
Staes
Fru talman och kolleger! Jag har här en tidningsintervju som jag skulle vilja läsa upp ett stycke ur. Det står: "Jag är inte överens med konferensen om slaveri i Durban. Den bygger på känslan av att vara offer hos människor som redan har känslan av att dra det kortaste strået. Jag är inte nöjd", står det också i tidningsintervjun, "med hela den där konferensen i Durban, oräknat det sätt på vilket Mellanöstern behandlades och att en sådan person som Castro där hyllades, visar att vi har att göra med en västfientlig sammankomst". Fru talman, det är inte mina ord, det är en EU-kommissionärs ord, det är Bolkesteins ord. I går kväll berättade min gruppordförande för mig att Nielson på grund av olyckliga uttalanden om antiamerikansk imperialism måste komma och rättfärdiga sig inför talmanskonferensen. Vore det inte mer än rätt att ni som talman för talmanskonferensen även bjuder in Bolkestein att uttala sig inför talmanskonferensen angående detta mycket olyckliga och väldigt farliga uttalande i en tid då vi i västvärlden måste bekämpa terrorismen tillsammans med den islamiska världen.

Talmannen
Herr Staes! Jag kan bekräfta att Nielson kommer till talmanskonferensen, och vi kommer att beakta ert förslag.

Paasilinna
Herr talman! Jag vill fästa uppmärksamhet vid att det finska programmet har fallit bort ur parlamentets TV-nät. Vi har förundrats över vad det kan bero på, men vi har inte fått någon förklaring till det. Det kommer alltså inga program från Finland, medan det från vissa medlemsländer finns till och med tre och fyra kanaler. Jag ber talmannen uppmana de behöriga instanserna att rätta till detta, eftersom det särskilt i dessa kristider är konstigt att man utan förklaringar stryker en medlemsstats programsignal från TV-näten.

Talmannen
Herr Paasilinna! Tyvärr har Banotti ännu inte kommit, vilket är högst ovanligt. Jag vidarebefordrar mycket gärna ert beklagande till henne. Hon kommer genast att se vad som kan göras.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Förstainstansrätten har förkastat den talan som väcktes av Europaparlamentets ledamöter, av Front national och av Lista Bonino mot Europaparlamentets akt av den 14 september 1999, där man konstaterade att Tekniska gruppen för oberoende ledamöter inte existerade. Enligt domslutet i domen förenas målen vad avser dom i målen, och talan förkastas. De kärande i varje mål skall stå för sina egna och parlamentets kostnader, vilket i mål 222/99 även gäller de utgifter som hänför sig till det intermistiska förfarandet. Domen offentliggjordes i Luxemburg den 2 oktober 2001. Jag kan följaktligen meddela er att det beslut om uppskjutande av verkställighet som fattades av ordföranden för Förstainstansrätten den 25 november 1999 - enligt det interimistiska förfarandet - upphörde att gälla från och med det att domen avkunnades, dvs. den 2 oktober 2001, i enlighet med artikel 107.3 i Förstainstansrättens arbetsordning. Parlamentets akt av den 14 september 1999, i vilken man konstaterar att TDI-gruppen inte existerar, är således återigen till alla delar tillämplig.
Jag ger givetvis ordet till Dell'Alba.

Dell'Alba
Fru talman, kära kolleger! De 18 ledamöterna i TDI-gruppen noterar Förstainstansrättens dom av den 2 oktober. De vill betona att denna dom kan sägas vara en motsats till det beslut som fattades av ordföranden i samma rätt och som den 25 november 1999 gav oss rätt genom att uppmana parlamentet att erkänna vår grupps legitima existens. Därför säger det sig självt att vi kommer att överklaga gårdagens beslut och självklart begära att domens verkställighet skall uppskjutas.
Fru talman! För att undvika missförstånd vill jag i det här sammanhanget be er att rådgöra med rättstjänsten innan ni vidtar ytterligare åtgärder, för att fastställa vilka följder ett uppskjutande skulle få, något som vi kommer att begära och som vi har rätt att begära av rätten.
Samtidigt skulle jag vilja uppmärksamma kollegerna på två viktiga delar i gårdagens dom. Det första är att vår talan är fullt tillåtlig och att ledamöterna följaktligen är i sin fulla rätt att begära rättslig prövning av Europaparlamentets akter, såsom den akt vi nu diskuterar. Detta var dock inte parlamentets uppfattning, eftersom man begärde att talan skulle förklaras otillåtlig.
Det andra är att Förstainstansrätten flera gånger erkänner att parlamentets ledamöter behandlas olika. Detta framhålls framför allt i punkterna 201 och 57 i domen från i går. Jag skall inte citera dem, utan endast påpeka att rätten förklarar att det åligger parlamentet att komma till rätta med dessa skillnader, inom ramen för dess befogenheter i fråga om intern organisation.
Herr Corbett! Eftersom ert förslag till betänkande om en reform av artiklarna 29 och 30 - vilket syftar till att få bukt med dessa skillnader - ännu inte har antagits efter mer än ett år, kommer vi att fortsätta vår kamp; vi kommer att vara vaksamma och göra allt som står i vår makt för att se till att kampen för att avskaffa dessa skillnader fortsätter och inte slutar med gårdagens dom.

Corbett
Fru talman! Parlamentets seger i Förstainstansrätten gläder mig mycket. Den bekräftar att vi fattade rätt beslut. Dell'Alba gör emellertid också rätt som fäster uppmärksamheten på det faktum att vi måste se till att vår arbetsordning inte leder till bristande jämlikhet eller till diskriminering. Det var syftet med betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor, som vi har låtit vila i avvaktan på rättens utslag.
Kanske är det nu dags att lägga fram detta betänkande i plenum, men om utslaget skulle överklagas och om - även om jag personligen tvivlar på detta - EG-domstolen skulle upphäva verkningarna av Förstainstansrättens beslut till dess de själva meddelar dom, skulle det försätta oss i en svår situation när det gäller betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor. Personligen tvivlar jag på att EG-domstolen skulle ge ett sådant påbud med upphävande verkan, och vi kan i så fall omedelbart gripa oss an med att undersöka den bristande jämlikhet som en del personer kan känna att vår arbetsordning ger upphov till. Jag är säker på att mitt betänkande skulle bidra till att lugna folk.

Talmannen
Herr Corbett! Jag kan säga följande till er och Dell'Alba: om det skulle inkomma ett överklagande kommer jag i samarbete med rättstjänsten att mycket noggrant undersöka huruvida detta överklagande bör leda till att verkställigheten skall uppskjutas eller inte. Vi kommer att undersöka detta med största noggrannhet.

Bonde
Fru talman! Domen är mycket tydlig, men i ett rättssamhälle måste det naturligtvis vara så att man har rätt till ett överklagande, och att påföljderna inte verkställs förrän den högsta instansen har kommit fram till sin slutsats. Domen är också mycket tydlig när det gäller parlamentets skyldigheter. Det sägs även uttryckligen i skäl 157 att det "åligger parlamentet att med respekt för de interna förfarandena undersöka om samtliga skillnader i behandling av de två kategorier av ledamöter, som följer av ovan nämnda interna bestämmelser, är nödvändiga och således objektivt berättigade" (icke-officiell översättning). Det är en klar fingervisning om att vi skall gå igenom våra regler för att se om de är diskriminerande.
Jag anser att det måste finnas helt lika möjligheter för alla parlamentets ledamöter, även för politiska enheter som exempelvis det radikala italienska partiet. De skall naturligtvis ha samma politiska rättigheter som de politiska grupperna, frånsett en del specifika grupprättigheter. Man måste gå igenom reglerna kritiskt och se till att politiska enheter har samma möjligheter att arbeta i parlamentet. Därför vill jag uppmana er, fru talman, att be rättstjänsten om att noga gå igenom domen för att se hur vi skall kunna förbättra reglerna för att kunna garantera fullständig likhet. När utredningen är klar bör domen tas upp på talmanskonferensens nästkommande sammanträde så att vi kan diskutera en rad åtgärder för grupplösa och mindre politiska enheter, som inte är stora nog att bilda en grupp. På så sätt kan vi uppnå en rättvis behandling av ledamöterna.

Ilgenfritz
Fru talman! På förekommen anledning vill jag upplysa om att den grupp elever som jag hade inbjudit denna vecka - närmare bestämt i morgon - har avbokat sitt besök. Jag har dock fått höra att detta inte gäller enbart min grupp, utan att runt 50 procent av de inbjudna grupperna har avbokat sina besök denna vecka. Eleverna i fråga, respektive deras föräldrar, fruktar att säkerhetsarrangemangen här i kammaren är otillräckliga och att barnen utsätter sig för risker om de besöker parlamentet. Därför vill jag uppmana er att gå ut med en omfattande information till allmänheten om att säkerhetsåtgärderna är tillräckliga. Om detta inte är möjligt bör man överväga om det finns skäl att skjuta upp besök generellt. Personligen har jag ännu ett önskemål: Jag skulle uppskatta om de medel, som inte tas i anspråk i och med att besöken nu avbokas, i stället för att gå förlorade skulle reserveras för framtida besök, så att de grupper som av förklarliga skäl inte vill besöka parlamentet i nuläget kan ta igen detta vid ett senare tillfälle.

Talmannen
Vi har ett möte i presidiet i kväll, där jag kommer att lägga fram ert förslag.

Wuermeling
Fru talman! Vår partigrupp uttalade sig mycket entydigt i fråga om partigruppsbildningen redan i samband med konstitutionen av parlamentet. Det gläder oss att vår rättsuppfattning nu har bekräftats. Jag vill haka på några kollegers uttalanden och ännu en gång understryka att vår arbetsordning, som har beslutats av detta parlament, gör tydlig skillnad mellan ledamöter som tillhör en partigrupp och koncentrerar sina rättigheter dit och sådana som inte tillhör någon partigrupp.
Det är självklart att grupplösa ledamöter inte får diskrimineras, men detta betyder inte att de som enskilda ledamöter behandlas identiskt med partigrupperna. I artikel 30 i arbetsordningen sägs uttryckligen att ledamöter som inte tillhör en partigrupp visserligen har ett sekretariat till sitt förfogande, men att det i övrigt är ordförandegruppen som bestämmer i detaljfrågorna. Sådant är nu rättsläget enligt domstolens dom i första instans, och det är detta som skall ligga till grund för förfarandena under de kommande månaderna.

 

Europeiska rådets extra möte - Bryssel den 21 september 2001 - Förberedelser inför Europeiska rådets möte i Gent
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om Europeiska rådets extra möte den 21 september i Bryssel och om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Gent.
Jag vill välkomna rådets tjänstgörande ordförande, minister Michel, och ger honom genast ordet.

Michel
. (NL) Fru talman, mina damer och herrar! Jag insisterade på att så snabbt som möjligt informera er om vad som skedde vid det extra Europeiska råd som hölls den 21 september med Europeiska unionens stats- och regeringschefer.
Jag tycker det är viktigt att engagera er, parlamentsledamöter, i Europeiska unionens samtal och beslut. En hållning som vi för övrigt antagit redan sedan början av de tragiska händelserna. Som ni vet så har Europeiska rådet träffats för att analysera det internationella läget efter terroristattackerna och ge de impulser som behövs angående EU:s agerande.
Diskussionerna ledde snabbt fram till att enhälliga slutsatser drogs och den texten offentliggjordes redan på kvällen den 21 september. Jag tänker därför inte heller läsa upp hela innehållet men jag vill dock gärna betona de viktigaste punkterna.
För det första vill jag uttrycka ordförandeskapets stora tillfredsställelse över Europeiska unionens beslut att göra kampen mot terrorismen till en prioritet och över dess beslutsamma avsikt att under alla förhållanden agera gemensamt. Det terroristiska hotet är en prövning för den europeiska konstruktionen. Med den enighet som kunde konstateras på Europeiska rådet, diskussionernas kvalitet, och de allomfattande och konkreta åtgärder som beslutades har unionen bevisat att den klarar den här utmaningen.
Det extra rådsmötet har gjort det möjligt för unionen att föra fram olika viktiga budskap. Det första budskapet handlar om solidaritet och samarbete med Förenta staterna. Europeiska unionen delar samma värden som Förenta staterna, nämligen ett öppet, demokratiskt och multikulturellt samhälle. Unionen skall stödja Förenta staterna att ställa de ansvariga för de här barbariska dåden och de medskyldiga, inför rätta och bestraffa dem.
Vi anser att det är berättigat med ett målinriktat amerikanskt svar inom ramen för säkerhetsrådets resolution 1368. Vi är beredda att - varje medlemsstat enligt sina egna medel - engagera oss i det avseendet. Vi får dock inte underskatta allvaret i detta gissel. För att få slut på det, måste vi kunna stödja oss på en bred koalition i Förenta nationernas regi. Den koalitionen skall särskilt omfatta kandidatländerna, Ryska federationen och våra partnerländer i den arabiska världen.
Det andra budskap som Europeiska unionen vill framföra till rådet är dess konkreta engagemang i kampen mot terrorismen via en handlingsplan som omfattar fem sorters åtgärder. Den första serien åtgärder är inriktad på att förstärka det nödvändiga polisiära och rättsliga samarbetet. I det sammanhanget måste det utarbetas en gemensam definition av terrorism, två målsättningar som fastställts av Europeiska rådet. Europeiska rådet har också fattat ett mycket konkret beslut om att vidta åtgärder för att tydligt identifiera terrorister och de organisationer som stöder dessa i avsikt att upprätta en förteckning över terroristiska organisationer. I det sammanhanget kommer Europols funktion och samarbetet med USA att förstärkas.
Den andra serien åtgärder i handlingsplanen, som i mina ögon dessutom är mycket viktig, rör utvecklingen av internationella rättsliga instrument. Det finns ett antal instrument som kan utnyttjas, och precis som Indien föreslår vore det utan tvekan värdefullt att studera idén om en allmän konvention mot internationell terrorism.
En tredje serie åtgärder som Europeiska unionen vill arbeta på är de som rör finansieringen av terrorism. I det sammanhanget kommer man även att göra konkreta insatser på unionsnivå, framför allt i fråga om penningtvätt och frysning av tillgångar. Den fjärde serien åtgärder rör luftfartssäkerhet. Unionens avsikt är att snabbt arbeta på en rad tekniska och konkreta åtgärder, t.ex. i fråga om bagagekontroll och teknisk utbildning för besättningar.
Jag vill slutligen uppmärksamma er på den femte serien åtgärder, som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i sin helhet. Här betonas kravet på att samordna unionens globala insatser: tanken är att förstärka den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken med siktet inställt på att integrera kampen mot terrorism. Detta innebär också att man bör göra en systematisk omvärdering av Europeiska unionens förbindelser med tredjeland mot bakgrund av det stöd som dessa länder eventuellt ger terrorismen.
På medellång och lång sikt kräver kampen mot terrorism också att unionen förstärker sin förebyggande politik och engagerar sig mer i arbetet med att stabilisera regionala konflikter. I det sammanhanget avser Europeiska unionen att stärka sin roll, med hjälp av Förenta staterna, Ryssland och sina partner bland de arabiska länderna, för att verka för en varaktig lösning på konflikten i Mellanöstern.
Att utveckla den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken skulle också ge varaktiga effekter. Dessa politikområden bör inte användas som vedergällningsmedel, utan snarare som ett redskap för förebyggande arbete. Konfliktförebyggande insatser förutsätter också att Europeiska unionen osvikligen engagerar sig för att samtliga länder integreras i ett hållbart internationellt system för säkerhet och välstånd.
Till sist bör vi ägna en särskild uppmärksamhet åt problemen med flyktingströmmarna. På den punkten kommer kommissionen att ge förslag till stödprojekt för afghanska flyktingar i angränsande länder.
Europeiska rådets sista budskap är slutligen att de europeiska länderna och marknaderna bör lugnas i ekonomiskt hänseende - med hjälp av slutsatserna från Europeiska rådets samtidiga informella möte i Liège - och att man bör framhålla den positiva funktion som euron kan fylla i det nuvarande ekonomiska sammanhanget. Mina damer och herrar! Så lyder Europeiska rådets budskap från den 21 september. Sammanfattningsvis skulle jag möjligen vilja tillföra två synpunkter.
Den första synpunkten: den kris som uppstod efter attentaten i New York och Washington har gett det europeiska enandet en ny drivkraft, som så ofta i en krissituation. Europeiska rådets extra möte den 21 september gav oss tillfälle att fatta konkreta beslut och ge prov på ett verkligt europeiskt "leadership". Det belgiska ordförandeskapet kommer att se till att dessa åtaganden följs upp, framför allt vid det kommande mötet i rådet (allmänna frågor) i oktober och vid Europeiska rådets möte i Gent.
Den andra synpunkten: prioriteringen av kampen mot terrorism får inte avleda oss från andra viktiga projekt för det europeiska bygget. Jag skulle här vilja bekräfta att det belgiska ordförandeskapet kommer att följa sitt program när det gäller förberedelserna inför eurons införande, förhandlingarna inför utvidgningen och genomförandet av den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Jag skulle nu vilja komma in på förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Gent.
Vid det informella mötet med stats- och regeringschefer den 19 oktober i Gent kommer följande ämnen att behandlas: de tre ämnen som det belgiska ordförandeskapet redan hade planerat, nämligen: euron, Europeiska unionens utvidgning och uttalandet i Laken angående Europas framtid. Med tanke på de internationella händelserna kommer antagligen ett fjärde ämne att tillkomma, nämligen kampen mot terrorismen.
När det gäller införandet av euron i tolv medlemsstater från och med den 1 januari 2002 kommer Ekofin-rådets ordförande, minister Reynders, ansvarige kommissionären, Solbes, och Europeiska centralbankens chef, Wim Duisenberg, att lägga fram en rapport om det exakta läget när det gäller förberedelserna i medlemsstaterna. Stats- och regeringscheferna får på det sättet möjlighet att ändra förberedelserna om och där det behövs. De får också möjlighet att diskutera några mer politiska aspekter av europroblematiken, såsom frågan om användningen av euro i kandidatländerna.
När det gäller förberedelserna för Laeken-förklaringen kommer rådets ordförande (allmänna frågor) att rapportera om de samtal som utrikesministrarna hittills fört i den här frågan. Betoningen skall närmare bestämt läggas på det som redan åstadkommits av det belgiska ordförandeskapet. Det regelverket gäller framför allt inrättandet av ett konvent som nyskapande instrument för förberedelserna av regeringskonferensen år 2004.
Vid rådet (allmänna frågor) den 8 och 9 oktober i Luxemburg hoppas det belgiska ordförandeskapet kunna befästa dessa framsteg och komplettera dem med framgångar med avseende på ytterligare två aspekter. Kandidatländernas ställning i konventet och anordnandet av ett civilt forum.
Dessutom eftersträvar ordförandeskapet en överenskommelse om det bästa sättet att bestämma konventets mandat. Ordförandeskapet föredrar en utveckling eller omformulering av de fyra frågor som anges i Niceförklaringen, naturligtvis med målsättningen att åstadkomma ett mer omfattande program.
Vid rådet (allmänna frågor) den 8 oktober kommer ordförandeskapet samtidigt att ge inledande information till medlemsstaterna angående en möjlig struktur för Laeken-förklaringen. Med utgångspunkt från förberedelserna i rådet (allmänna frågor) måste det vidare vara möjligt att i Gent fortsätta de etappvisa förberedelserna av Laeken-förklaringen och eventuellt gå ännu längre. Det skulle till exempel vara nyttigt och önskvärt för ordförandeskapet att under de kommande veckorna övertyga de övriga medlemsstaterna om att Laeken-förklaringen inte får inskränkas till enbart förfarandefrågor, för det andra att ange typen av innehållskomplement som önskas, för det tredje att övertyga de övriga medlemsstaterna om att det här tillvägagångssättet med avseende på innehållet inte behöver innebära några särskilda svårigheter.
Jag skulle faktiskt vilja utnyttja detta tillfälle för att lugna alla dem som har uttryckt en rädsla i fråga om ordförandeskapets strategi.
Uppgiften, såsom vi ser på den, medför inte oövervinneliga svårigheter. Den har t.o.m. flera fördelar. Frågan om huruvida man bör hålla sig till de fyra strecksatserna i Nice-förklaringen eller inte verkar vara ett skenproblem. Utformningen av denna förklaring öppnar för möjligheten att bredda debatten utifrån de fyra noterade frågorna. Dessutom är det svårt att se vad som skulle förhindra konventet att ta upp motu proprio vilken fråga som helst, som anses vara värdefull att behandla. Alltsedan Genval har det stått klart att man i Laeken-förklaringen kommer att begränsas till att ställa frågor, utan att nödvändigtvis behöva ge svar. Konventets resultat kommer att läggas fram i form av alternativ, vilket bör lugna alla dem som fruktar att se sig tvingade till något.
Om syftet med denna uppgift - en uppgift som alla kom överens om - är att ställa bra frågor, är det helt legitimt att formulera dem på ett så fullständigt, tydligt och relevant sätt som möjligt, för att optimera konventets framtida arbete.
När det gäller utvidgningen av Europeiska unionen kommer Europeiska rådet att få en rapport från Europeiska kommissionen, på ordförandeskapets begäran, om hur strategin på det här området konkret genomförs. Denna rapport kommer att finnas tillgänglig så snart den har antagits av kollegiet. Vad det handlar om är att kontrollera huruvida färdplanen följs, den plan som antogs av Europeiska rådet i Nice och bekräftades av Europeiska rådet i Göteborg såsom en allmän ram för förhandlingarna.
Jag vill slutligen påpeka att ordförandeskapet inte har för avsikt att utarbeta skriftliga slutsatser från detta möte mellan stats- och regeringscheferna.

Talmannen
Jag tackar rådets tjänstgörande ordförande.
Jag ger genast ordet till kommissionär Michel Barnier, som skall tala å kommissionens vägnar.

Barnier
. (FR) Fru talman, herr minister, mina damer och herrar ledamöter! Å kommissionens och dess ordförandes vägnar - Romano Prodi var i dag tvungen att vara kvar i Bryssel för Europeiska unionens och Rysslands toppmöte - vill jag i min tur givetvis ta upp det senaste extra mötet i Bryssel och de möjligheter som öppnas med förberedelserna inför toppmötet i Gent.
Innan jag tar upp de tre frågor som minister Michel själv framhöll och som kommer att stå på programmet vid rådets möte i Gent, vill jag ta mig friheten att i min tur säga ett par ord om Europeiska rådets extra möte som hölls den 24 september, efter de tragiska attentaten i New York City och Washington.
Som ni vet var detta möte framför allt ett tillfälle för att enhälligt uttrycka våra gemensamma känslor och solidaritet med det amerikanska folket. Men förutom och samtidigt som vi gav uttryck för dessa känslor och denna solidaritet vill jag upprepa vår övertygelse, hela kollegiets övertygelse om att kampen mot terrorism inte är och inte får vara en konflikt mellan civilisationer. Den är tvärtom en kamp som vi för tillsammans, som jämbördiga partner, alla nationer i världen mot de krafter som vill förstöra dem utan hänsyn till människors liv och utan någon som helst respekt för de värderingar som förenar människor tvärs över gränser, tvärs över kulturer. Det är kring denna syn på människan och världen som Europeiska unionens insatser kommer att organiseras. På det sättet kommer vår kollektiva och världsomspännande kamp att nå sitt mål.
Vid detta extra möte fastställde Europeiska unionen huvudlinjerna för ett gemensamt svar på terroristhotet, ett hot som vissa av medlemsstaterna tyvärr är väl förtrogna med och som stats- och regeringscheferna nu vill motverka tillsammans med alla tillgängliga medel.
Vid det informella mötet i Gent kommer kommissionen att redogöra för utvecklingen av den ekonomiska situationen och, på ett mera allmänt plan, om de olika åtgärder som planerades den 21 september av Europeiska rådet. Europeiska rådets möte i Laeken blir ett tillfälle att göra en grundligare summering av den operativa aspekten.
Under de kommande månaderna måste Europeiska unionen bevisa att den har förmåga att organisera, agera, snabbt reagera och självklart respektera de grundläggande friheterna, eftersom en situation av detta slag återigen tvingar oss att söka förena frihet och säkerhet. Bland de mest brådskande åtgärderna, som framför allt min kollega Vitorino arbetar på, vill jag här nämna införandet av en europeisk häktningsorder, som skall ersätta de nu gällande förfarandena för utlämning, samt antagandet av en gemensam definition av terrorism. Vid Europeiska rådets extra möte uttrycktes en önskan om att genomföra alla de åtgärder som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Tammerfors i oktober 1999.
Med utgångspunkt i samma bestämda föresats fick ni i går, fru talman, kommissionens förslag till gemenskapens förordning, som skall göra det möjligt att frysa tillgångar för personer eller organisationer som kan ha kopplingar till terrorism.
Vid Europeiska rådets möte i Laeken finns det således anledning att noggrant utvärdera hur långt vi har kommit i genomförandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, som vi fattade beslut om i Tammerfors. Flera etapper föregår detta möte, vilket gör att Europaparlamentet och rådet kan göra ett antal första framsteg. I oktober månad kommer kommissionen att presentera en resultattavla för det gångna halvåret, som vi utarbetar för att ansvara för uppföljningen av Tammerfors.
Mina damer och herrar ledamöter! Ingen får missta sig: I dessa frågor, precis som när det gäller de andra åtgärder som aviserades i Bryssel den 21 september, vilka rör finansieringen av terrorism - som jag nyss talade om - situationen inom flygtrafiken och det stöd som vi måste ge de afghanska flyktingarna, har Europeiska unionen en skyldighet att uppnå resultat, framför allt inför de europeiska folken, som förväntar sig sådana framsteg. Jag vill här upprepa min övertygelse om att det mest effektiva sättet att täcka det s.k. demokratiska underskottet är att besvara medborgarnas förväntningar och låta våra ord övergå till handling.
Jag skall nu gå in på rådets nästa informella möte i Gent och den första fråga som står på dagordningen, nämligen den stora utmaningen euron och införandet av sedlar och mynt i euro. Om knappt tre månader kommer euron att anta materiell form. Det är mycket viktigt att vi nu hela tiden och överallt framhåller varför en majoritet av Europeiska unionens medlemsstater har beslutat sig för att ha en gemensam valuta. Som ett politiskt och ekonomiskt projekt står Ekonomiska och monetära unionen sedan mer än tre år tillbaka för inflationskontroll och stadig tillväxt. Euron kommer att ge Europeiska unionen ett bättre skydd mot yttre ekonomiska chocker och internationella finanskriser. Det är nu tid att även påminna om detta. Det är något vi har uppnått och som alla kan inse betydelsen av. När euron används till vardags kommer personer, privatpersoner och företag, att gagnas av tydligare priser, enklare handelsutbyten och bättre investeringsmöjligheter. Det blir lättare att inse innebörden av en inre marknad där det finns nästan 400 miljoner invånare och konsumenter, varav 300 miljoner kommer att använda en och samma valuta. Redan den 1 januari nästa år kommer euron oundvikligen att göra Europa mer konkret och synligare än någonsin, och när mynten och sedlarna i euro sätts i omlopp tror jag att detta mycket påtagligt kommer att visa att européerna lyckas förverkliga gemensamma ambitioner. Euron kommer på så sätt att bli en symbol för stabilitet, fred och gemensam identitet.
Med tanke på hur stora saker som står på spel måste man dock också vilja och se till att övergången till euron som betalningsmedel blir så enkel som möjligt för de 300 miljoner personer som bor i tolv olika länder, då en avsevärd mängd nya betalningsmedel skall sättas i omlopp: 15 miljarder sedlar och 50 miljarder mynt. Vi måste med andra ord se till att klara av denna logistiska och strategiska utmaning, som saknar tidigare motsvarighet.
Mina damer och herrar ledamöter! Kommissionen har visat sig aktiv och viljestark i arbetet med att förbereda införandet av euron och har varit angelägen om att konsumenter och företag, de största såväl som de allra minsta, får nödvändig information. Med stöd av Europeiska unionen har medlemsstaterna inrättat nationella planer för övergång till euron. Nästa vecka kommer min kollega Pedro Solbes att lägga fram ett meddelande om införandet av mynt och sedlar, så att stats- och regeringscheferna skall kunna se över de pågående förberedelserna i Gent. Europeiska unionen måste kollektivt försäkra sig om att informationen sprids till så många som möjligt, så att den oro som finns kan bemötas, framför allt oron för prisstabilitet, och tillsammans anstränga oss för att lösa alla tekniska frågor på ett exakt och konkret sätt.
Den andra fråga som togs upp av minister Michel och som statscheferna kommer att diskutera i Gent, är förberedelserna inför utvidgningen. Stats- och regeringscheferna kommer att behandla utvidgningen eftersom det är viktigt att bibehålla projektets politiska dynamik på högsta nivå, vilka tekniska svårigheter vi än stöter på i den ena eller andra frågan. Vårt politiska område motsvarar dessutom redan den utvidgade unionen. De intensiva kontakter som upprättades med kandidatländerna efter attentaten den 11 september visar detta på ett ännu tydligare sätt. I Nice i december förra året slog regeringskonferensen fast ett minimalt antal parametrar för att unionens institutioner och organ skall kunna ta emot nya medlemsstater. Europeiska rådet har dessutom godkänt den strategi som vi föreslog för att föra anslutningsförhandlingarna i hamn. Dessa beslut har otvetydigt bekräftat att utvidgningen är oåterkallelig. Vi måste nu, dag för dag, genomföra den färdplan som godkändes av Europeiska rådet i Nice, i enlighet med principen att behandla varje kandidatland för sig. Framstegen från varje förhandlingskonferens måste utvärderas var för sig, vilket dessutom gör det möjligt för de i dag minst utvecklade kandidatländerna att hämta in sin eftersläpning. I Gent kommer kommissionen att presentera hur långt man har kommit i färdplanen, vilket blir ett slags etapprapport om utvidgningsstrategin som skall ge stats- och regeringscheferna möjlighet att utfärda riktlinjer eller ge de incitament som behövs för att förhandlingarna skall kunna fullföljas. I mitten av november kommer kommissionen att offentliggöra de regelbundet återkommande rapporterna, där man utvärderar de framsteg som varje kandidatland gör för att förbereda sig inför anslutningen. Mina damer och herrar! Ett sista ord i den här frågan. Vi vet att utvidgningen är ett svårt projekt, men vi vill också att det skall vara mycket långtgående. Det kommer bara att lyckas om det får stöd från folken i alla berörda stater, och då talar jag självklart om kandidatländerna och deras medborgare, men även om medborgarna i unionens nuvarande medlemsländer. Under Gunther Verheugens ledning har kommissionen presenterat riktlinjer för information till medborgarna, i samarbete med Europaparlamentet, till medborgarna i dagens och framtidens medlemsstater, och för presentation av viktiga frågor, möjligheter och tillfällen, utan att för den skull dölja de problem och risker som rör utvidgningen. För det ändamålet vill vi mobilisera kommissionens delegationer i kandidatländerna och våra representationer i medlemsstaterna. Men alla måste engagera sig: institutionerna och de förtroendevalda i parlamentet liksom de nationella instanserna och, mer allmänt, alla opinionsbildare runtom i Europa.
Fru talman! Jag vill avsluta detta uttalande genom att ta upp den sista punkten, som kommer att diskuteras i Gent, före Laeken, och som rör unionens framtid.
Stats- och regeringscheferna kommer att utvidga och bekräfta de riktlinjer som fastställdes vid utrikesministrarnas senaste möte i Genval. Det är givetvis också denna fråga som utrikesministrarna kommer eller skulle kunna diskutera den 8 oktober i Luxemburg. I Genval gjorde kommissionen en sammanfattning av situationen och gav sitt stöd till fortsatta förberedelser inför framtida institutionella reformer. Ett nytt sätt, som tar hänsyn till begränsningarna med de metoder som har använts tidigare inför Amsterdam och Nice. Tillsammans med flera medlemsstater delar för övrigt Europaparlamentet och kommissionen sedan lång tid tillbaka ett intresse för en metod som hämtar inspiration från det konvent som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna. Kommissionen vill givetvis att nästa möte i rådet (allmänna frågor) formellt markerar alla medlemsstaters uppslutning bakom denna modell. Jag vill här bara påpeka att kommissionen mycket tidigt framhöll sitt intresse för att - i syfte att förbereda framtida institutionella reformer - blanda in olika demokratiskt legitima instanser som finns sida vid sida i Europa och att förbereda dessa reformer på ett öppnare sätt, på ett så öppet och överskådligt sätt som möjligt. Därför vill vi också att man särskilt skall uppmärksamma sambandet mellan konventets arbete och den framtida regeringskonferensen. Det finns ytterligare ett samband som intresserar oss, nämligen det samband som bör finnas mellan konventets arbete och den mer allmänna debatt som kommer att följa, där ett växande antal sammanslutningar, intressegrupper och medborgare kommer att delta. Unionens framtidsforum, som alltfler inser är nödvändigt, kommer att uppmuntra diskussioner om frågor som ligger nära det civila samhället. Konventet kommer att ta del av dessa debatter.
När det gäller detaljerna kring organisationen för detta framtida konvent finns det fortfarande många frågor kvar att lösa för Europeiska rådets möte i Laeken. Jag vill här lyfta fram det mycket grundläggande arbete som har utförts av parlamentets utskott för konstitutionella frågor, framför allt genom betänkandet av Leinen och Méndez de Vigo. I denna text undersöker man alla dessa frågor med stor noggrannhet och kompetens. Man tar också upp något som jag anser vara mycket viktigt, nämligen att befästa och fördjupa unionens politikområden. Tillsammans med dem vill jag avslutningsvis insistera på - mina damer och herrar ledamöter - kravet på att bevara bandet mellan den institutionella strukturen och de europeiska projekten. Det finns ett slags paradox i att vilja stärka Europas institutionella struktur och gemenskapens modell men samtidigt försvaga eller låta gemenskapens stora politikområden, eller vissa av dem, "rivas upp". Vi måste ta itu med de fyra områden som togs upp särskilt i Nice. På den punkten har jag med stor uppmärksamhet lyssnat till minister Michels konsekventa, och enligt min mening ambitiösa vilja att befästa det som har uppnåtts under det europeiska byggets 50 år. Detta kan innebära att när omgivningen förändras måste också det europeiska bygget utvecklas, utan att det förlorar sina hållpunkter eller sitt existensberättigande. Man måste bibehålla ett enkelt och effektivt beslutssystem, men också kraftfulla gemensamma politikområden. Europeiska unionen får nämligen inte nöja sig med att producera rättsregler. Inom det europeiska bygget bör man organisera folkens och nationernas solidaritet genom den politiska unionen, den ekonomiska och monetära unionen och även genom vissa av gemenskapens större politikområden, till exempel det område jag ansvarar för vid sidan av sammanhållningen. Men också kontinentens stabilitet, en balanserad utveckling av hela dess territorium och alla dess regioner. Det är dessa principer och dessa gemensamma mål som måste hävdas, vid en tidpunkt då Europas enhet framstår som så nödvändig vid sidan av våra närmaste allierade. När stats- och regeringscheferna samlas i Gent kommer de med all säkerhet att diskutera den kommande Laeken-förklaringen. Jag skulle därför som avslutning vilja framhålla hur stor betydelse kommissionen tillmäter denna text, som på något sätt kommer att ange tonen och närmare klargöra i vilken anda alla dessa institutionella frågor, vilket minister Michel påpekade för en stund sedan, bör behandlas för att våra institutioner blir väl avpassade efter det vi vill göra tillsammans. Mina damer och herrar ledamöter! Eftersom vi har tid på oss fram till 2004, för första gången en ovanligt lång tid - längre än vanligt, är det utan tvekan möjligt och enligt min mening nödvändigt att använda en del av denna tid för att tillsammans fundera över vad vi vill göra tillsammans, för att kontrollera att vi verkligen är överens sinsemellan om vad vi bör och kan göra tillsammans, och att på ett naturligt sätt bedriva detta grundläggande politiska tankearbete i dagens nya och allvarliga internationella sammanhang, som understryker och stärker det europeiska projektets nödvändighet, ändamålsenlighet och relevans.
(Applåder)

Poettering
Fru talman, rådsordförande Michel, kommissionär Barnier, kära kolleger! Terrorattentaten mot New York och Washington den 11 september har förändrat världen, och när artikel 5 i Atlantpakten i går aktiverades för första gången i paktens historia, det vill säga att när klausulen om stöd och därmed försvar utropades för samtliga Nato-länder så är detta ett bevis för hur dramatisk situationen är. Det är dock viktigt att påpeka att det inte enbart är USA och den västliga gemenskapen som uppropet gäller, utan hela den internationella gemenskapen. Jag talade i går med en person från Folkrepubliken Kina - inte från Taiwan - och fick höra att det även fanns 50 kineser bland de omkomna i New York. Detta innebär att terrorattacken mot World Trade Center var ett angrepp på nära nog alla världens nationer. Därför krävs det nu ett solidariskt handlande.
Uppgörelsen med terrorismen är en intellektuell, en politisk, en ekonomisk och en militär uppgift som endast kan lösas på lång sikt. Vi upprepar att terrorismen, om den nu har sin bas i de muslimska länderna eftersom det är där som terroristerna befinner sig, inte får förväxlas med den fredliga arabiska och islamiska världen. Detta måste vi upprepa gång på gång! Jag vill tacka er, herr rådsordförande, för den resa ni gjort till ett flertal länder tillsammans med Solana och Patten. För att vi skall kunna rådgöra med kollegerna i Medelhavsområdet - och här, fru talman, vill jag passa på att tacka också er för era initiativ, - så kommer vi inom kort att sammankalla ett Europa-Medelhavsforum. Jag vill varna för all form av olämplig retorik! Jag är inte särskilt glad över vare sig det som Nielson eller det som Bolkenstein har sagt. Vi måste kunna förvänta oss av en kommissionär att han eller hon använder ett lämpligt och försiktigt språk. På talmanskonferensen på torsdag kommer vi att ha våra överläggningar, och beroende på resultatet av dessa överläggningar förbehåller sig vår partigrupp rätten att begära att kommissionens ordförande och i förekommande fall de bägge kommissionärerna uttalar sig ännu en gång här i parlamentet.
(Applåder)
Nu mer än någonsin behöver vi Europa! Och så länge vi själva är handlingskraftiga i utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken men även i frågor som rör den inre säkerheten, kommer vi endast att vara en partner till USA. Vi behöver samarbetet med Ryssland. President Putin samtalar ju i dag med rådets ordförande Verhofstadt och kommissionens ordförande Prodi. Vi välkomnar detta. Vi vill få till stånd ett partnerskap med Ryssland. Men utvecklingen efter den 11 september får inte göra att vi blundar för eventuellt fortsatta kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien, utan vi måste säga ja till att bekämpa våld och terrorism som utgår från Tjetjenien men nej till kampen mot det tjetjenska folket. Vi måste också vara en talesman för det tjetjenska folkets rättigheter, och det givetvis i Ryska federationen.
Därför måste olika folks identiteter erkännas, vilket ju också är ett av värdena i Europeiska unionen. Självklart måste vi genomföra världshandelsöverenskommelserna som planerat, för ingenting vore värre än om vi nu inte skulle genomföra vår normala dagordning.
Herr rådsordförande, ni talade om Gent. Ni har vårt stöd i det ni sade. Vi ber er ge en signal om nödvändigheten av att på nytt utveckla ett nära samarbete i kampen mot terrorismen. På samma sätt bör Europol och Eurojust - detta är min personliga åsikt - inte bara ha ett nära samarbete, utan de bästa garantierna för ett nära samarbete får man om de förläggs till en och samma ort. Vi ber er därför ge kandidatländerna en signal om att de är välkomna till Europeiska unionen när de uppfyller villkoren. Detta säger jag speciellt i egenskap av tysk medborgare, eftersom det i dag är elva år sedan vi den 3 oktober 1990 kunde fira Tysklands enande, vilket enbart var möjligt tack vare att de européer som nu vill bli medlemmar av Europeiska unionen beredde väg för detta.
Ert uttalande om förberedelserna inför konventet i Laeken har vårt stöd. Jag är mycket glad att era föreställningar överensstämmer med våra.
En sista kommentar, som samtidigt är en personlig uppmaning till er, herr rådsordförande: Vi alla utmanas när det gäller säkerheten i våra institutioner. Jag måste säga att jag - vilket nu inte har med valet av ort att göra - känner mig säkrare här i Strasbourg eftersom vi vet att vi har franska polistjänstemän här. När de belgiska myndigheterna svarar Europaparlamentets talman att det inte finns något behov av ett ökat skydd för parlamentet i Bryssel med motiveringen att det saknas belägg för planerade attentat eller vad vet jag, då ser jag denna motivering inte på något sätt som tillräcklig,...
(Applåder)
... utan uppmanar er, herr rådsordförande, att se till att Europaparlamentets säkerhet, genom Konungariket Belgiens säkerhetskrafter, ökas även i Bryssel. Jag är ingen förespråkare för panik och verkligen inte för överreaktioner, men vi behöver skydd och säkerhet där så är möjligt. Jag ber er att i egenskap av ansvarig rådsordförande utöva påtryckningar på den belgiska regeringen om att Belgien skall garantera Europaparlamentets säkerhet i Bryssel så långt detta bara är möjligt.
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Den socialistiska gruppen stöder slutsatserna från Europeiska rådets extra möte i Bryssel, vilket var lägligt politiskt sett och har medfört en ökad medvetenhet i unionen. Jag erinrar om att detta påbörjades i och med Watson-betänkandet i parlamentet i början på september.
Tyvärr måste attackerna mot Washington och New York ske för att unionen skulle öppna ögonen och rådet skulle påskynda sitt arbete, vilket vi dock välkomnar.
Jag vill understryka att denna åtgärd är mycket viktig för oss. Såsom det förklaras i slutsatserna från toppmötet faller det inom ramen för resolution 1368 (2001) från Förenta nationerna. Kofi Annans förslag om att inrätta en världsomfattande konvention om terrorismen, vilket har börjat diskuteras inom Förenta nationerna, är även det viktigt och Europeiska unionen kommer klart att stödja detta.
Solidaritet - förutom detta generella förslag, eftersom globaliseringen av terrorismen kräver ett globalt bemötande - solidaritet med Förenta staterna, därför aktiverades artikel 5 i avtalet om Atlantpakten från i går, och en klar definition av bekämpning av terrorismen på alla nivåer. Denna kamp begränsar inte friheterna, det är en är kamp till försvar för människans grundläggande frihet, nämligen rätten till livet och rätten till att inte behöva utsättas för blint våld.
I samband med detta, fru talman, anser jag att vi bör stödja rådets (rättsliga och inrikes frågor) agerande, som även arbetar parallellt för att befästa Europol och Eurojust. Det är nödvändigt att utveckla gemensamma instrument såväl på europeisk nivå som i våra respektive länder - och jag måste säga er, herr ordförande, jag vädjar om att ni vidarebefordrar detta till rådsordförande Verhofstadt - att parlamentet kan komma att utsättas för press från lobbygrupperna, vilket redan har börjat ske, eftersom dessa mycket väl vet hur man utövar påtryckningar eller hur man skaffar sig inflytande i kommissionen och rådet. Jag anser att vi alla måste respektera varandras agerande och jag avser konkret den kritik som har riktats mot vårt agerande i samband med direktivet om penningtvätt.
Herr tjänstgörande rådsordförande, jag vill även ge uttryck för den oro min grupp hyser angående den lagstiftning som antogs i går av den italienska senaten, som absolut går emot era mål och som kommer att försvåra det rättsliga samarbetet och bekämpningen av terrorismen, eftersom dessa åtgärder fullständigt skär av möjligheterna till rättsligt samarbete.
(Applåder från vänster och protester från höger) Fru talman, jag ber min kollega Poettering... låt oss uppträda civiliserat här i kammaren. De personer som ägnar sig åt att föra oväsen har inte något att göra i denna kammare.
Jag riktar mig även till min kollega Poettering, som är mycket oroad över vad vissa kommissionärer säger. Min grupp vill att alla kommissionärer skall komma hit och förklara sig. Dessutom bör han tala med sina politiska vänner, och särskilt med ordföranden för det italienska rådet, för att han inte skall komma med uttalanden som mellan raderna handlar om Europeiska unionens agerande här och i världen.
(Applåder)Fru talman, för övrigt vill jag ta upp toppmötet i Gent. Det vi gör med euron är bra, det är mycket viktigt, men vi måste förstärka vår ekonomiska kapacitet för att bemöta världskrisen och detta måste rådet göra, eftersom det är absolut nödvändigt att vi utformar och definierar en anticyklisk politik.
När det gäller utvidgningen, och jag vänder mig även till de övriga politiska grupperna i parlamentet, måste vi därför utforma våra åtaganden med utgångspunkt i vad ni gör i Gent och kommissionens rapport om framsteg. Detta måste sedan gå tillbaka till parlamentet och jag vill betona en sak, vi talar mycket om de framsteg vi gör med färdplanen och med fraktsedeln, men vi måste se till att fraktsedeln och färdplanerna till slut sammanfaller och om det är möjligt att göra vad parlamentet begär: att dessa länder deltar i valen år 2004.
Slutligen, herr talman, när det gäller konventet, tre frågor: första frågan, jag har förstått att ett konvent nu har godtagits.
Andra frågan: konventet kommer att utformas med utgångspunkt i den sammansättning den hade under utarbetandet av stadgan.
Tredje frågan: när ni talar om valmöjligheter talar ni då inte om sammanhängande förslag från konventet? Konventet är ju varken ett undersökande organ eller ett seminarium. Konventet måste komma med förslag, i något fall med två alternativ, men naturligtvis kan man inte i något fall tala om alternativ som man kan godta och sedan förkasta. Jag tycker inte att vi skall ge oss in i den leken.
(Applåder från vänster)

Watson
Fru talman! Liberaldemokraterna i denna kammare välkomnar de beslut som fattades vid Europeiska rådets extra möte. Det gläder oss att man godtog förslag från denna kammare på området för rättsliga och inrikes frågor om bekämpning av terrorism och, för den delen, att man såg över unionens politik på andra områden, i syfte att se till att vi har ett samlat angreppssätt på detta mycket allvarliga problem. Vi beklagar emellertid att det krävdes en chock som bombningen av tvillingtornen och Pentagon för att unionen skulle tillgripa de rättsliga befogenheter som den har enligt Amsterdamfördraget att handla i kampen mot terrorism.
Liberaldemokraterna välkomnar särskilt kommissionens förslag av i går om rådets förordning om att frysa terroristgruppers tillgångar. Vi noterar dess begäran om brådskande förfarande och kommer denna förmiddag att arbeta hårt i det utskott som jag har äran att vara ordförande i för att i eftermiddag kunna ge parlamentet en rekommendation att godkänna förslagen. Jag hoppas att Ständiga representanternas kommitté, som sammanträder denna förmiddag, i likhet med kommissionen kommer att framställa en begäran om brådskande förfarande.
Behovet av handling på detta område framhäver starkt de brister och motsägelser som kännetecknar Europeiska unionen efter Amsterdam. Man tog inte itu med dessa på ett riktigt sätt i Nice. Jag hoppas att man kommer att ta itu med dem i Laeken, med hjälp av det konvent som kommer att inrättas.
Kommissionär Patten beklagade i går med rätta Europeiska unionens oförmåga att handla snabbt i situationer som denna och att därför åtnjuta medlemsstaternas förtroende och att samordna medlemsstaternas politik på ett område där ett övernationellt hot kräver ett övernationellt svar. I tider som dessa måste unionen handla snabbt, men den upptäcker att den inte kan handla snabbt. Till följd av den tredje pelarens mekanismer kan bin Ladin skratta hela vägen till uttagsautomaten. Jag uppmanar de nationella regeringarna att förklara för våra medborgare att Europa inte har kunnat handla snabbt på grund av den tredje pelarens besynnerliga och invecklade mekanismer. När vi handlar snabbt upptäcker vi att det krävs brådskande förfarande, och brådskande förfarande leder ofta till dåliga lagar.
Vi kan inte fortsätta att anta de nödvändiga säkerhetsåtgärderna för våra medborgare på ett sätt som är olämpligt för unionens institutioner, obegripligt för våra medborgare och ineffektivt, eftersom det inte medger någon ordentlig rättslig, demokratisk eller administrativ kontroll av beslut. Jag hoppas att det konvent som inrättas i Laeken kommer att överväga att åberopa artikel 42 i Fördraget om Europeiska unionen för att överföra dessa politikområden helt till unionens kärnbefogenheter.
Det kommer att behövas många åtgärder under de kommande månaderna. Kommissionär Vitorino har tillhandahållit oss en "vägkarta" mot terrorism, i vilken huvuddragen i sådana åtgärder anges. När vi betraktar dessa måste vi självklart eftersträva en delikat balans mellan våra medborgares behov av säkerhet och de medborgerliga friheter som gör vår demokrati till vad den är. Rådets ordförande sade i förmiddags att vi inte får komma ur kurs när det gäller våra andra program. Jag håller med honom. Dessa program omfattar vårt program för att befästa medborgarnas rättigheter inom unionen och vårt program mot diskriminering. Liberalerna i denna kammare kommer - tillsammans med rådets ordförande - att försvara EU-medborgarnas rättigheter.
Kammaren har tagit emot ett förslag till förordning om frysande av tillgångar. Denna förordning skulle, beroende på dess tillämpning, kunna ha en förödande inverkan på många lagliga verksamheter ägda av muslimer. Liberalerna kommer därför att kräva en slutklausul i förordningen, som begränsar dess tillämpningsperiod, för att garantera att dess tillämpning inte missbrukas. Vi ser fram emot förslag från rådet om att involvera Europaparlamentet i arbetet med att fastställa de namn som kommer att tas med i förteckningen i förordningens bilaga.
Slutligen sägs i artikel 6 att unionen är grundad på rättigheter. I stadgan definieras dessa rättigheter, och vi hoppas att konventet kommer att gå med på att införliva stadgan helt i fördragen.
(Applåder)

Lannoye
Herr kommissionär! Europeiska unionen konfronteras med flera viktiga utmaningar, som unionen måste anta så snabbt som möjligt om den vill göra en effektiv, konsekvent och hållbar politisk insats mot terrorismen, och mera särskilt för att rasera terroristernas nätverk.
Den första utmaningen har redan framhållits av flera kolleger: det gäller att undvika en civilisationskonflikt med den muslimska världen. I det avseendet vill jag dra fördel av att minister Michel är här och gratulera honom till hans diplomatiska insatser under de senaste veckorna. Jag tror att de bara kan ge positiva resultat för uppbyggnaden av en mycket bred koalition mot terrorism och mot dem som stöder den. När man säger mycket bred koalition handlar det givetvis om att få så många stater som möjligt att delta, men det gäller att inte förlora ur sikte att våra fienders fiender inte alltid är våra vänner och att inse att ingen stat som ingår i denna koalition är befriad från sina skyldigheter i fråga om demokrati, skydd av mänskliga rättigheter och respekt för minoriteter. Jag tänker särskilt på Ryssland och Kina, som självklart är viktiga aktörer men som också skapar stora problem för oss i den här frågan.
Den andra utmaningen, och den är inte obetydlig, är att åstadkomma ett bättre polisiärt och rättsligt samarbete utan att kompromettera var och ens individuella fri- och rättigheter. I fallet med Europeiska unionen är den parlamentariska kontrollen helt otillräcklig på det området. Jag anser således, och jag tror att vi är ganska samstämmiga på den punkten, att det vore viktigt att integrera det rättsliga och polisiära samarbetet inom den första pelaren. Det vore med säkerhet ett sätt att svara. En annan brådskande fråga på internationell nivå är inrättandet av Internationella brottmålsdomstolen, en stagnerande process som nu har pågått i flera år. Jag vill påpeka att vi absolut behöver en sådan domstol för att döma i brott mot mänskligheten, såsom de som begicks i New York och i Washington. Det gäller att leda en vittomfattande diplomatisk insats för att övertyga ett maximalt antal stater att ansluta sig till projektet, i synnerhet Förenta staterna, som trots allt är en ytterst viktig aktör.
Den tredje utmaningen är problemet med att frånta terroristnätverken deras handlingsmedel, både finansiella och tekniska. Vi har redan tagit upp frågan om finansiella medel: det finns för närvarande ett förslag till direktiv om penningtvätt som kan sägas vara ur funktion. Jag tror att det krävs ansträngningar i dialogen mellan rådet och parlamentet för att snabbt få detta direktiv att antas, dock med vetskap om att det är ett första steg som inte är tillräckligt, men i alla fall avgörande. På lång sikt är jag övertygad om att man inte kan undvika en bred insats för att häva banksekretessen och avskaffa skatteparadisen. Där är penningtvätt uppenbart ett viktigt vapen i händerna på internationella terroristorganisationer och terroristnät.
Jag slås av en upplysning som inte har dementerats, nämligen att aktierna i ett antal bolag - jag tänker särskilt på två amerikanska flygbolag och flera försäkringsbolag som drabbades av attentatet - skall ha sålts i stora volymer på börsen före attentaten i New York och Washington. Man skulle kunna tala om insiderbrott, men det verkar åtminstone krävas en internationell undersökning för att kontrollera denna information.
På det tekniska planet slutligen - när jag säger teknisk är det egentligen ett svagt ord för att tala om vapen - är det uppenbart att Europeiska unionen måste intensifiera sin kamp mot illegala exporter och kontroll av lätta vapen och vara uppmärksam på ett grundläggande problem, nämligen spridningen av kemiska och bakteriologiska vapen. Till sist tror jag inte att vi kan undslippa en mer långsiktig diskussion om ett antal av våra tekniska redskaps sårbarhet inför terrordåd. På energiområdet tänker jag t.ex. på den risk som kärnkraftverken utgör. De allra flesta är ytterst sårbara inför en handling av det slag som utfördes i Förenta staterna.

Di Lello Finuoli
Fru talman! Vi upprepar vårt fördömande av varje form av terrorism, oavsett varifrån den kommer. Terrorismen kräver inte endast mänskliga liv utan den förstör även alla möjligheter och all förmåga till demokratisk delaktighet för de stora massor av kvinnor och män som kämpar för att förändra den orättvisa sociala och ekonomiska ordningen i denna värld. Vi fördömer likaledes varje försök att göra gällande att de folk som hör till unionen skulle vara överlägsna andra folk i moral, kultur eller politisk organisering.
Vi anser att ett av de medel som Europeiska unionen kan använda sig av för att bekämpa och isolera varje form av våld i denna historiska fas, är att på allvar engagera sig för att förverkliga målet att ge de israeliska och palestinska folken två självständiga och suveräna stater med tillämpning av alla de FN-resolutioner som Israel sedan åratal inte respekterar.
Säkerheten inom unionen måste förbättras - och jag håller med om mycket av det som kollegan Watson sade - men hela tiden enbart med full respekt för de grundläggande rättigheterna och rättsstatens regler. Av detta skäl måste varje utvidgning av befogenheterna och verksamheten för organ som Europol eller Eurojust åtföljas av införandet av ett system med rättsliga kontroller och framför allt demokratisk kontroll med en aktiv roll för detta parlament. Därför måste vi avvisa varje försök att använda terroristfaran för att undertrycka eller avskaffa, även med hjälp av unionens och medlemsstaternas lagstiftningsinstrument, de områden för demokratiska protester och kamp som numera finns överallt i Europa och världen mot det dominerande sociala och ekonomiska systemet. Likaledes måste vi fördöma den lagstiftningspraxis som även Barón Crespo hänvisade till, liksom den italienska lagstiftningen för internationell rättshjälp, som objektivt sett är en hjälp till terrorismen och den organiserade brottsligheten.
Vi önskar att kampen mot terrorismen, som är ett brott mot mänskligheten, i allt högre grad skall bli en uppgift för hela det internationella samfundet, det vill säga FN, och inte en uppgift för några få rika och mäktiga nationer som ofta brukar sin rikedom och sin makt, inte till att bekämpa terrorismen och dess orsaker utan för att vidmakthålla sin ekonomiska och politiska dominans.
Det tillstånd av förtvivlan, fattigdom och underutveckling som majoriteten av folken på vår planet lever i kan aldrig rättfärdiga terrorismen - aldrig! - men det är ett tillstånd som måste bekämpas och undanröjas med handlingar och inte bara med högtidliga förklaringar om man önskar en fredlig och försonad värld. Om man verkligen vill utrota terrorismen så måste man även öppna kampen på denna front.
(Applåder)

Collins
Herr talman! EU:s ledare träffades i Gent den 21 september för att bestämma hur unionen skulle reagera på de fasansfulla terroristattackerna i Amerika.
Jag välkomnar den solidaritet som alla EU:s ledare visade med den amerikanska regeringen och det amerikanska folket i deras tid av sorg och smärta. Jag välkomnar även varmt den konkreta handlingsplan som EU:s ledare nu kommer att genomföra i ett försök att angripa den internationella terrorismen öga mot öga. Men tillåt mig att vara tydlig på en punkt. Som en följd av terroristattackerna den 11 september står det nu klart för oss alla att det finns personer som är villiga att utföra välorganiserade självmordsuppdrag för att främja sina egna politiska mål. Det betyder, enkelt uttryckt, att vi måste genomföra omfattande åtgärder om vi skall kunna besegra den internationella terrorismens gissel.
I linje med slutsatserna från toppmötet i Tammerfors är EU:s ledare förpliktigade att införa en europeisk häktningsorder, utformad för att ersätta den nuvarande utlämningssystemet i Europa. Att underlätta utlämning - på samma gång som de medborgerliga rättigheterna skyddas - är ett viktigt vapen i kampen mot terrorism, särskilt inom unionen, där det råder fri rörlighet för personer.
Dessutom kommer Förenta nationernas konvention mot finansiering av terrorism att ratificeras av alla Europeiska unionens medlemsstater. Våra finansministrar kommer att lägga fram förslag med huvuddragen i en tidsplan för genomförande av förslaget till direktiv om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt. Verksamhetsområdet för OECD:s finansiella arbetsgrupp kommer att utvidgas till att omfatta frågan om bekämpning av penningtvätt.
Det råder enighet om att genomföra det ramdirektiv som gör det möjligt att frysa brottslingars tillgångar inom unionen. Man har också enats om att ägna större uppmärksamhet åt förslaget till direktiv om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk), i syfte att garantera att alla verksamheter som står i samband med terrorism omfattas av direktivet. Underrättelsetjänster i unionens medlemsstater måste - tillsammans med Europol - fördjupa samarbetet när det gäller informationsutbyte, om de terroristnät som finns i Europa skall kunna brytas upp.
Slutligen, fanatisk terrorism är svår att besegra, men vi måste vara beredda att genomföra de antiterroriståtgärder som vi inför beslutsamt och kraftfullt. Vi måste alla arbeta tillsammans. Bara genom att bilda en enad front - med unionen och Förenta staterna i spetsen - kommer vi att kunna besegra dessa kallblodiga och skoningslösa mördare.

Bonde
Herr talman! På toppmötet skall nu diskuteras sammansättningen av det konvent där ett utkast till unionens författning skall tas fram. Flertalet ledamöter önskar fördubbla Europaparlamentets representation från 16 till 30. Argumentet är jämställdhet med de nationella parlamenten, som hade vardera 2 ledamöter med vid lagstiftningskonventet, d.v.s. totalt 30 stycken. Min grupp heter Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, för att understryka att vi önskar att demokrati skall råda i varje enskilt land och att demokratisk kontroll skall utföras av EU. Demokratierna kan styra EU gemensamt, men det finns inte något europeiskt folk som har givit Europaparlamentet mandat att förhandla fram en ny författning för EU. Min grupp och den interna arbetsgruppen SOS-demokrati föreslår i stället att vi låter varje enskilt nationellt parlament komma med förslag till nästa fördrag och att vi därefter låter företrädare för de nationella parlamenten utarbeta utkastet till Amsterdamfördragets uppföljare. I en sådan församling skulle kommissionen, parlamentet och regeringarna kunna utgöra observatörer.
Vi uppmanar samtidigt statsministrarna att lova att nästa fördrag skall sändas till alla länder för folkomröstning. Om ett fördrag skall kunna antas genom folkomröstning kan nyckelorden inte vara "mer Union" utan "mer demokrati". Vi vill kunna skapa ett slankare EU med större frihet för medlemsländerna. Ett öppet, nära och demokratiskt EU, som styrs av väljare och folkvalda i medlemsländerna. Ett mera flexibelt Europa som öppnar sig för ansökarländerna och alla andra europeiska nationer. "Ett demokratiskt EU" låter vackert men det låter sig först förverkligas när det finns en europeisk öppenhet. En levande demokrati kräver gemensamt språk, kultur, sångskatter, medier och inbördes solidaritet. Kort sagt ett europeiskt folk. Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa är det möjligas konst. Sätt EU på avmagringskur! Fokusera på det som går över gränserna! Det som vi inte själva kan styra. I så fall har vi inte någon demokrati att förlora utan bara medinflytande att vinna. Då kommer Europas folk att rösta ja till nästa fördrag. Skulle de göra det i dag, herr rådsordförande? Vågar ni låta belgarna rösta om Nicefördraget?

Dupuis
Herr talman, herr rådsordförande, fru Neyts-Uyttebroeck, herr kommissionär Barnier, kära kolleger! Först ett par ord om försvarsaspekten.
Vi har talat mycket om flygsäkerhet, om ett stort antal åtgärder på europeisk nivå. Märkligt nog har våra underrättelsetjänster förbigåtts med tystnad. Finns det några organ i de 15 medlemsländerna som inte har fungerat, så är det med all säkerhet våra underrättelsetjänster. I dag ser vi dem arbeta med stor iver för att upptäcka många saker. Det skulle kanske ha varit bättre om de hade upptäckt någonting tidigare. De kostar mycket. Man vet inte så noga vad de gör; ibland frågar man sig om de gör någonting. Här finns det utan tvivel anledning att föra diskussioner på europeisk nivå, men även att införa en kontroll från Europaparlamentets sida. Följande kan nämligen utgöra en risk: ger man dem total handlingsfrihet agerar de ibland på ett olämpligt sätt.
När det gäller den offensiva aspekten gav Michel, rådets ordförande, ett stort antal upplysningar till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Han tryckte hårt på värdet av en dialog. Men om denna dialog inte åtföljs av ett politiskt projekt tror jag att dialogen riskerar att befästa vissa situationer. Vi arbetar för närvarande på en antiterroristkoalition. Enligt min mening föreligger två huvudsakliga risker. En av dem betonades med kraft av Poettering: antiterroristkampen riskerar att framkalla, uppmuntra, statsterrorism - och det handlar inte bara om en risk, eftersom den redan har gett negativa effekter. Poettering sade detta uttryckligen, och jag vill tacka honom för det, eftersom det finns auktoriteter i hans land, bl.a. Schröder, som tycks ge rätt åt Putin, som ännu inte har gett oss minsta bevis för att attentaten i Moskva var ett verk av tjetjener. Lannoye insisterade också på den punkten, dvs. att det förekommer försök att använda detta stora antiterrorslag för att lösa vissa problem i det egna landet, i Tibet för kineserna, i Tjetjenien för ryssarna, osv. Detta är något vi måste komma ihåg.
Den andra frågan rör den arabiska världen. Vissa uttalanden har kritiserats starkt. Jag tror att vi är överens om att det inte handlar om ett civilisationsslag mellan islam och kristendomen, utan självklart om en civilisationsstrid mellan demokrati och icke-demokrati, och vi måste leda denna strid på ett offensivt sätt. Vi måste hjälpa alla dem som strider i de arabiska länderna, i de muslimska länderna, vilket de ofta gör till priset av sin frihet: de får betala med tortyr och ofta med döden. Parlamentet, vår europeiska union, agerar säkerligen inte tillräckligt på det området. Exempel som Marocko och Jordanien visar att arabiska länder kan utvecklas mot demokrati. Andra exempel som skulle kunna visa detsamma bevisar i stället motsatsen, som Tunisien. Det krävs i själva verket inte särskilt mycket för att få detta land att stjälpas, ett land med en styrande klass, en bildad klass och ett utbildningssystem, ett land som erkänner kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. I det sammanhanget är vår politik något som möjliggör, bygger upp och hjälper Ben Ali att trygga en regim som för var dag avlägsnar sig alltmer från rättsstatens principer och fastnar i gangsterstatens onda cirkel. En offensiv politik är att stödja dem i Tunisien som arbetar för en rättsstat, för frihet.

Berthu
Herr talman! Ledamöterna i de franska parlamentsledamöternas delegation godkänner den handlingsplan som antogs vid rådets extra möte den 21 september, både avsnittet "solidaritet och samarbete med Förenta staterna" och avsnittet "unionens interna politik". Däremot verkar systemet med en europeisk häktningsorder och en gemensam definition av terrorism ha ett något överskattat praktiskt intresse. På samma sätt är det möjligen teoretiskt sett intressant att förse Europol med nya befogenheter. Detta organ fungerar dock dåligt, och man borde kanske först begära en oberoende och opartisk utfrågning angående Europols funktion. Allt detta är dock av underordnad betydelse. På det hela taget godkänner vi rådets slutsatser. Vi gläder oss särskilt åt inrättandet av Eurojust, som kommer att utveckla former för samarbete på det rättsliga och polisiära området genom att åstadkomma samverkanseffekter mellan befintliga system i stället för att försöka riva ner dem. Tillsammans med rådet uppmanar vi också till en snabb ratificering av internationella konventioner som är under arbete, såsom konventionen om finansiering av terrorism, som det bara har tagit alltför lång tid att genomföra.
Herr talman! Ändå är vi fortfarande inte nöjda. Varför? Det är den viktiga punkt jag skulle vilja komma fram till.
Trots att rådet har upprättat långa listor med åtgärder att vidta, rör det sig endast om punktvisa åtgärder som inte leder till att Europeiska unionen verkligen rannsakar sitt samvete. Det är svårt att förbigå det faktum att den nu pågående undersökningen om attentaten den 11 september fokuseras på Europa, och att Europa har stått i centrum för terroristernas förberedelser i åratal, att Europa har tjänat som bas för dem. Allt detta är inte en tillfällighet. Dagen efter attentaten intervjuade en fransk dagstidning Eurojusts nuvarande ordförande, Coninsx, och ställde henne följande fråga, jag läser ur artikeln: "har den islamistiska ansamlingen ett starkt fäste i Europa?" Coninsx, Eurojusts ordförande, svarar: "Europa skulle kunna utgöra en logistisk reträttbas för de här terroristerna. På grund av Schengen är gränserna faktiskt relativt enkla att överskrida."
Herr talman! Alla vet detta. Detta förhållande gäller för terrorister, men också för fissila material, stulna konstföremål och för den illegala invandringen. Europol har visat oss att 500 000 illegala invandrare varje år tar sig in på unionsländernas territorier, vilket för övrigt tycks vara en underskattad siffra. Under alla förhållanden innebär detta att miljoner utlänningar bor permanent och illegalt på våra territorier. Jag ställer således frågan till er: kan man säga att länder som släpper in miljoner utlänningar utan att få upp ögonen på dem och som låter dem bo där illegalt är länder som kontrollerar sitt territorium? Alla skulle självklart svara "nej".
Det är nu rådets sak, och enbart rådets sak, att ge kraftfulla anvisningar för att höja ribban. Rådets ordförande sade med rätta att kampen mot terrorism kommer att bli global och långvarig. Vi måste ta alla konsekvenser av det, vända på föråldrade uppfattningar, prioritera säkerheten, se över alla gamla och numera olämpliga strategier, och framför allt erkänna att kontroller inte skadar den fria rörligheten - det är de kriminella som skadas och medborgarnas friheter som skyddas.
Rådet måste således ge omedelbara order om en översyn av alla texter, som bör granskas ur en säkerhetsaspekt, framför allt den katastrofala artikeln 62. 1 i Amsterdamfördraget, där man utfäster att alla personkontroller vid de inre gränserna skall vara helt avskaffade fem år efter det att Amsterdamfördraget har trätt i kraft.
Herr talman! Vi behöver en övergripande revideringsplan, och för detta måste rådet ta direkt kommando. Detta innebär att artikel 67 i Amsterdamfördraget måste ses över...
(Talmannen avbröt talaren.)

Thyssen
Efter attackerna den 11 september befinner sig världen i spänning. Människorna är chockade. De känner med offren och deras anhöriga och känner sig själva mindre säkra än någonsin. Människorna förväntar sig att myndigheterna skall garantera deras säkerhet. De inser att det inte kan ske på ett absolut sätt, men de begär helt riktigt ett omfattande och effektivt agerande.
Den som i dag ansvarar för säkerheten har ett mycket komplext uppdrag. Nödvändigheten av en verklig europeisk integration och internationell samordning är tydligare än någonsin, både i ord och handlingar. Jag hoppas verkligen, herr talman, att ni skall kunna genomföra er handlingsplan från den 21 september och att det belgiska ordförandeskapet skall kunna lägga fram konkreta beslut i frågan.
Herr talman! Vi har alla sagt att attackerna inte i första hand var riktade mot de oskyldiga offren utan mot symbolerna för frihet, demokrati och mänskliga rättigheter, såsom rätten att leva. Ingen skall förneka att Europaparlamentet också är en symbol för det. Vi vill naturligtvis inte utnämna oss själva till måltavla och inte heller sprida panik men många kolleger är oroliga, vilket gruppordföranden redan påpekat. I Strasbourg bevakar polisen redan ingångarna till den här byggnaden och området runt om. I Bryssel däremot fråntas vi till och med illusionen av säkerhet. Om vi dessutom mellan raderna kan avläsa att den belgiske utrikesministern här talar om att han inte har sett något som tyder på att det behövs så har vi verkligen anledning att bli oroliga. Terrorister ger nämligen inga antydningar på förhand det borde en utrikesminister begripa. Därför, herr rådsordförande och utrikesminister, skulle jag vilja att ni får er inrikesminister och polisväsendet i Belgien på andra tankar. Inte bara för säkerheten för de folkvalda företrädarna från femton medlemsstater utan även för deras medarbetare, deras besökare, för staden, vilken är Europas huvudstad och för de värden som vi alla försvarar tillsammans.

Hänsch
Herr talman, herr rådsordförande! Vilka är Europas uppgifter i dessa tider? För det första: Europa måste bistå de angripna mot angriparna. Vi lever upp till våra alliansplikter. Vi välkomnar USA-regeringens bestämda och sansade hållning. Vi välkomnar också Europeiska rådets uttalande om solidaritet med USA. Men, herr rådsordförande och alla andra, se bara till att Europa inte delas upp i duvor och hökar!
För det andra: Europeiska unionen skall vara med och skapa en global politisk allians mot terrorismen. Vi välkomnar ert agerande, herr rådsordförande, exempelvis Solanas och Pattens initiativ i de arabiska länderna, men även i Ryssland. Vi vill be er fortsätta medlingssträvandena i Mellanöstern, alldeles särskilt mellan palestinierna och Israel! Detta ligger i allas vårt intresse.
För det tredje: Vi måste gemensamt stärka säkerheten inåt. Det är beklagansvärt, herr rådsordförande, att Europeiska rådet och även inrikes- och justitieministrarna först nu har kommit så pass långt som till att halvvägs förverkliga de planer som redan hade utarbetats. Vad vi förväntar oss är åtgärder mot terrorismen, inte reaktioner på terrorattacker. Europa måste förbli ett exempel för balansen mellan individers rätt till frihet och säkerheten för alla.
För det fjärde: Vi vill att européerna tillsammans skall föra en orubblig kamp för en rättvis världsordning där rätten för alla ersätter våldet från några få. Detta arbete för en rättvis världsordning gör vi inte därför att vi tror oss på så sätt kunna förstöra grogrunden för terrorismen. Nej, vi eftersträvar en rättvis världsordning därför att detta svarar mot våra värderingar och vår ställning som européer - en ställning som vi inte delar med alla människor på jorden!
För det femte: Om det är så att världen inte längre är sig lik efter den 11 september, då kan inte heller Europeiska unionen förbli som den är! Herr rådsordförande, vi välkomnar era avsikter inför Gent och Laeken. Vi hoppas att detta inte stannar vid just avsikter, utan att det som ni har framfört här också kommer att delas av de femton, så att vi med detta som grund kan fortsätta vårt arbete.
Europa kan bryta samman av den kris som pågår i världen. Men Europa kan också komma stärkt ur den. Det är i detta vägskäl ni och vi alla står i Gent och Laeken. I denna kris kan och - vill jag tillägga - måste Europa visa medborgarna Europeiska unionens sanna värde. Det är utifrån detta som ni och vi alla kommer att mätas!
(Applåder)

Dybkjær
Herr talman! Den 11 september kommer att skrivas in i historieböckerna och bilda en ny ram för vårt dagliga liv och vårt politiska arbete. "Amerika i krig" har vi nu under lång tid kunnat läsa på CNN:s textremsor. Europa har också upplevt detta. Europa har varit i krig, och har erfarenhet av att vara krigsskådeplats. USA har hjälpt oss tidigare och därför skall vi naturligtvis också hjälpa USA nu. Men Europa vet också att krig inte kan vinnas enbart med vapen. Konflikter kan inte förhindras och fred inte heller skapas med enbart vapenhjälp. Det kan hända att vapen är en nödvändighet, men vi måste ha klart för oss att det också krävs andra insatser.
Jag vill gärna ta upp två frågor som är ofrånkomliga på den europeiska dagordningen. Den första rör det brådskande förslag vi nu behandlar. Det är ju beklagligt att vi först nu behandlar ett sådant förslag. Jag instämmer i vad andra talare har sagt och vill gärna understryka att det naturligtvis finns en anledning till att vi inte behandlar det förrän nu. Det finns alldeles för många som har ekonomiska intressen i den här frågan. Alltför många har inte lust att visa vad som finns på deras skyddade konton, och därför har det inte varit möjligt för Europa att göra något tidigare och det kommer nog att visa sig att det blir ganska besvärligt även nu. Det andra jag vill säga är att om vi inte skapar ett folkligt stöd för det fortsatta europeiska samarbetet, så har vi inte den nödvändiga gemenskap som gör oss starka gentemot terrorister.

Frahm
Herr talman! I går stod Nielson här och redogjorde för situationen i Afghanistan. Afghanistan fanns med på listan över glömda länder före den 11 september. Men nu har situationen närmast blivit katastrofal. Världsbanken har kommit med en rapport som visar att mellan 20 000 och 40 000 barn om dagen kommer att svälta ihjäl på grund av den ekonomiska tillbakagång som händelserna den 11 september förorsakade. Vi har fått uppgifter om att utlänningar och flyktingar blivit trakasserade i EU:s medlemsländer. Det framgår av rapporten från Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet. Vi är naturligtvis alla förfärade över det som hände den 11 september, men det vi först och främst blev medvetna om var att världen slöt sig omkring oss, att ingen går säker. Den amerikanska missilskölden skulle inte ha hjälpt i den här situationen, och all den amerikanska militära utrustningen hjälpte inte heller.
Nu talar vi om att vi skall stärka demokratin och dialogen. Men det terrorpaket vi har behandlat - inte det som rör ekonomin utan den andra - stinker av misstro. Ambitionen att stärka polisväsendet och underrättelsetjänsten överskuggar helt vår strävan att stärka de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättssäkerheten. Vi kommer inte att acceptera ökade befogenheter varken för Europol eller underrättelsetjänsterna förrän vi har dessa under demokratisk kontroll. Bekämpandet av terrorismen får inte överskugga yttrandefriheten och mötesfriheten. Jag skulle vilja fråga om någon av er tror att vår värld blir säkrare för att vi förbjuder en rad föreningar. Terror, mord, rån och vandalisering av egendom skall vara förbjudet. Det är förbjudet. De skyldiga skall gripas och straffas. Jag försvarar inte antidemokratiska organisationer, men frågan är om vår värld blir säkrare om de går under jorden och blir illegala.
Det finns gränser för vilka problem man kan lösa med enbart lagstiftning, och jag tycker att det första paketet visar att "hastverk är lastverk". Vår uppgift måste vara att eliminera grunden för terrorns uppkomst. Därför anser jag att trojka-initiativet var ett initiativ i rätt riktning. Ett initiativ till dialog. Ett initiativ till att skapa en bred allians som kan bekämpa terrorn. Men alliansen är inte problemfri. Vi får inte en säkrare värld när Kinas krav för att delta är att vi blundar för vad som händer i Tibet, när Ryssland kräver att vi blundar för vad som händer i Tjetjenien, när Turkiet kräver att vi blundar för kurderna och när Israel kräver att vi blundar för palestiniernas situation. Vi skall kunna skapa säkerhet för alla, även för de förtryckta och för de mellan 20 000 och 40 000 barn som riskerar att dö av svält under det kommande året.

Muscardini
Herr talman! På kommendantens grav står det skrivet: "Här ligger en man begraven som var som en ängel: följ honom långsamt. Hans namn är Massoud". Låt oss följa och försvara dem som kämpar mot terrorismen för att återupprätta sina folks frihet, demokratin och de mänskliga rättigheterna. Men vi hjälpte aldrig Massoud när han kom till Strasbourg för att fördöma talibanernas brott i april. Låt oss åtminstone den här gången hjälpa det afghanska folket och den civiliserade världen att slå ned terrorister och fundamentalister.
Vårt fördömande måste dock följas av konkreta handlingar: det räcker inte med bara ord. Därför frågar vi oss varför man spärrar terroristernas bankkonton först nu om regeringarna och säkerhetstjänsterna redan kände till dem sedan tidigare. Varför har man inte anmält och stängt de webbplatser som fortsätter att främja terroristisk aktivitet och upprätthåller förbindelser med omstörtande celler i hela världen och fortsätter att rekrytera nya terrorister?
Vi kräver att man omedelbart fryser gemenskapsfinansierade fonder och program till de regeringar som inte ansluter sig till koalitionen mot terrorismen och som hyser terrorister på sitt territorium.

Belder
Herr talman! I debatten om Europeiska unionens framtid ägnas mest uppmärksamhet åt det eventuella anordnandet av ett konvent. I dag skulle jag vilja be om uppmärksamhet för en annan sak, nämligen tidsplanen för förberedelserna inför nästa regeringskonferens.
Det är förståeligt att det här parlamentet inte vill ha någon regeringskonferens år 2004. Det är valår och dessutom avgår kommissionen. Är dock 2003, som parlamentet önskar, ett bra alternativ?
I Nederländerna säger vi "hastverk bryter halsen". Om man ser vilka viktiga ämnen som står på dagordningen så är det i alla fall berättigat att man tar mer tid på sig för eftertanke. Dessutom är ämnena vid regeringskonferensen tillräckligt intressanta för att bli valfrågor. Vidare är det nödvändigt att även ge de blivande medlemsstaterna en röst i den här viktiga diskussionen.
Kort sagt är alltså år 2003 alldeles för tidigt och 2004 är alldeles för intensivt. Kan inte rådet besluta om att hålla regeringskonferensen år 2005?

Oostlander
Herr talman! Europeiska unionen förlorade även många egna medborgare vid attackerna i New York och i Washington. Det innebär att det är fråga om mer än solidaritet från vår sida. Vi delar samma öde. Därför är det också logiskt att artikel 5 har trätt i kraft inom ramen för Nato, vilket antyder att vi i alla skeden av Natos reaktioner är inblandade i det som sker. Vi bär hela ansvaret och måste alltså även veta vilka reaktioner som kommer.
Terroristerna ville bara skapa kaos och överilad hämnd. Svaret måste vara anpassat efter det, specifikt riktat mot de personer och organisationer som ligger bakom. Det måste ske en bred förstärkning av säkerhetsinstrumenten. Därför är det bra att Europol och Eurojust får tydligt mer utrymme och inrättas i en struktur som passar i en rättsstat.
Den europeiska arresteringsordern, den gemensamma definitionen av terrorism och organiserad brottslighet, ett smidigare utlämningsförfarande, det är alla nödvändiga medel. Ministrar i medlemsstater som tröttar ut sig med invändningar kommer av potentiella terrorister att betraktas som - jag använder en term från det kalla krigets dagar - "nyttiga idioter".
Hur mycket mer behöver ske innan vi när det gäller vår gemensamma inrikessäkerhet kan vidta åtgärder som innebär att medlemsstaternas suveränitet används till nytta för medborgarna och inte på ett sådant sätt att den är i strid med medborgarnas intressen.
Varje medlemsstat måste inse att den, när vackra friheter erbjuds till brottslingar som behöver lugn och ro för att förbereda sina dåd, själv kan bli måltavla. Förbättrade internationella förbindelser förstärker även den internationella säkerheten. Därför måste vi på ett bra sätt utnyttja befintliga strukturer, såsom Medelhavsdialogen och Förenta staterna. Det är nödvändigt att hålla kontakt med delar av den afghanska befolkningen, även för att mildra nöden bland de behövande.
Den resolution som åstadkommits under Collins kompetenta ledning, stöder vi fullständigt. Vi skulle endast vilja anta ett enda ändringsförslag från den förra socialdemokratiska resolutionen och byta ut artikel 26 om Gibraltar mot vår egen formulering. I övrigt instämmer vi verkligen i det gemensamma resultatet.

Michel
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skall svara snabbt på ett antal frågor, tyvärr ganska kortfattat, eftersom jag inte kan stanna kvar under hela sammanträdet.
Jag skulle först och främst vilja ge en del kompletterande information om konventet. Flera ledamöter har tagit upp den frågan. Viktigt att påpeka är att principen att sammankalla ett konvent som skall förbereda regeringskonferensen är avklarad, eftersom det var det frågan gällde. Att regeringarnas, kommissionens, de nationella parlamentens och Europaparlamentets företrädare skall delta i konventet - dvs. en sammansättning med fyra parter - är också avklarat, det är uppenbart. Detta deltagande skulle kunna se ut på följande sätt: företrädare för regeringarna - man talade om siffran 15 företrädare, 16 ledamöter från Europaparlamentet, 30 ledamöter från de nationella parlamenten samt en företrädare för kommissionen. Jag skall dock inte börja med att starta en debatt om siffror. Viktigt att komma ihåg är att antalet deltagare i konventet bör vara relativt begränsat. Det får inte vara exponentiellt. Om man vill behaga skulle man visserligen kunna tillåta det, men då skulle konventet inte bli funktionsdugligt. Den aspekten bör man komma ihåg.
Vid Europeiska rådets möte i Laeken kommer man utan tvekan att utse - det är i den riktningen man tycks gå - en ordförande, som skall biträdas av ett presidium sammansatt av åtminstone en medlem från varje part i konventet samt ett sekretariat. Konventet kommer inte att ha mandat att anta en definitiv text, men på det här stadiet - jag tror det var Barón Crespo som ställde frågan om det rör sig om förslag, om alternativ - på det här stadiet, som sagt, är vi mer positiva till alternativ än till förslag, eftersom alternativen aldrig bara är varianter, förslag, även om instanserna självklart måste välja bland alternativen.
Jag försvarar inte den ena eller andra ståndpunkten: jag talar bara om hur saker och ting förhåller sig. Om det bara hängde på mig skulle man gå mycket längre, tro mig, än till förslag. Det skulle vara mer radikalt. Jag måste emellertid anpassa mig till ordförandeskapets kostym... Jag rapporterar således det jag anser mig behöva rapportera till er för att agera i öppenhet. Jag kan inte bättre.
Konventets arbete bör inledas så snart som möjligt, under spanskt ordförandeskap, dvs. under det första halvåret 2002. Jag tillåter mig också att ta upp två saker apropå konventet: det är viktigt att ni inte bara kommer ihåg det, utan att ni också kan diskutera det och framföra er ståndpunkt i frågan.
Först och främst kandidatländernas deltagande, en viktig komponent. I Genval avtecknade sig en tämligen stark samsyn om behovet av att kandidatländerna deltar i konventet. Lutar man mot att ge dem en status med yttranderätt, kvarstår uppgiften att fastställa de närmare bestämmelserna för hur de skall företrädas. Ordförandeskapet föreslår tre möjliga formler: antingen skall de redan från början ha lika många företrädare som medlemsstaterna, dvs. en företrädare från varje regering och två ledamöter från varje nationellt parlament - vilket man skulle kunna tänka sig, eller en företrädare per land så länge konventets arbete pågår, eller - den tredje möjliga formeln - att antalet företrädare växlar, dvs. att dessa länder skulle ha en företrädare fram till det att anslutningsfördraget har undertecknats, och efter undertecknandet lika många företrädare som medlemsstaterna. Man skulle också kunna bjuda in en grupp företrädare från Ekonomiska och sociala kommittén och en grupp företrädare från Regionkommittén, som observatörer. Så ser de idéer ut som ligger på bordet.
På vilket sätt skall det civila samhället delta? Idén om ett civilt forum har i allmänhet mottagits positivt av delegationerna. Det har dock ställts ett antal frågor om forumets sammansättning - med detta syftar man på urvalet av dem som skulle företräda det civila samhället - vidare om bestämmelser för forumets organisation, karaktär och kopplingar till konventet. Man funderar t.ex. på utfrågningar, en hel rad modeller och kopplingar av det slaget.
Ordförandeskapet anser att detta forum kan sättas samman på två sätt. Antingen som en utvidgad församling, i vilket fall man måste fastställa exakt sammansättning, roll och funktionssätt, eller ett strukturerat nätverk som inrättas på europeisk nivå, bestående av organisationer som företräder det civila samhället. Nätverkets organisationer skulle få officiell information om konventets arbete, och deras skriftliga bidrag skulle ingå i den officiella dokumentation som överlämnas till konventets medlemmar. De skulle vidare frågas ut av konventet - enligt närmare bestämmelser som behöver fastställas, och i förekommande fall skulle de också kunna höras av konventet om specifika frågor. Om man gick i den riktningen skulle det troligtvis vara lämpligt att utse en samordnare på politisk nivå, som utses antingen av Europeiska rådet i Laeken eller av själva konventet.
Detta var den kompletterande information jag ville ge er i fråga om konventet, så att de idéer som detta kan ge eller inspirera er kan nå fram till oss. Det är nämligen syftet med den här typen av utbyten. Jag är således helt öppen för alla synpunkter och idéer, för alla förslag i frågan.
Flera av er talade om säkerheten i Bryssel. Jag delar er oro. Jag tror mig veta att det inte finns några principiella svårigheter, förutom när det gäller en aspekt, nämligen problematiken med det villkorslösa tillträdet till belgiskt territorium. När det gäller denna aspekt stöter vi på vissa svårigheter, jag skall försöka analysera ärendet och titta närmare på saken, men är inte övertygad om att det inte kommer att ställa till med ett antal problem. I övrigt tycks man snabbt kunna nå fram till ett avtal ganska snabbt. Jag lovar er att ta upp detta så snart jag kommer tillbaka till inrikes- och justitieministeriet, för att så snart som möjligt meddela er hur era frågor konkret har följts upp.
Jag vill framhålla något som framgår av våra debatter och som också jag verkligen är mycket uppmärksam på. Att genomföra en arsenal av åtgärder för att bekämpa terrorismen effektivt kommer med nödvändighet - man får inte blunda för detta - att öka risken för åtgärder som inskränker friheten. Barón Crespo påpekade detta och Lannoye uppmärksammade oss på den frågan. Jag har här i kammaren redan hört uttalanden där det framgår att somliga inte har förstått detta: vore jag tvungen att omsätta Berthus program i praktiken skulle det helt klart leda oss rätt in i ett frihetsberövande samhälle, som inte skulle ha något att göra, ursäkta att jag påpekar det, med livskvaliteten och den demokratiska kvaliteten i våra samhällen. Så är det, det är min uppfattning, och den delar jag med andra. Enligt min mening måste man vara vaksam, för detta är verkligen viktigt. Man får inte använda terroristbekämpningen som förevändning för att återuppväcka gamla samhällsfördomar. Det vore mycket farligt: jag är således inte positiv till det. Den svårighet vi ständigt kommer att konfronteras med är just att ständigt behöva utvärdera vårt handlingsutrymme. Men låt oss för Guds skull inte ge efter för en säkerhetsfobi, för då skulle vi alla förr eller senare bli offer, och demokratin skulle förlora på det.
(Applåder)
Lannoye insisterade - och även andra - på något mycket viktigt när det gäller vår utrikespolitik, och jag delar hans ståndpunkt till fullo: våra fienders fiender är inte nödvändigtvis våra vänner. Jag håller självklart med er. När man slår in på en väg som denna kan man givetvis lockas att försöka dölja, inte se eller glömma realiteter med denna samförståndskoalition som täckmantel, en koalition som med nödvändighet grundas på stundens behov och i viss uträckning på känslor, berättigade sådana.
Jag tror det var i går i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik som man bl.a. ställde följande fråga till mig: "Har ni förhört era partner om statsterrorism?" Vi får inte förlora den aspekten ur sikte i vårt europeiska engagemang och sätt att gå till väga, i våra värderingar. Det stämmer att vi måste vara uppmärksamma på detta, med andra ord inte glömma att länder, realiteter och enheter som ingår i denna koalition också måste, i viss utsträckning, redogöra för vissa metoder, beteenden och politiska åtgärder. Jag erkänner således att vi måste undvika all form av världsfrånvändhet i det avseendet och inte glömma att framhärda med vår kamp och vår omvändelseiver till förmån för ett demokratiskt samhälle överallt i världen där det är möjligt. Jag håller således med om att Internationella brottmålsdomstolens roll bör utökas. Efter hand märker man att det är absolut nödvändigt att förfoga över ett så pass viktigt verktyg.
Man frågar mig om jag är positiv till att stadgan om de grundläggande rättigheterna införlivas i en författning. Alla känner till min uppfattning på den punkten. Jag tror tyvärr inte att alla är tillräckligt mogna för detta. Samtidigt anser jag att alla har argument att göra gällande och att debatten således bör fortsätta. Förr eller senare kommer vi dit.
En annan viktig punkt: man ställde frågor om faran med frihetsbegränsningar. Om man tittar på ett antal åtgärder - det var tal om frysning av tillgångar och ett antal andra åtgärder - stämmer det att brådskande åtgärder måste följas upp med en systematisk utvärdering, som helst skulle genomföras kort efter det att åtgärderna vidtagits, oavsett vilka de är. Ett krav kommer naturligtvis att vara att åtgärder som vidtas i ett akut läge omvärderas tämligen omgående och regelbundet. Man måste undvika det som ofta sker i vissa länder, som i Belgien, vars metoder jag känner till, nämligen att tillfälliga åtgärder upprätthålls i 50 år efteråt. Jag ansluter mig således till dem som kräver garantier. Fattar vi beslut om åtgärder i en akut situation måste vi också inrätta en mekanism för regelbunden omvärdering av åtgärderna i fråga.
I övrigt håller jag med om kärnan i de idéer och intressen som har uttryckts. Dupuis talade om underrättelsetjänsternas effektivitet. Jag måste säga att jag inte vet särskilt mycket om underrättelsetjänster, eftersom de är hemliga. De är åtminstone effektiva ur den synpunkten. Jag förordar helt enkelt mer regelbunden information, en mer driven integration och bättre samordning. Jag tror att jag kommer att få medhåll på den punkten.
Herr Dupuis! Mitt svar gällde också risken för att statsterrorism uppmuntras, i alla fall risken för att vissa länders förhållanden döljs. Jag håller också med om att vi inte får ge upp våra ansträngningar, vår ihärdighet, vårt övertygelsearbete för att få somliga länder att införa demokrati. Vi får inte dölja den aspekten eller låtsas som om problemet inte längre existerar i ett antal arabiska länder. Vi måste fortsätta att framhålla detta. Min personliga övertygelse är att vi måste stärka, överallt där det är möjligt, den politiska dialogen, en politisk dialog utan tabun. Enligt min mening är det något som är helt möjligt att genomföra inom ramen för våra förbindelser. Det rör sig om ett minimivillkor. I samband med mitt besök i Iran kom vi överens om att inrätta en grupp mellan Europeiska unionen och Iran som endast skulle ha frågor om mänskliga rättigheter på dagordningen. Detta godtogs. Den här typen av initiativ måste bli fler.
Mina damer och herrar, herr talman! Jag tror att jag har varit så fullständig som möjligt. Kanske har jag glömt en och annan sak. Jag kan i alla fall säga er att jag allmänt sätt ställer mig bakom de angelägenheter som uttryckts. Jag har lyssnat till dem. Och jag kan under alla omständigheter åta mig att vidarebefordra dem, när så krävs. Jag kommer att göra allt för att så troget som möjligt framföra den information, de idéer, den kritik och de förslag som parlamentet har delgett mig i dag.

Berès
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vid Europeiska rådets möte den 21 september inledde man det arbete som nu väntar oss: att ompröva våra grundläggande begrepp. Sedan den 9 november 1989 har Europa vetat att det kalla kriget är slut, men sedan den 11 september 2001 vet världen att det kalla kriget är slut och att vi i dag befinner oss i en tid av globala allianser mot terrorism.
I dag ger man ordet till dem som har förmåga att uttrycka sin totala solidaritet med Förenta staterna och förbehållslöst engagera sig i kampen mot terrorism. Men för att kunna göra det måste vi förbjuda alla övertramp i våra egna led, för i kampen mot terrorism är varken obskurantism eller fanatism tillåtna vapen. Vi måste också fundera över orsakerna. I Europeiska unionen är man medveten om att inte all slags terrorism är frukten av fattigdom, utan att frustrationer och förödmjukelser ger näring åt terrorismen. Vi måste därför återuppta diskussionerna om vår biståndspolitik. Vi måste skriva av utvecklingsländernas skulder. Vi måste återuppta arbetet om handel med lätta vapen. Vi måste se till att alla intar sin plats i de multilaterala strukturerna. Vi själva måste förse oss med medel att förebygga konflikter, eftersom de också är en källa till spänningar. Det är nu inte tid att kullkasta ett av parlamentets initiativ, centrumet för konfliktförebyggande, som man i dag säger är hotat. Europeiska rådet har visat att det kan ta konsekvenserna av den strid som väntar oss. För att bara nämna några kapitel: låt oss ta kapitlet med finansieringen av terrorism. Ja, unionen har satt sig i beredskap för att bekämpa talibanernas pengar, för att frysa deras tillgångar med stöd av förordningen av den 4 juli 2001. Vissa av våra länder, Frankrike, Tyskland och Förenade kungariket, har redan fryst deras tillgångar. I går föreslog kommissionen ett nytt initiativ. Vi frågar oss på vilka grunder kommissionen tänker sig att denna bilaga skulle kunna revideras, kommissionären kanske kan svara mig på det. Det är en viktig fråga, eftersom det är första gången parlamentet rådfrågas om bestämmelser av detta slag. Det handlar vidare om kampen mot penningtvätt. Kampen mot skatteparadisen; allt det arbete som Europeiska unionen har satt igång måste få en ny skjuts framåt.
Dessa genomgripande förändringar inträffar i en tid då Europeiska unionen går in i den sista etappen före övergången till euron, vid en tidpunkt då unionen har inlett mycket viktiga interna uppgifter: utvidgningen, men även utformningen av en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, en försvarspolitik och inrättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Dessa projekt kommer att få nya impulser, omständigheterna kommer att sopa undan tveksamheter och stärka föresatser. Men för att kunna gripa tag i denna möjlighet för Europa förväntar vi oss mycket av Gent. Att ett konvent inrättas gläder oss, men, fru rådsföreträdare, ni skall veta att ni inte har parlamentets stöd för ett system med alternativ. Däremot kommer ni utan tvekan att få parlamentets stöd för en utvidgning av konventets dagordning, så att man kan ställa värdefulla frågor: bör man bevara strukturen med pelare? Hur bör unionens ledning se ut?

Malmström
Herr talman! Det är naturligt att frågan om kampen mot terrorismen får visst utrymme i Gent. Europeiska unionen har agerat med imponerande enighet och beslutsamhet. Vi kan se fram emot en långsiktig kamp på flera fronter, bland andra den politiska och den rättsliga, med den känsliga balansen vad gäller respekten för rättssäkerheten. Politiskt och ekonomiskt långsiktigt kanske vi också kan få till stånd en bättre rättsordning med ett starkare FN.
Det är glädjande att Förenta staterna har insett betydelsen av FN och betalar sina skulder till organisationen. Kanske kan EU också få Förenta staterna att ratificera protokollet om den internationella brottmålsdomstolen. Givetvis måste vi också arbeta långsiktigt för att få fred och demokrati i hela Mellanöstern.
I Gent kommer man också att diskutera utvidgningen. För ELDR-gruppen är det oerhört viktigt att varje land bedöms var för sig, att differentieringsprincipen verkligen upprätthålls. Det är ett budskap som jag skulle vilja sända till ordförandeskapet.
Slutligen när det gäller konventet skulle jag vilja tacka rådsordföranden för konkretiseringarna. Det finns dock fortfarande viss oro på detta område. Konventet är ingen diskussionsklubb för att prata lite i allmänhet kring olika alternativ om Europas framtid. Konventet är inget alibi för rådet, utan en seriös och demokratisk partner i den här diskussionen. Konventet kommer, oavsett sammansättning - jag hoppas att kandidatländerna får en stark roll i detta sammanhang - innehålla ett stort antal hårt arbetande parlamentariker som måste veta att det arbete som läggs ned tas på största allvar.

Alyssandrakis
Herr talman! Krig är inget svar. Vår smärta för offren får inte förvandlas till stridsrop. Det var det främsta budskapet från tusentals amerikaner som i lördags demonstrerade på Washingtons gator.
På vår egen sida av Atlanten har tiotusentals demonstranter - i Aten, Rom, Berlin, Paris, Amsterdam, Prag, Barcelona, Stockholm, Konstantinopel och på andra platser - höjt sin röst mot amerikanska och europeiska imperialisters krigsplaner.
De som systematiskt utövar statsterrorism, de som skapar nya bin Ladin och UCK-krigare, de som kallar hela folk för terrorister har i själva verket, efter den förfärliga terrorattacken i Förenta staterna, fått ett gyllene tillfälle att göra upp med dem som motsätter sig deras världsherravälde.
Samtidigt påskyndas i Europeiska unionens länder och i Förenta staterna de repressiva polisåtgärderna för att tysta dem som motsätter sig eller ifrågasätter deras människofientliga politik. Förenta staternas president har förklarat att kriget mot "terrorismen" kommer att bli långvarigt. Lika långvarigt kommer de fredssträvande folkliga krafternas kamp att bli. Vi är säkra på att fredens rätt kommer att segra över det imperialistiska krigets barbari.

Musumeci
Herr talman, ärade kollegor! Vårt fullständiga instämmande i slutsatserna från det extra Europeiska rådet i Bryssel får inte innebära att vi glömmer bort den allvarliga försening med vilken Europa blir medvetet om problemet med terrorismen som ett prioriterat mål för unionen.
Det har krävts tusentals döda för att kunna komma överens om en europeisk häktningsorder, det har krävts tusentals oskyldiga offer för att kunna komma överens om en gemensam strategi mot terrorismen. Först nu kräver man att unionen skall delta mera aktivt i förebyggandet och stabiliseringen av de regionala konflikterna.
Men var fanns Europa - frågar vi oss - när Medelhavet betraktades som ett gränshav mellan två motsatta världar, mellan islamsk fundamentalism och religiös tolerans? Kommer man äntligen att inse att definitionen av Europas säkerhets- och försvarspolitik måste börja med Medelhavet?
Jag bor på den sista remsan europeisk mark i Medelhavet, inte många meter från den mest framskjutna Natobasen - den i Sigonella - och bara några minuter med flyg från Mellanöstern. Jag vet hur mycket god vilja det finns bland moderata araber och muslimer. I fjol träffade jag Jerusalems borgmästare och borgmästaren i Gaza. Nåväl, jag är övertygad om att det nu är dags för Europa att på allvar börja omvandla vad som hitintills endast har varit goda avsikter till konkreta handlingar.

Krarup
Det kommer flera oroande budskap från toppmötet i Bryssel. Det som först påkallar uppmärksamhet är att toppmötet avspeglar en chockerande liten självinsikt, vilket även präglar USA:s regering. Det finns inte någon förståelse för att det finns en politisk bakgrund till de förfärliga massakrerna den 11 september. Och i linje med denna ringa självinsikt, som tillbakavisas av internationella konfliktforskare, ingår man allianser för att bekämpa terrorismen och världens mest effektiva statsstödda terrorister. Man legitimerar ryssarnas folkmord i Tjetjenien och allierar sig med oligarkier i Pakistan, Uzbekistan och Tjetjenien, för att inte tala om Saudiarabien. Detta legitimerar varje ingripande samtidigt som man undanröjer möjligheterna till en internationell lösning av konflikten inom ramen för FN, d.v.s. i enlighet med internationell rättskipning. Godkännandet av de polisiära åtgärderna är uppbyggt på samma sätt och med samma ringa grad av självinsikt. Ändamålet helgar medlen. Medlen kommer att medföra att vi blir av med de demokratier som vi skulle försvara. Jag tror att man i efterhand kommer att kunna säga: "Operationen lyckades, men patienten dog".

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, ärade företrädare för rådet! Jag hoppas att det terroristiska våldsdådet den 11 september har ruskat liv i rådet, det vill säga inrikes- och justitieministrarna, på samma sätt som i stats- och regeringscheferna, så att de inser att den nationella aversionen och motsträvigheten i kampen mot den internationella terrorismen är opassande. Jag ser samtliga beslut som något positivt. Vi måste dock kunna förvänta oss att besluten snarast börjar genomföras. Vidare förväntar jag mig att unionen äntligen skall förverkliga de möjligheter som redan finns, att medlemsstaterna äntligen skall fullgöra sina plikter och lämna ut nödvändig information till Europols databank i Den Haag och att konventionerna mot terrorismen äntligen skall träda i kraft.
Vad jag också förväntar mig är att Europol skall få den personal och den teknik som krävs och att Europol sätts i stånd att äntligen göra en inventering av terroristiska nätverk i Europa samt att en gemensam undersökningsgrupp snabbt blir verklighet.
Jag förväntar mig att toppmötet tar initiativ till nya åtgärder, som exempelvis ett intensivt samarbete mellan Europol och den amerikanska underrättelsetjänsten, ett nätverk omfattande allt från Europol via Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, Olaf, till Schengen för att i kampen mot terrorismen nyttja dessa enheters uppgifter om efterspanade personer, att Eurojust skall förverkligas i nära samarbete med Europol på det sätt som talman Poettering just beskrev samt att Europol utvidgas mot första pelaren, att Europol får utredningsbefogenheter och slutligen att den europeiska nivån får ersätta den mellanstatliga när det gäller tydligt avgränsade områden inom den organiserade brottsligheten.
Detta innebär att Europa när det gäller det säkerhetspolitiska samarbetet har mycket goda chanser att föra Europeiska unionens mervärde närmare medborgarna. Detta är en möjlighet som vi bör utnyttja nu, och det snabbt!

Napoletano
Herr talman! Händelserna den 11 september har på sitt tragiska sätt än en gång visat på avståndet mellan det Europa som faktiskt finns och det som skulle behövas. Chocken över det terroristiska våld, vars omfattning ingen hade kunnat föreställa sig, måste nu lämna plats för ett engagemang inte bara i ord ägnat att ge Europa politiska och institutionella instrument för att spela en roll i världen mot terrorismen och för fred och rättvisa. Vi välkomnar därför besluten från Europeiska rådets extra toppmöte den 21 september när det gäller samarbetet om rättsliga och inrikes frågor och åtgärder mot penningtvätt.
Mot denna dramatiska bakgrund framstår beslutet av den italienska regeringen, och den majoritet som stöder den, att införa förändringar i den egna straffprocesslagen i fördraget om rättsligt samarbete med Schweiz som än mer allvarligt och oansvarigt. Dessa förändringar går stick i stäv mot de åtaganden som gjordes av rådets extraordinarie möte och av rådet (rättsliga och inrikes frågor). Med denna lag skulle de bevis som införskaffats utomlands bli oanvändbara i en rättegång och eftersom denna åtgärd har retroaktiv verkan skulle hundratals pågående processer komma i fara genom att redan godkända bevis förklaras för ogiltiga. Det är ett beslut som har fått riksåklagaren i Genève att förklara, och detta är hans egna ord: "Denna lag är en katastrof för den internationella rättvisan. Under tolv år av rättsligt samarbete med länder från hela världen har jag aldrig sett sådana här regler, fram till i dag aldrig." Och eftersom jag inte anser att detta är rätt instans för att bilda oss en uppfattning så uppmanar jag kommissionen, rådet och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att bedöma huruvida denna åtgärd står i överensstämmelse med besluten från det extra Europeiska rådet.

Costa, Paolo
Herr talman, ärade kollegor! Terroristattacken den 11 september var, som New Yorks borgmästare Rudolph Giuliani förklarade inför FN:s generalförsamling, ett angrepp på själva idén om ett fritt samhälle som är icke-exkluderande och civiliserat och på dess öppenhet och tolerans. Bara om vi förstår att förstärka dessa kännetecken och inte försvaga dem kommer attacken att bli utan framgång.
Det första vi måste göra för att svara på något sådant är att komma ut ur det psykologiska undantagstillståndet och ta kontroll över vår dagordning. Därför välkomnar vi åtagandet från mötet i Gent att gå vidare med diskussionen kring euron, utvidgningen och byggandet av ett politiskt Europa genom mötet i Laeken och konventet.
I denna logik måste även kampen mot terrorismen ses i perspektiv av strukturella ingripanden. När det gäller flygsäkerhet, för att ta ett exempel, är det nödvändigt att gå fram på två olika nivåer: å ena sidan framstår en översyn av förordningen om inrättande av Europeiska myndigheten för luftfartssäkerhet, i syfte att utvidga dess befogenheter till att även omfatta förebyggande av olyckor och - om man kan säga så - till att förebygga terrorism, som trängande; å andra sidan krävs det ett kraftfullt agerande inom den Internationella civila luftfartsorganisationen, så att de regler som vi försöker införa för Europa blir bindande regler för hela världen.
Det är nödvändigt att Europa förmår att ta initiativet på detta begränsade område, liksom på många andra områden, för att visa hela den potential för fred och demokrati som är dess styrka och som måste omvandlas till styrka för hela världen.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Vi européer bör ha klart för oss att man under den närmaste tiden kommer att känna oss på pulsen. Förenta staterna men också den breda allmänheten i världen kommer att hålla ögonen på om vi är i stånd att visa handlingskraft och solidaritet inför de nya utmaningarna från den internationella terrorismen som nu har blivit uppenbara. Europeisk handlingskraft har hittills ofta stupat på invändningar om nationell suveränitet. Genom att åberopa nationell suveränitet har man ofta blockerat ett effektivt gemensamt agerande. Nu är emellertid nationell suveränitet inget mål i sig, särskilt inte som den, snarare än att stödja, står i vägen för bevarandet av nationellt oberoende gentemot terrorister och det effektiva skyddet för medborgare mot terrorattentat. Därför kommer vi i framtiden vara tvungna att utveckla effektiva gemenskapsinstrument, och vi kommer att behöva granska huruvida den nationella suveräniteten är till hjälp eller skada.
Solidaritet med USA är ett allmänt intygat krav. Detta är också korrekt, eftersom attacken inte bara var riktad mot och träffade USA utan även våra grundläggande värderingar. Därför är det så ödesdigert när en ledamot av kommissionen, nämligen Poul Nielson, lämnar denna européernas gemensamma solidaritet därhän. Hans uttalanden är ödesdigra just därför att de suddar ut ansvaret för det terroristiska agerandet och så att säga lägger skulden på offren, och därför att de är ett hån mot den solidaritet som vi intygar i den resolution som vi skall rösta om. Därför måste dessa uttalanden tas tillbaka. Det finns skäl att förvänta sig att Nielson ber om ursäkt.
(Applåder)

Lage
Herr talman! Europa liksom sov. Det verkade som Europas enda dröm var att ha det bekvämt och leva i fred. Plötsligt raserade chocken efter det brutala terroristattentatet New York tilliten och livsbejakelsen. Europa blev plötsligt sårbart och kände sig skyddslös. Europas grundläggande rättigheter, förvärvade med hårt arbete, var ju hotade av mystiska terroristnätverk där den muslimska religiösa fanatismen fortfarande tycks dominera. Denna våldsamma och omoderna fanatism är per definition motståndare till västvärlden. Men detta ger inte något existensberättigande åt den fördummande kulturen och den historiska okunnigheten som fungerar som en felaktig sammansmältning mellan islam och attentatsmännens underliga, irrationella och sekteristiska uttryck.
Det var inte bara USA, som var måltavlan för det grymma attentatet, som sattes på prov. Europa sattes också på prov och Europeiska unionen måste rannsaka sitt samvete ordentligt. Då det just hade hänt var Europeiska unionen, fortfarande i chocktillstånd, upptagen med toppmötet i Bryssel. Unionen var snabb, tydlig och precis i sina svar på krisen. Men hur är det nu? Europa får inte hädanefter anta en ytlig, kortsiktig och opportunistisk ställning. Europa får inte bli en leksak för ödet, ett öde som andra har bestämt. Det som bestämdes i Gent och Laeken var att Europa måste tänka efter noggrant vilket hennes projekt är och vilken roll hon har inför denna nya världsordning och dra en tydlig riktlinje för de kommande svåra tiderna. Utan att låta pessimistisk om människans villkor vill jag säga att Europa måste bli mindre naiv i fråga om väntande framtida faror. Europa måste stärka sin enighet både när det gäller ekonomi, politik, försvar och inre säkerhet. Det är en självklarhet. Men hur skall man göra det? Vad är det som Europa prioriterar förutom den icke militära kampen mot terrorismen? Vilka är de nya målen för det gemensamma projektet? Kommer utvidgningen att fortsätta på samma sätt? Kommer vi inte fr.o.m. nu att behöva skynda på t.ex. Turkiets anslutning till Europeiska unionen? Skulle det inte vara rent bondförnuft att ge högsta prioritet åt en Medelhavsstrategi och ta initiativ till samarbete med länder som bekänner sig till islam?

McMillan-Scott
Herr talman! Attackerna i New York och Washington var en ny form av terrorism i en ny skala, och de var liktydiga med en krigshandling. Målet för koalitionen, som leds av Förenta staterna, att utrota terrorism, förtjänar särskilt de europeiska demokratiernas stöd. Vi välkomnar de åtgärder som vidtagits av Europeiska rådet sedan attackerna och gör vårt för att snabbt genomföra dem. Vi måste emellertid även vara vaksamma och se till att Europeiska unionen inte i brådskan vidtar åtgärder som överskrider de nuvarande behoven. I några fall bör dessa åtgärder vara förnybara och tillfälliga.
Förra veckan deltog jag och mina kolleger i en rad möten i Rom med anledning av reaktionerna på terrordåden. Vi mötte den afghanska kungen i exil, Mohammed Zahir Shah, som härskade under fyrtio år fram till 1973 och som 1964 införde fria val och fria medier och tillät kvinnorna att delta i politiken. Vi bekräftar vårt stöd för den centrala roll som han är beredd att spela för en återgång till demokrati i Afghanistan. Vi uppmanar Europaparlamentet, rådet och kommissionen att ta upp direkta kontakter med kungen.
Vi höll också möten med italienska ministrar och kunde uttrycka vår tacksamhet för att de sänder extra trupper till Balkan, så att brittiska specialstyrkor kan förflyttas till annan plats.
I Vatikanen diskuterade vi även de värderingar som är gemensamma för alla trosläror, däribland islam, i fråga om individens integritet och rättigheter samt den allmänna tilltron till fredlig konfliktlösning, oavsett det är inom ramen för demokrati eller andra system.
Vi genomförde möten med Världslivsmedelsprogrammet (WFP), och man sade oss att världssamfundet nu bör börja planera för en återuppbyggnadsbyrå liknande den som Europeiska unionen inrättade för Kosovo.
Även före den nuvarande krisen hade torka, en sviktande ekonomi och krig gjort Afghanistan till en av de svåraste platserna på jorden att leva på, med en barnadödlighet före fem års ålder så hög som 22 procent i vissa områden och en medellivslängd på fyrtio år.
De åtgärder som nu skall genomföras är inte bara utformade för att utrota terrorism, utan även för att utrota en ond regim.

Katiforis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi stöder självfallet de åtgärder mot terrorism som ordförandeskapet har redogjort för, både dessa åtgärder och andra som kan bli nödvändiga. Vi kämpar sida vid sida med Förenta staterna i det världsomspännande fälttåget för att rycka upp terrorismen med rötterna. Vi här kan inte bidra med mycket visdom när det gäller de tekniska, polisiära eller militära åtgärder som det kommer att bli nödvändigt att genomföra.
Det som vi kan göra är att kanske tala med större auktoritet om vissa politiska förutsättningar för framgång. Inte i något fälttåg av detta slag, och inte heller i något krig, åtminstone inte i något krig i vilket demokratierna har deltagit, har man kunnat garantera folkens nödvändiga medverkan - för det är den medverkan som är avgörande, inte så mycket regeringarnas medverkan - om det inte har funnits en vision om en bättre värld i slutet av det fälttåget.
Politiskt måste vi åter betona att vi stöder alla demokratiska regimer och, framför allt, förkastar tyranniska regimer, som i dag kan utlova samarbete mot vissa terrororganisationer, men som långsiktigt - tillsammans med de säkerhetstjänster som samarbetar med dem - fungerar som rekryteringskontor för terrorister.
På det sociala området måste vi inse att miljöförstöring, pandemiska sjukdomar, fattigdom och misär utgör hot mot världens säkerhet och att dessa problem måste bemötas som hot i likhet med terrorismen. Vi måste förklara att säkerheten för den vanliga människan i det globala samhället inte står att finna vare sig i vår rikedom eller i vår militära styrka. Den enda realistiska lösningen är att söka efter sätt att minska spänningarna i de sociala och etniska konflikterna, att förena alla välvilliga människor - oberoende av etnisk tillhörighet, religion, social ställning eller ideologi -, alla dem som är fast beslutna att sätta stopp för mänsklighetens gissel, som, även om de inte leder till terrorism, utgör en grogrund för terrorism, och det är denna grogrund som vi måste avlägsna om vi vill garantera medborgarnas säkerhet.

Tajani
Herr talman! Oriana Fallaci, en stor italiensk författarinna, har brutit en mångårig frivillig tystnad och lämnat ett viktigt bidrag för att ruska om många europeiska samveten i kampen mot terrorismen och för att värdena frihet, demokrati och tolerans skall segra i hela världen. I den stund då det kommer fler hot mot amerikanska mål i Italien är det en plikt för Europeiska unionen att delta i försvaret av dessa värden, värden som samtliga medborgare är delaktiga i. Detta är anledningen till att jag, samtidigt som jag instämmer i de beslut som rådet fattade i Bryssel, anser att vi absolut, vid sidan av de oundvikliga, väl avvägda militära initiativen, måste intensifiera de politiska och ekonomiska.
Jag måste dock gå i svaromål i en fråga som har tagits upp i denna kammare: Napoletanos anspråk på att låta rådet kontrollera det italienska parlamentet har inget som helst stöd i gällande lag och hör inte hit. Jag måste påminna Napoletano och Barón Crespo att det italienska parlamentet, i likhet med varje stabil demokrati, är suveränt.
Den socialistiska gruppledarens uttalanden är, vad oss anbelangar, mycket allvarliga och fullständigt oacceptabla, eftersom de utgör inblandning i de inre angelägenheterna i en av Europeiska unionens medlemsstater. Låt mig föreslå honom att läsa artikel 3 i den europeiska konventionen om ömsesidig rättshjälp, som undertecknades just här i Strasbourg, innan han talar om lagstiftningsfrågor som han uppenbarligen inte känner till, i det här fallet internationell rättshjälp. Där kan han få svar på sina ogrundade farhågor: jag råder även Napoletano att läsa denna artikel då hon uppenbarligen inte känner till denna bestämmelse.
Det skulle dock vara lämpligt att ordföranden för en partigrupp, liksom alla de som är ansvariga för beslutsfattande inom de europeiska institutionerna - och jag syftar på den frånvarande ministern Michel - avhöll sig från att göra inlägg i denna kammare som innebär att de lägger sig i en medlemsstats inre angelägenheter, oavsett om de uttrycker sitt gillande eller inte. I stället skulle vi gärna vilja veta vilka initiativ den belgiska regeringen tänker vidta för att garantera säkerheten för de tusentals personer som är verksamma vid Europaparlamentet i Bryssel, med början med de anställda. Vi skulle önska att de teoretiska förklaringarna följdes av handlingar.

Van den Berg
Herr talman! Slutsatserna och handlingsplanen från det extra rådsmötet ger en bra grund för en riktad, doserad, samordnad reaktion på attentaten den 11 september. Utarbetande av internationella rättsinstrument, torrläggning av finansieringen av terroristnätverk, informationsutbyte i samarbete med USA via upprättandet av en ny terroristbekämpningsenhet inom Europol, det är bara en del av de förslag som jag helt och hållet står bakom.
Vi är även nöjda att rådet, kommissionen och parlamentet de senaste tre veckorna talat med en enda röst. Med undantag för pinsamma blundrar av kommissionär Bolkestein och premiärminister Berlusconi. Det visar att det europeiska samarbetet på inrikes- och utrikesområdet snabbt håller på att bli vuxet.
Den nya terrorismens vapen är rädsla och söndring och hunger efter makt. Ett effektivt sätt att skydda den internationella rättsordningen måste bottna i en världsomspännande koalition mot terrorism, i FN:s regi och på grundval av FN-resolutionerna. Koalitionen måste dock grundas på internationella rättsordningsprinciper och inte genom att som tidigare finansiera blivande fiender, såsom var fallet med talibanerna. Det är nämligen fel Realpolitik. Jag förespråkar en reaktion som hela världen står bakom, oavsett ras, nationalitet eller tro, proportionellt på juridisk, politisk, diplomatisk, finansiell, militär och ekonomisk nivå, varvid det begärs stora ansträngningar för att förebygga oskyldiga offer bland civilbefolkningen.
Samtidigt får vi just nu inte förlora det långsiktiga perspektivet ur sikte. Kom ihåg att de direkta orsakerna till terrorism inte ligger i religiös övertygelse eller fattigdom. I den globaliserande världen finns det dock visst ett samband mellan ekonomisk utveckling, fattigdomskonflikt och handel. Världsbanken förväntar till exempel att dessa terroristattentat kommer att få den ekonomiska tillväxten i utvecklingsländerna att sjunka från fem till två procent. De förväntade följderna är katastrofala, med tio miljoner människor extra under fattigdomsgränsen och mellan tjugo och fyrtiotusen barn under fem år som kommer att dö. Om vi inte kan lägga fram några lämpliga svar på den här hårda verkligheten så hänger vi oss även i Europa åt dubbelmoral. Investering i världsomspännande säkerhet betyder att vidta säkerhetsåtgärder men även internationell solidaritet, grunden för internationellt samarbete och därmed även grunden för den världsomspännande koalitionen mot terrorism.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Terrorismen är ett gissel som attackerar och slår emot våra samhällen. Man använder sig av våld och terror för att försöka påtvinga oss sina åsikter och samtidigt attackerar de själva kärnpunkten i våra demokratiska system, nämligen våra individuella och kollektiva friheter.
Terroristerna vet att våra samhällen, de demokratiska samhällena, är öppnare och att de därför är mer sårbara och de utnyttjar de fördelar som globaliseringen medför. Därför måste även svaret mot terrorismen vara globalt.
I detta sammanhang vill jag gratulera det tjänstgörande ordförandeskapet till att de sammankallade det extra rådsmötet i Bryssel och för att ha tagit med terrorismfenomenet på föredragningslistan till nästa rådsmöte. Jag anser att det även är på sin plats att gratulera Europeiska kommissionen till de initiativ som den har lagt fram.
Jag anser att terroristerna på de fem kontinenterna, med utgångspunkt i det faktum att det inte finns någon bra eller dålig terrorism, måste ha klart för sig att den internationella oppositionen kommer att göra slut på detta gissel. Jag anser, herr talman, att det är även är viktigt att vi alla förstår att det inte får ske några brytningar mellan den jämvikt som måste finnas mellan rätten till individuell säkerhet och principerna för legalitet och individuell frihet som kännetecknar vårt värdesystem, och att det är mycket viktigt att vi förstår att de fruktansvärda attentat som begicks den 11 september till syvende och sist resulterar i att frihetskulturen i de demokratiska länderna begränsas.
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Jag vill inrikta mig på frågan om terrorism. Jag välkomnar det faktum att vi bygger en världsomspännande allians mot terrorism, men jag skulle vilja hävda mycket bestämt att vi också måste bygga en världsomspännande allians mot fattigdom, exploatering och förtryck.
Kampen mot terrorism är framför allt en kamp om värderingar och en kamp om idéer. Vi kommer inte att besegra terrorismen - oavsett om det rör sig om nationell terrorism eller om terrorism som drivs av fundamentalism av något slag - såvida vi inte ger oss i kast med de idéer som utgör grundval till denna terror. Vi måste än en gång erinra oss om att inget land någonsin har besegrats av terrorism, och jag är helt säker på att den terrorism som vi nu står inför på en internationell skala inte har den förmågan, såvida vi inte ger den chansen genom att låta bli att gripa oss an med de idéer som ligger bakom den.
Detta är inte ett argument för att bedriva verksamhet som vanligt. Det är ett argument för att undvika den fälla som terrorismen har gillrat för oss. Vi måste också akta oss för att gå i fällan att se muslimer som en fiende. Uttalandena av våra europeiska ledare och av ordförande Prodi är mycket välkomna i detta hänseende.
Jag fördömer fullständigt premiärminister Berlusconis uttalanden. Det är en skam att ett av Europeiska unionens länder leds av en man som kan framföra dessa idéer i dessa dagar och i denna tid, särskilt när landet är Italien, som enligt min mening alltid har varit ledande i fråga om moderna idéer. Jag skulle vilja ansluta mig till andras förkastelsedomar.
Frågan är: Hur vi skall svara? Det bästa svaret, bortsett från de uppenbara säkerhetsåtgärder som vi måste vidta, är att försvara våra idéer om frihet, om demokrati, om rättvisa och om ett stopp för exploatering. Denna europeiska union har en nyckelroll att spela på den europeiska scenen för att leda den kampen och får inte falla in i ledet bakom dem som ser säkerhet som enda svar på detta skrämmande problem.

Martin, Hugues
Herr talman! Allt har skrivits och sagts om tragedin, om brottet den 11 september. Jag kommer därför att begränsa mig till tre punkter: terrorismen, Europa och världen. Ja, man måste bestämt förklara krig mot terrorism varifrån den än kommer - från IRA, från ETA, från dem som mördade prefekt Erignac på Korsika, från bin Ladin och hans klick och alla andra - dock utan att göra enfaldiga och självmordsbenägna förväxlingar. Vår kapacitet att släppa in terrorister är inte längre godtagbar: det var troligen i Europa som vansinnesattentaten den 11 september förbereddes. Låt oss därför gå snabbt fram och samordna våra medel, våra insatser och våra viljor på området för utbildning, rättvisa, säkerhet och försvar, och låt oss därför vara oförsonliga med terrorismens män, deras nätverk, stöd och smutsiga pengar. Ja, herr kommissionär, ni uttalade orden krav på resultat. Hur rätt har ni inte!
Solidariteten med våra vänner, våra amerikanska allierade, förutsätter inte en salig anpassning. Med sin beprövade erfarenhet av världen kan och bör Europa spela en specifik roll. Man hoppas på oss, väntar på oss, frågar efter oss, tyvärr alltför ofta utan att vi svarar. Låt oss inte svika. I Mellanöstern, ett ständigt upphov till spänningar, måste frågan lösas genom att två suveräna stater - Israel och Palestina - inrättas, med absoluta säkerhetsgarantier. Till och med amerikanerna, och detta är nytt, framhåller denna så uppenbara koppling. Det är vår sak att påbörja den process som det innebär att öppna dörrarna. Vi måste slutligen förstå att världens organisation efter Jalta måste förändras med hänsyn till den enorma utveckling som har ägt rum sedan andra världskriget: framväxten av kärnvapenmakter, officiella eller ej; Berlinmurens fall; fler än en miljard muslimer i världen som enträget söker efter erkännande och hänsynstagande; nya giganter som Indien; gränslös teknisk utveckling på alla områden, en utveckling som endast ett fåtal har tillgång till; en allt större klyfta mellan rika och fattiga. Låt oss till sist ta hänsyn till all denna positiva eller oroande händelseutveckling för att organisera en värld där alla erkänns, beaktas och inte längre föraktas, där alla är delaktiga och inte längre försummas. Det är en överhängande skyldighet.

Díez González
Herr talman! Attentaten den 11 september kräver att vi ger ett svar som ligger i nivå med den stora utmaningen att skipa rättvisa och förebygga nya attentat.
Europas svar skall inte bara vara solidariskt, som det har sagts här. Det måste vara ett aktivt svar, till försvar för våra värderingar, inte de västerländska eller den kristna civilisationens värderingar, som Berlusconi skulle säga, utan till försvar för de demokratiska värderingarna där det finns frihet för att skydda dem, och för att driva på och införa dem där de inte finns. Det enda sättet att garantera framgång i denna kamp är ett långvarigt samarbete mellan de regeringar som har åtagit sig att bekämpa terrorismen.
Inför terrorismen, detta hot mot mänskligheten, måste vi lyckas i vårt agerande. I vårt agerande måste vi respektera reglerna inför personer som inte följer några regler och vi måste lyckas, men att lyckas på det här området krockar säkerligen med spektakulära åtgärder. Att lyckas innebär att fullständigt identifiera och bekämpa de skyldiga. Att lyckas innebär att förstöra deras nätverk, undvika att de organiserar nya nätverk, vilket tar tid, internationellt samarbete mellan polis- och domstolsväsende och politiskt förtroende mellan regeringarna. Det är en lång och mycket svår väg, men tro mig ärade kolleger, det är en effektiv väg, och det är det enda sättet för att skydda demokratin från fanatismen och grymheten.
Europeiska unionen behöver en verklig utrikespolitik för gemensam säkerhet och försvar. Vi behöver även ett gemensamt rättsligt område och ett inre område, där det europeiska mandatet för efterspaning och gripande är en grundläggande faktor, även om den inte är den enda.
Naturligtvis kräver detta gemensamma europeiska agerande att vi är krävande mot oss själva, att ingen av de europeiska styrande riskerar det gemensamma agerandet, vilket Berlusconis regering just gjorde genom att anta en lagstiftning som är raka motsatsen mot den linje parlamentet går på och som står i total motsats mot rådets resolution av den 21 september, som vi alla har applåderat här i dag.
Jag vill ställa en fråga till rådet och kommissionen: vad kommer rådet att göra för att tala med en enda röst och övervinna den sten i skon som Berlusconidoktrinen innebär, som Michel sade nu på morgonen?

Pacheco Pereira
Herr talman! Nu när vi står inför allvaret med terroristaktionen den 11 september, finns det flera viktiga frågor att diskutera och reda ut, som rör viljan att bekämpa terrorismen rent konkret.
Den första frågan är behovet att hitta effektiva medel för att bekämpa terrorismen, som inte nödvändigtvis innebär stärkt säkerhetsmässig lagstiftning. Det är viktigt att tydligt komma ihåg att det aldrig är, eller har varit, effektivt i en demokrati att begränsa friheterna för att bekämpa demokratins egna fiender. Vi tror med andra ord att problemet är ett annat. Det är vare sig bristen på nationell eller gemensam lagstiftning eller bristen på polissamarbete på internationell nivå. Problemet handlar mycket om att vi tvekar och är svaga i kampen mot terrorismen, som manifesterar sig i flatheten inför aktiviteter av terroristiskt slag i hopp om att terroristaktionerna alltid skall hända hos grannen, och den gradvisa försämringen av försvars- och säkerhetsresurser, polis, underrättelsetjänst och armé. Europeiska stater som trodde att krigen upphört för gott och som många gånger har minskat sina finansiella medel till försvaret och säkerheten kan inte höja rösten då de talar om terrorismen.
Den andra frågan rör den politiska medvetenheten om den tid vi lever i. Om vi bara fördömer det som hänt i New York och Washington som en brottslig handling, begränsar vi redan från början terroristbekämpningens räckvidd, betydelse och effektivitet. Det som hände var faktiskt en krigshandling, utan tvekan ett krig som inte liknar de tidigare, men tyvärr skiljer sig alla krig från de tidigare. De skördar oftast fler dödsoffer och drabbar fler civila, och man tvekar inte att ta till olika former av massakrer, det är krig som blir mer och mer totala.
Att klassificera det som hände som en krigshandling är inte bara en semantisk fråga. Det får viktiga konsekvenser, till att börja med för den eller de drabbade nationernas rätt att vid behov svara med militära aktioner gentemot det land eller de länder som visar sig bära ansvaret genom att stödja eller utföra terroristhandlingar. Det är nu ett väsentligt villkor för att kunna bekämpa terrorismen effektivt, som inte får nå de dimensioner som attacken den 11 september utan stöd från någon eller några andra stater. Tyvärr har vi inte diskuterat denna fråga tillräckligt mycket, men det är nödvändigt att få veta rådets, parlamentets och kommissionens inställning om nödvändigheten att ingripa militärt mot de stater som begår eller stöder terroristaktioner.

Carlsson, Gunilla
Herr talman! När civila flygplan med människor på resa för att möta andra görs till bomber mot världsmedborgare i metropolen New York, där människor i början av sin arbetsdag inom service eller ekonomi blir oskyldiga offer för fanatism och djävulskt välorganiserad terrorism som inte skyr några medel i sitt hat mot det öppna, civiliserade, mångsidiga samhälle vi lever i, då förstod vi alla hur skört vårt samhälle är.
Samtidigt insåg dock alla demokrater i hela världen att detta öppna samhälle är värt att försvara och att vi tillsammans måste bekämpa ofrihet och terrorism. Förenta staternas president George W. Bush har därför förtjänstfullt lyckats skapa globala frihetskoalitioner. FN, Nato och EU har agerat kraftfullt i den gemensamma kampen. Den gemensamma viljan i Europeiska unionen måste manifestera öppna samhällets ideal. Låt oss inte i panik åstadkomma lagstiftning som sätter rättsstatens principer ur spel! Låt inte värnet av mänskliga rättigheter stå i motsatsställning mot kampen mot terrorism! Låt inte stämningsläget utnyttjas för att stänga gränser eller öka fördomar mellan människor! Fru rådsordförande, se till att Gent används för att stärka EU:s förmåga att främja det öppna samhället!
Med handel ökar samband och förståelse mellan Europas och världens folk. Det är därför skamligt att vissa länder i EU nu står utanför den gemensamma valutan, som är ett av våra bästa verktyg för att öka samverkan. Det är därför också dumdristigt av det belgiska ordförandeskapet att gå antiglobaliseringens ärenden genom att ta upp Tobin-skatten, som direkt skulle motverka ekonomisk återhämtning och ökad handel.
Fru rådsrepresentant, herr kommissionär, Europas bästa långsiktiga bidrag till en öppnare, frihetligare och säkrare värld är konkreta resultat nu i återförenandet av Väst- och Östeuropa genom utvidgningen. Ni skall inte bara hantera en akut kris och allt tydligare hot, utan ni skall dessutom uppfylla EU:s viktigaste och historiska uppgift! Jag önskar er lycka till i Gent!

Brok
Herr talman! Jag tycker att terrorattacken har visat att vi behöver en mycket mer integrerad politik, nämligen såväl när det gäller den europeiska nivån som innehållet. Vi måste förena utrikespolitik och inrikespolitik på ett sätt som tar hänsyn till att motståndaren är global och samtidigt finns i våra städer! Kollegan Carlsson har helt rätt i att vi inte får göra detta till priset av den liberala rättsstaten.
Till detta kommer frågan om att bekämpa orsakerna ute i världen. På alla tre punkter vet vi mycket väl att detta inte längre är något som nationalstaten klarar av, utan att detta är något som vi endast kan göra tillsammans i Europa och delvis endast i samband med Atlantpakten, tillsammans med våra vänner i Nordamerika. Vi får inte låta detta stanna vid ord, fru rådsordförande, utan genom att driva utvidgningen framåt i Gent och Laeken och därmed utöka stabilitetszonen och genom efter-Niceprocessen måste vi skapa de fakta, de instrument och de förutsättningar som garanterar att detta inte stannar vid ord utan på sikt gjuts i sådana fasta former att vi kan uppfylla förutsättningarna. Därför är det så avgörande och betydelsefullt att Laeken förbereds med en förnuftig sammansättning av ett konvent. Vi måste också se klart på att tekniken är utomordentligt viktig även på dessa områden. Belgiens uppgift som ordförandeland - och jag är säker på att ni kommer att slå in på den vägen - är att driva igenom ett arbetsdugligt konvent som gör det möjligt att inför stats- och regeringscheferna lägga fram ett dokument som leder till den verkligt stora reformen av Europeiska unionen utifrån den dagordning som slogs fast i Nice.
Låt mig säga en sista sak till ordföranden för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Det är skillnad på om man är statsminister eller som Nielson kommissionär och därmed står direkt under Europaparlamentets granskningsrätt. Den som är direkt underställd Europaparlamentets granskningsrätt måste också kunna kritiseras öppet här och ställas till svars om han pratar sådana dumheter som han nu har gjort.
(Applåder)

Van Velzen
Jag måste säga att läget i Afghanistan, speciellt för de afghanska flyktingarna, är dramatiskt. Om vi blundar och tänker på de följder som det här läget kommer att ha för miljoner människor, då måste vi i Europeiska unionen ändå verkligen göra något. Jag tycker att det är mycket viktigt att även rådet - och då tittar jag på Neyts - tillsammans med parlamentet funderar över frågan vad vi kan göra för att frigöra mer medel.
Herr talman! Om vårt humanitära bistånd inte fungerar bra så skapar vi en ny grogrund för alla bin Ladins osv. Det är alltså av yttersta betydelse att vi gör det bra.
Jag vill gärna kritisera kommissionär Bolkestein uttalanden här. Det är femtielfte gången som kommissionär Bolkestein överträder sina befogenheter. Han gör uttalanden, han ger en analys i tidningen Volkskrant den 29 september, i vilken han säger att den arabiska världen känner sig upprörd, känner sig svag gentemot Västvärlden, bland annat till följd av Gulfkriget. De får dock leverera olja, säger han. Herr talman, den analysen delas inte av Patten! Vidare säger Bolkestein att Europeiska unionens asylpolitik inte kommer igång ordentligt. Det tycker jag är en regelrätt attack mot Vitorinos politik.
Jag vill uppmana Barnier att överlägga med kommissionär Prodi om det faktum att Bolkestein måste hålla sig till sin portfölj. Det är den inre marknaden. Vi får inte hamna i en sådan situation att kommissionen som helhet skadas på grund av att kommissionen bedöms efter Bolkesteins uttalanden. Det är inte bra under de förhållanden som råder. Jag tror att det är bra och nödvändigt om det hålls ett bra samtal mellan kommissionsordförande Prodi och Bolkestein så att han håller sig till sina uppgifter.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, fru rådsordförande! Jag ansluter mig gärna till det som Van Velzen sade angående Bolkestein. När det gäller diskussionen om terrorismen så ansluter jag mig till det som sagts av Van den Berg, De Rossa och andra som anvisat ett bredare handlingssätt. På grund av att jag var frånvarande under den förra debatten så återkommer jag gärna litet kort till den debatten.
I anslutning till debatten om terrorism så säger jag att vi även i Europa måste förebygga att det bildas nya grogrunder för frustration eller att de gamla fortsätter att finnas kvar. Det har också att göra med utvidgningen. Det är absolut nödvändigt att de politiska kriterierna demokrati, mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter respekteras lika mycket, herr kommissionär, som de kvantitativa aspekterna av utvidgningen. Utvidgningen kommer med flera små länder, Tjeckien, Slovakien och de baltiska staterna.
Vi undrar därför också vilken plats och vilka rättigheter de grundlagsstadgade regionerna, av vilka vissa betraktar sig själva som nationer som är likvärdiga med andra som har sin egen stat, skall ha i framtiden. De måste få sin egen plats. Då tänker jag inte endast på Flandern utan även på Skottland, Wales, Baskien, Galicien och andra. Jag tänker på alla de grundlagsstadgade regioner som skulle se sig förpliktade att sträva efter en ställning som medlemsstat eftersom man inom EU endast respekterar medlemsstater. Om vi, med andra ord, i en framtida debatt inte ger folken en plats i Europa så uppmuntrar vi egentligen separatism. Det vill jag inte. Jag vill att regioner kan medverka i uppbyggandet av ett federalt Europa, ett federalt Europa som ofta bromsas av medlemsstaterna själva. Jag uppmanar därför med kraft till att en punkt angående regionerna skall antas.

Barnier
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja tacka alla dem som har deltagit i denna debatt, även om jag inte kan ge enskilda svar till alla under de få minuter som återstår. Jag har å kommissionens vägnar varit lyhörd för allt som flera av er har haft att säga om det arbete vi gör under denna svåra period vid rådets och Europaparlamentets sida.
När det gäller den viktigaste frågan, som nästan alla ledamöters inlägg handlade om, dvs. kampen mot terrorism, skulle jag vilja tala om i vilken anda vi arbetar. Vi, och framför allt min kollega och vän Vitorino, arbetar med hänsyn till det viktiga arbete som utförs i parlamentet, framför allt av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor under ledning av ordförande Watson. Det var för övrigt tillsammans med detta utskott som vi i förmiddags arbetade med den sista text som lades fram till er, som handlar om frysning av terroristrelaterade organisationers tillgångar. Jag vill i det här skedet bekräfta kommissionens beredvillighet att tillsammans med rådet ta så stor hänsyn som möjligt till kammarens tankar och förslag.
Som ett gensvar på Poetterings angelägenhet skulle jag vilja upprepa vad jag själv sade i mitt inlägg i förmiddags angående kampen mot terrorism. Denna kamp berör alla stater och kan under inga omständigheter reduceras till en konflikt mellan världens olika civilisationer. Det handlar om, vilket Béres och Salafranca sade, en global allians och en global kamp mot terrorism.
Jag skulle också vilja påminna om att vi i vårt arbete anstränger oss för att hitta den bästa vägen - flera av er underströk detta, Lannoye, minister Michel och Di Lello - mellan behovet av frihet och kravet på säkerhet. På den vägen kan det finnas ett intresse, vilket Michel rekommenderade, att regelbundet göra bra utvärderingar för att kunna hålla rätt kurs.
Jag har varit uppmärksam på de rekommendationer till beslutsamhet och principfasthet som flera av er framförde, framför allt Collins, och lyhörd för Berthus uppmuntringar, rekommendationer och uppmuntringar, som manar oss att fullfölja vårt arbete för det som vi ser ta form efter Amsterdam och Tammerfors, nämligen ett gemensamt rättsområde med allt det som krävs av samarbete mellan medlemsstaterna och alla tjänster, och jag menar verkligen alla tjänster, Dupuis, och allt det som krävs av harmonisering, till och med utökade befogenheter för gemenskapen på vissa områden. Jag glömmer inte heller, och ni får inte glömma, att en del av arbetet efter Amsterdam och Tammerfors anslås till kontroll av illegala invandrarströmmar.
När det slutligen gäller terrorism måste vi, inom ramen för kommissionens, rådets och parlamentets kollektiva insats, genomföra den gemensamma utrikespolitiken genom politisk dialog, förebyggande och stabilisering av alla regionala konflikter och genom ett betydande utvecklingsstöd. Flera bland er framhöll detta apropå långsiktiga insatser. Jag tänker på McMillan-Scott och van Velzen. På kort sikt handlar det givetvis om stöd och samarbete för att hjälpa flyktingarna.
På det hela taget - när det gäller den allvarliga utmaning som kampen mot terrorism innebär - skulle jag vilja uppehålla mig vid vad Klaus Hänsch sade för en stund sedan, och delvis också Nassauer. Vi befinner oss i ett sanningens ögonblick och det är troligt att Europeiska unionen kommer att gå stärkt ur den här krisen med avseende på det europeiska projektets värden och grunder. Som jag själv sade är det också troligt att vi måste öka takten och finna ytterligare skäl för att gå längre med det europeiska projektet.
Mina damer och herrar ledamöter! Därför anser jag, även om det är svårt att förklara det för er vid den här tidpunkten och i det här sorlet, att det finns ett samband mellan å ena sidan de lärdomar vi måste ta av denna kris och tragedin i New York och Washington, politiska lärdomar för att påskynda, förstärka och lägga fram nya belägg för det europeiska projektet och å andra sidan den stora debatt som inleddes efter Nice och som bör avslutas 2002. Det finns ett samband med det arbete som konventet kommer att behöva påbörja. När det gäller konventet...

Talmannen
Ärade kollegor! Det är verkligen inte godtagbart att vi tvingar kommissionären Barnier att avsluta diskussionen om terrorismen på detta sätt. Det handlar om ansvar och uppfostran och jag uppmanar därför samtliga att inta sina platser och lyssna under tystnad. Det är inte trevligt att behöva använda en sådan ton men detta kan verkligen inte accepteras!

Barnier
. (FR) Herr talman! Jag har tyvärr inte valt rätt ögonblick för att svara på era frågor. Jag har försökt vara så kortfattad som möjligt och hålla mig till tidsramarna. Jag skall snart avsluta.
När det gäller konventet skulle jag vilja, i likhet med minister Michel, knyta samman den politiska debatt som nu inleds och den nya dimension, det nya allvar, som debatten har fått med lärdomarna från dessa tragiska attentat. Jag anser att kandidatländerna bör ha en plats, bästa möjliga plats i detta konvent. Vi bör finna en plats för Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén som aktiva observatörer. Som Belder föreslog anser jag att vi måste arbeta så snabbt som möjligt för att avsluta konventet och den regeringskonferens som skall utgöra slutpunkten för konventet i början av år 2004. Vi måste skapa en länk mellan det civila samhällets medborgarforum och konventets arbete. Jag anser slutligen att konventet inte får nöja sig med att lägga fram alternativ, att det bör tillåtas eller ge sig självt möjlighet att lägga fram förslag.
Till sist, herr Bonde, delar jag inte er rädsla för konventet. Jag förstår inte varför ni har anledning att frukta konventets arbete. Vi måste ta lärdom av tidigare otillräckligheter och misslyckanden. Jag talar om den mellanstatliga metodens otillräckligheter; vi kunde konstatera den metodens begränsningar inför Amsterdam och inför Nice. Det är lyckosamt att vi har tid på oss ända till 2004. Det är också lyckosamt att vi kan arbeta mer öppet tillsammans med de fyra institutionerna, eller de fyra legitima instanserna, så att vi kan lyckas med den framtida regeringskonferensen. Vid toppmötet i Gent och sedan vid toppmötet i Laeken bör man genom detta konvent bekräfta både den politiska ambitionen och en öppnare metod.
(Applåder)

Talmannen
Herr kommissionär! Jag ber än en gång om ursäkt för de omständigheter under vilka ni har tvingats hålla ert inlägg.

Grossetête
Herr talman! Vi borde faktiskt kunna be kommissionär Barnier om ursäkt, för det är inte godtagbart att man i parlamentet inte beter sig på det mest belevade sättet för att lyssna till ett synnerligen viktigt inlägg i en så pass allvarlig fråga. Jag beklagar det djupt och vädjar till kollegernas ansvarskänsla.
(Applåder)
Vi har redan sett detta i andra sammanhang. Men när det handlar om en så pass viktig och allvarlig debatt, tror jag det minsta man kan begära är att alla kolleger är tysta och respekterar den kommissionär som är här och lyssnar till honom. Vi har sannerligen att göra med en funktionsbrist här i parlamentet, herr talman.
(Applåder)

Talmannen
Det är ett problem som rör parlamentets sätt att fungera, men det handlar även om oansvarighet!

Patakis
Herr talman! Mitt kort har försvunnit. Jag hade det här på dess plats, men kan nu inte hitta det. Någon har tagit mitt kort. Jag kan följaktligen inte rösta.

Talmannen
Herr Patakis, ni måste skaffa er ett annat röstkort.

Muscardini
Herr talman! De anklagelser mot det italienska parlamentet som har framförts av några Europaparlamentariker i denna kammare är ett mycket farligt precedensfall, både när det gäller detta parlaments demokratiska liv och när det gäller trovärdigheten av dess beslut inför den allmänna opinionen i de europeiska länderna. Ett parlament som görs till en plats för anklagelser och redskap för politiska fejder gentemot ett annat demokratiskt valt parlament, reduceras till en plattform för sekterism, politisk rasism och avsiktlig desinformation.
(Applåder)

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sju resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Sakellariou
Herr talman! Hela denna vecka har vi inte kunnat höra originalljudet från denna anläggning. Akustiken är mycket, mycket dålig i plenisalen. Men detta är inget nytt. Dessutom har vi i dag fått ett fruktansvärt oväsen ur högtalaren, vilket stör oss alla. Vi hör ingenting på grund av bruset i högtalaren. Någon måste ta itu med anläggningen.

Talmannen
Jag tror att inte bara jag utan även samtliga de som borde ingripa för att lösa problemet har hört er anmärkning. Jag hoppas att de gör det snarast möjligt så att det inte blir fler inlägg i samma ämne i morgon.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Jag informerar er om att denna kammare har uppmanats godkänna ett uppskov när det gäller nominering av ledamöter till revisionsrätten. Rådet skickade listan på föreslagna kandidater med två brev, den 22 och den 28 juni 2001, som togs emot den 27 respektive den 28 juni 2001, det vill säga strax före sommaruppehållet. Av praktiska skäl och för att ge såväl de föreslagna kandidaterna som ledamöterna i det behöriga utskottet tillfälle att förbereda sig för utfrågningarna, planerar man att genomföra dessa den 11 september och den 8-10 oktober 2001.
I enlighet med artikel 35.3 skall omröstningen äga rum inom två månader från mottagandet av förslaget, om inte parlamentet på begäran av det behöriga utskottet, en partigrupp eller minst trettiotvå ledamöter, beslutar på annat sätt.
Med hänsyn till att debatten och omröstningen planeras äga rum under sammanträdesperioden oktober II, det vill säga efter den tidsfrist på två månader som anges i den tidigare åberopade artikel 35, har jag mottagit en begäran från det behöriga utskottet att förelägga parlamentet ett godkännande av en förlängning av tidsfristen.
Finns det några invändningar?
Det beslutades enligt begäran.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

OMRÖSTNING
Watson
. (EN) Herr talman! Den första omröstningen på dagens föredragningslista avser kommissionens begäran om brådskande förfarande för det lagförslag som ni har angett huvuddragen i.
Under särskilda omständigheter, till följd av attacken mot tvillingtornen och Pentagon, sammanträdde utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor denna förmiddag och godkände, utan betänkande, det förslag som lämnats in till oss. Som jag har förstått saken kommer vi även till följd av denna förmiddags sammanträde i Coreper att ta emot en begäran om brådskande förfarande från rådet, utöver den från kommissionen. Utskottet, som jag har äran av vara ordförande i, rekommenderar att vi godtar det ändringsförslaget.
Om det godkänns av kammaren, hoppas jag att ni kommer att bekräfta att de politiska grupperna har tid på sig fram till kl. 18.00 i kväll för att lämna in ändringsförslag till detta lagförslag.

Talmannen
Finns det några invändningar?

Di Lello Finuoli
Herr talman! Jag deltog i utskottets sammanträde i morse och jag skulle därför vilja komplettera den information som har lämnats av ordförande Watson. Det fanns avsevärda tveksamheter inför denna brådska, just på denna punkt - det var även tre röster mot och tre nedlagda - då vi har kallats till ett brådskande förfarande som inte så mycket handlar om hur man skall kunna identifiera de som ägnar sig åt penningtvätt som att ta ställning till en lista. Och det är på denna punkt som vi har gett uttryck åt alla våra invändningar.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Marinos
Herr talman! Även jag skulle vilja protestera å det kraftfullaste mot oväsendet under kommissionär Barniers anförande och instämma i den harm som uttryckts av Grossetête, som först påtalade fenomenet. Det är emellertid inte första gången som detta inträffar, herr talman, och jag skulle vilja föreslå en praktisk åtgärd för att lösa problemet, för annars kommer ingenting att hända, utom att vi ber kommissionärerna om ursäkt. Jag anser att det bör förflyta en kvart mellan diskussionens slut och omröstningen.

Talmannen
Herr Marinos, det ni säger har redan sagts av Grossetête. Det finns ingen anledning att upprepa det. Om ni har ett bestämt förslag, ett förslag till åtgärd så bör ni skriva ett brev till talmannen: det kommer att beaktas av talmannen och presidiet. Ni kan inte lägga fram frågan för kammaren nu, när vi är samlade för att rösta och inte för att inleda en debatt om hur kammarens arbete är organiserat. Jag vill i vilket fall som helst tacka er och jag ber er att skicka ert förslag till talmannen.
Förenklat förfarande - initiativ från Konungariket Sverige, vars syfte är att rådet skall anta ett utkast till beslut om ändring av beslut av den 29 april 1999 om utökande av Europols mandat till att omfatta bekämpning av penningförfalskning och förfalskning av betalningsmedel (10528/2001 - C5-0360/2001 - 2001/0822(CNS))
(Parlamentet godkände initiativet.)
 Förenklat förfarande - Konungariket Sveriges initiativ inför antagandet av rådets rambeslut om ändring av rådets rambeslut 2000/383/RIF om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder (10527/2001 - C5-0361/2001 - 2001/0823(CNS))
(Parlamentet godkände initiativet.)
Betänkande (A5-0312/2001) av Miller om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om särskilda bestämmelser för fordon som används för personbefordran, med mer än åtta säten utöver förarsätet och om ändringar av direktiv 70/156/EEG och 97/27/EG (C5-0278/2001 - 1997/0176(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma förslaget.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0296/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (6660/1/2001 - C5-0245/2001 - 2000/0194(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning och hantering av omgivningsbuller (föredragande: De Roo)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0298/2001) från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt (6760/1/2001 - C5-0246/2001 - 2000/0033(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ett gemenskapsprogram för energieffektivitetsmärkning av kontorsutrustning (föredragande: McNally)

McNally
. (EN) Herr talman! Jag hade räknat med att rekommendera kammaren att godkänna detta förslag till förordning utan ändringar i den andra behandlingen. Det berodde emellertid på ett uttalande av kommissionären i går kväll. Tyvärr var uttalandet av de Palacio otillräckligt.
Jag skulle emellertid nu åter vilja fråga kommissionen om den kommer att förbinda sig att föreslå åtgärder som kompletterar denna överenskommelse under de första tre månaderna nästa år. Detta är det enda åtagande som vi kommer att godta som skäligt, och jag kommer annars att uppmana kammaren att rösta för ändringsförslaget och åberopa förlikningsförfarandet.
Jag ber därför kommissionen att förtydliga sin ståndpunkt i fråga om kompletterande åtgärder.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot McNally, det hade i vilket fall som helst varit min plikt att be kommissionen yttra sig om de framlagda ändringsförslagen. Jag ger således ordet till kommissionär Barnier.

Barnier
. (FR) Om mikrofonen dessutom inte fungerar är det här en dag jag kommer att minnas.
Ja, för att underlätta er egen bedömning skulle jag kanske vilja svara McNally genast och bekräfta vad min kollega Loyola De Palacio har sagt. Mina damer och herrar! Vi förstår era skäl till att lägga fram ändringsförslag 1, men vi kan ändå inte stödja detta ändringsförslag. Vi vill dessutom, fru ledamot, undvika ett förlikningsförfarande. Men som De Palacio sade utarbetar kommissionens tjänsteenheter för närvarande ett förslag, som syftar till att dra tillbaka energislösande produkter från marknaden. Detta förslag, det säger jag klart och tydligt, kommer att lämnas över till er så snart som möjligt, dvs. under första halvåret 2002.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Gemensamt resolutionsförslag om den olycka som inträffade på AZF-fabriken i Toulouse och översyn av gemenskapens miljöpolitik
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0304/2001) av Robert J.E. Evans för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor,
om kommissionens meddelande om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status giltig i hela unionen för dem som beviljas asyl
(KOM(2000) 755 - C5-0101/2001 - 2001/2048(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0305/2001) av Pirker för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om en invandringspolitik för gemenskapen (KOM(2000) 757 - C5-0100/2001 - 2001/2047(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0309/2001) av Titley för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om rådets andra årliga rapport enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport (13177/1/2000 - C5-0111/2001 - 2001/2050(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0288/2001) av Langenhagen för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om Galileo (KOM(2000) 750 - C5-0110/2001 - 2001/2059(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0234/2001) av Rübig för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om innovation i en kunskapsstyrd ekonomi (KOM(2000) 567 - C5-0740/2000 - 2000/2336(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0311/2001), av Hans-Peter Mayer för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens arbetsdokument om konsumtion av varumärkesrättigheter (SEK(1999)2033 - C5-0354/2000 - 2000/2187(COS))

Bernié
Herr talman! I går kväll, när debatten avslutades, åberopade kommissionär Bolkestein ett antal undersökningar och motsade klart och tydligt de som hävdar att priserna skall ha ökat sedan systemet om konsumtion inom gemenskapen infördes. I vissa fall har man tvärtom kunnat notera sänkningar.
De som gör anspråk på att försvara konsumenten skyddar i själva verket parallellimporten, som hotar kvalitet, innovationer och sysselsättningen genom att uppmuntra varumärkesförfalskning. Däri ligger grunden till de tre ändringsförslag som jag har lämnat in. De tycks oroa föredraganden. PPE-gruppen begärde faktiskt en omröstning med namnupprop för alla våra ändringsförslag, för att kontrollera hur dess medlemmar röstar och vissa samordnares åtaganden. Jag är rädd att det än en gång är påtryckningar och kohandel som har tagit överhanden och att man kommer att fatta ett dåligt beslut.

Talmannen
Herr Bernié, ni bad om ordet för att ni skulle säga om ni drar tillbaka ändringsförslagen eller inte. Ni skall inte göra ett politiskt inlägg och ni skall inte avge en röstförklaring: ni skall bara tala om för mig om ni drar tillbaka ändringsförslagen eller ej.

Bernié
För att undvika de onödiga merkostnader som förfrågningarna om omröstning med namnupprop ger upphov till drar vi tillbaka våra två första ändringsförslag och behåller enbart det tredje, ändringsförslag 3, vilket i våra ögon är tillräckligt för att visa den bedrövliga verkligheten.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om slutsatserna från FN:s konferens mot rasism
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0312/2001) av Miller

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Den europeiska rättsbildningen bör koncentreras till principiella frågor och inte förlora sin mening i detaljer. Detta skrev kommissionens ordförande Prodi i en kommentar i Frankfurter Allgemeine Zeitung den 27 juli i år. Jag hör väl budet, men jag saknar tro! Miller-betänkandet bevisar motsatsen. Här definieras självklarheter, exempelvis vad ett golv är, vad som är fram och bak, att gångar måste vara så beskaffade att två koaxiala cylindrar passar in. Det hela är egentligen absurt, men - låt mig anknyta till citatet av Romano Prodi - Europas medborgare kommer med rätta att fråga sig om vi inte borde syssla med viktigare saker. Därför har jag med största irritation deltagit i denna korta Miller-omröstning.
På flertalet områden är regleringsfantasin rent outtömlig. I verkligt högexplosiva rättsliga frågor saknas dock den faktiska politiska viljan. Det är i alla fall inte så här vi närmar oss Europas medborgare!

Howitt
Den fria rörlighet på vilken denna europeiska union är grundad förvägras dagligen vår kontinents 37 miljoner funktionshindrade medborgare. Det finns ingen viktigare fråga i kampen för omfattande rättigheter för funktionshindrade än att eftersträva en tillgänglig kollektivtrafik.
Det direktiv som vi slutligen har enats om i dag är ett historiskt steg framåt i den kampen. Det visar att industrins kostnader för att göra färdmedlen tillgängliga är överkomliga, bara principerna om utformning-för-alla tillämpas redan från början. Det visar att europeisk reglering verkligen kan bidra till att hävda funktionshindrades rättigheter. Det visar framför allt att elva års outtröttlig kamp av handikapprörelsen, av Buses for All (bussar för alla) i mitt eget hemland, Förenade kungariket, har varit helt och hållet värd besväret, nödvändig och framgångsrik.
Gratulationer till er alla. Jag är stolt över att Europaparlamentet har hjälp till att framföra era krav.
Betänkande (A5-0296/2001) av de Roo

Isler Béguin
Herr talman! Betänkandet av vår kollega, Alex de Roo, kommer utan tvekan att bli epokgörande i Europeiska unionens miljölagstiftning. Fram till i dag har buller i vår omgivning nästan varit totalt förbisett i lagstiftningen. Våra parlament har vänt dövörat till, vilket inte på något sätt har motsvarat den verklighet som unionens medborgare lever i. Mer än en fjärdedel av medborgarna, 100 miljoner, anser sig utsatta för buller, och de ekonomiska konsekvenserna av skador från omgivningsbuller uppgår till 10-40 miljarder euro. Vi kan därför inte annat än glädjas åt de banbrytande åtgärder som förs fram i detta betänkande. Det krävs en kartläggning av buller, vilket är lika nödvändigt och värdefullt som en kartläggning av farliga industriområden, något som aktuella händelser visar oss - tyvärr för sent - är absolut nödvändigt. Denna information är bara intressant om den förmedlas öppet till allmänheten. Och den har ingen mening om den inte ständigt uppdateras i fråga om geografi och val av indikatorer. För att få betydelse och effektivitet måste en lokalisering av buller till sist åtföljas av ett tvingande skadeståndsbelopp som skall påföras den som är upphovet till bullret, oavsett om det är en civil, offentlig eller militär instans. Bortsett från dessa praktiska krav måste kampen mot bullret i Europa föras på Europeiska gemenskapens nivå, om den skall ha en förankring i den nutida verkligheten. Vi förespråkar åter och återigen gemensamma europeiska normer. Buller känner inga gränser, ljud tränger igenom väggar, ekoeffekter sprider sig i alla utrymmen. Vi har därför uppmanat alla våra parlamentskolleger att stödja detta betänkande, och vi gläds åt resultatet. Vi utsätts för buller på ett diffust, sporadiskt och omärkbart sätt - ofta har man integrerat bullret i vår vardagliga miljö. Bullret har inte oljans svärta eller kemiska avfalls skarphet, ändå är det ett komprimerat uttryck för samma typ av skadlighet. Låt oss därför hoppas på att kraven i betänkandet inte framstår som mycket väsen för ingenting, utan att Europeiska unionen har förmåga att under lång tid framöver sprida ekot av dem.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för ändringsförslagen som syftar till att minska bullret från väg-, järnväg- och flygtransporter och att införa tvingande och enhetliga gränsvärden för bullernivåer som skall gälla i hela Europeiska unionen.
Därmed förkastar vi argumenten om konkurrenskraft som framförs av transportföretagen. Säkerhet och skadebegränsning är det som skall ställa villkoren, inte konkurrenskraften.
Vi har också röstat för de ändringsförslag som tidigarelägger datumet för tillämpningen av dessa åtgärder. Vad tjänar det till att fatta beslut om åtgärder i samhällets intresse om de skall börja tillämpas inom en mer eller mindre obestämd framtid, för att ge särintressena möjlighet att finna svepskäl?

Grossetête
. (FR) Vi vet hur mycket buller kan påverka unionsmedborgarnas vardagsliv och hälsa. Men Europa får inte komma och spela eldsläckare och kompensera för misstag i den fysiska planeringen.
Jag ifrågasätter inte det allmänna målet, men skall vi uppnå effektivitet måste vi agera på ett pragmatiskt sätt, i likhet med vad som har kunnat åstadkommas på området för luftkvalitet.
Det är inte Europas sak att inrätta ensidiga normer och ålägga alla på hela territoriet att följa dem, utan hänsyn till lokala särdrag. Europa har redan blandat sig i på områden som däck, flygplansmotorer, vägbeläggning, osv.
Det är viktigt att man i bestämmelserna beaktar regionala skillnader. Europas roll är att i större utsträckning agera för att göra medlemsstaterna ansvariga och uppmuntra lokala och regionala myndigheter att vidta nödvändiga åtgärder som stämmer överens med lokala realiteter, snarare än att fatta beslut i deras ställe. I det här fallet månar jag om subsidiaritetsprincipen.
Låt oss ta exemplet med flygplatser: det vore ineffektivt att fastställa enhetliga bullergränser för samtliga flygplatser. Olika flygplatsramper varierar betydligt i fråga om skick. Varje flygplats är unik (start- och landningsbanornas form, trafikens fördelning, osv.). Inverkan av bullret från luftfartygen skiljer sig åt från en flygplats till en annan, varför en insats för bullerminskning är lämpligare att genomföra på nationell, regional och lokal nivå. Dessutom framstår det som osannolikt att man inte skiljer på internationella och regionala flygplatser!
Vi får inte heller glömma att flygplatserna är viktiga för regionerna. Flygtransportinfrastrukturerna är en ytterst viktig faktor när industrier skall välja etableringsort, och därmed även för sysselsättningen.
Jag vill även påpeka att direktivets titel är "Bedömning och hantering av omgivningsbuller". Före hantering kommer bedömning. Hur kan man göra anspråk på att fastställa gränser utan att man har gjort någon föregående noggrann och tvärgående studie och kommit överens om gemensamma bedömningskriterier? Den första etappen består i att inrätta ett system som gör det möjligt att bedöma bullernivån i olika medlemsstater och få fram exakta bullerkartor för varje region. Först när man har fått kännedom om denna information bör medlemsstaterna uppmuntras att upprätta en effektiv handlingsplan, i samråd med alla lokala myndigheter och förtroendevalda.

Meijer
. (NL) I tätbefolkade stadsområden är trafikbullret, och särskilt flygtrafikbullret i närheten av flygplatser, en katastrof. Människornas nattro äventyras allt mer på grund av ett ständigt buller. Tyvärr tänker rådet och kommissionen fortfarande med utgångspunkt i den första hälften av 1900-talet, en tid då städer, trafik och ekonomi inte var lika omfattande som nu och då en tillväxt fortfarande var välkommen. Det visar sig bland annat genom de nya försöken att skydda luftfartsföretagen. I stället för att göra något åt överkapaciteten genom en bränsleskatt som tar bort konkurrensfördelen gentemot mer miljövänliga bränslen så har man på nytt riktat in sig på en skatteminskning för att stimulera en ytterligare tillväxt i flygtrafiken och på flygplatserna. De Roo föreslår helt riktigt att även i andra behandlingen hålla fast vid parlamentets tidigare ställningstaganden vad gäller begränsningen av nattlig överbelastning, korta tidsfrister, tydliga definitioner av bulleröverbelastning och särdirektiv för buller från lastbilar, bussar, motorcyklar, spårvagnar, tåg och flygplan. Det är nu endast den majoritet på 314 röster som krävs för att bryta motarbetandet som riskerar att leda till att de här problemen inte kommer att lösas på mycket länge.

Patrie
. (FR) Jag skulle vilja klargöra skälen till att jag röstade för detta betänkande, efter det att ändringsförslagen tillkom.
Först och främst anser jag att detta är en väl avvägd ståndpunkt som tar hänsyn till medborgarnas välbefinnande och hälsa, eftersom de i allt högre grad utsätts för buller.
När det gäller innehållet ställer jag mig bakom kommissionens idé om att harmonisera bullerindikatorer och metoderna för bullermätning. Tack vare dessa gemensamma indikatorer och mätmetoder kommer man att kunna samla in information om exponering för buller i form av "bullerkartor", utan att - åtminstone inte i det här skedet - fastställa gränsvärden för buller för hela Europeiska unionen.
Jag skulle dessutom vilja att militära flygplatser fortfarande utesluts från ramdirektivet tillämpningsområde. Jag gläder mig åt att inget ändringsförslag om att införliva dessa flygplatser lämnades in vid andra behandlingen.
Tidsplanen för direktivets införlivande i nationell lagstiftning (den 30 juni 2003) och tidsplanen för förslag om följddirektiv (tre år efter det att ramdirektivet har trätt i kraft) tycks också vara lämpliga.
Jag vill dock betona att subsidiaritetsprincipen måste följas till fullo och att medlemsstaterna måste - med gemensamma indikatorer och metoder som stöd - beredas handlingsutrymme för att kunna ta särskild hänsyn (bl.a. till olika geografiska förhållanden), framför allt när det gäller flygplatser.
Gemensamt resolutionsförslag om olyckan i Toulouse

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi är bestörta inför olyckan i fabriken AZF i Toulouse och dess förskräckliga konsekvenser och vill uttrycka vår solidaritet med offren och deras familjer. Däremot ställer vi oss inte bakom den gemensamma resolutionen. Vi vill nämligen inte stödja det hyckleri som består i att tala om katastrofen utan att ifrågasätta TotalFinaElf, företagets ägare.
Denna trust prioriterar lönsamheten, dvs. aktieägarnas vinster, även på bekostnad av säkerheten, och har inte vidtagit de åtgärder som krävs för att undvika en olycka, och under alla förhållanden inte för att förhindra att en olycka får så pass tragiska konsekvenser för företagets arbetstagare och befolkningen i närområdet.
I övrigt vägrar vi att sälla oss till gratulationerna till de franska myndigheterna. Dessa myndigheter, allt från kommunen till regeringen, har inte kunnat eller inte velat förse sig med medel för att effektivt kontrollera fabriken AZF i Toulouse och många andra farliga industriområden, och för att tvinga trusten TotalFinaElf och dess likar att vidta nödvändiga försiktighetsåtgärder.
"De adekvata stödinsatserna till den drabbade befolkningen", även efter olyckan, räcker inte till med hänsyn till omständigheterna. Summan på en och en halv miljard, som frigjordes av regeringen, svarar endast för en fjärdedel av de vållade skadorna. Hur länge skall de som står utan bostad behöva vänta under ovissa förhållanden?
Förutom att stödinsatserna är otillräckliga vill man dessutom få skattebetalarna att stå för dem. Varför skall de med sina pengar betala för skador som TotalFinaElf är ansvarigt för? Detta bolag måste ta på sig hela kostnaden och självklart också betala ut fulla löner till de arbetstagare som tvingades ut i arbetslöshet, arbetstagare vid AZF, hos underleverantörer och företag i närheten som tvingats till overksamhet.

Papayannakis
. (EL) Mot bakgrund av katastrofen i Toulouse - som även jag vill uttrycka min oändliga sorg för - måste vi sörja för en allmän översyn av gemenskapsdirektivet om högriskanläggningar och en strängare tillämpning av direktivets bestämmelser. Vi vet att många av EU:s medlemsländer inte tillämpar det reviderade direktivet om risker för storolyckor i vissa industriella verksamheter ("Seveso-direktivet"), trots att det borde ha tillämpats sedan 1999. Ännu värre är att det är tydligt att det ursprungliga Seveso-direktivet inte tillämpas på ett tillfredsställande sätt i många länder.
Det gläder mig särskilt att vi i vår gemensamma resolution begär att kommissionen inom tre månader skall offentliggöra en förteckning över alla industriella högriskanläggningar inom EU som ligger i befolkade områden och som, i händelse av en olycka, skulle kunna orsaka skador av samma omfattning som olyckan i Toulouse orsakade.
En sådan anläggning, tillhörande aktiebolaget Petrola Hellas, ligger en hårsmån från de tätbefolkade områdena i Eleusina, Aspropyrgos och Mandra, och företaget har redan ansökt om tillstånd för en utvidgning som skulle ta ett område på 13 hektar i anspråk i den döda säkerhetszonen mellan Petrolas och krigsmaterielföretaget Pyrkals redan befintliga anläggningar.
Jag skulle även vilja understryka att den ansvarige för exploateringen, enligt utsagor från arbetare vid företaget i fråga, inte har tillhandahållit allmänheten, såsom han borde enligt Seveso-direktivet, vare sig en säkerhetsrapport eller planer för räddningsinsatser, som skulle garantera att nödvändiga åtgärder kan vidtas i händelse av en olycka. Andra industrier i området uppträder på liknande sätt (bristfälliga planer, ingen information till lokala myndigheter och medborgare). Vanligtvis sänds helt enkelt någon ofullständig dossier till ministeriet, utan att tillämpning av Seveso-direktivets bestämmelser förbättras. De behöriga grekiska myndigheternas intresse och engagemang för att förebygga svåra olyckor och begränsa deras följder framgår tydligt av miljökommissionärens svar på en av mina frågor i ämnet. Jag citerar ordagrant ur svaret: "Med anledning av en rad artiklar i pressen skickade kommissionen (den 7 juni 2000) ett brev i detta ärende till de grekiska myndigheterna. Kommissionen begärde i detta brev information om utvidgningen av Petrolas anläggningar. De grekiska myndigheterna har ännu inte svarat på brevet"!

Sudre
. (FR) Efter uttalandet i måndags av vår kollega Christine de Veyrac, biträdande ordförande i kommunfullmäktige i Toulouse, vill jag uttrycka den medkänsla och solidaritet som hela den franska delegationen i PPE/DE-gruppen önskar framföra till alla våra landsmän som drabbades av katastrofen i AZF-fabriken i Toulouse, särskilt till offren och deras familjer. Jag skulle också vilja hedra alla dem som har reagerat med största mod för att ge hjälp, vård och stöd till de många offren.
Aktuella uppgifter visar att vi kan anta att det rör sig om en olycka, även om det är för tidigt att bekräfta detta med säkerhet. Om så är fallet måste man försäkra sig om att alla säkerhetsåtgärder och förebyggande åtgärder har vidtagits, eftersom det rör sig om en anläggning som klassificeras som en högriskindustri.
Den verkliga frågan består i att ta reda på om man på alla berörda områden i Europeiska unionen följer bestämmelserna i Seveso-direktiven från 1982 och 1986, där alla nödvändiga förfaranden och riskscenarier anges, och att kontrollera om riskstudier regelbundet uppdateras.
Det finns också anledning att försäkra sig om att planerna är funktionsdugliga och testade, att de nationella förvaltningarna har resurser för att inspektera alla dessa anläggningar och att områden med byggförbud respekteras.
Man måste framför allt ta lärdom av denna tragedi, som slog så hårt mot invånarna i Toulouse, så att Europeiska unionens folk för all framtid skyddas mot så fruktansvärda explosioner.
Betänkande (A5-0304/2001) av Evans Robert J.E.

McKenna
Jag röstade för detta betänkande, men jag är besviken över att några av de viktigaste aspekterna förkastades. Det verkar som om parlamentet inte godtar den allmänna definitionen av en flykting, grundad på den heltäckande definitionen, som skulle omfatta förföljelse som står i samband med kön, inkludera både statlig och icke-statlig förföljelse samt ta hänsyn till sökandens rädsla för ytterligare förföljelse. Jag kan inte förstå hur man kan rättfärdiga att rösta mot sådana principer.
När det gäller frågan om ett säkert ursprungsland tror jag inte att det finns något sådant som ett säkert land någonstans. För vissa människor i vissa samhällsgrupper finns det faror i alla länder.
I Irland har vi undertecknat ett bilateralt avtal med Rumänien och Nigeria, och vi planerar att underteckna fler sådana avtal i framtiden, så att vi kan påskynda deportationsförfarandet. Detta motsvarar verkligen inte vad vi förväntas göra enligt internationell lag. Individer behandlas inte som individer, utan som grupper som kommer från det berörda landet. Uppfattningen om ett säkert land, uppfattningen att regeringar faktiskt kan hävda att vissa länder är säkra, är ganska otrolig. Vi måste komma ihåg att det inte finns något sådant som ett säkert land för vissa människor.

Berthu
. (FR) Vi har röstat emot betänkandet av Evans, i vilket kommissionens viktigaste riktlinjer om gemensamma asylförfaranden anammas. Enligt honom och enligt kommissionen måste detta förfarande inriktas på att i större utsträckning bevilja asyl, eftersom de asylsökande är "personer som söker efter säkerhet".
Redan vid vår senaste sammanträdesperiod kunde vi konstatera de praktiska konsekvenserna av en sådan inriktning, då vi behandlade kommissionens förslag om miniminormer för beviljande av flyktingstatus. Förslaget leder rakt in i en återvändsgränd när det gäller dessa realiteter, eftersom oegentligheter och manipulationer av asylrätten är en av de främsta, och kanske den främsta källan till illegal invandring.
Hur många ansökningar saknar grund? Förmodligen 9 av 10. Kommissionen glömmer dessa siffror eftersom den minimerar det totala antalet ansökningar, som uppskattas till 200 000 för hela EU under år 2000. Den siffra vi förfogar över uppgår till 375 440 och gäller endast 10 av unionens 15 länder! Denna underskattning är inte oskyldig. Den gör det möjligt att minimera problemet. I själva verket är detta ett enormt problem.
Medlemsstaterna bör inte godta kommissionens förslag, då det skulle låsa fast dem till ett gemensamt förfarande som till en början är flexibelt men sedan kommer att bli alltmer strikt, vilket sägs klart och tydligt på sidan 8 i meddelandet. Förfarandet skulle leda till att asyl beviljades ohämmat och dessutom till att begreppet flykting, som anges i konventionen från 1951, utvidgades för att också omfatta andra former av tillfälligt skydd. Allt detta är fullständigt olämpligt.
Kommissionen skulle hellre ha lagt fram förslag om att inrätta en politik för att få avvisade asylsökande att återvända till sina länder. Den skulle hellre ha lagt fram förslag om att i första hand utveckla ett stöd till flyktingar i deras ursprungsregioner.

Bonde, Krarup, Okking och Sandbæk
. (DA) Betänkandets detaljerade uppmaningar till kommissionen och rådet bygger på en sympatisk ambition att höja rättssäkerheten för asylsökande i förhållande till de gällande konventionsrättigheterna, särskilt vad gäller förfarandet vid behandling av asylärenden. Förslagen kan således komma att innebära en välbehövlig förstärkning av rättssäkerheten i vårt hemland. Vi ser det dessutom som positivt att man i förslaget efterlyser "orsakerna till förtryck av flyktingar".
Även om vi kan instämma i de flesta av betänkandets rekommendationer har vi inte kunnat rösta för betänkandet, dels för att flera av förslagen är för lättvindiga, dels - och i synnerhet - för att förslagen bygger på att asyl- och invandrarpolitiken skall definieras av EU på en överstatlig nivå. Dessa politiska områden tillhör medlemsstaternas eget ansvarsområde och bör inte utnyttjas för uppbyggnad av en överstatlig polis och ett överstatligt rättssystem.

Darras
. (FR) Först av allt vill jag tacka både föredraganden i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Robert Evans, och hela detta utskott för det utmärkta arbete som de lägger fram för oss, men också för de djärva samhällsval som de får oss att göra i dag.
Att rösta för detta betänkande är för mig i första hand att stödja den ambitiösa inriktning som Europeiska rådet stakade ut i Tammerfors: "på längre sikt bör gemenskapsbestämmelserna leda till ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljas asyl, som är giltig i hela unionen", men också det åtagande som Europeiska rådet gjorde i Tammerfors, dvs. att skriva under på en "fullständig och heltäckande" tolkning av Genèvekonventionen.
Med andra ord: att rösta för detta betänkande är detsamma som att stödja idén att en gemensam asylpolitik måste upprätthålla högt satta normer för skydd av flyktingar, innefatta en gemensam definition på begreppet "flykting" samt garantera en total och odelad tolkning av Genèvekonventionen, med hänsyn till såväl staters som icke-statliga instansers förföljelser samt de asylsökandes fruktan för framtida förföljelser.
För mig är det således viktigt att uppmärksamma er på det faktum att den gemensamma "fullständiga och heltäckande" tolkningen av Genèvekonventionen måste inrymma en möjlighet att bevilja asyl i den händelse ett förtryck inte kan knytas till en nation. På just den här punkten finns det många meningsskiljaktigheter mellan staterna. En utveckling av den gemensamma politiken fordrar med andra ord att man fullföljer harmoniseringen av förfarandena i hela unionen.
Vi bör dock klargöra att det visserligen är viktigt att uppmuntra ett enhetligt förfarande, men att det inte får minska enskilda personers möjligheter att erhålla flyktingstatus i kraft av Genèvekonventionen.
Att rösta för detta betänkande är för mig också att insistera på att användningen av begrepp - såsom "säkert tredje land", "säkert ursprungsland", "påskyndade förfaranden" och "förfaranden för uppenbart ogrundade ansökningar" - måste begränsas till vad som är motiverat samt innefatta lagligt bindande garantier.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Korakas
. (EL) De två betänkandena, som rör, å ena sidan, förfarandet för att bevilja flyktingar asyl och, å andra sidan, EU:s invandringspolitik, syftar i själva verket till att angripa samma problem: problemet med den strida ström av förföljda människor som svävar i fara - antingen på grund av politisk förföljelse eller av ekonomiska skäl - i sitt land och som söker sig till EU.
I betänkandena, liksom i övriga relevanta EU-handlingar, finns det alltid ett stycke i vilket behovet av att vidta åtgärder för att bekämpa orsakerna till flykt och migration nämns. Vad som inte nämns är naturligtvis det brottsliga ansvar som vilar på imperialismen, som under århundraden har exploaterat naturrikedomarna och de mänskliga resurserna i tredje världens länder och som inte tvekar att tillsätta och störta regimer, vanligtvis despotiska, i syfte att främja sina ekonomiska intressen. De imperialistiska makternas rabiata kamp för att omstörta socialismen, kriget som de tände på Balkan samt det färska tragiska exemplet på det planerade kriget mot deras "egna" talibaner och mot bin Ladin har haft, och kommer att fortsätta att ha, som följd att miljontals olyckliga människor kommer till EU:s länder och andra platser i sökandet efter en plats i solen. Vi får följaktligen inte göra oss några illusioner, för så länge imperialismen härskar, kommer fenomenen flykt och invandring att finnas kvar.
Man talar följaktligen om att hantera problemet bättre. I detta sammanhang innehåller Evans betänkande, som handlar om asylförfarandet, positiva påpekanden och förslag. Det rör sig emellertid fortfarande om önskningar. Till exempel påpekas helt riktigt att begreppet "säkert" ursprungsland, eller "säkert" tredjeland, är mycket flytande och inbegriper risker att människor utvisas till länder där deras säkerhet sätts på spel, det vill säga att vi bokstavligen skickar dem i "vargens gap". Ett typexempel är Turkiet, ett land som är aktuellt för anslutning och som av EU anses vara ett land i vilket situationen för de mänskliga rättigheterna stadigt förbättras. I verkligheten vet alla att människor fängslas i Turkiet på grund av sina åsikter, att hungerstrejkande personer och andra förkämpar för demokrati mördas, att partier som företräder miljontals kurder eller som kritiserar regimen (som det kommunistiska partiet) är förbjudna, att fackföreningsfolk arresteras och så vidare. Men ändå finns det länder inom EU, bland dem även Grekland, som utvisar regimkritiker till detta "säkra" land.
När det gäller flyktingarnas levnadsförhållanden är Grekland ett typexempel: tusentals kurder lever i gettoliknande läger i Lavrio, afghaner och andra flyktingar sover i kartonger i Atens grönområden, utan tillgång till livets nödtorft.
I betänkandet framhåller man också med rätta de enorma dröjsmålen i handläggningen av asylansökningarna och staternas ovilja att bevilja asyl. I Grekland, till exempel, är den genomsnittliga andelen godkända ärenden 5 procent per år, och först i år uppgick den till 7 procent.
Vi kommer att rösta för Evans betänkande, eftersom det innehåller förslag som syftar till att förbättra det befintliga flyktingskyddet. Vi anser emellertid att det bara genom solidaritet och en gemensam kamp - i vilken såväl flyktingarna som arbetarna i EU:s länder deltar - för att uppnå värdiga levnadsförhållanden för alla och dessutom undanröja orsakerna till flykt och fattigdom kommer att vara möjligt att slutgiltigt lösa problemen.

Meijer
. (NL) Stora skillnader mellan rika och fattiga i världen framkallar migration men det är en lösning endast för enskilda personer, inte för mänskligheten som helhet. Det är ofta de bäst utbildade och med bäst möjligheter som lyckas komma in i Europa, ofta på bekostnad av nyttiga uppgifter i deras ursprungsland. Sådana enskilda lösningar behövs dock för dem som endast kan överleva genom att fly från krig och förtryck. Det får inte vara så att vi skickar människor i döden genom att fastställa kvoter och vägra andra tillträde. Det är också oförsvarligt att skicka tillbaka människor innan problemet i deras eget land har lösts. Vissa flyktingar kommer förresten att stanna även efteråt, eftersom deras barn och barnbarn under tiden har vuxit upp i det nya landet. Vissa EU-medlemsstater släpper in många fler flyktingar än andra. Det är påfallande att både förespråkare för begränsning och för utökning av tillträdet i flera år har yrkat på en mer centraliserad och enhetlig europeisk politik. Det kan jag hålla med om ifall det innebär att EU-medlemsstaterna använder generösare miniminormer än de som avtalades i Genèvekonventionen. Det är lättare att organisera och kontrollera skyddet av flyktingar på småskalig nivå än genom en avlägsen byråkrati.

Vachetta
. (FR) Enligt Genèvekonventionen skall flyktingstatus tilldelas varje person som "med rätta fruktar för förföljelse på grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sina politiska åsikter, och som befinner sig utanför det land där han eller hon är medborgare och som inte kan eller, till följd av denna fruktan, inte vill begära skydd från detta land." (Artikel 1)
Det är dags för Europeiska unionens medlemsstater att fullständigt tillämpa denna konvention.
Frankrike beter sig hycklande och vägrar att bevilja algeriska flyktingar flyktingstatus. Europa vägrade också, mitt under kriget i Kosovo, att ge serbiska desertörer och förföljda kosovoalbaner flyktingstatus. Hur många bosnier sitter fortfarande fast i flyktingläger i Turkiet på grund av att unionen har vägrat att ta emot dem? Hur många afghanska flyktingar trängs ihop i Sangatte i hopp om att få komma till Förenade kungariket, eftersom de vet att de inte har någon möjlighet i Schengenområdet?
Trots dessa betänkligheter kommer vi att rösta för, eftersom det i texten föreslås miniminormer för mottagande av asylsökande, bl.a. en miniminivå på stöd, såsom ett heltäckande, offentligt finansierat juridiskt stöd för varje asylsökande; ett krav på att en myndighets eller domstols avslag på en asylansökan måste motiveras liksom ett särskilt stöd till utsatta personer.
Betänkande (A5-0305/2001) av Pirker

McKenna
Jag röstade emot detta betänkande. Det sänder ut fel signaler. Det antyder att Europa kommer att släppa in de människor som det vill ha, de människor som det behöver; med andra ord klassificeras människor som varor som vissa medlemsstater kommer att vilja ha. Detta strider mot alla internationella principer om grundläggande mänskliga rättigheter. Det antyder att människor som hör till en viss bransch eller bedriver ett visst yrke får komma in, medan andra människor, som kan vara i ett desperat behov av att komma in, inte släpps in. Hela denna politik är fullständigt restriktiv.
När det gäller uppfattningen att vi alla måste dela på bördan med kvoter, att invandrare är en börda, att vi måste fördela denna mellan oss, att invandrare inte är människor över huvud taget, att de i grund och botten är ett problem, sänder detta betänkande ut helt fel signaler. Det befäster föreställningen om en fästning Europa, vars dörr kommer att vara öppen för ett privilegierat fåtal.

Evans, Robert
Herr talman! Jag delar några, om inte alla, av McKennas reservationer när det gäller Pirkers betänkande. Jag röstade emellertid för det här betänkandet om en gemensam invandringspolitik, men med ett ytterst tungt hjärta. Jag gjorde det, för även om det ändrade betänkandet är ganska oordnat - några punkter överensstämmer inte med andra, och det finns motsägelser till höger och vänster och i mitten - finns det några få (och jag är säker på att McKenna kommer att granska dem) men viktiga positiva aspekter på betänkandet. Till exempel erkänns att medborgare i tredjeland som är lagligen bosatta i Europeiska unionen har rätt till fri rörlighet i Europa. Likaså ges de rätt att rösta i lokalval.
Det finns emellertid negativa aspekter. Jag tvivlar på att alla de som röstade för punkt 35 kan ha läst den, eftersom den inskränker rätten till bosättning, boende och utbildning. Punkten är rasistisk till sin natur, och vi bör motsätta oss den. Ett förkastande av betänkandet skulle emellertid ha riskerat de positiva punkterna; därav mitt stöd, men med de reservationer som jag här tydligt har gett uttryck för.

Borghezio
Herr talman! Betänkandet av Pirker är mycket viktigt eftersom vi där finner några principer som vi anser vara grundläggande och klargörande: först och främst principen att man bör kräva av invandrarna att de skall respektera den värdegemenskap som fastställts i EU:s stadga för de grundläggande rättigheterna - och att de skall visa en beredskap till integration i medlemsstaternas samhällen.
I dag, då det har blivit en tragisk aktualitet, inser vi hela vidden av den fara som ligger i "värden" som är oförenliga med och står i strid med dem som är gemensamma för våra samhällen och våra traditioner. Värden som förs in och sprids av till exempel den olagliga invandring som är förknippad med den islamska fundamentalismen i våra samhällens inre.
Bland dessa värden vill jag hänvisa till de som gäller familjerelationer och familjens rättigheter. Jag griper tillfället för att påminna er om den tragiska händelse som ett italienskt par, bestående av mor och dotter, råkade ut för då de hade tvingats ta sin tillflykt till den italienska ambassaden i Alger och som har vänt sig till detta parlament för att värna om sina grundläggande rättigheter som kränks just av dem som åberopar dessa oförenliga värden som hör till den islamska rätten.
Ännu en princip: erkännandet att varje stat har rätt...
(Talmannen avbröt talaren.)

Alavanos
. (EL) Att reglera de migrationsströmmar som går i riktning mot Europeiska unionen, att beräkna inreseländernas behov och att fastställa förfaranden för att integrera tredjelandsmedborgarna i Europeiska unionens samhällen är utan tvekan positiva åtgärder. I kommissionens meddelande om en "invandringspolitik" finns det emellertid tomrum att fylla och ytterligare mål att eftersträva, särskilt
att klargöra skillnaden mellan begreppen "arbetskraftsinvandrare" och "ekonomisk invandrare" samt att undvika risken att skapa nya diskrimineringar på grundval av snäva intressen på arbetsmarknaderna i de europeiska länderna,
att se till att familjeåterförening erkänns allmänt och inte bara gäller för vissa invandrarkategorier,
att utvidga rörligheten inom EU för invandrare som innehar ett lagligt uppehållstillstånd,
att bekämpa nätverken för människohandel,
att fastställa en strategi som gör det enklare för invandrare som har skaffat sig yrkesutbildning att återvända, i syfte att förstärka ursprungsländernas produktionsförmåga,
att undanröja diskriminering mellan invandrare på grundval av deras kön, ålder, sexuella läggning eller särskilda behov,
att skapa ett europeiskt nätverk för invandring, som ett observationsorgan och en registreringsmekanism.
Mot denna bakgrund var min röst en nejröst.

Berthu
Betänkandet av Pirker om gemenskapens invandringspolitik har försämrats med antagandet av ändringsförslag 17, där man kräver rösträtt för tredjelandsmedborgare i kommunala val. Under alla omständigheter är den allmänna inriktningen i detta betänkande tvetydigt, trots Pirkers lovvärda insatser, eftersom man inte tydligt vågar säga att kommissionens strategi i meddelandet om invandring är felaktig.
För det första döljer kommissionen i hög grad fenomenet illegal invandring, och föreslår enbart delvisa eller avlägsna lösningar. Att införa integrerade utvecklingsprogram med utvecklingsländerna är utan tvekan intressant på sikt, men inom den närmaste tiden klarar vi oss inte utan en förstärkning av våra gränskontroller.
I övrigt öppnar kommissionen fördämningarna för illegal invandring. Man förklarar att EU:s politik "bör grundas på det faktum att migrationstrycket håller i sig" (sidan 14), och drar därav slutsatsen att lagstiftningen bör vara "utformad för att underlätta snarare än att skapa hinder för ekonomisk invandring" (sidan 19). Vi drar för vår del inte alls samma slutsats. Vi anser tvärtom att man måste införa en kvoteringspolitik och att varje medlemsstat skall fastställa en kvot för egen räkning, som enligt vår mening i första hand bör fyllas av medborgare från länderna i öst, som snart blir medlemmar av unionen.
När det gäller integration av invandrare uppmanar kommissionen oss att "erkänna att integration är en process som innebär anpassning från både invandrarens och värdlandets sida" (sidan 21). Inte heller det är vår uppfattning. De utlänningar som knackar på vår dörr kommer oftast från länder som har misslyckats fullständigt med att ge sin befolkning möjlighet att leva ett värdigt liv, ibland med att ens kunna nära sin befolkning. Det ligger givetvis i dessa invandrares intresse att anpassa sig till våra livsstilar och våra värderingar. Att anse motsatsen är att göra dem en stor björntjänst, vilket innebär att man också gör Europas länder en stor björntjänst.

Figueiredo
. (PT) I betänkandet uttalar man sig om ett meddelande från kommissionen, som antogs i november 2000, om invandring ur en i huvudsak ekonomisk synvinkel, som rör sysselsättningens framtidsutsikter, vilket skulle kunna ge upphov till att en kvoterad invandring fastställs i Europeiska unionen. Det verkar som Europeiska unionen bara vill använda arbetskraft från tredjeland för att tillgodose den europeiska kapitalismens behov och råda bot på dess brister, oberörd av de hinder detta kan skapa för dessa länders egen utveckling då man för ut stora delar av deras mänskliga resurser.
Det är viktigt med ett nytt synsätt för bistånds- och utvecklingspolitiken, särskilt i förhållande till tredjeland, så att vi bidrar med ökade stöd för deras utveckling och ger deras befolkning värdiga livsvillkor, vilket betänkandet tyvärr inte har nämnt. När det gäller invandrare är det viktigt att trygga och respektera alla deras rättigheter. Därför har vi lagt fram förslag till legalisering av alla invandrares situation, och vi insisterar på att deras civila och politiska rättigheter måste erkännas, särskilt rösträtten vid lokal- och EU-val och rätten till jämlikhet i ekonomiska, kulturella och sociala frågor.

Hortefeux
. (FR) Jag har röstat för betänkandet av Pirker och vill framhålla kvaliteten på föredragandens arbete. Det gläder mig att kammaren äntligen uttalar sig i en så pass viktig fråga.
I den offentliga debatten har invandringen i nästan 20 år behandlats utifrån häftiga känslor eller orealistiska grunder. Och hur skulle det annars kunna se ut, med tanke på att detta ämne praktiskt taget har blivit en brännande inrikespolitisk fråga i alla stater i Europeiska gemenskapen? Man måste också erkänna att den förda politiken i allmänhetens ögon kännetecknas av ineffektivitet när det gäller kampen mot illegal invandring, och av orättvisa när det gäller den regelbundna och legala invandring som gagnar utvecklingen av våra samhällen.
I dag har det blivit nödvändigt att klart och tydligt urskilja, både rättsligt sett och i praktiken, den regelmässiga invandringen från den som inte är det, att äntligen fastställa kriterier och därefter hålla sig till dem. När flera internationella och europeiska organisationer pekar på hoten om bristen på kvalificerad arbetskraft på vår kontinent, låt oss då ha vett att i likhet med flera anglosaxiska länder anpassa oss och öppna det europeiska samhället för invandrare, som flera sektorer har ett stort behov av, bland annat inom data och ny teknik.
Det sanna modet består sammanfattningsvis i att slåss för en djupgående omvandling av den internationella ekonomiska ordningen. Då skulle rättvisa och etik få en mycket viktigare plats än med de moraliserande ytterligheterna, dvs. dels de som skulle vilja kräva att bosättningen på vår kontinent släpps helt fri och dels de som skulle vilja göra Europeiska gemenskapen till ett oantastligt rum.

Lang
. (FR) Mot bakgrund av de tragiska händelserna den 11 september 2001 i Amerikas förenta stater, måste kampen mot illegal invandring i Europa mer än någonsin vara vår främsta prioritering.
Det är dags att sätta stopp för bruket att släppa in illegala invandrare hur som helst och att hindra smugglares och terroristers fria rörlighet inom unionen. Det krävs en överlevnadsreaktion.
Man har faktiskt nyligen identifierat terroristceller bland illegala invandrare i olika medlemsstater inom unionen, framför allt i Frankrike och Belgien. Sedan gränserna öppnades och Schengenavtalet började gälla har vissa invandrargrupper systematiskt organiserat sig i nätverk för religiös och etnisk infiltration, och utgör därigenom en gynnsam jordmån för utveckling av terrorism, men också för brottslighet, smuggling och alla former av våld.
Bryssels politik inför detta? Blunda och se bort från det onda. I bästa fall riktas halvhjärtad kritik mot en ständigt ökande internationell brottslighet. Dess lösningar? Att gynna invandringen. Att legalisera situationen för de illegala invandrarna. Att se till att alla de som har tagit sig in olagligt på våra territorier förses med lagliga identitetshandlingar. Att skapa och låta skapa zoner utanför rättssamhället, såsom Sangatteförläggningen i Frankrike. Detta är i stort sett vad som förespråkas i det betänkande vi skall rösta om. Man säger att Europa måste befolkas, eftersom det lider av ett demografiskt underskott; Europa har behov av arbetskraft och för att täcka dessa brister måste man föra en globalt inriktad och viljestark invandringspolitik.
Ledamöterna i Front national har i åratal kritiserat Bryssels oansvariga självmordspolitik. Kampen mot illegal invandring måste ha en tydlig grund i principen om nolltolerans. Illegala invandrare måste skickas tillbaka till sina ursprungsländer. Våra gränser måste återupprättas, eftersom alla Schengenanhängare har fått bevis på att gränserna är en avgörande faktor för våra staters säkerhet. Låt oss därför, innan vi antar en gemensam invandringspolitik, äntligen inrätta en gemensam säkerhetspolitik!

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi är kritiska till delar av betänkandet. Enligt vår uppfattning betonar det i allt för hög grad vad som bör göras för att begränsa invandring, istället för att lyfta fram det positiva och nödvändiga med ökad invandring och arbetskraftsinvandring. Vi skulle i flera fall vilja gå längre när det gäller att öppna för ökad arbetskraftsinvandring.
Vi är särskilt kritiska till punkt 15 där det konstateras "att man bör kräva av invandrarna att de respekterar den värdegemenskap som fastställts i EU:s stadga för de grundläggande rättigheterna - och att visa en beredskap till integration i medlemsstaternas samhällen". Vi kräver inte idag att Europas medborgare skall respektera den värdegemenskap som det talas om i betänkandet.
Frågan är hur denna punkt egentligen skall tolkas. Över Europa går idag en våg av antimuslimska känslor. I Sverige och i flera andra medlemsländer har muslimer trakasserats. Politiker i enskilda medlemsländer har enligt vår uppfattning gjort häpnadsväckande uttalanden.
Vår oro är att formuleringen i punkt 15 riskerar att ge ytterligare utrymme för intolerans och xenofobi. Risken finns att Europas mångfald går förlorad.

Souchet
. (FR) De debatter som har ägt rum under denna sammanträdesperiod om betänkandet av Pirker, och även om betänkandet av Evans, markerar en dubbel brytning med tidigare debatter i Europaparlamentet om samma fråga.
Den första brytningen ligger i den nya ton av fasthet och principfasthet som förmedlas av ordförandeskapet och till och med av kommissionen. Händelserna den 11 september medverkade till denna nya riktning. Ideologin för "ständigt mindre kontroll" har lämnat plats för det realistiska konstaterandet att terrorismen gynnas av vår släpphänthet. Det är inte en slump att undersökningarna om attentaten den 11 september utpekar de 15 medlemsländernas Europa, dvs. Europeiska unionen, som den plats där organisationen, förberedelserna och anordningen av attentaten mot Förenta staterna i första hand ägde rum.
De goda avsikter som rådets ordförandeskap och kommissionen ger uttryck för måste nu omsättas i praktiken och bli varaktiga. Det är hög tid att kampen mot illegal invandring och kampen mot missbruk av asylpolitiken inte längre skall vara formler som man svänger med, utan politiska åtgärder som man vidtar med beslutsamhet.
Den andra brytningen är mer smärtsam. Det handlar om den uppenbara skillnaden mellan rådets och kommissionens nya ton, som markerar en positiv insikt, och den orubbliga ideologiska attityd hos de flesta ledamöter som har deltagit i debatten. Dessa fortsätter att förväxla kontroll med kränkningar av friheter och vill utöka garantierna för dem som missbrukar våra förfaranden för mottagande och asyl, till nackdel för våra medborgares säkerhet och trygghet och intressena hos dem som måste få asyl hos oss, på grund av att de verkligen är förföljda.

Terrón i Cusi
 - (ES) Herr talman! Jag vill med detta inlägg klargöra anledningen till att min grupp kommer att rösta för Pirker-betänkandet. Det är mycket viktigt för oss att kommissionens meddelande får ett positivt mottagande. Europeiska rådet i Laeken har en politisk skyldighet att åter inleda den process som påbörjades i Tammerfors av Europeiska rådet.
Uppgifterna från Eurostat visar på att medborgarna anser att Europeiska unionen bör ha en gemensam invandringspolitik.
Vår grupp har bland annat innefattat rättigheten för stadigvarande bosatta att rösta i kommunala val och har kunnat innefatta klara befogenheter för Europeiska unionen.
Av dessa anledningar och för att ge uttryck för vårt starka stöd till meddelandet, har vi röstat för det, trots att vi helt klart inte är eniga med vissa av föredragandens åsikter. Vi hoppas att meddelandet får ett positivt mottagande vid rådet i Laeken.
Vi beklagar att vissa ledamöter från högern har satt likhetstecken mellan terrorismen och invandringen i debatten, vilket framkallar misstänksamhet mot invandrarna och mot islamska flyktingar.
Betänkanden (A5-0304/2001) av Evans och (A5-0305/2001) av Pirker

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Evans och Pirkers betänkanden. Vi är eniga om att EU på längre sikt bör utveckla ett gemensamt asylförfarande och en likartad status för personer som beviljas asyl. Vidare bör EU:s invandringspolitik anpassas till utvecklingen i världen. Vi är dock medvetna om att uppgifterna berör ett område som omfattas av avsnitt IV i EG-fördraget och inte gäller för Danmark, se protokollet rörande Danmarks ställning.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för betänkandet av Evans, eftersom det innehåller ett antal framsteg för flyktingarnas situation och eftersom det borde vara självklart att alla länder i Europeiska unionen har samma förfarande på det här området. Men denna gemensamma status måste anpassas efter det land där statusen är mest gynnsam för flyktingar, vilket långt ifrån är fallet. Texten lämnar till exempel flera kryphål för stater som vill ha en striktare tillämpning, vilket begränsar räckvidden för de åtgärder som går i rätt riktning.
Däremot har vi röstat emot betänkandet av Pirker om invandring, som är ett rättfärdigande av en invandringspolitik baserad på kvotering som enbart anpassas till intressena hos de berörda ländernas arbetsgivare. I detta betänkande försöker man förse moderna slavhandlare med en rättslig grund, så att de kan söka efter nödvändig arbetskraft i fattiga länder med rätt att återförvisa samma arbetskraft så snart behovet inte längre finns.
Betänkande (A5-0309/2001) av Titley

Alavanos
. (EL) Terrorattacken i Förenta staterna gör att vi måste se med nya ögon på vapenexportproblemet. Jag anser därför att Titleys betänkande, även om det innehåller vissa positiva, men allmänna, rekommendationer, inte på något sätt svarar mot tidens krav. Europeiska unionen kan omöjligen fastställa "den europeiska försvarsindustrins behov" som kriterium för sin uppförandekod för vapenexport, för då kommer varje påtaglig åtgärd som skulle kunna föreslås att omintetgöras. Europeiska unionen bör arbeta för att Förenta staterna, Ryssland, Kina och alla de andra stora vapenexportörerna skall anta bindande uppföranderegler - deras ovilja får emellertid inte föranleda sänkta krav eller utgöra en förevändning för otillräcklig verksamhet från Europeiska unionens sida. Samtidigt måste det på EU-nivå finnas ett övervakningsorgan, och vapenexporten måste registreras och ske på ett sätt som garanterar insyn, så att det omedelbart blir ett slut på den skandalösa vapenförsäljningen till brottsliga och destabiliserande makter, som naturligtvis inte tvekar att genom terrorismen vända vapnen mot Europeiska unionen och dess medborgare.
Jag anser av ovanstående skäl att resolutionen är bristfällig och har därför inte röstat för den.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (DA) Idén om en politisk reglering av produktion och export av vapen har vårt fulla stöd, men vi avvisar Titleys betänkande med följande motivering:
Betänkandet avspeglar inte den grundläggande konflikten mellan vapenindustrins intressen och en idealisk fredlig världsordning. Att inleda ett betänkande om uppförandekod för vapenexport med att i avsnitt 1, punkt d), utlova att EU:s vapenexportpolitik skall "tillmötesgå den europeiska försvarsindustrins behov och svara på dess utmaningar", är motsägelsefullt. Vi vänder oss även mot ambitionen att vapenexportpolitiken skall göras till ett instrument för utvecklingen av en gemensam försvarspolitik så som tillkännages i avsnitt 1, punkt e). Vi erkänner att en del positiva ändringar har skett och stöder dessutom en rad enskilda formuleringar.

McKenna
. (EN) Gruppen De gröna/EFA välkomnar det faktum att Titleys betänkande om Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport är en stor förbättring av hans tidigare betänkanden i frågan. Vi kan helt stödja större delen av betänkandet, och vi välkomnar många av de rekommendationer som det innehåller. Vi beklagar likväl att många av våra ledamöter ansåg att de var tvungna att lägga ned sin röst i slutomröstningen, eftersom ändringsförslaget om att stryka avsnitt 1 d "... upprepar sin övertygelse att EU:s vapenexportpolitik måste d) tillmötesgå den europeiska försvarsindustrins behov och svara på dess utmaningar" inte antogs.
Om detta avsnitt hade avlägsnats, skulle vi ha kunnat stödja det slutliga betänkandet. Men att lämna detta mål i betänkandet strider fullständigt mot vad vi anser vara en etisk vapenpolitik. Vi menar att en etisk uppförandekod för vapenexport inte får dikteras av den europeiska försvarsindustrins behov.

Meijer
. (NL) Mycket pengar kan tjänas på att sälja medel som gör det lättare att döda människor. Sedan terrorattackerna i USA den 11 september har vapenindustrins vinstprognoser stigit. Det enda berättigade skälet att tillverka vapen är vårt självförsvar mot fienden utifrån som vill härska över oss, förtrycka oss eller utrota oss. Vapentillverkning som ekonomisk verksamhet, för att skapa vinst genom export till områden där man vill köpa de vapnen, betyder att pengar betraktas som viktigare än människoliv. Rådet genomförde förra året mot parlamentets vilja att vapenembargot mot Indonesien upphävdes, trots våldet i Östtimor, Moluckerna, Atjeh och Västpapua. Titleys förslag omfattar endast ett icke-lagstiftande samråd men innehåller ett antal förbättringar i jämförelse med den nuvarande situationen, såsom att göra uppförandekoden för vapenexport juridiskt bindande och bindandet av kandidatländerna vid den uppförandekoden. Han vill helt riktigt att medlemsstaterna måste ge sitt tillstånd till europeiska företag att överföra licenser för tillverkning av militär utrustning utanför europeiskt markområde. Jag stöder hans strävan mot ett världsomfattande avtal, årsrapporter om tillämpningen av uppförandekoden och en vägran att leverera vapen till länder som inte lämnar information till FN:s register över konventionella vapen.
Betänkande (A5-0288/2001) av Langenhagen

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Programmet Galileo presenteras för oss som en möjlighet till framsteg på olika områden (hantering av transporter till lands, till sjöss och i luften, biltrafik och räddningstjänster till sjöss) tack vare satellitnavigering.
Man säger att Galileo vittnar om en angelägenhet att garantera Europas oberoende gentemot Förenta staterna, som har startat ett motsvarande program med GPS. I själva verket handlar det först och främst om att erbjuda en enorm marknad för de europeiska företagen, en ny vinstkälla för företagens ägare och aktieägare. Det är nämligen företagen som kommer att bli, och som redan är, de som i första hand vinner på Galileo, oavsett om det är inom telekommunikations-, transport- eller rymdsektorn, eftersom Galileo innebär att ett trettiotal satelliter skall sammanföras i ett nätverk.
Man har redan budgeterat med en offentlig finansiering på nästan 2 miljarder euro, som delvis kommer från Europeiska unionen och Europeiska rymdorganisationen. De privata investerarna drar sig för att lägga in minsta summa. Europeiska unionen har planerat att efterfråga ett finansiellt bidrag från deras sida först i projektet slutfas, efter det att projektet har startats och garanterats med offentliga medel. Men de privata investerare som man har lovat skall få förvalta Galileo, och därmed också få "det tänkbara inkomstflödet från alla Galileo-tjänsterna", vill inte ta några "affärsmässiga risker", skriver föredraganden. De väntar på "positiva signaler från det politiska fältet" i Europa, med andra ord att myndigheterna skall stå för alla utgifter och låta företagen enbart ägna sig åt att skörda vinsterna.
De europeiska myndigheterna finner tillfredsställelse i det privata initiativets påstådda förtjänster, men kapitalisterna låter sig inte nöjas med fagra ord. De vill ha garanterade vinster utan att behöva ta några risker, och har förmågan att räkna med att såväl europeiska som nationella myndigheter skall erbjuda dem detta.
Vi har röstat emot det här betänkandet.

Caudron
. (FR) Jag gläder mig åt att kunna uttala mig om Galileoprojektet i en tid då händelserna den 11 september förmår oss att se över vår kapacitet att hantera kriser. Galileoprojektet syftar till att placera ut en serie satelliter i en omloppsbana på 20 000 km höjd. Alla dessa satelliter skall knytas till ett nätverk av kontrollstationer på marken. På så sätt kommer man att få täckning över hela världen, vilket avsevärt kan förbättra hanteringen av trafiken i luften, till sjöss och till lands samt stödja eftersöknings- och räddningstjänster.
Denna teknik existerar redan i Förenta staterna (GPS-systemet) och i Ryssland (GLONASS-systemet). Den finansieras och kontrolleras för närvarande av de militära myndigheterna i dessa båda länder. Kvaliteten och kontinuiteten på den civila användningen är beroende av dessa länder, som när som helst kan stoppa eller degradera signalen. I Europa kommer Galileo-programmet däremot att administreras och kontrolleras av civila. Förslaget innebär att det skall utvecklas i fyra faser: utformningsfasen år 2000, utvecklings- och valideringsfasen till och med 2005, installationsfasen till och med 2007 och därefter driftfasen. I idealfallet kommer Galileo-systemet således att vara i drift från och med 2008, vilket är ett gensvar på de önskningar som framfördes vid Europeiska rådets möte i Stockholm och på Europeiska unionens brådskande behov inom området. Det är vad som framgår av betänkandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Viktigt är att närmare ange hur projektet skall finansieras, innan man fattar ett slutgiltigt beslut. Jag beklagar för övrigt att vissa medlemsstater tvekar att ge sitt stöd till projektet. Jag uppmanar därför kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att undanröja dessa betänkligheter. Kommissionen skulle sedan ha i uppdrag att utarbeta en generell finansieringsstruktur till den 15 november 2001, om man rimligen skall kunna respektera tidsfristen, som är satt till 2008. Europaparlamentet bör höras om det förslag som utarbetas av kommissionen. När detta förslag väl har antagits bör det uppmuntra den europeiska industrins finansiella deltagande i senare faser, på medellång till lång sikt.

Darras
. (FR) Jag vill först av allt tacka föredraganden i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, Brigitte Langenhagen, och hela detta utskott för det utmärkta arbete som läggs fram till oss, men även för att de med stor kraft har framhållit både fördelar och svårigheter som kan uppstå vid installationen av Galileo-projektet för satellitnavigering.
Det bör helt kort påpekas att Galileo-projektet för satellitnavigering är ett avancerat projekt för installation av en satellitkonstellation i en omloppsbana på 20 000 km höjd, och att alla dessa satelliter skall knytas till ett nätverk av kontrollstationer på marken.
Genom denna definition inser vi hur viktigt det är att rösta för detta betänkande, vilket jag kommer att göra. Om vi förverkligar Galileo-projektet kommer vi att få täckning världen över, vilket inte bara kan vara till hjälp för hantering av trafik i luften, till sjöss och till lands, utan också vid eftersöknings- och räddningstjänster.
Av ovan nämnda skäl bör man rösta för detta betänkande, och därigenom göra det möjligt för EU att utveckla ett system som Europeiska rådet i Stockholm ansåg vara viktigt att inleda "utan dröjsmål". Men samtidigt är det viktigt att komma ihåg de punkter som i framtiden kan visa sig vara problematiska och som redovisas i betänkandet.
Det är faktiskt i högsta grad nödvändigt att visa sig vaksam när det gäller möjligheten till militär användning av systemet. En negativ utveckling är möjlig, och det är vår sak att vara medvetna om detta och se till att en sådan utveckling inte inträffar.
Viktigt att notera är dessutom att finansieringen av ett sådant projekt för närvarande ställer till med ett antal problem: medlemsstaterna, eller åtminstone vissa av dem, tvekar att ge finansiellt stöd för att Galileo skall kunna förverkligas, och de privata investerarna tycks inte heller vara särskilt entusiastiska för idén att bidra till ett sådant projekt. Innan man fattar ett definitivt beslut bör Europeiska unionens myndigheter med andra ord ha en klar idé om finansieringen, vilket innebär att kommissionen måste ta fram förslag om administrationsstrukturer för Galileo-projektet.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Figueiredo
. (PT) Vår röst är ett uttryck för övertygelsen att det är viktigt att ha ett gemensamt projekt som fungerar bra och är oberoende när det gäller militära och försvarsmässiga åtgärder, inklusive från tredje land, vilket inte är fallet nu eftersom EU i det här sammanhanget är beroende av USA.
Därför är det viktigt att projektet respekterar medborgarnas rättigheter friheter och garantier, särskilt deras privatliv. Att bygga upp detta projekt kan vara till fördel för de mobila telekommunikationstjänsterna som kan använda det i de lokaliseringsapplikationer som användarna kräver om de finansiella kostnaderna inte hindrar denna användning. Samtidigt är det nödvändigt att tänka på kostnaderna för att finansiera detta, särskilt om det kommer att krävas av länder som inte deltar direkt i uppbyggandet av projektet, så att införandet av projektet inte försvåras i flera medlemsstater.

Meijer
. (NL) Galileo kommer först efter att den amerikanska konkurrensen erövrat den europeiska marknaden. Det är alltså för sent. Ett sådant navigationssystem per satellit hade kunnat bli en komponent i en strategi för att göra Europa mindre beroende av USA. Det finns det tillräckliga skäl till. Amerika hotar oss med en ytterligare uppvärmning av jorden, med en ur "star wars"perioden på nytt uppdykande anti-raketsköld, med hormonkött, med bullriga flygplan, med avlyssningssystemet Echelon, med ett patentmonopol och med en dollar, vilken som internationellt betalningsmedel redan i decennier skyfflar över bristerna i den amerikanska betalningsbalansen på yttervärlden. Just nu hotas vi till och med att dras in i ett krig mot tredje världen. En begränsning av tillträdet till den europeiska marknaden för amerikanska produkter som tillverkats under dåliga arbets- och miljöförhållanden skulle kunna tvinga Amerika att ägna mer uppmärksamhet åt arbete, miljö, folkhälsa, djurmisshandel, mänskliga rättigheter och fred. Endast i en sådan konfrontation kan vi ha användning för Galileo. Så länge det inte finns någon sådan konfrontation är Galileo-projektet endast ett bidrag från de europeiska skattebetalarna till näringslivet inom området elektronik och rymdfart och den näringen omfattas till stor del av militära intressen. Pengarna för Galileo borde hellre anslås för miljövård och nyttiga kollektiva anordningar.
Betänkande (A5-0234/2001) av Rübig

Bordes, Cauquil et Laguiller
. (FR) I betänkandet beklagar man Europeiska unionens eftersläpning i förhållande till Förenta staterna och Japan, och föreslår därför en rad åtgärder för "främjande av innovationer" och framsteg inom forskningen. Alla de åtgärder som föreslås kretsar kring idén att det är de offentliga myndigheternas sak att finansiera, direkt eller indirekt, forskningen, men att vinsterna skall tillfalla privata intressen.
Det handlar om allt från vad som i betänkandet kallas "innovativa företag" till åtgärder som skall uppmuntra "synergi mellan företag och universitet", vilket innebär att de sistnämnda underordnas de förstnämnda när det gäller forskning.
I betänkandets motivering förordas inte bara "en företagskultur i skolor", utan även att "hinder för mobilitet som beror på socialförsäkringssystem bör avskaffas".
Betänkandets titel är "innovation i en kunskapsstyrd ekonomi". Det skulle vara mer korrekt att tala om kunskapens, forskningens och de allmänna medlens plats under arbetsgivarnas intressen i en vinststyrd ekonomi.
Eftersom vi vänder oss emot såväl andan som ordalydelsen i betänkandet, har vi röstat emot.

Caudron
. (FR) Kommissionens meddelande "innovation i en kunskapsstyrd ekonomi" har i stor utsträckning fått ett positivt mottagande.
Där presenteras den europeiska resultattavlan för innovation, vilken har utarbetats med stöd av statistik som finns tillgänglig på europeisk nivå.
Analysen visar att Europas resultat ligger efter våra främsta konkurrenter, trots medlemsstaternas insatser för att främja innovationer. Frågan om innovationer var trots allt en av de strategiska prioriteringar som pekades ut av Europeiska rådet i Lissabon i mars 2000.
Kommissionen formulerar följaktligen ett antal rekommendationer till medlemsstaterna om att förbättra politiken för uppmuntran av innovativa företag och innovationsstöd i hela det ekonomiska och sociala systemet. Medlemsstaterna uppmanas att förbättra sin politik för att uppmuntra innovativa företag, avskaffa hinder för innovatörers initiativ, uppmuntra privata investeringar i forskning och innovation samt förbättra bestämmelserna om användning av resultat från allmänt finansierad forskning.
Jag stöder självklart dessa förslag. Projekt som grundas på denna filosofi bör kunna få medel genom det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling.
Föredraganden identifierar tre nyckelsektorer där gemenskapens interventioner och medlemsstaternas engagemang är nödvändiga: skapande av en företagskultur i utbildningssystemet, främjande av arbetstagares utbildning samt uppmuntran av små och medelstora företag till innovation. Han betonar dessutom kravet på att ta hänsyn till behoven i små och medelstora företag, med tanke på att de utgör 60 miljoner företag och svarar för 60 procent av arbetstillfällena i Europeiska unionen. Innovationer är inte möjliga utan små och medelstora företag. Jag håller självklart med honom, men jag måste erkänna att vi har hört samma sak i åratal när det gäller de små och medelstora företagens roll i den europeiska ekonomin och kravet på att avlägsna de många hindren för deras utveckling. Tyvärr är framstegen få!
När jag skrev betänkandet om det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling tog jag hänsyn till denna omständighet, och försökte så långt det var möjligt att garantera små och medelstora företag tillgång till europeiska forsknings- och utvecklingsmedel!

Titley
. (EN) Fru talman! Jag välkomnar varmt min kollega Paul Rubigs betänkande, som främjar forskning och innovation och stöder kommissionens initiativ för att främja innovation. Gång på gång har EU kritiserats för att inte lyckas följa med den tekniska utvecklingen, och unionen ligger långt efter sina amerikanska motparter på detta område. EU bör göra mer för att utnyttja sina möjligheter att förnya sig på detta område, och detta erkändes - vilket framhålls i betänkandet - vid det så kallade dot.com-toppmötet i Lissabon. De europeiska medlemsstaterna måste samarbeta och slå samman sina enskilda specialiseringar och skapa ett system för "benchmarking" (riktmärkning). För att komplettera dessa åtgärder efterlyser man i betänkandet med rätta mer utbildning av hög kvalitet. Detta kommer att göra mycket för att hjälpa fram EU:s Lissabonstrategi.
Till sist, dessa innovationer kan inte utvecklas såvida inte de byråkratiska regleringarna luckras upp. Om vi minskar den mängd paragrafrytteri som för närvarande hindrar europeisk innovation, kommer det att öka våra möjligheter att konkurrera med Amerika. Detta kommer att främja fler nyetableringar och nysatsningar.
Betänkande (A5-0311/2001) av Mayer

Bernié
. (FR) Herr talman! I går kväll, när debatten avslutades, åberopade kommissionär Bolkestein ett antal undersökningar och motsade klart och tydligt dem som hävdar att priserna skall ha ökat sedan systemet om konsumtion inom gemenskapen infördes. I vissa fall har man tvärtom kunnat notera sänkningar.
De som gör anspråk på att försvara konsumenten skyddar i själva verket parallellimporten, som hotar kvalitet, innovationer och sysselsättningen genom att uppmuntra varumärkesförfalskning.
Däri ligger grunden till de tre ändringsförslag som jag har lämnat in. De tycks oroa föredraganden. PPE-gruppen begärde faktiskt en omröstning med namnupprop för alla våra ändringsförslag, för att in i det sista kontrollera hur dess medlemmar röstar och vissa samordnares åtaganden.
Jag är rädd att det än en gång är påtryckningar och kohandel som har tagit överhanden och att man kommer att fatta ett dåligt beslut.
För att undvika de onödiga merkostnader som förfrågningarna om omröstning med namnupprop ger upphov till drar vi tillbaka våra två första ändringsförslag och behåller enbart det tredje, ändringsförslag 3, vilket i våra ögon är tillräckligt för att visa den bedrövliga verkligheten.

Lulling
. (DE) Den internationella konsumtionen av varumärkesrättigheter är en fråga som har diskuterats livligt under de senaste månaderna, vilket också framgår av att betänkandet har hängt med i flera månader och genomgått grundliga förändringar mot det förslag som först lades fram. Konsumtionen av varumärkesrättigheter är något som berör alla märkesprodukter. Som ordförande för arbetsgruppen för vin vill jag dock koncentrera mig på de följder som detta har för min sektor.
Den internationella konsumtionen av varumärkesrättigheter kommer inte att ge konsumenten i Europeiska unionen några som helst fördelar på området livsmedel och dryck. Detta bekräftar den NERA-studie som genomförts på uppdrag av kommissionen. På längre sikt skulle de europeiska konsumenterna rentav kunna stöta på nackdelar till följd av att vår industri förlorar möjligheten att utveckla nya produkter och att erbjuda konsumenten nya tjänster. Om vinsterna sjunker avsevärt genom parallellimport från tredjeland kommer även motivationen att investera på nya marknader att försvagas.
Vidare kommer det till följd av de komplexa distributionskedjorna som blir följden av en internationell konsumtion av varumärkesrättigheter att bli svårare att förhindra varumärkespirater. Det råder inget som helst tvivel om att detta leder till nackdelar för konsumenten och producenten av märkesvaror, också med tanke på hälsoskyddet för konsumenterna.
Därför motsätter jag mig en internationell konsumtion av varumärkesrättigheter. Med hänsyn till den utveckling som har skett sedan förslaget lades fram kommer jag dock inte att rösta emot betänkandet.
Gemensam resolution mot rasismen (RC B5-0605/2001)

Kirkhope
. (EN) Ledamöterna från Förenade kungarikets konservativa parti har röstat emot resolutionsförslaget, eftersom man i detta upprepar Durbankonferensens misstag. Vi kan inte stödja den överdrivna betoningen på Mellanöstern och är inte övertygade om att det kanske inte skulle ha varit bättre om man vid konferensen hade misslyckats med att komma fram till några slutsatser. Durbankonferensen hör i många avseenden till en tidsålder som ändade den 11 september.

Muscardini
Det finns alltid tre motiv som ligger till grund för en rasistisk inställning: för det första, okunnighet om den andre, vilket kan ge upphov till rädsla och som en följd av det avvisande; för det andra, oärlighet i förening med arrogans hos den som i vilket fall som helst vill känna sig överlägsen, kanske driven av ett omedvetet underlägsenhetskomplex; för det tredje, viljan - politisk, ekonomisk och religiös - hos dem som vill skaffa sig ständigt större makt genom att härska över andra.
Om det således är uppenbart att det krävs en stark och finmaskig upplysningsverksamhet som lär var och en av oss att respektera och acceptera de andra, så är det lika uppenbart att den civiliserade världen med alla medel måste bekämpa de politiska, kulturella ekonomiska och religiösa system som underblåser rasismen och som grundar sig på rasismen.
Respekten för olikheter kan dock inte göra avkall på ett ihärdigt upplysningsarbete för att över hela världen förverkliga respekt för mänskliga rättigheter och människors värdighet. Följaktligen kan inte de västerländska civilisationerna betraktas som rasistiska då de bekämpar religiösa eller ritualistiska seder som stympar människor fysiskt eller förgriper sig på deras personlighet. Det är seder som ännu inte betraktar kvinnorna som subjekt med fullständiga rättigheter utan som objekt vilka underkastas sedvänjor som förhindrar eller begränsar deras deltagande i det sociala och politiska livet.
Mänsklighetens hela historia präglas tyvärr av rasism från kollektiv och individer. I dag får vi inte begå misstaget att skapa ny rasism när vi fördömer den som hör till det förflutna. Vi kan faktiskt inte ignorera att det även finns en sorts politisk rasism som lever kvar i våra dagar: rasismen hos dem som fördömer andras idéer bara därför att de är uttryck för en annan politisk färg. Det är därför som vi uppmanar parlamentet, kommissionen och rådet att agera med mycket större kraft än vad de har gjort hitintills, både inom sina respektive organ och i initiativ utanför gemenskapen, för att främja en kultur av ömsesidig respekt både bland folken och bland regeringarna. För att en sådan kultur skall göra skäl för sitt namn får den inte tolerera attityder, tankar och handlingar som förnekar människans värdighet, oavsett om de har sitt ursprung i en religion, en viss uppfattning om kulturen eller i ett ekonomiskt eller politiskt projekt.
På dessa förutsättningar röstar jag för resolutionen.

Souchet
. (FR) Att de franska parlamentsledamöterna avstod från att rösta om resolutionen om Durbankonferensen beror på att de ville markera sitt kraftiga ogillande av det synnerligen tvetydiga sätt på vilket Europeiska unionens företrädare betedde sig vid denna konferens.
Denna konferens hade sammankallats under ledning av Förenta nationerna, som låter sig överflyglas och instrumentaliseras av en konstellation islamistiska icke-statliga organisationer, med ett stort antal staters aktiva eller överseende samförstånd, stater som tillhör den arabisk-muslimska sfären, varav vissa vanligtvis betecknas som "moderata". Vid denna konferens gick man så långt som till att föreslå ohållbara sammanblandningar mellan sionism och rasism, och våra företrädare fortsätter att sammanträda som om ingenting hade hänt.
Inför Förenta staternas och Israels tydliga attityd, vilka visade att det oacceptablas gräns hade överskridits genom att lämna konferensen, stannade Europeiska unionen kvar och tog risken att framstå som ett stöd, även om EU försvarar sig mot detta i dag, för skandalösa sammanblandningar och oacceptabla strömningar, som filosofen Alain Finkielkraut har sammanfattat på följande sätt: "I Durban, det var då antirasismen anammade antisionismen och förnekelsen av mänskligheten."
Ära och värdighet borde ha fått européerna att resa därifrån, en handling som dessutom hade varit en stark och nyttig signal till FN och dess generalsekreterare genom att uppmuntra till att börja om på nytt inför försöket till islamismens försök till ideologiskt övertag, för att verkligen kunna ge uttryck för världssamfundets intressen och värderingar. Varje form av samförstånd i fråga om sammanblandningarna i Durban kan faktiskt tolkas som tecken på svaghet från vår sida och en uppmuntran av dem som har satt upp målet att förstöra våra värden.

Sumberg
. (EN) Jag har röstat emot resolutionen om världskonferensen om rasism i Durban för att klargöra att denna konferens har gjort främjandet av ett bra förhållande mellan olika raser största möjliga otjänst. Konferensen togs över av dem vars enda mål var att angripa staten Israel och att ignorera det faktum att det är den enda nationen i Mellanöstern som är grundad på demokrati. Israel pekades ut av länder och organisationer som har ett skrämmande förflutet när det gäller mänskliga rättigheter. Värst av allt var att språket och tonen i angreppen hade mest gemensamt med "Der Stürmer" i Adolf Hitlers Tyskland.
Och ändå, trots detta, ingen förkastelsedom över Förenta nationerna eller konferensen för att de lät detta hända. Förenta staterna gjorde klart att man inte skulle delta i förhandlingarna.
Europeiska unionen borde ha intagit en liknande ståndpunkt. Att den inte gjorde det var en sorglig återspegling av dess misslyckande att lära av historien.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.39 och återupptogs kl. 15.00.)

Välkomsthälsning
Talmannen
Ärade kolleger! Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från det marockanska parlamentet, ledd av Brahim Rachidi, vilken har tagit plats på åhörarläktaren för nionde gången.
(Applåder) Efter att ha välkomnat herr Rachidi och hans delegation, vill jag understryka att dessa möten är mycket viktiga för oss, eftersom de ger de två parlamenten möjlighet att åter upprepa vårt gemensamma åtagande inför de viktiga demokratiska principerna. Som ni vet, kära kolleger, har Marocko tillsammans med oss fördömt de kriminella attentat som nyligen inträffade i Förenta staterna, och den marockanska regeringen har tydligt gett uttryck för sin solidaritet med Förenta staterna och med alla länder som främjar friheten och även för Marockos åtagande i den globala kampen mot terrorismen.
Tillsammans med våra grannar i det södra Medelhavsområdet anstränger vi i Europeiska unionen oss för att bidra till att bygga upp en stabil, demokratisk och välmående region inom ramen för Barcelonaprocessen, en process som är absolut nödvändig för Europas framtid och för Europas mest kära och nära grannar.
Herr vice talman för Marockos parlament! I dessa svåra tider vill jag understryka vårt åtagande för dessa gemensamma värden och vårt allra starkaste fördömande av alla försök till att sätta likhetstecken mellan terrorismen och den arabisk-muslimska världen, och vi har åtagit oss att agera beslutsamt för att bekämpa alla nationalistiska, rasistiska eller främlingsfientliga strömningar.
Herr vice talman, jag hoppas innerligt att de möten som ni kommer att ha med ledamöterna av delegationen för förbindelserna med Maghrebländerna och Arabiska Maghrebunionen och med andra kolleger, kommer att bidra till att banden mellan Europeiska unionen och Mahgrebländerna knyts ännu starkare, så att vi kan gå framåt i vårt gemensamma sökande efter fred och välstånd för alla länder på båda sidor om Medelhavet.
(Applåder)

Tillväxt- och stabilitetspakt - Informellt Ekofin-ministermöte (Liège den 22-23 september 2001)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om stabilitets- och tillväxtpakten och Ekofin-ministrarnas informella möte den 22-23 september i Liège.
Jag lämnar först ordet till fru Neyts-Uyttebroeck som talar å rådets vägnar.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Tillåt mig i min tur att ge uttryck för mina känslor för att kunna välkomna en delegation från parlamentet i Marocko, vilken har tagit plats på åhörarläktaren. En slump gjorde att jag den tragiska dagen den 11 september befann mig i tjänst i Casablanca, som ledare för en belgisk ekonomisk delegation på besök i Marocko. Jag deltog i en lunch, där tio medlemmar av den marockanska regeringen var närvarande, bland annat Marockos premiärminister, och vi fick tillsammans ta del av de tragiska nyheterna. Tillsammans delade vi vår bestörtning över dessa hemska händelser och tillsammans reagerade vi på det sätt ni sedan fick kännedom om. Jag vill således i min tur hälsa denna delegation välkommen.
(Applåder)
Redan från och med införandet av den gemensamma valutan beslutades att en förstärkt ekonomisk samordning skulle byggas upp mellan de då elva, nu tolv, medlemsstater som ingår i euroområdet. Den samordningen konkretiserades genom den eurogrupp som Belgien är ordförande för hela det här året och där alla finansministrar i de medlemsstater som deltar i euron ingår, tillsammans med den EU-kommissionär som är behörig för ekonomiska och monetära frågor samt tillsammans med chefen för Europeiska centralbanken.
Den förstärkta samordningen har som ni vet både en informell och en strukturell karaktär och hindrar inte de befogenheter som Ekofin-rådet tillerkändes genom fördragen. Under den gemensamma valutans första år, och då pratar jag om åren 1999 och 2000, var verksamheten främst inriktad på utarbetandet av och bekantskapen med den här förstärkta ekonomiska samordningen mellan de medlemsstater som ingår i euroområdet.
Den samordningen står för den prioriterade utmaningen att med respekt för och subsidiaritetsprincipen i praktiken förena varje berörd enskild medlemsstats utövande av de ekonomiska befogenheterna med det gemensamma monetära projekt som dessa medlemsstater har skrivit under.
Europeiska centralbankens uppdrag består i att föra en oberoende penningpolitik vars första mål är att behålla prisstabiliteten.
Decentraliseringen av den ekonomiska politiken och centraliseringen av de monetära besluten är liksom en grundparadox för Ekonomiska och monetära unionen. Eurogruppens första uppdrag i den här förstärkta ekonomiska samordningen är att fastställa huvuddragen för den ekonomiska politiken.
Det budskap som formulerades av stats- och regeringschefer i Nice förra året går för övrigt åt samma håll. I sina slutsatser gläder sig Europeiska rådet både åt Eurogruppens förbättrade funktion och åt förstärkandet av samordningen av dem ekonomiska politik som medlemsstaterna i euroområdet skall föra.
Det belgiska ordförandeskapets insatser i Eurogruppen är helt inriktade på att ytterligare förstärka Eurogruppens funktion, synlighet och trovärdighet.
Det belgiska ordförandeskapet arbetar också på att få fram en referensram och arbetsmetoder för de kommande åren, främst med avseende på samordningen av de olika medlemsstaternas ekonomiska politik.
De främsta instrumenten för en makroekonomisk politik, nämligen valuta- och budgetpolitiken, måste flyta samman till en optimal kombination, en optimal policy mix, för att förverkliga de på förhand uppställda målen såsom främjandet av prisstabiliteten och stödet till den ekonomiska verksamheten.
Herr talman, mina damer och herrar! För Eurogruppen är det i första hand viktigt att utveckla en effektiv och hållbar budgetpolitik för hela området, men också för var och en av medlemsstaterna. Detta skall ske med respekt för nationella hinder och särdrag. Budgetpolitiken bör vara en optimal komplettering till Europeiska centralbankens penningpolitik.
Samtidigt är det inte helt lätt att utforma en sådan budgetpolitik, bland annat för att budgetpolitiska effekter varierar alltefter tidshorisont. På kort sikt är det till exempel viktigt att undvika en konjunkturförstärkande budgetpolitik. På medellång sikt måste man upprätthålla målen i stabilitets- och tillväxtpakten, vilka syftar till att skapa en jämvikt eller ett överskott i de offentliga finanserna. Och på lång sikt är det avgörande att garantera bärkraftiga offentliga finanser med hänsyn till de olika elementen i denna ekvation, bland annat den viktiga och svåra problematiken med effekterna av befolkningarnas åldrande.
Detta, mina damer och herrar, visar på ett bra sätt vidden av de utmaningar som vi ställs inför. Man behöver knappast betona i hur stor utsträckning begreppsliga och metodologiska svårigheter och i hur hög grad den oundvikliga ekonomiska osäkerheten försvårar och krånglar till utformningen och genomförandet av budgetpolitiken. Statistiksvårigheter, den osäkerhet som präglar ekonomiska prognoser - också på kort sikt - skillnaderna mellan de situationer som kan uppstå och det faktum att budgetpolitiken inte ger effekt förrän efter en viss tidsperiod, gör att det redan på förhand är vanskligt att utforma en budgetpolitik. Långsiktiga analyser av budgetpolitiken är också ett avgörande inslag i strukturpolitiken. När det gäller befolkningens åldrande består den anammade strategin i en kombination av metoder för en snabbare minskning av statsskulden, för åtgärder som ökar sysselsättningsgraden - genom ett gradvist avlägsnande av sysselsättningsfällor, framför allt med hjälp av sänkta skatter på arbete - och till sist för en genomgripande reform av pensionssystemen, för att garantera deras bärkraftighet.
Det belgiska ordförandeskapet har för avsikt att grundligare undersöka statsfinansernas långsiktiga hållbarhet, särskilt i förhållande till stabilitets- och konvergensprogrammet. När det gäller långsiktiga mål och instrument som skall användas råder det ett samförstånd mellan medlemsstaterna och övriga berörda parter. På kort och medellång sikt har det däremot uppstått viss förvirring på grund av den nyligen försämrade konjunkturen. Det är tydligt att vi måste föra en mer inträngande debatt för att kunna fastställa och väl förankra en solid gemensam ståndpunkt. Denna debatt bör föras under vårt ordförandeskap.
Mina damer och herrar! Låt oss vara tydliga: stabilitets- och tillväxtpakten måste respekteras. Vid Ekofin-rådets informella möte den 21-22 september i år bekräftade medlemsstaterna detta åtagande. Det får därför inte vara tal om att medlemsstaterna har alltför stora underskott, som överskrider konvergenskriteriet på 3 procent. Vid Europeiska rådets extra möte den 21 september i år bekräftades också rådets åtagande att respektera stabilitets- och tillväxtpaktens ram och bestämmelser och att tillämpa den på ett fullständigt sätt.
Samtidigt får budgetsaldona i fråga inte fastställas på ett stelbent sätt. I stället för en strikt nominell metod krävs det ett hänsynstagande till rättelser i förhållande till konjunktursvängningar. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2001, vilka antogs i Göteborg i juni i år, är uttryckliga på den punkten. Denna princip godtas utan diskussion under konjunkturuppgångar. På så sätt skall till exempel en ekonomisk tillväxt som är mer gynnsam än prognoserna obligatoriskt leda till en förstärkt bättring av de nominella finansiella förhållandena, och därför är det inte tillåtet att föra en konjunkturförstärkande budgetpolitik genom en utgiftsökning, vilket kan leda till överhettning.
Nu infinner sig frågan om huruvida detta hänsynstagande till konjunkturvariationer kan göras på ett symmetriskt sätt under perioder av svag tillväxt, och till och med under recession. Ordförandeskapet är övertygat om att det är möjligt, och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2001 stärker vår uppfattning.
I ett mindre gynnsamt ekonomiskt klimat bör de saldon som beaktas inom ramen för pakten också korrigeras enligt konjunktursvängningar. De nominella saldona kan således påverkas av en konjunkturnedgång, men de får endast fluktuera i förhållande till just denna konjunktursvängning.
Också under dessa förhållanden bör en konjunkturförstärkande politik undvikas. Man får följaktligen inte kompensera minskade intäkter med en motsvarande minskning av utgifterna. För en korrekt analys av de finansiella ställningarna är det oumbärligt att de konjunkturella rättelserna är tillförlitliga. På det belgiska ordförandeskapets dagordning finns det därför en punkt om utveckling av effektiva metoder för beräkning av skillnaden i produktion i förhållande till potentiell tillväxt. Sådana metoder bör användas inom framtida stabilitetsprogram.
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Alla dessa frågor kommer att skapa, det tvivlar jag inte en sekund på, långa och intressanta diskussioner vid Eurogruppens kommande möten.

Solbes
. (ES) Herr talman! Även jag instämmer i välkomsthälsningen till den delegation från Marocko som finns med oss här i dag. Jag kommer att försöka analysera de två problem som vi har: stabilitets- och tillväxtpakten och Ekofin-rådets informella möte, och jag kommer att ta upp dem tillsammans i mitt första uttalande.
Vid det råd som ägde rum i Liège den 22-23 september 2001, handlade diskussionerna huvudsakligen om de ekonomiska effekterna av terroristattackerna i Förenta staterna.
Jag vill understryka tre aspekter av de effekter som diskuterades vid Ekofin-mötet: den första är den ekonomiska situationen, och man tog även tillfället i akt för att tala om stabilitets- och tillväxtpakten.
För det andra, finansiering av terrorism.
För det tredje, flygbolagens problem med försäkringar.
Jag vill även tillägga två andra viktiga frågor som togs upp i Liège: förberedelserna för övergången till euro och globaliseringsfrågorna.
När det gäller den första punkten vill jag betona att terroristattackerna i Förenta staterna har stärkt vår övertygelse om det är absolut nödvändigt med ett internationellt samarbete om ekonomiska och finansiella frågor och att det även är angeläget att förstärka den politiska samordningen av Europeiska unionens medlemsstaters ekonomiska politik.
Europeiska unionen har sedan förra året påverkats mer av avmattningen i den ekonomiska aktiviteten i Förenta staterna och resten av världen än vad vi ursprungligen beräknade. De tragiska händelser som inträffade i Förenta staterna har ökat osäkerheten och även de negativa riskerna för utsikterna för den generella tillväxten. Vi får inte låtsas som om ingenting har hänt, men samtidigt är det mycket svårt att exakt uppskatta de potentiella effekterna av dessa attentat.
Tillväxten i Europeiska unionen i år kommer klart att ligga under 2 procent, men vi hoppas fortfarande på en gradvis återhämtning av den interna efterfrågan under de kommande kvartalen som resultat av en rad faktorer: minskad inflation, de nyligen genomförda skattesänkningarna och gynnsammare monetära förhållanden. Riskerna bör därför vara hanterliga. Naturligtvis måste vi följa den ekonomiska utvecklingen mycket noga för att kunna anpassa den ekonomiska politiken i den mån det är nödvändigt, såväl i unionen som i alla medlemsstater.
Efter händelserna den 11 september har de ansvariga politikerna visat att de är beslutna att agera snabbt och på rätt sätt för att undanröja riskerna för en längre period av avmattning, och därför måste vi även stå fast vid våra mål på medellång sikt samt påskynda vår dagordning, jag tänker särskilt på Lissabondagordningen, och snabbt modernisera våra ekonomier för att komma ur avmattningen så snabbt som möjligt och öka vår tillväxtkapacitet.
I förklaringen från det informella Ekofinmötet bekräftades, som jag tidigare sade, medlemsstaternas åtaganden inom ramen för tillväxt- och stabilitetspakten och deras åtagande att tillämpa den i praktiken. En lägre tillväxt kommer visserligen att påverka det nominella värdet av budgetpositionerna, vilket ordförandeskapet underströk, men avvikelserna från målen måste hållas i schack.
Stabilitets- och tillväxtpakten är en lämplig ram för budgetpolitiken, såväl när ekonomin går bra som när den går mindre bra. I det hänseendet är det möjligt att föra en passande budgetpolitik. Paktens alla möjligheter kan användas. De automatiska stabilisatorerna kommer att få en större effekt om avmattningen blir större än beräknat. Hur och i vilken grad de automatiska stabilisatorerna kan spela in beror på situationen i varje medlemsstat, de som ligger närmare budgetjämvikt kommer naturligtvis att ha ett större manöverutrymme.
På grund av de rådande budgetlägena i medlemsstaterna har Europeiska centralbanken kunnat föra en smidig monetär politik och detta har särskilt medfört att banken har kunnat fatta ett lämpligt och snabbt beslut om sänka räntesatserna med 50 punkter den 17 september. En större ökning av underskotten än vad som rättfärdigas av stabilisatorernas inverkan kommer att minska centralbankens marginaler för eventuella räntesänkningar i framtiden.
Europeiska rådet begärde att kommissionen skall lägga fram en analys om hur den ekonomiska situationen utvecklas samt eventuella rekommendationer vid nästa Europeiska råd i Gent den 19 oktober. Rapporten bör utarbetas regelbundet och systematiskt, vilket gör det möjligt att anpassa uppskattningen av riskutvecklingen och konsekvenserna av denna.
En andra kommentar om åtgärder för att bekämpa finansiering av terrorism. I Ekofins förklaring understryks en rad konkreta åtgärder. För det första en översyn av direktivet om penningtvätt och detta är - vilket ni är väl medvetna om - under behandling. Jag vill återigen å kommissionens vägnar och i linje med förklaringen från Ekofin i Liège betona att vi anser det vara mycket viktigt att översynen kan slutföras snabbt. Det kommer att vara en tydlig signal på att unionen engagerar sig för att utrota penningtvätten, som är en kriminell verksamhet.
Jag vill likaså understryka att kommissionen har antagit förslaget till förordning om särskilda åtgärder för att frysa tillgångar som tillhör personer och organ som är kopplade till terroristverksamhet, som vi hoppas att rådet och parlamentet kan behandla brådskande så att det omedelbart kan träda i kraft. Detta är ett tydligt bevis på vår politiska beslutsamhet att inte ge de som attackerar den politiska samlevnaden och alla medborgares friheter något andrum.
Ekofin-rådet enades även om vissa allmänna riktlinjer för regeringarnas ingripanden när det gäller flygbolagens försäkringsproblem. I förklaringen från Ekofin inbjuder man kommissionen att utvidga ad hoc-gruppens arbetsområde, vilken inrättades inom ramen för rådet (transport), så att det även innefattar försäkringsproblem. I förklaringen sägs det likaså att alla regeringarna måste meddela kommissionen om alla åtgärder som vidtas, inklusive finansieringsbelopp. På så vis kan kommissionen utöva sitt ansvar för att se till att dessa åtgärder är förenliga med gemenskapens lagstiftning och att de är enhetliga i alla medlemsstater.
Kommissionen är i färd med att utarbeta en rapport om den effekt attentaten den 11 september får på flygransportindustrin.
Vid det informella Ekofin-mötet fick man även möjlighet att på nytt föra diskussioner om förberedelserna för införandet av euron, vilket sker regelbundet. Kommissionen utarbetar för närvarande en rapport om denna fråga inför Europeiska rådet i Gent den 19 oktober.
I Liège begärde jag att medlemsstaterna skulle ägna särskild uppmärksamhet åt tre aspekter som jag anser är av central betydelse just nu. För det första, problemet med förhandsdistribution till detaljhandeln. Det är viktigt att de små affärsföretagen får information om och övertygas om de handelsmässiga fördelarna med förhandsdistribution, men det är också viktigt att finna sätt som gör det möjligt att hjälpa dem att arbeta tillsammans med bankerna och att bankerna erbjuder rättvisa debiteringsvillkor för de belopp i euro som de små affärsföretagen erhåller innan den 31 december 2001. Det är även absolut nödvändigt att genomföra en särskild utbildning för de små affärsföretagen och för kassapersonal i alla butiker.
Det tredje problemet som oroar oss är slutligen hur prisjämförelser för varor och tjänster skall ske under övergångsperioden till euron. Det är meningslöst att komma med kalkyler för det harmoniserade konsumentprisindexet varje vecka och vi har ingen möjlighet att göra det, men däremot kan vi på ett genomblickbart sätt tillhandahålla information om prisutvecklingen på vissa nyckelvaror och tjänster till konsumenterna. Det faktum att det är statliga organ som gör detta garanterar att det sker öppet och objektivt, och att de nyckelvaror och tjänster som väljs ut är lämpliga.
Vid det informella Ekofinmötet instämde man även i kommissionens förslag om att inrätta ett gemensamt europeiskt nätverk för att samordna informationsutbytet under övergångsperioden till sedlar och mynt i euro. Detta nätverk kommer att börja fungera i början av december i nära samarbete med Europeiska centralbankens Cash Changeover Committee.
Den sista punkten jag vill ta upp är debatten om globaliseringen. Kommissionen har nära följt den offentliga debatten om globalisering, inklusive debatten om den så kallade Tobin-skatten eller avgiften. Vi har noterat att Ekofin är intresserat av att få en rapport om dessa frågor. I denna diskussion återspeglas två klart relevanta mål och vi delar den oro som många av dem som deltar i globaliseringsdebatten hyser.
För det första, att undvika överdrivna variationer i växlingskurserna som kan blockera den önskade ekonomiska utvecklingen i utvecklingsländerna, och för det andra, att finna kompletterande finansieringskällor för att bekämpa fattigdomen.
Vi kan inte uppfylla dessa mål med ett enda instrument. Såväl unionen som andra länder, internationella institutioner och övriga grupper, har utvecklat en rad instrument och olika slags politik för att försöka uppfylla dessa mål. Naturligtvis kan man göra detta både mer och bättre, och kommissionen är beredd att undersöka nya möjligheter.
Professor Tobins idé om att tillämpa en skatt på internationella valutatransaktioner har enligt hans definition som mål att störa de internationella penningmarknaderna. Second best föreslogs som en lösning för att bromsa den kortsiktiga spekulationen.
Kommissionen har redan uttryckt sin åsikt vid flera tillfällen. En skatt på valutatransaktioner är varken lösningen på de problem som orsakas av överdrivna variationer i finansieringsflödena eller av obalansen mellan olika länder. Det är nödvändigt att mobilisera många olika instrument: Tobin-skatten eller avgiften är inte en mirakellösning för att bemöta alla dessa utmaningar.
Vi måste beakta en hel rad olika instrument för att nå finansiell och monetär stabilitet, såväl på intern nivå i Europeiska unionen som på internationell nivå, inklusive rambestämmelser, institutioner och problemet med penningtvätt.
Det är även nödvändigt med en bred fokusering för att finansiera utvecklingen. Fattigdom, skuldförvaltning, tillförsel av internationella offentliga tillgångar och miljöskydd kan hanteras med olika instrument. Kommissionen - och jag är övertygad om att vi kan räkna med parlamentet och rådets stöd i den här frågan - är beredd att aktivt bidra i debatten om instrument som gör det möjligt att trygga samordningen mellan globalisering, hållbar utveckling och internationellt styre.
Dessa frågor går naturligtvis utanför unionens strikta sfär och vi måste ta itu med dem tillsammans med de övriga länderna och institutionerna. Kommissionen är beredd att anta rådets inbjudan att fortsätta arbeta på hur man skall bemöta de nyckelmål som jag nämnde. Hursomhelst har kommissionen redan börjat arbeta med en del av de här frågorna, vi är nämligen i färd med att utarbeta en rapport för januari nästa år om den hållbara utvecklingens externa dimension inför konferensen Rio+10, som kommer att äga rum nästa år i Johannesburg.
Dessa var de grundläggande faktorer som jag ville ta upp med er.
(Applåder)

von Wogau
Herr talman, ärade kolleger! Vad är anledningen till att min partigrupp har krävt att debatten om tillväxt- och stabilitetspakten skall äga rum nu på eftermiddagen? Anledningen är att vissa ändringar som vi har hört från raden av socialistiska regeringar under de gångna veckorna och månaderna oroade oss. Uttalandena av Eichel, Jospin och Fabius liksom andra uttalanden har alla pekat i samma riktning. För det första: I nuvarande situation är det nödvändigt att mjuka upp regeln om tillväxt- och stabilitetspakten. Så löd det ena kravet. Det andra kravet gällde att man skulle behöva ge stats- och regeringscheferna rätt att varje år fastställa stabilitetsmål åt Europeiska centralbanken. Vi är av den uppfattningen att båda dessa förslag är utomordentligt farliga. Både Europeiska centralbankens oberoende och tillväxt- och stabilitetspakten är nämligen de bägge pelare som Europeiska unionens valutasystem vilar på. Dessa båda pelare får inte sättas i gungning. Min partigrupp kommer alltid att kämpa för att såväl Europeiska centralbankens oberoende som stabilitets- och tillväxtpakten skall få fortsätta som de är.
Men nu till de resolutioner som vi har framför oss. Vi har tillsammans med Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp lagt fram ett resolutionsförslag. Vi har haft förhandlingar med Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som sade sig inte kunna stödja vår resolution. Vad är det då som är dåligt i vår resolution? Där står det att man skall - ordagrant - "bibehålla" tillväxt- och stabilitetspakten. Varför kan man inte stödja det? Vidare: Vi vill tillämpa dess principer fullt ut. Varför kan man inte stödja det? Vi behöver åtgärder mot penningtvätt. Herr kommissionär, ni nämnde detta. Vi behöver åtgärder för att förstöra den finansiella grunden för terrordåden. Varför kan man inte stödja det? Och vi måste fortsätta att konsekvent montera ner monopol för att stärka konkurrenskraften i det europeiska näringslivet. Varför kan man inte stödja det?
Nu till den andra frågan: Hur ser motförslaget ut från den motsatta sidan? I grund och botten är det samma förslag. Europeiska centralbanken skall sänka räntorna. Å andra sidan skall man lätta på stabilitets- och tillväxtpakten respektive medlemsländernas budgetpolitik. Detta är socialisternas policy mix. Detta är den druidbrygd som kokas ihop och som skall användas till att hux flux och utan bemödanden bota allt ont i ekonomin. Kära Christa, visst vore det bra om det var så det gick till! Men i verkligheten fungerar inte detta. Titta bara på Japan där detta har använts utan att fungera! Se på dagens börser i USA så märker vi att detta inte fungerar! Se på ekonomins historia, så kan vi konstatera att detta aldrig har fungerat! Därför vill jag uppmana er att avslå dessa krav och rösta för vår resolution.
(Applåder)

Goebbels
Herr talman, herr kommissionär, fru talman, kära kolleger! Situationen i världen är alltför allvarlig för att jag skall vilja gå in i en enfaldig polemik med min kollega von Wogau. von Wogau har just anklagat socialisterna för de värsta av avsikter. Det är givetvis inte den politik vi försvarar här.
Man måste vara medveten om att attentaten den 11 september inte endast orsakade oerhörda mänskliga tragedier, utan att de också riskerar att få enorma konsekvenser såväl för de allmänna friheterna som för den ekonomiska situationen i världen. Avmattningen i Förenta staterna var påtaglig redan före den 11 september, och Japan befann sig under alla förhållanden i ett ogynnsamt läge. Men före den 11 september hade Europeiska unionen i viss mån redan drabbats av avmattningen, vissa prognoser fick skruvas ner, och i dag kan man med säkerhet säga att det tredje kvartalet inte kommer att ha varit lika bra som det andra kvartalet i Europa och i världen.
Vad som behöver göras i dag är att undvika en recession. En recession utmärks, som alla vet, av en negativ tillväxt under två halvårsperioder efter varandra, och skall man lyssna till min eminenta kollega von Wogau bör vi nu vänta i sex månader för att kunna konstatera om det faktiskt rör sig om en recession. Jag tror för min del att vi redan nu måste reagera med en pragmatisk politik. Jag tror att Europa har skyldigheten att reagera mot detta hot om en nedåtgående spiral med en viljekraftig ekonomisk politik. En sådan politik kräver en bättre samordning av ländernas ekonomiska politik inom unionen, det påpekade rådets företrädare, och även av ett ökat politiskt samarbete mellan Europeiska unionen och alla dess ekonomiska partner, inbegripet utvecklingsländerna. Vi vill ha en sådan pragmatisk politik som förs i Förenta staterna, som - såvitt jag vet - inte har en socialistisk regering...
Hänsyn måste självklart tas till stabilitetspakten: man får inte uppmuntra till att budgetunderskotten överskrids, framför allt inte tröskeln på 3 procent. Däremot måste man, som rådets företrädare sade, bedöma de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, och enligt stabilitetspakten skall de offentliga finanserna vara i jämvikt, eller nästan i jämvikt. Men vi måste också reagera på kort sikt. De ekonomiska stabilisatorerna kan komma till användning. Vi konfronteras med en yttre chock, och enligt stabilitetspakten har vi rätt att reagera inför en yttre chock. Jag vill inte föra en ideologisk debatt. von Wogau gör sig helt enkelt en teologisk föreställning om stabilitetspakten. Vi begär inte statliga stöd, vi begär inte utdelning av anslag till höger och vänster, vad vi begär är punktvisa åtgärder för att stödja sektorer i kris.
Mina damer och herrar! Jag skulle vilja avsluta med att betona att vi inte befinner oss i ett krig mellan civilisationer. Terrorismen representerar inte någon civilisation, terrorism är förnekelsen av allt mänskligt. Det krävs en koalition mot terrorism, men även en koalition mot fattigdom. Världsbanken har just klarlagt vilka konsekvenser attentaten i New York får för utvecklingsvärlden: det är inte bara ett antal tusen offer i New York och Washington som vi kommer att beklaga, vi kommer också att beklaga de tiotusentals offer som finns bland barnen i världens fattiga länder. Mot detta måste vi reagera.
(Applåder)

Huhne
Herr talman! Jag vill för den liberala gruppens räkning säga att vi anser att stabilitets- och tillväxtpakten är en nödvändig stöttepelare för ekonomisk stabilitet i euroområdet och i unionen mer allmänt och att den bör respekteras till bokstav och anda. Vi delar inte åsikten, som uppenbarligen härrör från socialistgruppen, att stabilitets- och tillväxtpakten för närvarande innehåller onödigt restriktiva finansiella bestämmelser.
När det gäller de elva länder vars budgetar befinner sig i en hållbar ställning - med andra ord de som kan möta en normal konjunkturavmattning med minskade skatteintäkter och fortsätta att respektera gränsen på 3 procent i fråga om budgetunderskott - finns det ingen anledning att höja skatter eller skära ned på offentliga utgifter, utan de automatiska stabilisatorerna kan och bör tillåtas verka. Dessutom är detta, för många av dessa länder, den första nedgången sedan den första oljekrisen 1973 i vilken de automatiska stabilisatorerna har kunnat arbeta till fullo. Tidigare har oro på finansmarknaderna i stor utsträckning begränsat regeringarnas handlingsfrihet. Den monetära unionen, stabilitets- och tillväxtpakten och finansiell konsolidering har följaktligen gett tillbaka till medlemsstaterna ett användbart politiskt instrument som saknats i den politiska lådan alltför länge.
När det gäller de fyra medlemsstater i euroområdet vars budgetar ännu inte är helt förenliga med stabilitets- och tillväxtpakten - Frankrike, Tyskland, Italien och Portugal - är det fullt rimligt att de bör fortsätta processen att få ordning på sina underliggande budgetställningar. Detta innebär att medge några av nedgångens verkningar på underskottet, men förvisso inte alla.
I det förslag som vi har lagt fram tillsammans med PPE-DE-gruppen kräver vi en tillbörlig respekt för stabilitets- och tillväxtpakten. Vi påpekar att det skulle vara särskilt lämpligt ett år som detta - under vilket många stabilitetsprogram har utarbetats med förväntningar om 3 procents tillväxt, medan utfallet sannolikt blir under 2 procent, som kommissionen har sagt - om ECB, Ekofin och kommissionen kom överens om en gemensam definition av "underliggande budgetbalans", i vilken man utelämnar nedgångens inverkan på skatter och cykliska utgifter och, kanske, även räntor. En sådan underliggande budgetbalans skulle medge en bättre övervakning av den finansiella ställningen mellan olika år, öka disciplinen inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten och lugna finansmarknaderna om att finanspolitiken inte mjukas upp, även om de nominella underskotten oundvikligen blir något större.
På liknande sätt skulle en sådan underliggande budgetbalans avhålla finansministrarna från finanspolitiska lättnader i uppgångar, endast på grundval av cykliskt stigande intäkter.
Jag kräver att vi skall respektera stabilitets- och tillväxtpakten och öka dess förmåga att kontrollera finansministrarnas disciplin.

Jonckheer
Herr talman, fru ordförande, herr kommissionär! Om stabilitetspakten har det redan sagts många saker.
Det som framför allt särskiljer de två gemensamma resolutionsförslag som läggs fram till kammaren, är det faktum att man i resolutionsförslaget som vi har undertecknat tillsammans med den socialistiska gruppen i högre grad insisterar på möjligheten på att föra en konjunkturdämpande politik, dvs. en politik till stöd för tillväxten, inom stabilitetspaktens marginaler. Om jag har förstått ordförandeskapets uttalande rätt stöder man tanken på att stabilitetspakten bör göra det möjligt att på Europeiska unionens nivå föra en konjunkturdämpande politik till stöd för tillväxten.
Samtidigt anser jag att man inte får göra sig alltför stora illusioner. De penningpolitiska och budgetpolitiska handlingsmarginalerna är relativt begränsade, och jag skulle vilja tillägga en punkt till debatten som ännu inte har nämnts, men som åtminstone för mig verkar vara oroväckande. Som ni vet, herr kommissionär, fru ordförande, har praktiskt taget alla medlemsstater på ett strukturellt plan sänkt de offentliga intäkterna, uttryckt som andel av BNP. Detta har gjorts genom skattelättnader mot bakgrund av en skattekonkurrens mellan medlemsstaterna, vilket framför allt gäller företagsbeskattning, och det i ett sammanhang präglat av svag tillväxt. Den typen av politik riskerar att skapa ett nedåttryck för en strukturell minskning av de offentliga utgifterna, vilket antingen leder till en otillräcklig utgiftsnivå - med hänsyn till den solidaritetsmodell som vi försvarar - eller till en orättvis fördelning av de offentliga utgifterna. Därav -och det verkar som om ordförandeskapet anspelar på och uppmärksammar detta - vikten av en debatt om utvecklingen av andra beskattningsbara baser. I det avseendet är Tobin-skatten ett inslag som kan bidra till att bredda de beskattningsbara baserna, men - fru ordförande, herr kommissionär - jag skulle vilja fråga er hur långt arbetet inom Prima Renault-gruppen har kommit och om läget i diskussionerna om företagsbeskattning, eftersom det verkar nödvändigt att bryta med den stagnation som de 15 medlemsstaterna befinner sig i. Utskottet för ekonomi och valutafrågor får inte längre någon information om läget i dessa arbeten, och när vi får gensvar är det endast för att konstatera att ingenting har gått framåt. Mot bakgrund av en bromsad tillväxt förefaller det dock brådskande att Europeiska unionen åter tar tag i och samordnar företagsbeskattningens utveckling.
Den andra punkt jag ville komma in på är terrorism och penningtvätt. Vårt stöd på det här området är i allt väsentligt Finansiella aktionsgruppen och frågan om direktivet om penningtvätt. Enligt specialisterna är framstegen inom det internationella samarbetet hittills begränsade och föga effektiva. Finansiella aktionsgruppen har utvecklat en rad rekommendationer som de undertecknande staterna får genomföra efter eget gottfinnande. Med Genèvevädjan, undertecknad av europeiska domare, framfördes redan 1996 krav på ratificering av ett antal internationella konventioner och på att banksekretessen bör hävas i samband med utredningar. En av dessa domare upprepade nyligen denna vädjan genom att vädja om en internationell konferens som skulle ha tre mål: fastställande av regler om insyn i affärslivet, vilket skulle innebära att banksekretessen hävs och skatteparadisen avskaffas, rättsligt samarbete mellan stater och slutligen en sanktionsmekanism gentemot stater som inte följer dessa bestämmelser. Jag vill be rådsordföranden och kommissionen att se till att domarnas krav, som har förnyats av - det läste jag i tidningen så sent som i morse - Finansiella aktionsgruppens ansvarige, överlämnas till det belgiska ordförandeskapet, så att arbetet kan påskyndas och Finansiella aktionsgruppens rekommendationer kan bli bindande.
Det skulle vara ett värdefullt arbete som Europeiska unionen kan göra, både som ordförande och som en viktig pol i Finansiella aktionsgruppen. Mot denna bakgrund anser jag att vi skulle kunna gå från ord till handling. När det gäller skattepaketet, som också innehåller bindande bestämmelser för skatteparadisen och privilegierade system inom själva Europeiska unionen, anser jag att en samordning mellan kampen mot ekonomisk brottslighet och programmet för kapitalbeskattning på europeisk nivå är en politisk möjlighet att ta tag i för att påskynda detta arbete. Vid det informella Ekofin-rådet tvingades man tyvärr än en gång konstatera att vi inte går framåt i den här frågan.

Herzog
Herr talman, kära kolleger! Den dogmatism och tröghet som styr unionens ekonomiska politik väcker bestörtning. Arbetslösheten stiger, en recession hotar och villkoren för en hållbar tillväxt är inte uppfyllda. Men rådet, kommissionen och centralbanken har hittills bara kommit med politikerjargong och tillämpat självsuggestionsmetoden. Euron skyddar oss visserligen mot valutaspekulationer, men den skyddar inte på något sätt mot finansiella kriser: vi har den finansiella globaliseringen upp över öronen.
Trögheten beror till stor del på traditionalismen hos motståndarna till offentliga interventioner. De framhärdar med att främja skattekonkurrens, vilket Pierre Jonckheer påpekade, och bestrider således offentliga utgifter, men har välkomnat excesserna på börsen och dess krav på finansiell lönsamhet. Resultat: allvarliga brister på offentliga och privata investeringar.
Trögheten beror också på, kära kolleger, att det i de socialdemokratiska begreppen finns en viss svaghet för Europa. Det är dags att erkänna detta. Ni förespråkar en förstärkning av samordningen mellan ländernas politik. Jag är positiv till detta, men man måste erkänna att denna samordning har anpassats helt och hållet efter stabilitetspakten, vilket ni bekräftar. Debatten bör därför inte förbli begränsad till att föras mellan dem som är för en "strikt" tillämpning av stabilitetspakten, och de som är för en "flexiblare" tillämpning. Vi föreslår därför ett handlingsprogram för att komma ur de här hjulspåren.
För det första måste vi redan nu, vi europeiska och nationella förtroendevalda, uttala oss för en stimulering av de europeiska ekonomierna och sända ett budskap med det innehållet till rådet i Gent och till kommissionen. För att åstadkomma en sådan stimulans bör offentliga utgifter och kredit prioriteras framför sänkta skatter, och vi måste inrätta en fond för konjunkturrelaterade insatser.
För det andra begär vi en genomgripande revidering av stabilitets- och tillväxtpakten, som inte har förändrats sedan 1992, trots att världen har förändrats och euron är här. Jag uppskattar början till en öppning i Neyts uttalande, men vi vill ha mycket mer och någonting annat: en reform. Två principer bör vara vägledande för oss. Beslut som går inom ramen för en europeisk offentlig blandekonomi är något som bör utgöra en jämvikt till marknadens regler. Måste det framhållas att Bush bedriver keynesianism för att stimulera den amerikanska ekonomin, efter det att Clinton stod emot all demagogi för sänkta skatter? Dessutom bör kriterier för offentliga insatser möjliggöra såväl en rad olika nationella val som solidaritet. Disciplinen som innebär högst 3 procent i offentligt underskott har inte på något sätt förhindrat skillnaderna från att intensifieras.
Enligt detta synsätt skulle en ny pakt vila på gemensamma kriterier för effektivitet, både för skattesystemet och för de offentliga utgifterna. Skattesystemet måste bidra till att reducera finansmarknadernas volatilitet och avkastningen på kapital, med hjälp av en beskattning av finansiella produkter och inkomster. Utgifterna måste främja villkoren för en hållbar utveckling, för människor och verksamheter samt säkerhet och solidaritet. Dessutom begär vi att pakten skall innehålla skattemässiga och finansiella redskap för unionen, vilket det belgiska ordförandeskapet lyckligtvis har föreslagit.
För det tredje är det ytterst viktigt att Laeken-förklaringen innefattar ett åtagande om att återupprätta gemenskapens befogenhet på det makroekonomiska området.

Hyland
Fru talman! Jag välkomnar tillfället att säga några få, men viktiga, saker om stabilitets- och tillväxtpakten. Det finns en roll för samordning av den ekonomiska politiken, men den måste ske på ett förnuftigt och balanserat sätt i alla medlemsstater. Det finns, emellertid, stora principiella skillnader mellan vad kommissionen nu föreslår och vad man enades om vid rådets (ekonomiska och finansiella frågor) möte i Helsingfors 1999, då man kom överens om att medlemsstaterna "skall fastställa sin budgetpolitik i enlighet med fördraget", men att detta åtagande lämnar ett visst manöverutrymme för den nationella politiken.
Kommissionen har denna vecka offentliggjort en välkommen vitbok om nya styrelseformer för unionen, vars huvudinriktning återspeglar behovet av att EU:s institutioner lyssnar snarare än dikterar. EU:s medborgare signalerar tydligt att de, på samma gång som de fortsätter att stödja den europeiska integreringen, vill att den skall äga rum på ett sätt som återspeglar varje medlemsstats och dess medborgares oberoende och integritet. De finns personer i denna kammare - och, förvisso, inom förvaltningen - som i blindo rusar i riktning mot ett federalt Europa. De skadar, enligt min mening, de europeiska grundarnas vision och kommer, förutspår jag, att stoppas i sina planer av medborgarnas motstånd. Det är sällan möjligt att ta itu med händelser i den verkliga världen med hjälp av en i förväg fastställd, föreskrivande uppsättning bestämmelser. Överreglering kväver viljan att ta initiativ och, därför, utvecklingen och välståndet.

Abitbol
Herr talman! Än en gång klarar Europeiska unionen inte av situationen i Europa, eftersom man vill stänga in de europeiska ekonomierna i stabilitetspaktens tvingande ram, vars kriterier vi alla vet har blivit helt föråldrade.
Stabilitetspakten är död, Von Wogau, och det var inte i New York som den dog. Det är Europeiska centralbanken som har tagit död på den med en politik som alltid släpar efter verkligheten, prognosmisstag som har blivit legendariska och en osannolik rädsla för inflation. Resultatet är väl känt. Vi har de högsta räntorna i världen, en ständigt lika vacklande euro och en recession som står för dörren. Det var uppenbart, och vi var för övrigt många i detta utskott som med kraft betonade detta i varje dialog - om man kan säga så - med Duisenberg, att regeringarna förr eller senare skulle tvingas att föra en stimulanspolitik till följd av det sätt på vilket penningpolitiken förs, som om den fördes av en räddhågad åldring. Det vore futtigt att vilja anklaga dem för detta i dag.
Europeiska unionen visar återigen att den inte är värdig de befogenheter som den har för avsikt att ta på sig i de legitima regeringarnas ställe, genom att inte be - och det är en eufemism - centralbanken att använda de resurser som den har fått av medlemsstaterna i "euroekonomiernas" tjänst. Man skall veta att centralbanken inte äger den europeiska valutan och att den inte får bete sig som Harpagon med sin kassa. I förbigående sagt är det för övrigt inte godtagbart att centralbanken beslutar huruvida euron skall sättas i omlopp före den 1 januari eller inte. Jag erkänner att jag inte förstår regeringarnas medgörlighet, med tanke på att de inte själva vill tidigarelägga denna distributionsdag i sina egna länder.
Än en gång visar Europeiska unionen att den inte ligger i nivå med sina ambitioner, sina anspråk skulle jag vilja säga, eftersom den inte står i främsta ledet för den enda kamp som betyder någonting i européernas ögon: ekonomisk tillväxt och sysselsättning.
Tillåt mig slutligen tillägga, herr kommissionär, fru rådsordförande, att hyckleriet kring affären med Tobin-skatten inte på något vis höjer Europeiska unionens intellektuella nivå, eftersom unionen för en gångs skull då hade tillfälle att visa att den önskar utöva inflytande på världens frågor, på ett annat sätt än genom att vara vad den egentligen är: en pusselbit i den liberala globaliseringen.

Della Vedova
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! De italienska radikalerna har anslutit sig till resolutionen från den kristdemokratiska/konservativa gruppen och den liberala gruppen därför att de anser att det är en helig plikt för parlamentet att bekräfta stabilitetspaktens giltighet och dess principer.
Jag anser att en strikt budgetpolitik och en strikt monetär politik inte är oförenliga med tillväxt, under förutsättning att man har modet att genomföra strukturreformer, privatiseringar, avregleringar av marknaderna - i synnerhet arbetsmarknaden - och av de offentliga utgifterna och att man har modet att lösa problemet med socialförsäkringsutgifterna som belastar budgeten i många europeiska länder på ett ohållbart sätt och som, på grund av systemens utformning, skapar mycket allvarliga orättvisor för de unga generationerna arbetstagare.
Jag vet mycket väl att de europeiska länderna - och jag syftar i synnerhet på mitt land, Italien, men även på andra som Tyskland - har genomlevt högkonjunkturen likt cikadan som bara lever för dagen och skjutit de reformer som skulle gett den offentliga budgeten styrka och företagen konkurrenskraft på framtiden för att i stället ge vika för påtryckningar från fackföreningar och företagarorganisationer som krävde mera statsstöd. Genom att handla på det sättet har de inte förberett de europeiska ekonomierna för den stund då konjunkturen oundvikligen viker nedåt och än mindre för en så allvarlig nedgång som den som har följt på händelserna den 11 september.
Herr talman! Jag anser att skatteuttaget i Europa fortfarande är alltför högt: även om det är sant att det har minskat något så visar siffrorna att skatteuttaget i Europa fortfarande är signifikativt högre än till exempel i början av 1990-talet.
Att i dag, i Europa, göra undantag från stabilitetspaktens förpliktelser genom att använda sig av en underfinansierad budget (deficit spending) innebär att man förbereder nya skattehöjningar för de kommande åren, något som enligt min åsikt vare sig den europeiska ekonomin, de europeiska arbetstagarna eller Europas arbetslösa absolut inte har råd med.
Det finns en risk, som vi måste vara vaksamma mot - kollegan Goebbels hänvisade till den våldsamma förändring av situationen som händelserna den 11 september har fört med sig - och det är att Europa använder den nuvarande ekonomiska krisen och krisen i Förenta staterna som alibi för att återgå till en expansiv ekonomisk politik och till en underfinansierad budget (deficit spending), som Europa och de europeiska medborgarna har upplevt under de föregående årtiondena. Det är inte så vi skall gå till väga.
När man hävdar att även Förenta staterna svarar med en expansiv politik och att de kommer att genomföra åtgärder som motsvarar 1 procent av BNP så glömmer man att Förenta staterna har möjlighet att göra detta med en viss verkan eftersom man har sunda offentliga finanser som visar överskott i ryggen. Att genomföra en likadan politik i Europa skulle inte vara detsamma, liksom det inte skulle vara detsamma att stödja statliga flygbolag som har mjölkat den offentliga sektorn på resurser och förhindrat en avreglering av de europeiska marknaderna.
Jag vill framhäva en sista punkt i samband med kampen mot terrorismen och finansieringen av densamma. Det finns en aspekt som numera betonas alltmer av erfarna analytiker - nyligen även av Nobelpristagaren i ekonomi Gary Becker: det handlar om finansieringen av den internationella terrorismen genom knarkhandeln, vilket i synnerhet gäller Afghanistan och Pakistan.
Låt oss även överväga möjligheten - och jag vänder mig till talmannen och kommissionären - att skära av denna sorts finansiering vid rötterna genom att genomföra en liberal drogpolitik.

Berthu
Herr talman! Den debatt som i dag tar form om det förmenta valet mellan stabilitetspakt och finansiell stimulering framstår som något surrealistisk för oss, eftersom de båda alternativen egentligen är falska.
Å ena sidan är stabilitetspakten ett alltför stelbent instrument, trots ett antal möjligheter till undantag, eftersom den inte tar tillräcklig hänsyn till konjunkturskillnader mellan medlemsländerna. Det har vi alltid sagt. Men det är sant att rådet nyss lät oss skönja, på sikt, en möjlighet till rättelser efter konjunkturvariationer, och man kan, med viss behörighet och med attentaten som ursäkt, räkna med alla former av flexibilitet.
I de länder som har den mest uttalade avmattningen, som Frankrike och Tyskland, har man å andra sidan redan genomfört en finansiell stimulering, och det på tre nivåer. Först och främst har dessa länder redan betydande budgetunderskott, något som begränsar handlingsutrymmet och som redan har haft en stimulerande effekt. Visst kommer man att tala om för mig att det krävs ännu mer om man vill att stimuleringseffekten skall bli fullständig, som för den drogade. Men någon gång måste man begränsa sig.
Den andra stimuleringseffekten: våra exporter har stimulerats av den överdrivna undervärderingen av euron, som beror på dess karaktär som artificiell valuta. Det är orättvist för våra partner, men har under alla förhållanden varit välgörande för vår interna tillväxt. För övrigt undrar jag om detta inte har bidragit, om än i mycket liten utsträckning, till den amerikanska avmattningen under de senaste månaderna.
Den tredje stimuleringseffekten slutligen, som ingen talar om men som ändå är påtaglig: enskilda människor kan inte ha pengar på hög inför utbytet av sedlar och mynt den 1 januari nästa år. Det handlar om steriliserade pengar som återinvesteras i ekonomin, omkring 50 miljarder franc under det här året i mitt land, vilket är långt ifrån försumbart.
Under dessa förhållanden är stimuleringen av ekonomin redan i full gång. En ytterligare finansiell stimulering skulle inte tjäna någonting till, bortsett från att man på sikt kommer att ta ut nya skatter, vilket skulle göra den framtida situationen än mer omöjlig. Den sanna frågan som vi bör ställa oss är följande: hur kommer det sig att vi med de tre förenade stimuleringsfaktorerna, som jag har nämnt, inte befinner oss i ett verkligt ekonomiskt uppsving? Jag ser två anledningar till det, förutom de oväntade attentatens effekter, som ännu inte har konkretiserats.
Den första anledningen är att våra ekonomier är alltför tyngda av skatter och olika stelbenta system, vilket har förvärrats i Frankrike under den socialistiska perioden, framför allt med den enfaldiga idén om en obligatorisk 35-timmarsvecka.
Den andra, som jag redan har påpekat och kommer att peka på igen, hänger samman med en negativ bieffekt av den gemensamma valutan. Euron kanske kan förhindra vissa interna valutafluktuationer, vilket dess försvarare njuter av att upprepa. Men i utbyte fordrar euron en gemensam penningpolitik för länder som befinner sig i olika situationer. Denna standardkostym, enligt en ekonoms uttryck, passar inte Frankrike och Tyskland av i dag, eftersom den ger upphov till vikande konjunktureffekter för dessa båda länder. Och det framstår tydligt att likriktningens effekter i form av en vikande konjunktur i dag är långt mer betydande än fördelarna med att de interna variationerna avskaffats. Ser man övergripande på situationen spelar euron på så sätt inte rollen som ett skydd, utan som en påskyndare av krisen. Måste vi verkligen godta ännu större budgetunderskott för att kompensera detta? Det vore verkligen paradoxalt!
Herr talman! Såsom Europas utgångspunkt ser ut i dag krävs det under alla förhållanden ytterligare ett antal år av svårigheter och spänningar innan regeringarna blir varse denna grundläggande sanning: alla uppför sig mycket bättre när var och en tjänar på en ekonomisk politik anpassad efter egna behov.

Suominen
Herr talman, ärade minister, ärade kommissionär! Dagens världspolitiska situation, det påbörjade kriget mot terrorismen, innehåller många drag som skapar långvarig osäkerhet även för EU-ländernas ekonomier. Därför har de förtroendeskapande ekonomiska linjedragningarna kanhända en ännu större inverkan på konsumenternas och investerarnas beteende än man tidigare skådat, och därmed på längden på perioden av avmattad tillväxt. Vissa aspekter är positiva även med tanke på dämpandet av inflationen, stabiliteten i penningvärdet: priset på råolja sjunker snarare än stiger och efter den 11 september agerade Fed och ECB snabbt och i samråd. Efter Feds räntesänkning i går vänds blickarna mot ECB. Att vänta är av ondo. Riktningen på lösningen må vara i det självständiga ECB:s händer, men man måste även snabbt få klarhet i den fortsatta räntepolitiken i Europa.
Genom att varje land starkt förbinder sig vid stabilitets- och tillväxtfördraget skapar man just det förtroende som fördraget i sig strävar efter och som ekonomin nu behöver. Budgetdisciplinen i EU-länderna får inte genom några som helst förevändningar förslappas, inte ens eventuella kostnader för ökande av den interna och externa säkerheten får leda till det. Man måste finna motsvarande besparingar och man får inte förbli kvar i visioner om tillväxt på inkomstsidan.
Övergången till euron medför smärre extra kostnader i alla skeden av produktionskedjan. Det kan inte förnekas. De är dock av engångskaraktär och innebär endast en lindrig höjning av prisnivån. Med dem skall man inte skrämma folk och därigenom öka inflationstrycket.
Den bästa långsiktiga stabilitets- och tillväxtpolitiken är nu att strikt hålla sig till besluten från toppmötet i Lissabon och göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga område, eliminera de interna konkurrenshindren och främja europeisk innovation samt utvecklings- och forskningsarbete. Nu måste man absolut inleda en ny WTO-runda för att kontrollerat förstärka det internationella ekonomiska samarbetet.

Katiforis
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Min åsikt är att vår ekonomiska politik är en kombination av framgång och misslyckande. Framgången är utan tvekan euron, misslyckandet återfinns i den reala ekonomin. I denna finns två problem, som är sammanbundna med varandra. Det rör sig om den låga tillväxttakten och den höga arbetslösheten. Orsaken till de två är gemensam och återfinns i den låga takten av investeringar i anläggningstillgångar under förra seklets sista årtionde, som åtföljdes av raset i offentliga investeringar.
Vissa personer hävdar att detta ras är skenbart och helt enkelt beror på ett namnbyte, eftersom den privata sektorn investerar där den offentliga sektorn tidigare investerade. Hur skall vi kunna tro på det när de totala investeringarna har fallit till en så låg nivå? Var det nödvändigt att strypa de offentliga investeringarna för att stödja euron? Var det nödvändigt att låta arbetslösheten stiga till dagens nivåer, som var ännu högre för två år sedan - och arbetslösheten kommer åter att stiga till samma nivåer -, herr kommissionär, för att stödja euron? Jag anser inte det, men utan att det erkändes var detta den officiella politiken fram till Europeiska rådets möte i Lissabon.
Där drog man upp riktlinjerna för att införa den nya ekonomin, som man trodde skulle lösa Europas ekonomiska problem på ett modernt sätt och leda till full sysselsättning på nytt, på grundval av en ny och mer avancerad teknik - den mest avancerade tekniken i världen. Fagra ord, höga ambitioner, en vacker vision. Dessa planer gick tyvärr i stöpet på grund av att de sammanföll i tiden med den amerikanska börsens plötsliga punktering, särskilt på områdena för ny teknik och telekommunikation, som man trodde skulle leda oss in i en ny tidsålder, medan de nu hotar att dra med oss ned i en av det tjugonde århundradets djupaste konjunkturnedgångar.
Det verkar i mina ögon som om dessa händelser sätter stopp för visionen från Lissabon och att vi måste börja om från början. Det är omöjligt att lägga fram en fullständig plan för er, särskilt när alla våra utredningsstrukturer vägrar inse behovet att ändra ekonomisk politik. Men vissa saker är uppenbara. Den europeiska ekonomin är i behov av investeringar, den privata sektorns investeringar är inte tillräckliga, varför envisas vi med att hindra den offentliga sektorn från att komplettera dem och att på så sätt kanske även återuppväcka den privata sektorns intresse? Varför vägrar vi att utnyttja de möjligheter som fördraget erbjuder att undanta investeringarna från definitionen av underskott i stabilitets- och tillväxtpakten? Jag har hört kollegan Della Vedova tala med förskräckelse om "deficit spending". Det är möjligt att det förekom överdrifter på den tiden då man tillgrep "deficit spending", men vi får inte glömma bort att tillväxttakten på den tiden var 5 procent, att arbetslösheten aldrig översteg 1 till 1,5 procent och att vår ekonomiska politik av i dag, som stöder sig på omfattande marknadsavregleringar, är mycket långt ifrån att uppvisa sådana framgångar. Amerika var nära under det förra seklets fem sista år i ett klimat av överdriven spekulation - och se vart den leder oss i dag.
Och jag skulle vilja fråga er, herr kommissionär, om ni gör mig äran att tillåta mig att ställa er en personlig fråga: vilket är det vetenskapliga kriteriet för bestridande av er ståndpunkt som skulle få er att säga att vår ståndpunkt har visat sig vara felaktig och att vi måste ändra ekonomisk politik? För, som ni bör veta, utan bestridande, inget vetenskapligt ställningstagande. Vi famlar ständigt i en enorm tautologi, och jag är mycket rädd för att det är just det som är den ekonomiska politik som ni stöder.

Papayannakis
Herr talman! För att lugna både kommissionären och de övriga kollegerna vill jag förklara att jag inte är anhängare av vare sig underskott, ökade statsskulder eller inflation. Den fråga som vi diskuterar gäller emellertid inte detta. Räknar vi med en konjunkturnedgång, ja eller nej? Några säger att vi bör vänta och se om den kommer. Om den kommer, är det för sent. Andra säger att vi bör vänta på automatiska lösningar. Ytterligare andra hyser den dolda förhoppningen om att en återhämtning i Förenta staterna kommer att leda till en återhämtning även hos oss, i det att de naturligtvis fullständigt ignorerar det faktum att denna återhämtning, i en globaliserad värld, om den inträffar, kommer att gagna andra.
Allt detta käbbel, herr talman, vilket ett antal ledamöter har påpekat tidigare, för att undvika begreppet offentlig inblandning i ekonomin. Jag förstår inte varför. Vad för slags dogmatism är det när man står inför konkreta problem - särskilt problem som står i samband med en vikande konjunktur? Kan någon ändå föreställa sig, herr talman, med olika scenarier, både offentlig inblandning och stabilitet i ekonomin, det vill säga ökade intäkter, utan att det ger upphov till den skräckinjagande skattekonkurrens som somliga varnar för?
Herr talman! Det rör sig om ett problem som kräver offentliga utgifter, det finns möjligheter till offentliga intäkter som inte påverkar vare sig ekonomins produktionsstruktur och utveckling eller dess konkurrenskraft. Säg inte att det skulle leda till problem om någon någonstans rörde den ekonomi som livnär rentiererna och de internationella spekulanter som handlar med börsernas heta pengar, eller, varför inte, den svällande övre medelklassens - upper middle class, för att ni skall förstå bättre - överdrivna rikedom och absurda konsumtion. Det finns inga vetenskapliga belägg för det. Det finns en dogmatism. Nej till det offentliga eller nej till ett Europa som om det gjorde detta - för bara Europa kan göra det - skulle bli federalistiskt. Jag har aldrig hört på maken till dogmatism!

Fitzsimons
Herr talman! De tragiska händelserna i Amerika har sänt svåra ekonomiska chockvågor över hela världen. Inget land kommer att förbli immunt mot de ekonomiska verkningarna av de fasansfulla terroristattackerna i Amerika. Dessa attacker var så svåra att det kommer att dröja innan de ekonomiska sidoeffekternas omfattning blir fullt känd. Vi ser redan de första ekonomiska följderna av den 11 september, en dag som kommer att vara etsad i allas vårt minne för evigt.
Arbetslösheten ökar inom flygindustrin. De arbetstillfällen som försvinner vid många europeiska flygbolag kommer aldrig att återskapas. Dessa förlorade arbetstillfällen påverkar i sin tur så gott som varje del i en ekonomi. Konsumenternas och investerarnas förtroende sjunker, och även globala marknaders och aktiemarknaders värde pekar nedåt.
Det enda positiva tecknet är att eurovalutan klarar sig utmärkt. Vi kan nu alla se den gemensamma europeiska valutans betydelse och att det faktum att tolv valutor deltar i det gemensamma europeiska valutasystemet skänker stabilitet till den europeiska ekonomin. Det kunde just nu inte finnas någonting värre än att ha femton oberoende, flytande valutor i Europeiska unionen. Det skulle leda till att internationella spekulanter spelade ut de olika valutorna mot varandra.
Vi kommer alla ihåg de devalveringar som ägde rum 1992, när de internationella valutaspekulanterna gick hårt åt de europeiska aktiemarknaderna. Som tur är har de nu inte möjlighet att göra det igen, eftersom vi har en valuta i Europa som är stabil och klarar de nuvarande ekonomiska chockerna. Terroristattackerna kommer inte att påverka tidsplanen för införandet av sedlar och mynt i euro, som kommer att genomföras som planerat.
Det är även tydligt att Europeiska centralbanken och de olika nationella eurokontoren har gjort ett utmärkt arbete för att marknadsföra den nya euroekonomin. Samtidigt som jag inte tvivlar på att det kommer att finnas vissa initialsvårigheter, skall vi övervinna dem, och Europas medborgare kommer i slutet av övergångsperioden att ha full vetskap om eurosedlarnas och euromyntens värde.

Blokland
Herr talman! Jag har skrivit under resolutionen från ELDR-gruppen och PPE-gruppen. Jag har alltid varit för att strikt följa stabilitetspaktens kriterier. I denna osäkra tid måste man vara extra alert. Diverse medlemsstater hamnar i riskzonen. En viktig fördel med budgetdisciplinen visar sig: utrymme för alla automatiska stabilisatorer. I det sammanhanget vill jag säga att en höjning av utgifterna inte är någon lösning.
Kvaliteten i kombination med nödvändiga reformer i ekonomin som helhet kommer att vara avgörande. I resolutionen sägs att fördelningen av befogenheter mellan medlemsstaterna och unionen leder till negativ nationell handel. Det omvända är också lika sant. Unionens monetära beslut kan vara ofördelaktiga för en medlemsstat. Till exempel i form av hög inflation på grund av ovälkommen räntesänkning. Det är bra att det här spänningsfältet uppmärksammas.
En gynnsam effekt av EMU är att den europeiska ekonomin blir stabilare. Det kommer att visa sig om det står i ett rimligt förhållande till förlusten av skräddarsydda åtgärder för medlemsstaterna. Budgetdisciplinen kommer att vara avgörande för att skapa den stabiliteten.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! När debatten har kommit så här långt, anser jag att vi redan vet tre saker.
För det första vet vi att den nuvarande krisen i den europeiska industrisektorn är allvarligare än den som drabbade sektorn till följd av finanskrisen år 1998.
För det andra vet vi att den kris som världsekonomin i dag genomgår är mycket allvarligare än den som den drabbades av år 1993 efter Golfkriget, eftersom krisen för första gången i historien sedan år 1929 påverkar de tre stora ekonomierna: de amerikanska, europeiska och japanska ekonomierna.
För det tredje vet vi alla, utom Abitbol, att den europeiska ekonomin i dag är mycket bättre på att bemöta denna kris än förut.
Som det har sagts har vi en inre valuta som skyddar oss mot växlingskriser, vi har en politik som skyddar oss från orimliga prisstegringar och vi har en stabilitetspakt som försvarar oss mot de offentliga myndigheternas frikostighet.
Vi vet inte, men vi misstänker däremot att denna kris varken beror på efterfrågan - som krisen under efterkrigsåren - eller en utbud - vilket var fallet under Jom Kipur-kriget, utan att det är en förtroendekris. Eftersom det är en förtroendekris är det som skiljer det förslag till resolution som vi lägger fram från vänsterns förslag inte att de vill ha tillväxt och vi inte vill det. Naturligtvis vill vi alla öka tillväxten. Det handlar om att det finns recept som bidrar att gå framåt och recept som bidrar till tillbakagång. Vi anser att våra förslag bidrar till framsteg.
Varför säger jag detta? Om det är en förtroendekris skulle värsta felet vi skulle kunna begå vara att lätta på den monetära politiken och tillåta prishöjningar, vilket skulle slå mot den nivå konsumentförtroendet ligger på. För det andra: om vi genomför en översyn av stabilitetspakten skulle detta vara precis som att sända en signal om att vi vill flytta över bördan på de framtida generationerna, vilket inte precis bidrar till att öka förtroendet. För det tredje: om vi lättar på den budgetpolitik som stabilitetspakten leder till förhindrar vi att räntesatserna sänks, vilket är vad amerikanerna gör.
Kvaliteten på en båt har inte med att göra om det är storm eller inte, utan hur den navigerar i stormiga vatten. Enligt min åsikt måste vi nu ändra navigeringssätt. Det är möjligt att Europeiska centralbanken blir tvungen att sänka räntesatserna, men utan att förglömma att dess främsta mål är att upprätthålla principen om prisstabilitet för att behålla konsumenternas förtroende.
Det är möjligt att vissa regeringar som har gjort läxan kan låta de automatiska stabilisatorerna agera utan att behöva kompensera skattesänkningar med höjda skatter eller minskade utgifter. Men de som inte har gjort sin hemläxa, de slösaktiga regeringarna, kan inte göra så.
För det tredje - kommissionären tog upp detta, dock har det inte tagits upp i de andra inläggen - är det tid att Europa tar ett steg framåt, ett beslutsamt steg för att inleda Lissabonprocessen för att skapa ett modernt, nyskapande och konkurrenskraftigt samhälle.
Kommissionären var mycket mer övertygande när det gällde Tobin-skatten i intervjun i digitalversionen av The Vanguardian - där han sade att det är ett instrument som inte fungerar - än i sitt inlägg i dag - där han sade att det är ett av de möjliga instrumenten. Förut sade han att det var oanvändbart, i dag börjar det bli en möjlighet. Jag håller med om hans inlägg i tidningen, inte med hans inlägg här i dag.

Randzio-Plath
Herr talman! Alla åtgärder måste vidtas för att ge ett ordentligt europeiskt svar på den fruktansvärda terrorattacken i New York och Washington, och, fru rådsordförande, hit hör även det som vi faktiskt också har åstadkommit, nämligen ett gemensamt svar från EU:s finansministrar. Jag ser detta som en symbol för att Europa står enat när det verkligen gäller. En sådan politik måste enligt mitt förmenande föras även i fråga om biståndspolitiken. Men vi måste också vara flexibla nog att inse att Europa faktiskt inte vill att den ekonomiska nedgången skall förstärkas ytterligare.
Faktum är att vi har en stabilitets- och tillväxtpakt, och detta ger oss en rad möjligheter eftersom vi ju å ena sidan vill se Europa som en stabilitetsgemenskap och å andra sidan en stärkt tillväxt och en ökad sysselsättning. Det är inte någon tillfällighet att det redan i granskningen av konvergenskriterierna fick betydelse att man granskat och godkänt extraordinära omständigheter som tillåter en avvikelse från definitionen alltför stort underskott. Därmed vill jag inte plädera för en icke-stabilitetsgemenskap. Nej, tvärtom vill jag egentligen uppmana ordförandelandet Belgien och kommissionen att bidra till en fortsatt samordning på området, nämligen genom att göra bruk av det faktum att stabiliseringsprogram kan aktualiseras. Jag efterlyser aktualiserade stabilitetsprogram för euro-medlemmarna som tydligt visar att uppgifterna har förändrats på ett avgörande sätt. En nödvändighet i sammanhanget - ni har så rätt, fru rådsordförande - är att vi undviker en procyklisk politik, i såväl expansiv som restriktiv mening; detta är dock endast möjligt om vi vid sidan av de konjunkturneutrala budgetsiffrorna också visar upp de strukturella underskotten i de aktualiserade budgetsiffrorna. Jag tror att detta skulle vara till hjälp för att stävja parlamentets upprördhet i denna debatt och framför allt för att nå fortsatta framgångar såväl i tillväxtpolitiken som i stabilitetspolitiken. Europeiska unionen behöver nämligen såväl en monetär stabilitet som en sysselsättningspolitisk och social stabilitet.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag vill först tacka er för att ni ger mig ordet nu. Att jag inte kan stanna här längre beror på att jag kl. 16.30 har ett möte med er kontaktgrupp, för att diskutera utvecklingen rörande parlamentsledamöternas status. Det är en viktig fråga och det är ett viktigt möte, det var jag själv som hade bett om att det skulle äga rum, och jag måste var här igen kl. 17.30 för att svara på era många frågor. Så ser det ut. Jag vill därför tacka er så mycket för att ni vill lyssna till mig nu. Herr talman, mina damer och herrar! Ni har utan tvivel alla märkt hur varje ord i mitt uttalande, varje adjektiv som jag uttalat å ordförandeskapets vägnar, å rådets vägnar, har granskats. Ni får således ursäkta mig för att jag nu inte försöker göra ytterligare tolkningar av vad jag har förklarat för er. Jag har gett förklaringar å hela rådets vägnar, och därför tror jag att jag har gett en bra anvisning om i vilken riktning diskussionerna utvecklas. Jag har också angett vilka begränsningar Ekofin-rådet och ministrarna själva har slagit fast, och jag har även visat vad den påbörjade debatten handlar om, och ni har säkerligen förhoppningar om att det bland er som är här, och ni är alla här, finns specialister på området som följer debattens utveckling på nära håll.
Självklart också slutsatserna av debatten, som är så mycket mer betydande. Jag tror att vi, när allt kommer omkring, är mer eller mindre överens om de mål vi vill uppnå, även om vi är mindre överens om vilka medel som är bäst för att nå dit.
Den debatten kommer utan tvivel också att fortsätta. Jag skulle ändå vilja framföra två små personliga synpunkter. Berthu utropade - och han gjorde det redan på den tiden då jag var hans kollega - att allt gick så mycket bättre när varje land hade full kontroll över de finansiella och ekonomiska instrumenten. Tillåt mig dock, herr Berthu, att inte hålla med er på den punkten. Jag har levt tillräckligt länge i denna värld för att veta att verkligheten då såg helt annorlunda ut, att Europa genomgick djupa finansiella och ekonomiska kriser som man hade enorma svårigheter att bemästra. Det var det första.
Den andra personliga synpunkt jag skulle vilja framföra, är att det kommer att dröja länge innan jag glömmer lovsångerna från förr, på 1970-talet, lovsångerna för en politik som kallades deficit spending. Det var på den tiden då konjunkturen mattades i mitt land och de ansvariga då sjöng deficit spending-politikens lov. Det tog oss 15 år att få bukt med effekterna av denna politik. Detta är således inte något jag önskar för vår del. Det jag har hört här går emellertid i absolut motsatt riktning och ni kommer alla att vara angelägna om att följa allt detta mycket noggrant och vara ytterst uppmärksamma. För mig återstår bara att tacka för er vänliga uppmärksamhet.

Talmannen
Tack så mycket, fru Neyts-Uyttebroeck. Tvivla inte på att kammaren önskar er all framgång i en så känslig fråga nu när vi vet varför ni är tvungen att avvika.

Figueiredo
Herr talman! Vi lever i en tid då det blivit allt tydligare att stabilitetspakten fungerar som ett hinder för utveckling och ekonomisk och social sammanhållning: Då man anser att den monetära konvergensen och en nominal sådan bör prioriteras, och därmed tvingar till en åtstramad budget, hindrar det länder med större svårigheter från att satsa på en investeringspolitik, särskilt offentliga investeringar, i tider som denna med en försvagad ekonomisk aktivitet och hot om internationell tillbakagång.
I flera länder och av olika orsaker sker påpekanden om behovet att ändra stabilitetspakten och den prioritet som ges den nyliberala monetaristiska politiken. Denna situation upplevs svår både i de mer utvecklade länder och i de där djupare klyftor finns och/eller där det finns risk för sociala spänningar.
I ett land som Portugal med Europeiska unionens lägsta löner och pensioner och de högsta siffrorna för barn som avbryter sin skolgång i förtid, arbetsplatsolyckor och fattigdom, går det inte att tillämpa snäva tidsplaner och tidsramar och vara återhållsam med de offentliga utgifterna och investeringarna, för då riskeras landets utveckling och vägen till ekonomisk och social sammanhållning saboteras.
På dagordningen står alltså behovet att omedelbart häva stabilitetspakten. I ett Europeiska unionen där man säger att man vill lösa de sociala problemen, skapa arbetstillfällen och motarbeta social utslagning och fattigdom, går det inte att fortsätta att anse att den monetära stabiliteten måste prioriteras till varje pris, när man vet att konsekvenserna blir högre arbetslöshet, frysta löner och ökad fattigdom.
Det handlar inte bara om att hävda att stabilitetspaktens kriterier och tillämpningen av stabilitets- och tillväxtprogrammen som varje land måste lägga fram borde vara lite flexiblare. Det är viktigt att satsa på en noggrann granskning av målen, kriterierna och grunderna i stabilitetspakten, och då utgå från principen att medlemsstaternas budget måste reflektera varje folks och lands behov och inte de finansiella gruppernas intressen som Europeiska centralbanken vill förespråka.

Brunetta
Herr talman, kommissionär Solbes! Vi behöver mer av Europa och stabilitetspakten är ett verktyg för att bygga Europa. Det är ett komplicerat och onormalt verktyg som inte återfinns i kursböckerna och universiteten. I själva verket utgör pakten en ersättning för en verklig ekonomisk politik och en verklig budgetpolitik i federal skala. Men för att vara effektivt måste ett sådant verktyg vara trovärdigt och bygga på bestämda regler och förpliktelser som respekteras av alla. Att förändra spelreglerna under den svåra konvergensprocessen, när det återstår mindre än hundra dagar till införandet av euron, skulle därför vara ett allvarligt misstag.
Stabilitetspakten får därför inte försvagas och inte heller bör den förändras när det gäller dess förpliktelser i tid och omfattning. En sådan inställning skulle bara vara en kortsynt och olycksdiger opportunism med avseende på den europeiska integrationen.
Stabilitetspakten skall tvärtom förstärkas och göras mer effektiv. De kvantitativa målen som bara beaktar budgetbalansen är inte längre tillräckliga. Budgetbalans är ett nödvändigt men inte ett tillräckligt mål eftersom vi alltmer måste sträva efter kvalitet i de offentliga utgifterna och offentliga finanser för de enskilda länder som ingår i euroområdet som är hållbara på medellång och lång sikt, och här räcker det med att tänka på pensionsskulden.
Herr kommissionär, när det gäller vår valutas trovärdighet så skulle inte ens en stabilitetspakt som tolkas på det mest ansvarsfulla och framsynta sätt åstadkomma någonting om inte processen att fullborda den ekonomiska unionen går in i ett påtagligt högre tempo: mer av reell konvergens, en högre grad av social sammanhållning, mer utveckling, mer av avreglering och ett större utrymme för marknaden inom tjänstesektorn och energiförsörjningen.
Om det således är nödvändigt att respektera och använda sig av tillväxt- och stabilitetspakten så måste vi ägna lika mycket uppmärksamhet åt efterlevnaden av dagordningen från Lissabon. Tyvärr var Europeiska rådets möte i Stockholm ett steg tillbaka i detta avseende. Herr kommissionär, herr minister! Låt oss, för eurons och vårt Europas bästa, undvika ett upprepande av dylika bakslag.

Santos
Herr talman, herr kommissionär! Tekniskt sett befinner sig inte Europa i en tillbakagång, men det befinner sig uppenbart i en situation av avmattande tillväxt. Det går ännu inte att förutse alla följder för detta faktum på ett ekonomiskt, politiskt och socialt plan. Det är i detta sammanhang som många frågar sig om den restriktiva och fundamentalistiska tolkningen av tillväxt- och stabilitetspakten är giltig och följderna som denna tolkning kan ge Europas egen utvecklings- och sammanhållningsprocess. Stabilitetspakten är en global kompromiss som förenar realismen hos ett konkret makroekonomiskt scenario med det hälsosamma intresset för en konsolidering av de offentliga finanserna. Pakten bör tolkas i sin helhet och det är självklart att om en av dess siffervillkor ändras måste den andra justeras och bli flexibel.
Jag vill inte polemisera med förespråkarna för skolan med en enda uppfattning, vilka tyvärr har kommit att bli huvudfigurer på scenen för den europeiska ekonomiska politiken. Men jag kan inte låta bli att påstå att om man verkligen vill försvara tillväxt- och stabilitetspakten måste man första förstå den. Att förstå den betyder att det är korrekt att, i en internationell ogynnsam konjunktur, acceptera den oundvikliga inkomstförlusten och den följdriktiga ökningen av statsskulden, så länge den inte överstiger tre procent, som fru talman mycket riktigt påpekade. Detta får eller bör inte sammanblandas med en eventuell slapphänthet eller ineffektivitet hos de offentliga finansernas förvaltning, ännu mindre med att på medellång sikt överge en justerande politik som stöds på budgetarbete och seriösa och kontinuerliga ansträngningar till kontroll av de offentliga utgifterna och stärkt administrativ effektivitet på alla nivåer. Kontroll och rationalisering av de offentliga utgifterna är det rätta målet. Därmed är det inte aktuellt att granska eller häva stabilitetspakten. Att konsolidera utgifterna betyder inte att man är oförnuftig och kräver en rak minskning av skulderna. Utan att man anser att på medellång sikt bör budgetresultatet ge ett nollresultat.

Markov
Herr talman! Stabilitet och tillväxt är mål för en samhällelig verksamhet som alla vill ha - oavsett parti- eller partigruppstillhörighet i Europaparlamentet. Dock skiljer vi oss åt stort redan när det gäller definitionen av begreppen och alldeles särskilt när det handlar om sättet att uppnå detta mål. En rent fiskal tolkning leder inte till en lösning av de nuvarande problem som tar sig uttryck i sjunkande ekonomisk tillväxt och konstant hög arbetslöshet.
Marknadsekonomi som en ekonomisk kategori - ja; marknadsekonomi som en socialpolitisk kategori - nej! Eller med andra ord: marknaden skall reglera ekonomin men inte samhället. Vi lägger inte tyngdpunkten på en anbudsorienterad ekonomisk politik, utan på en som orienteras efter efterfrågan. Vi tror inte på att avregleringen är lösningen på det onda. För att nå högsta möjliga sociala trygghet, hållbarhet och rättvisa räcker det inte med företagsekonomisk konkurrens, utan vi behöver också kopplingen till nationalekonomiska och samhälleliga kriterier. Budgetsanering ja, men inte till vilket pris som helst.
I motsats till rådets ordförande pläderar jag för en anticyklisk handelspolitik. En höjning av de offentliga utgifterna är oundvikligt när det gäller investeringar i utvidgning, utbildning och vidareutbildning, även i en lågkonjunktur.
Vi har euroområdet, men vi saknar en europeisk handels-, skatte- och socialpolitik. Det kan aldrig fungera. Det handlar faktiskt inte - vilket också är Europeiska centralbankens uppdrag - uteslutande om prisstabilitet, utan detta måste handla om en socialekonomisk stabilitet.
Att göra de befintliga konvergenskriterierna flexiblare löser inte problemet utan skjuter bara över problemet på dem som respekterar kriterierna. Vi behöver en ny version som tar hänsyn till ytterligare parametrar som förvärvskvot, värdeskapande kvot investeringskvot eftersom detta är data som speglar ekonomisk kraft och utveckling.

Tannock
Herr talman, herr kommissionär! Lågkonjunkturens mörka moln reser sig i väst, delvis på grund av att tillgångsbubblan på Förenta staternas aktiemarknad har spruckit, men situationen förvärras ytterligare av de tragiska händelserna den 11 september. Federal Reserve, Förenta staternas centralbank, har nu sänkt den korta styrräntan (federal funds) till 2,5 procent - den lägsta nivån på 39 år. Detta är den nionde räntesänkningen i år. ECB kan svara inom kort, men nästan två år efter eurons lansering finns det fortfarande liten entusiasm när det gäller dess framtida roll som den stora internationella reservvalutan.
Det är delvis följden av en svag växelkurs och, delvis, beroende på att sedlarna och mynten ännu inte är i omlopp, så valutan kan ännu inte utbasuneras som en odelad framgång. Det återstår att se om modellen med en enhetlig räntesats kommer att fungera i alla unionens länder, särskilt i länder som Irland. Dessa farhågor, och de ökade farhågorna i fråga om konstitutionella följder och förlorad suveränitet, gör att man i mitt hemland, Förenade kungariket, för närvarande är glad över att stå utanför.
Även om vi alla naturligtvis önskar att projektet skall slå väl ut, har det, uppriktigt sagt, förbryllat många pessimister, däribland vår förre premiärminister, John Mayor. För några år sedan drog kommissionen i sin McDougalrapport slutsatsen att det skulle behövas centrala befogenheter att höja skatterna med minst 7 procent av BNP för att medge kontracykliska utgifter och transfereringar som skulle få ett område med gemensam valuta att fungera väl.
Detta skulle, naturligtvis, ha varit förkastligt för medlemsstaterna, så i Dublin 1996 fastställde de i stället stränga gränser för utgifter, upplåning och inflation som ett alternativ. Det har den senaste tiden hörts krav på att göra taken i stabilitets- och tillväxtpakten flexiblare. Detta är, enligt min mening, oklokt, eftersom jag är fullt övertygad om att ett försiktigt förhållningssätt till den offentliga sektorns finanser och upplåning är någonting positivt. Vidare är den brittiska ekonomin sammankopplad, och sammanfaller alltmer, med euroområdet, så vi har alla en drivfjäder att hålla oss till riktlinjerna, och vi får inte låta krisen i Förenta staterna bli en ursäkt för nya, stora skatte- och utgiftspaket från regeringarnas sida. Stabilitetspakten omfattar mekanismer som är utformade för att verka i lågkonjunkturer, och artikel 2.1 om förfarandet vid alltför stora underskott skulle kunna användas under särskilda omständigheter för att rättfärdiga högre militära utgifter och säkerhetsutgifter. Men medlemsstaterna bör inrikta sig på strukturreformer, särskilt på sina arbetsmarknader, som vägen framåt. Vi skulle annars bara få hög inflation och väldiga ökningar av statsskuldsberget.

Alavanos
Herr talman! Av en djävulsk tillfällighet är flygplanen de symboler som i denna tid får oss att förstå dagens värld. Jag syftar på tragedin i New York, men även på händelserna i går i en annan skala, på en annan nivå, på Schweiz flygplatser. Och det råkade vara Swissair, men det skulle i stället för Swissair ha kunnat vara Sabena eller Olympic Airways, eller något annat flygbolag.
Man kan säga att vi i Europeiska unionen är så dogmatiska att vi inte ser det som sker. Det är vår rättighet. Men att vara så dogmatiska att vi inte ens ser det som till och med Bush i sin ekonomiska filosofi och stockkonservativa regering, eller O'Nill, ser i Förenta staterna anser jag är att gå till överdrift. Att vi inte ser de 15 miljarder som getts till flygbolagen, att vi inte ser att det, av politiska men även av ekonomiska skäl, är nödvändigt att någonstans kontrollera de internationella kapitalflödena och att vi inte ser att regeringarna inte längre får vackla, utan att de måste ta saken i egna händer, för att garantera både ekonomisk och politisk stabilitet. Jag anser därför att vi begår ett stort fel genom att hålla fast dogmatiskt vid en stabilitets- och tillväxtpakt som vi beslutade om för ett årtionde sedan och under andra omständigheter.

Peijs
Herr talman! I våras uttalade sig rådet tydligt för tillväxt- och stabilitetspakten. Under sommaruppehållet ansåg några finansministrar det nödvändigt att ventilera sina privata åsikter att det borde skapas mer utrymme i pakten till följd av en nedåtgående ekonomi. Det rörde sig här tydligen inte om någon officiell regeringsståndpunkt eftersom denna önskan inte upprepades i de sammanhang som bäst lämpar sig för sådant, till exempel Ekofin-rådet. Där talades det i stället i varma ordalag om pakten. Trots dessa ord tyckte ordförande Duisenberg att det som sades om att lätta på kraven mycket oroväckande. Solbes Mira talade till och med till Italien, Frankrike, Tyskland och Portugal i stränga ordalag och uppmanade dem att även införa det som avtalats i praktiken. Och han har rätt.
Det går inte an att regeringar ständigt i hög ton kräver att centralbanken sänker räntan när de själva inte har gjort sin hemläxa. Om alla medlemsstater, när det var möjligt tack vare den ekonomiska tillväxten, hade vidtagit de strukturella åtgärder som krävdes, då skulle centralbanken nu kunnat vara flexiblare i sin räntepolitik. I policy mix finns det ju ett direkt samband mellan budgetpolitiken och räntepolitiken.
Herr talman! Flera kolleger har talat om den 11 september och Herzog tyckte till och med att euron inte skyddar oss mot ekonomiska kriser. Jag tror att han har helt fel. Centralbanken har fungerat utmärkt efter den 11 september och visst skyddat oss mot en ekonomisk cash-kris.
För ett tag sedan fick Irland en rejäl örfil då landet ännu en gång stimulerade en nästan överhettad ekonomi, vilket bland annat bidrog till en hög inflation. Irland får för min del vara benchmark men låt oss då även vara modiga och kritiska mot stora länder. Framför allt då de länder som fullständigt förtjänar att kritiseras. Låt oss då även inse att de finansiella marknaderna med skarpt öga iakttar hur medlemsstaterna just nu hanterar sina myndighetsbudgetar i en nedåtgående ekonomi. Den nuvarande situationen är ett prov för att ta reda på hur stabil eurobyggnaden verkligen är.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har diskuterat frågan mycket ingående i dag. Jag börjar så sakteliga få en känsla av att diskussionen allt tydligare visar hur riktigt och viktigt det var att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater tog initiativ till denna fråga. Det är 89 dagar kvar tills eurosedlar och euromynt blir verklighet, och vid sidan av denna utmaning lever vi i en värld som har blivit osäkrare. Samtidigt reagerar flera regeringar - namnen har redan nämnts på personerna i de regeringar som inte har fullgjort sina uppgifter enligt tillväxt- och stabilitetspakten - med att vilja lägga om ratten i tillväxt- och stabilitetspakten. Därför är det, i denna osäkra tid 89 dagar före euron, särskilt viktigt att förmedla klarhet och lugn till marknaden, men även till konsumenterna. I Europa skakar man inte om i stabilitets- och tillväxtpakten hur som helst.
Det är nödvändigt att gå emot känslan av att lågkonjunkturen skulle kunna bemästras genom en försvagning av stabilitets- och tillväxtpakten. Det är helt enkelt inte sant att inflation skulle skapa arbetstillfällen. Det är inte sant att stabilitets- och tillväxtpakten inte skulle lämna tillräckligt spelrum i tuffa tider. Det är de medlemsstater som har fullgjort den största delen av uppgifterna som har det största spelrummet. Därför kan jag bara säga: lek inte med elden! Att skapa osäkerhet i en osäker tid är ansvarslöst, och stabilitetspakten är förutsättningen för en stabil euro.

Radwan
Herr talman! Målet med tillväxt- och stabilitetspakten är en hållbar stabilisering av finansmarknaderna, vilket har förblivit ett nationellt ansvar sedan valutaunionen startades. Därmed är stabilitetspakten en nödvändig finanspolitisk komplettering till en enhetlig penningpolitik och ett finanspolitiskt substitut för den politiska union som inte startades vid samma tidpunkt som valutaunionen. Målet är att sörja för ett tillräckligt stort budgetutrymme i goda tider och att förebygga inför sämre tider. Detta har på senare tid försummats av vissa medlemsstater, däribland Tyskland.
Men knappt har de första problemen börjat dyka upp så börjar man diskutera tolkningen av kriterierna högt. Kritiken säger att pakten visserligen främjar stabiliteten men fungerar som en tvångsjacka för statsfinanserna och därför försvagar tillväxten ytterligare. Denna kritik missar nakna fakta. Skyldigheterna gäller en medelfristig budgetbalans och en begränsning av nedgången och kan därför inte bli till en lekboll för ödet så snart tillväxttakten avtar.
Så sett krävs det ett tydligt tecken från Ekofin-ministrarna - alldeles särskilt efter den diskussion som har uppkommit - genom att man ger tydliga signaler. Just nu - kollegan Karas nämnde detta -, tre månader före införandet av euron, behöver vi en signal om stabilitet. Problemet ligger i att vi har missat målet från Lissabon, nämligen att bli den tillväxtstarkaste och bästa regionen i världen. Detta mål kan vi dock endast nå om medlemsstaterna fullgör sina uppgifter. Detta kan man inte lasta över på Europeiska centralbanken.
Jag vill också gå lite längre och opponera mig mot kollegan Tannock som har uttalat åsikten att Europeiska centralbanken inte har nått sina mål i denna krisartade tid. Europeiska centralbanken om någon har reagerat på ett utmärkt sätt sedan den 11 september, och euron har hållit måttet. Men "lekt med elden" - som Karas sade - och gjort situationen osäker har vi genom våra diskussioner om tillväxt- och stabilitetspakten redan före den 11 september. Om det inte hade varit för det skulle vi nu ha kunnat föra en avsevärt mer avslappnad diskussion om eurons framtid.

Cocilovo
Herr talman! När det bara återstår dagar tills euron skall införas anser jag att vi framför allt måste undvika risken att bekräfta uppfattningen att det finns en motsättning mellan å ena sidan konvergenspolitik och stabilitet, och å den andra åtgärder ägnade att stödja tillväxtprocessen och en hållbar utveckling, i överensstämmelse med målen från toppmötet i Lissabon. Även om vi tar användningen av de automatiska stabilisatorer som anges och existerar med i beräkningen, så anser jag att målen för stabilitets- och tillväxtpakten inte kan presenteras eller betraktas som om de står i vägen för tillväxten eller för behovet att presentera åtgärder mot följderna av en negativ konjunkturcykel likt den vi upplever just nu, även på det politiska planet.
Å andra sidan anser jag även att det vore lika fel att presentera uppfyllandet av målen i stabilitetspakten som en tillräcklig reaktion i en situation då det föreligger en uppenbar risk för recession eller, ännu värre, som något som endast gäller i en sådan situation. Jag anser därför att dessa förhållanden, än en gång, visar på behovet att påskynda förverkligandet av två mål. Det första är att precisera och förfina analys- och kontrollverktyg för att skapa förutsättningarna för att de offentliga utgifterna används på ett likartat och passande sätt, till stöd för selektiva och strikt målinriktade investeringsprogram som både har ett värde i sig och än mer som konjunkturåtgärder. Det andra målet är att anpassa och befästa tillämpningen av stabilitets- och tillväxtpakten utöver de tidsfrister som anges för uppfyllandet av målen samtidigt som man bekräftar dess värde, för att på så vis förstärka instrumenten och möjligheterna för en effektiv gemensam ekonomisk politik.

Villiers
Herr talman! I stället för att tala om stabilitets- och tillväxtpakten vill jag kommentera ett annat ämne som togs upp vid det informella Ekofinmötet och som denna debatt handlar om, och det är uppmaningen från medlemsstaternas ministrar till parlamentet att samtycka till direktivet om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt. Jag skulle vilja upprepa den uppmaningen - att komma överens om detta direktiv så snabbt som möjligt - både till kolleger över hela Europaparlamentet och till regeringar över hela Europa.
Detta har blivit än viktigare till följd av de tragiska händelserna den 11 september. Den dagen slog terrorn till i det globala finanssystemets hjärta. Terroristerna var helt klart beredda att använda alla de mekanismer och instrument som det globala finanssystemet erbjöd dem för att planera attacken. Låt oss vända dessa instrument emot dem. Många bank- och finansmän dog i attacken. Låt oss söka just bank- och finansmännens hjälp för att svara på attacken och förhindra att den upprepas, för detta är ett konkret steg som vi kan ta i kriget mot terrorismen. Ingen kommer att be oss att åka och dö på en afghansk bergsluttning, fastän andra kommer att bli ombedda att betala det priset. Men även vi kan - och bör - göra en insats, eftersom de bankmän, mäklare, städare, IT-tekniker, investeringsrådgivare, jurister och restauranganställda som strömmar ur våra tåg i stadskärnorna i Frankfurt, Paris, London och Bryssel är precis desamma som de 5 000 eller 6 000 personer som gick till sitt arbete i New York en dag och som aldrig någonsin kommer att komma hem.
Det är dags att sluta käbbla om juristers tystnadsplikt. Jag uppmanar detta parlament att säga ja till ett direktiv som kommer att hjälpa till att strypa terroristernas ekonomiska resurser. Jag uppmanar det att säga ja till att frysa terroristorganisationers tillgångar, för på någon bank, någonstans, finns bin Ladins pengar. Vi kan hjälpa till att strypa hans ekonomiska resurser, och det är en uppgift som är lika viktig som den militära operation som vi vet snart kommer att genomföras.

Andria
Herr talman, kommissionär Solbes, ärade kollegor! I ett ovanligt spänt internationellt läge tror jag mig kunna säga att stabilitets- och tillväxtpakten är beviset på vår vilja att respektera samtliga åtaganden när det gäller saneringsarbete och utvecklingsprogram som ligger till grund för byggandet av ett Europa som är ekonomiskt starkt, solidariskt och konkurrenskraftigt. Varje förslag om att sänka ambitionsnivån eller att mjuka upp det som har beslutats skulle undergräva grundvalen för hela Europas framtida utveckling.
Det finns i denna stund ännu en aspekt som vi bör ägna tillbörligt övervägande: nämligen justering av budgetuppgifter, för att undvika att de avvikelser som fortfarande kan finnas kvar i några budgetar kommer till synes. Tyvärr har vi i Italien tvingats konstatera att vi har ett bedrövligt arv från center-vänster regeringarna i det avseendet.
Det rör sig här om ett agerande som är föga korrekt och helt säkert värre än vad som framgår av den bristande anpassningen till de normer som har satts upp, ty om det i det första fallet handlar om bedräglighet så handlar det i det andra bara om en svårighet som förhoppningsvis är av tillfällig och övergående karaktär. Manipulation av uppgifter bör beivras utan halvmesyrer och även inkludera sanktioner, om så är lämpligt.
Inom ramen för pakten och den allmänt utbredda kunskapen att den måste uppfyllas kan man inte förtiga att några områden eller till och med hela regioner inte har kommit lika långt som andra i detta avseende - södra Italien, södra Spanien, södra Frankrike och en del av norra Frankrike och östra Tyskland. Även om medlemsstaten i sin helhet måste uppfylla ingångna överenskommelser så är det icke desto mindre sant att åtgärder som underlättar för dessa områden - jag syftar på ett differentierat skatteuttag, användning av outnyttjade medel ur strukturfonderna för skatterabatter och nytt bistånd efter 2006 för de stater som står utanför mål 1 - inte bara bör undgå kritik utan borde framstå som önskvärda för samtliga.

Solbes
. (ES) Herr talman! Ett varmt tack till alla som har deltagit i debatten för deras kommentarer och bidrag.
Jag kommer att börja med att ta upp skillnaderna mellan vår ekonomiska situation och Förenta staternas. Europeiska unionens utgångspunkt är helt annorlunda än Förenta staternas, våra balanser är inte de samma, det som har skett i Förenta staterna har inte skett här och våra institutionella modeller liknar inte heller varandra. Att försöka tillämpa den amerikanska modellen i Europa är enligt min åsikt inte realistiskt och det är därför ett icke önskvärt alternativ.
Någon av er sade att vi främst måste se till att undvika ingripanden från den offentliga sektorn. Absolut inte. Vi har aldrig lagt fram denna fråga som en debatt om den offentliga/privata sektorn. Investeringarna och agerandet från den offentliga sektorns sida kan ökas, men det måste alltid ske enligt reglerna i det system som vi sinsemellan har inrättat för att jämvikten mellan monetär politik och skattepolitik skall fungera effektivare. Ekofins beslut om flygsträckor och försäkringsskydd som konsekvens av de politiska risker som uppstår är ett bra exempel på ett snabbt agerande efter ett offentligt beslut.
Från och med detta den stora frågan i debatten främst handlat om stabilitets- och tillväxtpakten. Vissa anser att den ståndpunkt vi vidhåller är fundamentalistisk, andra menar att den är dogmatisk, och några av er har till och med kastat fram ett förslag om att avskaffa pakten.
Jag går snarare på ordförandeskapets linje och håller med dem av er som har tagit upp en sak som jag anser vara grundläggande. Avsikten med stabilitets- och tillväxtpakten är att den skall underlätta att de offentliga finanserna reagerar anticykliskt. Detta var målsättningen för denna pakt och är fortfarande grundtanken med den. Därför handlar detta varken om dogmatism eller fundamentalism.
Vi kan diskutera om vi, utifrån de erfarenheter vi har haft av tillämpningen av pakten under perioder av tillväxt, har dragit slutsatsen att pakten endast fungerar i den riktningen. Vi var inte heller överdrivet dogmatiska under tillväxtperioder när det gäller att uttömma möjligheterna med pakten för att minska det offentliga underskottet i vissa av medlemsstaterna, något som till och med skulle kunna tynga ner oss för närvarande.
Vi går tillbaka till logiken i pakten. Paktens logik är att tillåta anticykliska ageranden. Paktens flexibilitet ligger i två grundläggande faktorer: den första - de exceptionella omständigheter som råder i fall av djup recession eller situationer där tillväxten faller under vissa nivåer, och den andra, en normal tillämpning av pakten genom de automatiska stabilisatorernas inverkan.
När det konkret gäller de automatiska stabilisatorerna, finns flexibilitetsfaktorn inbyggd i själva pakten och jag vill understryka att vi inte på något sätt ändrar ståndpunkt, utan att detta ligger i paktens karaktär.
I den uppförandekod som Ekofin antog i juli i år sägs det redan att en av de grundläggande faktorerna i stabilitets- och tillväxtpakten är det kortsiktiga målet för budgetpositionerna, och det sägs mycket tydligt att en cyklisk position och dess effekter på budgeten uttryckligen måste beaktas i utvärderingen av de mål som medlemsstaterna har satt upp. Som några av er har nämnt, innebär detta att medlemsstaterna måste försöka beakta denna faktor i anpassningen av sina stabilitetsprogram.
Från kommissionens sida har vi vid något tillfälle betonat att den cykliska anpassningen av underskotten bör innefattas i informationen om stabilitetsprogrammen, och ni känner väl till att vi har tekniska svårigheter, inte när det gäller konceptet, utan med kalkyleringssystemet för denna strukturmässiga anpassning.
Givetvis kommer vi inte att kunna vara mer flexibla, utan vi måste tillämpa pakten i en annorlunda ekonomisk situation än den som rådde när stabiliseringsprogrammen utarbetades. Kommissionen tolkar detta som att de nominella målen inte skall ses som omöjliga att ändra, vilket jag tog upp i mitt första inlägg. De nominella målen är kopplade till en beräknad tillväxt. Som jag sade förut är detta följaktligen inte något problem, vi kan vara flexibla, det finns ingen dogmatism, snarare är förhållandena under den här perioden annorlunda än den förra när det gäller tillämpningen av stabilitets- och tillväxtpakten.
Skulle en teori om högre utgifter lösa problemen? Jag anser inte det. Vår ståndpunkt är att vår ekonomi snarare har varit pro-cyklisk när det gäller dessa slags beslut under de senaste åren och om man beaktar svårigheterna att återställa balanserna, och om man ser till effekten på vissa budgetpositioner under de senaste månaderna, är det inte ett bra alternativ. Därför anser vi fortfarande att det bästa alternativet - någon av er tog upp detta - är att fortsätta framåt med mer Europa.
Mer Europa betyder Lissabon, och när vi talar om Lissabon, betyder mer Europa att öka vår potentiella tillväxt, mer Europa innebär effektivare system, mer Europa betyder även att beakta de följder krisen på de internationella marknaderna får och även så viktiga faktorer som de internationella handelsförhandlingarna om utvecklingsstöd, alla dessa kompletterande faktorer som utan tvivel kommer att göra det möjligt för oss att förbättra förhållandena.
En sista kommentar: med mer Europa kan man också mena ett avancemang när det gäller de faktorer som är kopplade till skattekonkurrensen, som några av er har tagit upp, och naturligtvis bekämpningen av pennigtvätt. Dessa faktorer är helt klart av central betydelse för att vi skall kunna gå framåt med allt vi vill göra.
Dagens debatt kräver ett mycket längre svar, men tyvärr att vi inte har mycket mer tid på oss. Jag ville dock kort delge er dessa tankar för att klargöra kommissionens ståndpunkt när det gäller denna sista punkt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har mottagit sju resolutionsförslag, som lämnats in i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Television utan gränser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0286/2001) av Hieronymi för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om den tredje rapporten från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av direktiv 89/552/EEG - Television utan gränser (KOM(2001)9 - C5-0190/2001 - 2001/2086(COS)).

Hieronymi
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Målet med direktivet Television utan gränser är att säkerställa en rättslig ram i Europeiska unionen för ett fritt audiovisuellt utbud av sändare och att garantera särskilda intressen såsom pluralism, kulturell mångfald och skydd av minderåriga och konsumenter. I dag står kommissionens rapport om tillämpningen av direktivet för tiden 1997 till 2000 på föredragningslistan.
I allt väsentligt kan följande resultat slås fast. Målet med direktivet har uppnåtts på de viktigaste punkterna. Inför framtiden krävs det en grundläggande översyn av direktivet. De fem viktigaste punkterna i resultatet lyder i all korthet: För det första, tillämpningen har genomförts i 12 medlemsstater, tre ligger fortfarande efter. För det andra: televisionssektorn har under åren 1997 till 2000 vuxit konstant. Detta gäller såväl antalet TV-kanaler som den totala omsättningen för radio- och TV-sändare samt försäljningen av reklam för både allmänrättsliga och privata producenter.
Ändå kan man konstatera att det i handeln med TV-rättigheter finns ett underskott på runt 2,9 miljarder dollar bara gentemot Förenta staterna; det totala underskottet i den audiovisuella sektorn ligger på cirka 6,6 miljarder dollar.
För det tredje: Kvoten på 50 procent för europeisk produktion har överskridits stort med undantag för Portugal: den ligger på mellan 53 och 81 procent. För det fjärde: De föreskrifter som rör skyddet av minderåriga har i stort sett följts men bör ändå samordnas starkare. För det femte: De nya möjligheter som följer av artikel 3a om sändning av evenemang av särskild vikt för samhället har hittills utnyttjats av fyra länder medan ytterligare fyra planerar att införa evenemang av särskild vikt för samhället, särskilt sporthändelser. Brister har utskottet i betänkandet sett i kandidatländernas tillämpning och i analysen av hur mediekoncentrationen utvecklas.
Framför oss ligger den digitala tidsåldern, det faktum att television, PC och Internet växer samman kräver en grundläggande bearbetning av direktivet med en europeisk rättslig ram för spridning av audiovisuellt innehåll med en nyanserad regleringstäthet. Hörnpelare bör vara följande: För det första en omprövad och flexibel reglering av reklamtiden; för det andra en omprövning av kvoterna med sikte på att reda ut om dessa fortfarande är ett lämpligt stödinstrument för europeiska verk; för det tredje att garantera öppna och kompatibla standarder för olika anslutningssystem; för det fjärde en förstärkning av en effektiv frivillig granskning, särskilt när det gäller skydd av minderåriga; för det femte analytiska slutsatser om utvecklingen inom den vertikala och horisontella medieintegrationen och för det sjätte resultatet av artikel 3a och den framtida hanteringen. Därför stöder jag fullt ut ändringsförslag 2, 3 och 4 som har lämnats in till plenum.
I förberedelserna inför revisionen måste hänsyn tas till televisionens stora betydelse och dess nya uppgifter för demokrati och samhälle även i den digitala tidsåldern. Därför är det nödvändigt med en öppen process för opinionsbildning som innebär att man lyssnar både på experterna inom den audiovisuella sektorn och på medborgarna.
Därför vill jag varmt välkomna att kommissionen har lagt grunden för en bred kommunikationsprocess, och, fru kommissionär, med tanke på hur snabbt den digitala utvecklingen går hoppas vi att ert förslag till revision skall föreligga så snart som möjligt. Dock vill jag vädja till alla: Låt oss de kommande 18 månaderna ta chansen till dialog för att visa hur nära medborgarna parlamentet arbetar när det gäller just det kulturella innehållet!

Whitehead
. (EN) Herr talman! Jag förklarar ett intresse som styrelseledamot i ett TV-dokumentärsbolag, i vilket jag nu inte är särskilt aktiv; men vår radio- och TV-verksamhets kvalitet fortsätter att intressera mig.
Jag välkomnar Hieronymis betänkande och berömmer henne för det. Det handlar om själva hjärtat i den kulturella mångfald som vi prisar i Europa. Vi försvarar public service-förpliktelser - även om den berörda verksamheten kan vara finansierad - och principerna om allmän tillgång, som ständigt återkommer i alla våra debatter om teknik.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har fäst avseende vid obalansen på den europeiska audiovisuella marknadsplatsen, och jag hoppas att kommissionären kommer att kunna tala om detta. Sedan 1999 har de europeiska TV-bolagens intäkter stigit med i genomsnitt 46,3 procent. Under samma tid har public service-verksamheten knappt växt alls, och den kreativa TV-produktionen i Europeiska unionens fem största producerande länder har varit trög eller, i några fall, sjunkit. Samtidigt har försäljningen av amerikanska program till Europa - program som, vilket vi känner till, genererar pengar för tredje gången, efter att redan ha genererat pengar två gånger på den amerikanska marknaden, direkt och via satellit och kabel - växt kraftigt. Detta är inte en hälsosam situation. Skyddet av den mångfaldiga marknaden i Europa förblir centralt. Teknikens tvingande nödvändigheter bör kopplas samman såväl med vad konsumenterna behöver som med vad produktionsimperierna vill sälja.
Artikel 3a, som föredraganden tidigare nämnde, visar vad som kan göras för att behålla den bredaste publiken för särskilda händelser. Även jag stöder Junkers ändringsförslag och andra om samma sak. Det innebär en stor förändring till det bättre och visar att vi kan ingripa här och i Europeiska unionen.
Vi måste återvända till frågan om mediakoncentration och hur den står i samband med det allmännas bästa, inte bara när det gäller mångfald, utan även när det gäller rå politisk makt.
Slutligen borde vi kunna säga till kandidatländerna: gör som vi gör, inte bara som vi säger. Det betyder att ha regler som följs, såväl för dem som för oss.

Santini
Herr talman! Detta direktiv som utformades 1989 bär den mycket suggestiva titeln "Television utan gränser", men ingen kunde väl ana att det även saknade tidsram. Det område som för tretton år sedan kunde göras till föremål för en innovativ lagstiftning har helt klart genomgått en omvälvande utveckling. Samma regel gäller för den uppdatering som vi gjorde 1997: allt har överträffats av de tekniska nyheterna som har följt slag i slag men även av modet. Därför är vi ännu mer övertygade om att den översyn av detta direktiv som fortfarande planeras äga rum under 2002 bör tidigareläggas till början av nästa år, utan att vi låter alltför många månader passera.
De senaste fem åren har inneburit en verklig revolution på televisionsområdet. Till och med den gamla TV:n är i dag en imitatör, ett tekniskt instrument som är underordnat den digitala förnyelsen, intrånget från elektronisk videokommunikation (webcasting), Internet och ett interaktivt förhållande mellan användare och utgivare. En genomgripande förnyelse och översyn drivs även fram av alla andra problem som direkt eller indirekt berör televisionen: till exempel, nätverkens ökande omsättning, reklamens fortlöpande och hela tiden alltmer omvälvande intrång, mångfaldigandet av privata sändare och de tilltagande följdverkningarna av social och moralisk natur som vissa program ger upphov till.
Direktivet måste vidgas till att omfatta inte bara de ovannämnda problemen utan även andra som redan ingår men inte behandlas i tillräcklig detalj, som till exempel de problem som är förknippade med immaterialrätt, respekten för minderåriga vars användning ofta inte kontrolleras, sändningarnas kulturella nivå - med hänsyn inte bara till intressena och behoven hos dem som producerar dessa program men framför allt hos dem för vilka dessa produkter är avsedda - och slutligen en jämförelse med de amerikanska produktionerna. Detta ämne var föremål för en hård konfrontation 1997, som till stor del förblev olöst.
Slutligen hoppas jag i detta sammanhang att man återigen kan ta upp diskussionen om den så kallade "rätten till information", en rätt som helt klart måste gälla, och ge samma möjligheter, inte bara för medborgarna i Europeiska unionen men även alla dem som även om de befinner sig utanför unionen ändå tar emot de program som produceras inom unionen. Det räcker inte att garantera de stora sporthändelserna som vi gjorde 1997, eftersom människan inte lever av fotboll allena, om ni ursäkter det dåliga skämtet. Det är nödvändigt att sända aktuell information med ett bildande innehåll, inte bara till dem som lever inom Europeiska unionen men framför allt till dem som inte är så gynnade i fråga om geografisk plats och social och ekonomisk nivå. Det räcker inte med "rätten till parabolen" som gäller för alla: det räcker att ha tillräckligt med pengar för att köpa en. Vi kan föreställa oss vad som kan tränga in i hemmen genom en parabol i världens mest otillgängliga områden. Det värdefullaste biståndet är det som reserveras för produktionen av program som syftar till dokumentation, beskydd och förslag för att skydda regionala och lokala kulturer.
Till sist vill jag än en gång upprepa en uppmaning till medlemsstaterna. Föredraganden, som jag vill gratulera och vars ändringsförslag och riktlinjer jag stöder, påminde oss om att endast tolv medlemsstater hittills har tillämpat direktivet. Nåväl, fru kommissionär låt oss utnyttja detta tillfälle till att föra ut detta budskap till medlemsstaterna: hys förtroende för detta direktiv ty det kommer bara att bli allt mer angeläget, aktuellt och viktigt. Och för att kunna tro på det behöver man först och främst tillämpa det!

Aparicio Sánchez
Herr talman! Även vi anser att det är nödvändigt att snabbt se över direktivet "Television utan gränser".
För det första, eftersom omständigheterna kring televisionens utveckling genomgått omfattande förändringar och att de är mycket annorlunda än vid den senaste översynen av direktivet, såsom det beskrivs. Därför förefaller det inte vara möjligt att behålla direktivet som det är i ytterligare två eller tre år. Man kan beräkna att direktivet på sin höjd kan inverka på cirka 50 procent av de problem som sektorn har i dag.
För det andra, eftersom vi behöver lösa frågor som inte löstes förra gången. För de flesta européer är televisionen fortfarande det främsta mediet för kommunikation och avkoppling, och enligt min åsikt har televisionen tre stora problem förutom innehållets låga kvalitet: att det sänds så oerhört mycket reklam, utan respekt för minderåriga, sändningstider eller lämpligt innehåll, att det sänds så få europeiska filmer, vilket till och med är kränkande för den europeiska kulturen, och den ökande kodifieringen av program för betaltelevisionen.
Dessa problem fanns naturligtvis redan år 1996, men de har växt till en allvarlig omfattning, vilket visar på att direktivet visserligen har varit effektivt för fri rörlighet för televisionstjänster i gemenskapen, men att det är misslyckat när det gäller andra viktiga aspekter.
Vi kan i ljuset av kommissionens meddelande inte utvärdera de ansträngningar som medlemsstaterna har gjort för att rätta till dessa problem under de tre år som bedömningen omfattade. Det räcker med att säga att tre av medlemsstaterna inte ens har införlivat direktivet i sin lagstiftning. Resultaten i de övriga medlemsstaterna har säkerligen varierat, men kommissionen tillhandahåller inte denna jämförande undersökning. Den går inte heller djupare in på hur situationen ser ut i kandidatländerna för närvarande, något som måste utvärderas mycket noggrant i det nya direktivet.
Av dessa anledningar, har inte Hieronymi - enligt min har han visat gott omdöme - velat gå in på en djupgående debatt i sitt betänkande, vilket bör genomföras vid översynen av direktivet, vad han begär är att en översyn genomförs. I betänkandet fastställs även vissa riktlinjer som måste beaktas, bland annat obligatoriskt införande av nya tjänster som bygger på ny teknik, behovet av att stimulera och påskynda övergången till digital teknik och samordning av det nya direktivet med översynen av direktivet om elektronisk handel.
Av dessa skäl, herr talman, kommer den socialistiska gruppen att rösta för betänkandet och vi kommer att lägga fram två ändringsförslag från Junker, i vilka jag betonar kravet på att tilldragelser och evenemang som är av stort intresse för medborgarna skall skyddas från kodifierad sändning och att alla socialgrupper kostnadsfritt skall få tillgång till dessa.

Thors
Herr talman! Fru kommissionär! Samtidigt som jag å ELDR-gruppens vägnar vill tacka föredraganden för betänkandet vill jag, liksom föregående talare, fästa uppmärksamheten vid framtiden. I kommissionens rapport talas det om att nästa rapport om direktivet också skall ta upp frågor som är viktiga för konsumenten, som driftskompablitet, villkorad tillgång och hur övergången till den digitala sändningstekniken skall ske, men när nästa rapport utarbetas har kanske "tåget redan gått".
Jag vill påminna om att parlamentet vid behandlingen av "telekompaketet" med stor majoritet godkände att vi skulle kräva en öppen gemensam standard för TV-sändare och mottagare, den enda som hittills har godkänts i Europa, den så kallade MHP-standarden. Denna standard skulle garantera att alla konsumenter vet vad som gäller och vågar skaffa den utrustning som behövs, och att det inte uppstår vertikalt uppdelade marknader. Detta ställde sig parlamentet med stor majoritet bakom.
Men vad har hänt sedermera? Kommissionen ställer sig inte bakom detta beslut, och rådet har helt och hållet ignorerat denna fråga, som jag tror är oerhört viktig för att vi skall uppnå så kallad Digital Update, få fart på digitaltekniken också på alla TV-marknader. Jag hoppas därför att kommissionen i sin helhet kan börja ställa sig bakom de krav som parlamentet har ställt och som vi, från ELDR-gruppens sida, ville göra lite tydligare. Föredraganden har redan pekat på detta krav, men jag vill upprepa det för att tydliggöra det för alla tjänster i kommissionen.
Några har sagt att "Television utan gränser" är en suggestiv titel på direktivet. Det finns också en särskild problematik i detta sammanhang. Vi ser i många fall att direktivet inte fungerat på avsett sätt, när det gäller vidareförmedlare eller enskilda konsumenter som vill se TV från ett annat land. Kommissionen har funnit att sättet att hantera upphovsrätten förhindrar detta. Jag hoppas att också den frågan skall behandlas mera ingående i framtiden.

Wyn
Herr talman! Det finns många som anser att detta betänkande inte är tillräckligt långtgående i fråga om att analysera de problem som vi kan komma att stöta på när vi inleder översynen av direktivet "Television utan gränser", vilken, som vi alla känner till, beräknas till 2002. I betänkandet tar man emellertid upp några mycket viktiga frågor, och det är viktigt att påbörja dialogen nu.
Mitt personliga intresse rör rollen för sändningsföretag som bedriver public service-verksamhet i detta viktiga sammanhang. Det är viktigt att inse att dagens public service-verksamhet måste anpassas efter förändringarna. Dagens radio- och TV-sektor är konkurrenskraftig, och de marknadskrafter som till stor del styr den kan inte ignoreras. Sändningsföretag som bedriver public service-verksamhet spelar en nyckelroll i den digitala världen. Dessa sändningsföretag gör program av hög kvalitet på inhemska språk som återspeglar inhemska kulturer. De spelar också en nyckelroll när det gäller att uppmuntra människor att använda och förstå de nya digitala medierna. Jag instämmer med kommissionärens åsikt i ett meddelande nyligen, att sändningsverksamhet och kultur bör fortsätta att höra till WTO:s tjänstekategori och att denna ordning bör respekteras. Efter att ha konstaterat det måste vi sedan vara fullständigt säkra på att det finns tillräckligt utrymme för nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning för att skydda public service-verksamheter och kulturella enheter. Det kommer att behövas robusta och beslutsamma tidiga lagstiftningsåtgärder för att skapa den öppna miljö som vi alla eftersträvar, en miljö som ligger i alla Europas medborgares och ekonomiers verkliga intresse.
Europa måste konkurrera i den digitala värld där konsumenter och medborgare kan röra sig fritt och där konkurrensen leder till mångfald och valmöjligheter. Med sin kompletterande blandning av sändningsföretag som bedriver public service-verksamhet respektive privat verksamhet garanterar den europeiska audiovisuella modellen pluralistisk information, kulturell mångfald och tillträde för alla till information, utbildning, underhållning och konsterna. Jag kommer att rösta för betänkandet och ser verkligen fram emot de kommande debatterna i framtiden.

Zabell
Herr talman! Först av allt vill jag gratulera föredraganden till det arbete han har genomfört och jag tackar även kommissionen för ett lyckat initiativ.
Emellertid vill jag peka på tre aspekter som jag anser vara mycket viktiga. Den första av dem är att den audiovisuella sektorn främjar idrotten, vilket är viktigt. Vi får inte glömma att idrotten bidrar till att skapa en identitet och att den för samman ländernas folk, förutom att den förenar idrottare och åskådare, och får åskådarna att identifiera sig med sitt land.
Idrotten är dessutom ett av de aktivitetsområden som berör medborgarna mest och för dem närmare Europeiska unionen, oavsett ålder och socialt ursprung. Alla medborgare i Europeiska unionen måste kunna se sportevenemang. Detta får inte vara ett privilegium för ett fåtal människor, eftersom dessa evenemang spelar en viktig roll i vårt samhälle.
Den andra aspekten är behovet av att kontrollera reklamutsändningarna, och här instämmer jag helt och hållet med föredraganden när han stöder kommissionens strategi att låta göra en undersökning om effekterna av TV-reklam och köp-TV på minderåriga.
Den tredje aspekt som jag vill betona är att jag fullständigt stöder föredragandens begäran om att medlemsstaterna skall förstärka dialogen och samarbetet i fråga om skydd av minderåriga och ungdomar. Vi kan inte sträva efter en värld utan våld när framtidens vuxna hela dagarna ser på tecknade serier, filmer och aktuella nyheter som blir alltmer våldsamma.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! År 2000 fanns det i Europeiska unionen 152 miljoner TV-hushåll som sammanlagt kunde ta in drygt 580 olika kanaler. Det vill säga en tillväxt på i runda tal 180 procent på bara fyra år. Dessa små siffror är tillräckliga för att tydligt visa att den traditionella marknaden för television, som bara omfattar en liten del av den sammantagna audiovisuella sektorn, är en tillväxtbransch av stora mått.
Kommissionens rapport visar att det i mitt land ursprungligen häftigt omdiskuterade direktivet "Television utan gränser" har klarat proven. Detta är en garanti för en gränsöverskridande sändning på villkor som är lätta att förstå. Inom det tidsspann som rapporten behandlar var det faktiskt 50 kanaler som huvudsakligen riktade sina sändningar till marknader utanför det område där man verkar. I och med direktivet "Television utan gränser" har man tätat luckor i de regionala lagarna och slagit fast bindande standarder för exempelvis reklam och skydd av minderåriga, standarder som med jämställdheten och konkurrenskraften för ögonen har skapat rättvisa spelregler.
Hieronymis betänkande beskriver detta på ett glädjande sätt. Men det visar också att det brådskar med en ny diskussion om en förnyad revision av direktivet "Television utan gränser" om vi skall kunna hålla jämna steg med de rasande snabba förändringarna inom den audiovisuella sektorn i den tilltagande digitaliseringens tidsålder. Detta gäller inte enbart för spridningen av ett multimediautbud av alla slag, utan det handlar även om att hitta ett lämpligt sätt att hantera den mediekoncentration som även den tar sig nära nog oöverskådliga proportioner. Mot detta skall krav ställas på yttrandefrihet, åsiktsfrihet och pluralism samt en nödvändig grund för att den europeiska kulturella mångfalden skall kunna blomstra genom multimedia.

De Sarnez
Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera Ruth Hieronymi till kvaliteten på det arbete hon har utfört. Beviset för detta är det breda samförstånd hon lyckades åstadkomma om en mycket viktig fråga, som dessutom är högst känslig. Jag skriver under på betänkandets allmänna filosofi och förslag.
I fråga om metod är det beklagligt att man inte kunde genomföra en effektiv utvärdering av de uppnådda resultaten i förhållande till fastställda mål. Det hade möjliggjort en större insikt om vad som, kulturellt och ekonomiskt, verkligen står på spel med detta direktiv för varje medlemsland i unionen och för kandidatländerna. Däremot ställer jag mig bakom föredragandens och kommissionens önskan att föreslå en revidering av direktivet, och att detta skall göras parallellt med revideringen av andra direktiv, efter det att man har genomfört tre grundliga föregående studier. Det är bara en övergripande metod som kan leda till att man kan föreslå en sammanhängande och offensiv politik på medellång sikt, en metod som - låt oss erkänna det - inte behandlas i direktivet i dag. Det audiovisuella landskapet har förändrats i grunden. Nya tjänster som stöds på ny teknik skakar om landskapet, men också det ökade antalet nya sändningsföretag. Om vi vill bevara vår audiovisuella sektor måste vi därför utvidga direktivets tillämpningsområde i dag. Men det finns flera saker som oroat mig. Vi kan konstatera att obalansen mellan europeisk filmproduktion och importerna från Förenta staterna på den europeiska marknaden håller i sig. Man kan slå fast att europeiska filmer inte reser långt mellan Europeiska unionens länder: 6 procent av de europeiska filmerna används utanför ursprungslandet, 74 procent av den totala programvolymen är importerade amerikanska fiktionsprogram, endast 14 procent är europeiska verk. Förutom programexporten är de stora bolagen på väg att exportera amerikanska temakanaler till Europa. Dessa säljs både till operatörer för digitala kanaler och till kanaler som sänds via satellit, och på det digitala området ligger Europa dessutom långt efter Förenta staterna.
Så ser de svåra frågor ut som vi konfronteras med. Och därför anser jag att det bara är en övergripande och viljekraftig insats från Europeiska unionens sida som kan erbjuda ett svar. För vid sidan av de ekonomiska och finansiella frågorna, som givetvis är mycket viktiga, infinner sig helt enkelt också frågan om våra kulturer, identiteter och de värden vi tror på.

Mombaur
Herr talman! Ni har ju ett förflutet som ställföreträdande borgmästare av rang i Madrid. Följaktligen lär det intressera er och kammaren att vi på åhörarläktaren har en stadsfullmäktigedelegation av rang från Tyskland. Låt oss hälsa dem hjärtligt välkomna.
(Applåder)

Talmannen
Vi håller med er. Jag märker att ni har informerats mycket väl av någon av mina spanska kolleger.
Fru Reding har ordet å kommissionens vägnar.

Reding
. (FR) Herr talman! Jag skulle först och främst vilja rikta ett oändligt stort tack till Hieronymi, för hennes utmärkta betänkande och allmänt sett för hennes engagemang för TV och film. Detta engagemang visar att parlamentet inser vikten av direktivet "Television utan gränser" och dess tillämpning. För de ärade parlamentsledamöterna skulle jag vilja klargöra att betänkandet av Hieronymi inte handlar om TV:s utveckling i allmänhet och inte heller om film, utan om kommissionens rapport om tillämpningen av direktivet "Television utan gränser" mellan 1997 och 2000. Jag är helt överens med de parlamentariker som beklagar situationen för europeisk film, i våra salonger och i vår ekonomi, och jag skulle vilja uppmärksamma dem på att kommissionen publicerade sin rapport om film i förra veckan. Jag är säker på, herr talman, att parlamentet kommer att få tillfälle att inleda en omfattande debatt om filmens utveckling i Europa, en omfattande debatt som jag gärna vill se. Men man måste vara medveten om att logiken är lite annorlunda när det gäller television. Jag skulle helt enkelt vilja rikta uppmärksamheten mot det faktum att vi i fråga om främjande av distribution och produktion av TV-program - som är föremål för artiklarna 4 och 5 i direktivet - kan konstatera att det viktade genomsnittet för de stora kanalernas sändning av europeiska verk varierar mellan 53 och 81 procent, utom för ett land. Man bör även notera att flertalet medlemsstater har antagit en striktare lagstiftning än vad som föreskrivs i direktivet. När det gäller TV är situationen följaktligen som tur är mycket bättre än för filmen. Herr talman! Jag föreslår därför att vi för en gångs skull skall ha seriösa diskussioner om film i den här församlingen. En sådan debatt är mycket viktig. Flera ledamöter har pekat på att direktivet måste revideras. Denna process pågår just nu. Den inleddes i år med ett mycket brett samråd med dem som är verksamma i branschen. Och processen kommer att fullföljas nästa år. Ni känner till att vi har inlett tre studier om olika aspekter på direktivet om den audiovisuella sektorn. Vi ville låta dessa studier genomföras av konsulter som är oberoende av kommissionen, så att det inte skulle bli kommissionens studier, utan oberoende studier med stöd från branschen i syfte att få fram en objektiv syn på situationen ute på fältet. Konsulterna har organiserat möten med företrädare för industrin, förvaltningen och den politiska världen, och även parlamentarikerna inbjöds att delta vid dessa möten. För närvarande förbereds ytterligare möten. Arbetet med att samla in intressenternas ståndpunkter kompletteras givetvis av ett diskussions- och sammanställningsarbete, vilket kommer att mynna ut i rapporter som våra konsulter skall lägga fram till oss i slutet av året eller början av nästa år. Kommissionen kommer då att påbörja sin egen samrådsprocess genom att offentliggöra ett arbetsdokument, som alla kommer att bjudas in att reagera på före sommaren 2002. Herr talman! Parlamentet kommer således att få många tillfällen att återkomma till de viktiga alternativ som beskrivs i betänkandet av Hieronymi, men också för att ingripa i fråga om framtida alternativ, eftersom man på grundval av det arbete som gjorts och de resultat som uppnåtts kommer att, före slutet av år 2002, inleda den institutionella debatten om direktivet och - i mån av behov - kommissionens förslag till ett nytt direktiv, och jag delar parlamentsledamöternas uppfattning att direktivet måste reformeras. Detta nämner jag för att påminna om hur invecklad den process är som vi har inlett, en process under vilken parlamentet kommer att höras vid varje etapp. Betänkandet av Hieronymi, som har en viktig plats i denna omprövningsprocess, är också en illustration på debattens komplexitet och betydelse.
Herr talman! Tillåt mig att insistera på två saker i det betänkande som läggs fram av parlamentet och att göra en kommentar om skäl h och artikel 1 e. Enligt skäl h skulle direktivet vara förlegat eftersom det endast reglerar en typ av television, dvs. allmän och öppen TV, som var upphovet till att direktivet från början upprättades. Men det stämmer inte alls. Direktivets tillämpningsområde är mycket bredare. Det är tillämpligt på TV- och radioutsändningar i allmänhet, även sändningar på betalkanaler och temakanaler, både på digitala och analoga sändningar. Synpunkterna i skäl h är därför helt enkelt felaktiga och utgör av följande skäl ett riskfyllt misstag: direktivet gäller inte Internet, eftersom Internet inte existerade när direktivet utarbetades. I samband med att direktivet revideras krävs det således lämpliga åtgärder. Men det är faktiskt farligt att säga att direktivet är föråldrat, av det enkla skälet att det kan ge vapen till de nationella myndigheter som ännu inte har tillämpat direktivet. Föredraganden betonar det själv: varför tillämpa ett förlegat direktiv? Men då uppstår en förlamning och vi kommer inte längre att ha några påtryckningsmedel, och till sist kommer parlamentet att få motsatsen till vad det egentligen önskar sig. Detta riskerar också att skapa problem med kandidatländerna - vilket jag kommer att ta upp senare - som med stora svårigheter är i färd med att införliva gemenskapens regelverk i sina lagstiftningar. Skall man tvinga dem att införliva ett regelverk som parlamentet anser vara förlegat? Herr talman! För frågans intresse är det således oerhört viktigt att förändra denna punkt i texten och se till att man inte sänder ut en negativ signal, varken till medlemsstaterna som genomför direktivet eller till kandidatländerna som anammar direktivets bestämmelser, utan tvärtom påminna dem om att direktivet även i fortsättningen ger en rättslig säkerhet till aktörerna på det europeiska audiovisuella området. Vissa ledamöter har med all rätt betonat detta.
I punkt 1 e i betänkandet beklagas det faktum att kommissionen har gett otillräcklig information om kandidatländernas ansträngningar att införliva regelverket inom den audiovisuella sektorn och att den inte har insisterat på att de måste intensifiera sina ansträngningar. Tillåt mig att påminna om att rapporten, som utarbetats enligt artikel 26 i direktivet, endast handlar om direktivets tillämpning i Europeiska unionens medlemsstater. Den avser inte kandidatländernas anammande av gemenskapens regelverk. Det är således i sin ordning att man inte finner några detaljer om införlivandet av regelverket, och än mindre rekommendationer riktade till dessa länder. Samtidigt har jag goda nyheter att ge er, eftersom situationen rörande regelverkets införlivande har förbättrats påtagligt sedan slutet av år 2000. För samtliga kandidatländer, med undantag av Rumänien, Ungern och Turkiet, har kapitel 20 om den audiovisuella sektorn provisoriskt avslutats, vilket visar att många av länderna i fråga har en lagstiftning som stämmer överens med regelverket.
Herr talman! Jag skulle vilja tacka parlamentet som alltid har gett mig ett starkt stöd i mina ansträngningar för att åstadkomma framsteg i kultursektorernas intresse, men också i den kulturella mångfaldens intresse. Jag kan tala om för parlamentet att vårt arbete bara har börjat, eftersom revideringen av direktivet "Television utan gränser" kommer att bli en omfattande och mycket invecklad uppgift, för vilket jag kommer att behöva parlamentets bestämda stöd dag för dag. Min erfarenhet säger mig att jag kommer att få detta stöd.

Talmannen
Tack så mycket, fru Reding. Vi tackar er för att ni driver på översynen av direktiven. Jag är övertygad om att kommissionen och parlamentet kommer att arbeta tillsammans för att modernisera direktivet.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0333/2001). Frågor till rådet.
Rådet kommer att företrädas av rådets tjänstgörande ordförande, fru Neyts-Uyttebroeck.

Bernd Posselt
Fråga nr 1 från (H-0689/01):
Angående: Republika Srpska Vilken politik följer rådets ordförandeskap gentemot den så kallade Republika Srpska i Bosnien-Herzegovina, särskilt vad gäller samarbetet med krigsförbrytartribunalen i Haag samt flyktingars återvändande?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Rådet har upprepade gånger framhållit hur stor betydelse Europeiska unionen tillmäter det faktum att internationella förpliktelser respekteras av de länder som deltar i stabiliserings- och associeringsprocessen, när det gäller den internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien och en varaktig lösning på frågan om flyktingar och fördrivna personer. De är några av de villkor som Europeiska unionen ville ha inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen, och som regionens länder skrev under på vid toppmötet i Zagreb. Vid mötet den 11 juni i år godkände rådet en rapport med en utvärdering av de framsteg som regionens länder har gjort i fråga om villkoren för europeisk integration, och formulerade konkreta rekommendationer för att göra det möjligt för dem att gå vidare på denna väg.
Vid det tillfället gjorde rådet bedömningen att Bosnien och Hercegovinas samarbete med den internationella krigsförbrytartribunalen var otillräckligt, vilket särskilt gällde Republika Srpska. Ingen av de personer som står anklagade för krigsbrott har arresterats på initiativ av myndigheterna i denna republik. Rådet uppfordrade därför Bosnien och Hercegovina att göra ytterligare insatser för att till fullo rätta sig efter Dayton/Paris-avtalet och för att börja samarbeta fullt ut med den internationella tribunalen.
Europeiska unionen gjorde vid samma tillfälle bedömningen att flyktingarnas och de fördrivna personernas återkomst till Bosnien och Hercegovinas hela territorium måste påskyndas, och att det krävs en förstärkning av de åtgärder som syftar till att uppfylla villkoren för ett återvändande under ordnade förhållanden. För myndigheterna i Bosnien och Hercegovina och Republika Srpska framförde unionen också sin önskan att få se alla de rekommendationer som riktats till Bosnien och Hercegovina genomföras. Rådet kommer att följa upp samtliga frågor om grannskap.
Granskningsmekanismen kommer också att tillåta Europeiska unionen att regelbundet bedöma respekten för de kriterier som slagits fast inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen, så att man kan kontrollera att etablerade förbindelser och det tekniska och ekonomiska stödet faktiskt kan berättigas. Detta är med all säkerhet ett möjligt påtryckningsmedel gentemot myndigheterna i Bosnien och Hercegovina och i Republika Srpska, ett medel som skulle kunna utnyttjas om situationens utveckling så fordrar.

Posselt
Fru rådsordförande! Jag har bara två korta tilläggsfrågor: För det första undrar jag om rådet har ställt frågan till den så kallade Republika Srpska hur många fördrivna och flyktingar som nu har återvänt till Republika Srpska. Finns det siffror på detta? För det andra vill jag fråga om samarbetet med den internationella domstolen får konsekvenser för före detta Jugoslavien också när det gäller finansieringen av Republika Srpska.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) När det gäller er första fråga kan jag inte svara er just nu, men vi skall kontrollera och se efter om mer exakta siffror finns tillgängliga. När det gäller er andra fråga tror jag att jag har gett början till ett svar, dvs. att rådet klart och tydligt har framhållit att om situationen inte förbättras kan de finansiella medel som har ställts till myndigheternas förfogande faktiskt komma att revideras, både för Bosnien och Hercegovina och för Republika Srpska.

Talmannen


Josu Ortuondo Larrea
Fråga nr 2 från (H-0690/01):
Angående: Europeiska regioner, subsidiaritet och reform av fördragen Efter alla fördrag, från Romfördraget till Nicefördraget, kan Europa inte längre, av medborgare eller föreningar, betraktas som en "internationell helhet", utan snarare som en "intern angelägenhet" eller ett "inre utrymme" i alla avseenden, inte bara beträffande ekonomi eller marknad. Vi basker kan inte betraktas som främlingar av flamländare eller valloner, och inte heller av katalaner, finländare, skottar eller galicier. Vi är alla medborgare och folkslag i ett gemensamt Europa.
Mot bakgrund av ovanstående frågar jag rådet om det delar den idé som Dreze för ett tag sedan yttrade i Belgien beträffande att inom det europeiska territoriet skapa begreppet "Europakollektiv" och göra icke-statliga politiska enheter till europeiska juridiska personer för att dessa skall kunna upprätta naturliga förbindelser med Regionkommittén, kommissionen, domstolen, m.fl., och för att de skall kunna ingå giltiga avtal inom nämnda Europakollektiv och med den offentliga sektorn i hela unionen, som en utveckling av och ett komplement till europeisk rätt? Anser inte rådet att denna fråga specifikt bör formuleras som ett av initiativen för unionens framtid, och att den bör behandlas inom den debatt om reform av fördragen som skall hållas vid Europeiska rådets möte i Laeken?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Å rådets vägnar påminner jag er om att unionen, i enlighet med artikel 6.3 i Fördraget om upprättande av Europeiska unionen, respekterar medlemsstaternas identitet, medan det i artikel 48 i samma fördrag anges att det är regeringskonferensens uppgift att i inbördes överensstämmelse fastställa de ändringar som skall göras i fördraget.
Vid frågestunden i juli fick jag tillfälle att svara på en hel serie frågor - jag tror att det sammanlagt var tio stycken - om vilket eventuellt mervärde ett aktivt och institutionaliserat deltagande skulle ge av understatliga grupper i debatter på EU-nivå. Jag sade då att rådet, utan att förbise Regionkommitténs obestridliga politiska inflytande, nu inte kan ge några detaljerade svar på frågor angående regionala enheters roll i unionens struktur.
Rådet känner naturligtvis till alla olika ståndpunkter och följer mycket noga utvecklingen kring ämnen som direkt har att göra med maktbalansen i de europeiska strukturerna, till att börja med själva begreppet subsidiaritet. I det här skedet kan jag å rådets vägnar endast hänvisa frågeställarna till den nu mycket nära framtiden, det vill säga till mötet i Laeken. Det är meningen att Europeiska rådet där skall anta en förklaring som skall ligga till grund för att skapa de villkor som skall garantera unionens framtid. I det sammanhanget kommer utan tvivel anvisningar att ges för hur förberedelserna för regeringskonferensen 2004 skall struktureras och deltagandet utökas.
För övrigt kan jag hänvisa er till minister Michels mycket omfattande förklaring och replik i morse för rådets räkning, i vilken han redan gjort ett antal ganska konkreta uttalanden.

Ortuondo Larrea
Fru tjänstgörande rådsordförande! Under ministerråden antas ofta beslut som påverkar de exklusiva lagstiftningsbefogenheterna i historiska nationer som Baskien, Katalonien eller Skottland, i självstyrande regioner som Flandern och Vallonien, och i federala stater som Bayern, Baden-Baden och Rhen, med flera.
Anser ni inte att de konstitutionella enheterna i händelse av en befogenhetskonflikt till följd av beslut som antagits i rådet, utan att de berörda historiska eller självstyrande regionerna och federala staterna är närvarande eller ger sitt samtycke, bör överklaga dessa beslut inför EG-domstolen, eftersom de federala staterna enligt fördragen har rätt att döma i sådana konflikter?
Anser ni inte att Europeiska rådet i Laeken bör ta upp dessa frågor i debatten om unionens framtid och om befogenhetsfördelningen mellan unionen, medlemsstaterna och övriga institutionella enheter?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, käre ledamot! Även om detta ämne intresserar mig oerhört mycket, tror jag inte att det vore lämpligt att återuppta den debatt som ägde rum här i juli i år. Vid det tillfället tror jag att jag gav ett uttömmande svar, delvis å rådets vägnar, när jag hade möjlighet till det, och delvis personligen. Jag tar mig således friheten att hänvisa till protokollet från detta sammanträde, där ni kommer att finna alla svar på de frågor ni just ställde.

Talmannen


Bart Staes
Fråga nr 3 från (H-0691/01):
Angående: Arbetsspråken inom Europeiska patentbyrån Torsdagen den 31 maj skrev rådet ner en gemensam syn på frågan om gemenskapspatent. Angående ordningen för språk vid Europeiska patentbyrån står det i denna text bara att översättningskostnaderna måste hållas begränsade. Unionen omfattar principen om att var och en skall kunna hänvända sig till institutionerna på något av de elva officiella språken.
Erkänner rådet att det måste gå att söka om patent hos byrån på de elva officiella språken inom EU? Om så är fallet: på vilket sätt garanterar rådet då att personer och företag kan söka om patent på de elva officiella språken? Om inte: hur motiverar rådet i så fall sin avvikande ståndpunkt? Stöder rådet den grekiska regeringens initiativ att ifrågasätta ordningen för språk vid varumärkesbyrån i Alicante?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Det är riktigt att rådet den 31 maj i år enades om en gemensam syn på frågan om gemenskapspatent i syfte att hjälpa de vidare diskussionerna om gemenskapspatent en bit på vägen. När det gäller språkordningen innebär den gemensamma synen att systemet måste baseras på ett antal principer som gäller för alla, inkluderande principen om icke-diskriminering. För att begränsa kostnaderna för översättning måste det funderas ytterligare över de olika förslag som lagts fram i det här sammanhanget, bland annat tekniska översättningshjälpmedel utan att därför på förhand utesluta andra alternativ.
På grund av dessa riktlinjer inledde rådet nyligen diskussioner angående de bestämmelser som föreslås i kommissionens förslag till förordning avseende gemenskapspatent samt andra lösningar som olika medlemsstater lagt fram för övervägande. Hur som helst skall parlamentsledamoten förstå att rådet just nu inte vill inta en tydligare ställning angående det här förslaget till förordning, inbegripet dess språkaspekter, så länge Europaparlamentet inte avlagt ett yttrande i enlighet med artikel 308 i fördraget.
Rådet påminner parlamentsledamoten om att språkordningen vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden har fastställts i förordningen om gemenskapsvarumärke, en förordning som enhälligt antagits av rådet efter godkännandet av konferensen med företrädare för medlemsstaternas regeringar på stats- och regeringschefsnivå, den 29 oktober 1993.
För övrigt noterar rådet den dom som fällts i första instans angående den grekiska regeringens åtgärder i ärende T-120/99, en dom som innebar att kärande parts överklagande av och medel mot språkordningen vid byrån förkastades.

Staes
Fru rådsordförande! Ni är, som vi är vana från er sida, extremt artig mot Europaparlamentet. Ni är mycket hövlig genom att hänvisa till artikel 308. Vi vet allihop att det i artikel 308 handlar om ett rådsbeslut med enhällighet efter yttrande av Europaparlamentet. Därför väntar ni alltså med att ta tydlig ställning. Det förstår jag, men ändå måste vi alla inse att det tydligen är så att endast ett begränsat antal medlemsstater, och jag nämner Portugal, jag nämner Spanien, jag nämner Grekland, jag nämner Finland, jag nämner Italien, verkligen motsätter sig att endast franska, engelska och tyska skall användas. Alla övriga medlemsstater, och tyvärr även mitt land, håller tydligen med om att den språkordningen tillämpas mycket begränsat. Nu skulle jag ändå vilja fråga er, fru rådsordförande, om det inte vore bättre att garantera att åtminstone de avgörande delarna i ett sådant patent, slutsatserna som tar högst två, tre sidor i beslag, offentliggjordes på alla språk. Det skulle göra rättssäkerheten för Europeiska unionens medborgare och affärsmän avsevärt större. Då måste inte tjugo, trettio sidor översättas utan endast slutsatserna. Jag tror att det skulle föra EU närmare medborgarna.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) För en tid sedan fick jag tillfälle att sysselsätta mig litet närmare med hela den här frågan. Staes förslag är ett av de förslag som just nu behandlas.

Purvis
Fru rådsordförande! Den europeiska industrin förlorar sin konkurrensfördel i fråga om att nå de mål som ni och rådet fastställde för den i Lissabon till följd av de avsevärda kostnader och dröjsmål som är förknippade med att få patent i Europa. Jag har för mig att det belgiska ordförandeskapet åtog sig att göra en särskild ansträngning för att installera och genomföra gemenskapspatentet under sitt ordförandeskap. Det skulle vara intressant att veta vilka framsteg som görs och om ni verkligen löser språkfrågan vid Europeiska patentbyrån.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Ansträngningar pågår. Rådets ordförandeskap har beslutat att rådgöra med varje regering enskilt och konfidentiellt i vad som på franska kallas la procédure du confessional (ung. biktningsförfarande), för att se om det är möjligt att gå framåt och med den bestämda önskan att nå en överenskommelse före årets slut, om det alls är möjligt. Denna fråga beror naturligtvis inte bara på oss. Vi måste nå en överenskommelse över hela linjen, och vi arbetar med detta.

MacCormick
Jag skulle bara vilja understryka det som Staes sade om språkordningens betydelse, samtidigt som jag inte ignorerar betydelsen av det som min kollega Purvis har sagt om behovet av skyndsamhet. Hela frågan om att föra forskning vidare till utvecklingsskedet är emellertid viktig. Om vi skall ha bra forskning på alla universitet och i alla områden i gemenskapen, är det verkligen viktigt att människorna kan arbeta på sitt eget språk, även om de flesta forskare, naturligtvis, till stor del arbetar på engelska.

Talmannen
Vi noterar ert inlägg, som inte är en fråga, herr MacCormick. Vill ni tillägga något?

MacCormick
Min fråga var underförstådd: Instämmer ministern?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Ja!

Talmannen
Nu vet ni vad "ju kortare, desto bättre", som det sägs på spanska betyder. Ni har fått svar på er fråga.
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 4.

Camilo Nogueira Román
Fråga nr 5 från , vilken har övertagits av Bautista Ojeda (H-0696/01):
Angående: Det europeiska sjösäkerhetsverket Har den spanska staten lagt fram ett förslag om lokaliseringen av det europeiska sjösäkerhetsverket? Om så är fallet, är förslaget att verket skall lokaliseras till Galicien med hänvisning till att denna region är såväl geografiskt som historiskt nära förknippad med den atlantiska sjöfarten?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Kommissionens förslag om inrättande av ett europeiskt sjösäkerhetsverk, vilket lades fram i slutet av förra året i samband med det andra s.k. Erikapaketet, granskas fortfarande vid rådets instanser, och frågan om det framtida verkets säte är ännu öppen. Rådet har till dags dato ännu inte fått något officiellt förslag från den spanska regeringen angående verkets säte.

Bautista Ojeda
Fru tjänstgörande rådsordförande! Ni har inte uttalat er eftersom den spanska staten fortfarande inte har lagt fram ett formellt förslag, enligt vad ni sade. Jag vill ta upp en objektiv faktor: Spanien har alltid värnat varmt om sjöfarten och är privilegierat såväl när det gäller atlantisk sjöfart som sjöfarten på Medelhavet, och enligt min åsikt uppfyller ett av de spanska kustområdena alla villkor som krävs för att bli säte för det europeiska sjösäkerhetsverket.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bautista Ojeda. Ärade kolleger, jag erinrar er om att detta är en frågestund, och inte ett tillfälle för uttalanden eller för att göra reklam för ett eller annat förslag.
Försök alltså att ställa en fråga i fortsättningen. Ge åtminstone intryck av att ni frågar om något.
Fru Korhola har ordet för en kompletterande fråga.

Korhola
Herr talman! Jag skulle vilja fråga den ärade företrädaren för rådet enligt vilken tidtabell det överhuvudtaget är meningen att man skall fatta beslut om grundandet av de planerade ämbetsverken, såsom sjösäkerhets- och framför allt livsmedelssäkerhetsverket, och skall beslutet fattas på en gång eller separat för varje ämbetsverk?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Precis som jag påpekade är frågan fortfarande under diskussion. Ni känner till att den avser beslut som rör flera kontor. I en fråga som är så pass känslig, vilket ni säkert inser, är det vår ambition att senast i slutet av året nå fram till en överenskommelse om alla dessa ännu oavgjorda frågor, och jag hoppas att vi kommer att lyckas.

Talmannen


Manuel Medina Ortega
Fråga nr 6 från (H-0699/01):
Angående: Illegal invandring till EU via Marocko Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att kontrollera den illegala invandringen till EU via Marocko så att man undviker en upprepning av den gångna sommarens dramatiska händelser på gemenskapsvatten då människoliv gått till spillo?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Den illegala invandringen till Europeiska unionen via Marocko är något som rådets instanser ständigt är uppmärksamma på. I december 1998 inrättade rådet därför en högnivågrupp för asyl- och migrationsfrågor som har till uppgift att utarbeta handlingsplaner för ett antal ursprungsländer för asylsökande och/eller illegala invandrare. Med tanke på utarbetandet av de handlingsplanerna har gruppen följt ett integralt pelaröverskridande handlingssätt som tar hänsyn till ett antal aspekter i samband med utrikespolitiken, med den ekonomiska utvecklingen och med hanteringen av migrationsströmmar.
Ett av de länder som valts ut för en sådan handlingsplan är Marocko. I oktober 1999 antog rådet en handlingsplan med åtgärder som bland annat gäller bekämpandet av illegal invandring. Europeiska rådet i Tammerfors godkände sedan de handlingsplanerna och uttalade en önskan om att de åtgärder som omfattas av ett partnership med de berörda länderna skulle utföras.
Vid det första sammanträdet med Associeringsskommittén Marocko-Europeiska unionen i Rabat i februari 2001 kom man överens om att inrätta en arbetsgrupp för sociala frågor och migration. Den arbetsgruppen, vilken inrättades efter beslut av associeringsrådet den 4 april 2001, sammanträdde för första gången i juli och upprättade mycket riktigt en informell grupp för migration mellan Europeiska unionen och Marocko.
Vid det sammanträdet angavs tre ämnen för invandringspolitiskt samarbete som prioriteter. För det första socialekonomiskt samarbete och i synnerhet stöd till mikroföretag och till små och medelstora företag.
För det andra utbildning avseende legal migration till Europeiska unionen och bekämpande av nätverk för illegal invandring, inbegripet transitmigration från länderna söder om Sahara. För vart och ett av dessa ämnen i högnivågruppens handlingsplan skall en dossier upprättas angående de projekt som skall genomföras.
Varje dossier skall omfatta följande: en definition av projektet, en indikativ beskrivning av de medel som måste anslås för ändamålet, den budgetpost som skall användas och en tidsplan för slutförande av projektet. Varje dossier skall via de diplomatiska kanalerna meddelas till den andra parten som i sin tur kan komplettera den med egna förslag.
Det associeringsråd som sammanträder den 9 oktober i år skall diskutera migration och ge nya impulser till det fortsatta samarbetet på området. Med tanke på de mycket dramatiska händelser som skett i Marocko och EU-länderna de senaste veckorna så är det en mycket viktig angelägenhet.
Slutligen skall Marocko genom sin justitieminister, Azziman, delta i den ministerkonferens om migration som hålls den 16 och 17 oktober i år i Europaparlamentet i Bryssel och där jag själv för övrigt också skall deltaga.

Medina Ortega
Fru tjänstgörande rådsordförande! Jag tackar er för ert detaljerade svar, men låt mig ställa ett par kompletterande frågor, eftersom jag skrev denna fråga innan de dramatiska händelserna den 11 september. Rådet är nu medvetet om de säkerhetsproblem vi har på vår kontinent. Min första fråga är därför: är rådet medvetet om att vi har en öppen gräns som gör att man inte kan garantera säkerheten i Europeiska unionen? När det gäller detta: känner rådet till att hundra personer per dag och kanske tusen varje månad förlorar livet på grund av att denna bedrägligt öppna gräns upprätthålls, eftersom många av dem som försöker passera den förlorar livet? Vad kan rådet göra för att undvika att detta mänskliga drama fortgår och för att garantera Europeiska unionens medborgares säkerhet?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman! Jag kan bara svara den ärade ledamoten att vi självklart är medvetna om alla dessa aspekter, såväl på ett mänskligt plan som på ett säkerhetsmässigt plan, och om situationens allvar. Som jag tidigare påpekade var jag själv nyligen i Marocko, i Tanger, och där såg jag verkligen de problem som uppstår i detta sund, som på vissa ställen gör rätt för sitt namn på ett beundransvärt sätt, eftersom det är knappt 12 eller 14 kilometer brett där det är som allra smalast.
Detta är vi självklart medvetna om, och det är anledningen till att vi har tagit alla dessa initiativ. Genom de kontakter jag tog när jag själv var, inte å Europeiska unionens vägnar, utan som belgisk minister på besök i Marocko, vet jag att de marockanska myndigheterna också är högst medvetna om problemet. Inte heller de ser med glädje på att deras egen befolkning kastar sig in i så pass riskfyllda företag.
Något som däremot ibland gör de marockanska myndigheterna besvikna - och jag kan förstå dem - är att vi ibland tenderar att göra en alltför lättvindig koppling mellan personer från dessa länder och säkerhetsrisker.

Posselt
Fru talman! 1998 föreslog kammaren på mitt förslag en gemensam europeisk gränspolis eller gränsskydd; i början av detta år togs detta upp av den gamla italienska och även den tyska regeringen. Nu undrar jag om rådet har kommit någon vart i frågan om en europeisk gränspolis eller ett europeiskt gränsskydd eller om något som rör detta är planerat under den belgiska ordförandeskapsperioden.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Det jag kan säga den ärade ledamoten är att frågan om säkerheten vid gränserna oroar oss i allra högsta grad, och att detta faktiskt är en av ordförandeskapets prioriterade frågor, vilket självklart också har att göra med att utvidgningen kommer att tänja på gränserna. Detta är således ett mycket viktigt mål som vi tillmäter stor betydelse och som vi följer på mycket nära håll.

Trakatellis
En liknande illegal invandring i mycket stor skala äger rum genom Turkiet i riktning mot Egeiska havet och de grekiska öarna. För det första, omfattas även Turkiet av de planer som ni har nämnt för oss beträffande Marocko? För det andra, har rådet riktat åtgärder mot Turkiet, som har utnämnts till kandidatland och som följaktligen har ytterligare skyldigheter gentemot Europeiska unionen att vakta sina gränser på ett riktigt sätt? För tusentals illegala invandrare kan omöjligen passera obemärkt. Vad har rådet gjort?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag kan bara upprepa vad jag just har sagt. Detta är en fråga som bekymrar oss väldigt mycket, så mycket mera eftersom mitt hemland är ett av de länder som i särskilt hög grad är mål för olaglig invandring. Vi är fullt medvetna om alla sidor av problemet, och vi arbetar mycket hårt med det och har kontakter med alla berörda tredje parter.

Talmannen


Antonios Trakatellis
Fråga nr 7 från (H-0705/01):
Angående: Olagliga förläningar av grekiskt medborgarskap och en rad kränkningar av gemenskapsrätten Vid en administrativ utredning under ed som gjordes vid den grekiska ambassaden i Moskva kunde man dels konstatera att en rad disciplinära oegentligheter förekommit, dels att det fanns bevis för att straffbara handlingar begåtts i syfte att på illegal väg förläna personer grekiskt medborgarskap. Ytterligare rättsliga utredningar har nu begärts för att undersöka dessa naturaliseringar som inte enbart handlar om ett stort antal personer som återvänt till Grekland (ca 150 000 genom ambassaden i Moskva), utan även om att tjänstemän vid denna ambassad undanhållit en mängd viktiga uppgifter. Tilläggas bör att alla dessa oegentligheter skett trots att Grekland deltar fullt ut i Schengenregelverket. Mot bakgrund av det faktum att personer som inte uppfyllde kriterierna för röstberättigande ändå tilläts rösta i valen år 2000 och därigenom skapade ett allvarligt politiskt problem vill jag fråga kommissionen om följande:
Hur ställer sig rådet till dessa illegala naturaliseringar och de många fallen av illegalt återvändande till Grekland på basis av Schengenregelverket? Är rådet medvetet om det som framgått under ärendets gång, eftersom den grekiska regeringen fram till dags dato, enligt svaret på en tidigare skriftlig fråga (E-1438/01), inte har lämnat några som helst uppgifter om antalet illegala naturaliseringar och återvändande personer för åren 1999 och 2000? Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att få den grekiska regeringen att lämna dessa uppgifter och sätta punkt för förfaranden av det här slaget, gå in för öppenhet och ogiltigförklara alla de naturaliseringar som skett illegalt?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Den ärade ledamotens frågor handlar om förläning av medborgarskap i en av unionens medlemsstater och om de naturaliserade medborgarnas återvändande till sitt hemland. Det skall finnas misstankar riktade mot dessa metoder, som för närvarande är föremål för en utredning vid åklagarmyndigheten. I frågan påpekas också ett förmodat samband med Schengenavtalen.
Jag måste påminna om att rådet inte är behörigt för att uttala sig om de villkor enligt vilka medlemsstaterna beviljar eller inte beviljar medborgarskap. Det är medlemsstaterna som är behöriga i fråga om förläning av medborgarskap. Tillämpningen av bestämmelserna i fråga lyder i detta fall under den grekiska regeringens behörighetsområde. Den ärade ledamoten måste vända sig direkt till den grekiska regeringen för att få svar på sina frågor.
När det gäller statistik om förläning av medborgarskap och invandring anser rådet att den ärade ledamoten skulle kunna läsa det svar som kommissionen gav honom på fråga E-1438/01, för tidigare år än det som tas upp här, och uppmana kommissionen att ta fram siffror för 1999 och 2000, så snart dessa siffror blir tillgängliga.

Trakatellis
Jag tackar för svaret. Jag skall följa ert råd när det gäller uppgifterna för 1999 och 2000, som anmärkningsvärt nog inte heller kommissionen kunde lämna mig i går, eftersom den ännu inte hade tillgång till dem, fastän det är år 2001 och de medlemsstater som har anslutit sig till Schengenfördraget naturligtvis måste ha vissa skyldigheter. Jag skulle vilja fråga er konkret: Om och förutsatt att en eller flera personer förlänas medborgarskap av en medlemsstat får denna person, från det ögonblick då han erhåller medlemsstatens pass eller identitetskort, bosätta sig var som helst i Europeiska unionen. Men om det bevisas i efterhand att detta medborgarskap har förlänats på ett oegentligt sätt, är då den medlemsstat som har förlänat medborgarskapet skyldig att lämna dessa uppgifter till de övriga medlemsstaterna, så att den person som på oegentliga grunder är bosatt i Europeiska unionen kan spåras? Och om denna skyldighet föreligger gentemot Europol och de övriga medlemsstaterna frågar jag er om sådana uppgifter har lämnats av den grekiska regeringen. För det finns bevisligen personer som har fått grekiskt medborgarskap utan att ha rätt till det.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag kan bara upprepa vad jag just har sagt. Förläning av medborgarskap är en exklusiv behörighet för medlemsstaterna.

Trakatellis
Jag fick inget svar på min fråga. Jag ifrågasätter inte att det är medlemsstaten som förlänar medborgarskap, utan jag frågar vad som händer om det har förlänats på ett oriktigt sätt och om, till exempel, en person uppehåller sig i en annan medlemsstat. Hur kommer han då att spåras i det följande? Hur kommer han att spåras rent praktiskt?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Än en gång, eftersom förläning av medborgarskap ligger under medlemsstaternas behörighet är det upp till den berörda medlemsstatens dömande makt att avgöra om medborgarskap som bevisligen erhållits på olaglig väg rättfärdigar någon bestämd åtgärd. Det är en fråga för medlemsstaterna. Det är inte rådets eller Europeiska unionens sak att bestämma vad som bör ske. Om man innehar ett pass, får man använda det.

Talmannen


Esko Olavi Seppänen
Fråga nr 8 från (H-0715/01):
Angående: EU:s mest federalistiska land Enligt uppgifter i pressen har Belgiens premiärminister Guy Verhofstadt utnämnt Finland till Europas allra mest federalistiska land. Håller ordförandelandets företrädare fast vid denna definition och vad är det för slag av kännedom om förhållandena i Finland som kan tänkas ligga som grund för en sådan här uppfattning?
Fru Neyts-Uyttebroeck, jag uppmanar er att svara på frågan från Olavi Seppänen. Jag tror att han menar Finland.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag ber om ursäkt, men jag förstod inte det där. Jag förstår ganska mycket spanska, men inte allt. Jag tänker ibland att jag har tur som inte förstår allt.
Jag tackar parlamentsledamoten för hans fråga, men de uttalanden som citeras har inte gjorts av premiärminister Verhofstadt i hans egenskap av rådsordförande. Jag kan därför inte kommentera dem å rådets vägnar, vilket jag ju företräder här i dag.

Seppänen
Herr talman, ärade minister! När Sverige var ordförandeland hade vi som praxis att såvida den ärade ministern inte svarade på frågan som ställdes honom eller henne vid detta tillfälle, fanns det även en möjlighet att besvara frågan skriftligt. Jag minns att Sveriges Europaminister mycket ofta svarade skriftligt på de frågor som han som rådets ordförande inte ville ta ställning till. Därför frågar jag den ärade företrädaren för Belgien, om hon kunde fortsätta Sveriges linje i denna fråga och såsom Belgiens minister skriftligen meddela mig svaret på denna fråga och Belgiens ståndpunkt beträffande vilket land som är det mest federalistiska i Europa; man har ju helt obefogat påstått att det är Finland. Detta påstående har framförts av Belgiens statsminister och uttryckligen vid en presskonferens under ordförandeperioden.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag kan bara upprepa vad jag har sagt. Uttalandet gjordes av Verhofstadt i hans egenskap av Belgiens premiärminister, inte i egenskap av rådets ordförande. Jag kan därför inte, på rådets vägnar, kommentera dessa uttalanden.

Talmannen


María Izquierdo Rojo
Fråga nr 9 från (H-0717/01):
Angående: Samarbetsavtalet med Iran och rättsliga reformer med avseende på kvinnornas situation Kommer den politiska dialogen mellan EU och Iran och trojkans senaste möte i september i Teheran att innebära någon förbättring av de iranska kvinnornas rättsliga situation, och vilka framsteg räknar man med att göra?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Det främsta syftet med Europeiska unionens politik i förhållande till Iran är att uppmuntra landets interna reformer. Frågan om mänskliga rättigheter är en viktig punkt i den politiska dialogen med Iran. Ett eventuellt handels- och samarbetsavtal med detta land bör också innefatta bestämmelser om mänskliga rättigheter.
Vid det senaste mötet inom ramen för den politiska dialogen, vilket ägde rum den 3 september i år i Teheran, tog unionen upp frågan om mänskliga rättigheter och frågor om rättsliga reformer och demokratiska rättigheter, inbegripet tryck- och yttrandefrihet, dödsstraff samt nyligen inträffade fall med kvinnor som har stenats till döds.
Ett konkret mål när det gäller de iranska kvinnornas situation är att förbättra kvinnornas rättsliga status. Europeiska unionen har med intresse noterat den iranska regeringens och det iranska parlamentets ansträngningar för att anta nya lagar till kvinnors och unga flickors fördel. Jag tänker till exempel på förslaget om en lag som syftar till att höja den ålder då flickor blir legalt giftasvuxna till 15 år, och det lagförslag som ger kvinnor villkorslös rätt till skilsmässa.
Tyvärr kan rådet i dag bara beklaga att dessa ansträngningar ännu inte har gett resultat, vilket beror på motståndet från andra iranska organ, framför allt det Väktarrådet.
Vid det senaste mötet i kommissionen för mänskliga rättigheter vid Förenta nationerna i Genève tog Europeiska unionen initiativ till en resolution om situationen för de mänskliga rättigheterna i Islamiska republiken Iran. Det svenska ordförandeskapet lade där fram ett resolutionsförslag å Europeiska unionens vägnar. Resolutionen antogs den 20 april i år. Enligt denna resolution gläder sig kommissionen för mänskliga rättigheter åt de konstaterade förbättringarna på områdena för kvinnors utbildning, hälsa och demokratiskt deltagande i Islamiska republiken Iran, och åt ansträngningarna för att förbättra kvinnors och flickors villkor, särskilt med hjälp av lagar som syftar till att höja den giftasvuxna åldern och till att häva förbudet för ogifta kvinnor att studera utomlands. Man säger sig dock också vara ytterst oroad över det faktum att texterna ännu inte har offentliggjorts i form av lagar. Ett sådant offentliggörande skulle vara ett medel att sätta stopp för den systematiska diskrimineringen av kvinnor och flickor, i lagstiftningen och i praktiken, och ett sätt att undanröja hindren för att kvinnor och flickor skall kunna utöva sina rättigheter till fullo och på jämlika grunder.

Izquierdo Rojo
Fru tjänstgörande rådsordförande! Tack så mycket för ert svar. Jag uppfattar det som hoppfullt, eftersom detta är en allvarlig och svår fråga.
Jag skulle vilja fråga er om rådet inte skulle ställa sig positivt till en fortsättning, eller till och med att enas om en tidsplan för att genomföra förbättringar av kvinnornas rättsliga situation, eftersom rådet såväl som vi är medvetet om att lagstiftningen inte befästs om dessa förbättringar inte genomförs.
Jag vet att rådet arbetar hårt med den här frågan tillsammans med Europaparlamentet, men kan rådet tänka sig att enas om en tidsplan för att införa dessa förbättringar och framsteg när det gäller kvinnornas rättsliga situation i lagstiftningen, eftersom detta är enda sättet att befästa dem?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Fru ledamot! Jag skulle vilja svara er att ert förslag självklart är intressant. Viktigt för situationens utveckling är att den politiska dialogen verkligen tycks ha kommit igång på allvar. Vi bör alla, på alla nivåer, anstränga oss för att underhålla, utvidga och framför allt fullfölja och bevara denna dialog, så att vi kan uppmuntra de myndigheter som arbetar för framsteg att fortsätta i den riktningen.

Talmannen


Niall Andrews
Fråga nr 10 från (H-0719/01):
Angående: Repatriering av medel som tillhört Mobutu Samtidigt som den belgiska lag som gör det möjligt för privatpersoner att agera för ett anhållande av misstänkta krigsförbrytare som besöker Belgien välkomnas, skulle det vara önskvärt att det nuvarande ordförandelandet anger vilka personer som dömts för de brott som begåtts i före detta Kongo, och att det nuvarande ordförandeskapet meddelar vilka åtgärder som vidtagits för att återföra de medel som i den före detta presidenten Mobutus (Zaire) namn satts in på konton i belgiska banker samt i andra banker, liksom vad som gjorts för att beslagta tillgångar i Bryssel som tillhört dennes familj?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Svaret lyder sålunda: den fråga som parlamentsledamoten ställt faller utanför rådets behörighetsområde.

Andrews
Det belgiska ordförandeskapet har sannolikt varit det bästa ordförandeskap som jag har bevittnat under de arton år som jag har varit ledamot i denna kammare. Det gör intryck på medborgarna.
Min fråga avser inte bara Mobotus medel, som är spridda över hela Europa och ligger outnyttjade på banker eller kanske används av ljusskygga typer. Den handlar även om den lag i Belgien som uppenbarligen medger att personer som misstänks för krigsförbrytelser arresteras. Till exempel hotades den israeliska premiärministern nyligen av rättegång.
Min fråga gäller också Europeiska unionens - inklusive ordförandeskapets - historiska ansvar för kolonialism och för de grymheter som begåtts i olika länder. Skulle rådsordföranden till exempel kunna tala om för mig vilka personer som hittills har åtalats för delaktighet i mordet på president Lumumba och installationen av psykopaten Mobotu, som ledde till stora plågor i den före detta kolonin Kongo?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag skulle vilja tala om för den ärade ledamoten att jag, när jag sade att hans fråga gäller saker som ligger utanför rådets behörighet, syftade på hans fråga som helhet. Frågor som gäller den belgiska regeringen bör ställas till denna. Jag är här för att företräda ordförandeskapet för hela Europeiska unionens råd, som ni mycket väl vet.
(Protester från Andrews)

Talmannen
Fru ordföranden har gett ett tydligt svar.
Fru ordförande, om ni önskar det, har ni ordet.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Det är en ganska personlig åsikt. Jag är inte rädd för att svara, men i förmiddags var minister Michel här. Han talade länge och väl om resultaten av Durbankonferensen. Om ni hade frågor om ert och mitt och andra folks koloniala förflutna, så var det tidpunkten för att ställa dem, att yttra er och att formulera er kritik.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 11 och 12 att tas upp tillsammans.

Mihail Papayannakis
Fråga nr 11 från (H-0720/01):
Angående: Fri rörlighet för medborgarna i EU och legitimiteten i den italienska regeringens agerande Efter diskussionerna om händelserna före, under och efter G8-toppmötet i Genua kvarstår vissa frågor till rådet. Hur karaktäriserar och bedömer rådet, ur strikt juridisk synvinkel, den italienska regeringens agerande? Den italienska regeringen upphävde Schengenavtalet. Anser rådet att detta upphävande var motiverat i tillräcklig grad och att det överensstämde med bestämmelserna i själva Schengenfördraget? Vilken rättslig ordning beträffande rörlighet för medborgare från EU:s medlemsstater anser rådet att det är som gäller nu, efter det att Schengenavtalet upphävts? Upphör även EU-fördragets bestämmelser om fri rörlighet att gälla? Har den italienska regeringen med andra ord rätt att hindra hundratals grekiska medborgare som rest till Italien (för att demonstrera i Genua) från att gå i land i Anconas hamn utan att ens bry sig om att kontrollera deras pass och utan att komma med några som helst förklaringar?

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 12 från (H-0724/01):
Angående: Registrering i SIS register I samband med Europeiska rådets möte i Göteborg och G8-mötet i Genua förekom omfattande demonstrationer samt också betydande sammandrabbningar mellan vissa grupper av demonstranter och polis. Såväl i Göteborg som i Genua förekom övervåld och övergrepp från polisens sida som misshandel, godtyckliga gripanden och kränkande behandling av demonstranter som inte varit våldsamma. De flesta av dem som greps vid de båda manifestationerna har sedan inte anklagats för något brott.
Kan rådet garantera att demonstranter som har gripits och identifierats, men som inte misstänks för någon brottslig handling, inte kommer att registreras i SIS-registret?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! De ärade ledamöternas frågor handlar dels om villkoren för att återupprätta kontrollerna vid gränserna till en stat som tillämpar Schengens regelverk och dels om villkoren för rapportering till "Schengens informationssystem", mot bakgrund av händelserna vid G8-mötet i Genua.
När det gäller den första punkten innebär situationen inte det som ledamöterna kallar, jag citerar "ett upphävande av Schengenkonventionens giltighet". Att kontrollerna återupprättas är en åtgärd, som uttryckligen föreskrivs i artikel 2. 2 i Schengenavtalets tillämpningskonvention. Denna artikel, och även tillämpningsförfarandet för denna artikel, har antagits av de politiska myndigheterna i de stater som tillämpar Schengenregelverket sedan 1995 och är en del av Schengenregelverket, som har införlivats i Europeiska unionens rättsordning. De italienska myndigheterna gjorde bedömningen att den allmänna ordningen och nationens säkerhet fordrade att man skulle utföra nationella kontroller vid de inre gränserna, anpassade efter situationen, i samband med G8-toppmötet i Genua, särskilt mellan den 14 och den 21 juli 2001.
Självklart är det en exceptionell åtgärd, men det är också en åtgärd som redan har vidtagits av andra stater i samband med tilldragelser av politisk karaktär och idrottsevenemang, dvs. evenemang som skulle kunna medföra risker för upprätthållandet av den allmänna ordningen.
När det gäller den andra punkten vill jag påminna de ärade ledamöterna om det svar som vi gav redan under sammanträdesperioden i juni 2001 i samma ämne, dvs. att rådet inte har behörighet att besvara frågan om huruvida vissa personer som har varit inblandade i dessa evenemang har varit föremål för en rapport till "Schengens informationssystem". Rapportering till SIS faller inom medlemsstaternas behörighetsområde. Enligt artikel 94 i Schengenavtalets tillämpningskonvention gäller följande, jag citerar: "Schengens informationssystem skall endast innehålla sådana uppgiftskategorier som lämnas av var och en av de avtalsslutande parterna och som är nödvändiga för de ändamål som avses i artikel 95-100. Den rapporterande avtalsslutande parten skall pröva om ärendet är av sådan vikt att en registrering av rapporten i Schengens informationssystem är berättigad." I artikel 104 klargörs dessutom, jag citerar: "Den nationella lagstiftning som gäller hos den rapporterande avtalsslutande parten skall tillämpas på rapporten, med undantag för vad som särskilt föreskrivs i denna konvention."
Jag vill till sist påpeka för den ärade ledamoten att Schengenregelverket offentliggjordes i officiella tidningen L 239, av den 22 september 2000.

Papayannakis
Herr talman! Tillåt mig att tala franska, för att göra mig bättre förstådd. Tack, fru ordförande, för ert svar och era upplysningar. Jag visste redan hur det förhåller sig med Schengenregelverket, men det var bra att få det bekräftat.
Först och främst talar jag inte om upphävande, fru ordförande. Era översättare misstar sig; jag talar om avbrott. Det är en annan sak och det är det rätta ordet. Jag skriver ödmjukt på grekiska, ni får ursäkta.
För det andra talade ni om återupprättande av kontroller. Men i det fall som jag nämner i min fråga, dvs. de 150 grekiska ungdomar som avvisades innan de ens hade gått i land vid hamnen i Ancona, gjorde man inga kontroller. Därför ställer jag er följande fråga: när ni tillfälligt avbryter tillämpningen av Schengens regelverk, vilken är då den rättsliga status som tillämpas? Jag antar att det rör sig om den allmänna status som föreskrivs i fördraget, dvs. fri rörlighet med passkontroll. Men man kontrollerade inte dem. Och det - ni får ursäkta - är helt olagligt, det är beklagligt och än värre: detta sorterar under europeisk rätt. Och det är vad ni borde göra, enligt min mening, ni - rådet - eller kommissionen.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag kan bara bekräfta vad jag har sagt. Om det förekom något fel i översättningen ber jag om ursäkt. Ni har nu rättat till detta. I övrigt noterade jag era kommentarer och kommer att vidarebefordra dem.

Sjöstedt
Jag tycker att det är oerhört allvarligt att ministerrådet inte kan svara på frågan om personer som vare sig misstänks för brott eller har begått brott registreras i EU:s datasystem SIS. Det handlar om huruvida SIS kan uppfylla de mest grundläggande kraven på rättssäkerhet. Jag tolkar ändå ministerrådets svar som att det är möjligt, och någonting som inte kontrolleras, om ett medlemsland väljer att lägga in en person i SIS-registret utan att personen i fråga är misstänkt för brott eller är dömd för brott, utan bara deltagit i en demonstration och identifierats av polisen. Det är, i sådana fall, helt oacceptabelt och i strid med normal rättspraxis. Kanske kan ni bekräfta att om en stat registrerar en person som inte har begått brott, så kommer den personen att finnas i SIS-registret och information om denna kunna erhållas när vederbörande passerar yttre gränskontroller och när det görs en inre Schengenkontroll?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Det enda som jag kan bekräfta är att det är medlemsstaternas ansvar att föra in personuppgifter i Schengens informationssystem (SIS). Enligt konventionen är de skyldiga att se till att situationens betydelse rättfärdigar varje sådan inmatning i systemet. Detta är, följaktligen, medlemsstaternas ansvar.

Papayannakis
Herr talman! Det rör sig faktiskt om en ordningsfråga. I sitt svar sade ordföranden att hon har beaktat min fråga och kommer att vidarebefordra den. Betyder detta att jag senare kommer att få ett svar, vid ett visst tillfälle?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Vad jag sade till er är att vi kommer att behandla era frågor närmare, och skulle det framkomma att de innefattar aspekter som faller inom rådets behörighetsområde kommer vi att ha möjlighet att svara er. Skulle det däremot framkomma att det endast är en eller flera medlemsstater som ansvarar för samtliga aspekter av frågan, ja då är det omöjligt för mig att svara er å rådets vägnar.

Talmannen
Tack så mycket, fru ordförande.
Fru ordföranden har besvarat frågan och oberoende på vad som händer, har Papayannakis nödvändiga instrument för att vända sig till rådet.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 13 och 14 att tas upp tillsammans.

Lennart Sacrédeus
Fråga nr 13 från (H-0721/01):
Angående: Prioriteringar inför FN:s generalförsamlings extra session om barn Den 5 juli 2001 antog Europaparlamentet en resolution om EU:s ståndpunkter vid FN:s generalförsamlings extra session om barn, som äger rum i slutet av september.
I resolutionen uppmanade parlamentet rådet att inför Europaparlamentet avlägga rapport om vad EU gjort, hur man prioriterat före och hur man agerat under den extra sessionen.
Var finns denna rapport? På vilket sätt har rådet tagit hänsyn till parlamentets uppmaning att stödja tanken på att familjen är den grundläggande enheten i samhället och att sessionens ämne "A World Fit for Children" (En värld skapt för barn) också måste vara en värld skapt för familjen?

Dana Rosemary Scallon
Fråga nr 14 från (H-0722/01):
Angående: EU:s ståndpunkt om FN:s världstoppmöte om barn Parlamentets resolution om EU:s ståndpunkter vid FN:s generalförsamling extra session om barn, antagen den 5 juli 2001, stöder tanken på att "familjen är den grundläggande enheten i samhället och bär det primära ansvaret för skydd och fostran av barnen samt för barnens utveckling". Kan rådet, mot denna bakgrund, förklara varför EU:s delegation vid FN förespråkar begreppet "familjen i dess olika former" som den grundläggande enheten i samhället och om vem som enades om denna omtolkning sedan omröstningen i juli?
Kan rådet, mot bakgrund av att begreppet "reproduktiv hälsovård" enligt FN:s officiella definition omfattar aborter, förklara varför EU:s delegation vid FN stöder "allmän tillgång till hälsovård och tjänster, inbegripet sexuell och reproduktiv hälsa", och hur detta kan anses förenligt med rådets svar av den 14 mars 2001 angående den specifika frågan om abort i vilket rådet påminner om att nationell abortlagstiftning inte faller inom gemenskapens befogenhetsområde?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Till att börja med skall vi komma ihåg att Europeiska unionen i sig inte har någon officiell ställning eller har ackrediterats i Förenta nationerna. I artikel 19 i Fördraget om upprättande av Europeiska unionen anges att medlemsstaterna skall samordna sitt agerande i internationella organisationer och på internationella konferenser och att de skall försvara Europeiska unionens gemensamma ståndpunkter. Europeiska unionens gemensamma ståndpunkter, även med avseende på de frågor som parlamentsledamöterna tar upp, samordnas och beslutas inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och kräver enhällighet bland alla EU-medlemsstater. Så snart en EU-ståndpunkt godkänts av alla medlemsstater, tas den upp i förhandlingsprocessen med andra ledamöter av gemenskapen i Förenta nationerna.
Då det är den internationella gemenskapens önskan att skapa samförstånd angående förslagen till Förenta nationernas extra session om barn, är de respektive ståndpunkterna och formuleringen när det gäller förslagen ständigt föremål för förhandlingar och anpassningar för att uppnå ett avtal om ett förslag till handlingsplan som skulle kunna få hela Förenta nationernas stöd.
Vidare skall det påpekas att det i 152.5 i fördraget anges att "När gemenskapen handlar på folkhälsoområdet skall den fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård." I fråga om begreppen familj och reproduktiv hälsovård har medlemsstaterna grundat sig på det språkbruk som man kommit överens om vid olika tidigare världskonferenser med FN, nämligen i Kairo, Peking och Köpenhamn.
Den extra sessionen om barn har på grund av terroristattentaten i Förenta staterna skjutits upp till ett senare datum. Ordförandeskapet skall rapportera till Europaparlamentet om Europeiska unionens insatser och prioriteringar inom ramen för den regelbundna informationen om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens utveckling, i enlighet med artikel 21 i fördraget. Jag kan dock redan nu meddela att Europeiska unionen inom ramen för förberedelserna inför den extra sessionen har uttalat en vilja att göra allt för att skapa en värld som verkligen bryr sig om barnen.
Konventionen om barnens rättigheter måste vara vår ledstjärna i vårt agerande i den här frågan. Det fortsätter att vara det bästa referensinstrumentet. De länder som ratificerat det fördraget - och då menar jag Fördraget om barns rättigheter - måste genomföra det i hela dess form och de länder som ännu inte ratificerat det borde göra det mycket snart.
Den handling som skall godkännas av generalförsamlingens extra session, måste vara inriktad på åtgärder och måste eftersträva följande mål.
För det första måste det investeras i våra barn. Ursäkta det materiella verbet. Det måste alltså ägnas mycket uppmärksamhet och omsorg åt en bra uppfostran, en uppfostran som är barnen värdig, åt deras hälsa, deras välmående och deras utveckling och det måste alltså anslås medel för detta.
Dessutom måste barnen skyddas. De måste skyddas mot följderna av konflikter, misshandel, våld och alla former av diskriminering, utnyttjande, påtvingad inlemning i arméer samt mot truppminor, epidemier och speciellt hiv/aids. Allt gissel som drabbar dem synnerligen hårt.
Slutligen måste barn också höras och måste de kunna delta i beslut som rör dem. Barn måste ju betraktas som nyckelfigurer vid utstakandet av deras egen utveckling.

Sacrédeus
Jag får tacka så mycket för svaret, men jag vill ändå säga att i allt det viktiga som framfördes mot slutet av svaret, så nämnde ni faktiskt inte familjen bland de insatser som ni lyfte fram för barnets bästa. Berodde det på slumpen?
I punkt 1 i Europaparlamentets resolution av den 5 juli 2001 om EU:s ståndpunkter vid FN:s generalförsamlings extra session om barn säger vi följande: "Familjen är den grundläggande enheten i samhället och bär det primära ansvaret för skydd och fostran av barnen". Det står med andra ord "familjen" och inte "familjen i dess olika former". Vilket intryck tar ni av Europaparlamentets ståndpunkt, och hur värderar ni en mamma och en pappa som stöder barnen i deras fostran? Varför har EU agerat på ett sätt som gör att familjebegreppet faktiskt har ändrats?

Talmannen
Det är en mycket filosofisk fråga, herr Sacrédeus, jag kommer inte att försöka uttolka er fråga, men som talman får jag det intrycket.
Ni måste ställa konkreta frågor, men jag godtar er fråga och fru ordföranden kommer att besvara den. Ni har ordet om ni vill tillägga något.

Sacrédeus
Det är er egen bedömning, herr talman! Ni är vice talman även för mig och alla andra ledamöter. Jag ställde konkreta frågor om familjebegreppet. Även förra gången jag ställde en fråga valde ni att anse att jag kom med filosofiska frågor och utläggningar. Jag ställde konkreta frågor till det belgiska ordförandeskapet. Jag begär att ni som en kompetent vice talman visar respekt för alla ledamöter, inklusive svenska kristdemokrater. Jag utgår från att detta var sista gången ni förolämpar en ledamot på detta sätt. Filosofi och etik är viktigt frågor även för er, herr vice talman.

Talmannen
Herr Sacrédeus! Jag har en mycket stor respekt för alla ledamöter. Jag har godtagit er fråga. Men som ansvarig för denna frågestund både kan och bör jag säga att er fråga är mycket generell. Er fråga är tillåtlig och jag har inte kritiserat den på något sätt. Jag säger att jag anser att den är mycket generell, men fru ordföranden kommer att besvara den. Det är inget problem med den saken.
Jag vill att ni skall veta att kristdemokraterna enligt min åsikt förtjänar en enorm respekt.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman! Om ni så tillåter vill jag svara alla tre samtidigt, eftersom två andra personer också ville göra ett inlägg. Kan jag svara alla tre samtidigt eller måste jag ta fråga för fråga?

Talmannen
Vi brukar besvara varje fråga för sig. Men för att Sacrédeus skall känna sig lugn, är det bättre att ni besvarar frågan direkt.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Om inte tolkningen var ofullständig, vilket skulle förvåna mig, anser jag att jag har gett ett heltäckande svar.
Vad jag personligen anser om familjen har ingen som helst betydelse för vår debatt. Självklart anser jag att den är den allra största tillgången, men detta har ingen betydelse för den debatt vi nu ägnar oss åt. Frågan är vilken ståndpunkt medlemsstaterna har, eftersom det är staterna som enhälligt skall besluta om och klargöra sin ståndpunkt i fråga om det arbete som Förenta nationernas generalförsamling har avsatt för barnen. Jag har gett er flera upplysningar i det sammanhanget. Jag talade om för er att medlemsstaterna använder samma terminologi som har använts vid Förenta nationernas världskonferenser i Kairo, Peking och Köpenhamn. Detta är en politisk indikation på medlemsstaternas sätt att arbeta för en gemensam ståndpunkt i fråga om Förenta nationernas konferens om barn.

Scallon
Jag tackar tjänstgörande ordförande för hennes svar. Det tog lång tid att fastställa hur parlamentets ståndpunkt skulle läggas fram vid FN:s extra session. Ett allmänt sammanträde ägde rum, vid vilket kandidatländer och, förvisso, kommissionären var närvarande. Han gjorde det mycket konkreta uttalandet att barnet inte kan behandlas isolerat, utan att det måste behandlas inom ramen för familjen och samhället. Vi genomförde en allmän omröstning, och det fanns en överväldigande majoritet för att särskilt omnämna barnet inom ramen för familjen. Vi debatterade därefter en föreslagen ståndpunkt för parlamentet, som vi röstade om i denna kammare.
Det är därför vår skyldighet att se till att inte bara parlamentets önskemål, utan även de önskemål som framfördes av de kandidatländer som hade rest hit och av de företrädare för medlemsstaterna som deltog, läggs fram exakt, liksom att ståndpunkten om familjen läggs fram exakt, annars har vår tid varit bortkastad. Eftersom FN:s definition av reproduktiv hälsovård skiljer sig så mycket från vår ståndpunkt enligt fördragen - särskilt med mitt hemlands protokoll - avser rådet att bestrida denna officiella definition eller att ändra definitionen av reproduktiv hälsovård inom EU:s institutioner?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Oavsett våra personliga uppfattningar i denna eller andra frågor måste vi arbeta inom de befintliga rättsliga ramarna. Jag inledde mitt svar med att påminna er om att Europeiska unionen i sig inte är medlem i Förenta nationerna och att unionen inte åtnjuter någon speciell status i sina förbindelser med Förenta nationerna.
Jag påminde er även om att medlemsstaterna har åtagit sig att samordna sina ståndpunkter i de internationella organisationer i vilka de är medlemmar eller i de internationella forum i vilka de verkar eller deltar. Detta är den rättsliga ram inom vilken sådana konferenser förbereds.
Europaparlamentets resolution är med säkerhet av intresse för de olika medlemsstaterna, men kan omöjligen - med all tillbörlig respekt - anses vara bindande för dem.

Rübig
Herr talman! Fru rådsordförande, ni har särskilt tagit upp punkten om folkhälsa. Nu vill jag gärna veta följande: Hur ser ni på befogenhetsdistinktionen mellan FN och Världshälsoorganisationen? Var har ni lagt tyngdpunkten i fråga om detta?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Ni får ursäkta mig att jag inte talar tillräckligt bra tyska, framför allt inte facktermer, för att kunna svara er på tyska. Men jag förstår er. Alla dessa frågor om olika internationella och till och med världsomspännande instanser är ytterst intressanta, men de skulle leda oss alltför långt. Dessutom har rådet inte någon ståndpunkt i den här frågan som jag skulle kunna framföra för er å rådets vägnar. Jag kan delge er mina personliga åsikter, som kanske kunde intressera er, men de förändrar ingenting, eftersom de inte ger uttryck för rådets ståndpunkt. Jag kan tala om för er att jag personligen anser att det är hög tid för alla internationella instanser, oavsett var de har sitt säte, att samarbeta närmare och på bästa sätt samordna sina politiska insatser i högre grad än vad man hittills har gjort.

Talmannen
Ärade kolleger! Jag anklagar ingen, det enda jag ber er om är att ni på nytt läser Bilaga II om bestämmelserna om frågestunden som föreskrivs i artikel 43 a i arbetsordningen.
Endast detta: att vi alla läser den när vi får tid.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 15.

Alexandros Alavanos
Fråga nr 16 från (H-0727/01):
Angående: Europadomstolens nya domar mot Turkiet med anledning av Leyla Zana och 3 andra parlamentsledamöter Europadomstolen behandlade den 17 juli 2001 målen 29900/96 - 29903/96 och dömde Turkiet att betala 110 000 dollar i böter för fortsatt kvarhållande av Leyla Zana (Sacharovpristagare) och tre andra parlamentsledamöter i turkiska fängelser.
Turkiet negligerar systematiskt de domar som Europadomstolen avkunnar. Kan rådet anföra något som visar på att Turkiet har för avsikt att rätta sig efter ovanstående domstolsbeslut? Kan rådet presentera en förteckning över de domar som Europadomstolen avgett och som Turkiet fortsättningsvis struntar i? Vilka åtgärder tänker rådet vidta?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Rådet vill påpeka för parlamentsledamoten att de domar som han nämner har utfärdats av Europadomstolen i Strasbourg, det är alltså den domstol som inrättats av Europarådet, och inte av EG-domstolen i Luxemburg. Europeiska unionen har just nu inga konkreta uppgifter på grund av vilka kan antas att Turkiet inte skall följa de domar som utfärdats av Europadomstolen. Europeiska unionen har heller ingen förteckning över domar från Europadomstolen som Turkiet inte skulle ha följt.
Europeiska unionens råd påminner om att det hur som helst inte har någon behörighet att genomföra beslut av Europadomstolen. Jag vill dock å rådets vägnar understryka att EU, nämligen inom ramen för den förstärkta politiska dialogen med Turkiet, tar varje tillfälle i akt att betona landets skyldighet att följa alla internationella förbindelser som det ingått. Alltså även i fråga om mänskliga rättigheter, inkluderande även de beslut som fattats av Europadomstolen.
Inom ramen för partnerskapet för Turkiets anslutning har Europeiska unionen angivit att Turkiet måste respektera och garantera de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- och rättigheterna samt att landet måste se till att de även genomförs i praktiken. Rådet skall noggrant undersöka Turkiets framsteg på det här området efter att kommissionen lagt fram sin rapport i det här ämnet.
Jag kan alltså endast än en gång upprepa att rådet inte har någon förteckning över domar som utfärdats av Europadomstolen och som Turkiet inte skulle följa.

Alavanos
Jag förstår att rådets företrädare är trött. Hon har varit här sedan i morse och talat om väldigt många ämnen - det är i mina ögon den enda ursäkten för detta förakt för domstolen för de mänskliga rättigheterna. Det finns ingen annan förklaring till att en företrädare för Europeiska unionens ministerråd säger att vi inte känner till domstolen för de mänskliga rättigheternas domar, särskilt här i Strasbourg. Detta är en skam, det är en skam!
Dessutom har Europaparlamentet i sina senaste resolutioner om Turkiet bland annat krävt att Turkiet skall respektera och följa Europadomstolens domar. Detta som en kommentar. Min fråga gäller Leyla Zana. Hon är Sacharovpristagare, hon är kollega till er. Ni är ledamot i det belgiska parlamentet. Hon är ledamot i den turkiska nationalförsamlingen. Hon är kvinna, hon är i er ålder, hon sitter i fängelse. Kan vi verkligen, när det gäller ett land som förhandlar om anslutning till Europeiska unionen, ignorera denna fråga och svara på det sättet?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Kanske får vi här skylla på problem med simultantolkningen. Jag sade inte att vi inte har förteckningen över Europadomstolens domar; jag sade att vi inte har en förteckning över de domar som Turkiet kan ha underlåtit att följa. Det är vad jag sade, och det är skillnad. Jag var i den tidigare kammaren när priset delades ut till Zana, och som ledamot av detta parlament anslöt jag mig till många av parlamentets ståndpunkter i fråga om Turkiet. Ni känner väl till att rådets ståndpunkt om Turkiet är mycket tydlig. Vi har upprepade gånger klargjort den ståndpunkten för Turkiet och kommer att fortsätta att göra det.

Korakas
Ministern har klargjort att det inte rör sig om en domstol inom ramen för Europeiska unionen, utan om en domstol inom ramen för Europarådet. Europaparlamentets förhållande till Europarådets högsta domstol är emellertid känt.
För det andra sade hon, och hon upprepade det, att hon inte har någon förteckning över de domar av denna domstol som Turkiet inte har verkställt. Förutom de domar som rör Leyla Zana och de tre andra ledamöter som hålls fängslade finns den berömda domen om Titina Loizidou, den grekcypriotiska kvinna som fortfarande väntar på ersättning av Turkiet i enlighet med högsta domstolens dom, medan Turkiet provocerande har förklarat att man inte kommer att verkställa denna dom. Jag häpnar, upprepar jag, herr talman, eftersom ministern har varit ledamot både i Europaparlamentet och i sitt eget lands parlament och åtminstone borde komma ihåg dessa, och hon kunde, om hon inte hade en sådan förteckning över domar, ha begärt den, hon hade all tid i världen, i stället för att i dag komma hit, om uttrycket tillåts mig, oförberedd.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag undrar ibland om den ton som några av ledamöterna använder har någonting att göra med mitt kön, min ålder eller med någonting annat.
Jag har varit mycket tydlig i mina svar. Det är skillnad mellan Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och Europeiska gemenskapernas domstol i Luxemburg, som ni mycket väl vet. Vi står fast vid att Turkiet är skyldigt att respektera alla de internationella förpliktelser som landet har ålagt sig, däribland, naturligtvis, Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Detta är ett av de ständiga inslagen i vår politiska dialog med Turkiet. Vi gör vår hemläxa. Det leder kanske inte alltid till de resultat som ni skulle vilja se, eller så leder det kanske inte till resultat så snabbt som ni skulle vilja, men vi gör vår hemläxa.

Talmannen
Fru tjänstgörande rådsordförande! Å parlamentets vägnar tackar jag er för det engagemang ni har visat här i kväll och för de svar ni har gett oss. Ibland är vi mer nöjda med svaren och ibland mindre nöjda, men vi tackar er varmt för att ni engagerar er.
Eftersom tiden för frågestunden med frågor till rådet har tagit slut, kommer frågorna 17-23 samt 25-26 att besvaras skriftligen. Fråga nr 24 från Van Lancker är inte tillåtlig eftersom den handlar om en punkt som förekommer på föredragningslistan för denna sammanträdesperiod.
Jag förklarar frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl. 21.00.)

Förstärkning av samordningen av den ekonomiska politiken inom euroområdet - Offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0307/2001 av Berès för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen om förstärkning av samordningen av den ekonomiska politiken inom euroområdet (KOM(2001) 82 - C5-0173/2001 - 2001/2083(COS));
A5-0306/2001 av Peijs för utskottet för ekonomi och valuta om kommissionens meddelande om de offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning: krav på ökad kvalitet och hållbarhet (KOM(2000) 846 - C5-0172/2001 - 2001/2082(COS)).

Berès
. (FR) Herr talman! Innan jag gör mitt inlägg i egenskap av föredragande skulle jag vilja framföra en protest och be er att överlämna den till talmanskonferensen. Det verkar nämligen absurt att vi för denna debatt just nu, med tanke på att vi i eftermiddags förde en debatt om stabilitetspakten och att talmanskonferensen under tiden ansåg det lämpligt att planera en debatt om television utan gränser. Detta bidrar inte till att våra arbeten blir konsekventa.
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det betänkande vi skall diskutera strax kommer i ett viktigt skede. Den 21 september i år visade Europeiska rådet att det är medvetet om hur viktiga de frågor är som vi diskuterar och gav sitt bidrag genom att för första gången be kommissionen att utarbeta en rekommendation om områdets ekonomiska läge till följd av händelserna den 11 september.
Somliga kanske anser att det hade varit enklare att organisera en samordning av ländernas ekonomiska politik under en period av tillväxt. Det blev inte så med avsikt, även om vi kunde konstatera många lyckosamma sammanträffanden, som vi i dag kan glädja oss åt, såsom skattesänkningarna i ett antal stater.
Men i dag, inför en yttre chock och samtidigt som konsekvenserna av den amerikanska tillväxtens avmattning redan har påverkat de grundläggande villkoren för vår tillväxt, blir samordningen av staternas ekonomiska politik än svårare och än mer nödvändig, eftersom den europeiska politiken i den andra ändan av kedjan är en penningpolitik och eftersom Duisenberg till följd av händelserna den 11 september har inlett en samordning mellan zonerna tillsammans med sin amerikanska motsvarighet.
Nu strax innan euron kommer att sättas i omlopp måste vi få EMU att stå på båda benen. Detta är vad kommissionen uppmanar oss till med sitt meddelande och som vi gläder oss åt. Mycket har redan gjorts, och mycket återstår att göra. Medlemsstaterna måste föra sin politik på ett ansvarsfullt och självständigt sätt. Men samordningen måste bidra till att staternas politik blir så sammanhängande som möjligt och ömsesidigt gynnsam. Det är hela innebörden av övergången till euron.
I det betänkande jag lägger fram för parlamentet som ett svar på kommissionens meddelande, pekar vi på ett antal vägar som vi anser vara mycket viktiga. Samordningen vilar framför allt på Eurogruppen och dess ordförande. Man bör kunna anse att ordföranden talar å helhetens vägnar. Vidare bör kommissionen ha en central roll. Det handlar inte om att den skall agera som inom ett behörighetsområde, på ett så att säga klassiskt sätt. I stället handlar det om en roll som på sätt och vis är mer politisk, där kommissionen måste visa sin kapacitet att lägga fram nydanande förslag, att utveckla framåtblickande förslag på medellång sikt. Europaparlamentet bör vara det offentliga rum där man debatterar samordningen av medlemsländernas ekonomiska politik.
För detta ändamål måste man utforma tre riktlinjer. Det första är att vi behöver indikatorer, harmoniserad statistik och barometrar för zonen. En ekonomisk politik inom zonen är inte möjlig utan ett bra redskap för vägledning. Jag vet att det inom medlemsstaterna pågår en debatt om förhållandet mellan indikatorernas kostnad och effektivitet. Vi förordar helt klart att man lägger ned lite pengar på effektivare indikatorer.
Den andra mycket viktiga punkten för oss är att utbyta information. Eurogruppens medlemmar har börjat göra det. Det förefaller mycket viktigt att gå längre än så, för att dra fördel av allt som kan möjliggöra en bedömning mellan jämlika parter, med möjligheten att be kommissionen att göra en bedömning av konsekvenserna av de åtgärder som föreslås av en medlemsstat inom ramen för budget-, skatte- eller strukturpolitiken.
Till sist, herr talman, måste vi förbättra debattens kvalitet och sammanhang ur alla aspekter. De nationella parlamenten måste behandla samordningen av ländernas ekonomiska politik. Detta innebär att de bör behandla de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i samband med att den nationella budgeten diskuteras. Det betyder också att en nationell debatt måste organiseras kring stabilitetsprogrammen. Det betyder vidare att vi här i Europaparlamentet först vill fråga ut våra kolleger i de nationella parlamenten, innan vi diskuterar de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Och - härmed avslutar jag, herr talman - detta betyder även att vi vill fråga ut Eurogruppens ordförande inför det behöriga utskottet, så ofta som behövs.

Peijs
. (NL) Herr talman! Kommissionens meddelande om de offentliga finanserna är nu, en tid efter offentliggörandet, fortfarande mycket aktuellt. Ekonomin saktar ner av sig själv eller på grund av de stora medlemsstaternas slapphänthet, dessutom på grund av de tragiska händelserna den 11 september. De här orsakerna sätter för första gången på länge press på medlemsstaternas offentliga finanser. Av historien har vi lärt oss att stora myndighetsutgifter kan leda till stor ineffektivitet, till ett för stort beslag på kapitalmarknaden och för höga skatter och långt ifrån alltid till högre sysselsättning. Allt det här kan allvarligt hindra en sund utveckling av den privata sektorn och därmed av en ökad sysselsättning på grundval av marknadens efterfrågan.
De europeiska regeringscheferna insåg redan för nästan tio år sedan att den här utvecklingen pågick och kom i Maastricht överens om att arbeta på en hållbar budgetinställning. Medlemsstaternas sammangående i ett större valutaområde, visserligen med en samordnad ekonomisk politik men utan en egentlig politisk union, kräver att medlemsstaterna håller sig till de avtal som träffas. ECB har via de instrument som banken förfogar över inflytande på prisstabiliteten och därmed på människornas levnadsförhållanden i euroområdet.
Jag vill här med anledning av en diskussion i förberedningsutskottet och med eftertryck än en gång säga att prisstabiliteten och den inflationskontroll som den medför, bidrar till att behålla köpkraften längst ner i lönebyggnaden och en stimulans att återigen delta i arbetsmarknaden. Prisstabiliteten sörjer för att pensionsberättigades köpkraft inte urholkas. Prisstabiliteten sörjer för att löneförhöjningar på marknaden även i verkligheten ger mer ekonomiskt utrymme för familjer i Europa och inte bara tjänar till att följa prisstegringarna, vilket är fallet i mitt land.
Vissa länder ger skattelättnader med den ena handen och momshöjningar och högre kommunalskatter med den andra. På det sättet skördar man misstro i politiken. Den uppgift som centralbanken har fått att bevaka priserna är den bäst fungerande sociala åtgärd som jag kan påminna mig de senaste åren.
Förutom centralbankens strävande efter stabilitet är medlemsstaternas investerings- och skattepolitik avgörande för européernas liv och arbete och förtroendet för den gemensamma valutan. Centralbankschefen Duisenberg kallade urvattningen av budgetmålen ett stort bekymmer. Ni själv, herr kommissionär, påminde kärnländer som Tyskland, Frankrike, Italien och Portugal om deras skyldigheter. I samma medlemsstater vill man också tänja på stabilitetspakten.
En sak måste dock vara tydlig: de finansiella marknaderna bevakar noga hur medlemsstaterna hanterar sina budgetar i en nedåtgående ekonomi. De länder som inte gjort något när det gick ekonomiskt, har det nu naturligtvis svårast att följa stabilitetspakten. Naturligtvis kan man inte förvänta sig att de nu skall höja skatterna eller dra ner på utgifterna men en höjning av utgifterna ser jag som en oansvarig inteckning på en viss framtid. Vår generation måste betala sina egna räkningar och inte skjuta över dem på följande generationer.
Den nuvarande situationen är en test på hur rejält eurosystemet verkligen är och det står mer än klart fast för den finansiella marknaden att myndighetsbudgetarna är de svaga byggstenarna i hela eurobyggnaden. Myndigheter får inte tro att euron tillhör oss alla utan att deras budget endast är en nationell angelägenhet. Dessutom har ingen kunnat förklara för mig vad nyttan är med en stabilitetspakt som endast fungerar under goda tider. Det är just i en avtagande ekonomi som det gäller att omsätta avtalen i praktiken.
Europeiska kommissionen ägnar en stor del av sitt meddelande åt den demografiska utvecklingen i framtiden. Ett mycket viktigt ämne eftersom den åldrande befolkningen kommer att ha ett stort inflytande på framtida budgetinställningar. En åldrande befolkning är ytterligare ett argument att respektera stabilitetspakten. Det skall också leda till, herr talman, att vi allt mer än tidigare skall bli tvungna att jobba och studera hela livet för att upprätthålla den egna yrkesprofilen och att människor till och med antagligen blir tvungna att jobba längre än till 57,5 års ålder, vilket nu oftast är fallet, till exempel i Nederländerna. I mitt betänkande begär jag att en enskild väg skall utstakas för varje medlemsstat så att den politiska benägenheten att tänka på kort sikt inte kan ske på bekostnad av befolkningens berättigade pensions- och omvårdnadsförväntningar.
Herr talman! Jag vill med mitt betänkande inte på något sätt ge intryck av att myndighetsinvesteringar inte bör göras men i stabilitetspakten finns redan utrymme för 60 procent av BNP för att uppfylla behoven av myndighetsinvesteringar. Det ger tillräckligt utrymme för djupinvesteringar i skola, forskning och utveckling och hälsovård. Avslutningsvis, herr talman, är jag glad att det gick att hålla konstruktiva förhandlingar med den socialdemokratiska gruppen för att komma fram till en godtagbar kompromiss. I morgon skall jag be om att få lägga fram ett muntligt kompromissändringsförslag.

Colom i Naval
. (ES) Herr talman! Eftersom detta är en gemensam debatt vill jag precisera att mitt mandat begränsas till Peijs betänkande.
Herr talman, vanligtvis brukar föredraganden av yttranden gratulera föredraganden från det behöriga utskottet, säga att de instämmer i vad den föredragande säger, uttrycka sin tillfredsställelse och försöka betona sina bidrag eller åtminstone nyansera vissa punkter. Tyvärr kan jag inte göra på det viset i dag.
Å budgetutskottets vägnar, som jag har äran att företräda institutionellt, vill jag uttrycka mitt utskotts djupa besvikelse över hur utskottet för ekonomi och valutafrågor har behandlat våra ändringsförslag, och tolka inte detta som ett personligt uttalande.
Budgetutskottet antog sitt yttrande enhälligt medan jag var frånvarande på grund av sjukdom. Jag var inte ens närvarande för att försvara mina förslag vid den slutliga omröstningen i utskottet och därför antogs yttrandet utan inlägg. Ingen röstade emot förslaget, och det fanns därför inga politiska meningsskiljaktigheter. För oss handlar detta inte på något sätt om en partifråga.
Men majoriteten av ledamöterna i utskottet för ekonomi och valutafrågor har i samlad trupp förkastat våra ändringsförslag, jag kanske har missat något, men det förefaller mig som om att majoriteten av utskottet för ekonomi och valutafrågor anse att inga av våra ändringsförslag förtjänar att antas. Herr talman, vi i budgetutskottet har känslan av att våra konstruktiva och fullständigt institutionella bidrag rätt och slätt har föraktats och förkastats. Vi vill helt enkelt ha en förklaring på denna systematiska röstning emot våra ändringsförslag.
Ärade kolleger, kommissionens meddelande, vilket ligger till grund för vår diskussion, handlade visserligen främst om de nationella budgetarna för att uttrycka det på det viset. När budgetutskottet tillade gemenskapsdimensionen tackade kommissionen, och särskilt den kommissionär som var närvarande, oss för detta och uttryckte sin uppskattning för att vi vidgat perspektivet i meddelandet. Dock har utskottet för ekonomi och valutafrågor vägrat öppna ögonen för denna kompletterande dimension.
Varför? Varför förnekar utskottet för ekonomi och valutafrågor att Europeiska unionens magra budget, 1,07 procent av gemenskapens BNI har tillämpats lika stramt som medlemsstaternas budgetar? Genom att förkasta ändringsförslag 7 har utskottet gjort precis detta.
Vi som sysslar med budgetfrågor i denna kammare har även svårt att förstå varför utskottet för ekonomi och valutafrågor endast två dagar före första behandlingen av budgeten för år 2001 genom att förkasta ändringsförslagen 5 och 6 förnekar att medlemsstaternas betalningar till unionens budget har en viktig multiplikatoreffekt och tjänar som exempel för de nationella, regionala och lokala förvaltningarna. Om det är så utskottet för ekonomi och valutafrågor tänker ekonomiskt, skulle det vara mer följdriktigt att utskottet drar tillbaka alla de ändringsförslag som det har lagt fram till budgetförslaget. Detta skulle vara det logiska att göra från deras sida.
Ärade kolleger, när det återstår 90 dagar för att euron fysiskt skall sättas i omlopp, går varje försök till att föra en skattepolitik snett på bekostnad av gemenskapsbudgeten. Ur budgetutskottets synvinkel är det logiskt att gradvis förstärka den europeiska budgeten och gå längre än att endast samordna medlemsstaternas ekonomiska politik, vilket är nödvändigt, men inte tillräckligt. Vi är övertygade om att vi en dag, precis som vi har en Mister GUSP, kommer att behöva en Mrs. Euro, kanske fru Peijs själv, och en större budget för Europeiska unionen i utbyte mot vissa minskningar av de nationella budgetarna. Vi i budgetutskottet frågar oss hur utskottet för ekonomi och valutafrågor anser att vi skall ta itu med de ekonomiska cyklerna, de symmetriska och asymmetriska svängningarna. Skall de hanteras var och en för sig eller genom samordning och samarbete, och skall medel från gemenskapsbudgeten användas för detta i någon mån?
I budgetutskottet, och jag erinrar om att yttrandet antogs enhälligt, har vi intrycket av att de ideologiska fördomarna vägde tyngre än en objektiv utvärdering av de ekonomiska alternativ som spelar in för de flesta i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Låt mig påminna er om, som lärare i offentlig ekonomi, att det var själve Milton Freedman som sade att vi alla är postkeynesianer. Han glömde majoriteten av denna kammares utskott för ekonomi och valutafrågor. Förslaget till resolution är endast postkeynesianskt av kronologiska skäl, men grundtanken i deras ekonomiska resonemang hör hemma i tiden före Keynes. De tar upp faktorer från monetarismen från 1980- och 90-talen utan att ta hänsyn till dessa faktorers bakgrund. När Maastrichtfördraget undertecknades visste alla ekonomer, jag vet inte hur det var med politikerna, att det var lämpligt att göra sig av med det systematiska underskottet, och att unionen måste föra en finansiell saneringspolitik, men sedan 1960-talet visste vi också att budgetjämvikt endast är rekommendabel vid vissa bestämda omständigheter och på vissa villkor, och att en strikt budgetjämvikt i allmänhet tenderar att vara pro-cyklisk, det vill säga att den brukar förvärra de cykliska tendenserna i ekonomin. Kennedys rådgivare, och nu går jag långt tillbaka i tiden, visade genom det så kallade budgetöverskottet vid full sysselsättning hur budgetjämvikt, och i vissa fall till och med underskott, kan orsaka recession i ekonomin.
Å mitt utskotts vägnar ber jag er därför, ärade kolleger, att ni ser denna fråga i ett mer öppet perspektiv, vilket är vad vi syftar till med våra ändringsförslag och att de tas med i resolutionstexten i morgon.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära föredragande, mina damer och herrar! Jag vill i korthet kommentera de båda betänkandena och givetvis även föregående talare. Oavsett partigruppstillhörighet skulle jag aldrig beskylla andra kolleger för att inte låta sig ledas av politiska sakskäl och motiveringar i sina beslut och ageranden i omröstningen. Det kan råda olika majoritetsförhållanden, men i arbetet i utskottet för ekonomi och valutafrågor har det - så länge jag har följt utskottet - rått ett mycket sakligt klimat de olika partigrupperna emellan, ett klimat som orienteras efter målen i den gemensamma ekonomiska och monetära politiken, varför jag inte delar, utan också tillbakavisar de beskyllningar som har framförts. Dock ger jag er rätt i att vi såväl externt som internt givetvis måste tala med gemensam röst även i euroområdet, precis som när det handlar om den europeiska säkerhets- och utrikespolitiken. Hur som helst - och nu kommer jag in på de båda betänkandena - växer sig konkurrensen starkare över hela världen. Införandet av euron äger rum om 89 dagar. Detta är ju redan den näst starkaste valutan i världen. Mynten och sedlarna kommer att tydliggöra den gemensamma europeiska valutans betydelse på världsmarknaden. Detta är en mycket viktig aspekt, och vi måste hålla ett klart och stringent öga på Europas inverkan på världsmarknaden.
Vid sidan av den inre marknaden och ekonomiska och monetära unionen förutsätter den globala konkurrensen givetvis en nödvändig samordning inom euroområdet och inom Europeiska unionen. Vad handlar detta om? Å ena sidan handlar det om samordning för att få till stånd en stark inre marknad i euroområdet och att göra Europa mer konkurrenskraftigt. Å andra sidan ber jag om förståelse för att det även gäller att värna om den grundläggande konkurrensfriheten inom den överenskomna ramen mellan medlemsstaterna. Alla är inte lika övertygade om att samordningen i sig är ett universalmedel, eftersom vi naturligtvis även måste tala om var samordningen börjar. Vilka mekanismer använder sig denna samordning av, och var går gränserna för samordningen? Inskränker samordningen marknaden eller är den till stöd för marknaden? Detta är en diskussion som vi tveklöst måste föra, för dessa beslut kan inte tas under rubriken samordning.
Därför säger vi ja till en förstärkt europeisk debatt i de nationella parlamenten, ja till samordning av Europeiska gemenskapernas statistikbyrå och en starkare integrering av de nationella statistikenheterna, ja till ömsesidigt informationsutbyte för att kunna fullgöra de gemensamma uppgifterna. Men självklart nej till en ökad byråkratisering, till nya organ, till ytterligare administrativa utgifter med samordning som täckmantel. I det gemensammas intresse behöver vi större effektivitet och professionalitet i redan befintliga enheter. Detta behöver inte vara liktydigt med en minskad frihet och beslutsfrihet i medlemsstaterna. Vi säger nej till förhandsinformation om skattehöjningar eller användning av skatteintäkter, eftersom vi menar att det saknas en rättslig grund för detta.
Jag har valt att endast lyfta fram dessa två aspekter, vilka vi kommer att behöva diskutera ytterligare. Vi kommer att rösta för betänkandet, men i alla detaljfrågor har vi ännu inte klargjort vår uppfattning eller vilka mekanismer som kommer att bli nödvändiga. Till Pervenche Berès vill jag säga ytterligare en sak: Att ni nämnde sambandet mellan de offentliga finanserna och en reducering av inflationen och därmed finansmarknadernas omdömen är viktigt. Vi behöver en sanering av de offentliga finanserna för att skapa större investeringskapital, och därför vädjar jag till alla som nämns i betänkandet att göra er läxa ordentligt och inte bara vidta kosmetiska åtgärder!

Bullmann
Herr talman, ärade damer och herrar, ärade ledamot Karas! Jag kan inte hålla inne med en kommentar till Karas. Överallt där vi redan i dag samordnar vår handelspolitik på ett förnuftigt sätt i Europeiska unionen har vi nått stor framgång. Så kunde också de offentliga finanserna i unionen i fjol totalt sett för första gången på årtionden visat upp ett överskott, och detta, kollega Peijs, gäller även om man inte räknar med de särskilda intäkterna från försäljningen av mobillicenser.
Jag tycker inte att detta är något som vi skall diskutera i detalj här i dag. Framgången kan inte bli lika stor innevarande år. Detta beror på den långsammare tillväxten i Europeiska unionen, men det är inget skäl att slå på inflationstrumman. Det är inget skäl att få panik. Det finns inte en människa som kan lugna våra kolleger i Europeiska folkpartiets grupp (Kristdemokrater) och Europademokrater. Det finns inte en människa - åtminstone inte här i kammaren - som vill låta trycka svarta pengar. Det är över huvud taget ingen som vill trycka pengar för att lösa finanspolitiska problem. Vi vill låta trycka pengar för att i tid kunna förse medborgarna med vår nya valuta - euron -, men det är ingen här som förespråkar en instabil finanspolitik.
Men det där vet ni lika väl som vi. Det är inte alls där skon klämmer! I grund och botten handlar det om en helt annan fråga. Ni vet mycket väl att de konsolideringsframgångar som jag talar om inte kom till genom ökade intäkter, utan genom minskade utgifter. Minskningen av utgifterna fick detta positiva resultat, men även negativa följder. Den offentliga infrastrukturen ligger i träda på många områden. De sociala skyddsnäten är på många håll ansträngda, och i såväl den privata som den offentliga sektorn har vi i jämförelse med våra medtävlare på det globala planet att göra med avsevärda strategiska luckor.
Vi har fått en situation där de offentliga intäkterna kommer att sjunka på grund av konjunkturen. Nu handlar det om den viktiga frågan: Vad gör vi i en sådan situation? Tänker ni verkligen på fullt allvar plädera för ytterligare generella nedskärningar av intäkter och utgifter i det offentliga? Har ni verkligen för avsikt att dra undan mattan för de nödvändiga investeringarna under all överskådlig framtid genom att införa spärrar i budgeten? Tänker ni leda Europeiska unionen genom ännu ett procykliskt moment som kopplar loss oss alla från tillväxttåget för lång tid framöver?
Jag kan inte tro att detta är er avsikt. Von Wogau frågade mig tidigare i dag: Vad vill socialisterna egentligen? Jag skall svara på detta: Vi vill förhindra en sådan feg politik! Vi vill få ett slut på att det europeiska uppsvinget alltid blir så kortvarigt därför att man från centralbankernas sida eller genom en feg politik från regeringarnas sida slarvar bort de långsiktiga möjligheterna. Vi har arbetat fram förnuftiga ändringsförslag. Om ni är beredda att kompromissa med oss så skall vi finna en gemensam väg. Om detta inte är möjligt, då kan vi heller inte gå den gemensamma vägen!

Gasòliba i Böhm
Herr talman, ärade kolleger! Jag börjar mitt inlägg med att instämma i det klagomål som Berès framförde, eftersom det inte är logiskt att först ha en debatt, visserligen mycket intressant, om stabilitets- och tillväxtpakten och om slutsatserna från Ekofin i Liège, och sedan sätta in television utan gränser mitt i och nu diskutera betänkandena av Berès och Peijs, som jag anser vara en logisk fortsättning på den första debatten. Å den liberala gruppens vägnar vill jag säga att vi stöder dessa betänkanden och att vi kommer att rösta för dem.
Jag kan inte undgå att koppla ihop debatten från i kväll med de frågor som dessa betänkanden handlar om, framför allt när det gäller den nuvarande ekonomiska situationen. Det är uppenbart att avmattningen i den amerikanska ekonomin under loppet av de första månaderna i år har inverkat mer än vad man ursprungligen beräknat, att de fruktansvärda terroristattackerna i New York och Washington har förvärrat utsikterna ännu mer och att det är nödvändigt med nya, brådskande och utan tvivel befogade ekonomiska interventioner.
Men utmattningen i ekonomin får inte leda till att vi anser det vara befogat med ökad offentlig intervention, eller som den tjänstgörande rådsordföranden mycket riktigt sade, att dämpa eller förlora behovet av att fortsätta på linjen med strukturella reformer ur sikte, eftersom den europeiska ekonomin fortfarande behöver dessa för att kunna bli konkurrenskraftigare på internationell nivå.
Jag förlitar mig på att förtroendet för ekonomin kommer att återhämtas så snart som möjligt, att vi kommer ur den speciella situation som råder för närvarande, och att vi inom kort återgår till de krav vi hade för tre månader sedan, det vill säga: att konsolidera den europeiska ekonomin, göra den mer konkurrenskraftig i enlighet med Lissabonkriterierna, att förstärka samordningen och, som vi har talat ofta om med kommissionär Solbes, att vi har reella riktlinjer och för en verklig ekonomisk och monetär politik, vilket euron och den monetära unionen kräver.
Ärade kolleger, detta är en allmän reflexion, det finns även andra mer detaljerade frågor, men de har uttrycks tillräckligt väl i betänkandena från Berès och Peijs.

Lambert
Herr talman! Jag vill särskilt ta upp frågan om offentliga utgifter, kvalitet och sysselsättning. Motiveringen i Peijs betänkande är mycket intressant, eftersom den förklarar bakgrunden.
Vi måste akta oss för att jaga den amerikanska ekonomiska modellen. En av de saker som har gjort många människor inom Europeiska unionen fientligt inställda till euron är att de har trott att dess införande är förenat med nedskärningar i de offentliga utgifterna. Vi har sett hur man i den amerikanska modellen prioriterar det privata och skär ned på det offentliga. Följden har blivit en enorm skillnad mellan rika och fattiga och en hög nivå av barnfattigdom - till skillnad från i länder där man investerar i sociala utgifter och minskar klyftan mellan fattiga och rika. Vi vet att barnfattigdom är förenat med sämre skolresultat, sämre utsikter till anställning och så vidare.
Vi har i den ekonomin även sett en försämrad anställningstrygghet och längre arbetstider, i och med införandet av en flexibel kontraktskultur. I Förenade kungariket innebär utläggning på entreprenad till lägre kostnad ganska ofta kompenserande skatteåtgärder i den lägre delen av löneskalan - ett offentligt bidrag till usla löner från usla arbetsgivare. Den amerikanska modellen står också för ett icke-hållbart konsumtionsmönster, som kommer att få ekonomiska följder på längre sikt. Min grupp anser att Peijs i sitt betänkande inte ser tillräckligt till kvaliteten på de offentliga finansernas bidrag. Vi kan följaktligen inte stödja betänkandet i dess nuvarande form. Härav de ändringsförslag som vi har lagt fram.
Jag vet att det är mycket svårt att mäta offentliga utgifters nytta på samma sätt som vi, till exempel, granskar ett privat hälsovårdsföretags balansräkning. Offentliga utgifter är en investering i social sammanhållning, och vi börjar gradvis inse priset för att inte investera i den. Det är nu faktiskt en prioritering för Europeiska unionen att bekämpa socialt utanförskap. Vi räknar privata utgifter för att uppväga bristen på offentliga utgifter som en ekonomisk framgång. Till exempel är varje inbrottslarm som köps ett bevis på att vi inte känner oss trygga.
Vi håller med om att vi måste sänka kostnaden för att anställa folk och inrikta oss på att sänka skatterna för dem med lägre inkomster, av vilka många är kvinnor. Men vi måste också förkorta arbetstiden, som ett steg för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna. Det är uppenbart för oss att det i ett kunskapsbaserat samhälle som griper sig an social utslagning - vi måste komma ihåg att man sade detta även i Lissabon - krävs större investeringar. Och varifrån skall dessa komma om det inte finns betydande offentliga utgifter? Arbetsgivare vill i allt större utsträckning ha färdigutbildad personal, som en del av den flexibla kontraktskulturen. Vi anser att offentliga investeringar kan ha ett mycket positivt värde och att de kan bidra till att ändra kursen för vår ekonomi, på samma sätt som vi inser våra ekologiska skyldigheter.

Bordes
Herr talman! I betänkandet av Peijs konstateras att de offentliga utgifterna har ökat från 35 till 50 procent av BNP under 20 år. Men vad beror då denna tillväxt i de offentliga utgifterna på? Beror det på att de offentliga tjänsterna har förbättrats, att antalet sjukhus har ökat, att man har anställt ytterligare personal inom vården, att de allmänna färdmedlen har utvecklats, beror det på den nationella utbildningen och att man har byggt tillräckligt många bostäder för sociala syften? Nej, självklart inte! Under de senaste 20 åren har ett stort antal regeringar tvärtom privatiserat de tjänster som tidigare var offentliga. Alla har sparat på nödvändiga offentliga tjänster, likviderat järnvägslinjer, postkontor och lokala sjukhus, som inte har ansetts lönsamma.
Att de offentliga utgifterna har ökat beror på att man har försett arbetsgivarna med orimligt stora summor, genom att använda sig av en rad undanflykter, allt från direkta subventioner till sänkningar av skatter och sociala avgifter via alla slags stöd, ett område där samtliga offentliga myndigheter excellerar i uppfinningsrikedom. Föredraganden föreslår cyniskt nog att denna politik skall utvecklas, med ytterligare sänkningar av de sociala avgifterna för arbetsgivarna och momshöjningar. Att få de fattigaste att betala för att ge pengar till de rikaste - om detta inte är en brutal och direkt klasspolitik kan man fråga sig vad det kan vara. Jag kommer självklart att rösta emot detta betänkande.

Gallagher
Herr talman! Jag skulle till att börja med vilja gratulera de båda föredragande till framläggningen av deras betänkanden.
Under de senaste månaderna har det globala ekonomiska klimatet gett upphov till en viss oro. Vi i Europa är sannerligen inte okänsliga för ekonomiska nedgångar i Förenta staterna. De tragiska händelser som ägde rum i New York, Washington och Pennsylvania den 11 september har utan tvekan ytterligare rubbat det ekonomiska förtroendet. I Irland, som i alla medlemsstater, har vi åtagit oss att bibehålla de nuvarande nivåerna i budgeten. Bekräftandet i Liège av detta åtagande kommer att göra det möjligt för EU att bättre klara cykliska växlingar.
Jag välkomnar även uttalandet av kommissionären, att regeringarna kommer att kunna använda automatiska stabilisatorer inom ramen för en sjunkande tillväxt. I Irland har vi faktiskt fortfarande ett budgetöverskott, vilket ger oss ett visst manöverutrymme. Det irländska stabilitetsprogrammet är centralt för budgetprocessen i Irland. Det diskuteras i Daíl Éireann och är en nyckelkomponent i vår årliga budget. Det främsta målet för den irländska budgeten och stabilitetsprogrammet är en fortsatt hållbar ekonomisk tillväxt som stöds av en måttlig inflation och en konkurrenskraftig löneutveckling och som återspeglar vår nationella överenskommelse med arbetsmarknadens parter, känd som programmet för välstånd och rättvisa (Programme for Prosperity and Fairness).
Som kammaren känner till utfärdade Ekofin-rådet i år, på förslag från kommissionär Solbes, en rekommendation till Irland i vilken man förklarade att landet inte följde förra årets allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken inom EU. Den irländska regeringen hävdar att dess budgetpolitik syftar till att uppnå ekonomisk stabilitet genom att säkerställa ett fortsatt socialt partnerskap och även genom att sörja för åtgärder för att minska prisinflationen, däribland sänkningar av indirekta skatter. Vi måste se framåt. Det som är viktigaste nu närmast är att euron införande den 1 januari blir lyckosamt. Men den gemensamma valutan är inte ett självändamål. Den är tänkt att underlätta en verklig inre marknad för varor och tjänster.
Detta storslagna projekt förutsätter en hög grad av samarbete och samordning. Varje nationell regering måste ha kvar privilegiet att fastställa en budget som bäst svarar mot den särskilda och specifika ekonomiska situation som råder i landet vid en given tidpunkt.

Blokland
Herr talman! Som vanligt är jag helt ense med Peijs. Därför skall jag främst inskränka mig till Berès betänkande.
Europeiska monetära unionen medför en viss mån av samordning inom budgetområdet. För en samordning som går längre än vad som är nödvändigt för EMU krävs dock en kritisk behandling. Vidare samordning kan endast berättigas med goda argument. De argumenten saknar jag både i kommissionens meddelande och i Berès-betänkandet.
Det finns dock situationer då det är önskvärt med samordning. Kommissionen anger till exempel motstånd mot chocker. Nyligen har vi upplevt exemplet med bidrag till flygbolagen efter attentaten i Förenta staterna. En mycket bra exempel på ministerrådets handlingskraft.
Samordning som går längre än vad som är nödvändigt kommer till och med att visa sig vara kontraproduktivt. Arbetsdeltagande, näringslivspolitik, skatter, det är allt saker som hör hemma i medlemsstaterna. Innehållsmässigt finns det få skäl till mer europeisk samordning i de fallen.
Samordning av den ekonomiska politiken får inte missbrukas som avledningsmanöver. Det är ju självklart att det i ekonomisk motvind är svårare för medlemsstaterna att hålla sig till grunden i EMU: stabilitetspakten.
De mycket nödvändiga strukturreformerna måste hjälpa till att uppfylla budgetkriterierna. Man kan inte tillåta sig att skjuta upp det medlet tills man fått en mer fast och försvarlig tillväxt. Till den tillväxten hör ett stort behov att förhindra att stabilitetspakten äventyras. Behovet av reformer blir alltså allt mer brådskande.
Därför är det rätt att det i betänkandet inte tas upp så många konkreta saker för samordning. Information om varandras ekonomisk-politiska beslut är alltid meningsfullt. Själva beslutens kvalitet är viktigare.
I betänkandet nämns inte motiven till närmare samordning. Det gör inte strävan efter samordning mer övertygande. Ekonomierna i Europa får ju inte i och med EMU förlora en egen ekonomisk politik, anpassad till deras egen dynamik och karaktär.

Kauppi
Herr talman, ärade kolleger! Först av allt vill jag tacka min väninna Karla Peijs för hennes förträffliga betänkande, där hon på ett träffande sätt beskriver den centrala betydelsen av strukturella saneringsåtgärder för välfärden i våra samhällen. Sällan ser man så bra betänkanden. Jag koncentrerar mig på två frågor.
Den offentliga ekonomin i en stat som hör till euroområdet är inte längre statens privata angelägenhet. Störningar i balansen hos en enskild, särskilt en stor, medlemsstats offentliga ekonomi kan påverka stabiliteten inom hela euroområdet. Därför är den senaste tidens försök att omintetgöra saneringsåtgärderna inom den statliga ekonomin oroväckande. Flera regeringar har under de senaste åren minskat sina finansieringsansträngningar och främst förlitat sig på periodvisa inkomster, såsom till exempel intäkter från auktionsförsäljning av mobila kommunikationssystem. Stabilitetsprocessen är dock långt ifrån avslutad. Målsättningen är även i fortsättningen en offentlig ekonomi som är nära jämvikt eller uppvisar överskott. Medlemsstaterna måste ovillkorligen respektera åtagandena i stabilitets- och konvergensprogrammen.
Balanseringen av den offentliga ekonomin kräver långsiktighet och beslutsamhet. Det utsätter oss för populistisk kritik för ett kamrersaktigt ekonomiskt tänkande och ett enögt sätt att balansera den statliga ekonomin. Trots det måste vi koncentrera oss på detta. Politikerna bör nog tåla små törnar, men våra samhällsekonomier tål inga vänsterkrokar.
För det andra har de ökade offentliga utgifterna under de senaste årtiondena fått flera medlemsstaters regeringar att höja skatterna och avgifterna för socialskyddet, vilka redan från tidigare har legat på en olidligt hög nivå i Europa. Samtidigt har man hela tiden försvagat de ekonomiska tillväxtmöjligheterna. Den ortodoxa kommunismens sista mohikan, kollega Bordeskin, skulle på det tredje årtusendet kunna sluta prata om klasskrig och erkänna att varje europés insats för den europeiska ekonomin är betydelsefull. Därför måste arbetet vara ekonomiskt sporrande och förmånerna i olika sociala trygghetssystem på den nivån att de garanterar förutsättningar för ett normalt gott liv, men i alla situationer motiverar till aktivitet. Endast på detta sätt kan vi uppnå de ambitiösa målsättningarna från Lissabon.

Randzio-Plath
Herr talman! Utmaningarna kopplade till globaliseringen visar oss hur viktigt det är för Europa att den ekonomiska politiken samordnas och att även finanspolitiken, sysselsättningspolitiken och socialpolitiken integreras i detta, för det lilla Europa visar ju hela världen att det är möjligt att nå framsteg i en region om man inte bara ser regionalt samarbete som ett mellanstatligt samarbete och en frihandelszon. Och jag tror att det är just i sammanhållningen av å ena sidan den inre marknaden och å andra sidan viss möjlighet till politisk styrning som EU:s kvaliteter ligger. Därför välkomnar jag kommissionens meddelande och Berès betänkande som mycket tydligt visar att vi behöver ytterligare framgångar i samordningsprocessen. Vi alla vet att utmaningarna och kraven nu rentav har vuxit. Finansministrarna har med rätta sett till att det nu finns ansatser till en ökad integrering särskilt när det handlar om kapitalrörelser.
Det är självklart viktigt att vi inte bara agerar gemensamt och höjer kvaliteten på samordningen, men det är också viktigt att vi enas kring målsättningsinstrumenten. Lyckligtvis finns det konkreta målsättningar av såväl kvantitativ som kvalitativ art i Lissabonprocessen, vilket drevs vidare på rådets möte i Stockholm. Säkerligen måste detta byggas på och förfinas, men därmed kan man även visa allmänheten att samordningsprocessen kan leda till konkreta resultat. Om vi inte hade haft detta, vem skulle då kunna kontrollera om alla stater faktiskt svarar mot de krav som de har åtagit sig att uppfylla?
En del av de skyldigheter som man har åtagit sig gäller konsolideringen av budgetarna. Bullmann gör rätt när han pekar på framgångarna i detta betänkande. Visst kan vissa stater göra ännu mer i fråga om att minska skulderna, men vi får inte glömma att stabilitets- och tillväxtpakten är ett instrument som är till för att förhindra att vi någonsin mer överskrider ett underskott på 3 procent av BNP. Detta är den lärdom vi kan dra av konvergenskriterierna, och underskottet skall ju garantera att vi når en tillfredsställande penningpolitik till stöd för utvecklingen. Jag anser att samordningen absolut kan förstärkas ytterligare, och samordningsprocessen måste omfatta alla de olika politiska områden som kan stödja varandra ömsesidigt.
Alldeles särskilt uppskattar jag att vi som parlament uppmanar de nationella parlamenten att delta i samordningen, och detta är något som jag verkligen vill insistera på! Utskottet har försökt att i allt högre grad lyfta fram just detta samarbete med de nationella parlamenten.
Herr talman, låt mig ta upp en sista sak: Den politiska samordningen är ju inget mål i sig. Tillväxten i Europa har stagnerat därför att det saknades samordning under de gångna årtiondena. Vi förlorade på att inte samordna försäljningen av UMTS (Universal Mobile Telecommunication System) i Europa. Vi hade kunnat få helt andra resultat! Inte heller reagerade vi gemensamt på OPEC-ländernas oljeprishöjningar. Vi hade säkert kunnat få mer fördelaktiga utgångsvillkor för den ekonomiska utvecklingen om vi bara hade varit mer samordnade!

Ortuondo Larrea
Herr talman, herr kommissionär! Under de senaste decennierna har Europas BNP per capita minskat i förhållande till Förenta staternas, vilket har ökat gapet eller avståndet mellan Europas välstånd och utveckling jämfört med Förenta staternas, samtidigt som våra sysselsättningsnivåer har blivit sämre.
Av detta kan man dra slutsatsen att Förenta staterna inte belägger de privata företagen med så höga skatter som Europa gör, att man har anpassat sina offentliga utgifter till låga nivåer och att man inte, som vi har gjort, har ägnat sig åt att främja åtgärdsplaner, införa byråkratiska system eller att försöka vägleda sina ekonomiska aktörer, vilka i Förenta staterna enbart har kunnat ägna sig åt att arbeta och att alstra rikedom.
När man har genomfört denna analys har man enligt min åsikt inte beaktat något så viktigt som det faktum att nivåerna för de offentliga investeringarna under de senaste 30 åren i Europa har minskat till den grad att de nu ligger på en nivå på 2 procent av vår BNP år 2000, medan man i Förenta staterna har följt en hållbar linje med 3 procent av landets BNP. Om vi dessutom tillägger att investeringarna i medeltal per invånare är 65 procent i Förenta staterna, betyder detta att investeringarnas medeltal i Förenta staternas per invånare har varit 2,3 gånger högre än vårt varje år, och detta är ännu en märkbar skillnad som ger oss en förklaring till varför våra ekonomier har utvecklats olika.
På kort sikt anser jag att lösningen för Europa inte är att sänka skatterna, utan att vi stöder oss på balanserade budgetar utan underskott, och vi bör även anpassa de löpande offentliga utgifterna och öka den offentliga investeringen i lönsamma projekt, modernisera våra infrastrukturer, satsa på forskning och teknisk utveckling genom att koppla samman forskningsinstitut och universitet med privata initiativ och stimulera utbildning och kunskap i vårt samhälle.
Vad som är omöjligt att godta är den politik som förs av Aznars spanska centralregering, en politik som innebär att man täcker och döljer det reella budgetunderskottet genom att finansiera detta med inkomster och med de inbetalningar som de arbetstagare som är registrerade i det spanska socialförsäkringssystemet bidrar med varje månad. På detta sätt äventyrar regeringen pensionernas redan osäkra framtid ännu mer, pensioner som dessa arbetstagare, som nu är skattebetalare, inte vet om de kommer att få när de pensionerar sig. Detta är oacceptabelt och det måste påtalas.

Van den Burg
Herr talman! För två veckor sedan var jag närvarande vid öppnandet av det nya parlamentsåret, då statsbudgeten läggs fram. Det var inte bara på grund av händelserna i USA som jag satt där med blandade känslor utan även med en känsla av: vad handlar det här om?
Genom ekonomins allt starkare internationalisering, särskilt i ett land som Nederländerna, märker jag att det på nationell nivå egentligen inte finns så mycket utrymme för ekonomisk styrning. Naturligtvis kan saker och ting betonas och det är bra att den nederländska regeringen föreslår kraftigare investeringar i den offentliga sektorn. Det utrymme som fortfarande verkligen kan förflyttas är dock relativt begränsat och bestäms på helt andra nivåer och där är man mycket närmare i Bryssel.
Å andra sidan kände jag mig verkligen hemma då det handlar om hur en sådan budget förbereds i Nederländerna. Grundliga analyser och prognoser av det som hos oss kallas för den centrala planeringsbyrån och breda yttranden på medellång sikt från det socialekonomiska rådet där oberoende experter, arbetsmarknadens parter och den nederländska riksbanken synkroniserar sina klockor. På det sättet kan en regering lägga fram planer som har stöd och som kan vara effektiva.
Paradoxen i det skede av det europeiska ekonomiska samarbetet där vi befinner oss är att den politiska styrningen av den socialekonomiska politiken förskjutits till europeisk nivå men att instrumenten och förfarandena för detta fortfarande befinner sig på nationell nivå. Varken Europas politiska struktur eller de europeiska aktörerna har kommit så långt. Tyvärr, eftersom jag är övertygad om att Europa behöver en sådan grundlig och bred socialekonomisk samordning.
Därför är jag också glad över betänkandet av Berès. Hon ger förslag på en bättre samordning i euroländerna, på ett större engagemang av nationella beslutsfattare och parlament och på en bättre samordning mellan de olika aktörerna på europeisk nivå. Jag vill i det sammanhanget främst betona den makroekonomiska dialogens roll eftersom den måste få en mycket tydligare funktion, även i utarbetandet av de breda ekonomiska riktlinjerna. Det är viktigt med en bredare debatt efteråt, även med de nationella parlamenten.
Då lämnar jag med dessa kommentarer betänkandet av Berès. Jag uppmanar än en gång Peijs att, när det gäller hennes betänkande, ta upp de ändringsförslag som vi lagt fram för att ändå åstadkomma en kompromiss.

Trentin
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Jag instämmer tillfullo i Berès betänkande om kommissionen meddelande om framtidsutsikterna för den monetära unionen.
Jag anser snarare att genomförandet av de föreslagna åtgärderna och försöken nu, efter de tragiska händelserna den 11 september, bör påskyndas på allvar om man vill att den monetära unionen fullt ut skall fylla sin roll i kampen mot terrorismen, för att stödja den ekonomiska tillväxten och unionens konkurrenskraft och att en politik inriktad på fred och internationellt samarbete som isolerar terrorismen i utvecklingsländerna skall vara framgångsrik.
Jag syftar i första hand på nödvändigheten att möta den avtagande ekonomiska tillväxten genom en samordning, även med konjunkturpolitisk funktion, av ekonomisk politik och socialpolitik som genom ett förstärkt samarbete mellan medlemmarna i Eurogruppen resulterar i en reell regering för den monetära unionen. Denna måste vara i stånd att föra en dialog med den Europeiska centralbanken med en auktoritet som åtminstone är lika stor som den som Federal Reserve i Förenta staterna visade för några veckor sedan.
Jag syftar även på nödvändigheten att snarast möjligt förverkliga största möjliga öppenhet, i första hand inom ramen för den monetära unionen, och ett system med ömsesidiga informationer om kapitalrörelser som överskrider banksekretessens begränsningar för att kunna slå till mot, herr Karas, överföringen av ekonomiska medel som står i samband med finansieringen av terrorismen, med tvätt av smutsiga pengar från den organiserade brottsligheten och med skattesmitning.
Jag avslutar, herr talman, med att hänvisa till en internationell samarbetspolitik som kommer att göra det möjligt att sluta avtal på lång sikt för leveranser av råvaror till Europa även i euro.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag tackar de föredragande så mycket. De inlägg som har gjorts här i kväll kommer att vara till stor hjälp i vårt efterarbete.
Jag kommer att börja med att kommentera Bères betänkande och jag vill understryka att jag är mycket nöjd med parlamentets förslag till resolution, i vilket parlamentet stöder en förstärkning av samordningen av den ekonomiska politiken inom euroområdet.
Vi får inte glömma att samordningen av den ekonomiska politiken är en skyldighet som åläggs oss i fördraget. I fördraget fastställs mycket tydligt att vår modell bygger på en inre monetär politik och nationell ekonomisk politik, men att de skall samordnas. Detta är en nyckelfaktor i vår modell.
När det gäller samordningen befinner vi oss fortfarande i inlärningsfasen. Det ömsesidiga beroendet ökar allt mer - särskilt inom euroområdet men även i unionen i allmänhet - och detta kräver att innehållet, systemen och de instrument vi använder ständigt ses över. Därför välkomnar jag särskilt det betänkande som parlamentet har utarbetat, jag tackar Bères och alla i utskottet för ekonomi och valutafrågor som har deltagit i föredragandens utmärkta arbete. Jag anser att detta betänkande i många aspekter till och med går längre än kommissionens förslag, framför allt när det gäller en grundläggande punkt, nämligen ett ökat nationella deltagande i samordningen av den ekonomiska politiken.
Jag vill betona två grundläggande faktorer i betänkandet - och jag kommer att kommentera de olika inläggen i samband med detta. Den första faktorn är behovet av att förstärka samordningen, och den andra behovet av att utvidga den demokratiska debatten och det nationella deltagandet.
När det gäller innehållet i samordningen är det mödan värt att kommentera vissa punkter mer detaljerat. I betänkandet stöds kommissionens förslag om att utarbeta regelbundna rapporter om ekonomin inom euroområdet. Jag kan i dag tala om för er att vi anser - vi har fortsatt att arbeta med den här frågan - att vi måste ha tillgång till detaljerade ekonomiska analyser, men som även innehåller relevanta förslag för den ekonomiska politiken. Vi måste gå längre än att bara utarbeta en specifik analys.
I sitt inlägg underströk Bères behovet av att förbättra statistiken och utvärderingen av den politik som förs. Visserligen har vi gjort framsteg med de statistiska planerna för unionens monetära område, men vi kan dock inte låta oss nöja med detta. Problemet har till viss del med anpassning av de nationella statistiska uppgifterna till den nya verkligheten att göra, och är till viss del även ett penningproblem, men ibland beror problemen inte på någon av dessa två svårigheter utan på att man inte har tillgång till nödvändiga uppgifter för att definiera den ekonomiska politiken på ett bra sätt och på kortare tid. I framtiden kanske detta kommer att medföra att vi måste överväga det faktum att det är nödvändigt att kunna ha tillgång till egna statistiska uppgifter som inte slås samman med medlemsstaternas nationella statistik. Detta är helt klart en nyckelfaktor för att vi skall kunna agera inom sådana tidsfrister som andra ekonomiska myndigheter har.
I sitt betänkande nämner Béres en faktor som enligt min åsikt är grundläggande, nämligen att vi måste försöka nå en gemensam vision av de ekonomiska cyklernas inverkan på de offentliga finanserna. Vi har redan diskuterat detta i kväll - jag kommer även att tala om det senare när jag tar upp Peijs betänkande - men enligt vår åsikt är det av grundläggande vikt att Ekofin-rådet snabbt utarbetar en metod för att vi skall kunna undersöka de strukturella underskotten enligt samma kriterier. Vi anser detta vara mycket viktigt och vi arbetar med det, och även med att låta de automatiska stabiliseringsmekanismerna få fritt spelrum i den mån det är möjligt när det gäller medlemsstaternas budgetsituationer, men utan att tillämpa samma kriterier för alla medlemsstater.
En kompletterande punkt i den första faktorn jag tog upp - innehållet i samordningen - handlar om förhandsinformation. Denna punkt ger alltid upphov till viss debatt och diskussioner. När det gäller förhandsinformation talar vi om två olika saker. För det första om kravet att Eurogruppen skall informera parlamentet om de allmänna riktlinjerna, vilka är grundläggande faktorer i medlemsstaternas ekonomiska politik och som till slut påverkar de övriga. Jag tar upp ett fall: de åtgärder för skattesänkningar som antogs förra året till följd av oljekrisen. Om vi hade agerat som vi gjorde i frågan om försäkringsskydd för flygbolagen hade vi utan tvivel nått bättre resultat och ett bättre förslag ur unionens synpunkt.
Detsamma skulle vi kunna säga om UMTS-tekniken. Om vi hade diskuterat hur vi skulle bemöta de möjligheter och svårigheter som olika alternativ kunde innebära för licenserna för den tredje generationen mobiltelefoner innan vi fattade beslutet, skulle vi otvivelaktigt ha kunnat undvika en del av de problem som uppstod senare. Vi talar inte om att alla skall göra likadant, vi talar om att vi kan diskutera sinsemellan för att försöka fatta beslut om en ram inom vilken de nationella besluten passar in, vilket skulle göra det möjligt för oss att öka samordningen.
Jag sade att förhandsinformation har en annan sida, nämligen att ministrarna måste beakta gemenskapsfaktorerna när de utformar den nationella politiken. Jag kopplar detta till Bères förslag om hur det nationella deltagandet i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken kan ökas. Hittills har man mer eller mindre ansett att vi har haft två processer som inte nödvändigtvis strävar mot samma mål. Å ena sidan att nå avtal om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i Bryssel och Luxemburg, och å andra sidan att fastställa den nationella budgetpolitiken och ekonomiska politiken. De båda processerna ledde oss åt olika håll. Man ansåg till och med att det var tillräckligt att uppfylla kraven i stabilitetspakten för att nå sammanhållning och stadga i det system för samordning av den ekonomiska politiken som vi har inlett.
Det står alltmer klart för oss att de två instrument som vi har till vårt förfogande, stabilitetspakten och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, verkligen är nyckelfaktorer. Om ministrarna tar de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ett verkligt åtagande som skall tillämpas i alla medlemsstater, bör detta återspeglas i den budgetpolitik som var och en av ministrarna vill och bör lägga fram i sina respektive nationella parlament.
Enligt min åsikt skulle detta vara oss till stor hjälp för att förbättra det inbördes förhållandet mellan de beslut som antas på gemenskapsnivå och de beslut som antas i de nationella parlamenten. Därför anser kommissionen att det här är en grundläggande faktor i debatten och vi ger den vårt fulla stöd.
Emellertid är det sant - och jag vill även ta upp den här punkten - att det inte är lämpligt att överbelasta förfarandena i för hög grad. Därför har något större reservationer mot vissa tankar som återspeglas i frågan makroekonomisk dialog. Naturligtvis måste vi förbättra den makroekonomiska dialogen på politisk nivå, men vi anser även att det är nödvändigt att behålla detta uppriktiga och förtroliga utbyte och därför är det av grundläggande vikt att behålla debattens informella ram och inte göra processen för formell genom att överbelasta den i onödan, eftersom det leder till att hela debattprocessen om denna punkt blir mindre produktiv.
Jag vill avsluta mina kommentarer om detta första betänkande genom att betona att kommissionens tjänsteenheter för närvarande överväger att införa vissa av de förslag som finns med i resolutionen. Jag har noterat en rad förslag som har gjorts i kväll och vi kommer naturligtvis att ägna dessa särskild uppmärksamhet när vi utarbetar vårt slutliga förslag.
När det gäller Peijs betänkande, vill jag för det första även tacka henne för hennes förslag och kommentarer, men jag kommer dock att endast koncentrera mig på tre eller fyra punkter som jag anser vara värda att betona.
För det första håller jag fullständigt med om hennes åsikt att det är absolut nödvändigt att föra en sund och enhetlig politik för offentliga finanser nu när euron införs. Det är riktigt att enligt vårt koncept måste de offentliga finanserna - vi har sagt detta tydligt i kväll - fungera såväl i krissituationer som under de perioder när ekonomin går bra. Föredraganden nämner de automatiska stabilisatorerna i sitt betänkande - och jag anser att våra åsikter ligger närma varandra på denna punkt. Precis som ni anser vi att de måste spela en grundläggande roll, såväl vid tillväxt som vid en avmattning i ekonomin.
Vi tackar föredraganden för att hon tar upp skattesänkningarna. Kommissionen värnar om behovet av att varje skattesänkning måste uppfylla vissa kriterier, och dem har hon tagit med i sitt betänkande. Vi anser att dessa kriterier är av grundläggande vikt för att upprätthålla kvaliteten på de offentliga finanserna. Om vi börjar diskutera skattesänkningar nu kommer faktorer som främjande av konsumtionen att vara viktigare än vad de var för några månader sedan, eftersom det är en av de frågor som oroar oss. Men det står helt klart att praktiskt taget alla fall av skattesänkningar passar in på kriterier som finns i betänkandet och som ni stöder.
En sista kommentar om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Andra kommentarer har gjorts om arbetsmarknaden och hur vi skall göra framsteg på det området, och hur arbete, pensioner, och så vidare skall vara sammanhängande. Enligt min åsikt hör alla dessa faktorer hemma i en mer generell vision av arbetsmarknaden, medan finansministrarna bör ägna särskild uppmärksamhet åt de offentliga finanserna och särskilt åt de svårigheter som kan uppkomma när det gäller finansiering av socialförsäkringssystemet inom de övergripande budgetunderskotten i alla de offentliga förvaltningarna.
De förslag vi arbetar med för närvarande - och som ni vet har arbetet redan gått framåt i viss mån i och med ert betänkande - handlar inte om att detta nämns kort i stabilitetsprogrammen, utan att de uppgifter som behövs för att göra en korrekt utvärdering av utvecklingen av de offentliga finanserna när det gäller problemet med den åldrande befolkningen tas upp årligen i stabilitetsprogrammen. Emellertid vill vi inte innefatta dessa uppgifter i stabilitetsprogrammen för att vi anser att dessa problem bör lösas med årliga beslut - det krävs beslut på längre sikt - utan för att vi inte anser det lämpligt att införa nya förslag, analyser eller sätt att följa upp utvecklingen av de offentliga finanserna.
Vårt förslag är att en mer djupgående analys skall genomföras vart fjärde eller femte år i alla medlemsstaterna - som kan bifogas stabilitetsprogrammen - om de offentliga finanserna på lång sikt och där problemet med den åldrande befolkningen naturligtvis tas med, och att vi endast tar upp nödvändiga grundläggande uppgifterna i moderniseringen av de årliga programmen.
Jag avslutar med att återigen tacka alla för ert samarbete och för de användbara förslag ni har bidragit med, vilka vi kommer att beakta i så stor utsträckning som möjligt.

Peijs
. (NL) Herr talman! Jag måste svara Van den Burg angående ändringsförslagen. Jag har inte numren här och skall försöka utantill, men Bullmann kommer säkert att rätta mig om han tror att jag inte säger rätt nummer.
Fru Van den Burg! För att komma fram till en fungerande kompromiss kommer vi att godta ändringsförslag 4 och 5, ändringsförslag 7 som skall utgå från Bullmanns text och i vilken en mening skall bifogas - det är det muntliga ändringsförslag som jag talade om -, den andra delen av ändringsförslag 9 som börjar med "uppmanar medlemsstaterna att i sina", ändringsförslag 10 genom ett komplement samt ändringsförslag 12. Det tror jag var allt.
Sedan måste jag också svara Colom i Naval. Han har suttit och väntat på det hela kvällen, tror jag. Herr Colom i Naval! Det var ingen innehållsmässig fråga, det vill jag understryka. Att vi inte kunde tala om det här innan vi röstade om ändringsförslagen berodde på att jag först var i Förenta staterna med delegationen - ni såg nog också att jag inte var närvarande i utskottet då - och sedan i Rom med min grupp. Det var en ganska jäktig månad.
Det var ingen innehållsmässig sak. Det gällde att Europeiska kommissionen i sitt meddelande utgick från medlemsstaterna. Det utgick jag också från i mitt betänkande. Om ni i ert betänkande skriver om den europeiska budgetpolitikens effekter på sysselsättningen så röstar jag gärna för alla era ändringsförslag men de ingick inte i mitt betänkande. Ursäkta att vi inte kunnat prata om det tillsammans.

Talmannen
Detta var en personlig förklaring som har bidragit till vår försoning!
Tack också till er, kommissionär Solbes!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Konkurrenspolitiken (2000)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0299/2001) av Agag Longo för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens XXX:e rapport om konkurrenspolitiken 2000 (SEK(2001) 694 - C5-0312/2001 - 2001/2130(COS)).

Evans, Jonathan
. (EN) Herr talman! Det är en ära för mig att ha blivit ombedd av min kollega, Agag Longo, att föredra hans utmärkta och ingående betänkande om kommissionens XXX:e rapport om konkurrenspolitiken inför parlamentet.
I betänkandet behandlas flera viktiga områden inom konkurrenspolitiken. Föredraganden upprepar parlamentets starka stöd för kommissionär Monti i det att han förklarar att en effektiv konkurrens inte bara är en viktig motor för ekonomisk tillväxt, utan även verkar till konsumenternas fördel, eftersom den leder till större urval, bättre kvalitet och lägre priser på både varor och tjänster.
Vi gratulerar kommissionären till den europeiska konkurrenspolitikens framgång, men vi inser att denna framgång bara kan befästas genom oavbruten och sträng övervakning. Vår föredragande har belyst ytterligare åtgärder som parlamentet kommer att ägna uppmärksamhet under de kommande månaderna. Bilförsäljningens framtid är ett område där vi otåligt emotser kommissionens förslag. Jag anser att våra inledande utvärderingar antyder att konsumenterna drabbas av det nuvarande undantaget, med otillbörliga prisvariationer mellan medlemsstaterna. Vi emotser även samråd om förordning 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer. Vi välkomnar kommissionär Montis positiva syn på samråd med vårt utskott, men vi upprepar vårt krav på en större konstitutionell förändring som ger parlamentet verkliga medbeslutandebefogenheter tillsammans med kommissionen.
Kommissionär Monti har spelat den centrala rollen för att utveckla ett globalt synsätt på frågor som rör konkurrenspolitik och genomförande. Vårt utskott stöder insatser för att inrätta en internationell konkurrensordning inom ramen för WTO, samtidigt som det inser att Europas trovärdighet på detta område kommer att bero på ett ändamålsenligt och effektivt samarbete mellan EU:s egna nationella behöriga myndigheter.
Vi ser även fram emot utgången av förhandlingarna mellan kommissionen och rådet om kommissionens förslag om en uppdatering av genomförandesystemet enligt artiklarna 81 och 82, som vi godkände förra månaden. Agag Longo fäster i sitt betänkande uppmärksamheten på andra viktiga inslag i parlamentets ståndpunkt om uppdateringen, vårt starka stöd för artikel 3 och vår påtagliga oro i frågor som rör såväl rättssäkerhet som uppdelning av befogenheter. Jag vet att kommissionär Monti är medveten om detta, men vi har genomgående hävdat att kommissionen måste vara på sin vakt mot risken att uppdateringen kan leda till en inkonsekvent tillämpning, eller till och med en åternationalisering, av konkurrenspolitiken och därigenom förstöra den inre marknaden. Genom att fortsätta att ta upp dessa frågor återspeglar vi den oro som finns bland många affärsidkare i Europa.
Vårt utskott har också understrukit andra farhågor på konkurrensområdet. Vi ser fram emot ytterligare marknadsavregleringar, men vi vill att redan överenskomna politikområden inom gas- och elektricitetssektorerna skall genomföras effektivt. Kommissionären är medveten om de klagomål som framförts angående några förvärv av företag som inte tycks verka på en avreglerad hemmamarknad, och vi räknar med att kommissionen kommer att undersöka om det har förekommit brott mot bestämmelserna för statligt stöd i dessa fall.
Agag Longo efterlyser också ytterligare framsteg när det gäller avreglering på områden som energi, transport och posttjänster. Vi välkomnar de framsteg som kommissionären har gjort i fråga om kontroll av statligt stöd. Vi stöder också hans arbete för att se till att kandidatländerna till fullo förstår kraven i EU:s konkurrenspolitik, särskilt bestämmelsernas tillämpning och betydelse när det gäller snedvridning av marknaden.
Vårt utskott kommer inom kort att behandla kommissionens nionde undersökning av statligt stöd mer utförligt, men området berörs även i detta betänkande. Vi applåderar framstegen med att upprätta en offentlig förteckning över statligt stöd och en resultattavla, som bägge är viktiga instrument för att främja insyn och demokratisk kontroll, även om jag gör kommissionär Monti förlägen genom att säga att hans praktiska förevisning av resultattavlan inför vårt utskott omintetgjordes av tekniska problem.
Vi ser den sortens offentlig tillgång till information som en nödvändighet. Och vi välkomnar ett fortsatt genomförande av "konkurrensdagar" inom ramen för varje rådsordförandeskap, även om vi gärna ser att allmänhetens kunskaper om, och deltagande i, sådana händelser ökar.
Slutligen skulle jag helt personligen vilja uttrycka min oro över kommissionens synnerligen långsamma framsteg när det gäller klagomål som rör den spanska regeringens behandling av Gibraltars medborgare i telekommunikationsärenden. Dessa klagomål har legat på kommissionens bord i mer än fem år, samtidigt som kommissionen själv nyligen har påbörjat en utredning av statligt stöd som avser Gibraltars investeringsplaner och beordrat Gibraltar att genast upphöra med alla investeringar tills kommissionens utredning är avslutad. Jag måste säga att detta i mina ögon knappast ter sig som ett rättvist förhållningssätt, och jag hoppas att kommissionär Monti kommer att gå med på att undersöka saken. För övrigt rekommenderar jag kammaren Agag Longos utmärkta betänkande.

Konrad
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! På senare tid, särskilt efter Europeiska rådets möte i Stockholm, har det inträtt ett skifte i konkurrenspolitiken i Europeiska unionen. Detta kan man se på de alltmer konservativa strukturerna. Agag Longos betänkande tar mycket riktigt upp detta. Efter framgångarna med avregleringen på 1990-talet försöker man nu på områden som post, el och gas dra sig undan den besvärliga konkurrensen. Först avreglering, sedan reglering igen, och överskriften på denna scenbild lyder: tjänster av allmänt intresse.
Föredragningslistan för regeringscheferna i Laeken talar uttryckligen om en diskussion om spänningsförhållandet mellan konkurrens och tjänster av allmänt intresse. Det skall bli spännande att se om konkurrensen kan hävda sig. När man frågar vad som skiljer vårt moderna och öppna samhälle från ett samhälle präglat av klasser och stånd så blir svaret entydigt: I vårt öppna samhälle har konkurrensen blivit till en kulturbärande ordning, till en kulturbärande princip. Genombrottet för konkurrensprincipen är således en mycket stor kulturgärning. Staten har dock aldrig inlåtit sig med denna princip. Staten har alltid velat skydda sitt utbildningsväsende, sina banker, sin järnväg, sina flyglinjer, sin post, sina telefonnät och sina bostadsbolag från konkurrensens hårda vindar. Även flera branscher inom näringslivet gör gällande att konkurrens inte skulle fungera hos dem eller att det för deras del skulle handla om en strävan efter mål som kunde ta skada av konkurrens.
Det finns exempel så det räcker. Kol vägs mot en tryggad försörjning. Inom vården hävdar man att marknaden skulle vara skadlig därför att patienterna inte skulle kunna utvärdera tjänsterna. Inom jordbruket heter det att marknaden är olämplig eftersom bönderna uppenbarligen skulle producera mer ju lägre priserna är. Posten får inte utsättas för konkurrens - åtminstone inte fullt ut - eftersom den har en social uppgift att fylla. Så här skulle man kunna fortsätta. Alla tvivelaktiga undanflykter har en sak gemensamt: alla erkänner konkurrensen som princip; man bara hävdar att principen råkar vara icke-tillämplig i just detta specifika fall.
Den europeiska miljön har med all säkerhet återigen blivit tuffare för konkurrenspolitiken. Därför är det viktigt - vilket också är ett krav från utskottet för ekonomi och valutafrågor - att låta EU:s konkurrenspolitik äntligen utvidgas till att omfatta även områden som energi, transport och farmaci. Låt oss därför gemensamt planera, propagera för och sträva efter frihet även i framtiden!

Berenguer Fuster
Herr talman! Jag vill för det första säga att jag verkligen är förbryllad. Det som förbryllar mig är det faktum att en brittisk ledamot som talar under en spansk ledamots talartid, har lagt fram en fråga som inte har med regler för konkurrenspolitiken eller betänkandena att göra över huvud taget, utan som handlar om det enda område inom Europeiska unionens territorium som ännu inte har avkoloniserats. Att använda en spansk ledamots talartid för att lägga fram dessa frågor förefaller mig minst sagt vara ohövligt.
Hursomhelst och oberoende av detta, anser jag debatten om årsrapporten om konkurrenspolitik är ett bra tillfälle för att påbörja en diskussion om de framsteg och riktlinjer som föreslås för denna viktiga europeiska politik.
När jag frågar er om vi verkligen skall genomföra denna debatt eller om vi helt enkelt skall begränsa oss till att rösta om en resolution som, om vi skall vara ärliga, inte utmärker sig särskilt mycket, är jag beredd att komma med självkritik. Tolka inte mina ord som kritik mot kommissionär Monti, jag har den allra största respekt för hans arbete på området för konkurrenspolitik, och han har alltid varit beredd att diskutera med parlamentet och har alltid informerat oss regelbundet om sin tjänsteenhets riktlinjer. Jag kritiserar inte heller föredraganden på något vis, hans betänkande är av mycket god kvalitet, och han har dessutom varit flexibel, tolerant och lyhörd för andra politiska gruppers ståndpunkter.
Mitt inlägg handlar i stället om parlamentets agerande och framför allt om de rester som finns kvar från den tid när parlamentet endast hade en rådgivande funktion och inte hade de medbeslutandebefogenheter som det har nu. På grund av detta har vi en tendens att lägga fram handlingar, i detta fall årsrapporten om konkurrenspolitik, där vi går tillbaka till att fundera över andra saker, andra ytterligheter, i frågor som vi redan har ingripit i som lagstiftare, även om konkurrensreglerna tyvärr inte innefattas i medbeslutandeförfarandet. Dessutom sammanfaller inte alltid det vi säger vid en tidpunkt med en annan.
Om vi går tillbaka till betänkandet och jag gratulerar åter Agag till dess innehåll, vilket vi instämmer i till största delen, skulle jag vilja komma med en betraktelse. När kommissionen väl har fattat sitt beslut, anser jag att det är överdrivet att en punkt om förbud mot att offentliga företag går in med kapital i företag från avreglerade sektorer - vilket anspelar på konflikten mellan Electricité de France och Hidrocantábrico - tas med, vilket Agag gör i sin önskan att ställa upp till försvar och stödja vissa ståndpunkter från den spanska regeringens sida.

Riis-Jørgensen
Herr talman! Herr kommissionär, kära kolleger. Jag vill tacka föredraganden - som nu företräds av Evans - för ett verkligt bra betänkande. Jag vill gärna tacka för det samarbete jag har haft med Longo vid utarbetandet av betänkandet. Jag vill också tacka kommissionär Monti för hans starka engagemang i konkurrenspolitiken inom EU.
Jag vill gärna utnyttja tillfället för att understryka att kampen för den fria konkurrensen är en kamp som skall pågå oavbrutet. Det finns just nu många bra exempel som visar att den fria konkurrensen hotas så snart det finns en möjlighet att sätta den ur spel. Det första mycket talande exemplet är det förslag som kommissionen har framfört om införande av ett tillfälligt stödprogram för särskilda typer av varvsindustri. Bakgrunden till förslaget är att vi i Europa anser oss vara utsatta för orättvis konkurrens från Sydkorea. Det är självklart att många intressenter försöker utnyttja situationen för att införa avsevärt mer stöd än vad som i realiteten är berättigat. Jag vill därför uppmana Europaparlamentet och mina kolleger här i kammaren att medverka till att vi i detta ärende vidhåller rådets beslut från föregående år om att avskaffa allt direkt stöd till varvsindustrin.
Flygindustrin, som i dessa dagar är utsatt för stor turbulens, är nästa exempel på att man försöker utnyttja situationen. Många har agiterat för införande av stöd. Jag vill gärna påminna om att de problem som en del bolag brottas med inte primärt kan skyllas på de tragiska händelserna den 11 september. Det är snarare så att flygbolagen ställts inför den hårda verkligheten tidigare än förväntat. Hela sektorn har sedan lång tid tillbaka varit i behov av en grundläggande omstrukturering. Vi måste som politiker se till att den nuvarande hektiska och tumultartade situationen inte utnyttjas för att införa olika stödåtgärder som vi skattebetalare skall stå för och som håller liv i flera olönsamma bolag och rutter där vi konsumenter, förutom det vi betalt via skatten, också skall betala ett överpris.
Avslutningsvis vill jag gärna återkomma till ett par konkreta punkter i betänkandet. Jag tycker det är viktigt att vi får kommissionen att hålla fast vid att de nya konkurrensreglerna inte innebär en åternationalisering av konkurrenspolitiken. Det är dessutom viktigt att kommissionen fortsätter att upprätta sin årliga rapport om statligt stöd, även om man nu har infört den resultattavla som bl.a. jag själv länge har ivrat för att få införd, och som jag är mycket glad för. Härefter hoppas jag att kommissionen hörsammar önskan om att den snarast möjligt skall sätta i gång med att kontrollera reglerna för återbetalning av olagligt utdelat statligt stöd - ett område som lämnar mycket övrigt att önska. Slutligen hoppas jag att kommissionen följer uppmaningen att se närmare på en förbättring av de skadedrabbade verksamheternas rättsliga ställning och på möjligheten att i större utsträckning involvera tredje part, när kommissionen behandlar konkreta frågor.

Monti
. (IT) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill först och främst uttrycka min tacksamhet till föredraganden, Agag Longo, och till Evans för hans inlägg. Jag beundrar betänkandet av Agag Longo för dess kvalitet och jag uppskattar de många konstruktiva iakttagelser som formuleras däri. Det har inte undgått mig att betänkandet även innehåller kritiska anmärkningar, och jag försäkrar er att jag, även om det är omöjligt att här och nu ta definitiv ställning till samtliga iakttagelser som där formuleras, ändå kan försäkra er att samtliga kommer att granskas mycket uppmärksamt. Jag vill även uttrycka min tacksamhet till de andra deltagarna i denna diskussion - ledamöterna Konrad, Berenguer Fuster, Riis-Jørgensen - för deras politiska, och jag skulle vilja säga, även kulturella stöd för Europeiska unionens konkurrenspolitik.
I den trettionde årsrapporten granskas utvecklingen under år 2000: det räcker med en snabb blick för att inse att en intensiv verksamhet har ägt rum på konkurrensområdet: 1206 nya ärenden, 564 fall av statligt stöd, 345 sammanslagningar och uppköp och 297 antitrustfall. Arbetet på lagstiftningsområdet har huvudsakligen varit inriktat på en reform av våra grundläggande rättsregler. Denna verksamhet har gjort det möjligt att godkänna nya gruppundantagsförordningar vad beträffar horisontella avtal. Utöver den nya förordningen 1999 om undantag per kategori har nya riktlinjer för vertikala begränsningar antagits. Ni är medvetna om att dessa nya tillvägagångssätt ger större tyngd åt den ekonomiska politiken.
Det faktum att antalet antitrustfall har minskat kan härledas till dessa nya bestämmelser vad beträffar vertikala begränsningar, som påtagligt har begränsat förpliktelsen att lämna underrättelser om denna sorts överenskommelser, vilket ger tjänsteenheterna större möjlighet att koncentrera sig på de fall som är allvarligare och svårare. Avsevärda framsteg har gjorts mot en reform av antitrustförfarandet. För en månad sedan gav parlamentet ett avgörande stöd till detta arbete då det röstade igenom betänkandet av Evans med en så bred majoritet.
Vad beträffar koncentrationer så har man antagit ett meddelande om åtgärder att vidta och ett förenklat förfarande för vissa oproblematiska kategorier av transaktioner, som gör det möjligt att behandla cirka 40 procent av de ärenden som rör koncentration på detta sätt. Vad beträffar kontrollen av statligt stöd så har kommissionen för första gången infört tre grupper med undantagsförordningar för tillämpningen av regeln om försumbart stöd (de minimis), när det gäller stöd till små och medelstora företag samt till utbildning. Jag tar fasta på Riis-Jørgensens uppslag vad beträffar återbetalning av olagligt utbetalt statligt stöd, för jag anser också att det är av stor betydelse för den samlade trovärdigheten.
Vad gäller stödnivåer så håller den generellt sjunkande tendensen i sig, vilket dock inte hindrar att nivåerna är fortsatt mycket höga. Tillåt mig understryka, herr talman, att när det gäller statligt stöd så har kommissionen, till skillnad från det intryck man får av punkt 2 i ert resolutionsförslag, faktiskt redan inlett förfaranden mot statligt stöd i form av skattelättnader. Den 11 juli uppgick deras antal till 15. Dessutom intensifierar vi ansträngningarna att få de belopp som otillbörligen har betalats ut i form av statligt stöd återbetalade.
Här skulle jag vilja peka på tre aspekter som vi ägnar särskild uppmärksamhet, inte bara i den senaste årsrapporten utan även i vårt dagliga arbete. Den första och viktigaste är konkurrenspolitikens inverkan på konsumenterna. Jag vet att parlamentet delar vår uppfattning enligt vilken det är konsumenten som bör vara konkurrenspolitikens slutliga mottagare. Det är utan tvivel nödvändigt att se till att konsumenterna blir mera medvetna om fördelarna med konkurrenspolitiken och informera medborgarna om vår verksamhet och de följder den har för dem.
Betänkandet använder, som ni säkert har lagt märke till, några beslut som exempel och visar på de fördelar de medför för konsumenterna. Ett bra exempel är beslutet mot Opel Nederländerna för att försvara konsumenternas rätt att utan besvär förvärva en bil i en medlemsstat där priserna är lägre. Andra färskare exempel är ett liknande beslut mot Volkswagen eller inledandet av en undersökning av de priser för mobiltelefoni som tillämpas av operatörer för strövningstjänster. När det gäller bilar så griper jag Evans hänvisning: kommissionen arbetar skyndsamt för att upprätta ett förslag för perioden efter den 30 september 2002, då undantagsförordningen för vissa grupper av försäljningsavtal för motorfordon upphör att gälla. Jag har för avsikt att lägga fram ett utkast till ny förordning mot slutet av året och jag är säker på att ni kommer att ge uttryck åt er åsikt i frågan med glädje, om man kan döma av det omåttliga intresse som parlamentet hittills har visat för detta ämne.
Angående information till konsumenterna så vill jag påminna om initiativet med Europeiska konkurrensdagar - som i grund och botten föddes ur diskussionerna i detta parlament. Efter de i Lissabon, Paris och Stockholm kommer nästa att genomföras med det belgiska ordförandeskapet den 11 oktober i Antwerpen och koncentreras till konkurrensen inom läkemedelsindustrin.
Ett andra prioriterat område för vårt arbete är statligt stöd, vilket flera personer har hänvisat till här i kväll. Vårt syfte är inte enbart att göra kontrollen strängare utan även att öppna för större insyn i denna fråga med initiativ som registret och det score board, som hur som helst finns lätt tillgängligt på Internet.
Det tredje prioriterade området för vårt arbete är det som rör globaliseringen, hur konkurrenspolitiken skall kunna bidra till en bättre samordning mellan världens olika delar och på så vis ge sitt bidrag till styrningen av globaliseringen. Bortsett naturligtvis från de mycket intensiva kontakterna med de nationella konkurrensmyndigheterna inom Europeiska unionen, har vi i detta avseende upprättat nära bilaterala förbindelser utanför unionen och inlett ett mycket lyckosamt och långtgående samarbete, i synnerhet med Förenta staternas antitrustmyndigheter. I förra veckan genomförde vi ett intensivt arbetsmöte i Washington och planerade för en ytterligare utveckling av detta bilaterala samarbete.
Jag anser dock att den bilaterala dimensionen inte är tillräcklig och vi går därför vidare med all den tyngd som Europeiska unionen har i denna fråga för att utveckla två möjligheter till multilateralt samarbete. Den ena är föresatsen att några bindande grundregler om konkurrens skall införlivas med Världshandelsorganisationen. Den andra är det färska initiativet att lansera ett globalt forum för konkurrensen som erbjuder ett tillfälle till diskussion på global nivå mellan olika antitrustmyndigheter.
Bland de frågor som prioriteras för den närmaste framtiden finns arbetet på att modernisera antitrustförfarandet som pågår just nu och som vi kommer att fortsätta med än större övertygelse - om det är möjligt - sedan Europaparlamentet gett det ett så kraftfullt stöd. Vi har för avsikt att avsluta prövningen av de minimis-meddelandet innan årets slut. Genom att ange vilka överenskommelser mellan företag som inte är förbjudna enligt artikel 81.1 kommer detta att göra det möjligt att minska de bördor som tynger företagen, framför allt de allra minsta, för att följa lagstiftningen.
Då jag redan har hänvisat till undantagsförordningen för motorfordon så vill jag när det gäller politiken mot kartellbildningar, vilket är en grundpelare för varje konkurrensmyndighet, även påminna om att vi innan årets slut kommer att vidareutveckla och uppdatera politiken att inte utdöma böter eller reducera bötesbeloppen för företag som samarbetar för att avslöja karteller. Det handlar om ännu ett område där det amerikanska och det europeiska tillvägagångssättet konvergerar. Vad beträffar kontroll av koncentrationer kommer kommissionen under 2001 i förta hand att gå vidare med översynen av förordningen om koncentrationer. Jag har för avsikt att utarbeta ett formellt samrådsdokument i denna fråga innan årets slut.
Vad gäller behandlingen av nya fall så koncentreras vårt arbete i synnerhet på de nyligen avreglerade marknaderna såsom energisektorn, luftfartsnäringen, telekommunikationer och posttjänster vilket har berörts i synnerhet av Konrad, Evans och andra. Syftet är att förhindra de som tidigare innehade monopol från att missbruka den styrkeposition som de har varit vana vid att åtnjuta.
Jag tackar på nytt alla för de uttryck för stöd och uppmuntran som de har framfört till kommissionen i konkurrensfrågor: ni vet hur viktigt parlamentets stöd är för kommissionen och mig personligen i vårt dagliga arbete och att vi tar även era kritiska iakttagelser på allvar och sätter stort värde på dem.

Talmannen
Tack så mycket, herr Monti.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Elektronisk handel och finansiella tjänster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0301/2001) av Huhne för utskottet för ekonomi och valutafrågor om
meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om elektronisk handel och finansiella tjänster (KOM(2001) 66 - C5-0257/2001 - 2001/2119(COS))

Huhne
Herr talman! Finansiella tjänster bör vara den elektroniska handelns stora vinnare, eftersom sektorn, till skillnad från bokhandlare eller livsmedelsaffärer, slipper de problem som är förknippade med fysisk leverans. En finansiell tjänst är, antingen det rör sig om ett sparinstrument som en pensions- eller aktiefond eller bara ett vanligt bankkonto, till sin natur eterisk och ogripbar.
Många bank- och börstransaktioner sker redan on-line. Unice, de europeiska arbetsgivarnas organisation, uppskattar att nära en femtedel av banktransaktionerna i Europa nu utförs via Internet, telefonbank, mobiltelefon eller digital-TV, en andel som är nästan dubbelt så stor som i Förenta staterna. I unionens nordiska länder är den totala andelen mer än en tredjedel. Det stora flertalet av dessa transaktioner äger emellertid rum inom en EU-medlemsstat. Den gränsöverskridande elektroniska handeln i finansiella tjänster befinner sig i sin barndom och har ännu inte pressat ned priserna till nivån i den billigaste medlemsstaten. Den senaste undersökningen tyder i själva verket på att bankavgifterna varierar i ett större intervall kring genomsnittet än vad de gjorde i mitten av 1980-talet, i början av programmet för den inre marknaden. Mycket återstår fortfarande att göra.
Direktivet om elektronisk handel, som antogs förra året, är utformat för att uppmuntra gränsöverskridande handel genom att införa ursprungslandsprincipen. Detta är en av de väsentliga marknadsöppnande principerna för den inre marknaden. Om det är för svårt att harmonisera regler, erkänn då åtminstone varje företags rättighet att göra affärer var som helst i unionen när det väl har godkänts av en medlemsstat. Bedömningen var att konsumenterna skulle tjäna mer på ökad konkurrens än de skulle kunna förlora till följd av större svårigheter att söka rättslig prövning av tvister med avlägsna och försumliga leverantörer. Det beror helt enkelt på att ursprungslandsprincipen garanterar största möjliga ytterligare konkurrens och att ytterligare konkurrens i sista hand är konsumentens bästa vän.
Det är sant att direktivet om elektronisk handel fortfarande medger undantag under förutsättning av en nationell reglering av inkommande tjänster, särskilt tjänster som avser försäkringar och aktiefonder. I allmänhet var större delen av det liberala, marknadsöppnande samfundet nöjt över att få in direktivet i lagboken. Då de fullständiga följderna av direktivet har sjunkit in har några medlemsstater i tysthet försökt att inskränka dess tillämpningsområde och bromsa dess följder. Detta är den verkliga betydelsen av kommissionens vitbok om elektronisk handel och finansiella tjänster. Den är utformad för att klargöra de delar som utelämnats i direktivet om elektronisk handel, och det betänkande som vi debatterar i kväll är utformat för att stödja kommissionens föresats att öppna upp den inre marknaden; om nödvändigt genom att insistera på bestämmelserna i direktivet om elektronisk handel trots några medlemsstaters förbehåll.
Vi måste bibehålla den liberala inriktningen i direktivet om elektronisk handel. Det betyder även att fastställa en tydlig tidsplan för att låta både försäkringstjänster och marknadsföring av aktiefonder omfattas av ursprungslandsprincipen. Försäkringstjänster, till exempel, är särskilt lämpliga att tillhandahållas på elektronisk väg. Det betyder också att grunda eventuella anvisningar från kommissionen till medlemsstaterna om konsumentskydd på verkliga, dokumenterade problem, inte på inbillade problem. Det finns naturligtvis verkliga svårigheter. Kommissionen måste noga undersöka dessa svårigheter och försöka fastställa en tydlig vägledande plan som gör att elektronisk handel och finansiella tjänster kan blomstra. Konsumenterna oroas över säkerheten, särskilt för gränsöverskridande transaktioner.
Icke-bindande bestämmelser och alternativa förfaranden för tvistlösning bör effektiviseras, så att de kan användas för det stora flertalet problematiska ärenden, och vi har begärt en återkommande rapport om detta. En viss tillnärmning av nationella regler för konsumentavtal är helt klart önskvärd, men detta får inte användas som ursäkt för att fördröja den inre marknaden. Vissa standarddrag i traditionell bankverksamhet, som att tillämpa bestämmelserna för penningtvätt genom att se insättaren i ögonen och fråga var hans eller hennes pengar kommer ifrån, kräver ett nytt tänkande i en värld där pengarna sätts in på elektronisk väg. Dessutom sker transaktioner inom ramen för finansiella tjänster sällan helt och hållet on line, utan något off line-inslag, så vi måste arbeta för att så långt som möjligt säkerställa enhetlighet.
Belöningen för ett bra regelverk är mycket stor. Elektronisk handel och euron kan göra gränsöverskridande finansiella tjänster till en verklighet, inte bara för företag, utan också för sparare, och den ytterligare konkurrensen kommer - som den alltid gör - att medföra långvariga och verkliga fördelar. Så jag uppmanar kammaren att stå fast vid den linje som vi har fastställt tidigare genom att kräva att denna marknad skall öppnas.

Harbour
(PPE-DE), föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (EN) Herr talman! Det bereder mig stor glädje denna kväll att, för utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden räkning, föredra vårt yttrande om vad som är ett utmärkt betänkande. När vi inledde arbetet hade vi förmånen att ha tillgång till den fullständiga texten av föredraganden Huhnes betänkande, så vår roll har i mångt och mycket bestått i att förbättra vad vi ansåg redan var en utmärkt text.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som var ansvarigt för direktivet om elektronisk handel, anser att föredragandens huvudinriktning - som han just har betonat och i fråga om ursprungslandsprincipen - ligger i linje med vår egen åsikt. Vi skulle med eftertryck vilja instämma med utskottet för ekonomi och valutafrågor och uppmana kommissionen att följa denna linje.
Jag vill säga ett par saker om våra ändringsförslag. Vi är mycket tacksamma mot föredraganden för att han har godtagit alla ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden samt mot utskottet för att det har röstat för att infoga dem i det slutliga betänkandet. Vi fäster särskild vikt vid frågan om betalning och betalningssystem. Färska undersökningar som genomförts runtom i Europeiska unionen visar tydligt att en av de saker som avhåller konsumenter från att handla i den elektroniska tidsåldern är oro över sina betalningars säkerhet. Detta kommer att vara absolut centralt om de finansiella tjänsterna skall utvecklas. Så vi har föreslagit ett antal metoder för att förbättra de elektroniska betalningarnas säkerhet. Vi har särskilt uppmanat kommissionen att undersöka framväxande former av elektronisk betalning. Samtidigt som en mycket stor andel av konsumenternas transaktioner för närvarande utförs med kreditkort, tror vi att nya format kommer att växa fram, och det är något som kommissionen måste ta hänsyn till.
Slutligen måste lagstiftningen göra det möjligt att sluta avtal med hjälp av elektroniska signaturer i transaktioner som äger rum inom ramen för finansiella tjänster. Vi har framhållit det som ett specifikt område att uppmärksamma.
Detta är ett mycket bra betänkande. Jag uppmanar kammaren att ge det sitt fulla stöd när vi röstar om det i morgon.

Radwan
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollega Huhne! Även jag vill stämma in i de lyckönskningar som föregående talare, Malcolm Harbour, uttryckte. Detta är ett utomordentligt betänkande, och dessutom var samarbetet en fröjd. Jag kan redan nu avslöja att vi i morgon fullt ut kommer att stödja den linje som betänkandet följer.
Det finns i dag två parallellt löpande utvecklingslinjer som är mycket viktiga på detta område. Internet blir allt betydelsefullare. Handeln på Internet ökar alltmer. Och samtidigt är vi i färd med att fullborda den inre marknaden för finansiella tjänster i Europa. Målet är år 2005.
De finansiella tjänsterna som ju är immateriella är särskilt väl lämpade för en gränsöverskridande handel på Internet. Jag tror att vi inom en relativt snar framtid kommer att ha en situation där kunden på Internet inte köper försäkringar eller banktjänster av sin lokala bank, utan gränsöverskridande i grannländerna och att det går galant att göra jämförelser på detta område via Internet.
Det är dock även viktigt för oss att vinna konsumenten för denna typ av handel. Vad jag avser är konsumentskyddet, konkurrensen har ju redan nämnts. Men för att konsumenten skall göra e-handeln med finansiella tjänster till en framgång krävs det att han eller hon känner tillit, att det finns avtalsbestämmelser eller icke-avtalsbundna bestämmelser som bevakar konsumentens rättigheter och hjälper honom eller henne med klagomål på det gränsöverskridande planet. Jag stöder kommissionens initiativ att utarbeta metoder för förlikning utom rätta såsom FIN-NET (FINancial Services complaints NETwork, nätverk för prövning av tvister som gäller finansiella tjänster). En förutsättning för att konsumenterna skall använda sig av nätet i framtiden är nämligen att de är övertygade om att få rätt vid eventuella framtida problem.
Den tredje punkten har redan tagits upp av föregående talare: nämligen de tekniska systemen. Nu liksom tidigare är det många som känner rädsla och tvekan att använda Internet. Även jag själv känner fortfarande så. Jag skulle inte lämna ut mitt Visakort hur som helst på Internet. Detta är fortfarande en hög tröskel som konsumenten tvekar att ta sig över. Handeln on line och handeln off line närmar sig varandra alltmer, och därför gäller det också att göra de rättsliga föreskrifterna enhetliga. Jag kan egentligen bara hålla med föregående talare om att vi måste hålla hårt på principen om ursprungsland, att kommissionen måste stå orubblig. Och det är i denna anda som parlamentet kommer att uttala sig i morgon.
Men för att inte hindra utvecklingen gäller det att avancera även på mindre områden som att undanröja nationella föreskrifter för marknad och konkurrens som ligger utvecklingen på Internet i fatet - lyckligtvis tar betänkandet upp detta. Avslutningsvis vill jag tillägga följande: E-handeln på detta område kommer att ta en positiv vändning, även om vi under de senaste månaderna kanske har fått ett annat intryck av att titta på börserna. E-handeln kommer dock att få ett uppsving, den kommer att fortsätta sin utveckling i positiv riktning. Det gäller nu för Europa att komma i form och matcha den globala konkurrensen så att de finansiella tjänsterna hittar in på den vägen även i Europa. Därför tycker jag att betänkandet är vägledande och tar oss ett stort steg framåt även när det gäller stödet från kommissionen.

Skinner
Herr talman! Även jag gratulerar föredraganden till det betänkande som han kommer att lägga fram för oss i morgon. Vi vet att han har arbetat ytterst hårt med detta betänkande, och mycket nära med andra personer i denna kammare, för att garantera dess framgång.
Den föränderliga näringen för finansiella tjänster lämpar sig helt klart mycket bra för de nya tekniker som har växt fram och som fortsätter att växa fram över hela världen. Konsumenterna har sedan några år tillbaka haft möjlighet - låt vara att det kan vara förvirrande - att använda sådana tekniker, att välja bland en mängd finansiella tjänster inom de enskilda medlemsstaterna. Men det att kunna välja finansiella produkter över gränserna inom Europa är en till och med ännu nyare företeelse. Detta betyder att tjänsterna, snarare än de fysiska produkterna, och konsumenternas rättighet att kunna lita på dessa tjänsters utförande är lika avgörande här som när det gäller tillverkade produkter. Marknadsföring och annonsering för tjänsterna, leverantörers påståenden och skryt, måste vägas mot behovet av att dämpa rädslan för risker för konsumenterna och att skydda deras inköp och transaktioner med elektroniska medel. Detta är anledningen till att min grupp fäster så stort avseende vid inslaget av konsumentskydd.
Ursprungslandsprincipen är helt enkelt det bästa överenskomna sättet att närma sig processen att harmonisera reglerna, i syfte att uppnå en EU-omfattande tillämpning av anvisningarna för de regler som kan förväntas i länderna. Samtidigt är även "Bryssel II"förordningen helt klart någonting mer än bara ett inslag att överväga för kommissionen i denna process. De ändringsförslag som ligger inför kammaren sörjer för den flexibilitet som krävs för att gå vidare med detta spännande nya tekniska medium, och det gör även texten.
Jag skulle särskilt vilja erkänna den oro som Herzog ger uttryck för i sina ändringsförslag, i vilka han med rätta påpekar att vi måste hålla jämna steg med den tekniska utvecklingen för att minska risken för brottslighet, bedrägeri och penningtvätt. Min grupp anser att om bara konsumenternas intressen kan hävdas och bibehållas som ett väsentligt inslag i betänkandets bestämmelser, så kommer den självklart att vara beredd att dra tillbaka alla ändringsförslag som skulle kunna antyda undantag eller strykningar när det gäller ursprungslandsprincipen.
En avreglerad elektronisk handel måste vara ett inslag i varje dynamisk europeisk framtidsekonomi; vi måste emellertid till fullo inse att det är nödvändigt med en motvikt till de verkningar som den har på dem som skulle använda den som konsumenter. Jag rekommenderar kammaren detta betänkande.

Blokland
Herr talman! Ursprungslandsprincipen måste ge ett svar på utmaningen med elektronisk handel med finansiella tjänster. En liten kommentar.
För det första utrymmet för nationell politik. Principen om ursprungsland respekterar den nationella lagstiftningen. Dessutom kan medlemsstater göra undantag från principen om ursprungsland. Det får endast ske på grundval av välmotiverade skäl. Föredraganden hade därför i betänkandet kunnat ge en mer omfattande motivering angående principens effekter på den nationella politiken. Det hade antagligen kunnat förebygga ett antal olyckliga socialdemokratiska ändringsförslag.
Betänkandet grundas vidare på antagandet att mer konkurrens endast är till nytta för konsumenten. Han borde veta vilka regler leverantören måste följa. Annars kommer förtroendet för e-handeln inte att öka. Föredraganden borde därför ha varit mer konkret med avseende på konsumentskyddet på europeisk nivå.
Om det uppstår flaskhalsar så kan det bli svårt att genomföra undantag eftersom inte alla medlemsstater kommer att stå bakom den nödvändigheten. Det gäller alltså att noga följa om praktiken kommer att vara tillfredsställande för leverantörer och konsumenter.

Berger
Herr talman! Även jag vill inledningsvis gratulera föredraganden till betänkandet. Min kollega Skinner har ju redan antytt att vår grupp kan dra tillbaka huvuddelen av ändringsförslaget om vi får klarhet på den punkt som är av särskild betydelse för oss och som handlar om konsumentskydd - och mycket riktigt har föredraganden antytt ett tillmötesgående på den punkten.
Jag skulle gärna vilja kunna acceptera att medlemmar i utskottet för ekonomi och valutafrågor, som ju har ett särskilt ansvar för området finansiella tjänster, självklart lägger tyngdpunkten något annorlunda än en och annan medlem i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Men som jurist med Europa som specialitet händer det ofta att jag tar mig en titt i EU-fördragen också. Kanske borde man inte längre göra det så ofta. För om jag slår upp artikel 50 som handlar om dessa tjänster, såvida de inte är harmoniserade, då läser jag om principen om bestämmelseland och inte ursprungsland. Vi är alla på det klara med att detta är bestämmelser som innebär stora problem för oss i dag. Därför har vår kollega Harbour också för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden lagt fram ett förslag om en ändring av fördraget. I bästa fall klarar vi detta till år 2006, om vi har tur. Till dess måste vi dock finna på ett sätt att tackla problemet. Det är ett mycket välavvägt koncept vi har hittat i direktivet om e-handel. Jag var själv skuggföredragande för min partigrupp, och jag står fast vid att vi genom denna blandning av harmonisering, ursprungslandprincip och enskilda undantag hittade en mycket bra och balanserad lösning som förmodligen kommer att bli vägledande även på andra områden. Jag tror inte på mirakelrecept, på ett enda patentmedel. Nu får vi äntligen rådets gemensamma ståndpunkt om tillhandahållande av finansiella tjänster via Internet. Vår samlade fantasi kommer att krävas för att vi skall komma fram till en vettig lösning på de problem som även medlemsstaterna har kommit i kontakt med. Jag är rädd att vi gör det lättare för oss i fråga om praktisk lagstiftning än när vi står torrskodda och träter om principer.

Bolkestein
. (EN) Kommissionen fattar mod av det breda stödet för dess mål på området för elektronisk handel och finansiella tjänster - ett stöd som bevisas av betänkandet från ert utskott för ekonomi och valutafrågor. Jag välkomnar detta betänkande, som enligt min mening är mycket balanserat och konstruktivt. Jag hämtar styrka från parlamentets tydliga engagemang för ursprungslandsprincipen, som, om jag inte misstar mig, har stötts av alla som i kväll har talat om detta ämne.
Jag välkomnar särskilt att man i betänkandet avvisar varje försök att hålla tillbaka direktivet om elektronisk handel på området för finansiella tjänster. Det är en ståndpunkt som i hög grad delas av kommissionen och som kraftfullt försvarades under förhandlingarna om direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter, förhandlingar som, vilket ledamöterna kanske - eller kanske inte - känner till, ledde till en politisk överenskommelse vid rådets (inre marknaden) möte i torsdags. Vi kommer att följa den linjen i framtida förslag och förhandlingar.
Jag skulle vilja ta upp några huvudpunkter i betänkandet. Det rör sig om punkter som även har tagits upp av olika ledamöter under debatten.
Angående behovet av en vägledande plan som anger vad som måste göras när, offentliggjorde kommissionen i maj en rapport från policygruppen för finansiella tjänster till Ekofin-rådet. Den innehåller just en sådan vägledande plan och skänker förhoppningsvis större klarhet om vägen framåt. I denna vägledande plan anges bland annat de konkreta åtgärder som nu måste vidtas för att göra det möjligt att tillämpa ursprungslandsprincipen över hela linjen, för att omfatta de finansiella tjänster som för närvarande undantas, och att tillämpa den på andra traditionella former av distansutbildning.
Det skulle, i stora drag, innebära en ytterligare tillnärmning av nationella konsumentskyddsregler, särskilt genom att uppdatera gemenskapslagstiftning som är äldre än direktivet om elektronisk handel.
Angående kommissionens anvisningar, som syftar till att öka öppenheten i situationer i vilka artikel 3.4 skulle kunna åberopas, skulle jag vilja upplysa parlamentet om att detta förfarande sattes i gång i juli. Vi tar just nu emot de första svaren från medlemsstaterna. Jag skulle vilja försäkra parlamentet om att det inte är kommissionens avsikt att anvisningarna i praktiken skall utgöra ett ytterligare undantag från ursprungslandsprincipen samt att anvisningarna kommer att ses över för att ta hänsyn till framsteg och ytterligare harmonisering av konsumentskyddsregler, med målet att de skall vara överflödiga innan den tidsgräns för en integrerad europeisk marknad för finansiella tjänster som fastställdes i Lissabon löper ut år 2005.
När det gäller denna punkt skulle jag särskilt vilja säga till Radwan att kommissionen tidigare i år hjälpte till att upprätta ett nätverk för hantering av gränsöverskridande klagomål rörande finansiella tjänster, vilket bör tjäna till att ytterligare öka förtroendet bland konsumenter som vågar sig ut på Internet. Jag hoppas att Radwan uppskattar detta.
Tillåt mig att dessutom välkomna parlamentets krav på ett gemensamt betalningsområde inom vilket det skulle vara enkelt och billigt att överföra pengar över gränserna. Jag skulle vilja påminna om att kommissionen i juli antog ett förslag till förordning om att anpassa kostnaderna för gränsöverskridande betalningar till dem som utförs på nationell nivå.
Jag kan även upplysa parlamentet om att kommissionen, i avsikt att göra betalningarna säkrare, i februari antog ett meddelande om förebyggande av bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontakter, i vilket en treårig handlingsplan fastställdes. Denna punkt togs också upp av Harbour, och jag skulle vilja tillägga att kommissionen undersöker möjligheten till återbetalning. Jag kommer att underrätta Harbour framöver om framsteg i detta avseende.
Slutligen noterar jag parlamentets intressanta förslag om att kommissionen bör försöka förhandla fram avtal om ömsesidigt erkännande med tredjeländer, åtminstone med de tredjeländer vars nivå på stabilitetstillsynen och investerarskyddet stämmer överens med EU:s. Kommissionen anser att det är ett mycket bra förslag, och vi skulle vilja överväga det ytterligare.
Jag välkomnar, till sist, verkligen förslaget till betänkande i dess nuvarande form. Jag skulle vilja tacka föredraganden, Huhne, för hans starka stöd för ursprungslandsprincipen. Faktiskt har alla talare i kväll upprepat detta starka stöd. Jag uttrycker likväl oro över ett antal av de ändringsförslag som nyligen har lagts fram av några ärade ledamöterna. Flera av ändringsförslagen är tyvärr inte godtagbara för kommissionen. De skulle rubba balansen i betänkandet på ett ogynnsamt sätt och undergräva det starka stöd som parlamentet tidigare har visat för kommissionens strategi för elektronisk handel. Det stödet var mycket tydligt och levande vid tidpunkten för antagandet av direktivet om elektronisk handel förra året, när ledamöterna enhälligt röstade för direktivet och den underliggande ursprungslandsprincipen. Det är just den principen som kommissionen, med parlamentets stöd, skulle vilja utveckla.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bolkenstein.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Strategi för tjänster på den inre marknaden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0310/2001) av Berger för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om
kommissionens meddelande - En strategi för tjänster på den inre marknaden (KOM(2000) 888 - C5-0103/2001 - 2001/2052(COS))

Berger
Herr talman! Låt mig först ta tillfället i akt och lugna kommissionär Bolkenstein. Redan i våra bägge inlägg om Huhne-betänkandet har vi meddelat att de flesta av våra ändringsförslag redan har dragits tillbaka. Detta har understrukits av oss båda. Så vitt jag vet återstår två ändringsförslag. Detta kommer inte att innebära något problem för kommissionen, och förhoppningsvis inte heller för föredraganden. Ändringsförslagen kommer vi att rösta om i morgon.
Men nu till mitt eget betänkande. Det är inga nyheter för kammaren att föredragningslistan ändras titt som tätt. Ofta är vi mer eller mindre tillfreds med detta. Denna gång fanns det starka skäl - mitt betänkande sköts upp för att debatten om den humanitära situationen i Afghanistan skulle kunna hållas i går. Detta är under alla omständigheter ännu viktigare än de ytterligare förbättringar som vi vill uppnå på den inre marknaden. Och det tillåter oss att föra något som liknar en gemensam debatt i dag. Områdena finansiella tjänster, tjänster i allmänhet och Radwan-betänkandet som diskuteras i utskottet passar ju mycket bra ihop.
Säkert är vi överens om att de allmänna tjänsterna precis som de finansiella tjänsterna och informationen förtjänar vår alldeles särskilda uppmärksamhet. Det är korrekt att detta i dag betecknas som nyckelområdet i den europeiska ekonomin. Två tredjedelar av de anställda i Europa kan redan nu räknas till tjänstesektorn. Framför allt är det dynamiken och innovationskraften som gör sektorn så viktig för att vi skall kunna nå målet från Lissabon.
Så när det förekommer skilda åsikter om mitt betänkande rör det sig aldrig om själva målet, utan enbart om vilka medel vi ser som de mest lämpade för att nå målet. Säkert är det värt att stödja kommissionens ansats att som en första etapp lyfta på alla bommar, det vill säga att göra en lista över allt som tillhandahållarna av tjänster upplever som hinder, för att sedan som en andra etapp föreslå lämpliga metoder. Dock har vi ingen tid att förlora. Ett instrument som redan finns är förfarandet vid avtalsbrott. I många fall skulle en förbättrad information om det rådande rättsläget från myndigheter, kammare och liknande institutioner kanske verkligen kunna bidra till att ett eller annat obefogat hinder undanröjs.
Av de brådskande rättsliga åtgärder som kommissionen har listat har parlamentet, med ett undantag - det skall erkännas, nämligen reformen av offentlig upphandling - inte gjort sig skyldig till någon oskälig försening. Sålunda bör denna vädjan om att påskynda vissa rättsliga åtgärder i första hand gälla rådet. Jag har redan nämnt att vi äntligen har fått den gemensamma ståndpunkten om finansiella tjänster på Internet. Överläggningarna i rådet tog dock väldigt lång tid. Jag hoppas att vi i parlamentet skall kunna gottgöra något av detta och arbeta vidare mycket snabbt.
En annan sak som har legat hos rådet väldigt länge nu är de båda direktiven om tillhandahållande av tjänster från medborgare i tredjeland - å ena sidan anställda, å andra sidan egenföretagare, där ju införandet av en legitimation för tjänsteutövare kan lämna viktiga bidrag till förverkligandet av den fria rörelsefriheten för tjänster. Jag beklagar också att kommissionen inte ens tar upp dessa åtgärder som prioriterade åtgärder i meddelandet i dag.
Våra skilda åsikter rör i allt väsentligt frågan om lämpliga rättsinstrument. Inget instrument bör uteslutas. Vi kommer att behöva ytterligare harmonisering. På grundval av en harmoniserad, samordnad och i stor utsträckning tillnärmad rättsordning kommer vi säkert även att kunna införa principen om ursprungsland i våra medlemsstater. På några återstående områden kommer sannolikt även artikel 50 i EG-fördraget att fortsätta tillämpas.
Jag ser dock ett problem i att harmonisering automatiskt betecknas som överreglering och principen om ursprungsland så att säga används som mirakelmedicin, som ett patentmedel som skall lösa alla problem i ett slag. Tyvärr fungerar det inte så. Vi måste gå den mödosamma vägen och hitta ett adekvat instrument för varje enskilt problem som dyker upp. Jag vill återigen påpeka att en allenarådande ordningsprincip inte heller kan appliceras på direktivet om elektronisk handel - hur viktig principen om ursprungsland än är i detta fall, och detta är ett direktiv vars innehåll jag stöder helt och fullt.
De ändringsförslag som har lämnats in för morgondagen följer två principer: att upprätthålla valfriheten i de rättsliga instrumenten och inte inskränka oss till ett ensamt instrument samt att inte göra sektorsvisa ändringar. Detta är också förenligt med kommissionen som ju medvetet ville lägga fram ett dokument över sektorgränserna.

Grönfeldt Bergman
Herr talman! Först vill jag framföra mitt tack till föredraganden och kollegorna Harbour och Beysen som i ansvarigt utskott, på ett förtjänstfullt sätt, arbetat in och beaktat de synpunkter som vi framförde från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi i detta ärende.
Jag är mycket glad över att Europaparlamentet nu kommer att fatta beslut om stöd för kommissionens föreslagna strategi för att skapa en inre marknad för tjänster. Behovet av denna är stort. För ekonomisk tillväxt, för främjande av företagen, för sysselsättningen och för konsumenterna. En inre marknad för tjänster är en länge saknad del i en europeisk tillväxtpolitik. En politik som också måste kompletteras med åtgärder för att påskynda liberaliseringsprocessen i sektorer som posttjänster, elektricitet, energi - något som inte kan sägas ofta nog.
Kommissionens övergripande tillvägagångssätt är bra. Det går inte att fortsätta med sektorsvis reglering av tjänster, något som hittills visat sig snarare försvåra än underlätta skapandet av en inre marknad. 99 procent av de europeiska företagen är små och medelstora. Dessa sysselsätter 66 procent av de anställda och genererar 55 procent av omsättningen. Med tanke på dessa företags betydelse för Europas ekonomi, är det nödvändigt att de fullt ut kan dra nytta av den inre marknaden för tjänster, en marknad som helt enkelt inte kan fungera väl utan dem. Det är också viktigt att kandidatländerna snarast involveras. Den så kallade utvidgade marknaden för tjänster måste förberedas väl.
Till sist, för att detta arbete skall bli framgångsrikt får kommissionen inte lämnas ensam. Vi har ett stort ansvar i parlamentet, men också medlemsstaterna har ett stort ansvar att engagera sig i processen och att på politisk, lagstiftningsrelaterad och administrativ nivå arbeta för att avlägsna hinder för utbyte av tjänster. Utan en politisk vilja på alla nivåer kan målet inte uppfyllas.

Harbour
Herr talman! Jag skulle verkligen vilja tacka fru Berger för hennes klart uttalade stöd för detta förslag här i kväll. De av er som läst betänkandet vet att hon har dragit tillbaka sin ursprungliga motivering. Det har i kväll glatt mig att höra att hon har bekräftat sitt fulla stöd.
I betänkandet har man nu - med utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi samt min kollega Beysens stöd, och även med Bergers hjälp - funnit en bra balans, och man ger kommissionen en tydlig signal om vårt utskotts och andras stöd för detta viktiga initiativ. Det gläder mig att Berger instämmer i detta, eftersom många av oss ansåg att hennes ursprungliga betänkande faktiskt inte gjorde full rättvisa åt vad vi betraktar som ett fantasirikt förslag, ett vittomspännande förslag, ett förslag som är av avgörande ekonomisk betydelse för Europeiska unionens framtid.
Vi får inte förbise den ständiga strukturförändringen i världens ekonomier, särskilt i utvecklade ekonomier som Europeiska unionen. Vi ser att tjänste- och tillverkningsföretag börjar löpa samman. Vi ser en större integrering av traditionella tjänsteleverantörer, och deras tillverkningsgrenar försöker fokusera på kunderna på ett mycket annorlunda sätt. Det kommer därför att vara mycket viktigt att öppna den inre marknaden för tjänster.
En sak som jag särskilt välkomnar i kommissionens analys - någonting som den har antytt i den rapport som den nu kommer att arbeta vidare med - är att den belyser betydelsen av en högeligen konkurrenskraftig tjänsteinfrastruktur för den europeiska industrins totala konkurrenskraft. Så många företag är beroende av högkvalitativa, effektiva, billiga och ändamålsenliga tjänster för att bedriva sina verksamheter. Hela området för elektronisk handel, som vi talade om under debatten om finansiella tjänster tidigare, bidrar i själva verket till att underlätta och öppna upp dessa sorters marknader. Detta meddelande är därför ytterst välkommet. Såväl i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi ser vi fram emot att arbeta med kommissionen och att utveckla den nödvändiga rättsliga ramen och de andra åtgärder som kommer att vara nödvändiga för att uppnå det.
Jag vill underbygga vad Grönfeldt Bergman sade om de små och medelstora företagens roll i denna sektor. Åter ser vi kombinationen av en ökande betydelse för tjänster i kombination med elektronisk handel och de elektroniska medlen för att leverera dessa tjänster. Det är ett område - särskilt centralt i sektorn för direktförsäljning till företag - där små och medelstora företag kommer att spela en avgörande roll i den europeiska ekonomin. Åter kommer dessa bestämmelser att vara till hjälp. Jag nämner ursprungslandsprincipen. Jag delar Bergers åsikt att vi i kväll, till följd av en lycklig tillfällighet, har en rad betänkanden med en gemensam röd tråd.
Jag ser inte ursprungslandsprincipen som en magisk kula som åstadkommer marknadsintegrering i ett enda slag. Det återstår helt klart mycket arbete. Men ändå, genom att tillämpa ursprungslandsprincipen kraftfullt och konsekvent kommer vi faktiskt att uppnå konkurrens och högre standarder för konsumenterna snabbare än på något annat sätt. Konsumenterna kommer att vara tillräckligt välinformerade och intelligenta för att veta var konsumentskyddet håller högst standard. De kommer att kräva samma standard från andra länder. Detta är inte en fråga om att minska harmoniseringen. Det är ett effektivt medel för att få marknaden att fungera i konsumenternas intresse, vilket är exakt vad kommissionär Monti sade då han tidigare talade om betänkandet om konkurrenspolitiken.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Genomförandet av en riktig inre marknad för tjänster kommer att stimulera innovationen hos små och medelstora företag ännu mer - vilket redan understrukits i debatten - och kommer att förbättra det europeiska näringslivets konkurrenskraft och ge mer fördelar till konsumenterna, vilka erbjuds en hel rad av konkurrerande tjänster av hög kvalitet.
Enligt min åsikt är det då också av avgörande betydelse att strategin för tjänster på den inre marknaden bygger på e-handelsdirektivet och principen om ömsesidigt erkännande. Ömsesidigt erkännande är grunden för Europeiska unionen och närmare bestämt för den europeiska inre marknaden. Det kan endast vara tal om ömsesidigt erkännande om konsumenterna i hela Europeiska unionen har ett likvärdigt skydd. Det betyder att det endast krävs harmonisering om det likvärdiga skyddet inte finns. Dessutom garanterar man ett i unionen etablerat företag en fullständigt fri gränsöverskridande handel med tjänster.
Därför tror jag att tycker jag att betänkandet som det nu godkänts i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, efter bifogande av bland annat ett antal ändringsförslag som jag själv lagt fram, nu återger och stöder kommissionens balanserade handlingssätt.
Slutligen är jag mycket glad att höra att kommissionen i går godkände en förordning om säljfrämjande åtgärder. Det visar att kommissionen verkligen vill bygga ut den inre marknaden ytterligare. Under de nuvarande ekonomiska förhållandena kan vi inte tillåta oss att låta det här tillfället till en riktig inre marknad gå oss förbi.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kommissionen skulle först av allt vilja betona den ekonomiska och politiska betydelsen av sitt meddelande om en strategi för tjänster på den inre marknaden, som jag hoppas hädanefter kommer att åtnjuta Europaparlamentets odelade stöd.
En fungerande inre marknad för tjänster är långt ifrån verklighet, utan förblir ett mål att uppnå. Det är ett mål som bör anses vara en prioritet, om vi verkligen vill att den europeiska ekonomin skall bli den mest konkurrenskraftiga i världen före utgången av detta årtionde - den ambition som vi föresatte oss i mars 2000 i Lissabon. För att bara nämna ett faktum står tjänsterna för två tredjedelar av den europeiska ekonomin, och varje framsteg som vi gör på den fronten kommer därför att gagna kontinentens invånare avsevärt.
Att uppnå det målet blir ännu viktigare med tanke på den tilltagande dynamiken i informationssamhället, med alla dess möjligheter till gränsöverskridande handel, och med tanke på det nära förestående införandet av euron, som kommer att öka prisinsynen och uppmuntra företag och konsumenter att blicka bortom de nationella gränserna i sökandet efter tjänster.
Tyvärr finns det i dag fortfarande alltför många rättsliga och administrativa hinder som gör att våra företag och konsumenter inte betraktar hela Europeiska gemenskapen som sin verkliga hemmamarknad. Detta innebär att vi inte kan förverkliga de enorma möjligheterna till tillväxt och upprätta en ram inom vilken miljoner nya arbetstillfällen kan skapas.
Aldrig tidigare i vår senare historia har det varit viktigare att uppmuntra entreprenörskap, innovation och möjligheter. På samma sätt som kampanjen 1992 gjorde det möjligt för oss att inrikta oss på - och i stor utsträckning uppnå - en inre marknad för varor, är det nu avgörande att vi inriktar oss på att få bort hindren för handel och tjänster. Denna nya strategi syftar framför allt till att göra det möjligt för två grupper - nämligen små och medelstora företag samt konsumenter - att utnyttja den inre marknaden till fullo.
I många fall kommer små och medelstora företag inte - vilket även Harbour och Beysen har framhållit i kväll - att förfoga över medel för att etablera sig i alla eller flera medlemsstater. Om de försöker göra de, kommer de att ställas inför behovet att utvidga sin infrastruktur och inför ytterligare ekonomiska och administrativa bördor. De måste därför tillåtas att erbjuda sina tjänster fritt över hela gemenskapen från sin etableringsort.
När det gäller konsumenterna är denna strategi utformad framför allt för dem. Vi kommer inte att ha lyckats förrän de europeiska konsumenterna har bättre tillgång till och ett större urval av säkra och pålitliga tjänster till konkurrenskraftigare priser, vilket innebär att konkurrensen mellan tjänsteleverantörerna måste öka. Strategin är det första försöket att anlägga ett övergripande synsätt på handel och tjänster på gemenskapsnivå sedan det allmänna programmet för att undanröja hinder för tillhandahållandet av tjänster lanserades för nästan fyrtio år sedan, år 1962. I strategin begär man de nationella myndigheternas samarbete och stöd, alla berörda parters medverkan och gemenskapsinstitutionernas aktiva engagemang.
Betänkandet från parlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden belyser många av de svåra frågor som utgör hinder för en effektivt fungerande inre marknad för tjänster. Det gläder mig att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden delar kommissionens filosofi och stöder dess ambitiösa synsätt. Jag hoppas också att jag kommer att kunna räkna med Europaparlamentets fulla stöd när det gäller genomförandet av både strategins första och andra fas. Den första fasen håller nu på att verkställas. Det innebär att befintliga restriktioner beträffande rätten att tillhandahålla tjänster fastställs och utvärderas. I den andra fasen kommer rättsliga och operativa instrument för att avlägsna hinder att införas, och vårt synsätt kommer att grunda sig på harmonisering, i syfte att säkerställa en hög nivå på konsumentskyddet, i kombination med principerna om ursprungsland och ömsesidigt erkännande enligt fördraget.
Kommissionen skulle således inte välkomna de nyligen framlagda ändringsförslagen. Dessa ändringsförslag tycks gå stick i stäv mot principerna om ömsesidigt erkännande och ursprungsland och skulle, enligt kommissionens mening, undergräva det positiva och välbalanserade synsättet i betänkandet, för vilket kommissionen är vederbörligen tacksam. Jag skulle för kommissionens räkning vilja tacka fru Berger för att hon har utarbetat betänkandet. Kommissionen anser att de nyligen framlagda ändringsförslagen avsevärt skulle försvaga Europaparlamentets stöd för det föreslagna synsättet på den inre marknaden.
Jag hänvisar, slutligen, till den tidigare diskussionen mellan Berger, Harbour och Beysen om de olika för- och nackdelarna med harmonisering, ömsesidigt erkännande och ursprungsland. En storskalig harmonisering kan ödsla tid, visa sig vara onödigt byråkratisk och avleda den politiska välviljan och uppmärksamheten från de nyckelfrågor som medlemsstaterna bör enas om. Den kan också strida mot subsidiaritetsprincipen i fördraget.
Det måste, å andra sidan, erkännas att det kan vara nödvändigt att harmonisera då det finns ett behov av att få till stånd en hög skyddsnivå, särskilt för konsumenter. Det ömsesidiga erkännandet kan, å andra sidan, fås att fungera bättre om det genomförs genom sekundär gemenskapslagstiftning som tydligt fastställer de områden på vilka ömsesidigt erkännande måste godtas. Båda principer har sina för- och nackdelar, men jag är i stort sett böjd att instämma i Harbours åsikt, att det snabbaste sättet att uppnå en tillräcklig skyddsnivå för konsumenten är att välja ursprungslandsprincipen,.
Tillåt mig, till sist, att tacka herr Beysen för hans vänliga ord om direktivet om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden, som antogs av kommissionen i veckan. Får jag avslutningsvis be Berger om ursäkt för att jag inte tidigare har tackat henne för kommissionens räkning för att hon drog tillbaka nästan alla de ändringsförslag som lagts fram om det föregående ärendet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Förhandsinformation om bostadslån
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0290/2001) av Radwan för utskottet för ekonomi och valutafrågor om
kommissionens rekommendation om förhandsinformation som skall lämnas av långivare som erbjuder bostadslån (C5-0256/2001 - 2001/2121(COS))

Radwan
Herr talman, herr kommissionär! Vi har nu kommit fram till den sista punkten på föredragningslistan, och jag räknar med att tillströmningen av ledamöter nu kommer att hålla sig inom ramarna.
Vad handlar nu betänkandet om? Det handlar om förhandsinformation från långivare av bostadslån. Vi är i färd med att fram till 2005 skapa en inre marknad i EU, och där ligger även målet att i framtiden kunna bevilja gränsöverskridande bostadslån till kunden.
Det finns en överenskommelse på europeisk nivå mellan bankerna och konsumentorganisationerna som gäller detta. En relativt snabb tillämpning behövs. Det vore glädjande om så kunde ske inom 12 månader. Jag vill särskilt poängtera den positiva roll som kommissionen har spelat genom att lyckas företräda båda sidor och slutligen komma fram till en slutsats i denna tunga medlingsprocess.
Detta skulle kunna bli ett första positivt exempel på självreglering i Europeiska unionen. Först återstår dock ett och annat att göra. Först och främst måste vi se på medlingsprocessen i sig. Den tog cirka fyra år och var enligt några deltagare inte alltigenom öppen för insyn. Vi ber kommissionen dela med sig av de erfarenheter man nu har gjort till utskottet för ekonomi och valutafrågor och informera om vilka slutsatser detta leder till för kommande frivilliga regleringsprocesser. Som jag redan har beskrivit kan detta bli till ett förebildligt exempel: om det trots allt inte skulle bli ett positivt exempel för frivillig reglering blir kommissionen säkert tvungen att lägga fram ett eget förslag till direktiv. Här återstår fortfarande några frågor att lösa.
För det första är det givetvis inte bara bankernas organisationer som skall omfattas, utan vi behöver en förpliktelse som gäller bankerna i sig över hela Europa. Här är det ännu oklart i vilken utsträckning bankerna kommer att delta.
För det andra bör det register som skall upprättas naturligtvis även erbjudas via nätet. Vidare behöver vi formulär som går att jämföra med varandra i Europa. Redan nu kan man se att vissa medlemsstater, som särskilt i början var mycket angelägna om att ett enhetligt formulär skulle tas fram, nu vill gå sina egna vägar för att möjligen avvika i framtiden. Dock måste formulären förbli åtminstone jämförbara, detta för kundens skull. Vi bör försöka utvidga denna överenskommelse till att gälla även kandidatländerna. Även den förlikningsbyrå som ni talar om, herr kommissionär, bör gälla på detta område. Den interna förlikningsenhet som finns med i överenskommelsen bör vi inte behålla, utan ta fasta på kommissionens initiativ.
Även när det gäller data behövs det en jämförbarhet. Den effektiva årsräntan är av stor betydelse för konsumenten. Det är inte enbart slutsumman som är viktig, utan även beräkningsgrunden. Fortfarande finns det olika beräkningsgrunder för den effektiva årsräntan i Europa: Vårt arbete bör syfta till att få fram enhetliga beräkningsmetoder.
Det vore mycket glädjande om detta inte behövde komma från kommissionen, utan om bankerna själva kunde enas om en metod inom så kort tidsram som möjligt. Därefter bör vi tillämpa allt detta även på tjänster som erbjuds på Internet. Vi har precis haft uppe Huhne-betänkandet, som ju också talar om att driva detta vidare. Och i framtiden bör denna information finnas även där. Och i förlängningen bör den framtida lagstiftningen enligt Huhne-betänkandet stämmas av mot rättsuppfattningen i denna uppförandekod.
Avslutningsvis vill jag betona att jag är mycket glad över de frivilliga överenskommelser som har träffats. Nu gäller det att granska och utvärdera detta kritiskt. Utskottet hoppas nu på en snar rapport från kommissionen om i vilken utsträckning uppförandekoden blir framgångsrik och om vi kan fortsätta på detta spår eller om vi behöver agera även i lagstiftande mening.

Andria
Herr talman! Jag vill uttrycka min uppriktiga uppskattning för Radwans resolutionsförslag i fråga om förhandsinformation för bostadslån.
Det är otvivelaktigt så att man nu har inlett ett arbete med reorganisering och systematisering av en ganska diffus sektor, där det tyvärr inte har saknats exempel på tvivelaktigt om inte rentav förkastligt agerande från det europeiska kreditväsendets sida.
Det utförda arbetets betydelse ligger huvudsakligen däri att det för första gången finns en samling anvisningar och bestämmelser som inte är ett resultat av självreglering, vilket ofta var fallet i det förflutna. Jag syftar på överenskommelserna om lånevillkor mellan bankerna genom vilka dessa kunde diktera spelreglerna, snarare för att undvika en våldsam konkurrens bankerna emellan än för att skapa tydliga avtalsförslag att erbjuda kunderna. Denna gång är det i stället resultatet av en överenskommelse mellan banker och konsumentorganisationer, låt vara att den bara är frivillig.
Viktiga är även de val som gjorts beträffande öppenhet och reklam, vilket framgår av artiklarna 21, 22, 23 och 24 i själva koden och i synnerhet av artikel 25 som föreskriver att eventuella erbjudanden om bostadslån över Internet måste uppfylla det europeiska mallförslaget med iakttagande av samtliga bestämmelser och anvisningar.
Avslutningsvis vill jag betona att det kommer att vara nödvändigt att göra tillägg och rättelser till denna kod. Genomförandefasen kommer att ge oss erforderliga indikationer. Jag är bara förvånad över att kommissionen inte har godkänt ett ändringsförslag som jag lämnat in och som syftade till att sätta en gräns - totalbeloppet - för det intecknade beloppet. Jag motiverade detta ändringsförslag med det faktum att kreditinstituten i vissa medlemsstater tredubblar det belopp som intecknas i förhållande till det belopp som faktiskt betalas ut, vilket skadar konsumenten på två sätt: för det första vad det gäller anseendet, eftersom skulden för de som inte är insatta i saken förefaller vara tre gånger så stor som den verkligen är; för det andra i fråga om kostnaderna, i synnerhet notariatkostnaderna som beräknas på det intecknade beloppet. Jag hoppas att denna aspekt kommer att granskas på nytt i framtiden.

Ettl
Herr talman! Låt mig gratulera föredraganden till betänkandet och tacka för samarbetet i kooperativ anda! Att genomföra den inre marknaden för finansiella tjänster, som skall erbjuda konsumenterna en hög skyddsnivå, är ett prioriterat mål för gemenskapen. Undertecknandet av ett avtal om bostadslån är ofta det viktigaste och största finansiella åtagande som en konsument gör under sitt yrkesliv. Därför är det lovvärt att det på europeisk nivå har träffats en frivillig överenskommelse mellan banker och konsumentorganisationer om förhandsinformation. Det är också positivt att uppförandekoden och kommissionens register över de långivare som erbjuder bostadslån läggs ut på nätet.
I syfte att göra informationen till konsumenten mer jämförbar skall en noggrant utformad definition av en gemensam effektiv årsränta på bostadslån medfölja i ett standardiserat europeiskt faktablad. Räntan skall räknas fram på ett enhetligt sätt i hela gemenskapen och orientera sig efter direktivet om konsumentskydd. Faktabladet skall vara utformat så att samtliga data som behövs för att räkna fram lånet finns med. I första hand gäller detta framräkningen av förskottsränta eller ränta som betalas i efterhand. Detta är en av de viktigaste konsumentpolitiska satsningarna inom sektorn.
För att garantera absolut öppenhet i utarbetandet av en uppförandekod är det önskvärt att också parlamentet framgent bjuds in i förhandlingarna om frivilliga överenskommelser. Jag hoppas att detta exempel på frivillig överenskommelse mellan aktörerna på marknaden och konsumentorganisationerna skall kunna föras över till andra områden för finansiella tjänster.
Detta kan bli ett väsentligt bidrag till ett snabbt genomförande av den inre marknaden för finansiella tjänster. Men eftersom konsumentsidan förfogar över relativt små resurser måste konkreta åtgärder vidtas om den frivilliga överenskommelsen inte följs. Annars är risken stor att instrumentet frivillig överenskommelse - ett i sig positivt instrument - inte blir vägledande, utan att det i slutändan endast är de som inte heller i övrigt orsakar problem som respekterar överenskommelsen. Detta vore otillräckligt och knappast till gagn för saken.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att kommissionen befinner sig i en mycket bekväm ställning, eftersom den instämmer helt med innehållet i den resolution som antogs nästan enhälligt den 28 augusti i år av utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Den frivilliga uppförandekod som stöder kommissionens rekommendation utgör det allra första exemplet på en överenskommelse mellan banker och konsumentorganisationer om standardiserad information som måste göras tillgänglig för konsumenter innan ett avtal ingås. Dess existens bevisar, vilket man med rätta framhåller i resolutionen, att aktörerna på marknaden är bäst skickade att förhandla fram lämpliga lösningar och att säkerställa en lämplig intressebalans mellan de kontraktsslutande parterna. Men oavsett hur bra skickade de är behöver aktörerna på marknaden en neutral och outtröttlig mellanhand som ledsagar, och ibland motiverar, dem under de långa och svåra förhandlingarna om denna kod. Föredraganden har berömt kommissionens roll, vilket kommissionen uppskattar och tackar föredraganden för.
Såsom alla parter har enats om och efterlyst kommer mellanhanden, det vill säga kommissionen, nu att förvandla sig till notarius publicus och, vid behov, till skiljedomare. Som notarius publicus kommer kommissionen, i linje med resolutionen, att föra ett register över långivare som erbjuder bostadslån och som har anslutit sig till koden. Detta register kommer att hållas aktuellt och göras tillgängligt on-line. Jag säger detta särskilt till Radwan, som ville att denna kod skulle finnas på Internet, och den kommer att finnas där. Den kommer att göras tillgänglig on-line på kommissionens webbplats, vilket kommer att garantera en tillbörlig insyn. Man beklagar i betänkandet bristen på tillbörlig insyn under förhandlingsskedet. Kommissionen har förståelse för denna punkt, men när registret finns på nätet, om inte förr, kommer insynen att vara återställd. Det vill säga med kommissionen som notarius publicus.
Som skiljedomare kommer kommissionen att kontrollera att rekommendationen följs och bedöma dess effektivitet. Kommissionen klargjorde i sin rekommendation att den kommer att överväga att föreslå bindande lagstiftning om rekommendationens bestämmelser inte följs till fullo. Parlamentet kommer, såsom man med rätta begär i resolutionen, att ges utförlig information - även det en punkt som har tagits upp i kväll - om vårt arbete med kontroll och bedömning av efterlevnaden.
Jag är övertygad om att koden och vår sammanhörande rekommendation kommer att spela en mycket viktig roll för att fullborda den inre marknaden för finansiella tjänster, för vilken parlamentet med jämna mellanrum upprepar sitt stöd. Jag har också, i likhet med föredraganden, gott hopp om att detta banbrytande initiativ - ännu en gång, det första i sitt slag - inte kommer att vara en engångsföreteelse. Dess framgång kommer emellertid att vara beroende av alla parters engagemang, och det gläder mig att kunna upplysa parlamentet om att antalet företag som har meddelat att de ansluter sig till koden redan nu är betydande, även om det inte är helt tillfredsställande i några medlemsstater. Jag kan försäkra parlamentet om att kommissionen kommer att arbeta hårt för att hela sektorn skall ansluta sig.
Slutligen har Ettl framställt vissa önskemål. Kommissionen antecknar dessa önskemål, men skulle vilja påpeka att denna angelägenhet begränsar sig till förhandsinformation och att information om räntor och så vidare inte omfattas av detta instrument. Kommissionen antecknar följaktligen vad Ettl just har sagt men har ingen möjlighet att uppfylla önskemålen.

Talmannen
Tack så mycket för ert engagemang här i parlamentet i kväll, herr Bolkestein.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.50.)

