

Talmannen.
   Gruppen Självständighet/Demokrati har informerat mig om att den sedan i går, den 15 mars 2006, består av följande 22 ledamöter:
Gerard Batten, Bastiaan Belder, Johannes Blokland, Godfrey Bloom, Jens-Peter Bonde, Graham Booth, Derek Roland Clark, Paul Marie Coûteaux, Nigel Farage, Hélène Goudin, Georgios Karatzaferis, Roger Knapman, Patrick Louis, Nils Lundgren, Michael Henry Nattrass, Kathy Sinnott, Jeffrey Titford, Philippe de Villiers, John Whittaker, Thomas Wise, Lars Wohlin och Vladimír Železný.
Därför ingår från och med nämnda datum inte följande ledamöter:
Umberto Bossi, Matteo Salvini, Mario Borghezio, Francesco Enrico Speroni, Dariusz Maciej Grabowski, Urszula Krupa, Bogdan Pęk, Mirosław Mariusz Piotrowski, Bogusław Rogalski, Witold Tomczak och Andrzej Tomasz Zapałowski. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill bara att det ska föras till protokollet att Umberto Bossi, Mario Borghezio, Francesco Enrico Speroni och Matteo Salvini protesterar mot det helt oriktiga förfarande som har följts i fråga om ämnet för det meddelande som ordföranden just presenterade. Vi har inte fått information om något möte. Detta beslut i gruppen Självständighet/Demokrati är helt oberättigat och regelvidrigt, och därför måste ordförandens meddelande denna morgon också ses som baserat på ett helt regelvidrigt och oberättigat beslut. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Era kommentarer har noterats. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   Herr talman! Jag avbryter för att begära en ändring i protokollet. Jag glömde skriva på närvarolistan i går. Jag var naturligtvis där, vilket framgår av protokollet från röstningen, och jag deltog också i debatten om Cottigny-betänkandet. Tack för att ni noterar detta, herr talman. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Era kommentarer har noterats. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja tala om artikel 172, med avseende på protokollet för föregående sammanträde.
I tisdags ställde jag en fråga till rådet i ett ärende som är mycket viktigt för min region, Kanarieöarna, om de humanitära katastroferna för invandrare som kommer till min region i hundratal. Jag fick inget svar − rådet svarade på mycket få frågor − men jag väntade mig att i alla fall få ett skriftligt svar.
I dag, torsdag, har jag fått det fullständiga referatet: Det finns inget svar där heller, och jag har ingen möjlighet att få reda på vilket svaret är eftersom jag inte får det från parlamentets avdelningar.
Jag vill protestera mot tjänsternas försening, eftersom jag tycker att det vid brådskande ärenden, vilket dessa frågor gäller, går för lång tid mellan det att en fråga inte besvaras och att svaret kommer, mot bakgrund av att det skriftliga svaret redan finns.
Jag vill inlägga en protest, och jag hoppas att jag får ett skriftligt svar så snart som möjligt. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Era kommentarer kommer att noteras. 
Francesco Enrico Speroni (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller meddelandet om uteslutningen av mig och andra ledamöter i gruppen Självständighet/Demokrati svarade ni att ni noterade saken och att informationen skulle föras in i protokollet. Jag anser dock inte att svaret är tillfredsställande. Via ledaren för vår delegation, Mario Borghezio, påpekade vi vissa felaktigheter i förfarandet för uteslutande av ledamöter från gruppen, och därför uppmanar jag ordförandeskapet att kontrollera om förfarandet är korrekt. Om ordförandeskapet kommer fram till att allt är i sin ordning så kommer jag inte längre att betrakta mig själv som medlem. Men jag skulle vilja att ordförandeskapet kontrollerar att allt har gått rätt till. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Vi kommer att behandla frågan genom ett särskilt förfarande.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   Nästa punkt är ett betänkande (A6-0030/2006) av Antonios Trakatellis för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av ett gemenskapsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder 2007–2013 – Hälsoaspekter ((KOM(2005)0115 – C6-0097/2005 – 2005/0042A(COD)). 
Markos Kyprianou,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka föredraganden Antonios Trakatellis för hans utmärkta arbete med detta betänkande. Men jag vill också tacka ledamöterna i de två utskotten för deras utmärkta arbete med att granska och undersöka detta program. Jag är verkligen glad över de många anföranden som hållits och de många förslag som har lagts fram om detta program. Jag vill även säga redan nu att jag under andra omständigheter faktiskt inte skulle kunna motsätta mig innehållet i de förslag som har gjorts.
Vi kan ha olika inställningar till uppdelningen i två program, men rekommendationerna tillför något till åtgärderna inom programmet, utvidgar omfattningen och gör det mer effektivt, så att det täcker fler sektorer. Dessutom – och detta är lika viktigt – tillförs inte bara de resurser som kommissionen sökt för att ge stöd för programmet, utan budgeten har utökats ytterligare.
Tyvärr måste vi under nuvarande omständigheter – och jag menar särskilt de ekonomiska omständigheterna – vara försiktiga och – för att använda ett ord som jag inte är så förtjust i – ”realistiska”. Den viktigaste frågan för tillfället är avslutningen av diskussionerna om budgetplanen, och här spelar parlamentet en stor roll. Vid detta tillfälle skulle jag vilja framhäva parlamentets och kommissionens stöd och positiva ståndpunkter när det gäller programmets finansiella förstärkning.
Det är ett faktum att den kompromiss som uppnåddes i Europeiska rådet i december kommer att leda till betydande nedskärningar inom programmet om den kvarstår. Ordförande José Manuel Barroso har redan skickat ett brev till talman Josep Borrell där han påpekar att december månads överenskommelse om den kvarstår kommer att leda till att hälso- och konsumentskyddssektorn inte bara kommer att ha otillräckliga resurser, utan mindre ekonomiska resurser under 2007 än den hade under 2006. Det kommer med andra ord att finnas mindre pengar för ett EU med 25 och 27 medlemsstater än det fanns för ett EU med 15 medlemsstater. Jag anser, som ordförande Barroso också påpekar i sitt brev, att denna hållning inte kan rättfärdigas, särskilt i en tid då vi vill föra EU närmare medborgarna. Därför uppmanas talman Borrell att se till så att parlamentet gör ännu ett försök att samarbeta på detta område.
Kommissionens förslag om programmet återspeglas också i den aktuella budgeten. Om den stora minskning som jag nämnde kommer att genomföras till slut kommer den dock att innebära att många åtgärder och områden i förslaget måste strykas, eftersom det inte är någon mening med att tilldela små belopp till ett stort antal områden på ett sådant sätt att inget område får ett bra stöd.
Det är därför hela programmet måste omprövas, prioriteringar göras och antalet åtgärder, initiativ och sektorer minskas betydligt, så att vi kan åstadkomma effektiva åtgärder inom de få sektorer som väljs.
Jag skulle naturligtvis helst se att denna situation avhjälptes i de följande debatterna, att man förstod att detta kanske var ett misstag och, mot bakgrund av den enorma politiska betydelsen av både hälsa och konsumentskydd, att åtminstone vissa mindre belopp tillfördes programmet.
När det gäller frågan om uppdelningen av programmet har jag förståelse för de ställningstaganden som gjorts. Jag vet att båda utskotten skulle föredra att det fanns separata program, jag förstår argumenten och jag förstår farhågorna. Vi bedömer dock fortfarande att det i huvudsak finns fördelar med ett gemensamt program. Resurserna kan användas bättre. I alla händelser kan inte kommissionen fatta något slutgiltigt beslut om i vilken utsträckning den godtar eller inte godtar uppdelningen innan frågan om budgetplanen har lösts. Därför kommer kommissionen i nuläget att förkasta de ändringsförslag där man förespråkar uppdelning i två program, och vi kommer att behandla frågan igen när vi ser slutresultatet av debatten om budgetplanen. Parlamentet har klargjort sin ståndpunkt och vi har noterat den.
Jag kommer inte att gå in på fler detaljer beroende på tidsbrist. Jag hade förmånen att få diskutera programmet med det aktuella utskottet. Jag vill bara betona, eftersom det inte finns någon tid och det finns en stor mängd ändringsförslag, att skriftlig information om kommissionens ståndpunkt när det gäller vart och ett av ändringsförslagen kommer att delas ut, och jag skulle vara tacksam om den kunde inkluderas i protokollet för denna debatt(1). När det gäller de ändringsförslag som förkastas vill jag dock betona att detta inte beror på att vi inte håller med om sakinnehållet. Jag påminner om att många av dem godkänns, men skälet till att vi förkastar vissa ändringsförslag är främst att det å ena sidan finns ett behov av prioriteringar med tanke på den ekonomiska situationen, och att vi å andra sidan måste ta hänsyn till subsidiaritetsfrågorna, med andra ord att vi ser till att vi inte inkräktar på medlemsstaternas befogenheter, och naturligtvis att vi inte överlappar och inte upprepar åtgärder som redan omfattas av annan politik och andra åtgärder inom gemenskapen.
Avslutningsvis vill jag tacka er igen, och jag kommer att följa ledamöternas debatt med stort intresse.
Antonios Trakatellis (PPE-DE ),
   – Herr talman! Problemet med fågelinfluensan blev – och jag är säker på att ni håller med om detta – ett tillfälle för unionen och medlemsstaterna att agera samfällt och effektivt genom att stärka medborgarnas förtroende och känsla av trygghet. Det gav dock också ytterligare bevis på värdet av gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet.
Därför anser jag att denna debatt är det rätta tillfället att stödja det aktuella betänkandet, inklusive den ökade finansiering som är den nödvändiga grunden för att målen ska kunna uppnås, mål som liksom de grundläggande åtgärderna garanterar en fortsättning och en samtidig utveckling av det föregående programmet. Detta uppnås genom en kombination av mål och åtgärder, till exempel åtgärder för att skydda medborgarna mot hälsorelaterade hot från fysiska, kemiska eller biologiska källor, infektionssjukdomar och så vidare. Vi behöver ett gemensamt försvarssystem och en samordnad respons på europeisk nivå på möjliga pandemier, vilket den aktuella frågan om fågelinfluensan visar.
Främja en politik som leder till en hälsosam livsstil – faktorer som påverkar hälsan. Vi har en skyldighet mot våra barn och mot framtida generationer att arbeta för införandet av livsstilsstandarder där vi tar hälsofaktorer på stort allvar: lämpliga matvanor, rökstopp, sociala och ekonomiska förhållanden som inte leder till stark stress.
Det sjukdomsförebyggande arbetet måste först och främst vara inriktat på hälsofaktorer som bevisligen påverkar den kroppsliga och psykiska hälsan.
Arbetet för att minska ohälsa och dödlighet som beror på vanliga sjukdomar och skador är en ytterligare typ av åtgärder som kräver samordnade och gemensamma åtgärder.
Förbättring av effektiviteten i hälsovården: Vi måste gemensamt inspektera hälsovårdssystemen i medlemsstaterna för att se till att de är förenliga, eftersom detta kommer att göra det möjligt för dem att ge Europas medborgare bättre service.
Bättre information och kunskap, dels för att förbättra hälsan och dels för att införliva de politiska målen för hälsosektorn i annan politik, måste kunna komma alla till godo, både de yrkesverksamma inom hälsovården och vanliga medborgare.
Bättre sjukvårdsmetoder är inte bara det mest effektiva sättet att bekämpa sjukdomar, utan motverkar dessutom ytterligare försämringar av hälsan. Det är uppenbart att kriteriet för att utvärdera behandlingar inte kan vara den ekonomiska kostnaden, utan måste vara effektiviteten, vilket också blir billigare på lång sikt.
Dessutom betonas åtgärder som gäller miljöns inverkan på hälsan och insamling av data om låga födelsetal, låg fruktsamhet och sterilitet, vilka håller på att utvecklas till ett gissel för åldrande europeiska samhällen, som redan hotas av ett demografiskt problem. Insamling av data och utveckling av strategier för patientrörlighet, ytterligare utveckling av ett elektroniskt sjukförsäkringskort, mekanismer för främjande av organtransplantationer, samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna och med internationella organisationer som Världshälsoorganisationen och Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar behövs för diskussionens skull och för främjandet av hälsoåtgärder. Medlemsstaterna förväntas också spela en viktig roll, med tanke på att en stor mängd av uppgifterna kommer från dem.
Jag tror att samordningen av programmet är viktig för dess framgång, och den öppna samordningsmetoden kan bidra till subsidiariteten genom förstärkning av strategier på hälso- och hälsovårdsområdet, till exempel patientrörlighet.
Mina damer och herrar, jag skulle kunna fortsätta med en oändlig uppräkning av förebyggande åtgärder och vårdåtgärder. Jag är dock övertygad om att alla nu inser behovet av en samordnad insats där man kombinerar gemensamma åtgärder på EU-nivå med medlemsstaternas förmåga att förbättra sin effektivitet. Detta verkligt ambitiösa mål återspeglas i det föreslagna andra programmet. Det innebär en bättre helhet, och mot bakgrund av den erfarenhet vi har skaffat oss anser jag också att det kommer att ge jämförelsevis bättre resultat.
Ur den synvinkeln anser jag att ändringsförslag 64, där man rekommenderar ett större belopp eftersom programmet nu är mer omfattande än och skiljer sig från det som godkänts av kommissionen, är nödvändigt eftersom inte ens de bästa program kan ge några resultat utan finansiering. Alltså kan jag som föredragande inte nog uppmana er att rösta för ändringsförslag 64, och jag anser att ni genom att göra så sänder en beslutsam signal till rådet och ett hoppfullt meddelande till Europas medborgare om att även vi bryr oss om och är intresserade av de europeiska medborgarnas hälsa.
Anders Samuelsen (ALDE ),
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Antonios Trakatellis för det mycket goda arbete han har utfört med den fråga vi debatterar i dag. Detta är absolut ett av de områden där vi kan få verkligt stöd från gräsrötterna. Det talas mycket om att inställningen till det europeiska samarbetet är defensiv just nu, särskilt efter omröstningarna i Nederländerna och Frankrike om det konstitutionella fördraget. Alla undersökningar visar dock att det är mycket svårt att hitta något folkligt motstånd mot gränsöverskridande samarbete just på de områden vi debatterar i dag. Det är naturligtvis också viktigt för mig att betona att vi stöder det arbete som har uträttats hittills. Vi stöder försöket att dela upp de två programmen, och vi är för en så stark finansiering som möjligt av programmen som rimligen går att få.
Jag vill särskilt betona att betänkandet innehåller ett förslag från budgetutskottet som är avsett att garantera att kommissionen ska kunna finansiera kärnverksamhet på tvåårsbasis genom ramöverenskommelser om partnerskap. Tanken är att se till att så lite resurser som möjligt läggs på byråkrati och att större delen går till fler åtgärder på de områden som vi är överens om. Med detta vill jag ännu en gång tacka Antonios Trakatellis för hans omfattande arbete. Jag hoppas att vi kommer att lyckas sända en tydlig signal till Europas medborgare om att EU kan vara till nytta för oss alla på detta område. 
John Bowis,
   . – Herr talman! Jag lovordar varmt min kollegas betänkande och jag välkomnar verkligen det han och kommissionsledamoten sa om budgeten i inledningsanförandet. Jag anser att detta är någonting som parlamentet bör lyssna på. För tillfället har vi en absurd budget på 0,15 cent per EU-medborgare – det är vad vi totalt spenderar på hälsa varje år inom EU – och ändå finns det så många hot mot hälsan, så många utmaningar och så många möjligheter på hälsoområdet.
Denna vecka träffade jag iatrogena patienter. Kommissionsledamoten och min vän föredraganden förstår vad det betyder eftersom det är grekiska, men för andra kolleger betyder det patienter som har drabbats av svåra funktionshinder eller svåra hälsoproblem till följd av olyckor på sjukhus. Det är en av patientsäkerhetsfrågorna på vår dagordning och den fördes helt riktigt upp på dagordningen under Förenade kungarikets ordförandeskap.
Vi står inför utmaningen med en åldrande befolkning, att människor lever längre – och huvudsakligen är friska – men sedan blir svaga när de når en högre ålder med alla de nervdegenererande sjukdomar som detta innebär. Vi har nu en läkemedelsnota för Parkinsons sjukdom som är högre än för cancersjukdomar.
Vi måste höja standarden och inom EU gör vi detta genom att beskriva en god standard, inte genom att föreskriva den. Detta är vägen framåt, vi har gjort det med cancerscreening, och detta arbete inleddes i och med det irländska ordförandeskapet och fortsatte med det österrikiska ordförandeskapet. Vi kräver det för diabetes, särskilt för typ 2-diabetes, och kommissionen uppmanar till åtgärder i linje med detta för psykisk hälsa, som är en av vår tids största utmaningar. Var tredje av oss kommer förmodligen att ha anledning till att oroa oss för detta någon gång under livet, och det skulle verkligen vara guld värt om vi kunde göra framsteg inom detta område.
Men budgeten är ett problem. Ett av de största hoten för tillfället är influensapandemin. Ett av de största behoven är att Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar drivs effektivt. Ett av problemen, som vi har hört direkt från detta centrum, är att det saknar resurser och är underfinansierat och att det inte kommer att kunna uträtta sitt arbete ordentligt om pandemin slår till under de kommande månaderna, eller till och med under de närmaste åren. Detta måste prioriteras, men det får inte prioriteras så att resten av vårt hälsoarbete blir lidande. Vi måste ägna tid, energi och resurser åt att se till att de möjligheter vi får genom EU:s rättsväsende utnyttjas på rätt sätt när det gäller patientrörligheten. Vi måste koncentrera oss på alla de sjukdomar som innebär en risk för allmänheten, vare sig det gäller hjärt- eller lungsjukdomar, reumatiska eller hjärnrelaterade sjukdomar.
Vi måste också tänka på alla områden inom den medicinska forskningen, inklusive de nyaste områdena som alternativ medicin, som kan fylla en funktion. Jag genomgick nyligen en akupunkturbehandling för att ta bort ischiassmärta som hjälpte mig, och jag kan garantera och intyga att åtminstone en typ av alternativ behandling är effektiv. Jag rekommenderar också den delen av detta betänkande till kammaren. 
Linda McAvan,
   . – Herr talman! Först och främst vill jag ansluta mig till dem som gratulerar professor Antonios Trakatellis till hans arbete och till hans öppna och samarbetsvilliga inställning under utarbetandet av detta betänkande.
Vi vet alla att EU har begränsad makt och begränsade resurser, kanske till och med färre resurser än vi hade hoppats, för att utföra sitt arbete inom hälsoområdet. Därför är det viktigt att vi inriktar vårt arbete på de områden där EU tillföra mervärde och verkligen kan förändra saker och ting. Därför har PSE-gruppen försökt se till att vi verkligen fokuserar på hälsoprogrammet.
Vi behöver ett hälsoprogram som ingår i en hälsostrategi för EU. För tillfället har vi många ad hoc-initiativ, ofta från ordförandeskapen, om än det ena och än det andra sjukdomstillståndet. Detta räcker inte: vi behöver en strategi och vi måste klart ange vad denna strategi bör omfatta. För min del anser jag att den bör omfatta gränsöverskridande hälsohot. Vi har hört talas om dessa och vi känner till influensapandemin. För det andra bör den inkludera frågor om patientrörlighet: eftersom fler och fler människor reser måste vi komma till rätta med sjukförsäkringskorten. Jag får många uppgifter från personer som fortfarande har problem med sina sjukförsäkringskort. Sedan har vi personer som reser och vill ha sjukvård utomlands genom blankett E 112. EG-domstolen måste sluta att fastställa hälsovårdsbestämmelserna, det är lagstiftarna som bör göra detta. För det tredje finns det ett samarbetsområde, ett område där man kan utbyta bästa praxis när det gäller hanteringen av avgörande hälsofaktorer. Som Antonios Trakatellis sa är detta ytterst viktigt. Vi får många påtryckningar i fråga om detta från organisationer som ber oss att inbegripa åtgärder i programmet för än de ena, än de andra sjukdomarna eller sjukdomstillstånden. PSE-gruppen stöder inte inkluderandet av en förteckning över sjukdomstillstånd i betänkandet eftersom vi anser att vi bör fokusera på de avgörande hälsofaktorerna. Vi vill inte skapa en rangordning av sjukdomar och sjukdomstillstånd, eftersom många av dessa sjukdomar och sjukdomstillstånd är fruktansvärda för dem som lider av dem.
Att behålla denna starka inriktning på hälsofrågorna i hälsoprogrammet kommer inte att bli lätt. Vi behöver bara titta på hur många ändringsförslag som har lagts fram inför plenum – nästan 200 – och på de många motstridiga krav som ställs. Men om vi inte inriktar oss på detta program, om vi inte kan visa att EU verkligen tillför mervärde och inte bara gör ett antal uttalanden på toppmöten eller konferenser, kommer det att bli mycket svårt att övertyga rådet och allmänheten om behovet av en större budget.
Detta blir alltså kommissionens uppgift. Jag hoppas att den kommer att lägga fram en hälsostrategi och att vi kommer att inrikta oss på ett framtida hälsoprogram. Vi kommer att rösta för ändringsförslag 64 eftersom vi anser att det är mycket viktigt att sända ett budskap om att hälsofrågorna är viktiga. Vi vet att allmänheten är skeptisk till EU, men om folket ser att vi agerar på områden som är viktiga för dem kanske de blir mer vänligt inställda till EU.
Jag hoppas verkligen att vi kommer att värna om en bra budget men att vi även håller ett öga på programmets inriktning. 
Holger Krahmer,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Hälsopolitiken är huvudsakligen medlemsstaternas ansvar. Det finns ett bra skäl till det. Hälsovården betalas med bidrag och skatter och de olika systemen är inriktade mot specifika behov. Dessutom gäller subsidiaritetsprincipen för hälsovården och sjukvården.
I artikel 152 i EG-fördraget anges att medlemsstaterna ska garantera en hög hälsoskyddsnivå. EU kan också genomföra åtgärder som stöd för medlemsstaternas politik. Jag får ibland intrycket att kommissionen och vissa av våra ledamöter skulle vilja konkurrera med de nationella politiska åtgärderna på hälsoområdet. Vi har samma problem med hälsopolitiken som de som hela tiden återkommer på andra områden: Europa lider av att inte kunna göra de viktiga saker man borde ägna sig åt. Effekten är att EU ägnar sig åt många politiska områden som, om tveksamhet skulle finnas om detta, bättre skulle hanteras av medlemsstaterna, och outtröttligt lägger sig i deras angelägenheter.
Detta betyder självklart inte att Europa ska hålla sig utanför hälsopolitiken. EU måste snarare koncentrera sig på saker som ger verkligt positiva effekter för Europa, och här kan jag direkt anknyta till det som den föregående talaren sa: Europa ska främst ägna sig åt gränsöverskridande frågor som en medlemsstat inte kan hantera på egen hand. Högsta prioritet måste ges åt en förbättring av informationsutbytet och åt en bättre samordnad kamp mot epidemier och smittsamma sjukdomar. Hälsoriskerna med fågelinfluensan visar hur bråttom det är med en gränsöverskridande samordning av åtgärder.
Samma sak gäller hiv och aids, som är ett särskilt stort problem i de nya medlemsstaterna, och som mer och mer glöms bort och ignoreras trots att antalet smittade personer ökar.
EU borde prioritera kampen mot sjukdomar bättre. Min grupp har ingivit ändringsförslag om detta, och jag skulle återigen vilja be om ert stöd för dem. Betoningen bör ligga på de viktigaste spridda sjukdomarna, till exempel diabetes, cancer och hjärt- och kärlsjukdomar; det är till dessa områden som EU:s åtgärder och knappa resurser måste koncentreras.
Vi bör inte göra det till vår uppgift att göra en inköpslista. I utskottet diskuterade vi länge vilka sjukdomar och vilka förebyggande åtgärder som borde prioriteras i åtgärdsprogrammet. Låt oss vara konsekventa i våra krav. I parlamentets resolution från december 2005 om handlingsprogrammet efterlyser man uttryckligen åtgärder för att bekämpa diabetes, cancer och hjärt- och kärlsjukdomar. Definitionerna i förslaget till kommissionens handlingsprogram var för allmänna. Det är dags att vi anger politiska prioriteringar och koncentrerar oss på de mest spridda sjukdomarna.
Jag skulle också vilja säga några ord om budgeten och finansieringen av de icke-statliga organisationerna. Min grupp stöder föredragandens förslag om att budgeten för handlingsprogrammet ska ökas till 1,2 miljarder euro. Om vi menar allvar med prioriteringarna för det här programmet behöver vi naturligtvis också de nödvändiga resurserna. Patientorganisationer och icke-statliga organisationer spelar en allt viktigare roll, och detta är ett skäl till att de ska få EU-stöd. När vi ger bidrag till icke-statliga organisationer måste vi dock se till att det finns strikta kriterier och insyn. Det kan inte vara acceptabelt att vissa organisationer – vilket är fallet på miljöområdet – får så frikostiga bidrag att de kan betala för kontor i Bryssel, som om de var organ inom EU-kommissionen. 
Hiltrud Breyer,
   . Herr talman! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder utan tvekan ett oberoende och välfinansierat hälsoprogram.
Hälsa står överst på den europeiska allmänhetens önskelista, och vi måste sända en mycket tydlig signal i dag om att hälsopolitiken även är en prioritering för oss i Europaparlamentet i Europeiska unionen. Tjänster och system är naturligtvis organiserade på nationell nivå, men vi måste diskutera målen för hälsopolitiken internationellt och gemensamt i Europa. Om en miljard euro per år spenderas på subventionering av tobak så måste hälsopolitiken var värd samma belopp.
När det gäller bidragen till icke-statliga organisationer menar vi i gruppen De gröna mycket bestämt att endast icke-statliga organisationer som är oberoende av industrin ska kunna få bidrag. Beklagligt nog finns det ett stort antal icke-statliga organisationer som får pengar från läkemedelsindustrin och fungerar som dess språkrör, med det enda syftet att marknadsföra alltför dyra mediciner. Så vill vi inte ha det. Vi vill stötta icke-statliga organisationer som är oberoende. Och, herr Krahmer, det är en motsägelse att påstå att de inte ska kunna få statlig finansiering heller. Vad ska de annars få? Ska de verkligen finansieras av läkemedelsindustrin och gå i dess ledband? Vi vill inte ha det så! Självklart behöver dessa icke-statliga organisationer också finansiering för att kunna betala för sitt informationsarbete.
Stöd för alternativmedicin är något mycket viktigt för oss. Jag är glad över att det redan finns positiva erfarenheter av den. Det finns miljontals människor i Europeiska unionen som har mycket positiva erfarenheter av alternativmedicinen, för att inte nämna miljömedicinen. Det är därför diskriminerande av Europeiska unionen att inte ägna någon uppmärksamhet åt detta medicinska område, som knappt ens har börjat märkas.
Om kommissionen menar allvar när den i Lissabon förklarar att vi är ett nyskapande samhälle så måste vi använda oss av kunskaperna och nyskapandet inom den alternativa medicinen, utveckla den och göra den tillgänglig för människorna i Europeiska unionen. Detta är något mycket centralt, och jag anser att kommissionen har ägnat sig alltför mycket åt de stora läkemedelsföretagens intressen och kravet på storsäljande läkemedel. Detta får inte tillåtas fortsätta. Vi ska inte ägna oss åt förtäckt industriell forskning och läkemedelsutveckling, utan måste ha som mål att få fart på nyskapandet. Alternativmedicinen måste självklart ha en plats i detta sammanhang.
Jag vill avsluta med att säga följande: Vi säger alla återigen uttryckligen att det inte får finnas någon diskriminering, inget genetiskt urval. Vi vill därför än en gång försöka förmå Antonios Trakatellis att acceptera vårt ändringsförslag som en tilläggsklausul där vi mycket tydligt säger: Arbetet på detta område får endast fortgå efter födelsen och bara när behandlingar också finns. 
Adamos Adamou,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Herr Trakatellis, jag måste gratulera er till det alldeles utmärkta arbete ni har utfört med denna komplexa fråga och hålla med er på många punkter, särskilt när det gäller ökningen av finansieringen av programmet.
Men jag kan inte instämma i er önskan om att vissa sjukdomar som orsakar många dödsfall inte ska namnges, och de är absolut inte några inköpslistor, som Holger Krahmer sa.
Cancer: Ett av fyra dödsfall beror på cancer. Var tredje europeisk medborgare kommer att drabbas av någon form av cancer under sin livstid.
Hjärtsjukdomar: Den största dödsorsaken.
Reumatism: Över 150 sjukdomar och syndrom. Var femte europé behandlas permanent för reumatism eller artrit. Reumatism är den näst vanligaste orsaken till läkarbesök. I de flesta länder används 20 procent av primärvårdens resurser för personer som lider av reumatism. Vidare finns det andra sjukdomar, som diabetes och psykisk ohälsa.
Mot bakgrund av att de sjukdomar som jag nämnt påverkar en så stor andel av Europas befolkning och är så direkt kopplade till européernas livskvalitet anser jag de borde nämnas i det aktuella programmet. Därför har jag ingivit ett ändringsförslag för min grupps räkning – ändringsförslag 156 – som jag vill be er att ställa er bakom.
Det är ett faktum att rika medborgare i vårt samhälle har direkt och enkel tillgång inte bara till information om hälsofrågor utan också till hälsovård. De är väl informerade om olika hälsofaror och har möjlighet att konsultera läkare regelbundet och i tid.
Som en kontrast till detta har de som har ekonomiska svårigheter inte direkt och enkel tillgång till information, och får nästan utan undantag vänta länge på medicinsk vård. Därför måste vi göra en stor insats för att införliva behoven för dessa grupper, och de organisationer som representerar dem, i våra hälsosystem. Vi måste ta hänsyn till deras erfarenheter, så att vi kan skapa särskilt utformade hälsosystem som tillgodoser behoven hos de européer som utsätts för diskriminering och får dålig behandling. Det är därför detta ändringsförslag har ingivits – ändringsförslag 157 – som jag återigen ber om ert stöd för. Avslutningsvis vill jag än en gång gratulera Antonios Trakatellis till det alldeles utmärkta arbete han har utfört.
Johannes Blokland,
   . – Herr talman! Först av allt vill jag tacka Antonios Trakatellis för hans arbete med detta betänkande. Hans vilja att förbättra folkhälsan i Europa är lovvärd. Jag stödjer det väsentliga i betänkandet men vill ändå göra tre iakttagelser.
För det första, och när det gäller budgeten, utökas den betydligt genom ändringsförslag 64, om än bara som en indikation. Enligt min mening hör detta ändringsförslag inte hemma i detta betänkande eftersom budgetnivån inte beslutas i dag, utan beror på resultatet av förhandlingarna om budgetplanerna.
För det andra vill jag uttala mig till stöd för ändringsförslag 148 från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. Genetisk screening kan vara ett värdefullt tillskott till nuvarande diagnosmetoder, men bara om den används på ett etiskt ansvarsfullt sätt. Vi måste till exempel förhindra att försäkringsbolag på grundval av genetiska profiler inte låter vissa personer teckna försäkringar.
Till sist vill jag uppmärksamma kommissionsledamoten på det för närvarande mycket byråkratiska sättet att fördela forskningsbudgeten. Jag fått kännedom om att en enda ansökan kan kosta så mycket som flera tusen euro. De ansökande får dessutom ingen information om vilka villkor de till slut kommer att prövas mot och om vad som gör att ansökningar beviljas eller avslås. Dessutom, samtidigt som kommissionen tillämpar tidsgränserna för de sökande mycket strikt, blir det inga påföljder när kommissionen skjuter upp ett beslut. Detta skapar självklart mycket frustration.
Jag föreslår att vi inför ett preliminärt förfarande där ansökningarna bedöms på ett begränsat antal punkter. Fullständiga ansökningar skulle då endast begäras för de projekt som har realistiska möjligheter att godkännas. Detta skulle minska kommissionens arbetsbelastning och skulle också betydligt minska arbetet för de ansökande. Jag skulle gärna vilja få en kommentar från kommissionsledamoten om detta. 
Liam Aylward,
   . – Herr talman! Folkhälsan i varje enskilt land är ytterst viktig för medborgarna och detta är helt klart en fråga för varje enskild medlemsstat. En av de största fördelarna med att vara medlem i EU är dock att man har tillgång till de andra medlemsstaternas samarbets- och kunskapsbas. Det är viktigt inom alla områden och om det i detta fall blir möjligt att nå bättre resultat på folkhälsoområdet genom att medlemsstaterna samarbetar, bör detta uppmuntras.
Den irländska regeringen har fortfarande som mål att erbjuda sina medborgare en förstklassig hälsovård, inklusive lämplig, snabb och säker hälsovård i rätt miljö: hälsovård som tillhandahålls på ett sätt som är rättvist för patienterna, skattebetalarna och vårdpersonalen. Man har som mål att tillhandahålla professionell personal som klarar av arbetsuppgifterna, samt den utbildning, den utrustning och det stöd som krävs för att främja ett sundare liv i en hälsosammare miljö.
Nuförtiden har vi, i Irland och över hela EU, mycket stora hälsoutmaningar att hantera: hjärt- och kärlsjukdomar, neuropsykiatriska störningar, cancer, matsmältningssjukdomar, andningssjukdomar, rubbningar i sinnesorganen, fetma och diabetes, för att bara nämna ett fåtal. Inget enskilt land kan ta itu med detta på egen hand. Med hjälp av medlemsstaternas och experternas erfarenheter och med stöd av detta förslag, som verkligen har förbättrats av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, tar sig EU an utmaningen att bistå medlemsstaterna på folkhälsoområdet. Jag vill även gratulera Antonios Trakatellis till hans bidrag till detta betänkande.
Kommunikationer, utbildning, tillgång till moderna metoder, klok medicinsk rådgivning och att överbrygga klyftorna på folkhälsoområdet på medlemsstatsnivå är ytterst viktigt.
Dessutom välkomnar jag speciellt de ändringsförslag som handlar om att innefatta alternativ medicin i programmet. Bättre kunskap om komplementär och alternativ medicin kan bidra starkt till att medborgarna blir mer medvetna och ansvarsfulla i de val de gör när det gäller deras hälsa. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! Många av de sjukdomar som människor i Europa lider av i dag är mer eller mindre direkt relaterade till vår livsstil. Man behöver till exempel bara tänka på ökningen av födoämnesrelaterade sjukdomar eller på dem som orsakas av brist på motion. Taktiken att främja strategier för en hälsosam livsstil är därför mycket viktig. Det är dock tveksamt om dessa kommer att ge resultat om cirka 1,4 miljarder euro investeras i ett informationssystem om hälsofrågor vars enda syfte är att utbyta hälsorapporter. De flesta sjukdomar som människor lider av, också här i Europa, beror inte på brist på information.
Sanningen är att hälsan är beroende av inställningen till livet. Alla barn vet att människor som motionerar mycket och äter måttligt men naturligt håller sig friskare. Det har länge varit känt vad som är skadligt för hälsan utan att det har skrivits på cigarettpaket, öl- och vinförpackningar, godis eller beredda varor; detta är att tränga sig på människor och fatta beslut åt dem när de vill tänka själva.
Sådana förment avskräckande åtgärder är av tveksamt värde och jag tror inte att allmänheten vill ha dem. Som ni kanske vet var 66 procent av deltagarna i en undersökning för främjande av hälsomedvetet beteende, till exempel genom minskade försäkringspremier vid regelbundna hälsokontroller. Vi borde röra oss mer i denna lovande riktning. Dessutom är en sak fullständigt klar: Om vi förebygger sjukdomar minskar det också den ekonomiska belastningen på sjukvården. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! En god hälsa står alltid överst på den europeiska allmänhetens önskelista. Om EU kan bidra till detta är arbetet mycket berättigat, och det är faktiskt vad vi måste göra, eftersom vi är skyldiga enligt fördraget att garantera en allmänt hög hälsonivå.
Jag vill gratulera föredraganden till programmet. Han har varit öppen för de berättigade önskemålen från sina parlamentskolleger, och kommissionen har lagt fram ett bra program som parlamentet dock ändrade på några få områden. Om jag får börja med en av dessa förbättringar sägs det nu uttryckligen att medlemsstaterna måste samarbeta för att förenkla uppköp och tillhandahållande av hälsovård.
Jag kommer från en gränsregion med universitetssjukhus i Maastricht, Liège och Aachen. När man står på toppen av Vaalser Berg – som är drygt 300 meter högt, så vi limburgare kallar det för ett berg – kan man nästan se de tre stora universitetssjukhusen. Det skulle utan tvekan vara lämpligt, också om man sätter kostnaden framför nyttan, om dessa regioner började samarbeta och om man på så sätt såg till att dessa avancerade sjukhus inte stagnerade och samtidigt kostade oss alla mycket pengar.
Jag ser därför positivt på det utvidgade program som innefattar dessa gränsöverskridande alternativ. Detta var min första kommentar. Den andra jag vill säga är att hälsovårdssystemen är pressade överallt, dels beroende på demografiska förhållanden och dels för att vi behöver fler och därför ofta dyrare resurser. Alla medlemsstater håller på att förändra sina vårdsystem. Varför måste vi uppfinna hjulet på nytt överallt? Varför kan vi inte lära av varandra? Vi borde ägna oss åt detta också.
När det gäller finansieringen måste kostnaden sättas framför nyttan. När det gäller fågelinfluensan handlar det inte om om, utan om när. När jag ser – och John Bowis har också uttryckt denna uppfattning – att Stockholmsgruppen för smittsamma sjukdomar säger att ”den inte kan fungera när en sådan katastrof inträffar” så tror jag att vi måste skapa nya överenskommelser med varandra, och jag hoppas att det är precis vad kommissionen kommer att arbeta för.
Jag anser också att det är viktigt att detta program utvidgas till att omfatta alternativa vårdmetoder, och att mer bör göras när det gäller sjukdomar som cancer, diabetes och Parkinsons sjukdom. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera Antonios Trakatellis till hans samarbetsvilja.
Gemenskapens handlingsplan på hälsoområdet är en viktig text därför att syftet är att garantera effektiva förebyggande åtgärder, förbättrad hälsovård och en bättre livskvalitet för alla, vilket är vårt främsta politiska mål.
Den grundläggande prioriteringen i programmet är att bekämpa hälsorelaterad ojämlikhet genom att förstärka befintliga nätverk på folkhälsoområdet.
När det gäller personer med funktionshinder måste vi ta hänsyn till att ett funktionshinder inte är en sjukdom eller en oförmåga; det är ett annat hälsotillstånd som man måste ta hänsyn till när man behandlar och tillämpar alla gemenskapens politiska åtgärder och program. Det är mycket viktigt att utveckla strategier och utbyta effektiva arbetsmetoder med målet att främja funktionshindrade personers hälsa och tillhandahålla tillförlitlig information i en form som är tillgänglig för de funktionshindrade, som är en av programmets målgrupper. Vi måste också garantera en rättvis tillgång till de motsvarande medicin- och läkemedelssystemen.
En annan grundläggande prioritering är att garantera gemenskapsåtgärdernas mervärde i förhållande till nationella hälsoåtgärder, för att stärka det transnationella samarbetet inom nyskapande sektorer, till exempel telematik inom medicinen. För personer med funktionshinder kan dessa åtgärder innebära nya möjligheter att försöka förbättra livskvaliteten och få lämplig tillgång till hälsovården när man så behöver, samtidigt som åtgärderna bidrar till en rationalisering av utgifterna på hälsoområdet.
Georgs Andrejevs (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först av allt tacka min kollega Antonios Trakatellis för hans utmärkta betänkande. I kommissionens nya handlingsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder för 2007–2013 har kommissionen betonat Europeiska unionens viktiga roll när det gäller att minska antalet sjukdomsfall, alltså – och jag vill betona detta – på området allvarliga sjukdomar. Hjärt- och kärlsjukdomar är som vi alla vet utan minsta tvekan en av de huvudsakliga dödsorsakerna i Europa. Varje år dör två miljoner invånare i EU som ett direkt resultat av dessa sjukdomar. De beslut som fattades av rådet under det irländska ordförandeskapet var – och är fortfarande – en bra början på våra insatser för att förebygga hjärt- och kärlsjukdomar. Liksom många av mina andra kolleger här anser jag därför att även hjärt- och kärlsjukdomar definitivt bör nämnas i denna rättsakt. Vi bör nämna saker vid dess rätta namn. Jag vill därför uppmana mina kolleger att stödja ändringsförslag 142 och 143, där det klargörs vilka som kan anses vara Europas största sjukdomar, som vi måste motverka tillsammans genom att genomföra åtgärder för prevention samt undersökningar och behandling. Tack, herr talman. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar varmt Antonios Trakatellis betänkande. Jag tackar och gratulerar honom för hans utmärkta arbete med det. Jag vill också ansluta mig till dem som djupt beklagar de minskade resurserna för området i fråga. Min grupp kommer att stödja ändringsförslag 64. Från början föreslog faktiskt min grupp en ännu högre finansieringsnivå, som ni kanske kommer ihåg.
Jag vill än en gång understryka en av de nyckelfrågor som redan har tagits upp och som min grupp har lagt fram ett ändringsförslag om, nämligen komplementär och alternativ medicin. Över 100 miljoner EU-medborgare använder redan komplementär medicin och den blir alltmer populär. Att förbättra människors kunskaper om komplementär och alternativ medicin kan vara ett viktigt sätt att ge dem möjlighet att göra mer medvetna och ansvarsfulla val i fråga om deras hälsa. Därför anser jag att det är ytterst viktigt att vi för fram detta medicinska område i ljuset och erkänner de verkliga fördelar som det kan medföra.
Bättre information till allmänheten om farorna med kemikalier i livsmedelskedjan, ökad resistens mot antibiotika på grund av överanvändning och oro över vissa konventionella läkemedels biverkningar bidrar alla till en omfattande omvärdering av vårt sätt att leva och hur vi försöker återfå vår hälsa. Komplementär medicin med holistiska och personligt inriktade metoder blir allt populärare. Det är viktigt att erkänna detta som ett fenomen. Men det finns fortfarande en enorm skillnad mellan allmänhetens efterfrågan på dessa mediciner och de minimala forskningsresurserna inom detta område. Det är ytterst viktigt att vi fyller denna lucka.
Jag stöder starkt de ändringsförslag som hänvisar till vilken allvarlig risk miljöföroreningar innebär för vår hälsa och EU-medborgarnas stora oro över miljöföroreningarna. Det är viktigt att snabbt ta itu med detta som en del av en förebyggande hälsovårdsstrategi.
Som Hiltrud Breyer redan har förklarat anser vår grupp att det civila samhällets deltagande är ytterst viktigt för utarbetandet och genomförandet av den europeiska hälsovårdspolitiken. Jag välkomnar förslaget om ökad finansiering för att möjliggöra ett större engagemang, liksom de kriterier som anges i ändringsförslag 53 och som tydliggör behovet av en oberoende ställning gentemot industrins och näringslivets intressen samt de kommersiella intressena.
Ändringsförslag 141 från liberalerna grumlar dock bilden och bidrar till att just den rättsliga säkerhet som anges i ändringsförslag 53 försvinner. Därför vill jag uppmana kollegerna att förkasta det. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Herr talman! Den nuvarande oron för alla möjliga mutationer av fågelinfluensan betyder att allmänheten är medveten om behovet av en förenad strategi när det gäller överförbara sjukdomar. Samtidigt måste vi erkänna att icke överförbara sjukdomar är den överlägset största orsaken till sjukdomsbördan, och vi måste lägga våra resurser där de gör mest nytta.
Jag ber även kammaren att stödja det ändringsförslag där man kräver att missgynnade samhällen involveras i utformandet av den framtida hälsopolitiken. Vi kan inte hoppas på att kunna komma till rätta med ojämlikheterna på hälsoområdet utan aktiva insatser från dem vars livserfarenhet gör dem till experter inom detta område.
Jag stöder också förslaget om att komplementär och alternativ medicin ska inkluderas i de åtgärder som stöds i programmet och jag stöder även starkt förslaget om att hälso- och konsumentskyddsprogrammen ska vara åtskilda.
Genom gemenskapens handlingsprogram blir det möjligt att stödja en bred integrering av hälsofrågorna i gemenskapens alla politikområden. EU befinner sig i ett unikt läge för att komplettera det arbete som gjorts i medlemsstaterna, granska andra politikområdens inverkan på hälsan, främja tillgång till information, förbättra utvärderingen och informationen om tidig upptäckt av risker och ge råd om bästa praxis.
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Herr talman! Som läkare skulle jag särskilt vilja uppmärksamma det faktum att man inom den moderna vetenskapen söker efter den psykologiska grunden för majoriteten av sjukdomar som definieras som psykosomatiska, från fetma till cirkulationsproblem och högt blodtryck till autoimmuna sjukdomar och tumörer, och att man i det kunskapsbaserade samhället, särskilt lagstiftarna i Europeiska unionen, bör få information om detta.
Gemenskapspolitiken kan också spela en viktig roll för förebyggandet av sjukdomar och folkhälsoskyddet, inte bara när det gäller de sjukdomar som definieras som civilisationsrelaterade sjukdomar utan också när det gäller själslig ohälsa. Det är dock nödvändigt att förändra livsstilen, från en liberal modell där man inte följer några etiska principer till en livsstil som är baserad på etiska och moraliska värderingar, eftersom mental balans och integrering medverkar till att förebygga personlig underutveckling som beror på mentala sjukdomar samt till att förebygga av alla typer av beroenden, till exempel av nikotin, alkohol och droger och andra typer av självdestruktiva beroenden.
Enorma ekonomiska resurser läggs på att endast lindra effekterna av sådana beroenden, men detta är helt enkelt bara ett slöseri på grund av bristen på juridiska restriktioner. Det finns ett liknande problem när det gäller konsumentskyddet, som ibland inte är något annat än högtravande fraser på grund av dominansen från marknadens välmående monopol som bevakar sina egna intressen och lägger stora resurser på reklam. Flödet av sådan manipulativ information bör motverkas, och det minsta man kan göra är att se till att EU:s paroll om skydd av de grundläggande rättigheterna omsätts i praktiken. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Mina damer och herrar! Även jag vill tacka Antonios Trakatellis för hans utmärkta betänkande. Jag stöder helt och hållet hans tanke med att dela upp det i två delar, där den första handlar om hälsovård och den andra handlar om att främja konsumentskydd under 2007–2013. Jag har också bidragit med flera ändringsförslag till detta betänkande och det gläder mig att några av dem har antagits, särskilt ändringsförslaget om de nya medlemsstaterna, som är det viktigaste för mig.
Det finns några slående skillnader mellan hälsovårdssystemen i EU:s medlemsstater. De nya medlemsstaterna verkar ha en underordnad ställning i detta avseende eftersom de står inför stora utmaningar i sin hälsovård och har tillgång till små medel för att förbättra situationen. Otillräckliga satsningar på hälsovård är ett allvarligt hinder för utvecklingen i dessa stater och för tillväxten i Europeiska unionen som helhet. Det är nödvändigt att öka medvetenheten om möjligheten att finansiera hälsovårdsprogram genom EU:s strukturfonder. För de nya medlemsstaterna skulle denna information inge hopp och skapa en möjlighet att öka tjänsternas kvalitet.
Det är olyckligt att hälsovårdssektorn i enlighet med subsidiaritetsprincipen inte omfattas av Europeiska unionens befogenheter utan alltså omfattas av nationell lagstiftning. Jag uppskattar insatserna för att införa skydd av patientsäkerhet i betänkandet. EU-medborgarnas svårigheter att få tillgång till hälsovård utomlands är ett hinder för den fria rörligheten. Det är nödvändigt att utarbeta tydligare definitioner av de oklara bestämmelserna om ersättning för vårdkostnader, eftersom EU-medborgarna uppfattar dagens bestämmelser och EG-domstolens avgörande som otydliga och svåra att förstå. En databas med information om tillhandahållare av hälsovård i andra medlemsstater skulle kunna gynna patienterna. Den skulle säkert förbättra situationen för patienterna och kanske undanröja långa väntelistor för viss vård.
Även massmedia kan bidra till att förbättra befolkningens hälsostatus. Det skulle vara en god idé att ersätta olika ”dokusåpor” med program i ett attraktivt format för att lyfta fram kostrelaterade frågor som, om de inte uppmärksammas, kan leda till fetma, hjärt- och kärlsjukdomar och cancer. Att uppmuntra massmedia att lyfta fram hälsovårdsfrågor är i nuläget även viktigt för staternas säkerhet, på grund av risken för attacker i form av bioterrorism. Om en epidemi skulle uppstå skulle allmänheten vara bättre informerad om de grundläggande strategierna för att hindra smittspridningen. Hälsovården måste få större uppmärksamhet och större budget eftersom vi vet att det inte kommer att vara möjligt att förverkliga Lissabonstrategins mål om vi inte har en frisk befolkning. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först av allt vill jag uppriktigt tacka Antonios Trakatellis för det utmärkta samarbetet och hans utmärkta betänkande.
De tre gemensamma grundläggande målen för EU:s politik när det gäller hälsovård och konsumentskydd lyfts fram tydligt: att skydda allmänheten från risker som individen inte har någon kontroll över och som inte kan hanteras effektivt eller fullständigt av de enskilda medlemsstaterna. Inriktningen är fullkomligt klar: att stärka människors förmåga att göra val som är gynnsamma för deras hälsa – i detta sammanhang är också kommissionens initiativ för att minska begränsningarna för läkemedelindustrins informationspolitik berömvärt. För det tredje ska hälsofrågor integreras i andra områden av gemenskapens politik.
I betänkandet införs tre nya grundläggande uppgifter inom hälsoområdet som handlar om de nya utmaningarna i vår tid: hantering av hot – som exempel nämns de epidemier som upptar våra tankar i hög grad i dag, på grund av fågelinfluensan. För det andra förebyggande av sjukdomar och beteendemönster – här nämns bara rökning, övervikt, missbruk och brist på motion som exempel. För det tredje det nödvändiga samarbetet mellan nationella hälsovårdsmyndigheter, där det säkert fortfarande finns utrymme för förbättring på många nivåer. Jag ser inget hot mot subsidiariteten här, utan i stället utökat samarbete, synergieffekter och en förstärkt subsidiaritet.
Jag anser att uppdelningen mellan konsumentskydd och hälsoskydd är viktig och riktig eftersom det rör sig om två politikområden med olika rättslig grund, vilket innebär att de också omfattar olika EU-befogenheter inom gemenskapen. Jag anser personligen att allt det vi vill åstadkomma med 1,5 miljarder på sju år är häpnadsväckande. Jag hoppas att mycket av det kommer att förverkligas. Låt oss bara komma ihåg att den lagstadgade socialförsäkringen omsätter 180 miljarder euro per år enbart i Tyskland.
Jag stöder ändringsförslag nr 64 om att utöka den finansiella ramen. Jag anser att detta är ett minimikrav om vi ska kunna utföra något meningsfullt arbete över huvud taget. Jämfört med vad gemenskapen spenderar under sju år på att stödja tobaksodlingen är detta belopp försvinnande litet. Det är bara omkring en femtedel av tobaksstödet.
Vi kan självklart inte uppfylla alla önskningar från EU:s medborgare och institutioner i ett ramprogram. Vi har försökt vara så rättvisa och balanserade som möjligt. Jag ser detta som en fantastisk möjlighet att föra EU lite närmare sina medborgare igen genom ett gemensamt PR-arbete. 

Dorette Corbey (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först av allt vill jag varmt gratulera Antonios Trakatellis. Hans expertkunskap om hälsovård är en viktig tillgång för vår diskussion. Hälsovård är ett viktigt politiskt ämne, men först och främst är det en nationell angelägenhet. Det är berättigat att EU uppmärksammar hälsovården, men EU bör bara agera om det finns ett uppenbart mervärde att uppnå. Ändå, herr kommissionsledamot, förväntar jag mig mycket av er politik.
För det första hoppas jag att ni aktivt kommer att uppmana era kolleger i kommissionen att bedriva hälsosam politik. Titta på jordbruksstödet ur hälsovårdens synvinkel. Borde vi verkligen fortsätta att ge stöd till fett, socker och tobak? Jag skulle föredra att vi gynnade grönsaker och frukt. Som ett alternativ, herr kommissionsledamot, uppmanar jag er att ge er in i diskussionerna mellan GD Näringsliv och GD Miljö om luftkvalitet och kemikalier, och kraftfullt plädera för hälsofrågorna. Detta kommer inte att kosta något och är en av de största tjänster ni kan göra EU:s medborgare.
För det andra uppmanar jag er att engagera er i kampen mot ojämlikhet och jag vill upprepa det Irena Belohorská sa i det sammanhanget. EU-medborgarnas tillgång till lämplig vård är mycket ojämn. Cancerpatienter har betydligt större chanser att överleva i vissa länder än i andra. Behandlingsmetoderna skiljer sig åt, tillgången till hälsa är ojämlik. Patienternas kunskap om sina sjukdomar skiljer sig åt mellan länderna. Förebyggande åtgärder får inte den uppmärksamhet de förtjänar i alla länder.
Jag uppmanar kommissionsledamoten att skapa en kunskapspool. Medlemsstaterna, sjukhusen, patientföreningarna och tillhandahållarna av hälso- och sjukvårdstjänster kan alla lära av varandra. Kombinera prevention och behandling. Jag vill uppmana er att framför allt inte sammanställa statistik över det allmänna hälsoläget, utan i stället samla in mycket konkret information om de viktigaste sjukdomarna, bland annat cancer, reumatism, diabetes, lungsjukdomar och naturligtvis hjärt- och kärlsjukdomar, och därefter bedöma var det kan göras förbättringar. Ni kanske kan inrätta kunskapscentra och nätverk som blir värdefulla informationskällor för såväl tillhandahållarna av hälsovårdstjänster som för patienterna. På så sätt kan EU göra en värdefull insats.
Slutligen vill jag uppmana er alla att underteckna förklaring nr 1, som handlar om diabetes och som har lagts fram av flera parlamentsledamöter. Vi har redan 260 namnteckningar och vi behöver 80 till, så var snälla och skriv under. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Hälsovård och konsumentskydd är två områden där medborgarna kräver mer av EU − vilket visas gång på gång i varje ny Eurobarometer − och därför måste jag tacka våra båda föredragande Antonios Trakatellis och Marianne Thyssen nu i eftermiddag, som hade det goda omdömet att föreslå att vi skulle dela upp de två programmen.
Efter denna inledande anmärkning vill jag ansluta mig till alla dem som stöder Antonios Trakatellis, er, herr kommissionsledamot, och ett antal andra som har uttryckt sitt stöd för ett ambitiöst hälsovårdsprogram, även om vi, som vi alla vet, inte kommer att få de 1,5 miljarder euro som vi bad om och inte kommer att uppnå den symboliska tröskeln för procentandelen av EU:s budget. I slutänden kommer vi alltså att tvingas till nedskärningar, smärtsamma uppoffringar. Därför anser jag att det är viktigt att vi koncentrerar våra insatser till de fem–sju sjukdomar som är de största dödsorsakerna i EU. Därför måste vi ta hänsyn till vad Världshälsoorganisationen (WHO) säger oss och stödja ändringsförslag 142 från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, och inte vara rädda för att peka ut vissa sjukdomar och arbeta dubbelt så hårt för att förebygga dem, till exempel hjärt- och kärlsjukdomar och olika cancersjukdomar. Att vara ambitiös behöver nämligen inte innebära att man försöker göra för många saker samtidigt.
Våra medborgare vill att EU ska vara effektivt och öppet. Vi får inte svika dem genom att sprida resurserna alltför tunt. De uppmanar oss också att vara mottagliga och ge dem garantier, särskilt i dag. Det skulle alltså inte vara rätt att lämna Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDPC) i Stockholm utan en rimlig budget. Vi måste komma ihåg att detta centrum inrättades 2005 efter den blixtsnabba spridningen av sars för två år sedan. Det ligger alltså i högsta grad i vårt intresse att låta ECDPC fullgöra sitt uppdrag nu när fågelinfluensan har kommit till vår kontinent.
Herr kommissionsledamot! Sammanfattningsvis har jag en fråga till er och till rådet. Hur ska ni finansiera handlingsplanen för hälsa och miljö och koppla ihop den med detta nya hälsovårdsprogram? Vi vet att EU måste utrusta sig med de medel som krävs för att bekämpa miljöföroreningarna, som påverkar de som är mest sårbara bland oss, gravida kvinnor och barn. Att skydda våra allra yngsta är också en möjlighet att ge morgondagens EU alla chanser. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Tack till både Trakatellis och Kyprianou. Ni har gjort ett gott arbete. Men vi befinner oss i en absurd situation när vi ger fem gånger mer pengar till tobakstöd än till att främja hälsa. Fem gånger mer pengar till att förstöra hälsan än att hjälpa till.
Vad jag tycker är bra är att detta betänkande fokuserar på förebyggande arbete. Resurserna är så små att de bara räcker till för att dela med sig av goda exempel, sprida information och samarbeta. Men det är på nationell nivå som de stora pengarna finns och där det stora arbetet kommer att ske. Det som är bra med Europaparlamentets ändringar, och som jag vill betona som viktigt, är ändringsförslag 53. Då pengarna är så begränsade får de inte gå till lobbyorganisationer, eller dolda lobbyorganisationer, för läkemedelsindustrin. Det är bra att det noggrant kontrolleras att så inte blir fallet.
Ändringsförslag 92 och 144, som handlar om jämställdheten har vi inte nämnt hittills. Jag tycker det är en viktig aspekt som vi måste beakta. För stor del av pengarna går till män och mäns sjukvård och för lite går till kvinnors sjukvård. Men de stora insatser som Europa kan göra här avser hälsa och handel. Artiklarna om folkhälsa i fördraget tillämpas knappt alls på handelspolitiken. När det gäller alkohol – var finns hälsodimensionen i den politiken? Samma sak gäller kemikalier och bekämpningsmedel – det är där de stora insatserna måste göras.
Herr kommissionär, ni kan göra en första insats för den helhetssynen genom att inte godkänna de åtta nya bekämpningsmedel som är på gång. De är biopersistenta, endokrinstörande och cancerogena klass 2. Ja, det är en lång uppräkning på de perfekta orsakerna till att förbjuda en kemikalie. Den chansen kan ni ta nu. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag gratulerar professor Antonios Trakatellis till betänkandet. Det är viktigt att på nytt bekräfta att hälsa är ett nationellt behörighetsområde. Det är dock lämpligt att EU uppmuntrar till hälsofrämjande livsstilar och åtminstone kräver en minimistandard för hälsovården i de olika länderna. Detta gäller särskilt ett land som mitt, Irland, som har Europas starkaste ekonomi medan hälsovården är bristfällig och människor utsätts för risker därför att de inte kan få den grundläggande hälsovård de behöver.
Diabetes är ett bra exempel på en sjukdom som är underfinansierad i min välmående valkrets. Vi har en halv diabetesskötersketjänst för att ta hand om 250 personer när vi borde ha en sköterska för 50 personer för att vara effektiva. Andra erfarenheter från det irländska hälsovårdssystemet har präglat min läsning av detta betänkande. När det gäller mänskliga organ, vävnader och blod kommer jag att begära en muntlig ändring för att inkludera konceptet spårbarhet. Våra hepatit C-skandaler i Irland visade på de medicinska faror det innebär att inte kunna spåra smittokällor. I den irländska organskandalen berövades döda barn rutinmässigt sina organ utan att deras familjer visste om det eller hade gett sitt medgivande. Detta bevisade det etiska behovet av spårbarhet för att se till att mänskliga produkter införskaffas lagenligt.
Sammanfattningsvis har Europa en funktion att fylla när det gäller hälsofrämjande. Men jag anser inte att EU-medel bör användas för att främja vinstbringande hälsovårdsindustrier; de har tillräckligt med resurser för att göra detta själva. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   – Jag gratulerar till det arbete som Antonios Trakatellis, föredragande och medlem i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, har lagt ned på att utarbeta detta betänkande som parlamentet har haft möjlighet att påverka. Även medborgarna och de yrkesverksamma inom hälsovården välkomnar den nya handlingsplan som vi diskuterar här. Den allra viktigaste punkten i betänkandet är att politiker och hälsovårdsansvariga ska samarbeta för att finna sätt att lösa problem som är gränsöverskridande för medlemsstaterna. Betänkandet bereder vägen för en modern strategi, särskilt när det gäller samordningen av insatser, men efter det att rådet drastiskt ändrade EU:s budget åtföljs detta tyvärr inte av tillräcklig finansiering från EU. Det återstår mycket för EU att göra, vilket särskilt gäller de uppgifter som de enskilda medlemsstaterna inte kan lösa själva. Detta handlar inte bara om att bekämpa allvarliga smittsamma sjukdomar som sprider sig över gränserna, som aids och influensa, utan också om att bekämpa spridningen av narkotikamissbruk och livsstilssjukdomar. Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar inrättades just för detta ändamål, tillsammans med de nationella referenslaboratorierna. Nedskärningar i budgeten är inte goda nyheter och vittnar om bristande prioriteringar hos EU:s politiska elit och hos vissa parlamentsledamöter.
Jag vill här lyfta fram ytterligare ett problem. Den moderna medicinen gör att människor lever längre och höjer deras livskvalitet, men det sker till allt högre kostnader – omkring 60 till 90 procent av statskassan. Ju högre andel av hälsovården som finansieras av gemenskapen, desto mindre ansvar tar de enskilda medborgarna för sin hälsa. Dessutom är det så att ju mer staten reglerar, desto mindre minskar lagstiftningen individernas personliga ansvar. Det går att finna bevis på detta i länder som har haft en centralstyrd och fullständigt reglerad hälsovård, där besluten om patientens hälsa, förebyggande åtgärder och behandling – och därmed kostnaderna för den behandlingen – fattades utan att patienten deltog. Även om det har gjorts vissa reformer har dessa länder skapat ett mindre effektivt system och dyrare hälsovård; gamla tankar och vanor är svåra att utrota bland patienter, läkare och politiker. Därför menar jag att de program som är avsedda att underlätta för vårdtagarna att informera sig bättre och bidra till att systemen blir förenliga under inga omständigheter får skäras ned. Dessa resurser betalar sig själva många gånger om.
Jag hyser vissa betänkligheter om effektiviteten av vissa bestämmelser – som förmodades vara avgörande för hälso- och miljöskyddet – och som vi dumt nog har antagit. Jag är rädd att syftet ibland är att tillfredsställa vissa påtryckargrupper från näringslivet och att alltför lite pengar läggs på medborgarnas hälsa. Därför uppmanar jag kommissionen att avsätta en större andel av budgeten för analyser baserade på empiriska bevis. På så sätt kan vi fatta mer ansvarsfulla beslut om bestämmelserna, och vi blir mer medvetna om de verkliga effekterna på folkhälsan, de ekonomiska kostnaderna och även effekterna på EU:s ekonomi. Därför stöder jag också ändringsförslag 64. 
Anne Ferreira (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först vill jag som de andra ledamöterna uttrycka mitt stöd för beslutet att inte slå samman hälsovårds- och konsumentskyddsområdena i gemenskapens handlingsplan för hälsovård och konsumentskydd.
Alldeles bortsett från skillnaderna i EU:s befogenheter inom dessa båda områden, kan hälsovårdspolitiken inte betraktas som en konsumtionsvara.
Även om jag stöder införandet av ”e-hälsa” får detta inte användas som en förtäckt möjlighet att prova ut en informationspolitik.
Jag tackar Antonios Trakatellis för hans förslag om en avsevärd ökning av budgeten för detta program, en ökning som är nödvändig om vi ska kunna se ett framgångsrikt resultat av våra mål och åtgärder. Det hade varit önskvärt med mer medel med tanke på de utmaningar vi står inför, men vi kan ändå känna en viss tillfredsställelse om rådet går med på att öka anslagen för hälsovård i samband med budgetplanen 2007–2013.
Jag vill lyfta fram två prioriterade frågor. För det första måste vi förbättra samarbetet och samordningen på hälsovårdsområdet för att snabbare kunna bemöta gränsöverskridande hälsohot. Om detta redan skulle ha varit fallet hade vi nu kunnat undvika den omfattande spridningen av chikungunyaepidemin. Detta borde föranleda Europeiska unionen, medlemsstaterna och läkemedelslaboratorierna att inrätta ett system för övervakning av och forskning om dessa typer av sjukdomar, som kan vara sällsynta i förhållande till världens befolkning, men som är förödande på lokal nivå.
Min andra prioritering är denna: för att förverkliga målet med en bättre hälsostandard för alla EU-medborgare måste vi ta hänsyn till de miljömässiga och sociala levnadsförhållandenas betydelse för hälsan. För att behandla vissa sjukdomar bättre måste vi ta itu med orsakerna. Alla vet att människor som är sårbara och utestängda från samhället är mer benägna än andra att få vissa sjukdomar. Vi måste hjälpa de svagaste.
Om medlemsstaterna kunde göra snabba framsteg inom dessa två områden skulle våra medborgare känna sig lite mer skyddade av EU. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Jag gratulerar Antonios Trakatellis till hans betänkande, vilket som förväntat var utmärkt. En viktig aspekt av EU:s hälsoproblem är skydd mot sjukdomar genom förebyggande åtgärder. De tre huvudsakliga gissel som går att förebygga och som påverkar människors hälsa – tobak, omåttlig alkoholförbrukning och dålig näringstillförsel – är orsaken till miljontals europeiska medborgares för tidiga död varje år. Särskilt tobaksbruk anses vara orsaken till var tredje rökares död. Rökning dödar många fler människor än narkotikamissbruk, trafikolyckor och hiv-infektioner tillsammans. Eftersom tobak dödar så många människor, gör vi verkligen tillräckligt för att hjälpa våra medborgare att bli av med denna självdestruktiva vana? Inte tillräckligt mycket, enligt min uppfattning.
För det första fortsätter vi att subventionera tobaksodling inom EU. Detta är verkligen inte förståndigt, som många kolleger redan har nämnt. För det andra tillåter vi de allt mäktigare multinationella tobakstillverkarna att fritt utöva påtryckningar på och påverka viktiga beslutsfattande organ; de utövar med all säkerhet påtryckningar på europaparlamentarikerna. För det tredje ligger vi efter med genomförandet av en effektiv informationsstrategi. Vi märker till exempel cigarettpakten med skrämmande varningar som ingen längre lägger märke till medan tobaksbolagen betalar för att filmstjärneidoler ska röka på filmduken.
Vi har ingen strukturerad antirökundervisning i våra skolor. Vi bygger dyra sjukhusavdelningar för att behandla patienter som lider av allvarliga sjukdomar orsakade av rökning och ändå tolererar vi att många läkare som arbetar på sådana avdelningar är sämsta möjliga förebilder på grund av att de själva röker offentligt. Många medlemsstater betalar för dyra avdelningar för rökrelaterade sjukdomar men de betalar inte för att rökarna ska kunna delta i antirökprogram innan de blir sjuka. Slutligen lämnar många medlemsstater fortfarande de passiva rökarna i rökarnas våld, vare sig det handlar om arbetsplatser eller nöjesställen.
Nu när vi har en hälsokommissionär som är starkt emot rökning är det kanske dags att föra ett fullskaligt krig mot de dödsbringande tobaksjättarna och vara ganska optimistiska att vi vinner. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig börja med att säga att jag håller med om precis vartenda ord som föregående talare sa; jag tänker inte upprepa allt, men bra sagt! Jag vill tacka Antonios Trakatellis för ett utmärkt betänkande och jag tackar även kommissionsledamoten för att han var så ärlig mot oss i morse när han sa att gemenskapens handlingsplan för hälsa redan måste granskas om den ska bli effektiv så att vi kan prioritera områden, på grund av – och jag använder hans ord – ”bokföringsröran”. Allt jag har att säga om detta är att det är pinsamt!
I EG-fördraget fastställs det att ”en hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik”. Detta betänkande är ett viktigt första steg för att förverkliga våra medborgares rätt till hälsoskydd, vilket garanteras i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Även om hälsofrågorna är medlemsstaternas behörighet kan EG höja värdet på och komplettera medlemsstaternas åtgärder genom samordning och jämförelser av modeller för bästa praxis, vilket det finns ett trängande behov av, så att vi kan lära av varandra och skapa expertcentrum. Genom att låta alla EU:s politikområden genomsyras av hälsofrågan, genom att utföra utökade hälsoriskbedömningar och utvärderingar av all EU-lagstiftning och genom att främja hälsosamma livsstilar kan EU erbjuda den nödvändiga plattformen för ett gemensamt tänkande i medlemsstaterna.
Enligt Världshälsoorganisationen (WHO) var antalet överviktiga människor för första gången i historien lika stort som antalet underviktiga år 2000 – mer än en miljard överviktiga varav 300 miljoner sjukligt feta – med de enorma konsekvenser detta får på sjukligheten. I detta hänseende är det ytterst viktigt att vi uppmuntrar en förebyggande strategi och jag välkomnar ett antal nya initiativ från kommissionen inom detta område.
De bredare beteendemässiga, sociala och miljömässiga faktorer som är avgörande för hälsan går att hantera på ett optimalt sätt på gemenskapsnivå genom en holistisk, i stället för en fragmenterad strategi. Den komplementära och alternativa medicin som är vetenskapligt underbyggd måste inbegripas i alla gemenskapens handlingsprogram på hälsoområdet.
EG befinner sig i ett optimalt läge för att bekämpa gränsöverskridande hälsoproblem, såsom hotande epidemier av smittsamma sjukdomar och livsmedelsrelaterade incidenter. Oron över BSE och sars och den nyligen inträffade fågelinfluensan har alla, till skada för oss själva, understrukit hur viktigt det är att det finns aktiva och förebyggande samordnade insatser inom hälsoområdet.
Den stora utbredningen av EU-organ inom hälsoområdet – Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar, Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och andra – är en mycket välkommen och nödvändig utveckling för att ta itu med dessa hot mot hälsan. Men dessa organ kan inte fungera utan tydliga riktlinjer på gemenskapsnivå och de ekonomiska resurser som behövs för att understödja dem. Om pengarna inte säkras i budgeten och en förebyggande strategi inte genomförs kan konsekvenserna, ekonomiska och övriga, bli mycket större. Färre resurser från ett EU med 25 medlemmar än från ett med 15 är inte godtagbart och det är uppriktigt sagt oansvarigt.
Skulle kommissionsledamoten kunna tala om för oss var vårt hälsovårdsdirektiv är och när vi kommer att få ett utkast till förslag? 
Karin Jöns (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Även jag vill uppriktigt tacka Antonios Trakatellis för hans utmärkta betänkande. Det är faktiskt mycket svårt att göra största möjliga rättvisa åt alla de legitima intressena här och samtidigt vara övertygande. Därför beklagar jag till exempel att cancer inte längre nämns uttryckligen som en prioriterad fråga i det nya handlingsprogrammet för hälsovården.
Men ni har mer än rätt, herr Trakatellis, när ni i ert betänkande påpekar att det naturligtvis måste finnas tillräckliga resurser för alla de mål vi själva har satt upp. Men för närvarande är vi långt ifrån detta, för att inte nämna att vi i dag kommer att avslå kommissionens förslag till ett gemensamt handlingsprogram för hälsovård och konsumentskydd som helt oacceptabelt.
Även inom hälsovården vill allmänheten ha mer skydd av EU, inte mindre. Hälsopolitiken kommer på fjärde plats av de prioriterade politikområden för EU som ni nämner. Detta innebär i sig att det är angeläget att hälsovården på nytt får ett eget handlingsprogram.
Jag kan inte förstå hur ens kommissionen kan föreslå ett så litet budgetanslag och hur rådet kunde skära ned det ännu mer. Därför försöker vi rätta till två grundläggande fel här i dag. Vi vill ha två separata program och vi vill ha mer pengar. Detta säger jag främst till rådet. Om den ytterligare minskning som ni vill ha genomförs skulle detta innebära att vi bara hade en tredjedel av de tidigare medlen för ett EU med 27 medlemsstater. Detta skulle innebära att vi skulle vara helt oförmögna att tillhandahålla primär- och sekundärprevention av vissa sjukdomar eller tillgodose det trängande behovet av skydd mot de sjukdomsrisker som uppstår på grund av globaliseringen. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Även jag vill förstås inleda med att gratulera Antonios Trakatellis, inte bara till hans lysande betänkande utan framför allt för att han alltid hade tid för alla ledamöter som var angelägna om att deras frågor skulle avspeglas i det färdiga betänkandet. Det är ett mycket viktigt betänkande eftersom det bidrar till att utforma gemenskapens handlingsprogram för folkhälsan för de kommande sex åren, som inte kan fyllas ut av de enskilda medlemsstaterna. Jag anser att man med fog kan säga att föredraganden har lyckats kombinera alla relevanta och specifika aspekter på ett så omfattande och samtidigt känsligt område som folkhälsan.
Det gläder mig särskilt att det för första gången är möjligt att infoga komplementärmedicin och alternativ medicin i åtgärderna, vilket betyder att allmänheten kan göra mer välinformerade och ansvarstagande val i samband med Jag är bara alltför väl medveten om att de alternativa medicinska behandlingarna alltför ofta möts med hånfulla tillrop, men de många människor som har haft nytta av dessa behandlingar hävdar förstås motsatsen. Ändå har kommissionen nämnt en siffra som talar för att inte mindre än 30 procent av befolkningen och några hundra tusen läkare och terapeuter kräver dessa alternativa metoder.
Bättre kunskap om komplementärmedicinen skulle vara ett stort framsteg för folkhälsan och därför stöder jag helhjärtat insatsen för att lösa problemet med organbristen på EU-omfattande nivå. Såväl inrättandet av gemensamma plattformar för donatorer och mottagare som utvecklingen av åtgärder för att förbättra säkerheten och kvaliteten på organen kan bidra till detta i hela EU.
Som ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet vill jag framför allt betona att hälsan påverkas av miljöfaktorer. Alltför ofta är människor helt omedvetna, till exempel om effekterna av att utsättas för vissa giftiga substanser. Tydlig information, uppbackad av vetenskaplig forskning, skulle bidra stort till att förebygga mycket lidande och även undvika missförstånd.
Handlingsprogrammet innehåller specifika åtgärder för prevention, upptäckt och medvetandehöjande och för information om allvarliga sjukdomar. Som medlem i gruppen parlamentsledamöter mot cancer (MAC) som nyligen inrättades här i parlamentet kan jag inte göra annat än applådera dessa konkreta åtgärder. Men det finns en sak som jag, liksom många andra ledamöter, har svårt att smälta.
Så länge som det inte finns någon överenskommelse om budgetplanen för den kommande perioden är diskussionerna om detta handlingsprogram nämligen endast akademiska. Ändå är behovet stort, ambitionerna ännu större, och parlamentet måste därför under de närmaste månaderna att se till att de medel som behövs faktiskt görs tillängliga.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   – Herr talman! Även om hälsovården omfattas av medlemsstaternas behörighet bör Europeiska unionen göra det bästa möjliga av sina möjligheter att komplettera åtgärder som vidtas på nationell nivå i hela gemenskapens intresse. Därför är det oacceptabelt att EU i sin budget under de kommande åren kommer att minska utgifterna inom områden som påverkar befolkningens livskvalitet, särskilt hälsovården.
EU kan och måste bidra till att skydda medborgarnas hälsa och säkerhet, vilket är särskilt viktigt eftersom den senaste utvidgningen har ökat skillnaderna mellan medlemsstaterna på hälsovårdsområdet. De tydliga skillnaderna i medborgarnas genomsnittliga förväntade livslängd, hälsa och tillgång till hälsovård hänger nära ihop med utvecklingsnivån i de enskilda medlemsstaterna.
Nya hälsovårdsprogram med ett övergripande syfte att förbättra medborgarnas hälsa och garantera prevention i ordets vidaste bemärkelse borde jämna ut dessa skillnader. En hög standard i hälsovården borde vara något som alla EU-politiker strävar efter. Nu bör det särskilt göras insatser för att minska den ojämlika tillgången till och kvaliteten på hälsovård i medlemsstaterna genom att införa jämförbara standarder och skapa större öppenhet i de nationella hälsovårdssystemen. Det nya programmet skulle kunna visa sig särskilt användbart när det gäller gränsöverskridande hot mot folkhälsan, eftersom det skulle göra det möjligt att skapa gemensamma strategier och åtgärder för att skydda hälsan och säkerheten och undanröja eventuella hot, samt att främja medborgarnas hälsorelaterade ekonomiska intressen och minska medborgarnas kostnader för hälsovård. Bättre informationsutbyte om tillgänglig medicinsk behandling och möjligheten att få ersättning för kostnader inom EU:s territorium kommer också att öka rörligheten för patienter och hälsovårdsspecialister, precis som föredraganden för detta mycket viktiga betänkande, Antonios Trakatellis, mycket riktigt påpekat. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har haft flera synpunkter på kommissionens hälsoplan och jag har bråkat en del, men jag tycker att det har blivit riktigt bra och därför vill jag tacka dels Kyprianou, men också Trakatellis.
Att hälsa främst är en fråga för medlemsstaterna har för mig varit självklart. Jag gläder mig åt att majoriteten av kammaren är av samma uppfattning. Det vi gör på EU-nivå ska ge ett tydligt mervärde för patienterna. Här finns det tre områden som jag har varit med och slagits för och som jag särskilt vill lyfta fram i dag. Först och främst gäller det utgångspunkten för detta betänkande, som är och alltid måste vara att individens eget engagemang i sin egen hälsa är viktigast. Därför måste vi politiker, i sjukvården och i folkhälsoarbetet, alltid betrakta medborgarna, även om de råkar vara sjuka, som vuxna människor – med rättigheter och skyldigheter. Med rätten att styra sina egna liv och sin egen sjukvård. Vi får aldrig glömma att det egna engagemanget i den egna hälsan alltid är den bästa medicinen. Det är just därför tråkigt att socialdemokraterna vill stryka de formuleringar som syftar just på eget engagemang i sin egen hälsa.
Som Europaparlamentariker måste vi också underlätta rörligheten inom och mellan länderna, så att alla kan söka den behandling och den vård de själva tror på mest. I dag är den fria rörligheten i EU minst för dem som behöver den mest, dvs. patienterna. För dem blir gränserna i Europa till små Berlinmurar som står i vägen för deras möjlighet att få behandling. För dem kan den fria rörligheten vara en fråga om liv och död. Vi skall inte tro att de viktigaste delarna av det goda samhället kan regleras och organiseras med planekonomi, som så tydligt har visat sig vara den ekonomiska modell som är mest förödande för skaparkraft och hushållning. Vi måste ha mer valfrihet och rörlighet.
Vi måste också arbeta för att få bättre tillgång till information från sjukvården. Till oss som beslutsfattare, till utförarna och inte minst till användarna. Vi måste kunna jämföra utfall, och inte bara som i dag kostnaderna. Det behövs dels för att man ska kunna lära av varandra men också för att användarna ska kunna använda sig av den rörlighet och valfrihet som EG-domstolen har gett dem. Det är till förmån för Europas patienter.
Fram till andra världskriget ungefär var man ett offer när man kom i kontakt med sjukvården. Man var oftast friskare innan läkaren tillkallades än efter. Genom att behandlingsmetoder har utvecklats och läkemedel har tillkommit så har vi blivit patienter i vårdsystemet. Men jag är övertygad om att vi inom en snar framtid kommer att vara sjukvårdskonsumenter, och detta perspektivskifte måste vi bidra till att skapa. Offer igår, patienter i dag, sjukvårdskonsumenter imorgon. Det vore en fantastisk utveckling som jag tror gör oss friskare, men också friare. 
David Casa (PPE-DE ).
   – Jag vill ansluta mig till mina kolleger och tacka Antonios Trakatellis för det utmärkta arbete som vi behandlar i dag. Det är en prioriterad uppgift för varje regering att upprätta ett hälsovårdssystem, eftersom hälsovårdsområdet berör alla, utan undantag. Det är ett område utan gränser och är en hjärtefråga för varje land. Allt detta fastställs i stadgan om de grundläggande rättigheterna och där betonas att Europeiska unionen ska uppmärksamma och prioritera hälsovårdsområdet i den utsträckning som behövs. EU är skyldigt att ingripa genom att skapa mål för att förbättra de offentliga hälsovårdssystemen, bidra till att förebygga smittsamma sjukdomar och försöka undanröja alla hälsohot i gemenskapen. Därför är det mycket viktigt att vi ser på gemenskapens handlingsprogram inom hälsovårdsområdet på ett objektivt och urskiljande sätt för att enbart inrikta oss på detta område. Vi kan inte acceptera att vi bara ska ha ett program för två olika områden, även om de är besläktade med varandra. Om det blir så är jag rädd att det väsentliga går förlorat och det kan göra mer skada än nytta. Detsamma gäller också för programmet för konsumentskydd, vilket i sig är ett komplicerat ämnesområde som kräver särskild uppmärksamhet. Vi vill ha ett program som å ena sidan bidrar till att föra de olika ländernas hälsovårdssystem närmare varandra och å andra sidan bidrar till att varje land kan uppnå sina egna mål. Jag kan inte låta bli att också nämna hur viktigt det är att uppmärksamma de personer som lider av kroniska sjukdomar eller funktionshinder. Vi måste se till att de inte marginaliseras och framför allt att också de har en hög levnadsstandard. De som har svårigheter bör få tillgång till stöd som underlättar deras liv och till forskningsprogram för att förbättra deras levnadsförhållanden. Vi bör också komma ihåg den viktiga funktion som de som vårdar personer med svårigheter fyller, och vi bör ha program för att ge vårdgivarna den utbildning som behövs för att de ska kunna utföra sitt arbete mer effektivt. Vi har ett program som kommer att bli ett viktigt verktyg för att göra det möjligt för patienter att få den bästa behandlingen och de bästa läkemedlen. Vi har ett program som kommer att bidra till att utbilda EU-medborgarna och hjälpa dem att göra bättre val för sin hälsa. Detta program kommer att bidra till att minska skillnaderna mellan de olika EU-ländernas hälsovårdssystem, så att alla länder får en högre hälsovårdsnivå. Ja, vi står inför en utmaning, en utmaning som måste leda till att vi åstadkommer effektiv prevention, effektivare hälsovård och bättre livskvalitet. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först vill jag tacka Antonios Trakatellis för hans utmärkta och grundliga arbete.
Hälsan är vår viktigaste tillgång och därför är det bra att också EU tar upp denna fråga. Jag håller med Christofer Fjellner, och som ledamot från en ny medlemsstat gläder det mig att man har delat upp områdena för hälsovård och konsumentskydd, eftersom dessa båda områden i mitt land står inför helt olika svårigheter.
Det räcker inte med att leva länge, det är lika viktigt att vi håller oss friska så länge som möjligt. Därför anser jag att det är särskilt positivt att programmet inriktas på att förlänga den friska livslängden för medborgarna, eftersom en god hälsa så länge som möjligt är avgörande för EU-medborgarnas välfärd.
Mot bakgrund av de demografiska problem vi står inför har detta också stor betydelse för hållbarheten i de sociala omsorgssystemen. Detta är en särskilt viktig uppgift i Ungern där den förväntade friska livslängden är tio år kortare än i EU:s äldre medlemsstater. Därför måste det nya programmet omfatta särskilda insatser för att minska skillnaderna mellan EU-medborgarnas hälsotillstånd.
Vår viktigaste uppgift är att arbeta med prevention, något som också prioriteras i detta program. Detta var anledningen till att jag i mitt ändringsförslag föreslog att programmet skulle inriktas på barns och unga människors hälsa. Att lägga sig till med en sund livsstil redan i unga år är nämligen avgörande för att förebygga problem som kan uppstå senare.
Slutligen vill jag uppmärksamma er på att varje cent som vi satsar på att förbättra våra medborgares hälsa kommer att ge oss mångfalt igen. Vi kan knappast hitta ett mer lönsamt sätt att investera pengarna från EU:s skattebetalare än hälsovården. Därför hoppas jag att de ekonomiska medel som krävs för att genomföra det framlagda programmet också kommer att göras tillgängliga.
Jag vill därför än en gång tacka Antonios Trakatellis på allas våra vägnar för hans grundliga arbete och jag hoppas verkligen att allt som ingår i detta program kommer att genomföras. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag skulle vilja tacka Antonios Trakatellis. Han har verkligen lagt ned ett stort arbete. Men jag skulle också vilja tacka kommissionsledamoten, eftersom även kommissionen lägger ned ett stort arbete, framför allt när det gäller fågelinfluensan, som har samband med detta.
Hälsofrågorna är verkligen det område som är viktigast för oss, och är naturligtvis även det område som intresserar våra medborgare mest. Vi ser att den förväntade livslängden har ökat markant under årens lopp. Det finns siffror som visar att den förväntade livslängden stadigt har ökat med två och ett halvt år per decennium sedan 1840. Detta innebär givetvis nya utmaningar för våra hälso- och sjukvårdssystem. Eftersom vi lever längre måste vi också – speciellt politiskt och medicinskt – se till att vi håller oss friska längre och att människor inte bara blir äldre utan även att deras hälsa förbättras.
Vi står inför nya utmaningar. En del har redan tagits upp, exempelvis fågelinfluensan som kan mutera till en pandemi och ställa Europa inför problem som det aldrig förut har upplevt. Vi måste ha en god beredskap för detta om vi ska kunna vidta rätt åtgärder i god tid. Jag skulle också vilja nämna att problemen i samband med aids, cancer, diabetes och hjärt- och kärlsjukdomar måste stå kvar på dagordningen eftersom de fortfarande utgör en stor risk för våra medborgare.
Vi måste också vara tydliga med att hälsovård huvudsakligen är medlemsstaternas ansvar. Vi på EU-nivå måste emellertid fundera på hur vi faktiskt kan bidra till detta mycket omtalade europeiska mervärde, hur vi kan göra något på EU-nivå som kan hjälpa våra medborgare att leva ett längre och hälsosammare liv. Denna gränsöverskridande faktor är absolut ett sådant område. Sjukdomar stannar inte vid gränserna.
Kunskap är helt klart en annan faktor. Jag skulle vilja nämna en annan siffra här. Särskilt läkarvetenskapen har gått framåt och detta medför självklart kostnader. Om vi skulle tänka oss kunskapsnivån på Bismarcks tid och tillämpa den på dagens situation skulle bara 1 procent av vår hälsovårdsbudget gå åt. De resterande 99 procenten rör kunskap som har tillkommit senare. Detta innebär givetvis också att hälsa kostar pengar. Jag stöder därför starkt föredragandens krav på 1,5 miljarder euro från EU. Vi kan inte anta påkostade hälsovårdsprogram och sedan inte ställa tillräckligt med pengar till förfogande.
En annan punkt är hela livsmedelsområdet. Som jag redan tidigare påpekade blir människor allt äldre. Detta betyder också att sunda livsstilar och hälsosamma livsmedel kommer att öka. Här krävs det framför allt mycket forskning för att skapa hållbara hälsovårdsbudgetar på lång sikt.
Sammantaget är vi på rätt väg, men vi får inte blunda för de utmaningar som ligger framför oss. 
Markos Kyprianou,
   . Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för en mycket intressant debatt. Jag kommer att göra några korta kommentarer.
Först och främst, när det gäller frågan om organen, håller jag helt med om att Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) och Europeiska influensaövervakningssystemet (EISS) är mycket viktiga politiska principer, men de får inte finnas på bekostnad av annan hälsopolitik. Om vi inte får ökade medel kommer vi att stå inför det omöjliga valet att antingen helt finansiera de två organen och inte göra något annat alls eller att dela upp pengarna, och jag är inte säker på att det skulle vara fördelaktigt heller. Detta är en viktig fråga.
När det gäller finansieringen vill jag tacka ledamöterna för deras stöd. Med tanke på hur vi arbetar i unionen inom hälsoområdet, som mestadels omfattar icke lagstiftningsmässiga initiativ, behöver vi mer pengar. När man lagstiftar är det mycket lättare att bara skicka i väg de förslag som har antagits och förvänta sig att medlemsstaterna genomför dem. Men när man vill ta andra initiativ till samordning, rekommendationer eller utbyte av bästa praxis behöver man mer pengar. Jag håller med om att vi inte kan gå in för långt på områden som är medlemsstaternas behörighet. Vi kommer att betona och inrikta oss områden där vi kan få ett europeiskt mervärde genom att vidta åtgärder på EU-nivå. Detta är i själva verket syftet med detta program.
Hälsovården hör till medlemsstaternas befogenheter. Det råder ingen tvekan om detta. Men i en solidarisk union anser jag inte att vi kan acceptera de ojämlikheter som i dag finns inom hälsovården i EU, där vi har en förväntad livslängd som varierar med mer än tio år mellan medlemsstaterna.
Patientrörligheten är en viktig fråga. Det är en verklighet vi måste handskas med. Vi kommer att utarbeta förslag i det avseendet. Men målet bör vara att patienterna erbjuds behandling på hög nivå där de bor, där deras familjer är, där man talar deras språk. Detta kan uppnås genom program för referenscentrum, utbyte av bästa praxis, samordning av medlemsstaterna, samordning av hälso- och sjukvårdssystemen och genom att arbeta tillsammans och åstadkomma högsta möjliga servicenivå. Jag upprepar: detta skulle inte inkräkta på behörighets- och subsidiaritetsfrågorna.
Vi arbetar inte bara med ”dundersuccémedicin”, tvärtom, jag vill påminna er om att det i programmet finns åtgärder för ovanliga sjukdomar, som också åtföljs av särläkemedel. Vi främjar även detta område.
När det gäller tobak instämmer jag fullständigt och jag skulle bli mycket glad om vi någon gång får möjlighet att hålla en särskild debatt om tobaksfrågan. Det som har sagts om stöden är helt riktigt, men jag vill också tillägga att dessa stöd kommer att avvecklas så småningom. Detta beslut har redan fattats, men den tobaksfond som vi finansierade i kampanjer på EU-nivå får pengar genom dessa stöd. När stöden har upphört kommer vi inte att ha några pengar kvar för gemensamma europeiska kampanjer mot tobak, så detta är åter en omöjlig situation och jag hoppas att vi kommer fram till en lösning inom en snar framtid.
I fråga om alkohol skulle jag vilja påminna er om att vi, vid årsslutet eller strax efter sommaren, kommer att utarbeta ett förslag till gemenskapsstrategi för en europeisk strategi om alkoholfrågor. Jag har noterat de kommentarer som gjorts om bekämpningsmedel.
När det gäller finansieringen vill jag vända mig till Avril Doyle: jag vill ta upp ett räknefel – eller jag hoppas åtminstone att det är ett räknefel – för jag kan verkligen inte tro att man medvetet beslutade att skära ned medlen för hälsa och konsumentskydd. Jag hoppas att någon lade märke till den inverkan som denna kompromiss skulle få på dessa specifika områden i det stora sammanhanget, vilket betyder att detta kan rättas till. Om det var medvetet gjort beklagar jag det djupt och jag kan inte säga mer än så.
Jag har noterat de kommentarer som gjorts om komplementär medicin. Vi anser att detta snarare är ett subsidiaritetsområde. I kommissionens förslag tar man inte upp denna typ av specifik medicin.
I fråga om miljö och hälsa – jag vänder mig till Frédérique Ries – har vi redan åtgärder i de befintliga programmen och de kommer att fortsätta i ett nytt program, vilket särskilt gäller miljömässigt avgörande faktorer för hälsan.
När det gäller de olika sjukdomarna kan jag försäkra er om att cancer är en prioriterad fråga. Vi har valt en ny linje för att vidta åtgärder för att minska sjukdomsbördan, men vi ansåg att ett sjuårigt program kräver ökad flexibilitet, så vi räknar inte upp specifika sjukdomar. Detta kan dock göras genom olika beslut som kan fattas under programmets gång. Genom att räkna upp vissa sjukdomar utesluter man andra, så vi ville ha ett mer flexibelt synsätt på detta.
Jag vill också påminna ledamöterna om att jag kommer att lägga fram ett mer detaljerat förslag till en hälsostrategi, där programmet kommer att utvecklas närmare på grundval av de medel som slutligen kommer att avsättas för detta. Vi kommer följaktligen att ha en fullt utvecklad och bredare strategi, och detta kommer vi att göra i samarbete med berörda aktörerna och med medborgarna.
Sammanfattningsvis vill jag återigen tacka Antonios Trakatellis för det utmärkta arbete han har gjort, liksom ledamöterna i utskottet. Jag tackar er igen för ert stöd för detta mycket viktiga politikområde.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Vi tackar återigen Antonios Trakatellis för hans utmärkta arbete.
Omröstningen kommer att äga rum senare i dag.

Kommissionen kan godta följande ändringsförslag: 4, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 17, 20, 21, 22, 24, 25, 30, 34, 35, 36, 44, 51, 55, 59, 60, 61, 65, 66, 69, 70, 72, 78, 80, 84, 85, 86, 88, 99, 100, 101, 102, 103, 106, 108, 111, 113, 119, 120, 122, 123, 124, 126, 132, 135, 139, .
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag delvis: 16, 31, 32, 56, 57 och 90.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag med vissa omformuleringar: 10, 14, 23, 26, 27, 28, 29, 39, 46, 50, 63, 67, 71, 73, 79, 81, 91, 110, 115, 116, 118 och 137.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 5, 33, 47, 54, 58, 64, 68, 82, 83, 89, 95, 96, 98, 104, 105, 112, 128, 130, .
Kommissionen kan främst på grund av frågor som rör uppdelning eller resurser inte godta följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 15, 18, 19, 37, 38, 40, 41, 42, 43, 45, 48, 49, 52, 53, 62, 74, 75, 76, 77, 87, 92, 93, 94, 97, 107, 109, 114, 117, 121, 125, 127, 129, 131, 133, 134, 136, 138, 140 och .
(Understrukna ändringsförslag är nya ändringsförslag som lades fram av de politiska grupperna den 8 mars 2005.) 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0032/2006) av Marianne Thyssen för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av ett gemenskapsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder 2007–2013 – konsumentfrågor (KOM(2005)0115 – C6-0225/2005 – 2005/0042B(COD)).
Mina damer och herrar, innan jag lämnar ordet till kommissionsledamoten vill jag uppmärksamma er på att det endast återstår omkring 20 minuters debattid innan omröstningen startar. Med tanke på detta inser ni säkert att vi inte kommer att kunna slutföra debatten. Jag föredrar att meddela er detta direkt. Jag kommer att bli tvungen att skjuta upp debatten. 
Markos Kyprianou,
   . Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden Marianne Thyssen och parlamentsledamöterna och ledamöterna i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd för deras utmärkta och nära samarbete och för det stöd som de har visat för konsumentprogrammet.
Jag vill be om ursäkt i förväg för att jag upprepar vissa saker som jag redan har sagt när det gäller hälsodelen i programmet. Men eftersom vi har skilda debatter är det viktigt att göra vissa uttalanden igen som rör konsumentprogrammet.
Problemet med budgeten är detsamma även här: en reducerad budget betyder en reducerad politik och det betyder, igen, färre medel för en union med 27 medlemmar – 25 plus 2 – än vad vi hade för EU-15.
När vi nu måste vidta kraftfulla åtgärder på konsumentskyddsområdet, särskilt i de nya och de tillträdande medlemsstaterna, kommer detta att orsaka allvarliga problem och det kommer naturligtvis att påverka det stöd vi erbjuder konsumentorganisationerna, i synnerhet när det gäller finansieringen av projekt och utbildningen av personal.
Jag vill återigen påminna er om det brev som kommissionens ordförande José Manuel Barroso skickade till talman Josep Borrell, där han tog upp dessa problem och förklarade att resurserna kommer att bli färre än för 2006 om kompromissen fortsätter att gälla, och att ytterligare insatser måste göras inom detta område. Om vi igen, precis som inom hälsoområdet, till slut får så stora nedskärningar av finansieringen kommer detta att betyda att vi inte kan sprida ut medlen över flera åtgärder. Begränsade resurser innebär att vi måste omvärdera och prioritera och bestämma vad vi verkligen vill fokusera på, var vi kan få största möjliga utbyte. Jag hoppas att detta kan rättas till, att vi till slut kommer att få de medel vi behöver och att de kommer att kunna täcka programmet såsom det var avsett.
När det gäller uppdelningen av programmen måste jag upprepa att jag helt förstår den inställning som utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd intar i detta hänseende. Jag förstår varför utskottet skulle föredra att ha två separata program. Som jag sa tidigare anser vi att vi skulle tillföra mervärde om vi valde ett sammanslaget program där vi gör en tydlig åtskillnad mellan åtgärder inom hälso- och konsumentskyddsområdena, men kan dra nytta av att ha gemensamma områden och uppnå bättre stordriftsfördelar.
Men eftersom budgetförhandlingarna fortfarande pågår skulle detta påverka kommissionens inställning till att dela upp programmet, och kommer att göra det också. Därför kan vi i nuläget inte fatta ett slutgiltigt beslut om en uppdelning och måste avvisa de ändringsförslag som rör en uppdelning. Kommissionen kommer att granska denna fråga igen när budgetdebatten har avslutats. Jag upprepar att parlamentet har framfört sina önskemål mycket tydligt, och jag har noterat parlamentets mycket starka – nästan enhälliga – ståndpunkt.
Jag kommer inte att kommentera ändringsförslagen var för sig. En fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om varje ändringsförslag kommer att lämnas till parlamentet och jag skulle vara tacksam om den inkluderades i det fullständiga förhandlingsreferatet från detta sammanträde(1).
De ändringsförslag som vi avvisar rör huvudsakligen uppdelningen och vi gör detta antingen av den orsak jag förklarade tidigare eller för att de inte omfattas av gemenskapens konsumentpolitik. Det är inte så att vi inte håller med om huvudinnehållet i dessa förslag, men vi anser att de ligger aningen utanför gemenskapens konsumentpolitik och – på grund av det nuvarande läget – skulle vi inte kunna finansiera vissa av dem.
Vi instämmer i de andra frågorna, särskilt behovet av att integrera konsumenternas intressen med andra politikområden. Jag räknar med parlamentets stöd för att se till att konsumenternas intressen uppmärksammas på lämpligt sätt inom många andra konsumentpolitiska nyckelinitiativ.
Detta är en kort översikt av kommissionens inställning till denna fråga. Jag ser fram emot en mycket intressant debatt. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som föredragande för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd skulle jag uttryckligen vilja bekräfta det som egentligen redan stod klart under den föregående debatten. Utskottet är motståndare till ett integrerat program för hälso- och konsumentskyddsåtgärder. Med stöd av talmanskonferensen begär vi ett separat flerårigt program för konsumentskydd. Eftersom kommissionsledamoten inte verkar helt övertygad, följer här en sammanfattning av skälen en gång till.
Gemenskapsbefogenheterna på vart och ett av dessa områden skiljer sig för mycket åt. Detta gäller även de sociala målen för de civila samhällsorganisationer som berörs. Den interna kompetensfördelningen, även i medlemsstaterna, strider ofta mot ett integrerat synsätt. En patient är något annorlunda än en konsument och vi vill åtminstone veta säkert hur stor del av budgeten som går till konsumentfrågor, samt förhindra en situation där konsumentpolitiken i samband med en folkhälsokris skulle bli den budgetpost som offrades till förmån för ett akut folkhälsobehov som i vanliga fall skulle ha lösts med hjälp av flexibilitetsinstrumentet.
Eftersom vi inte har någon budgetplan måste jag tillstå att det känns en smula olustigt att tala om detta betänkande i dag, eftersom vi inte har någon som helst idé om budgetnivån. Samtidigt är jag mycket medveten om att budgetens omfattning och uppbyggandet av programmets innehåll är två sidor av samma mynt. Det är emellertid svårt att begränsa våra ambitioner på konsumentpolitikområdet. I åratal har EU-institutionerna använt gemenskapens konsumentpolitik för att visa att man verkligen bryr sig om vanliga människor. I dessa utvidgningstider, när behovet av att ge den inre marknaden en konsumentdimension är större än någonsin, och när vi dessutom måste låta EU behålla sitt mänskliga ansikte, i tider som dessa, kan vi inte slopa våra ambitioner på konsumentskyddsområdet utan att detta får konsekvenser.
Eftersom de tre institutionerna är närvarande i dag – och jag antar att det österrikiska ordförandeskapet är ordentligt företrätt – är det endast av detta skäl som jag anser att det i dag tjänar något till att behålla den budget som fastställs i kommissionens förslag. Jag anser verkligen att vi ska hålla oss till denna.
I samråd med Antonios Trakatellis från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har vi noggrant delat upp budgeten i enlighet med den fördelning som kommissionen använder. För konsumentskydd kommer vi således fram till ett belopp på 233 miljoner euro fördelat på sju år. Efter en överenskommelse med vår budgetplanförhandlare Reimer Böge gjorde utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd inga tillägg. Men låt oss inte missförstå varandra: detta betyder inte att vi kommer att låta nöja oss med mindre längre fram. De tre budgetmyndigheterna uppmanas att ta detta budskap bokstavligt. Med tanke på hur betydelsefullt ämnet är, hur verksamhetsområdet har vuxit till följd av utvidgningen och med tanke på konsumenternas starka förtroende för den inre marknaden nöjer vi oss inte med mindre.
Jag skulle vilja tacka mina kolleger i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd eftersom de står bakom oss i denna fråga och även för att vi lyckades begränsa oss till två extra huvudproblemområden i samband med kommissionens förslag, vilket kommissionsledamoten för övrigt förklarade på ett mycket bra sätt.
1. Vi vill att programförfarandet ska vara mer öppet för att låta de medlemsstater delta som inte har en lång tradition av konsumentskydd, konsumentrörelse, kapacitet att bilda konsumentsammanslutningar och deras deltagande i utarbetandet av politiken.
2. Särskild uppmärksamhet bör ges fenomenet med den åldrande befolkningen och andra sårbara konsumentgrupper. Personer som är kunniga i konsumenträtt vet att vi inte kan ge dessa grupper ett fullgott skydd genom lagstiftning, vilken per definition har en allmän räckvidd. Men i ett konsumentprogram kan vi inrikta oss på målgrupper och ta hand om dessa sårbara konsumenter. Detta är något som vi måste göra om vi vill sträva efter ett varmt och mänskligt samhälle.
Detta är det första betänkandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd på mer än tio år som förre utskottsordföranden Phillip Whitehead inte har yttrat sig om. Vi saknar honom fortfarande och många års varmt och vänskapligt samarbete med honom har gjort att jag tillägnar honom detta betänkande. Mina damer och herrar, jag ber om ert stöd för allt detta. Jag ber även kommissionen och rådet att stödja vårt förslag. Jag tackar för ert samarbete. Jag tackar er för er respekt för Phillip Whitehead, för vi är skyldiga honom detta, och jag står också i skuld till utskottssekretariatets personal som på ett så professionellt sätt har lotsat detta betänkande i hamn.
Herr talman! Låt mig göra en kort sammanfattning. Det är osannolikt att alla ledamöter kommer att kunna yttra sig före lunch. Vi kommer därför att vara tvungna att nå en överenskommelse om omröstningen eftersom detta inte är ett medbeslutandebetänkande. Om inte alla yttrar sig före lunch skulle jag vilja föreslå att omröstningen skjuts upp till nästa veckas sammanträdesperiod i Bryssel eftersom jag anser att vi inte kan låta tillfälligheter avgöra omröstningsresultatet, samt att vi inte kan rösta om ett ämne av detta slag med endast några få personer närvarande. Detta är mitt förslag som föredragande. 
Talmannen.
   – Fru Thyssen! Er begäran om att skjuta upp omröstningen kommer att läggas fram för kammaren om ett ögonblick – precis i början av omröstningen – av den vice talman som tar över ordförandeskapet efter mig. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja beröra den situation som Marianne Thyssen så riktigt har tagit upp. I går klagade vi – med rätta – på att personer talade och kommissionsledamöter uppmanades yttra sig medan det fortfarande fanns ledamöter som var på väg in i kammaren och ingen egentligen kunde höra dem. Nu står vi inför samma situation igen.
Om parlamentet inte kan organisera debatterna så att de följer tidsplanerna eller se till att det lämnas lite tid mellan omröstningen och slutet på debatten bör vi verkligen överväga andra sätt att sköta detta på. På en punkt stöder jag i varje fall Marianne Thyssens förslag: omröstningen bör skjutas upp till en tidpunkt då ledamöterna faktiskt kan närvara. 
Talmannen.
   – Herr Rack! Jag förstår er, men jag måste påpeka att det är på föredragandens egen begäran – som om jag förstår saken rätt inte kan närvara i eftermiddag – som vi har beslutat att påbörja debatten om detta betänkande nu på förmiddagen.
Låt oss nu lyssna på föredragandena för yttrandena. 
Brigitte Douay (PSE ),
   Herr talman! Förutom hälsofrågorna, som vi just har diskuterat, vill EU:s 460 miljoner medborgare att vi ger dem ett allt bättre konsumentskydd. Med tanke på tidigare och de nuvarande hälsokriser eller globaliseringen, som leder till att spårbarheten för alla produkter inte längre kan garanteras, får EU:s konsumentpolitik därför sin fulla betydelse. Den inre marknaden kan inte fungera ordentligt utan konsumenternas förtroende. Genom att visa medborgarna att EU verkligen bryr sig om deras hälsa och säkerhet och att det verkligen rustar för att kunna vidta åtgärder kan EU tydliggöra politiken för dem.
Jag skulle vilja tacka Marianne Thyssen för kvaliteten på hennes betänkande. Utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd har föreslagit en budget på 233 miljoner euro fördelat på sju år specifikt för ”konsumentskyddsåtgärder”. Denna budget, som utgör en ökning jämfört med det nuvarande programmet, är nödvändig om målen ska kunna uppfyllas, med tanke på hur ambitiösa de är på grund av de nya skyldigheter som utvidgningen medför. Låt oss hoppas att dessa åtgärder inte kommer att påverkas av drastiska nedskärningar i händelse av en minimal budgetplan. Vad EU:s konsumenter behöver är en budget som gör att EU kan föra den politik som de förväntar sig som svar på sin oro. Detta blir omöjligt om EU drar åt svångremmen!
Jag beklagar därför att de ändringsförslag om information och bekämpning av förfalskningar som antogs i budgetutskottet inte införlivades av utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd. Ur ekonomisk synvinkel är emellertid förfalskningar en riktig förbannelse för både hälsan och konsumenterna. Den påverkar de stora varumärkena, små och medelstora företag och all ekonomisk och mänsklig verksamhet: förfalskade läkemedel, defekta hushållsmaskiner, reservdelar av dålig kvalitet, farliga leksaker och giftig kosmetika, för att bara nämna några exempel.
Jag anser att det är viktigt att inom ramen för en konsumentskyddspolitik tillhandahålla bättre information om de risker som finns för förfalskarnas potentiella kunder. Även om kampen mot förfalskningar ingår i andra programåtgärder måste jag därför än en gång framhålla denna aspekt av konsumentskyddet. 
Aloyzas Sakalas (PSE ),
   . – Jag skulle vilja gratulera Marianne Thyssen för att hon har utarbetat en fantastisk analys av Europeiska kommissionens dokument. Vi måste också fira att Europaparlamentets ledare har beslutat att separera konsumentskyddsdokumentet från hälsovårdsdokumentet. Om inte detta skulle ha gjorts hade konsumentskyddet fortfarande fått stå i skuggan av hälsoskyddet. Att dokumenten har delats upp betyder emellertid inte att de faktiska problemen kan separeras. Om kontrollen av dessa två system inte delas upp kommer båda områdena fortfarande att hanteras av samma organ. För att förbättra konsumentskyddet anser utskottet för rättsliga frågor att det är nödvändigt att integrera konsumentskyddet i civilrättslagstiftningen. Under tiden måste kommissionens generaldirektorat för hälsa och konsumentskydd föra ett nära samarbete med generaldirektoratet för rättsliga frågor och generaldirektoratet för inre marknaden och tjänster, eftersom konsumentskyddet till viss del även berör deras ansvarsområden. I och med utvidgningen av den inre marknaden står det klart att det i praktiken blir omöjligt för en enskild stat att genomdriva konsumentskydd utan nära samarbete med andra EU-medlemsstater. Därför måste EU:s konsumentskyddsbyrå dessutom föra ett nära samarbete med nationella organ, särskilt offentliga myndigheter, eftersom de har tillgång till all information om överträdelser av konsumenternas rättigheter. Vi måste uppmärksamma att de mest sårbara konsumenterna är barn och äldre, eftersom de inte kan försvara sina rättigheter på ett effektivt sätt. Konsumentbyråerna måste ta särskild hänsyn till dessa grupper. Utskottet för rättsliga frågor har lagt fram ändringsförslag som stärker förslagen ovan. Jag uppmanar alla att stödja Marianne Thyssens betänkande tillsammans med ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Jag har ett litet problem som jag kort kommer att förklara för er. Vi har precis lyssnat på föredragandena från de olika rådgivande utskotten. Det är tänkt att jag ska stoppa debatten här, innan gruppen av talare som yttrar sig för de politiska gruppernas räkning. Alexander Stubb, som skulle ha yttrat sig för PPE-DE-gruppen, kan inte närvara under eftermiddagen och har frågat om han kan göra sitt inlägg nu. Hans talartid är tre minuter. För rättvisans skull måste jag fråga de andra talare som planerar att yttra sig för sin grupps räkning, dvs. Beatrice Patrie för PSE-gruppen, Cecilia Malmström för ALDE-gruppen, Jörn Svensson för GUE/NGL-gruppen, Gerard Batten för IND/DEM-gruppen, Ģirts Valdis Kristovskis för UEN-gruppen och Andreas Mölzer för de grupplösa, om de går med på att låta Alexander Stubbs tala nu på morgonen. Om en enda av de ledamöter som jag precis har räknat upp har invändningar mot detta kan jag inte låta Alexander Stubbs tala. Om det däremot inte finns några invändningar kommer Alexander Stubbs att tala i tre minuter.
Har någon av de sex ledamöter som jag precis nämnde några invändningar mot att Alexander Stubbs får ordet nu?
Ingen hade några invändningar och jag tackar alla för detta. Alexander Stubbs kommer därför att vara siste talare denna morgon, i den debatt som kommer att återupptas kl. 15.00. 
Alexander Stubb,
 Herr talman! Det finns ett gammalt swahiliskt ordspråk som säger: ”Stå aldrig mellan en flod och en flodhäst.” Jag känner mig lite så nu!
Jag vill tacka Marianne Thyssen för ett utmärkt betänkande. På min grupps och mina egna vägnar stöder jag varenda rad. Jag har tre kommentarer att göra.
För det första anser jag inte att vi behöver ett separat konsumentprogram för de nya medlemsstaterna. Vi är en enda stor familj. Låt oss hålla oss till denna grundläggande linje.
För det andra måste vi förbättra samarbetet, men vi behöver inte ett nytt organ för att göra detta, så jag ber kommissionen att inte inrätta något nytt organ.
För det tredje, låt oss försöka aktivera konsumenterna och komma ihåg att de medel vi anslår för konsumentpolitik verkligen inte är något stort belopp: 40 miljoner euro per år, vilket är 0,03 procent av den totala budgeten.
Jag vill åter gratulera Marianne Thyssen till hennes utmärkta arbete.
Talmannen.
   – Tack för att ni låter flodhästen återvända till floden!
Debatten om Marianne Thyssens betänkande har skjutits upp. Den kommer att återupptas kl. 15.00 i dag.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag: 13, 26, 28, 34, 35, 42, 43, 44, 47, 48 och 54.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag delvis: 10, 41 och 50.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 14, 17, 36, 37, 38, 39, 49, .
Kommissionen kan på grund av splittring inte godta följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 15, 18, 19, 20, 27, 29, 30, 31, 32, 40, 45, 46, 51, 52, 53 och .
Kommissionen kan inte godta/kan godta konsumentinnehållet i följande ändringsförslag: 8, 12 och 16.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 21, 22, 23, 24, 25 och 33 eftersom de måste omformuleras.
(Understrukna ändringsförslag är nya ändringsförslag som lades fram av de politiska grupperna den 8 mars 2005.) 


Talmannen.
   Mina damer och herrar! Innan omröstningen har jag ett viktigt uttalande från talmanskonferensen. Uttalandet rör gripandet av oppositionella inför presidentvalet i Vitryssland den 16 mars. Talmanskonferensen konstaterar att ett växande antal oppositionspolitiker, journalister och frivilligorganisationsaktivister har gripits i Vitryssland. Talmanskonferensen beklagar dessa åtgärder som starkt ifrågasätter valets demokratiska karaktär och strider mot alla demokratiska principer.
Sjutton namn kommer nu att följa. Med er tillåtelse kommer jag att läsa de sjutton namnen högt eftersom vi tror och hoppas att det kommer att få effekt om de nämns vid namn här i Europaparlamentet.
Det rör sig om följande personer:
Siarhiej Malčyk
Viktar Sazonau
Vadzim Sarančukou
Andrej Pisalnik
Mikoła Lemianouski
Alaksiej Trubkin
Siaržuk Hudzilin
Jauhien Vaukauviec
Aleś Čyrejka
Vital Brouka
Vasil Leučanka
Tatsiana Klimovič
Dzimitry Šymanski
Ryhor Bakijevič
Anatol Labiedźka
Siarhiej Niarouny
Vincuk Viačorka
Ytterligare fyra personer har gripits i Pinsk, däribland Pavieł Lachnovič, och ytterligare sex personer i Svietłahorsk.
Talmanskonferensen begär att dessa personer omedelbart friges.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – ( Mina damer och herrar! Vitrysslands befolkning har inlett en tyst protest mot den diktatoriska regimen i deras land genom att tända ljus i sina hem den sextonde dagen i varje månad. I samband med det stundande presidentvalet nästa söndag skulle jag på mina kolleger Peter Šťastnýs och Milan Gaľas vägnar vilja be er att prick kl. 16.00 tända ett ljus i ert hem eller på kontoret som ett tydligt tecken på solidaritet med den vitryska nationen. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Marianne Thyssen (PPE-DE ),
   – Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag tar upp er tid med denna fråga, men förteckningen över de betänkanden som ska gå till omröstning innehåller också ett betänkande om det fleråriga konsumentskyddsprogrammet som jag är ansvarig för, för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd. Vi lyckades inte slutföra debatten om detta betänkande förut. Eftersom inte ens de flesta gruppernas skuggföredragande har haft möjlighet att yttra sig, och av respekt för mina kolleger, skulle jag vilja be er att inte rösta om detta betänkande just nu, eftersom det inte är någon större mening att rösta innan debatten har avslutats, utan att vi i stället fortsätter debatten i eftermiddag och röstar om betänkandet under nästa veckas sammanträdesperiod i Bryssel. Eftersom det är ett medbeslutandebetänkande kan vi inte ta risken att låta det gå till omröstning med endast några få ledamöter närvarande, utan vi måste se till att så många som möjligt kan delta. 
Evelyne Gebhardt (PSE ).
   – Herr talman! Vi har precis hört kommissionsledamot Markos Kyprianou meddela att han inte är beredd att godta utskottets förslag om en uppdelning mellan hälsoskydd och konsumentskydd och att han inte heller håller med om det vi tänker föreslå när det gäller räckvidden. Det vore därför mycket bra om vi kunde uttrycka Europaparlamentets ståndpunkt i dessa frågor med en tydlig, stor och kvalificerad majoritet.
Jag föreslår därför att vi skjuter upp omröstningen till sammanträdesperioden mars II i stället för att hålla den i eftermiddag.

Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag yttrar mig med stöd av artiklarna 29 och 30 i Europaparlamentets arbetsordning om det tillkännagivande som Europaparlamentets talman gjorde i dag kl. 10.00 om ombildningen av IND/DEM-gruppen. Som ordförande för IND/DEM-gruppens presidium skulle jag vilja meddela följande: IND/DEM-gruppen i Europaparlamentet består av 33 ledamöter från 10 EU-medlemsstater. Denna sammansättning av IND/DEM-gruppen bekräftades vid IND/DEM-gruppens gruppmöte den 14 mars i år. IND/DEM-gruppen har inte hållit några andra möten sedan detta datum. Till följd av detta har inget rättsligt förfarande inletts för att ombilda gruppen. All information om gruppens ombildning bör betraktas som grundlös och utan rättsverkan. Den nya förteckning över ledamöter i IND/DEM-gruppen som lämnades in till talmannen innehåller namnen på sju polacker, men tyvärr gavs vi, med avsikt, enligt min mening, ingen möjlighet att underteckna förteckningen. Andra skulle inte ha undertecknat den om de hade vetat att det inte fanns några polacker med på den. Ett sådant hemlighetsmakeri, som strider mot alla demokratiska principer, kan bara bero på en sak: de oinbjudna ledamöternas pengar. Som ordförande för IND/DEM-gruppens presidium begär jag därför att gruppens medel fryses till situationen har klargjorts och bekräftats skriftligen.
Talmannen.
   Jag har tagit del av dessa kommentarer, men tvister inom de politiska grupperna är inte föremål för debatt i kammaren.

Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag har ett muntligt ändringsförslag, som jag har fått klartecken från föredraganden och mina skuggföredragande för, om att lägga till ordet ”spårbarhet” till ändringsförslagen 120 och 138.
Detta innebär att ändringsförslag 120 skulle lyda: ”Främja tillgången och spårbarheten i gemenskapen på sådana organ och ämnen av mänskligt ursprung som är av hög kvalitet och säkra att användas vid medicinsk behandling.”
Ändringsförslag 138 skulle lyda: ”Göra insatser för att bidra till att höja säkerheten, kvaliteten och spårbarheten hos organ och ämnen av mänskligt ursprung, bland annat blod, blodkomponenter och blodprekursorer.”
Detta är på grund av medicinska, och även rättsliga skäl. 

Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga i enlighet med artikel 151.3. När ni frågade om det fanns några invändningar stod jag upp men uppenbarligen kunde ni inte se mig. I artikel 151.3 fastställs följande:
”Talmannen skall avgöra om ett ändringsförslag är tillåtligt.”
”Talmannens beslut i punkt 3 angående ändringsförslags tillåtlighet skall inte uteslutande grundas på bestämmelserna i punkt 1 och 2 i denna artikel utan på bestämmelserna i arbetsordningen i allmänhet.”
När det gäller arbetsordningen i allmänhet finns det en annan regel som säger att vår verksamhet alltid bör vara öppen för insyn. Här har vi 140 ändringsförslag som Kathy Sinnott vill ändra – till och med när vi diskuterar dem – med ett muntligt ändringsförslag. Hur är det möjligt att rösta ja eller nej om 140 olika ändringsförslag? Detta är rent nonsens. Jag ber er tolka arbetsordningen med den innebörden att de inte är tillåtliga och att vi röstar enskilt om dem. 
Talmannen.
   Vi har tagit del av era kommentarer, men vi har gjort på detta sätt i Europaparlamentet i många år. 

Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Skulle det, även om jag inser att det inte riktigt vore i enlighet med arbetsordningen, gå att ha en separat omröstning om ändringsförslag 3 till det första betänkandet av Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf? När det gäller Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorfs andra betänkande vill jag dessutom redan nu fråga om det går att ha en separat omröstning om ändringsförslag 18? Dessa ändringsförslag ingår i kommissionens paket med ändringsförslag. 


Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta korta ändringsförslag kräver en kort förklaring. 
Herr talman! I punkt 21 står det ”Europaparlamentet anser att ett demokratiskt och sekulariserat Turkiet kunde spela en konstruktiv roll …”. Jag föreslår att man stryker ordet ”sekulariserat”, eftersom det är tvetydigt. Om vi menar staten, regeringen och parlamentet skulle det vara i sin ordning, men ”ett sekulariserat Turkiet” betyder hela nationen. Vi har ingen rätt att kräva att den turkiska befolkningen ska fråntas respekten för den egna religionen.
Föreställ er om Azerbajdzjans parlament skulle säga att det skulle förse oss med bensin under förutsättning att vi alla var troende – eller icke troende. Jag anser att det är att leka med elden att kräva något sådant av människor… 

[lt]
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   – Herr talman! Där det i vårt ändringsförslag står ”de överläggningar som hölls under Luxemburgs ordförandeskap” skulle jag vilja infoga orden ”med hänsyn till” så att ändringsförslaget lyder: ”med hänsyn till de överläggningar som hölls under Luxemburgs ordförandeskap”. [lt]

[lt]
Elmar Brok (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Om punkt 43 antas blir ändringsförslag 15 onödigt. Punkt 43 handlar om namnet Makedonien eller f.d. Jugoslaviska republiken Makedonien, och det behövs inte en ny punkt 43a om samma ämne. Vi har åtgärdat detta. [lt]


Ana Maria Gomes (PSE ).
   – Vi har föreslagit att följande ska införas i slutet av första meningen i punkt 5: 
”och hoppas att detta deltagande förbättras och förstärks i framtiden”. 

Ana Maria Gomes (PSE ).
   – I punkt 18 har vi föreslagit att det ska införas en hänvisning till FN:s säkerhetsråd mitt i meningen. 

(Parlamentet godkände de två muntliga ändringsförslagen.) 
Talmannen.
   Omröstningen är avslutad. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Kommissionen har lagt fram ett gemenskapsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder som utgör en kombination av två tidigare program på dessa områden med motiveringen att detta skulle stärka båda områdena. Om man gör detta bortser man emellertid från att de två programmen har överlappande mål, strategier och instrument.
Den 30 juni 2005 beslutade talmanskonferensen dock att återigen göra en uppdelning av detta program. Detta betänkande rör därför endast hälsoprogrammet, som i alla händelser hade en begränsad räckvidd och små anslag.
Det finns givetvis inget viktigare än hälsan och att skydda den ligger utan undantag i allas intresse. Mot bakgrund av detta utökas dessa befogenheter i det betänkande som vi nu behandlar här i kammaren och i betänkandet föreslås att såväl de totala anslagen som de särskilda anslagen för åtgärder ska ökas.
Vi är medvetna om detta fortfarande långt ifrån räcker för att möta det behov och det intresse som detta program har gett upphov till. Trots detta röstade vi för betänkandet eftersom det avsevärt bidrar till att förbättra kommissionens förslag. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . Betänkandet förordar att EU skall inrätta ett separat gemenskapsprogram för hälsa för tidsperioden 2007–2013. Europaparlamentet förordar att budgeten för detta program skall vara 1 200 miljoner euro (kommissionen förordar 969 miljoner euro). Junilistan är av den bestämda uppfattningen att hälsofrågor i allt väsentligt hör till medlemsstaternas respektive kompetens.
Flera av de mål som föredraganden nämner att programmet skall ha (t ex motverka ohälsa orsakad av tobak, alkohol och bristfällig kosthållning) kan medlemsstaterna sköta självständigt. Tillräcklig hänsyn tas därmed inte till subsidiaritetsprincipen.
Självfallet är internationellt samarbete nödvändigt i samband med t ex virusepidemier och i komplexa medicinska frågor. Internationellt samarbete bör dock huvudsakligen ske genom multilaterala överenskommelser och inom ramarna för den verksamhet som redan bedrivs av Världshälsoorganisationen (WHO).
Vi tillbakavisar anslåendet av extra medel för detta ändamål och har utifrån ovanstående resonemang valt att rösta nej till detta betänkande. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för denna text.
Jag är särskilt oroad över bakteriers ökande resistens mot antibiotika. Denna utveckling utgör ett verkligt hot. Därför bör forskningen på detta område ökas och patienterna informeras om riskerna med att använda dessa läkemedel på ett felaktigt sätt.
En av EU:s stora förtjänster ligger i utbytet av uppgifter, framför allt uppgifter om ovanliga sjukdomar. På denna punkt förväntar jag mig ökade ansträngningar så att synergieffekter gynnas.
Detta åtgärdsprogram innebär också en möjlighet att uppmärksamma på patienternas rörlighet. Det finns vissa absurda förhållanden i Europa. Jag mötte en patient som bor i Strasbourg och som måste resa till Marseille för att behandla den speciella typ av cancer som hon lider av, trots att samma typ av vård finns tillgänglig fem kilometer hemifrån. Den värdinstitutionen ligger emellertid i Kehl, i Tyskland.
Anslagen måste dessutom följa utvecklingen.
Till sist finns det en punkt som jag inte kan stödja: Komplementär eller alternativ medicin. Detta är ingen medicinsk verksamhet utan egentligen ett alternativ till medicinsk verksamhet. EU måste inrikta sig på det som är viktigt och bör inte bidra till att finansiera denna typ av verksamhet. 
David Martin (PSE ),
   . Jag stöder gemenskapens handlingsprogram för folkhälsa. Jag anser att det är ytterst viktigt, och att skydda det angår oss alla utan undantag.
Programmets mål bidrar till att skydda medborgarna från hot mot deras hälsa, främjar en politik som leder till ett hälsosammare levnadssätt och bidrar till utvecklingen av mer effektiva och ändamålsenliga hälsovårdssystem.
Jag stöder särskilt utmaningen för alla att bidra till ett mer effektivt förebyggande, förbättrad hälsovård och en bättre livskvalitet. Att fylla luckorna mellan nuvarande skillnader i medlemsstaternas hälsovårdssystem i kombination med samverkan mellan de nationella hälsovårdssystemen bör erkännas som en viktig aspekt av programmet. 
Evangelia Tzampazi (PSE ),
   – Jag röstade för skäl 3b (nytt) om definitionen av antalet levnadsår med god hälsa även om jag anser att frasen ”disability-free life expectancy indicator” används felaktigt i den engelska textversionen, till skillnad från den grekiska versionen.
Jag skulle vilja understryka att invaliditet inte innebär oförmåga. Det innebär en annan hälsostatus, som man bör ta hänsyn till vid all behandling och tillämpning av gemenskapens politik och program.
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . Syftet med detta förslag från kommissionen är att ersätta förordning (EEG) nr 2082/92 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel med en ny text i vilken ett antal förenklingar och förtydliganden har gjorts för att följa WTO:s bestämmelser.
Jag inser att det är nödvändigt att ändra gemenskapslagstiftningen på detta område. Jag ställer mig bakom inriktningen i kommissionens förslag och kommer att rösta för Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorfs betänkande.
I betänkandet skulle jag vilja lyfta fram, och kommer att rösta för, ändringsförslag 6 (varigenom en medlemsstat kan begära övriga uppgifter, om dessa är vederbörligen motiverade) och ändringsförslag 13 (där en tidsfrist för ackreditering för befintliga privata kontrollorgan fastställs).
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Jordbruksprodukters och livsmedels särart har omfattats av gemenskapsskydd sedan 1993. På detta sätt har man kunnat garantera att traditionella produkter som tillverkas och tillagas på ett särskilt sätt har värderats efter förtjänst.
Genom det aktuella betänkandet förenklas och förtydligas förfarandena och ansvaret för de olika myndigheter som deltar i bedömningen av de ansökningar som lämnas in.
Instrumentet är viktigt både därför att olika produkter ges sitt rätta värde och därför att konsumenterna skyddas mot otillbörliga metoder. På så sätt säkerställs en rättvis handel.
Detta instrument kommer att skapa ett mervärde på den europeiska landsbygden och på så sätt göra nya områden intressanta för turister. Detta kommer att få en mycket positiv socioekonomisk dominoeffekt såväl för turistrelaterade aktiviteter som för EU:s tillväxt och territoriella sammanhållning.
Som avslutning skulle jag vilja påpeka att det är oerhört viktigt att våra traditionella produkter värderas efter förtjänst, samt räddas och skyddas vid behov, eftersom det är vår uppgift att föra vårt kulturarv vidare till framtida generationer. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   . Jag tycker att ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel ofta är bra eftersom de stärker och utvecklar lokal produktion och handel som kontrast till WTO:s varumärkesgiganters dominans på den globala marknaden, men jag motsätter mig att EU skall bestämma om obligatorisk märkning för dessa varor; detta är något som även fortsättningsvis bör få vara frivilligt. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   – Jag röstade för betänkandet om förslaget till rådets förordning om skydd av geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel eftersom det började bli bråttom att anpassa vårt system för skydd av regionala specialiteter till WTO:s begränsningar. Detta blev tydligt vid förhandlingarna i Hongkong (Kina) i december förra året. Vi måste vara redo att kämpa i denna fråga eftersom vissa länder, framför allt Förenta staterna och Australien – som är roten till problemet – helt enkelt vägrar att ge med sig. Vi måste ge medborgare från tredjeländer bättre tillgång till EU:s system och ge dem samma rättigheter som EU-medborgarna när det gäller att lämna in ansökningar och komma med invändningar. När allt kommer omkring måste EU försvara de geografiska ursprungsbeteckningarna med näbbar och klor gentemot Världshandelsorganisationen eftersom dessa beteckningar har stor betydelse för att vi ska kunna skapa ett mervärde. Vid tillämpningen, och mot bakgrund av att nästan 300 ansökningar fortfarande håller på att behandlas, måste Europeiska kommissionens tjänsteavdelningar till slut agera snabbare för att erkänna dessa skyddsmekanismer. 
Mario Borghezio (NI ),
   . Vi röstade för betänkandet om förslaget till rådets förordning eftersom EU genom detta betänkande inför ett skyddssystem för producenter av ”regionala specialiteter” inom ramen för livsmedelstillverkningen. Det är mycket viktigt för våra producenter i Po-dalen att räckvidden för ett sådant skyddssystem regleras ordentligt, både när det gäller livsmedlens ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar.
I detta sammanhang vill vi emellertid betona att det är nödvändigt att införa särskilda skyddsåtgärder för att stödja den ytterst viktiga europeiska blomsterodlingssektorn, som kan beskådas i sin fulla glans i Padanien och i synnerhet i provinsen Imperia.
Jag måste påpeka att åtgärderna för att liberalisera tullavgifterna faktiskt har lett till att blomsterproduktionen har gynnats i länder utanför EU. Länder som Israel, Kenya, Colombia, Ecuador, Zimbabwe och Sydafrika har upplevt en exponentiell ökning av sina marknadsandelar på den europeiska produktionens bekostnad.
Politiken för internationella importavtal måste därför omförhandlas och omförhandlingen måste framför allt ske på ett sådant sätt att
- inga tullrabatter beviljas för produktion i tredjeländer som inte uppfyller EU:s standarder för sysselsättning (inklusive barnarbete), miljö, beskattning osv.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Systemet med skyddade geografiska beteckningar (SGB) och skyddade ursprungsbeteckningar (SUB) för jordbruksprodukter och livsmedel är en starkt bidragande orsak till den ökade levnadsstandarden i EU:s landsbygdsområden, inklusive Portugal.
Genom att ge spridning åt tanken att de nuvarande bestämmelserna strider mot avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) utövar Förenta staterna och Australien oacceptabla påtryckningar. WTO:s egen skiljedomstol har slagit fast att bestämmelserna i stort sett är förenliga med WTO:s krav.
Trots detta har EU varit tvunget att förbättra tredjeländers tillträde till marknaden. Kommissionen försöker å sin sida göra anpassningar, som parlamentet i de flesta fall har beslutat att förbättra, för att bidra till att skydda jordbrukarna och landsbygden.
Vi godtar i stort sett dessa förbättringar och därför röstade vi för förslaget. Vi anser att det är mycket viktigt att det finns garantier för att SUB, SGB och traditionella specialiteter skyddas. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Syftet med kommissionens förslag är att ersätta förordning (EEG) nr 2082/92 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel med en ny text, med tydligare och enklare regler, i enlighet med det beslut som WTO:s tvistlösningsorgan fattade till följd av de klagomål som hade lämnats in av Förenta staterna och Australien. Beslutet måste vara genomfört senast den 3 april 2006.
Eftersom jag inser att det är nödvändigt att ändra gemenskapslagstiftningen på detta område stöder jag inriktningen i kommissionens förslag och kommer att rösta för Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorfs betänkande. 
Christa Klaß (PPE-DE ),
   . I en värld av globalisering, standardisering och universell tillgång till mat är medvetenhet om vårt ursprung, vår tradition och vår kultur en god och fast grund som vi kan bygga vidare på och utveckla. Europeiska traditioner och europeiskt ursprung innebär enhet genom mångfald. Och denna mångfald är utmärkande för Europa, dess regioner och framför allt dess människor. Människorna har anpassat sig till sina regionala förhållanden, som skiftar markant. Dessa har gett upphov till traditionella livsstilar och traditionella produkter. Vi associerar många speciella tankar och förväntningar till traditionella och geografiska beteckningar.
I dag säljs våra produkter över hela världen. Detta gör det emellertid nödvändigt att reglera dessa produkter, som sprids över världen och som fungerar som ett slags ”ambassadörer” för en stad eller en region. Vad som än finns bakom en produkts goda rykte måste vi se till att det förblir gott även i fortsättningen. Och vi måste se till att det fortsätter att finnas en koppling mellan namnet på en produkt och dess ursprung i en särskild region. Allt detta måste regleras så enkelt, men effektivt, som möjligt. Genom detta betänkande uppfylls detta mål på alla sätt. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – Inspirerat av det franska ursprungsbeteckningssystemet AOC, står EU:s rättsliga instrument för att skydda våra olika jordbruksprodukter, med märkning som SGB, i centrum för konflikten mellan Europa och de anglosaxiska länderna. För Förenta staterna måste jordbruk vara industriellt, med logotyper och varumärken, och detta inkluderar vin. För EU är jordbruket i första hand ett kvalitetsmedvetet familjestyrt brukande av jorden, vars produkter omfattas av geografiskt ursprungsskydd. Vinet, som framställs genom jäsning och är ett tecken på civilisation, är en symbol för detta medan det i Australien är en industrivara.
WTO-konflikten mellan Förenta staterna och Europa, mellan södra halvklotet och Europa, mellan den anglosaxiska världen och Europa, är något av en civilisationernas kamp mellan skäran och McDonalds. I Hongkong tog emellertid kommissionen inte ens upp frågan om det multilaterala registret för ursprungsbeteckningar för att skydda våra små jordbrukares viner i konkurrensen med stora vinhandlare.
Att fortsätta att sänka skyddstullarna för jordbruksprodukter i Genève i slutet av april och tillåta dumpning av 1,2 miljoner ton kött från södra halvklotet samt de fabriksfärgade, trätillsatta, frukttillsatta, sötade australiska vätskor som kallas vin vore att förstöra vår jordbruksidentitet, för vilken de skyddade geografiska ursprungsbeteckningarna är ett redskap. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Genom systemet med skyddade geografiska beteckningar och skyddade ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel kan de berörda producenterna skydda sin produktion, beredning och tillagning av en produkt med särskilt ursprung genom att registrera den.
Med tanke på det är nödvändigt att ändra bestämmelserna och mot bakgrund av beslutet i WTO:s skiljedomstol, förbättras dessa instrument i betänkandet. De har på ett betydelsefullt sätt bidragit till ett marknadstillträde till högre priser och har skapat arbetstillfällen i Europas landsbygdsområden. Dessutom har de lett till väldigt positiva socioekonomiska effekter för den turismrelaterade verksamheten.
Europa har uråldriga traditioner som turisterna är mycket förtjusta i. Portvin och Roquefortost är europeiska produkter som är normgivande världen över. Det är givetvis viktigt att tydligt fastställa vilken information som ska ges till konsumenten, inte bara för att skydda dessa produkter utan även för att ge konsumenterna rätt att komma med invändningar.
Jag vill lyfta fram förtydligandet av fördelningen av befogenheter mellan medlemsstaterna och kommissionen och betonar att EU:s verksamhet alltid måste uppfylla subsidiaritetsprincipen. På så sätt får de föreskrivna åtgärderna maximal nytta. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . Geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar är berikande för Europa. Att dela med sig av matkulturarv berikar. Men samtidigt måste man beakta dessa beteckningars nackdelar. Vi vill inte att ursprungsbeteckningar används i protektionistiska syften. Utvandrare från Europa har i ett par århundraden i sina nya hemländer tillverkat mat- och dryckesvaror vars traditioner de fört med sig från sina ursprungsländer. Europeiska unionen måste ha en tolerans inom Världshandelsorganisationen för sådana traditioner och för att varubeteckningar och ursprungsbeteckningar ibland kan kollidera.
Europaparlamentets två betänkanden som föreligger i detta ämne är enbart tilläggsförslag i enlighet med samrådsförfarandet. Vi anser att de inte har så mycket att tillägga, även om en del förslag är bättre till än från, och att detta ämne bör avhandlas i ministerrådet. Likaså tar vi bestämt avstånd från tanken att en EU-myndighet skulle kunna få i uppgift att kontrollera geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar. Vi menar att vi måste lita till medlemsstaternas myndigheter i denna fråga.
Således har vi valt att rösta nej till dessa båda betänkanden. 
Roger Knapman (IND/DEM ),
   . Vi röstar emot detta betänkande eftersom vi vill behålla vår suveränitet när det gäller registreringen av jordbruksprodukter. Ansökningsförfarandet är för byråkratiskt. Vi kan inte acceptera ett gemenskapsorgan med ansvar för registreringsförfarandet. Vi anser att medlemsstaterna bör vara ansvariga för registreringsförfarandet. Vi vill inte ha en gemenskapsmärkning också. Vi vill skydda tjock grädde precis som grekerna vill försvara sin fetaost, men vi vill vara opartiska. Förutsatt att märkningen är tydlig som i fallet med fetaost från Yorkshire, som helt tydligt inte är grekisk fetaost, förstår vi inte varför vi inte kan tillåta att båda dessa produkter finns sida vid sida i de brittiska matvaruaffärerna. Vi anser inte att harmonisering är någon bra idé. 
Bernd Posselt
   . – Herr talman! Jag kommer att tala i två minuter på min grupps vägnar. Min grupp har bett mig göra en officiell röstförklaring om Elmar Broks betänkande.
Många delar av Europa har genom tidningsartiklar fått intryck av att Europaparlamentet har slopat sitt krav på snabbt medlemskap för Kroatien, något som parlamentet flera gånger har röstat om. Som ni vet har vår grupp starkt förespråkat att förhandlingar inleds med Kroatien och att de bör slutföras före valet till Europaparlamentet 2009. På min grupps vägnar vill jag tala om att vi står orubbligt fast vid detta mål och att det klart framgår av Elmar Broks betänkande att Kroatien är ett kandidatland som uppfyller kriterierna ytterst väl.
Det finns förvisso viss kritik, men jag vill inte tro att Kroatien på något sätt skulle vara en kandidat för den nya struktur med multilateralt samarbete som föreslås i Elmar Broks betänkande. Så är inte fallet. Kroatien är ett centraleuropeiskt land som egentligen borde ha anslutits till EU 2004 och som i stora drag uppfyller kriterierna. Vår kritik är detaljkritik av den typ som ges ett land som befinner sig relativt nära anslutning. I Turkiets fall kan däremot inte ens avskaffandet av tortyr garanteras.
På min grupps vägnar skulle jag därför än en gång vilja förtydliga att Kroatien är en kandidat för anslutning. Kroatien måste bedömas utifrån det som landet har uppnått. Kroatien bör verkligen skiljas ut från anslutningsförhandlingarna med Turkiet och ges tydliga utsikter till anslutning, och detta innan slutet av detta årtionde.
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! Det är välkänt att många historiska imperier gick under på grund av att de växte för snabbt och inte kunde kontrollera kulturella konflikter och folkförflyttningar i samband med denna tillväxt. Därför anser jag att en debatt om EU:s förmåga att ta emot nya medlemmar är efterlängtad. Vi får inte glömma att Europeiska unionen i sig utgör en tydlig gräns genom användningen av begreppet EU. Vi måstet också vara tydliga med att EU bygger på kristna värderingar. Detta är i sig ett skäl till varför jag helt och hållet delar Bernd Posselts syn på Kroatien.
Trots detta måste det sägas att särskilt den senaste tidens händelser visar att det är fel att tro på den gränslösa tolerans som är så utbredd i dag. Toleransen bör gå åt båda hållen. Men i vårt alltmer mångkulturella samhälle har denna tolerans än så länge bara inneburit att muslimska invandrare förväntar sig att kristna värdländer ska anpassa sig, och i allt större utsträckning kräver de detta med våld. I anslutningsförhandlingarna har Turkiet vid upprepade tillfällen kort visat sitt rätta ansikte, exempelvis i Cypernavtalet med hot om straff för påstådda förolämpningar mot staten och nu även i konflikten om karikatyrteckningarna. Det är dags för de mest fanatiska utvidgningsvännerna att till sist inse sanningen, att vi måste fastställa tydliga gränser för EU.
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som de flesta av mina kolleger från den brittiska konservativa delegationen röstade jag för Elmar Broks utmärkta betänkande och jag gratulerar honom. Men mitt parti motsätter sig EU:s konstitutionella fördrag och därför röstade vi för att stryka punkt 6, eftersom det är uppenbart att den senaste utvidgningen från 15 till 25 medlemsstater har fungerat oerhört bra med Nicefördraget, utan någon EU-konstitution.
De brittiska konservativa anser att de fem tidigare utvidgningarna har varit en framgång, precis som Rumäniens och Bulgariens anslutning kommer att bli, som med all sannolikhet nu kommer att fastställas till den 1 januari 2007. En utvidgning utöver detta kan anpassas genom nya regeringskonferenser. Vi konservativa tror på ett större, friare EU med samarbetande nationalstater, härav vårt övergripande stöd för Elmar Broks utmärkta betänkande. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja meddela separat att jag röstade för ändringsförslag 13 i Elmar Broks resolution, där man kräver att den rasistiska och antisemitiska organisationen Grå vargarna ska förbjudas. Denna organisation är ansvarig för upprepade terrorangrepp mot kristna och judiska institutioner i Turkiet. Det är hårda ord men de speglar tyvärr verkligheten. Denna grupp terroriserar befolkningen på samma sätt som Hitlers anhang gjorde innan han kom till makten, inte i lika stor skala men med samma arrogans och till viss del med hjälp av samma metoder. Jag anser att parlamentet bör uppmärksamma detta problem. Judiska församlingar och kristna kyrkor har blivit måltavlor för fysisk och psykisk terrorism från Grå vargarnas sida, och frågan kräver internationell uppmärksamhet.
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   . Vi svenska socialdemokrater vill se ett öppet och solidariskt EU som välkomnar nya medlemmar på grundval av Köpenhamnskriterierna. Vi beklagar därför att betänkandet lägger alltför stort fokus på EU:s egen absorptionsförmåga, eftersom det kan ge intryck av att Europaparlamentet ifrågasätter EU:s möjlighet att inkludera fler medlemmar. EU:s egen absorptionsförmåga är till syvende och sist beroende av unionens vilja att inkludera fler medlemmar. Vi ser också med oro på alla tendenser till att utesluta medlemskap för länder på grundval av t ex landets ekonomiska situation. 
Georgios Dimitrakopoulos (PPE-DE ),
   – Vi Europaparlamentsledamöter från Nea Dimokratia skulle vilja klargöra att andra delen av punkt 43 i betänkandet inte speglar vår ståndpunkt i just denna fråga.
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . Detta initiativbetänkande tar upp den viktiga frågan om fortsatt utvidgning av EU.
Junilistan är principiellt positivt inställd till en fortsatt utvidgning av EU, förutsatt att de tilltänkta medlemsstaterna delar de grundläggande värderingar som utgör unionens värdemässiga grund. Dit hör framför allt respekt för rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och demokratin. Beträffande övrig lagstiftning som inte gäller det ovan nämnda, är nationer suveräna.
Föredraganden föreslår även en mycket kraftig ökning av budgeten, motsvarande cirka 25 miljarder kronor, vilket vi vänder oss emot.
Vi har därför röstat nej till betänkandet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Trots att EU fortfarande håller på att smälta anslutningen av de 10 länder som blev medlemmar 2004, och med Bulgarien och Rumänien på väg mot medlemskap, har bollen satts i rullning för anslutning av Turkiet och länderna på Balkan. Så stor är EU: s aptit. Och detta sker efter det att EU aktivt har varit med och krossat Förbundsrepubliken Jugoslavien.
Inlindat i politisk korrekthet träder alltid det verkliga syftet med en sådan kapplöpning fram, nämligen att upprätta ett frihandelsområde och lämna ifrån sig naturresurser i utbyte mot praktiska incitament; med andra ord ekonomisk dominans och exploatering av dessa människor och deras länder av de stora ekonomiska och finansiella grupperna i de stora EU-länderna, med Tyskland i spetsen. Detta är ingen tillfällighet med tanke på att Tyskland, tillsammans med Förenta staterna, är den dominerande kraften i området och deltar i den militära ockupationen av området.
Vad sägs om denna inblandning i en självständig stat av majoriteten i parlamentet? ”Parlamentet fäster … uppmärksamhet på de svaga punkter… t.ex. att staten i allt för hög grad griper in i näringslivet och att den offentliga förvaltningen har komplicerade bestämmelser … som hämmar utvecklingen inom den privata sektorn och på området för utländska direktinvesteringar.”
Notera även hur man genom att kringgå internationell rätt stöder en delning av Serbien med krav på ”ett Kosovo vars territoriella integritet garanteras av FN och Europeiska unionen”.
Richard Howitt (PSE ),
   . Labour Party i Europaparlamentet stöder en positiv attityd till en framtida EU-utvidgning, särskilt att uppfylla våra åtaganden gentemot kandidatländerna och de potentiella kandidatländerna. I detta hänseende är det olämpligt att föreslå andra ”operativa möjligheter” i punkt 10 i resolutionen eftersom förbindelserna med grannländer tydligt omfattas av anslutningsprocessen och den europeiska grannskapspolitiken. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
   . Den 1 maj 2004 utvidgades EU med tio nya medlemsländer från Öst- och Centraleuropa. Länder som tidigare låg bakom järnridån har med hjälp av EU som morot och piska utvecklats till demokratier med marknadsekonomi. Det är en historisk händelse. Vi måste nu uppfylla våra löften om fortsatt utvidgning till länder såsom exempelvis Rumänien, Bulgarien och Kroatien. Men vi måste också hålla dörren öppen för nya medlemsansökningar. De som uppfyller kraven ska få bli medlemmar.
Idag röstar vi om ett förslag till strategi för fortsatt utvidgning. I den finns ett förslag om att EU ska definiera sina geografiska gränser. Det kommer jag att rösta emot. Gränserna kan inte låsas. Att sätta upp gränser för Europa skulle få exempelvis det ukrainska folket, som nu står och väger mellan demokrati och diktatur, att uppfatta det som att vi slänger igen dörren i ansiktet på dem. Det vore ett historiskt bakslag. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – Betänkandet, rådets och kommissionens beslut och debatten i Europaparlamentet sammanfaller med sjuårsminnet av det smutsiga krig som Förenta staterna, Nato och EU förde mot Jugoslavien och det organiserade mordet på Slobodan Milosevic. De europeiska och amerikanska imperialisterna och bödlarnas planer på att annektera och bilda protektorat underställda EU och imperialismen och göra det möjligt för eurosamlat kapital att plundra länderna på deras välståndsskapande resurser, avslöjas på ett förolämpande sätt. Situationen för befolkningen på Balkan är redan besvärlig och värre kommer det att bli när landet blir EU-medlem. Konkurrens och nya gränsdragningar skapar nya spänningar.
Kommounistiko Komma Elladas upprepar sin inställning till EU och dess utvidgning och kommer att hjälpa till att sporra människornas kamp mot den europeiska och amerikanska imperialism som tvingade fram ockupationen av området.
För f.d. jugoslaviska republiken Makedonien upprepar vi att problemet handlar om imperialistisk inblandning och nya gränsdragningar som även får minoritetsfrågor att komma upp till ytan. Dessa händelser har Nea Dimokratia, Panellinio Socialistiko Kinima och Synaspismos tidigare hållit tyst om eller samtyckt till och riktat sin uppmärksamhet på grannlandets namn. Varje form av demagogiskt jubel och politisk anpassning som andra partier gör är ett försök att vilseleda människorna och undgå det stora politiska ansvar som de har genom sitt stöd för imperialismen.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Elmar Broks betänkande om utvidgningen är en utmärkt sammanfattning av ansökarländerna inför EU:s nästa utvidgningsomgång. Än viktigare är emellertid att man även varnar för de svårigheter som en framtida utvidgning innebär.
I detta sammanhang anser jag att två begrepp bör förtydligas.
Det första är ”konstitutionellt dödläge”. Med tanke på kravet på tydliga, eller till och med omorganiserade institutionella strukturer före en eventuellt ny utvidgning bör medborgarna och de politiska ledarna inte vara låsta till endast en institutionell/konstitutionell utvidgningslösning.
”Absorberingsförmågan” är en faktor som mer och mer håller på att bli ett av de grundläggande kriterierna. Utsikterna till utvidgning och grannskapspolitiken har bidragit till demokratisering och utveckling i potentiella kandidatländer, men detta räcker inte. EU måste också vara berett att välkomna nya partner och sträva efter att garantera samma villkor för nya medlemmar, i motsats till en självisk syn från de länder som redan är medlemmar. Detta vore en ansvarsfull strategi för att få EU-medborgarna att ställa sig bakom utvidgningsprocessen. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   . – I dag har parlamentet yttrat sig om strategin för att hantera framtida EU- utvidgningar.
Utvidgningen återförenar oss med våra bröder i Europa – bulgarer, rumäner, kroater, makedonier och andra som godtyckligt skildes från oss efter Jalta. Det är lika förutbestämt att de ska bli EU-medlemmar som det är att EU ska integrera dem. Det är inte sakfrågan som jag bestrider, utan formen och tidsplanen, och därför röstade jag för punkterna 5 och 6.
Det är dags att EU inleder en ordentlig debatt om de egna gränserna. Denna fråga var man noga med att undvika under hela konventets arbete. Det är ett svart hål i konstitutionen som har lett till mycket skepsis och oro. Att undvika otrevligheter är en attityd som är ovärdig oss och våra väljare och att efterfråga en debatt innebär inte att vi är emot utvidgning.
Ett Europa utan gränser är oanvändbart för dem som vill se EU som en maktfaktor.
Våra gränser kan självfallet vara både geografiska, historiska och moraliska, men de behövs för att vi ska kunna bevara en modell, en vision och gemensamma värderingar. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   . Jag är en stark förespråkare av EU:s utvidgning. Även om betänkandet innehåller mycket som jag håller med om, så kan jag inte stödja den negativa inställningen till Turkiet, särskilt det felaktiga påståendet i punkt 31 om att Turkiet på något sätt skulle lägga hinder i vägen för Nato. Tillsammans med andra brittiska konservativa är jag dessutom starkt emot en EU-konstitution och kan inte godta språkbruket i punkt 6. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . I går antogs en resolution om att inrätta rådet för mänskliga rättigheter, för att ersätta kommissionen för mänskliga rättigheter.
Denna process har kännetecknats av Förenta staternas försök att skapa ett verktyg som de kan manipulera, så att det kan rättfärdiga sina ingripanden och sin aggressionspolitik mot självständiga folk och stater. Det är en process där Förenta staterna, som hela tiden har kommit med alltfler krav, har försökt att få igenom så många av sina krav som möjligt. Om Förenta staterna hade fått sin vilja igenom skulle det ha blivit ännu värre, och det är endast därför som vi röstade vi emot.
Bland många andra ändringar och aspekter som skulle kunna behandlas mer omfattande skulle jag vilja lyfta fram frågan om att antalet länder i det nya rådet har minskat från 53 till 47 (Förenta staterna ville ha 30). Medlemmarna av rådet väljs av FN:s generalförsamling med absolut majoritet (Förenta staterna och EU ville ha ett röstsystem där de och deras allierade hade vetorätt), även om man försökte införa restriktioner.
För vissa är denna process bara första steget i en större plan från Förenta staternas och dess allierades sida att dominera och manipulera FN. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  I samband med omröstningen om det gemensamma resolutionsförslaget om Rådet för mänskliga rättigheters 62:a sammanträde (MR-rådet, Genève), vill jag nämna något som jag anser vara en möjlig, men kanske inte idealisk, lösning. Det handlar om en av de mest betydelsefulla punkterna som har tagits upp i debatten.
En av FN:s största brister på området för mänskliga rättigheter har alltid varit bristen på legitimitet hos vissa av medlemmarna i människorättskommissionen, särskilt när de har haft ordförandeskapet. Listan är lång och jag behöver inte upprepa den här. Resultatet, nämligen metoden att välja medlemmar till det framtida rådet för mänskliga rättigheter, garanterar inte att detta inte kommer att hända igen, men det är åtminstone ett försök att på ett effektivt sätt legitimera rådets medlemmar, och detta är värt ett erkännande.
Jag anser också att detta utgör ett tillfälle att stödja tanken om att EU:s medlemsstater och deras allierade bör försöka vara ett föredöme när det gäller de mänskliga rättigheterna, både i de egna länderna och i internationella förbindelser. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vi röstade för denna resolution även om vi anser att några av punkterna är oklara och något osammanhängande. Vi anser att den biologiska mångfalden måste bevaras och att den globala enigheten bör vara så bred som möjligt när det gäller bevarandet av den biologiska mångfalden. I konventionen om biologisk mångfald får detta en mer tillämpad form. Därför måste EU och dess medlemsstater ha en lämplig inställning i partsmötet som äger rum i Curitiba i Brasilien i slutet av månaden.
Vi vet emellertid att det är lika viktigt, om inte viktigare, att vi stoppar förlusten av biologisk mångfald genom att införliva konventionens mål i utvecklingen av gemenskapspolitiken, såsom jordbruks- och skogslagstiftning som syftar till att hejda spridningen av genetiskt modifierade organismer (GMO) och stöd till familjejordbruk och traditionellt skogsbruk som är det bästa sättet att bevara biologisk mångfald.
Den marina biologiska mångfalden måste skyddas mot destruktiva metoder. Traditionellt kustfiske, det bästa skyddet för biologisk mångfald, måste stödjas.
Slutligen måste tidigare resolutioner i denna fråga beaktas, i synnerhet kampen mot olaglig skogsavverkning och handeln med dessa träd. 
Robert Goebbels (PSE ),
   . – Jag röstade mot resolutionen om konferensen om biologisk mångfald i Curitiba. Parlamentet begår ett stort misstag när det blandar ihop biologisk mångfald och genteknik.
Mångfalden av allt levande är resultatet av förändringar i genetiska strukturer i alla levande organismer. De personer inom EU som fortsätter sin reaktionära kamp mot transgeniska jordbruk vill inte veta om att det inte förorsakar någon skada på den mänskliga hälsan i resten av världen. År 2004 odlade nio miljoner småjordbrukare nästan 90 miljoner hektar GMO-grödor i världen, medan 11 miljoner småjordbrukare i EU-25 odlade 97 miljoner hektar, av vilka tiotusentals hektar enbart bestod av transgeniska grödor.
EU är på väg att förlora ännu en kamp. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Vi ställer oss bakom de flesta av resultaten, som bekräftar försämringen av miljön, förstörelsen av skogens ekosystem och den fortsatta förlusten av biologisk mångfald. Vi instämmer också i flera av förslagen, med undantag för dem som det hänvisas till inom ramen för den nuvarande rättsordningen, eftersom sådana saker i många stater, till exempel EU-medlemsstater, sker helt lagligt. Enligt gemenskapsbestämmelserna liberaliseras exempelvis användandet av genetiskt modifierade organismer (GMO) i jordbruks- och livsmedelsproduktionen som hotar miljön och den biologiska mångfalden. Skogar kommersialiseras enligt gemenskapsbestämmelserna med följden att de förstörs ännu snabbare osv.
Vi motsätter oss radikalt det resolutionsförslag där man ”uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att visa prov på ledarskap och övertygelse genom att enas om och underlätta konkreta åtgärder för skydd av den biologiska mångfalden, både nationellt och internationellt”, för det är detsamma som att be vargarna vakta fåren. De uppmanar dem som är ansvariga för förstörelsen att styra enligt sin egen politik.
Vi uppmanar gräsrotsrörelsen och dess organisationer (fackföreningar, miljöorganisationer, samhällsaktörer och andra) att kämpa för införandet av åtgärder och politik som motverkar all fortsatt försämring av miljön, förstörelsen av skogar och förlusten av biologisk mångfald.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Bevarandet av den biologiska mångfalden är ett fascinerande ämne. Min grupp, De gröna/Europeiska fria alliansen, är fullständigt nöjda med den resolution som har godkänts av en mycket, mycket stor majoritet av Europaparlamentet. Vi är också helt nöjda med att parlamentet tre år efter mötet i Kuala Lumpur skickar en delegation till det åttonde mötet om biologisk mångfald, som ska försvara bevarandet av den biologiska mångfalden. Med detta i åtanke, mina damer och herrar, vill jag påminna er om några grundläggande principer som alltför ofta glöms bort här i parlamentet.
Livsmedelssäkerhet är beroende av tre saker: vatten, jord och växtgenetisk mångfald, och endast 12 växtsorter, inklusive vete, ris, majs och potatis, står i stort sett för 80 procent av energibehoven hos världens befolkning. Det är därför mycket lockande för industrin att skaffa sig monopol på utsäde genom att använda tekniker som härstammar från biotekniken.
Vi uppmanar därför rådet, som kommer att vara närvarande, att stödja det moratorium som för tillfället finns när det gäller experiment och kommersialisering av genetiskt modifierade växtsorter för att begränsa deras användning. Enklare uttryckt, mina damer och herrar, ”Terminator” får inte dyka upp igen i form av någon bioteknisk innovation.
För att begränsa de angripande egenskaperna hos växtsorter med biotekniskt ursprung måste man för våra ekosystems skull dessutom skydda den biologiska mångfalden genom protokoll som tvingar forskare att genomföra sina experiment inom begränsade områden.
Till sist måste vi komma ihåg att kampen mot nedbrytningen av den biologiska mångfalden förutsätter bevarandeåtgärder. Det är naturligtvis inte fråga om att stoppa undan den biologiska mångfalden i provrör, utan i stället se till att ursprungsbefolkningar, vilka vi dessutom stöder, får fortsätta att använda sin traditionella expertis och sin överlägsenhet över genetiska resurser.
Det måste medges att det även här handlar om pengar. Jag vill därför be er att också stödja den globala miljöfonden. När det gäller Natura 2000 är vi är väl medvetna om att den biologiska mångfalden inte kan skyddas om inte EU anslår medel till detta nätverk. Detsamma gäller för den globala miljöfonden. Om vi inte anslår medel kommer naturvården återigen att endast reduceras till några vackra ord som har sagts här i plenum. 


Talmannen.
   Nästa punkt är fortsättningen på debatten om betänkandet av Marianne Thyssen om inrättande av ett gemenskapsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder (2007–2013) – konsumentfrågor. 
Béatrice Patrie,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först vill jag tacka Marianne Thyssen för hennes betänkande och för hennes samarbetsvilliga inställning.
Fastän betänkandet antogs enhälligt i det ansvariga parlamentsutskottet har den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet begärt en debatt om detta betänkande. Även om grupperna som helhet i god anda håller med om att högsta politiska prioritet ska ges åt konsumentskyddet, kan jag se att det fortfarande finns meningsskillnader om hur man ska angripa det. Eftersom programmets genomförbarhet beror på resultaten av förhandlingarna om budgetplanen, vill jag ta upp några punkter som är grundläggande för den socialdemokratiska gruppen.
Först av allt vill jag påminna er om ert stöd för att dela upp de två handlingsplanerna i en för folkhälsa och en för konsumentskydd. När det sedan gäller de övergripande målen för planen anser den socialdemokratiska gruppen att de tillgängliga metoderna för både enskilda personer och för grupper att få sin sak prövad i vissa medlemsstater utgör ett verkligt framsteg för konsumenterna. Detta är anledningen till vårt ändringsförslag 55.
När det sedan gäller de specifika åtgärderna i programmet vill jag belysa betydelsen av följande punkter: utveckling av verktyg för att möjliggöra vetenskaplig utvärdering av effekterna av konsumenters exponering för kemikalier som utsöndras från produkterna, sammanställande av en förteckning, vad man skulle kunna kalla för en liten fickhandbok, av den gällande lagstiftningen och bestämmelser och metoder i medlemsstaterna på konsumentskyddsområdet som innehåller en bedömning av genomförandet av gemenskapslagstiftning på nationell nivå samt utbyte mellan nationella och lokala konsumentorganisationer för att hjälpa offentliga myndigheter på EU-nivå med frågor som gäller användarskydd inom området för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Detta är innebörden av vårt ändringsförslag nr 58.
Den tredje punkten gäller de lagstiftningsåtgärder som är förenade med programmet. Jag vill särskilt vända mig till Markos Kyprianou när det gäller de politiska och rättsliga åtgärder som han har lovat att lägga fram för oss i höst och som särskilt gäller för det här programmet. Ordvändningarna i debatten känner vi igen. Vilket är det bästa sättet att ingripa på EU-nivå? Är det bättre att främja EU-lagstiftning eller ska man främja självreglering från de ekonomiska aktörernas sida? Hur ska vi kunna förena ny EU-lagstiftning om konsumentskydd med nationella lagar som är äldre och som ofta ger ett bättre skydd för medborgarna i vissa medlemsstater?
Eftersom våra medborgares rörlighet ökar anser jag att europeiska offentliga myndigheters roll är att garantera bästa möjliga konsumentskydd. Jag har absolut ingenting emot initiativ som rör självreglering, men ansvaret måste ligga på de ekonomiska aktörerna och deras målsättning måste vara att förbättra de miniminormer som har fastställts av lagstiftarna.
Till sist bör vi vara mycket försiktiga när det gäller två av de frågor som rör dagens debatt. Den första gäller diskussionerna om en gemensam referensram för europeisk avtalslag och den andra handlar om utökningen av standardiseringsförfarandena inom tjänstesektorn, inklusive tjänster som har fått kollektiva preferenser, som subventionerade bostäder.
Detta var de kommentarer som jag ville göra för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet. 
Cecilia Malmström,
   . – Herr talman! Eftersom vi fick så mycket att göra på morgonen så har denna debatt blivit lite förskjuten och det är olyckligt att föredraganden och många andra som har jobbat med denna fråga inte kan vara här, men så är det. Jag fick plötsligt väldigt mycket talartid av min grupp och avböjde de sista fem minuterna, även om jag erbjöds att sjunga en sång. Men det skall jag inte göra.
Den inre marknaden har skapat miljontals jobb och ökat välstånd. Den har rivit gränser och öppnat dörrar. Vi kan bo, resa, studera och arbeta – vad vi vill. Konsumenterna har fått tillgång till en mängd nya produkter. Därför måste vi gå vidare och också skapa en konsumenternas inre marknad. Det innebär ett gemensamt regelverk och ett högt konsumentskydd i hela EU. I takt med att gränshandeln ökar så ökar också handeln på individnivå. Då måste man veta vad det är för vara jag köper, vad jag gör om det är något fel på varan, hur jag kan överklaga, vad det är för regelverk. Hur vet jag att denna vara verkligen gör vad den utger sig för att göra? Vad finns det för möjligheter till service, garanti och tvistelösning?
Detta måste garanteras för att vi skall återvinna medborgarnas förtroende, för detta är en vardaglig fråga som handlar om den dagliga konsumentens villkor och det är det vi behöver arbeta med på EU-nivå. Därför är det alldeles utmärkt att kommissionen har lagt fram detta förslag om ett långsiktigt flerårigt program för konsumentskydd.
Den liberala gruppen är dock inte överens med kommissionen om behovet av att slå ihop konsumentskydd med folkhälsa. Vi delar föredragandens åsikt att de bör hållas isär. Det är två skilda politikområden med olika angreppssätt, även om det naturligtvis finns beröringspunkter. Man bör hålla de två var för sig. Vi vill inte heller ha någon särskild myndighet eller byrå i detta avseende.
Andra viktiga frågor som vi är väldigt glada att de finns med är synen att konsumentpolitiken behöver integreras i all politik, att det är viktigt att samarbeta med de konsumentorganisationer som finns runt om kring i våra medlemsländer och att de stater som ännu inte hunnit så långt på konsumentskyddsområdet kan få extra stöd och uppmärksamhet. Jag är väldigt glad att vi har kunnat komma överens om det och att det finns en bred samsyn bland grupperna om detta. Jag vill tacka Thyssen – förhoppningsvis läser hon protokollet – för den vidsynthet och samarbetsvilja som hon har visat. Vi är ambitiösa när det gäller konsumentfrågor, både när det gäller samarbete och utvärdering och information. Därför måste det naturligtvis finnas en ordentlig budget.
Jag hoppas att det framledes också kommer bli ett gott samarbete när det gäller de konsumentprogram som kommissionen skall presentera senare i höst. Egentligen kanske borde man ha gjort tvärtom, dvs. först tagit de stora politiska riktlinjerna och sedan detta program, men nu är det som det är. Vi står bakom detta och kommer med stor majoritet – eller enhällighet tror jag faktiskt – att stödja betänkandet när det röstas om det under nästa session. 
Gerard Batten,
   . – Herr talman! EU vill finansiera både statliga och icke-statliga konsumentorganisationer till en summa av 1,2 miljarder euro för att anpassa dem till nuvarande och kommande lagstiftning. Precis som mycket annat som kommer från Europaparlamentet är det omöjligt att motsätta sig själva innehållet. Vem kan motsätta sig bättre och fler effektiva konsumentskyddsåtgärder där de behövs?
I Förenade kungariket har vi redan en hög standard på konsumentskyddslagstiftningen och har haft det i flera år. Länderna i EU bör lära sig av varandra och från länder utanför EU genom att anta den internationellt bästa praxisen på nationell nivå, och välja den praxis som bäst passar deras särskilda behov.
Men som väntat handlar betänkandet om likformighet, integration och harmonisering. Målet med betänkandet är inte att anta en lagstiftning som är bra i sig själv, utan liksom allt annat som kommer från Europaparlamentet tjänar det syftet och processen att ge EU utökad makt och större herravälde. Det är ett ytterligare bidrag till gemenskapens regelverk, den lagsamling som en gång tillföll EU, men som aldrig återlämnas till nationalstaterna.
Det finns också några störande övertoner i förslagen om att man bör anta konsumtionsmönster som kopplas till delar av befolkningen. Sådan uppgiftsinsamling med utgångspunkt från konsumenternas konsumtion skulle kunna äventyra medborgarens privatliv. Det görs redan av detaljhandelsföretag i Förenade kungariket med hjälp av sådana knep som förmånskort. Konsumenten har ändå en viss möjlighet att välja om de vill medverka, beroende på var och hur de väljer att handla.
Detta slags insamling av uppgifter om medborgarna är inget som staten bör åta sig, särskilt inte i den form som EU står för. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   – Herr talman! I gemenskapens handlingsprogram för hälsovård och konsumentskydd för 2007–2013 anger man hur EU tänker förbättra hälsovården och öka konsumenternas förtroende genom att tillämpa bestämmelserna i fördraget.
Den gemensamma strategin för konsumentskydd i Europeiska unionen är en samling åtgärder, till exempel bättre kunskaper om konsumenter och marknader, bättre konsumentskyddslagstiftning, förbättrade metoder för tillämpning av lagstiftning, övervakning och gottgörelse samt bättre bestämmelser för konsumentinformation och konsumentutbildning.
Problemet ligger dock någon helt annanstans. Livsmedelsäkerheten försämras i Europa. Genetiskt modifierade livsmedel mångdubblas på EU-marknaden. Man vill inte ha dessa livsmedel, och de är potentiellt skadliga för både människornas hälsa och miljön. Samhället känner sig hotat av genetiskt modifierade organismer (GMO) och detta har kommit till uttryck i ett antal protester, i en växande folkrörelse som är emot GMO samt i bestämmelser från lokala myndigheter. Om man bortser från spridningen av genetiskt modifierade livsmedel är ett annat hot mot hälsan och mot konsumenterna den ökade koncentrationen av jordbruksproduktion som tränger ut de familjejordbruk som producerar hälsosamma livsmedel. Kemikalier i jordbruket och förgiftningen av jord, vatten, luft och många livsmedelsprodukter är inte nyttiga för människor. Tiden har kommit för att värdesätta människors hälsa och välbefinnande, som något som mänskligheten kan dra fördel av. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! Tvärtemot den åsikt som råder i många ekonomiska kretsar har konsumentskydd ingenting med protektionism att göra. Det är precis tvärtom – industrin kan inte blomstra utan konsumenternas förtroende, och kunderna är bättre på att göra mogna bedömningar än vad de multinationella företagen och EU vanligtvis tror om dem.
Kommissionens inställning på detta område är motsägelsefull på ett underligt sätt. Å ena sidan tar den initiativ till en samordnad politik med till exempel grönboken om hälsosam diet och fysisk aktivitet, medan den å andra sidan undergräver konsumentskyddet med tjänstedirektivet. Det senare innebär till exempel bland annat att irriterande marknadsföring via telefon, som hittills har varit förbjuden, plötsligt blir laglig, förutsatt att den inte sker från inhemska telefonförsäljningskontor. Dessutom oroar sig kommissionen över storleken på medborgarnas skulder och vill förhindra de allra minsta övertrasseringar till stora byråkratiska kostnader. Men dessa övertrasseringar är en konsekvens av vårt konsumentsamhälle och ett liv på kredit, och det är budgetpolitiken i flera av EU:s medlemsstater som sätter exemplen.
Som vi återigen kan se av den senaste skandalen kring dåligt kött i Tyskland, finns det inte tillräckligt många inspektörer för att ta itu med livsmedelsindustrins svarta får. Och när det gäller elektroniska varor och leksaker har antalet farliga produkter nästan fördubblats. Det skulle vara effektivare att offentliggöra namnen på de berörda företagen än att ge dem någon form av böter. Då skulle vi kanske få ett riktigt konsumentskydd. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Mina damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka Marianne Thyssen för hennes arbete med det här betänkandet, som inte har varit särskilt lätt. Jag stöder helt och hållet föredragandens motivering till varför handlingsprogrammet inom området konsumentskydd inte kan integreras med programmet för skydd av folkhälsan. Genom att man delar upp programmen kommer de två politiska områdena, som båda är mycket viktiga för våra medborgare, att få ökad betydelse. Även om den ursprungliga Europeiska unionen, och även de nya medlemsstaterna nu ägnar mer uppmärksamhet åt konsumentfrågor, får vi inte nöja oss med den nuvarande situationen.
Stödet till konsumentskydd består först och främst av ekonomiska anslag till konsumentorganisationer, särskilt i de nya medlemsstaterna, och de nuvarande nivåerna är otillräckliga, för att inte säga oroväckande. I Slovakien uppgår till exempel subventionerna till mindre än en tiondel av det motsvarande stöd som tilldelas i grannstaterna. Planerade utbetalningar har en tendens att bli försenade, och det händer väldigt ofta att de redan låga subventionerna skärs ned, vilket gör att organisationernas överlevnad och kreativitet sätts på spel. Jag är övertygad om att ett gemensamt handlingsprogram endast skulle förvärra dessa negativa följder.
Konsumenterna är marknadsekonomins grundstomme. Det blir allt svårare att vara konsument, särskilt efter EU-utvidgningen. Vi 450 miljoner EU-medborgare påverkas direkt av frågor som rör allt från hur säkra de varor som vi köper är och vårt förtroende för detaljhandlare till handel och marknadsföring via Internet. Eftersom många av dessa frågor är gränsöverskridande behövs det intensiva och förebyggande medvetandehöjande kampanjer som ger oss det självförtroende som behövs för att förhindra att vi blir brickor i de stora företagens spel. Kommissionen måste väl ändå tycka att de här skälen är tillräckligt övertygande för att den ska godkänna ett separat och adekvat finansierat handlingsprogram för konsumentskyddspolitiken.
I gemenskapens handlingsprogram för konsumentskydd för perioden 2007–2013 fastställs viktiga ramar för hur man ska uppnå balans på den inre marknaden, leva upp till konsumenternas behov och krav och skapa ett balanserat och korrekt förhållande mellan konsumenter och företag. De oberoende organisationerna i EU som utbildar morgondagens europeiska konsumenter vill ha en betydande förändring och ekonomisk trygghet. De förväntar sig att Europeiska unionen fastställer tydliga mål och regler och undanröjer byråkratiska och administrativa hinder.
Särskild uppmärksamhet bör emellertid ägnas åt de nya medlemsstaterna och anslutningsländerna. Det datum som fastställts för debatten om betänkandet är symboliskt eftersom den 15 mars är internationella konsumentdagen. Genom att godkänna betänkandet signalerar vi att Europaparlamentet anser att det är mycket viktigt att skapa ett anständigt och rättvist konsumentsamhälle i EU. 
Evelyne Gebhardt (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Liksom många av eller nästan alla de ledamöter som har talat före mig skulle jag återigen vilja betona att det inte är vettigt att slå ihop konsumentskydd och skydd av folkhälsan i ett gemensamt handlingsprogram. Vi behöver två olika handlingsprogram, för det är väldigt många och väldigt olika frågor som man diskuterar och hanterar här.
När det gäller konsumentskyddet skulle jag vilja säga att det är mycket viktigt – det är även därför som jag vill uppmana er att särskilt uppmärksamma att vi i parlamentets resolution, som jag hoppas kommer att antas i sin nuvarande form, särskilt stöder konsumentorganisationer. Vi har upptäckt att det fortfarande finns en del upphämtningsarbete att göra, i synnerhet i de nya medlemsstaterna, och vi vill se till att konsumenterna där får så bra gemensamma normer för konsumentskydd som möjligt, precis som vi har. Och det finns utrymme för förbättringar även hos oss, det är inte så att vi alltid är bäst. Detta är en mycket viktig fråga för oss.
Därför måste vi se till att konsumentskyddsorganisationerna verkligen kan vara effektiva för allmänhetens räkning. Medborgarna har upprepade gånger talat om för oss att de vill ha konsumentskydd. Vi vill ha ett EU där medborgarna, folket, står i centrum. Ett EU där deras rätt till skydd respekteras. Därför anser min grupp också att det är särskilt viktigt att vi får en harmoniserad konsumentskyddslagstiftning inom området tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
Var är det viktigt med en minimigräns för harmonisering om inte för vattenförsörjning, posttjänster, gas eller elektricitet och andra områden, så att man kan garantera en hög nivå av rättigheter när det gäller tillgång, säkerhet, trygghet, pris, kvalitet och valfrihet och att dessa former av skydd är så bra som det verkligen är möjligt? Detta är saker som berör våra medborgare. Det är vad de behöver och vad de vill ha. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
   Herr talman! Målet för det internationella samarbetet på konsumentskyddsområdet är att skydda medborgarna mot risker och öka deras möjligheter att göra sina egna val. Detta leder till bättre livskvalitet för EU-medborgarna eftersom det ökar säkerheten hos och förtroendet för produkterna på den inre marknaden. Därför bör man stödja och utveckla gemenskapens nätverk som förser konsumenter med viktig information och viktigt stöd när det gäller rättshjälp, medling och andra former av tvistlösning. I detta syfte är SOLVIT-nätverket mycket viktigt eftersom det är ett redan befintligt instrument för konsumenterna. Det är också viktigt att skapa förtroende för produkter genom att vidta åtgärder för att stärka bekämpningen av varuförfalskningar, som borde betraktas som stöld av ett märke eller ett varumärke. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att ge konsumenterna bättre information om de hälso- och säkerhetsrisker som det kan innebära att använda vissa förfalskade produkter som läkemedel eller kosmetika.
Konsumentskyddspolitiken måste också genomföras genom konsumentorganisationerna. Det finns sådana verksamma organisationer i de flesta medlemsstater, men deras budgetar och möjligheter att agera är ofta begränsade, särskilt i de nya medlemsstaterna. Det finns ett obestridligt behov av ytterligare finansiering till den här typen av organisationer. Konsumentskyddet kanske kostar, men det är en kostnad vi måste ta. 
Edit Herczog (PSE ).
   – Herr talman! Jag stöder alla de argument som föredraganden och talmanskonferensen har lagt fram om att stödja uppdelningen av folkhälsofrågor och konsumentskyddsfrågor, och jag är för en uppdelning.
Jag skulle vilja lägga fram ytterligare ett argument. I såväl de nya som de gamla medlemsstaterna står konsumentskyddet inför väldigt speciella utmaningar som är helt oberoende av hälsofrågor. Dessa utmaningar bör behandlas så oberoende som möjligt.
Konsumentskyddet omfattade från början varor, och i synnerhet livsmedel och hushållsartiklar. Men läget har förändrats drastiskt under det senaste årtiondet. Dels måste även konsumentskyddet, i likhet med marknadsintegrationen, sträcka sig till att även omfatta tjänster, dels måste det anpassas efter den omstrukturering av marknaden som orsakats av den snabba utvecklingen och utbredningen av informationsteknik.
Nuförtiden kan till exempel en fransk konsument sitta i sin bostad i Belgien och ansöka om ett privatlån från en nederländsk bank genom att skicka ett textmeddelande via SMS och sedan, med några få musklick, köpa en svensk elektronikprodukt från en litauisk Internetbutik som levereras av ett brittiskt tjänsteföretag. Sådana situationer är ganska vanliga i dag, och de återspeglar bara en normal händelse på vår inre marknad.
Men trots detta är det med de nuvarande rättsliga ramarna inte bara svårt att gissa vilken konsumentlagstiftning i vilket land som gäller vid alla tillfällen. Det är dessutom svårt att avgöra vilka behörigheter de olika möjliga myndigheterna ska ha, särskilt för konsumenten. Därför kommer den framtida europeiska konsumentskyddsbyrån i och med integrationen av marknaden för tjänster och den oåterkalleliga utbredningen av Internetköp utöver det traditionella konsumentskyddet, även att ha andra mycket viktiga uppgifter inom områdena forskning, analysering och planering.
Precis som inom industrin behövs det innovation även inom våra rättsliga system och institutioner. De ramverk som garanterar skydd för 2000-talets EU-konsumenter måste vara tillräckligt flexibla för att kunna anpassas efter verklighetens situationer, som varierar i det oändliga. För att kunna genomföra detta behöver vi oberoende resurser, duktiga och mångkunniga experter, och jag är övertygad om att det ligger i alla EU:s 450 miljoner konsumenters intresse att konsumentskyddsbyrån blir ett oberoende centrum för expertis. Jag efterlyser kommissionsledamotens stöd för att uppnå detta. 
Talmannen.
   Ursäkta, men jag vill säga något till våra ledamotskolleger från de nya medlemsstaterna, som är vana vid att läsa upp sina anföranden i parlamentet. Om ni läser upp era anföranden för snabbt blir det svårare att översätta och det blir omöjligt att förstå själva anförandet. Därför föreslår jag att ni tar bort en mening, förutsatt att ni läser anförandet så att tolkarna hinner med, eller också att ni lämnar över era anföranden till tolkarna i förväg så att de hinner med i er takt. Då blir det lättare för oss alla att följa med i parlamentets arbete. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill protestera mot anklagelserna om att ”ledamotskolleger från de nya medlemsstaterna” läser för snabbt. Om en ledamot läser för snabbt gör han det oavsett om han är från en ny medlemsstat eller en gammal medlemsstat. 
Markos Kyprianou,
   . Herr talman! Jag kommer kort att kommentera de frågor som ledamöterna har tagit upp. Jag vill tacka dem för den väldigt intressanta debatt som vi har haft, och nu har vi fördelen av att de har delats upp i två delar, men jag tycker ändå att dagens frågor var väldigt intressanta.
Jag är medveten om att jag har en tendens att upprepa mig, men flera av de frågor som har tagits upp kommer att möta ekonomiska utmaningar, så frågor som stöd till konsumentorganisationer eller mer aktiva/förstärkta initiativ i de nya medlemsstaterna kommer att påverkas av det slutgiltiga resultatet av budgetförhandlingarna. Jag håller ändå med om att det finns ett behov av prioriteringar, särskilt med tanke på frågan om de nya medlemsstaterna, men inte så mycket som en separat strategi, vilket redan har beskrivits i morgonens debatt. I stället bör man prioritera, betona och koncentrera sig på de nyaste medlemsstaterna, i alla fall de som har en mindre tydlig konsumentskyddstradition än andra medlemsstater. Ni kommer inom kort att märka att detta kommer att avspeglas i den konsumentstrategi som planeras mer detaljerat, och ni kommer att se att vi främst kommer att inrikta oss på de nya medlemsstaterna, särskilt när det gäller utbildning, för att utbilda konsumentorganisationer, och på områden där konsumentskyddsmentaliteten kan stärkas.
I frågan om sårbara grupper håller jag med om att vissa konsumentgrupper behöver ett ökat skydd. Jag är som sagt inte säker på att integration eller särskilda åtgärder är det bästa sättet att uppnå detta, men när det gäller vissa åtgärder och initiativ samt viss lagstiftning bör vi ta hänsyn till de mer sårbara gruppernas särskilda behov och till exempel tänka på barnen. Jag hänvisar er till den ganska nya lagstiftning om illojala affärsmetoder som vi gemensamt har antagit, där vi tar hänsyn till sårbara konsumtionsgrupper.
Det råder ett missförstånd om byrån. Jag ser att Alexander Stubb inte är här i eftermiddag, men förslaget om en byrå handlar inte om en byrå som ska utarbeta politik eller ta initiativ inom konsumentskyddsområdet. Den kommer att vara en verkställande byrå och ett ledningsorgan som sköter revisionsarbetet och alla praktiska aspekter som inte rör politiken. Den kommer att fungera utifrån den praktiska lednings- och redovisningsaspekten och frigöra de resurser som vi har i kommissionen för att faktiskt främja och lägga fram politiska förslag. Vi har redan en verkställande byrå för hälsoprogrammet, och detta har fungerat väldigt bra eftersom resurserna används mer effektivt, så därför föreslår vi något liknande på konsumentskyddsområdet. Det är alltså ingen separat byrå eller institution på det sätt som beskrevs i dag av talaren för den berörda gruppen.
Jag sa några saker om uppdelning i morse. Jag förstår parlamentets ståndpunkt. Vi kommer att invänta resultatet av diskussionen om budgetplanen innan vi fattar det slutliga beslutet, så just nu är vi inte överens: vi anser fortfarande att det finns fördelar med ett gemenskapsprogram, medan man samtidigt skyddar de specifika behoven och de finansiella bestämmelserna inom båda områdena. Vi kommer hur som helst att komma tillbaka till den här frågan när vi har fått en klar bild angående budgeten.
Slutligen har jag tagit mig an frågan om tjänster. Vi finansierar redan konsumentprogram även när det gäller tjänster. En tanke inom konsumentskyddsområdet i allmänhet är att vi alltid bör ha fördelarna med att erbjuda konsumentskydd i åtanke, inte bara för konsumenterna och inte bara för att skydda medborgarna, utan även med tanke på de fördelar som ett ökat självförtroende bland konsumenterna kommer att medföra för den inre marknaden, den ekonomiska tillväxt detta kommer att främja och självklart konkurrenskraften i EU:s ekonomi.
Jag vill åter tacka föredraganden och ledamöterna i utskottet för deras starka stöd för programmet, och jag ser fram emot att få samarbeta med dem på konsumentskyddsområdet under den kommande tiden. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum den 23 mars 2006. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om sex resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Moldavien, särskilt Transnistrien (1)
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Transnistrien, som olagligt förklarade sig självständigt från Moldavien efter en väpnad konflikt med militärt stöd från Ryssland för 12 år sedan existerar fortfarande, tillsammans med den djupt rotade korruptionen inom den auktoritära regimen, trots ett internationellt ramaskri. Situationen är väldigt allvarlig, inte bara på grund av de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som begås mot befolkningen i området, utan också på grund av att detta fortfarande utgör en källa till konflikt och instabilitet mellan Moldavien och Ukraina. Det skulle lätt kunna uppstå en gränskris, med oförutsedda följder.
Genom att visa prov på samförstånd, sunt förnuft och önskan om fred och reform är det av yttersta vikt att alla parter som är direkt inblandade i den transnistriska dispyten, alltså Moldavien, den transnistriska delen av Moldavien, Ukraina och Ryssland, inte vidtar några åtgärder som kan orsaka en försämring av den redan hätska situationen, utan omedelbart går vidare för att fullständigt engagera sig i uppriktigt menade förhandlingar för att snabbt nå en vänskaplig lösning på problemet. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det politiska läget i Moldavien är ett exempel på hur politiska förklaringar antingen inte överensstämmer med de möjligheter som finns att genomföra dem eller med viljan att göra det.
År 1999 åtog sig Ryssland att dra tillbaka sina trupper på moldaviskt territorium i Transnistrien till årsslutet 2002. Men Ryssland har ännu inte erkänt territoriets suveränitet och konstitutionella integritet genom att dra tillbaka trupperna. Transnistrien är ett av Moldaviens mest industrialiserade områden. Den självutropade politiska enhetens fortsatta existens står i vägen för alla möjligheter för att landets ekonomiska situation ska återgå till det normala, eller för landets möjligheter att inleda de förberedelser som krävs för alla former av samtal med Europeiska unionen, oavsett om det gäller medlemskap eller bara anslutning.
Med sin politik försöker Ryssland använda alla möjliga medel för att behålla sitt stormaktsinflytande över Central- och Östeuropa, som landet ser som sitt naturliga maktområde. Den transnistriska regimen, som stöds av före detta Röda armén, är ett tydligt exempel på bristande respekt för människor, medborgare och deras rättigheter. Korrupta trupper i området fortsätter den omfattande olagliga vapenhandeln och många andra kriminella verksamheter. Den ryska regeringens löfte att dra tillbaka sin armé har ännu en gång visat sig vara ett politiskt trick utan någon som helst respekt för politiska samarbetspartner, däribland Europeiska unionens medlemsstater. Det är ett trick vars syfte är att undertrycka den allmänna opinionen.
Min fråga är: Hur kan vi utforma en europeisk försvarspolitik om vi inte kan tvinga våra partner att stå fast vid så tydliga åtaganden när det gäller områden som ligger så nära oss? Var kan vi visa prov på de 25 EU-medlemsstaternas övertalningsförmåga om inte i brådskande ärenden som detta, som är mycket viktigt för vår egen säkerhet?
Om vi vill att våra försvarspolitiska förklaringar ska ha någon som helst betydelse måste vi bevisa att vi klarar av uppgiften i specifika fall som detta och visa vår vilja att se till att alla partner, oavsett deras styrka, rättar sig efter sina åtaganden. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Även om de olika politiska krafterna i Moldavien vill ansluta sig till Europeiska unionen är landet inte ett kandidatland, och det är inte troligt att det blir det inom överskådlig framtid. I dag röstade vi om den utvidgningsstrategi som lades fram i Brokbetänkandet. Om vi utifrån denna grund begränsar tillträdet för nykomlingar är Moldaviens enda chans att komma med att göra det via omvägar, enligt modellen för Tysklands återförening från 1990.
Detta skulle innebära att Moldavien, i vederbörlig ordning, skulle behöva ge upp sitt oberoende och på nytt införlivas med Rumänien, som landet bröt sig loss från 1940. En sådan lösning diskuterades också omedelbart efter Sovjetunionens upplösning, men Rumänien verkade vid den tidpunkten inte tillräckligt attraktivt för att planen skulle genomföras på kort sikt.
Detta kan komma att ändras om Rumäniens medlemskap visar sig bli en stormande succé och om Moldavien inser att landet ligger mycket sämre till som grannland. Men en sådan återförening har aldrig fått stöd från den slavisktalande minoriteten som främst finns i landets östra delar och som mycket hellre skulle vilja behålla de gamla banden med Ukraina och Ryssland. Det kanske inte blir någon lösning för den faktiska separationen av den östligaste delen, den långa och smala regionen Transnistrien som är belägen längs gränsen till Ukraina, förrän Ukraina går med i Europeiska unionen. Till dess – och det kan dröja ett tag – bör vi försöka få till fredliga lösningar, samarbete och demokratiska förändringar i Transnistrien, som fortfarande styrs med järnhand.
Min grupp har betonat detta i sitt eget resolutionsförslag. Vi beklagar att man i den gemensamma resolutionen tar upp en försvagning av den transnistriska regeringen snarare än en reformering av den. I övrigt kan vi stödja kompromissförslaget, å ena sidan därför att det inte uppmuntrar till våld mot Transnistrien och, å andra sidan, därför att syftet med resolutionen inte är att isolera Moldavien genom bestraffning för den starka ställning som det kommunistiska partiet i landet har fått genom sina väljare. 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ),
   . Herr talman! Jag förstår av talen att många som arbetar med frågor om Östeuropa känner till situationen i Vitryssland, som blir värre för varje dag.
Eftersom Benita Ferrero-Waldner är närvarande vill jag också på nytt påpeka att hennes sätt att uppträda gentemot parlamentet i den här frågan var oerhört beklagligt och utgjorde en allvarlig överträdelse av parlamentsledamöternas rättigheter. Vi känner till brevväxlingen med Bogdan Klich, men så gör man inte! Jag har varit involverad i politiken gentemot Vitryssland i tolv år och det enda jag kan säga är att kommissionen under den tiden aldrig har betett sig som hon gjorde. Jag ville bara säga det med detsamma eftersom hon är närvarande.
Samtidigt som Republiken Moldavien å ena sidan styrs av ett kommunistiskt parti är landet å andra sidan intresserat av ett närmande till EU och Moldavien är, åtminstone som jag ser det, en aktiv partner i grannskapspolitiken. Problemet ligger någon helt annanstans, nämligen öster om floden Nistr. Där finns fortfarande ryska trupper, utanför ryskt territorium, 15 år efter Sovjetunionens upplösning.
Det är just det som är problemet: utplaceringen av ryska trupper och kränkningen av Republiken Moldaviens integritet. Det är den konflikten vi talar om. Det är inte någon etnisk konflikt. Därför anser jag att problemen endast kan lösas med hjälp av mycket allvarliga samtal mellan EU och Ryssland, med ett ultimatum att samtliga trupper ska dras tillbaka. Detta ligger också i EU:s intresse, eftersom det är det enda sättet att få full kontroll över gränsen. Då kan regimen, som lever på dessa trupper i Transnistrien, i stället bli en demokratisk del av Moldavien.
Fattigdomen i landet har bidragit starkt till kvinnohandeln och detta är ytterligare ett skäl till varför landet även bör ingå i grannskapspolitiken gentemot Moldavien. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE )
   , . – Herr talman! De självutnämnda myndigheternas diktatur i Transnistrien, som karaktäriseras av starkt förtryck och ideologiskt bakåtsträvande, har skapat stor oro i Europa.
Samtidigt som Moldavien redan har tagit viktiga steg i riktning mot demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna fortsätter Transnistrien att överträda de grundläggande mänskliga rättigheterna. Brutala arresteringar, omänskliga förhållanden för fångar och avsaknad av åsikts- och föreningsfrihet är ett faktum i denna region, men detta kan inte tolereras i dagens Europa. Transnistrien är känt för att nonchalera världssamfundets beslut. Arton månader har gått sedan Internationella domstolen för de mänskliga rättigheterna fattade sitt beslut i Ilascumålet och i andra mål som rör oppositionella personer, men inte en enda av dem har släppts hittills.
Ett viktigt steg för att kunna lösa konflikten med Moldavien är att Ryssland drar tillbaka sina trupper från den självutnämnda republiken Transnistrien, i linje med resolutionerna från det toppmöte som Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) höll i Istanbul 1999. Till dags dato har Ryssland inte uppfyllt sina åtaganden eftersom att man har gett ekonomiskt och politiskt stöd till den lokala diktaturen och dess förtryckande system.
Samtidigt som vi välkomnar Moldaviens ansträngningar när det gäller institutionella reformer och respekten för nationella minoriteters mänskliga rättigheter, inbegripet den rumänska minoriteten, som ett verkligt steg mot en demokratisk dialog med EU, har vi också fått information om en otyglad korruption och olaglig handel med kvinnor och barn. De moldaviska myndigheterna måste fortsätta sina insatser för att upprätta ett stabilt och oberoende rättsväsende samt politisk pluralism i landet. EU måste för sin del vidta beslutsamma åtgärder för att lösa Transnistrienfrågan, och en utökad dialog mellan EU och Moldavien kan bidra till att lösa denna gamla konflikt och stabilisera läget i denna europeiska region. 
Laima Liucija Andrikienė,
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka våra kolleger som tog initiativet till denna viktiga debatt och resolution om situationen i Moldavien, och Transnistrien i synnerhet.
Konflikten i Transnistrien, som har varit låst sedan 1992, beskrevs nyligen som en frontlinje i förbindelserna mellan EU och Ryssland. Efter långa diskussioner och ett omfattande förberedande arbete inrättades slutligen ett EU-uppdrag för bistånd till gränsförvaltning i Moldavien och Ukraina (EUBAM) i december förra året, och EU bidrar därigenom till båda ländernas gemensamma agerande för att bekämpa smuggling och handel på den svarta marknaden i regionen.
Och vilken överraskning! Denna mycket balanserade åtgärd ledde till att Ryssland satte sina trupper om 1 100 man, så kallade fredsbevarande trupper, i beredskap i Transnistrien. Den olagliga regimen i Transnistrien, som inte erkänns av någon demokrati i världen, avbröt 5+2-förhandlingarna.
Vi bör visa vår oro för den människorättsliga situationen i Transnistrien, där folket inte har rätt att hålla demokratiska val och där trakasserier, förtryck och hot mot oberoende medier, människorättsaktivister, icke-statliga organisationer och motståndare till den självutnämnda regimen är vanligt förekommande. Dessutom bör vi visa vårt stöd för de moldaviska och ukrainska myndigheterna som arbetar för att stabilisera situationen i regionen och befria den från korruption, smuggling och så vidare.
Jag uppmanar kommissionen och rådet att stödja de moldaviska myndigheterna i deras demokratiska reformprocess och vidta alla tillgängliga diplomatiska åtgärder för att lösa konflikten i Transnistrien. 
Józef Pinior,
   – Fru kommissionsledamot! Den s.k. moldaviska republiken Transnistrien, som omfattar en femtedel av den oberoende staten Moldaviens territorium och huvuddelen av dess industri, erkänns som en stat trots protester från internationellt håll. Jag ber er att uppmärksamma överträdelserna av de mänskliga rättigheterna, begränsningarna för medierna och det populist-auktoritära systemet i Transnistrien som övertar herraväldet i den f.d. sovjetrepubliken Moldavien.
Icke-statliga organisationer finner det särskilt besvärligt att bedriva verksamhet i Transnistrien. President Igor Smirnovs och det internationella ungdomsförbundet Proryvs nya politiska initiativ har formats efter Nashi, den Putinvänliga ungdomsrörelsen i Ryssland. Proryv är en extrempopulistisk organisation vars mål är att inte tillåta demokratiska förändringar i Transnistrien. Dess ideologi grundas på en sovjetisk-slavisk ideologi till stöd för rysk nationalism. Proryv förknippas med den transnistriska avdelningen i Vladimir Zjirinovskijs ryska parti och har ett nära samarbete med den eurasisk-ryska rörelsen.
EU måste visa ett större intresse för den människorättsliga situationen i Transnistrien och för den demokratiska utvecklingen i denna del av Europa. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Vi har talat mycket om Vitryssland i dag, och jag skulle vilja uttala mitt stöd till landet.
Det stämmer inte att Vitryssland är det minst demokratiska landet i Europa. Ledarlandet på denna svarta lista är den s.k. moldaviska republiken Transnistrien. Inga andra erkänner detta land förutom Ryssland, ett land som inte erkänner de mänskliga och medborgerliga rättigheterna. Bevis på detta är bl.a. politiska fångar och angrepp på icke-statliga organisationer, som pressen har beskrivit som parasiter. Denna situation råder inte heller i Republiken Moldavien, men vi välkomnar detta lands försök att införa fullständig demokrati och att det efterhand vill närma sig EU.
Konflikten mellan Transnistrien och Moldavien fortgår i skuggan av ryska intressen. Ryssland tycks underblåsa denna konflikt, och denna aspekt kan inte nonchaleras. Moldaviens president, kommunisten Vladimir Voronin, talar om demilitariseringen, demokratiseringen och avkriminaliseringen i Transnistrien. För sin del förespråkar Transnistriens president Igor Smirnov och hans regerings officiella dagstidning en ”devoronisering” av Moldavien och ber om hjälp med att demokratisera landet, eller med andra ord att befria Moldavien från kommunisterna och deras ledare. Detta kanske är skrattretande, men det upphör att vara roligt när de mänskliga rättigheterna överträds och människor kastas i fängelse. Det är då skämtet blir obehagligt. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det enda skälet till att dagens Moldavien inte kommer att bli medlem i EU nästa år eller året därefter är att landet med våld skars av från Rumänien som en följd av pakten mellan Hitler och Stalin. Vi får inte glömma bort denna del av historien. Det är ett verkligt europeiskt land och vi måste göra stora insatser för att lyfta fram tre aspekter. För det första måste den brottsliga och militära strukturen i Transnistrien avskaffas med fredliga medel. Lyckligtvis besegrades Hitler och tvingades att lämna tillbaka sina krigsbyten. Stalins krigsbyten lämnades inte tillbaka förrän 1991, och det finns fortfarande krafter i Moskva som upprätthåller denna farliga struktur.
Den andra stora uppgiften är demokratiseringen av Moldavien och införandet av rättsstatsprincipen och minoriteternas rättigheter, och den tredje stora uppgiften vi har är att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. I detta sammanhang är jag mycket tacksam mot vår kollega och parlamentsledamot Albert Deß som företräder gränsregionen Övre Rhenpfalz, och som ivrigt uppmanar oss att kämpa – tillsammans som en europeisk union – mot handeln med narkotika, människor och vapen som har sitt ursprung i denna brottsliga struktur i Transnistrien. Detta ligger i Transnistriens intresse, detta vackra land i den östra delen av Centraleuropa som måste integreras för att inte bli som ett gnagande sår där det ligger mellan Rumänien, som snart kommer att ansluta sig till EU, och Ukraina, som vi har inlett ett allt intensivare partnerskap med sedan den orange revolutionen i landet. Demokratiseringsprocessen i denna region, som är så viktig för vårt eget öde, kommer bara att lyckas om man överger denna militaristiska, tyranniska struktur för en demokrati som grundas på rättsstatsprincipen.
Detta är Europaparlamentets plikt och jag är tacksam mot Bogusław Sonik och andra för att de har bidragit till att denna debatt har kunnat genomföras. Europaparlamentet måste sända tydliga signaler i detta avseende. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Herr talman! Låt mig börja med att besvara ett par politiska frågor och sedan säga några ord om Vitryssland. Jag svarar också gärna på Elisabeth Schroedters fråga, innan jag talar om den stora frågan i dagens debatt: de mänskliga rättigheterna.
För det första, och när det gäller den politiska frågan, är Moldavien ett land som ingår i den europeiska grannskapspolitiken, och genom den politiken försöker vi att föra Moldavien närmare EU och – detta är riktat till Bernd Posselt – sakta demokratisera landet, även om mycket återstår att göra. Hur som helst är detta vägen framåt. Just därför är det också väldigt viktigt att få ett slut på den olagliga handeln med varor, människor, vapen och kanske även droger och att sätta stopp för den kriminella verksamheten.
Tack till alla som har nämnt gränsuppdraget. EU har alldeles nyligen inlett ett gränsuppdrag i Transnistrien, mellan Moldavien och Ukraina. Vi måste tacka den ukrainske presidenten Viktor Jusjtjenko som, när han kom till makten, verkligen startade detta initiativ och har tagit upp det med president Vladimir Voronin. Tillsammans med mina kolleger, utrikesministrarna i Ukraina och Moldavien, har vi lyckats genomföra det. För övrigt anser jag att det fungerar ganska bra under ledning av en ungersk ledare i regionen. Enligt min mening är det verkliga målet att få ett slut på den olagliga handeln. Det är inte alltid så lätt, men i det långa loppet kommer detta mål att nås.
Ni talade allihop om konflikten i Transnistrien och om hur vi kan lösa den. Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) har försökt göra allt för att hjälpa till och även EU blir alltmer involverat. Vi har för övrigt gjort vissa framsteg, eftersom ryssarna faktiskt accepterade 5+2-förhandlingarna, som vi EU, tillsammans med Förenta staterna, har bjudits in till som observatörer för att nå en överenskommelse.
Det är sant att de ryska trupperna ännu inte har dragits tillbaka, vilket förutsågs vid OSSE-mötet i Istanbul, och detta måste ske. Självklart är frågan vad de ska ersättas med. För det första måste alla politiska aspekter fortsätta, även om Transnistrien olyckligtvis lämnade förhandlingarna tidigare, som någon påpekade. Därför återstår en hel del att göra.
Nu kommer jag till Vitryssland, och med er tillåtelse fortsätter jag på tyska. 
Fru Schroedter! För det första tror jag att det jag har sagt har tolkats helt fel. Journalisten som satt i vårt rum under presskonferensen i Bryssel frågade mig i egenskap av kommissionsledamot om Europeiska kommissionen kommer att sända en valobservatörsgrupp till Vitryssland. Jag sa då: ”Nej, observatörsuppdraget kommer att utföras av OSSE och dess demokratiavdelning ODIHR.” Ni vet att så är fallet. Jag sa dessutom att parlamentarikerna inte ingick i en officiell EU-delegation eftersom vi inte hade någon. Detta feltolkades fullständigt. Jag ber er att godta detta som förklaring. Det gläder mig att ni tog upp frågan eftersom detta har gett mig möjlighet att reda ut den.
Jag skrev till Bogdan Klich så sent som i går och jag talade även med honom. Han förstod fullständigt. Jag har också redan i dag utfärdat ett meddelande om Vitryssland i vilket jag naturligtvis följer upp händelserna under valupptakten. I meddelandet nämnde jag också hur mycket jag beklagar att parlamentarikerna förvägrades tillträde eftersom de inte beviljades viseringar. De är naturligtvis alltid välkomna hit, det är självklart, och det borde ni veta eftersom jag starkt stöder observationsuppdrag från EU och gör något för att faktiskt förbättra dem. 
 Jag kommer nu till min tredje punkt, som rör debatten om resolutionerna om brott mot de mänskliga rättigheterna i Moldavien.
I resolutionsförslaget uppmärksammas rättsystemets misslyckanden med att garantera rättvisa rättegångar. Jag vill påpeka att Moldavien under 2005 antog tre lagar som kraftigt stärkte domstolarnas oberoende. När det gäller fallet med den förre försvarsministern, Valeriu Pasat, har kommissionen tagit upp problemen kring detta flera gånger. Jag står i direktkontakt med den moldaviske utrikesministern Andrei Stratan. Jag har just skrivit ett brev till president Vladimir Voronin angående detta ärende för att det ska råda öppenhet och för att inte försena Valeriu Pasats överklagan.
Demokratin, rättstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna kommer verkligen att stå i förgrunden vid det kommande samarbetsrådsmötet med Moldavien.
Dagens debatt inriktas särskilt på de mänskliga rättigheterna i Transnistrien. Men som ni alla vet har vi bara en begränsad insyn i utvecklingen i Transnistrien, på grund av landets status som självutnämnd oberoende republik. Men det står ändå klart att det finns väldigt stora problem. Under sommaren 2004 stängde till exempel de transnistriska myndigheterna med våld sex skolor som undervisade på moldaviska med det latinska alfabetet. Vi gläds åt att se att förhandlingarna mellan moldaviska och transnistriska myndighetstjänstemän angående dessa skolor som tillämpar det latinska alfabetet återupptogs i februari efter ett uppehåll på sju månader. Kommissionen följer utvecklingen av dessa förhandlingar mycket nära.
Låt mig säga ett par ord om målet Ilascu, som kvarstår som ett mycket allvarligt exempel på brott mot de mänskliga rättigheterna. Eftersom Moldavien inte kan ingripa i Transnistrien, tar vi upp frågan med Ryssland så ofta möjlighet ges. Det senaste tillfället var för ungefär två veckor sedan i Wien vid utrikesministertrojkan, när jag träffade utrikesminister Sergej Lavrov. De senaste rapporterna om att den ene av de två fångarna, Andrej Ivantoc, har börjat hungerstrejka understryker behovet av att båda två släpps omedelbart. Vi måste pressa på för att det ska ske.
Kommissionen arbetar med alla partnerländerna, inklusive Ryssland, Ukraina och Moldavien, för att få till stånd ett tillbakadragande av de ryska trupperna, att Transnistrien demilitariseras, att Moldavien, inklusive Transnistrien, demokratiseras, och att man ser till att Moldavien kontrollerar Transnistrien på ett effektivt och lagligt sätt. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om Kazakstan(1).
Ona Juknevičienė (ALDE ),
   .  Den 13 februari blev den välkände kazakstanske politikern och oppositionsledaren Altynbek Sarsenbajev brutalt mördad i Almaty tillsammans med sin chaufför och livvakt. För inte så länge sedan hittades en annan oppositionsledare, Nurkadilov Zamanbek, skjuten med tre skott efter det att han hade anklagat regeringen för korruption och för att vara ansvarig för mordet på frilansjournalisten Askhat Sharipzhanov. Den officiella versionen av utredningen: självmord. Som en av de mest avancerade staterna i regionen försöker Kazakstan komma med bland de demokratiska staterna i världen. Landet vill dessutom också vara ordförande för OSSE från och med 2009. En organisation som måste garantera demokrati och stabilitet inom gemenskapen och utanför dess gränser. En organisation som i december erkände att presidentvalet i Kazakstan inte uppfyllde de internationella kraven. Vi inser att Kazakstans ekonomi växer snabbt. Kazakstan är en mycket viktig handelspartner för gemenskapen men, kära kolleger, vi är inte bara en ekonomisk union utan också en union som bygger på gemensamma värderingar. Inom utrikespolitiken kan vi inte följa trångsynta ekonomiska intressen och vi kan under inga omständigheter tillåta överträdelser av de mänskliga rättigheterna. President Nursultan Nazarbajev erkänner öppet att det tidigare inte fanns någon demokrati i landet och säger att vi inte kan förvänta oss att så blir fallet under den närmaste tiden. Detta är ett försök att försäkra oss om att det går att införa en kontrollerad demokrati i Kazakstan, men i huvudsak är det en önskan att rättfärdiga en auktoritär regim från sovjetperioden. Herr talman! Vi vet alla att det antingen råder demokrati eller inte. Den kan inte kontrolleras eller införas delvis. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ),
   . – Herr talman! skulle vi inte ha hållit denna debatt nu i eftermiddag. Det är inte så att vi inte bryr oss om Kazakstan eller att vi anser att allt står rätt till i landet. Naturligtvis oroar vi oss, men under den senaste mandatperioden antog Europaparlamentet en strängt hållen resolution om Kazakstan, som både Europaparlamentet och Kazakstans regering tog på allvar vid den tidpunkten. Detta har lett till att man har tillåtit fler politiska partier och har, i alla händelser, resulterat i ett steg framåt för pressfriheten.
Vi oroar oss återigen i dag, men det som mest skiljer sig jämfört med den förra resolutionen om läget i Kazakstan är det faktum att regeringen, och presidenten, åtminstone försöker att införa öppenhet, i den bemärkelsen att det när det gäller frågor som berör mord, eller förhållanden som kan ifrågasättas, i varje fall finns alla möjligheter för utländska observatörer att bevaka händelserna.
En sak är säker. Det drar ihop sig i Kazakstan, det är sant, vilket innebär att man inte kan bedöma situationen på rätt sätt, och mot bakgrund av detta anser vi att denna resolution har lagts fram för tidigt. Vi menar naturligtvis inte att allt är frid och fröjd, men ett annat skäl är att vi, när det gäller känsliga frågor om personer som kan ha mördats eller helt klart har mördats och trots att omständigheterna kring brotten eller förövarna är okända, ser att det finns en vilja att visa vad som sker, hur processen håller på att avslutas. Det är dessa punkter som vi vill betona för att kunna stärka EU:s förbindelser med Kazakstan.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater föreslår sålunda att vi bör utnyttja samarbetet mellan de parlamentariska delegationerna. Den parlamentariska delegationen från Kazakstan kommer att besöka Bryssel i maj och då får vi tillfälle att diskutera alla frågor i egenskap av medparlamentariker. Vi i PPE-DE-gruppen vill se vissa framsteg när det gäller länderna i Centralasien. Angående Kazakstan måste vi tydligen diskutera partnerskapsfrågan för att se om vi kan slå oss samman på de områden där vi har ett bra samarbete.
Kort sagt så oroar vi oss över Kazakstan. Även om vi inte alltid är imponerade av demokratin i detta land kan vi just nu se att det finns större öppenhet, att det drar ihop sig, att det finns mycket osäkerhet. Jag vill i varje fall gratulera kommissionsledamoten till den utmärkta information som vi har fått av hennes företrädare i Almaty om läget. Det uppskattade vi verkligen.
När det gäller omröstningen har vi, även om vi har bidragit till denna resolution – att inte göra det är att utesluta oss själva från frågan – begärt fem delade omröstningar och resultatet av dessa omröstningar kommer att avgöra om vi kommer att stödja denna resolution eller inte. Kort sagt, även om vi är bekymrade, skulle vi vilja diskutera detta på ett vänskapligt sätt med våra kazakstanska kolleger för att se om vi kan ta några steg framåt på vägen mot demokrati. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! En kort kommentar. Vid lunchtid i dag sa Zita Pleštinská att folk satte stearinljus i fönstren i Slovakien och i många andra länder i dag som ett tecken på solidaritet med oppositionen och frihetsrörelsen i Vitryssland. För att undvika att sätta igång brandlarmet har vi bara tagit med ett litet, symboliskt stearinljus till kammaren som brinner på Zita Pleštinskás plats, men det är avsett att visa styrkan i våra band till frihetsrörelsen i Vitryssland.
Talmannen.
   Samtidigt som jag bekräftar vårt stöd för initiativet måste jag påpeka att det enligt arbetsordningen är strängt förbjudet att ta med sig glödande eller brinnande föremål till kammaren, så jag måste be vår kollega att släcka stearinljuset. Tack så mycket. 
Józef Pinior (PSE ),
   – Herr talman! Den politiska oppositionen i Kazakstan protesterar mot mordet på Altynbek Sarsenbajev, f.d. minister och ambassadör som gick med i oppositionen 2003 och började kritisera det politiska systemet under president Nursultan Nazarbajev. Den 26 februari i år i Almaty deltog omkring 1 500 personer i en demonstration och 43-årige Sarsenbajevs kropp hittades med skottsår i axlar och huvud bredvid livvaktens och chaufförens kroppar. De personer från Nationella säkerhetskommittén som misstänks för mordet har arresterats och chefen för Nationella säkerhetskommittén, Nartaj Dutbajev, har avgått.
Jag vill också påpeka att organisationen Reportrar utan gränser har anklagat de kazakstanska myndigheterna för att censurera Internet och begränsa yttrandefriheten i traditionella medier. Den 15 december i fjol sökte säkerhetsstyrkorna igenom de lokaler som tillhör veckotidskriften efter det att den hade publicerat ett brev undertecknat av chefen för valkommittén, i vilket denne påstod att ett visst valfusk hade ägt rum under presidentvalet den 4 december. Den 20 december stängdes dessutom veckotidskriften lokaler genom ett beslut av domstolen i Almaty efter anklagelser om förtal mot president Nazarbajev. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Sovjetunionens kollaps har inte visat sig vara någon garanti för demokrati – i själva verket snarare motsatsen. Vissa politiker med kommunistisk bakgrund kan ha övergett sin ideologi, men är av detta skäl numera ännu mer ohämmade än tidigare i sitt manövrerande för att behålla makten så länge som möjligt eller för att överföra statsmakten till sina avkommor. Ett av dessa trick är att förlänga den sittande presidentens mandatperiod med tio år eller t.o.m. på livstid med hjälp av folkomröstningar utan att ha en eller flera kandidater som alternativ.
En annan metod är att eliminera allvarliga motståndare genom att låsa in dem på grundval av falska anklagelser, mörda dem i bilolyckor eller helt enkelt få dem att försvinna. I Ukraina, Georgien och Kirgizistan har folkuppror, med brett stöd hos allmänheten, mot denna typ av regimer varit framgångsrika, men det återstår att se om dessa länder kommer att fungera bättre på lång sikt. Hittills har de styrande i Vitryssland, Uzbekistan, Turkmenistan och det mycket större Kazakstan kunnat krossa all opposition. Vissa har kunnat utnyttja sin roll i samband med energiförsörjningen för att köpa mäktiga utländska vänner.
Under lång tid var Kazakstan i huvudsak ett torrt och glesbefolkat område där den ryska koloniseringen, mitt bland en liten befolkning som talade ett turkiskt språk, genomfördes i områden där det verkade möjligt att bedriva industri- eller gruvverksamhet eller där man kunde bygga en experimentell rymdraketbas. Samtidigt har man skapat en ny huvudstad långt från den stora staden Almaty och de ryska invånarnas inflytande har minskat avsevärt.
Kazakstan är ett stort, glesbefolkat land med två stora folkgrupper. Resten av befolkningen består av minoriteter som har förbjudits att bo i landet av det ryska imperiet, och framtiden är ytterst osäker. När det gäller våra förbindelser med landet gör man rätt att i resolutionen insistera på att man inte bara ska ta vederbörlig hänsyn till de ekonomiska förbindelserna utan även, och först och främst, till politiska fångar och utrymme för opposition, demokratiskt beslutsfattande och mänskliga rättigheter. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Allt är inte nattsvart i Kazakstan. Jämfört med en del andra länder i regionen så händer det också positiva saker, till exempel moratorium för dödsstraffet och att poliser åtalas för tortyrbrott. Men den senaste, och paradoxala, utvecklingen är väl att när oppositionen växer och stärks så stärks också förtrycket mot den. Dessa två mord har förvärrat situationen.
OSSE sa att valet inte gick korrekt till. Egentligen är det helt onödigt fusk, eftersom han hade vunnit valet ändå enligt alla opinionsundersökningar. Med den mediesituation som finns där är det kanske inte så konstigt. Det råder också ett klimat av rädsla. Guvernörer vågade inte rapportera in de sämsta siffrorna och kryddar gärna med lite extra röster av rädsla för att förlora ekonomi eller position. Ett sådant klimat kan man inte ha i en demokrati, och vi måste vara uppmärksamma.
Europaparlamentet kräver inte mycket egentligen. Bara att Kazakstan följer sin egen konstitution och att domstolsbeslut krävs för arrestering, till exempel. I punkt 3 säger vi att vi vill ha internationella observatörer i utredningen kring mordet. FBI har inbjudits att delta i undersökningarna om morden och vi borde se till att andra internationella organ också då får ta del av information om morden, så att vi får insyn i utredningen och klarläggande. 
Janusz Wojciechowski (UEN ),
   – Herr talman! Kazakstan är ett viktigt land med en storslagen historia och är ett av de största länderna i Europa – ja, Europa, eftersom omkring 150 000 km2 av dess territorium ligger innanför vår kontinents geografiska gränser. Det är ett land där tusentals av mina polska landsmän bor än i dag, efter att de förvisats dit av Stalinregimen. Historiskt och politiskt är det emellertid uppenbart att Kazakstan tillhör Centralasien. Det är också ett postkommunistiskt och postsovjetiskt land. Vi måste att hänsyn till denna historia och komma ihåg att ordet ”demokrati” inte alltid uppfattas på samma sätt där som här i de europeiska länderna med århundraden av demokratiska traditioner.
Jag var en av Europaparlamentets observatörer i Kazakstan under presidentvalet. Landet är på inget sätt en demokratisk modell, men i rättvisans namn måste man säga att myndigheterna i landet gör mycket för att demokratisera det offentliga livet och, framför allt, för att föra landet närmare västvärldens värderingar och modernisera det. Detta är något vi bör uppskatta och vi bör erbjuda ett välbetänkt stöd till denna process.
Det resolutionsförslag som diskuteras förtjänar vårt stöd eftersom man kräver en undersökning av oppositionspolitikern Altynbek Sarsenbajevs död, men det innehåller även vissa delar som är ett uttryck för omotiverade misstankar. Politiker mördas i många länder på olika sätt utan att orsaken alltid är politiska intriger. Av detta skäl vädjar jag om måttfullhet när det gäller resolutionens innehåll och åtskilliga av de ändringsförslag som ska antas. 
Charles Tannock,
   . – Herr talman! Liksom mina ledamotskolleger är jag förfärad över det brutala mordet på oppositionsledaren Altynbek Sarsenbajev den 13 februari. Jag välkomnar att president Nursultan Nazarbajev har kallat in FBI för att hitta de skyldiga och hans uttalande den 21 februari om att straffa förövarna. Jag uppmuntras också av att man nyligen har gripit fem misstänkta. Självklart finns det fortfarande frågetecken när det gäller demokratin och de mänskliga rättigheterna i Kazakstan. Vi i EU oroar oss med rätta för all eventuell instabilitet i denna strategiskt viktiga asiatiska republik, som är angelägen om att inte komma för nära Ryssland och Kina, men som vill komma närmare EU.
Som föredragande för den europeiska grannskapspolitiken har jag föreslagit att Kazakstan ska ingå i den politiken. Detta följer en tradition där Europaparlamentet var först med att ta upp frågan om en sådan status för de tre Kaukasusrepublikerna, som utfärdades av rådet i vederbörlig ordning. Kazakstan har en utbuktning åt väster, vilket är ett starkt geografiskt skäl till en europeisk grannskapsstatus. Landet har också en stark sekulär tradition sedan tiden under den forna Sovjetrepubliken, med en mycket stor europeisk kristen minoritet som lever i samklang med det inhemska kazakstanska muslimska folket.
Landets omfattande olje- och gastillgångar är av strategiskt intresse för EU, eftersom de gärna vill sälja till EU utan att helt behöva förlita sig på ryska ledningar för att transportera naturtillgångarna. Den kazakstanska förändringspolitiken omfattar dessutom planer på att exportera landets naturgas i vätskeform via den transkaspiska vägen.
I detta sammanhang finns det mindre uppskattade, men omfattande, eventuella lager av kazakstanskt så kallat yellowcake-uran från gruvor som är igång, och som kommer att vara livsviktiga för att tillgodose EU:s framtida kärnkraftsbehov. EU måste utöka all hjälp till detta vidsträckta, underbefolkade och geopolitiskt viktiga land, och vi i PPE-DE-gruppen stöder inte denna partiska gemensamma text såvida inte våra ändringar införs. 
John Attard-Montalto,
   . – Herr talman! Tillåt mig att tala mitt eget språk. 
 Jag blir bekymrad när jag hör ett anförande som det som just hölls. Eftersom västvärlden och Förenta staterna har ett intresse av Kazakstan – i huvudsak p.g.a. dess mineraltillgångar och som en allierad i kampen mot terrorismen – är jag orolig över att Kazakstans regering ska tro att den kan göra vissa saker ostraffat. Vi måste vara på vår vakt mot detta. För en tid sedan ansökte Kazakstan om medlemskap i Europarådet och jag besökte landet. Visserligen tillhör en del av Kazakstan Europa geografiskt sett, men alla vet att landet fortfarande har mycket att lära för att vara demokratiskt trovärdigt. Det är dessutom tydligt att det politiska klimatet har försämrats under den senaste tiden. Vi känner till att två oppositionspolitiker har dödats på tre månader, och att de mänskliga rättigheterna överträds på ett eller annat sätt. Vi får därför inte låta Kazakstans överflöd och det faktum att landet stöder kampen mot terrorismen lura oss att tro att landets agerande inte behöver övervakas på något sätt. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Hittills har den kazakstanske presidenten Nursultan Nazarbajev handlat i enlighet med det gamla talesättet ”håll dina vänner nära men dina fiender ännu närmare” och försökt att få med dem i sin regim. Trots att han tillbringade en vecka på en spaanläggning i min hemprovins Kärnten alldeles nyligen, uppenbarligen för hämta krafter, verkar han nå mindre och mindre framgångar eftersom kritiken mot honom växer, som ni vet.
Det kanske inte är något sammanträffande att, som vi har hört, två oppositionspolitiker har dött under mystiska omständigheter efter att ha avslöjat oärliga intriger inom presidentens närmaste krets. Jag menar att det verkligen är nödvändigt att dessa mord undersöks öppet och av oberoende parter.
Hur väl Kazakstan än utvecklas ekonomiskt sett – inte minst på grund av landets stora mineraltillgångar – är vi alla överens om att den demokratiska utvecklingen fortfarande är lika vacklande. Det fanns klagomål om valfusk under presidentvalet i december i fjol och dottern till presidenten som valdes under så pass tveksamma omständigheter är känd som direktör för den största tv-stationen och hennes make är chef för skattemyndigheten. Vissa partier förvägras registrering och det är känt att aktivister förföljs. Det är alltså inte överraskande att de som sörjer den mördade mannen blir bestraffade.
När det råder en sådan tvekan om Kazakstan verkligen kan uppföra sig som en demokrati, kan landet inte tillåtas att överta OSSE:s ordförandeskap 2009 som det önskar. Jag anser att EU kraftfullt måste tillbakavisa denna önskan. Det är kanske också meningsfullt att följa Förenta staternas exempel och göra det ekonomiska biståndet mer beroende av att Kazakstan gör framsteg när det gäller demokrati och medborgerliga och mänskliga rättigheter. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Det har nu gått en månad sedan den framträdande politikern Altynbek Sarsenbajev brutalt mördades, och jag anser att det rätta tillfället nu har kommit för att hålla en brådskande debatt om situationen i Kazakstan här i parlamentet. Två framträdande oppositionspolitiker har mördats inom loppet av tre månader och det politiska klimatet har försämrats kraftigt.
Vi uppmanar de kazakstanska myndigheterna att tillåta en fullständig, självständig och öppen utredning av omständigheterna kring dödsfallen samt tillåta närvaron av internationella observatörer.
Politiskt motiverade mord är bara toppen på isberget. Censur av Internet har nämnts och trycket på oppositionspolitiker och journalister har ökat totalt sett. Vi fördömer arresteringen av de människor som deltog i en fredlig samling för att markera Altynbek Sarsenbajevs död och uppmanar de kazakstanska myndigheterna att uppfylla sina förpliktelser enligt avtalet om partnerskap och samarbete och, i synnerhet, att garantera respekten för demokrati och mänskliga rättigheter. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Herr talman! Det finns mycket att säga om Kazakstan. Å ena sedan är och bör Kazakstan vara en viktig partner för att främja stabilitet och regionalt samarbete i Centralasien. Det är faktiskt det allra viktigaste landet av alla dessa länder, och det är dessutom rikt på energiresurser, och därför finns det många länder som försöker ställa sig in hos Kazakstan i dag.
Låt oss analysera president Nursultan Nazarbajevs tal till nationen den 1 mars. Det var väldigt uttömmande om den ekonomiska utvecklingen. Däremot var det inte särskilt detaljerat om programmet för demokratiska reformer, trots löften om ett program med demokratiska förändringar och löften till världssamfundet. Konceptet med en ”reglerad demokrati” återbekräftades, och förstärktes till och med.
Låt mig säga ett par ord om de positiva och de negativa sidorna, för vi måste se på båda sidorna. På den positiva sidan välkomnar jag Kazakstans ratificering av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter i januari i år. Detta är ett steg i rätt riktning. Vi hoppas också att Kazakstan nu ska gå mot att ratificera de valfria protokollen som berättigar till individuella klagomål. Det fortsatta tillfälliga moratoriet mot dödsstraff är också ett steg i rätt riktning.
På den negativa sidan, och detta gäller de frågor som vi bör kritisera, är det som skedde med den ledande politiske oppositionsledaren Altynbek Sarsenbajev av yttersta vikt för oss. Mordet på honom pekar mot en mycket farlig trend med en kriminalisering av den kazakstanska politiken. Eftersom det saknas tydliga konstitutionella mekanismer som garanterar en fredlig övergång av den verkställande makten i Kazakstan är denna utveckling väldigt oroande. Vi har därför bett myndigheterna att garantera en fullständigt öppen utredning. Det är bra att FBI får komma dit, men det borde också finnas några européer på plats. Vi följer även mordet på Oksana Nikitina, som var dotter till en annan ledande medlem av oppositionen. Jag bekymras också över rapporterna om trakasserier av oppositionsmedlemmar efter två fredliga minnesmarscher i Almaty, som hölls efter Sarsenbajevs begravning. Några av er har nämnt det.
Jag vill också nämna de två viktigaste frågorna om fria medier och begränsningar för det civila samhället. Vi oroas över rapporter om flertalet fall av trakasserier av journalister och åtgärder som har vidtagits mot fem dagstidningar och en hemsida för oppositionen. Den nya lagen om nationell säkerhet, som antogs i juli 2005, tillåter även otillbörliga begränsningar av det civila samhället och icke-statliga verksamheter.
Å ena sedan har vi välkomnat de förbättringar som OSSE och dess demokratiavdelning ODIHR noterade när det gäller genomförandet av presidentvalet i december 2005 – vissa av er var där och följde valet. Men vi beklagar samtidigt att ett antal löften som gjorts till OSSE inte infriades under valet och att ingenting gjordes för att förbättra den rättsliga ramen enligt rekommendationerna från OSSE/ODIHR. Vi kommer naturligtvis att fortsätta att följa utredningarna om påstådda oegentligheter.
En kvarstående kärnfråga är den politiska friheten. För den interna stabilitetens skull behöver Kazakstan en politisk opposition, och det är viktigt att myndigheterna snabbt legaliserar politiska oppositionspartier och inleder en verklig dialog med dem, till exempel genom den statliga kommissionen för demokratisering, kommer att inrättas inom kort under ledning av president Nazarbajev. Jag tror att de kazakstanska myndigheterna i synnerhet kommer att ompröva sin vägran att registrera oppositionspartierna Alga och True Ak Zhol.
Jag skulle verkligen välkomna att ni inrättade en parlamentarisk delegation och att ni förstärkte ert samarbete med delegationerna från Kazakstan. Det är en annan väldigt viktig kanal för att ge dem tydliga signaler, och dessutom är det en möjlighet. Låt oss inte förhasta oss med att döma ut Kazakstans önskemål om att leda ordförandeskapet för OSSE 2009. Kanske kan det ge Kazakstan en viktig utmaning för att uppnå en högre demokratisk standard.
Slutligen oroar vi oss också för rapporterna om flertalet fall av trakasserier av journalister och åtgärder som har vidtagits mot fem dagstidningar och en hemsida för oppositionen. Den nya lagen om nationell säkerhet, som antogs i juli 2005, tillåter även otillbörliga begränsningar av det civila samhället och icke-statliga verksamheter. Jag anser därför att vi bör engagera oss starkt i detta land, men samtidigt sända bestämda signaler. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är sex resolutionsförslag om straffrihet i Afrika, särskilt ärendet Hissène Habré(1).
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   – Herr talman! För närvarande öppnas många möjligheter i Afrika till att göra upp med vad som många gånger är ett blodbefläckat förflutet.
Att gå mot fred kräver dock att ett entydigt bekämpande av straffriheten. Detta betyder i sin tur att sanningen måste komma fram i ljuset, hur smärtfylld den än må vara, och att rättvisa måste skipas. Rättegångarna mot Augusto Pinochet och Slobodan Milosevic är tydliga indikationer på vilken riktning som utvecklingen bör ta även i Afrika, trots att de är både bristfälliga och sorgligt ofullbordade. Namn som bland andra Charles Taylor, Mengistu Haile Mariam och Hissène Habré ska läggas till listan över före detta diktatorer som måste ställas till svars inför de nationella och internationella rättssystemen.
Det finns redan ett flertal sätt för att ställa personer till svars med hjälp av tillfälligt inrättade domstolar för förövarna av brott och ohyggligheter, exempelvis domstolarna för Rwanda och Sierra Leone. Tyvärr leder emellertid de bristande resurserna, och i en del fall bristande politisk vilja och förmåga, till att dessa domstolar ofta är ineffektiva och otillräckliga.
Bekämpning av straffrihet är utan tvivel en av EU-politikens pelare på området för mänskliga rättigheter. Vi måste därför komma ihåg att utan en internationell brottsmålsdomstol för att fastställa enskilt ansvar som en metod för att tillämpa lagstiftningen, så kommer folkmord och uppenbara överträdelser av mänskliga rättigheter att förbli ostraffade i många fall.
Vi vill därför uppmana de länder i Afrikanska unionen (AU) som ännu inte har godkänt Romstadgan att göra det och att fastställa en handlingsplan för en effektiv tillämpning av Romstadgan snarast möjligt.
Det skulle vara arrogant, och det är inte min avsikt, av EU att tillrättavisa Afrika när vi också har alldeles för många oavslutade eller olösta fall av straffrihet eller otillräcklig rättskipning när det gäller före detta diktatorer. Men jag är fast övertygad om att detta är en uppgift som måste angripas på ett globalt sätt, gemensamt av EU och Afrika.
Utan sanning, utan rättvisa och utan upprättelse för offren är freden inte något annat än en dröm, men ett avskaffande av straffriheten kan hjälpa oss att en dag göra den drömmen till verklighet. 
Jürgen Schröder (PPE-DE ),
   Herr talman, herr kommissionsledamot! Ärendet med den förre diktatorn i Tchad, Hissène Habré, får inte ses som ett enstaka fall utan måste ses ur en afrikansk synvinkel eftersom straffriheten för före detta diktatorer fortfarande är utbredd i Afrika. Jag behöver bara påminna er om Charles Taylor från Liberia eller Mengistu Haile Mariam från Etiopien. Afrikanska diktatorer har styrt genom att använda sig av extremt våld, undertrycka sitt eget folk och behålla sina maktpositioner genom tortyr, mord och tyranni. Gemensamt för samtliga är att de ostraffade har funnit en fristad i andra afrikanska länder och att de inte har ställts till svars någonstans.
Det är just detta som vi inte längre kan acceptera eftersom offren och deras familjer länge har kämpat för en rättegång för att ställa diktatorerna till svars. Därför välkomnar jag varmt de stora framsteg som har gjorts i ärendet Hissène Habré. I september 2005 utfärdade en belgisk domare en internationell häktningsorder som ledde till att Hissène Habré i november sattes i husarrest i Senegal.
Senegal har emellertid betonat att Hissène Habré ska ställas inför en afrikansk domstol och att Afrikanska unionen ska fatta beslut om detta. Vid dess senaste möte i januari tillsatte AU en kommitté som i juli ska redogöra för utformningen av en sådan domstol.
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag anser att det finns åtskilliga möjligheter att ställa Hissène Habré inför rätta. Den mest realistiska är att han utlämnas till Belgien eftersom hans ärende snabbt skulle kunna prövas av en rättvis domstol i EU. Internationella brottmålsdomstolen skulle också kunna ta sig an fallet. En specialinrättad afrikansk domstol skulle å andra sidan kräva ett oerhört mått av politisk vilja och det är förmodligen knappast möjligt utan en enorm mängd pengar, tid och administrativ kraft.
Det är nu upp till Afrikanska unionen att göra allt den kan för att se till att ärendet Hissène Habré slutligen kommer att avgöras inför domstol. Om en utlämning till Belgien är utesluten måste Afrikanska unionen i så fall lägga fram en detaljerad plan för hur en afrikansk domstol kan ta itu med saken så fort som möjligt.
Det skulle därför glädja mig om ett prejudikat kunde skapas i detta avseende och att Hissène Habré kunde dras inför domstol. De många offren kräver det. 
Ana Maria Gomes (PSE ),
   – Herr talman! I EU förfäras vi över att de överlevande från folkmorden iscensatta av Slobodan Milosevic inte kunde se honom dömd i Haag.
Offren för regeringar som kränker de mänskliga rättigheterna eller för krigsförbrytare har rätt till rättvisa och de söker den. Krigsförbrytarnas namn är Hissène Habré, Charles Taylor, Mengistu Haile Mariam och Robert Mugabe.
För ett par dagar sedan fick utskottet för mänskliga rättigheter höra en advokat från Tchad betona detta när det gäller diktatorn Hissène Habré som har levt i exil i Senegal under ett antal år. Denna advokat förespråkade att Hissène Habré ska utlämnas till Belgien där en domstol eftersöker honom på begäran av offren. Hon förklarade även att utlämning är nödvändigt eftersom det inom Afrikanska unionen tyvärr varken finns någon metod eller politisk vilja för att ställa denna brottsling inför rätta. Han är skyldig till politiska mord på över 40 000 av sina landsmän och till arresteringar och tortyr av många fler. Vidare sa advokaten att de senegalesiska myndigheterna, som överlämnade frågan till Afrikanska unionen inte hade för avsikt att underlätta att rättvisa skipas och skydda Afrikas värdighet, utan att förhindra rättvisans gång och väcka ytterligare anstöt hos de offer som försöker ställa Hissène Habré inför rätta.
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag var nyligen i Senegal där jag talade med människorättsaktivister, ledamöter av det senegalesiska parlamentet samt journalister. Alla bekräftade tyvärr samma känsla. EU har förpliktelser i Afrika och därför har vi i dag antagit denna resolution. Förhoppningsvis kommer detta att leda till att portugisiska politiker kommer att använda sitt inflytande till att försöka få ett slut på straffriheten för alla dessa brottslingar i Afrika. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   – Herr talman! De afrikanska länderna har inte det afrikanska folket att tacka för sitt ursprung, utan den europeiska kolonisationen. Utlänningar drog upp gränser som genomkorsade befolkningsgrupper som ville hålla ihop, medan de buntade ihop folk som hade mycket lite gemensamt när det gäller historia, kultur, språk och religion. Det är omöjligt för dessa människor att se myndigheterna som något som tillhör dem.
I praktiken omvandlas detta till ett allvarligt hinder mot demokratin. I dessa situationer lämnas stort utrymme för personer som genom våldsamma metoder gynnar en befolkningsgrupp medan de undertrycker en annan. Endast genom fruktansvärda metoder kan de hålla samman sina instabila länder. Under dessa omständigheter är det endast våldsamma profitörer som i längden klarar av att behålla statsmakten. Dessa situationer påträffas över hela Afrika, men i synnerhet där arabisk-islamiska och icke-islamiska befolkningsgrupper har slagits ihop till ett land. Alla känner nu till de tragedier, ständiga inbördeskrig och strömmar av flyktingar som har drabbat Sudan.
Vi antog en resolution om dess grannland Tchad så sent som i går. Hissène Habré var en gång ledare detta ökenland. Han godkändes automatiskt av yttervärlden och hade delvis kvar makten till 1990, då han tvingades att fly till Senegal. Trots att han är borta finns det fortfarande inget utrymme för politisk opposition. Människorna svälter och terroriseras av beväpnade grupper medan grannländerna försöker att ta kontroll över delar av landet. Charles Taylor flydde från Liberia till Nigeria och Mengistu Haile Mariam flydde från Etiopien och lever nu i Zimbabwe. Ett domstolsavgörande borde vara lämpligt i dessa fall. Detta skulle till och med kunna avskräcka framtida afrikanska politiker från att bli våldsamma diktatorer.
Situationen i Rwanda är inte helt jämförbar. En del ser tutsiminoritetens nuvarande dominans som ett rättvist straff för hutumajoritetens försök att driva ut och massakrera sina urgamla förtryckare. Den långsiktiga fortsättningen på den rådande situationen, för vi måste verkligen räkna med risken att denna situation kommer att bestå under överskådlig framtid, fortsätter att nära en urgammal känsla av ömsesidigt hat. Av den anledningen ska vi inte bunta samman alla länderna utan i stället ägna vederbörlig uppmärksamhet åt de ohyggligheter som har begåtts i dessa länder. 
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Kampen mot straffrihet borde vara en av hörnstenarna i EU:s politik på det människorättsliga området. Den principen passar alltför väl in på Afrika, i de delar där flertalet förfärliga brott mot de mänskliga rättigheterna har begåtts, i vissa fall oerhört många. Men dessvärre har förövarna av dessa brott sällan ställts inför rätta, och offren förvägras mycket ofta någon form av effektiv gottgörelse.
Det är av yttersta vikt att ökända personer, som Charles Taylor, Mengistu Haile Mariam och Tchads före detta president Hissène Habré, ställs inför rätta vid internationellt erkända domstolar för de grymheter och brott mot mänskligheten som de anklagas för att ha begått.
Det är verkligen skamligt och helt klart vanhedrande för regeringarna i länder som Zimbabwe, Nigeria och Senegal att fortsätta att förhindra rättvisans gång genom att ge sådana påstått kriminella personer skydd. Om dessa regeringar ignorerar de krav som ställs i denna resolution anser jag att EU, tillsammans med världssamfundet, måste överväga att vidta mer drastiska fredliga åtgärder för att tvinga fram lämpliga gottgörelser. 
Karin Scheele,
   Herr talman! Vi diskuterar i dag straffrihet i Afrika och det har redan sagts hur viktig Internationella brottsmålsdomstolen är. Vår diskussion handlar dock särskilt om fallet med den före detta diktatorn i Tchad. Hissène Habré styrde Tchad mellan 1982 och 1990. Hans enpartisystem kännetecknades av allvarliga överträdelser av de mänskliga rättigheterna och omfattande våldskampanjer mot sitt eget folk. Förenta staterna och Frankrike stödde Hissène Habré under en lång tid eftersom de såg hans regim som ett skydd mot Muammar Khadaffi. Under Ronald Reagans tid vid makten fick Hissène Habré kraftigt militärt och paramilitärt stöd via CIA.
Detta måste också sägas. Det handlar inte bara om att vi inte ska lära andra kontinenter en läxa. Vi måste också ha klart för oss att betydelsefulla västerländska länder under många år gav sitt stöd varhelst grymma diktatorer satt vid makten. Frågan är nu hur straffriheten för Hissène Habré kan avskaffas. Jag välkomnar sökandet efter en afrikansk lösning. Om detta misslyckas, borde Hissène Habré överlämnas till de belgiska myndigheterna för att få ett slut på straffriheten för en grym diktator. 
Urszula Krupa,
   Herr talman! Dagens debatt om överträdelser mot de mänskliga rättigheterna har att göra med straffriheten för ett flertal före detta ledare för afrikanska länder som anklagas för diktatur och barbariska maktmetoder.
Den fråga som behandlas i parlamentets resolution avser särskilt Republiken Tchads före detta president, Hissène Habré, som är ansvarig för 40 000 politiska mord och 200 000 fall av tortyr. I resolutionen nämns emellertid även namn på andra diktatorer från Libyen och Etiopien. Bland exemplen finns konflikterna i Sierra Leone, Rwanda och i Demokratiska republiken Kongo, där tre miljoner människor har dött under den sex år långa konflikten.
En analys av den politiska situationen i Afrika gör att man börjar undra över orsakerna till konflikterna mellan den styrande afrikanska eliten och massorna av deras egna landsmän som är föremål för en sådan omänsklig behandling. Man gör komma ihåg att den afrikanska elitens sammansättning och funktion, liksom alla förändringar av den, till stor del bestämdes av kolonialmakterna. Precis som de flesta koloniserade samhällen utformades även eliten i Afrika under inflytande av europeiska mönster och kommunistiska inslag, vilket var avgörande i skapandet av den administrativa och intellektuella karaktären hos den elit som kom till makten. Kolonialmakterna, som koncentrerade sig på att exploatera arbetskraft och exportera råmaterial, begränsade avsiktligt den politiska aktiviteten samt utvecklingen av dessa länders ekonomier. Samtidigt införde denna elit, som fick tillgång till utbildning på europeiska och amerikanska universitet, ett regeringssätt där enorma budgetmedel anslogs, inte bara till militären, ökad administration, utlandsresor och delegationer, utan även till statstjänstemännens löner, vräkiga livsstilar, lyxvillor och bilar. Med andra ord, livsstilar som låg mycket långt ifrån de förhållanden som majoriteten av de svältande afrikanerna levde under. Det ekonomiska beroendet förvärrades av att nyckelindustrier drevs med utländskt kapital och att industrier även var miljöskadliga. Den pågående ekonomiska åderlåtningen av Afrika har bevarats av ett ojämnt ekonomiskt utbyte. Den politik som har förts har systematiskt lett till att de fattiga länderna har skuldsatts, i stället för att utveckla deras möjligheter.
Vi stöder en resolution med krav på att kriminella härskare ställs till svars. Det är emellertid än mer brådskande att förbättra den allmänna situationen för den afrikanska befolkningen på ett sätt som garanterar hållbar utveckling, vilket är svårt att genomföra under de nämnda förhållandena. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Herr talman! Vi är mycket nöjda över att frågan om straffrihet har diskuterats. Kommissionen kommer att fortsätta att bekämpa straffrihet med alla tillgängliga medel, både politiska och ekonomiska.
Som ni vet har vi på internationell nivå konsekvent uttryckt ett starkt stöd för Internationella brottsmålsdomstolen (ICC), både genom vår gemensamma ståndpunkt och genom vår handlingsplan. Dessutom är EU, genom dess medlemsstater, den största bidragsgivaren till ICC och dess budget. Domstolens trovärdighet och möjlighet att arbeta effektivt beror till stor del på världssamfundets allmänna godkännande av den. Det är därför som vi alla arbetar för att göra domstolen universell genom att uppmuntra så många länder som möjligt att ratificera Romstadgan. Jag är särskilt glad över att EU och de 77 AVS-länderna har gått med på att inkludera ett åtagande för att vidta åtgärder för att ratificera och genomföra stadgan i det reviderade Cotonouavtalet. Det är ett bra steg framåt.
I juli 2004 inledde Internationella brottsmålsdomstolens åklagare en utredning av brott som påstås ha begåtts i Demokratiska republiken Kongo och Uganda efter 2002. Dessa tillkännagivanden, som följdes av gripanden i Uganda, är tydliga markeringar av det bidrag som ICC kan och kommer att ge kampen mot straffrihet på den afrikanska kontinenten. Efter mycket lobbyverksamhet från EU och andra parter antog FN:s säkerhetsråd i mars 2005 dessutom en resolution med en hänvisning till situationen i Darfur till ICC.
Det är olyckligt att det inte gick att lösa fallet med Hissène Habré i Senegal, men jag välkomnar Afrikanska unionens (AU) beslut i januari 2006 om att tillsätta en kommitté med framstående afrikanska jurister för att fortsätta granska detta ärende. Kommittén verkar ha ett ganska starkt stöd. Särskilt noterbart är att den lyder under ”principen för totalt förkastande av straffrihet”.
Jag hoppas att man snart når en lösning som tillgodoser kraven. Förutom fallet med Hissène Habré måste man hitta en pragmatisk väg framåt – vilket många av er har sagt – för att ställa Charles Taylor, som för närvarande lever i exil i Nigeria, inför rätta.
När det gäller finansieringen bidrar vi till de internationella tribunalerna i Sierra Leone och Rwanda. Dessutom förbereds ett stort projekt för Demokratiska republiken Kongo i syfte att stötta vårt arbete i ICC.
Enligt den internationella lagstiftningen är staterna slutligen skyldiga att försöka utlämna eller att utlämna de som anklagas för internationella brott, som brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser och folkmord. Det är därför i första hand en fråga för stats- och regeringschefer att se till att detta sker i fall som med Hissène Habré, Charles Taylor och Mengistu Haile Mariam. Internationella brottsdomstolens viktiga roll spelar in när staterna vägrar att fullgöra sina skyldigheter i detta avseende. Det är därför det är så viktigt att EU fortsätter att stödja den en allmän ratificering och ett allmänt genomförande av Romstadgan. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum omedelbart. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   – Straffrihet är rättvisans största fiende. Anonyma brott, brott som förblir ostraffade och brottslingar som lever med en känsla av straffrihet och ofta även i lyx. Allt detta leder till att död och mänskligt lidande trivialiseras. De afrikanska folken har lidit mycket under sina härskare. Det är vår plikt att hjälpa dem och inte bara när det gäller materiella ting, utan även sådan hjälp som är förenad med högre värden, exempelvis en känsla av rättvisa. Moderniseringen har lett till att onda människor kan orsaka andra större skada. Moderniseringen borde också innebära att de som uppenbarligen missbrukar sin makt ställs till svars på ett snabbare och effektivare sätt. Immunitet och privilegier utformades för att skydda människor från regeringens missbruk, inte för att skydda dem som missbrukar sin makt.
Förlåtelse kan ges av instanser med hög moral, men utan ånger finns det inte någon riktig förlåtelse.
Brottslingar som saknar känsla för enskilt ansvar och som inte erkänner andras rätt att döma deras handlingar är tyvärr sällan mogna för sådana känslor som ånger. Vi måste därför stödja varje åtgärd som tvingar dem att svara på frågorna: Varför dödade de? Varför våldtog de? Varför torterade de? Det är inte fråga om hämnd utan om att återställa en balans mellan gott och ont. Utan en sådan grundläggande balans kommer mänskligheten ständigt att hotas i framtiden, och inte bara i Afrika. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Albert Jan Maat (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag har ett muntligt tillägg. Jag vill ändra ordföljden från ”en annan oppositionsledare, Nurkadilov Zamanbek, dödades” till ”hittades skjuten till döds”. Det ser bättre ut i de nederländska och engelska översättningarna, så det är mitt förslag. 

Talmannen.
   Omröstningen är avslutad. 
Talmannen.
   Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
