrebovať, aby osobitne overil, či tieto postupy sú viac-menej rovnaké v celej Európe, aby sa táto azylová Európa mohla konečne stať realitou.
Chcel by som poďakovať švédskemu predsedníctvu. Podľa mňa vykonalo kus dobrej práce, keď Rade predložilo tieto texty, k ich prijatiu však ešte vedie dlhá cesta. Máme aj isté problémy. Robím všetko, čo je v mojej moci, a snažím sa vybudovať a rozbehnúť túto azylovú Európu s pomocou švédskeho predsedníctva, ktoré ide príkladom - pán Billström navyše poukázal na to, ako veľmi sa jeho krajina môže brať v Európe za príklad. Aj čo sa týka tohto problému, členské štáty prejavujú viac solidarity pri prijímaní utečencov a zaručovaní ich ochrany. Musia to tak začať robiť všetky krajiny. To sme ešte nedosiahli. Ešte stále existujú krajiny, ktoré neprijímajú utečencov.
To je všetko, čo som chcel povedať. Som si vedomý, že som neodpovedal na každú otázku. Môžem vám povedať len toľko, že my v Komisii napriek všetkému robíme všetko možné pre vynútenie dodržiavania európskych právnych predpisov, a povedal by som, že ešte viac pre vynútenie dodržiavania európskych hodnôt.
Predsedajúci
Týmto uzatváram tento bod rokovania.
