Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Gårdagens protokoll har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Talmannen meddelar att presidiet har en synpunkt och det är att vi konstaterar att man inte rättat till den spanska språkversionen av Folias resolution om genomförande av den allmänna budgeten, som efterfrågades vid omröstningen. Därför kommer sekretariatet att anpassa texten i punkt 19 till den grekiska originaltexten.
(Protokollet justerades.)

Djurfoder - Växtproteiner
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om:
andrabehandlingsrekommendationen A5-0079/2001 av Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om rådets gemensamma ståndpunkt (13292/1/2000 - C5-0002/2001 - 2000/0015(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 79/373/EEG och om avyttring av foderblandningar och upphävande av kommissionens direktiv 91/357/EEG och
kommissionens uttalande om uppmuntran till produktion av växtproteiner.
Graefe zu Baringdorf har ordet.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, ärade herrar kommissionärer, kära kolleger! Detta är en lärodikt om politisk utveckling. "Öppen deklaration" - jag behöver inte längre gå in på detaljerna - betyder enligt parlamentets uppfattning att det så att säga skall stå på säcken vad som finns i den, och det klart och otvetydigt. Detta ändrades 1979 till en dold deklaration - och sedan dess pågår diskussionerna. De förs i medlemsstaterna, men sedan flera år tillbaka förs de även här i parlamentet och i kommissionen.
De ansvariga avdelningarna inom kommissionen försökte innan de lade fram sitt förslag övertyga oss om att detta var en öppen deklaration, tills de slutligen tog tillbaka denna uppfattning genom sitt eget förslag. Sedan röstade parlamentet för detta goda förslag, med några förbättringar - vi ville till exempel ha en lista över tillåtna foderråvaror. Därefter vidarebefordrades detta till rådet, och där fattades nu beslut inför lykta dörrar, vilket återigen resulterade i något som snarare liknar en halvöppen deklaration. Något annat var heller inte att vänta av rådet. Det som gjorde oss besvikna var att kommissionen anpassade sitt förslag, som ju var förnuftigt och krävde en öppen deklaration, till rådets idéer.
Under tiden hade föredraganden haft att göra med alla aktiva förbund på området: fackförbunden, framför allt förbundet för foderblandningsindustrin och Raiffeisenverband Deutschland. Samtliga ansträngde sig för att bevisa att en öppen deklaration egentligen inte alls var tillförlitlig eller genomförbar. När förbunden inte lyckades i parlamentet fortsatte detta i rådet. Rådet och som sagt även kommissionen reagerade.
Nu har vi en situation med en dold, halvöppen deklaration. Intressant nog medverkade även Tysklands dåvarande minister till detta. Senare har han dock skaffat fram ett protokoll där det står att han egentligen var för en öppen deklaration. När turbulensen kring galna ko-sjukan tog fart i Tyskland skrev denne minister till mig att jag som föredragande och ordförande i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skulle se till att en öppen deklaration började tillämpas utan om och men. Alltså samme minister som just hade röstat för en halvöppen deklaration! En riktig lärodikt i politisk kultur!
Nu står vi inför en annan situation i medlemsstaterna, inte minst i Tyskland, och vi ser ännu en våg av oro över galna ko-sjukan. Nu kommer alla som förut stod på bromsen och säger: Men genomför äntligen öppen deklaration! Detta är nu vår uppgift. Vi kommer att hålla fast vid kommissionens ursprungliga förslag och våra ändringsförslag - detta är mitt förslag. Vi i parlamentet kommer att genomföra öppen deklaration. Vi kommer att gå till förhandlingar med rådet, och om nödvändigt kommer vi att låta det stupa på parlamentet och lägga hela ansvaret på rådet ifall det som alla politiska grupper nu vill ha misslyckas.
Därför, kära kommissionärer som befattar er med detta, kommer ni att behöva ställa in er på att parlamentet kommer att rösta för mitt förslag - det är vad jag tror. Jag hoppas att kommissionen står på vår sida och att ni i den medlarroll som ni måste ikläda er också kommer att stödja våra ståndpunkter i de förhandlingar som måste inledas med rådet - vi befinner oss ju i ett medbeslutandeförfarande. Vi är på rätt spår. Vi vill ha en öppen deklaration utan om och men, och dessutom vill vi ha listan över tillåtna foderråvaror. Herr Byrne, vi sätter upp ett mål för kommissionen i vårt ändringsförslag. Inte omedelbart - vi vet att det inte är möjligt - men innan året är slut vill vi att kommissionen åtminstone skall presentera ett förslag som ger oss en vink om vilken riktning det kan ta. Ni ser att vi är beredda att kompromissa även här.
(Applåder)

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Jag skall inte gå in på Graefe zu Baringdorfs uttalanden, eftersom David Byrne kommer att ta ställning till detta i slutet av diskussionen. Jag skall avge en förklaring till frågan om den så kallade proteinluckan. Den 4 december förra året inbjöds kommissionen av Agrifin-rådet att analysera marknadsläget för proteinrika växter och att dra slutsatser av detta. Under inbjudan konstaterade man vidare att eventuella kommissionsförslag till den budgetplan som beslutades i Berlin måste sättas i rörelse.
Några dagar senare preciserade Europeiska rådet i Nice kommissionens skyldigheter och krävde att en detaljerad analys av anbud och efterfrågan på olje- och proteinväxter skulle genomföras under strikt iakttagande av de ekonomiska riktlinjerna från Berlin. Kommissionen antog med glädje denna inbjudan, genomförde en noggrann undersökning av de frågor som kommit upp och sammanfattade resultatet i ett arbetsdokument och i ett meddelande till rådet och parlamentet. Vad handlar detta om?
År 2000 producerades i runda tal tre miljoner ton köttmjöl i Europeiska unionen. Av detta exporterades cirka en halv miljon ton till tredje land, och cirka en halv miljon ton användes till framställning av foder till husdjur. Resterande cirka två miljoner ton användes som foder till gris och fågel. I och med rådets beslut av den 4 december förra året förbjöds användningen av sådant foder, av sådant animaliskt protein till alla djur inom jordbruket. Dessförinnan var det som bekant förbjudet enbart till idisslare.
Huvudpunkten i denna fråga lyder nu: Innebär det problem att bortfallet av dessa mängder köttmjöl ersätts av växtproteiner, och hur skall detta ske på bästa sätt? För att kunna göra en korrekt bedömning av den förändrade efterfrågan på foder måste vi dock börja med att kasta en blick på hur köttkonsumtionen och köttproduktionen har utvecklats. Analysen i arbetsdokumentet utgår från antagandet att konsumtionen av nötkött per person enligt erfarenheterna av galna ko-krisen från 1996 kommer att ha återhämtat sig först om ungefär tre till fyra år. Detta torde dock innebära en ökad konsumtion och produktion av fläskkött och fågelkött. Det är alltså två faktorer som avgör efterfrågan på foder i produktionen av svin och fågel - å ena sidan det köttmjöl som saknas, å andra sidan den förväntade ökningen av produktionen.
För att nu ersätta köttmjöl i foder till gris och fågel är det främst sojabönor som blir aktuella, därefter kommer även rapsfrö och solroskärnor, foderärter, åkerbönor, söta lupiner men även spannmål i fråga, även om proteinhalten i säd är relativt låg. I praktiken bestäms fodersammansättningen av priset på basämnena, deras tillgänglighet liksom av vad som är tekniskt möjligt.
Den sammantagna effekten av alla dessa variabler är svår att förutspå, och ännu svårare är det att isolera de förändringar som förbudet har orsakat från en normal marknadsanpassning eller följderna av andra politiska åtgärder. Det nuvarande prisförhållandet mellan spannmål och soja kommer att leda till tre huvudsakliga reaktioner från foderindustrin och även från jordbrukarna. För det första: eftersom priserna på oljefröväxter är relativt höga i jämförelse med spannmål kommer andelen proteinrika fodertillsatser att reduceras till det fysiologiskt nödvändiga. Som en följd av detta kommer den totala mängden av råprotein i djurfoder sannolikt att minska något jämfört med de senaste åren, särskilt jämfört med åren 1998 och 1999 då priset på soja var extremt lågt.
För det andra: andelen spannmål i djurfoder kommer sannolikt att öka. Spannmål innehåller visserligen huvudsakligen energi och mindre protein, men med en genomsnittlig proteinhalt på 10 till 12 procent kommer de fem miljoner ton mer spannmål som jämfört med förra året skall användas i foder i år, att ge cirka en halv miljon ton råprotein.
För det tredje: de luckor som återstår kommer till väsentliga delar att täckas genom ytterligare import av sojaskrå. Med tanke på den svaga minskningen av den totala mängd som används och den mängd tillsatser som följer med spannmålen, kommer det antagligen att uppstå ett behov av soja i storleksordningen 1 till 1,5 miljoner ton.
Vilka möjligheter har vi granskat för att täcka den lucka som vi väntar oss? Först undersökte vi möjligheten att höja bidraget för oljefröväxter till 74 euro per ton i stället för att - enligt beslutet i Agenda 2000 - hålla det på samma nivå som för spannmål, nämligen 63 euro per ton. Nackdelen med detta är att det odlingsspecifika bidraget för oljefröväxter därmed skulle återinföras och att produktionen sedan återigen skulle underkastas den övre gräns som fastslagits i Blair-House-avtalet. Dessutom skulle ytterligare cirka 1,270 euro per ton sojaersättning måsta läggas ut i form av extra stöd, dvs. sex gånger så mycket extra stödmedel som sojan kostade förut. Budgetkostnaderna för denna variant skulle uppgå till ungefär 475 miljoner euro om året.
I andra hand granskade vi möjligheten att höja bidraget för ärter, bönor och söta lupiner med 6 euro. 6 euro valde vi därför att en sådan höjning skulle täckas av Världshandelsorganisationens fredsklausul. Funderingarna visar att höjningen endast skulle leda till en mycket begränsad ökning av odlingsytorna med nuvarande prisförhållande mellan proteinväxter och spannmål, och även därigenom uppstår givetvis högre merkostnader än vad som motsvarar priset för extraimporten av soja, eftersom den totala odlingen ju måste betalas med dessa högre stöd.
För det fjärde: Vi har gjort en bedömning av vilka följder odlingen av proteinrika växter skulle få för arealuttagen. Om produkter som kommer att konkurrera med spannmål och oljefröväxter odlas på arealuttagen skulle följden bli att Bluebox-tillhörigheten för ytbidragen inom spannmålsodlingen ifrågasätts, frånsett att dylika åtgärder skulle mötas av en skarp internationell kritik.
Slutligen, har vi sett över möjligheten av att höja den garanterade maximala mängden för grönmjöl och torrfoder i anslutning till en sänkning av det bidrag som ges per ton. Men vi vet alla att torrfoder främst används till idisslare och inte till svin och fågel, och vårt problem rör huvudsakligen arbetet med gris och fågel. Dessutom kan man ifrågasätta om en 10-procentig höjning av den garanterade högsta mängden verkligen skulle leda till en ökning av den producerade mängden när vi för budgetåret 2000/2001 redan har kunnat konstatera ett överskott av torrfoder på uppskattningsvis 12 procent. Sannolikt skulle höjningen av den garanterade högsta nivån i första hand utnyttjas till att täcka de överskott som redan finns.
Mot bakgrund av detta finns det därför ur ekonomisk synvinkel inga övertygande skäl att införa nya stödåtgärder för produktionen av protein eller att öka omfattningen av de stödåtgärder som vi redan har. Tillgången på soja på världsmarknaden innebär inga problem, tvärtom, det ytterligare behovet kommer endast att öka nuvarande import med cirka 3 till 5 procent. Genom att sojaproduktionen ökar i Sydamerika och USA kommer vi att få se väsentligt mycket mer soja på marknaden än vad Europeiska unionen någonsin kan behöva. Dessutom ger den nuvarande budgetplanen inte heller något utrymme för att förverkliga de möjligheter vi har prövat.

Mayer, Xaver
Herr talman, kommissionärer, mina damer och herrar! Kommissionär Fischler har tagit upp en del punkter och möjligheter som är givna i EU. Ändå menar jag, herr kommissionär, vilket ni redan vet, att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling med Auroi-betänkandet ville ge en tydlig signal om att odlingen av proteinväxter på markuttag bör rendera ett något högre stöd. Jag är övertygad om att parlamentet kommer att följa denna linje.
Men åter till den första frågan: Ordföranden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, Graefe zu Baringdorf, sade att det är en lärodikt, detta hur man under åren har handskats med framställningen av foderblandningar, och han har rätt. Det är en lärodikt om hur olika ståndpunkter har presenterats under olika tider. Ett hit och dit, helt enkelt - vägarna har inte alltid varit raka, det har varit krokar och kanter. Men nu tror jag att vi kör säkert och är inne på rätt väg för att kunna ge ett ännu tydligare bevis på öppenhet och för att inte bara kräva utan även tillämpa öppenhet. Visst har näringslivet kommit med angrepp och krav som parlamentet och företrädarna i parlamentet med klar majoritet alltid har kunnat stå emot. Parlamentet har ända från början haft en klar inställning för ökad öppenhet.
Vid framställningen av foderblandningar blandas det alltså. Överallt där det blandas måste man vara särskilt uppmärksam, vare sig det gäller kortspel eller framställningar på livsmedelsområdet generellt. Man måste vara särskilt uppmärksam. Vi har varit uppmärksamma, och - ni ler, kommissionär Fischler - det är gott och riktigt att vi tillämpar öppenheten tydligare än innan. Graefe zu Baringdorf har även tagit upp den halvöppna deklarationen som har varit något extra de senaste åren. Jag vill säga att det hade varit riktigare att inte tala om en dold, utan om en halvdold deklaration. Detta skulle måhända ha lett till mer rörelse i den riktning som vi nu vill gå.
Både öppenhet och kravet på en lista över tillåtna foderråvaror är nödvändiga - detta är ytterligare en förbättring av kommissionens förslag. Låt mig ta ett exempel från ett annat livsmedelsområde, nämligen renhetsbestämmelserna för öl, mina damer och herrar! Redan 1516 beslutade man om renhetsbestämmelserna i Bayern och upphöjde dessa till lag, och detta förslag från Bayern var helt korrekt. Det var en lista över tillåtna ämnen som lades fram då, och det är en sådan lista som bör tas fram nu!
(Applåder)

Kindermann
Herr talman, kommissionär Fischler, kära kolleger! Rådet har ju i sin gemensamma ståndpunkt inte fattat beslut om en fullständig, öppen deklaration, utan endast om en mager kompromiss som endast lämnar uppgift om viktprocent i form av prisskillnader. Detta är inte förenligt med den omfattande öppenhet i produktionen av fodermedel som vi så ofta har krävt.
Lantbrukarna vet fortfarande inte hur mycket och vilken originalprodukt som respektive foderparti innehåller. Därför stöder vi i den socialistiska gruppen föredragandens rekommendationer att systematiskt integrera en öppen deklaration av ämnena i innehållet i texten om förslaget till direktiv. Dessutom upprepar han ju kravet på en lista, där de tillåtna ursprungsämnena finns obligatoriskt fastslagna. Kommissionen uppmanas här att till slutet av 2001 lägga fram ett lagförslag. Även detta har vårt fulla stöd. Det kan ju egentligen inte vara så svårt att upprätta en lista över de tillåtna ämnena, man vet ju faktiskt vad de olika fodermedlen skall innehålla. Eller så får vi veta det då, vilket vi - enligt vad som har sagts - i dag helt enkelt inte vet.
Åtta månader, vilket föredraganden har föreslagit, anser jag vara absolut rimligt och tillräckligt för att upprätta en sådan lista. Listan är absolut nödvändig också därför att man heller inte kan bortse från industriellt framställt foder i framtiden. Djur behöver nämligen precis som människan en balanserad föda. Utfodring enbart med vatten, hö och spannmål, vilket en eller annan önskar med förgångna tider i minnet, svarar ju inte längre upp till dagens produktionsvillkor inom jordbruket och är enligt min mening också mycket verklighetsfrämmande. Eftersom fodret är den viktigaste biten i köttproduktionen måste vi se till att fodermedlen också är säkra. Hur skall vi annars effektivt kunna möta konsumenternas ihållande förtroendekris när det gäller livsmedlet kött?
Allt som allt skulle rådet göra klokt i att godkänna parlamentets förslag utan ändringar och därmed visa att man har lärt av misstagen i det förgångna. Vi kan inte bara vänta tills allt är för sent och sedan kvacka om symtomen. Vi måste ta itu med problemet mer grundligt. Jag tror att vi är på fullkomligt rätt väg med våra förslag.
(Applåder)

Paulsen
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! I den allmänna debatten hör jag ofta att det var bönderna som gav sina kor självdöda kor till foder. Tyvärr gjorde de det, men bönderna hade inte någon möjlighet, på den tiden och med det system vi har, att veta exakt vad de gav sina djur.
När vi nu diskuterar foder- och livsmedelskedjan, måste vi se till att hela kedjan, från A till Ö, genomsyras av ett antal begrepp - öppenhet, insyn och information. Vi har fått en kedja med många länkar och med stora avstånd mellan varje länk. Det gäller även foder. Det finns ingen rimlig möjlighet idag för en normal bonde som köper foder, vare sig denna bonde har en liten eller stor rörelse, att veta vad det innehåller. Han har inget laboratorium till förfogande, och med tanke på hur foder ser ut idag, kan varken utseendet, lukten eller smaken ge honom någon information om innehållet. Därför behövs det en betydligt större öppenhet och en betydligt mer precis information till bonden. Jag tycker att det här förslaget är alltför komplicerat och att vi på sikt borde kunna hitta gemensamma principer för foder och livsmedel som är något enklare och något mer förståeliga både för bonden och för livsmedlens slutkonsument, t.ex. en innehållsdeklaration i fallande skala, exakt information på begäran. Som situationen är idag, och när vi befinner oss i början av denna food safety-process kommer ELDR-gruppen dock att rösta för det här betänkandet.

Jové Peres
Herr talman! Jag vill lyckönska Graefe zu Baringdorf och dessutom uttrycka hela min grupps stöd till hans förslag.
Herr kommissionär! Även om man på sista tiden kommer med blygsamma förslag på möjligheter att utveckla växtproteinerna så anser vi att kommissionen brukar använda två argument för att säga hur svårt detta är: kostnaden och avtalen med Förenta staterna.
Man bör påminna sig de nära befintliga banden mellan spannmål och proteinrika grödor. Budgeten för proteinrika grödor är löjligt liten i förhållande till den för spannmålen och om Förenta staterna ställde upp krav för de proteinrika grödorna var det i utbyte mot att godkänna den höga stödnivån på exportbidragen för gemenskapens spannmål. Med andra ord så drabbas även de proteinrika grödorna av konsekvenserna av den gemensamma jordbrukspolitikens obalanser och odlingen av dessa grödor skulle kunna utvecklas mer om man balanserade stödet mellan de respektive produktionerna.
Å andra sidan borde man värdera ärtväxternas goda egenskaper för den biologiska mångfalden, minskningen av konsumtionen av den kvävehaltiga gödseln och de positiva effekterna på bevarandet av marken.
Ledamöter! Avslutningsvis finns det tunga skäl som vi bör tänka på. I dag är vi till 75 procent beroende av länder utanför gemenskapen för våra behov av växtproteiner. Det är en oacceptabel strategisk svaghet och för med sig att vi godtar genetiskt modifierade organismer i våra livsmedel.
Ledamöter! Vi anser att kommissionen borde inleda granskningsarbetet av Blair House-avtalen.

Poli Bortone
Herr talman! Jag vill börja med att säga att kommissionens ståndpunkt inte är godtagbar, vare sig med hänsyn till skyddet för jordbrukarnas inkomster eller med hänsyn till skyddet av konsumenternas hälsa. Uppenbarligen vill man inte ifrågasätta Blair House-avtalet som begränsar gemenskapens arealer. Vi befinner oss i en paradoxal situation: å ena sidan gör förbudet att använda kadavermjöl även för slaktboskap att behovet av växtproteiner ökar, å den andra sidan förväntar man sig en stark minskning av proteingrödor från och med nästa säsong. Vi anser att denna produktion bör garanteras för att skydda djuruppfödarna och för att skydda producenterna av oljeväxter. Vi anser att kommissionen bör lägga fram ett uttömmande betänkande om effekterna av Agenda 2000-besluten på utvecklingen av de arealer där oljeväxter odlas på gemenskapens olika produktionsarealer, och även ett förslag till reglering av märkningen av djurfoder som innehåller genetiskt modifierade organismer.
Vi anser att produktionen av växtproteiner bör stimuleras på ett lämpligt sätt. Detta skulle vara till nytta för alla, för miljön, för köttkonsumenten som måste kunna lita på gemenskapens produktionskedja, för producenterna av oljeväxter som har gjort specialiserade investeringar och som riskerar en kraftig minskning av sysselsättningen. Det är oroande att kommissionen anser det mer ekonomiskt att öka importen av sojakakor. I det här fallet står ekonomin i påtaglig motsättning till intressena i gemenskapens jordbrukssektor och framför allt till bevarandet av medborgarnas hälsa och förtroende, som inte kan beräknas i ekonomiska termer. I går antog detta parlament ett ändringsförslag som säger: "Hälsan kan inte betraktas som en handelsvara som kan göras till föremål för politiskt-finansiella kompromisser." I dag får vi veta av kommissionen att det inte förhåller sig så.

Van Dam
Herr talman, herrar kommissionärer! Europaparlamentet påminner den här veckan lite grand om farao Ramses kabinett, den forntida faraon som inte ville låta det judiska folket lämna Egypten. Jag kan tänka mig att man i faraos kabinett dagligen diskuterade de plågor som drabbade landet, precis som vi här i Strasbourg först har diskuterat utbrottet av mul- och klövsjuka, och följderna av BSE står på föredragningslistan för i morgon.
Europa håller naturligtvis inte fast något folk mot deras vilja, men trots det kan vi inte helt utan vidare avfärda de farsoter som drabbar vårt jordbruk. Situationen kräver att vi ser över vår jordbrukspolitik och att vi beaktar de normer som den här politiken grundar sig på. I debatten om mul- och klövsjukan har jag sagt att djuren, som Guds skapelser, är mer än produktionsenheter. Det uttalandet upprepar jag i ljuset av det faktum att vi har tillåtit att herbivorer, det vill säga växtätare, får sina egna släktingar till föda. Vi har gjort dem till kannibaler.
Med rätta påpekar kollega Graefe zu Baringdorf i sitt betänkande att bönder har rätt till information om ingredienserna i djurfodret. Rådet vill överlåta märkningen åt foderindustrin. Samtidigt föreslår rådet att en bonde vid förfrågan har rätt till fullständig information från industrin. Det är fullkomligt dubbeltydigt: om en bonde har rätt till fullständig foderinformation, är det inte mer än logiskt att den informationen når honom helt utan hinder.
From stable to table kan fritt översättas med från bonde till bord. I den översättningen läggs ansvaret för livsmedelsprocessen otvetydigt på bonden. För att kunna bära det ansvaret måste bonden utan omvägar kunna tillgå information om det djurfoder som han ger sina djur.
Det sedan december 2000 gällande förbudet mot att använda köttmjöl i djurfodret leder till en brist på proteiner i djurfodret. Alternativ till animalisk protein finns i bland annat soja och andra oljerika och proteinrika grödor. Resultaten av undersökningen av alternativ, som kommissionär Fischler har redogjort för här under morgonen, gör gällande att vi bör importera soja från världsmarknaden. Andra alternativ beskrivs som för dyra och för marknadsstörande. Ett reellt problem vid importen av soja är att vi inte har någon insikt i produktionsmetoden. Jag tvivlar emellertid starkt på att vi gör oss själva en tjänst om vi matar våra djur med genetiskt modifierad soja i stället för köttmjöl.
BSE-krisen ställer oss inför nya dilemman. Europeiska unionens ursäkt att den inte får breda ut arealen oljerika grödor på grund av avtal med Världshandelsorganisationen är ohållbar. Den lätthet med vilken kommissionen avvisar odling av olje- och proteinrika grödor på uttagen åkermark, beklagar jag. Att uttag av mark syftar till att begränsa produktionen av bland annat spannmål är uppenbart. Däremot är det oklart varför produktionen av proteinrika grödor måste begränsas när efterfrågan på dessa grödor växer på den europeiska marknaden.

Souchet
Herr talman! Under årens lopp har bristen på proteinväxter i unionen stegrats för att år 2000 nå 35 miljoner ton. BSE-krisen och förbudet mot animaliskt mjöl har under de senaste månaderna ökat detta underskott med 300 000 ton per månad.
Vad föreslår kommissionen för att lösa detta problem? Ja, den föreslår att vi inte bör ta något särskilt initiativ och att vi bör köpa de proteiner vi saknar från högstbjudande, på den världsomfattande stormarknaden för överskottsprodukter från jordbruket. Jag ser minst tre anledningar till att avvisa denna uppgivenhet, denna nonchalanta anda. Den första är att livsmedelssäkerheten står på spel. När det gäller en så pass viktig produkt är det livsviktigt att sträva mot självförsörjning. Den andra anledningen ligger i de miljömässiga fördelarna med oljeväxter: biologisk mångfald, alternering mellan olika typer av odlingar, kvävesituationen. Den tredje är nödvändigheten av att bemöta konsumenternas krav på större spårbarhet och överskådlighet. Det finns medel för detta: stöd till biobränslen, trygghetsnät för oljeväxtodlare, ett kompletterande stöd till proteinväxtodlingar, intensifierad offentlig forskning samt miljöstöd till de jordbruksföretag som i växelbruket använder baljväxter avsett som foder.
Herr talman! Jag skulle vilja se kommissionen röra sig i denna viljestarka och ansvarsfulla riktning, i stället för att bara hänvisa till kortsiktiga kommersiella hänsyn och därmed begränsa sig till att rekommendera import av amerikansk eller argentinsk bruten soja.

Schierhuber
Herr talman, mina herrar kommissionärer, ärade damer och herrar! Det europeiska jordbruket befinner sig i kris på grund av galna ko- och mul- och klövsjukan. Att vi behöver åtgärder för att så snabbt som möjligt få bukt med krisen är inget nytt. Redan i fråga om vilka åtgärder som skall vidtas går meningarna isär.
Utgångspunkten är förbudet mot köttmjöl i foder. Detta förbud är nödvändigt, för vi befinner oss i en förtroendekris. Väl att märka, det handlar inte enbart om en systemkris i sektorn, utan om nödvändigheten av förtroendeskapande åtgärder för konsumenten. Förbudet mot köttmjöl i foder är en åtgärd för att återupprätta förtroendet. Men då måste det också finnas en europeisk plan för äggviteämnen. Denna plan måste göra Europa oberoende av import från tredje land, just på grund av att importen innehåller genetiskt modifierad soja. Vi måste hitta en modell som tillåter de europeiska bönderna att reagera på dessa nya krav.
Denna komplexa problematik ser jag även i samband med Världshandelsorganisationen. Kommissionens förslag att reservera odlingen av baljväxter för ekobönder går dock enligt min mening inte alls tillräckligt långt. Därför stöder jag den linje som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har hittat, nämligen att odlingen kan tillåtas även på arealuttag, och då just för de bönder som deltar i miljöåtgärderna inom ramen för förordning 1257/99.
När vi talar om förtroendeskapande åtgärder måste vi samtidigt arbeta för en öppen deklaration och för en lista över tillåtna ämnen i alla foderprodukter. Jag tror att en ärlig relation till konsumenten kan leda oss ur denna djupa kris och ta hänsyn till böndernas dramatiska situation och hotet mot så många liv. Därför hoppas jag att industrin stöder en problemfri innehållsdeklaration, för inte kan det innebära problem för industrin att innehållet är vad som står!

Talmannen
Tack, fru Schierhuber.
Jag ger ordet till Rodríguez Ramos, som jag gläder mig åt att se här ibland oss igen och jag lyckönskar henne å parlamentets vägnar till att nyss ha blivit mamma.

Rodríguez Ramos
Herr talman, herr kommissionär! När det gäller uttalandet om produktion av växtproteiner ansluter jag mig till vad övriga kolleger i denna kammare sagt. Kommissionens studie är en besvikelse, på grund av att den brister i ambition och enbart handlar om ekonomi.
Situationen i Europeiska unionen där vi lider brist på växtproteiner fordrar att kommissionen i denna studie hade varit ambitiösare och bredare. Situationen beror på våra Blair House-avtal, i vilka vi förbundit oss att minska vår produktion av växtproteiner samtidigt som vi utfordrat vår boskap med köttmjöl från kadaver. Som redan nämnts beaktar studien inte den strategiska vikt som den europeiska boskapsuppfödningens beroende av växtproteiner som importeras från tredje land innebär, och att denna import nästan enbart består av livsmedel som är genetiskt modifierade. Den tar inte heller upp vad en ökning av dessa växtproteinrika odlingar skulle få för att återställa balansen och förmågan att försörja hela Europeiska unionens territorium, vilket onekligen skulle vara mycket fördelaktigt för att nå en boskapsuppfödning som är både extensivare och av bättre kvalitet.
Studien tar inte upp någon av de delar vår jordbrukspolitik bör grunda på: livsmedelskvalitet, skydd och utveckling av miljön och hållbar utveckling. Inte heller i studien finns det någonting som visar vad en ökning av dessa odlingar skulle innebära för att skapa ännu en ekonomisk aktivitet i jordbruket och inget om dess användning och förädling till djurfoder av jordbrukaren själv, vilket också skulle innebära en betydande ökning av avkastningen i landsbygdsekonomin.
Det kommissionen säger att det är bättre att fortsätta att importera och fortsätta att vara beroende av tredje land eftersom det är billigare är inte sant. Vi har erfarenhet av att det som är mest ekonomiskt inte alltid är det bästa.

Pesälä
Herr talman! Kommissionärer! I sin andra behandling kommer Europaparlamentet att förnya ändringsförslaget om att deklarera råvaran i foderblandningar i viktprocent, medan man i den gemensamma ståndpunkten föreslår ett deklarationssystem baserat på klassificering.
Sedd ur producenternas synpunkt är parlamentets målsättning värd understöd. Ju mera detaljerad informationen är om fodrets konsistens, desto bättre. Man måste komma ihåg att deklarationssystemet ur trygghetssynpunkt är betydelselöst. Viktigare är att alla råvaror i foderblandningen verkligen är upptagna i innehållsdeklarationen och att råvarorna fyller kraven i foderlagstiftningen. Jag anser att vi bör nå en förnuftig lösning så snabbt som möjligt eftersom en ny lagstiftning är nödvändig. Därför måste vi vara flexibla i jämkningsarbetet och komma ihåg att vi också måste beakta hur lagarna skall efterföljas.
Det är dyrt och delvis omöjligt att kräva av fodertillverkarna att varje fodersäck innehåller precis de proportioner som uppgivits i innehålldeklarationen eller av myndigheterna att övervaka detta. Det viktigaste i denna lagstiftning är att man satsar mera på granskning. Säkerheten garanteras bara om reglerna följs.
Beträffande ändring nummer 4 om en positiv förteckning bör man komma ihåg att det vore fråga om en ur administrativ synpunkt ytterst tungrodd åtgärd. Man borde då få alla foderpreparat som används i de olika EU-länderna att få plats i en enda förteckning. Det finns redan nu inom EU en förteckning över förbjudna ämnen och å andra sidan allmänna kvalitetskrav för foderpreparat. Jag anser att saken bör diskuteras, men att man ännu noga bör överväga dess för- och nackdelar.

Sturdy
Herr talman, herr kommissionär! Jag välkomnar Graefe zu Baringdorfs betänkande, även om jag personligen anser att det är ganska svårt att stödja fullt ut. Jag menar att rådets gemensamma ståndpunkt är utmärkt. Låt mig bara hänvisa till det som Pesälä just sade: Vilket är det verkliga problemet inom dagens livsmedelsindustri? Det handlar vanligtvis om bedrägeri. Om vi ser tillbaka på de senaste livsmedelskriserna, om vi tittar på problemet med mul- och klövsjukan, så handlade det om ett missbruk av undermåligt djurfoder; om vi tittar på dioxinproblemen, så finns det tillräckligt med resurser för att komma till rätta med dessa. Det handlade om olaglig användning av en viss olja i en blandning. Sedan hade vi frågan om avloppsslam, som blev aktuell i en medlemsstat, och BSE som hade att göra med förändrade temperaturer. Men lagstiftningen finns på plats. Denna kammares främsta uppgift är att se till att kommissionen gör allt som står i dess makt för att säkerställa att den befintliga lagstiftningen och den gemensamma ståndpunkten träder i kraft och genomförs. Jag uppmanar därför, först och främst, kommissionen att lova oss att se till att den befintliga lagstiftningen genomförs.
För att gå vidare till proteinfrågan, skulle kommissionär Fischler inte bli överraskad om han fick höra att jag inte riktigt kan instämma i hans ståndpunkt om vi skall odla vårt eget protein eller importera det. Men kan han ge mig någon garanti för detta? Jag har förstått att Europeiska unionen tillämpar förordningar om den tillåtna importvolymen av genetiskt modifierade grödor, enligt vilka, jag kan ha fel här, det handlar om maximalt ca 1 procent av genetiskt modifierade grödor. Kan kommissionen garantera att inget av den soja som kommer in i unionen genom nuvarande och framtida import kommer att överskrida maximivärdet på 1 procent?
Förenta staterna tillämpar stränga bestämmelser för sin import. Vi i Europeiska unionen måste följa dessa bestämmelser och se till att vi följer samma mönster.

Byrne
. (EN) Herr talman, parlamentsledamöter! I dag har vi möjlighet att diskutera ytterligare en viktig fråga som rör livsmedelssäkerhet, dvs. märkning av foderblandningar. Jag sätter värde på det arbete som gjorts av Graefe zu Baringdorf, som verkligen sätter parlamentets intressen i främsta rummet.
Förslaget i fråga har sitt ursprung i de berättigade kraven från både jordbrukarna och konsumenterna. Dessa omfattar fullständig tydlighet när det gäller information till boskapsuppfödare om innehållet i de foderblandningar de köper till sina djur. En av lärdomarna i samband med dioxinkrisen, var att det ofta fanns en brist på sådan information. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande. Denna information måste finnas tillgänglig, inte bara för att säkerställa tydligheten, utan också som hjälp när det rör produkters spårbarhet. Märkningen av foderblandningarna måste vara så pass tydlig att boskapsuppfödaren skall kunna göra ett aktivt val av fodertyp, och många av er har redan nämnt detta i era inlägg.
Det gläder mig att detta mål har uppfyllts i rådets gemensamma ståndpunkt. Samtidigt som man inte beaktar kommissionens ursprungliga förslag om en fullständig och noggrann förteckning över alla ingredienser, har man ändå nått en godtagbar kompromiss. Jag menar att vi har fått ett utmärkt instrument för förbättring av de befintliga bestämmelserna för märkning av djurfoder. Genom den gemensamma ståndpunkten skapas bestämmelser som ser till att alla ingredienser namnges noggrant och att kvantiteterna uttrycks i band om fem procent. Marknadsaktörerna måste också kunna ange foderblandningens exakta sammansättning på begäran av boskapsuppfödaren eller någon annan marknadsaktör.
Jag vill också påminna er om att det från första början var svårt att nå samförstånd i rådet. Huvuddelen av medlemsstaterna motsatte sig skyldigheten att genom märkningen ange en bestämd foderblandnings exakta sammansättning. Av detta skäl godtog kommissionen det franska ordförandeskapets kompromiss, som fick enhälligt stöd av alla medlemsstater. Jag bedömer också att den gemensamma ståndpunkten ger oss en säkerhetsnivå som motsvarar den som angetts i kommissionens ursprungliga förslag. Det viktigaste är befintligheten av en ingrediens i foderblandningen, och inte nödvändigtvis dess exakta kvantitet. Dessa exakta kvantiteter har ett kommersiellt värde, men de har inte att göra med hälsoskydd och detta är den viktiga frågan i detta sammanhang.
Jag uppmanar Graefe zu Baringdorf att allvarligt omvärdera det han tidigare sade i sitt inlägg, att om det inte sker någon förändring i rådets ståndpunkt i förhållande till detta, ser han gärna att hela hans förslag förkastas i stället för att kompromissa i denna specifika fråga. Jag menar att jag har rätt när jag säger att folkhälso- och livsmedelssäkerhetsfrågan snarare har att göra med vad som finns i foderblandningen, än själva kvantiteten. Vi bör koncentrera oss på detta och inte gå miste om den nytta som denna viktiga lagstiftning skulle föra med sig. Vi riskerar att försöka styra en specifik sakfråga i en onödigt hög grad, vilket bara resulterar i att det blir värst för oss själva.
Jag är rädd att om man antar de ändringsförslag som kommissionen inte kan acceptera, kommer vi att få ett långdraget och svårt förlikningsförfarande, som kommer att skjuta upp förbättringen. Jag vill också understryka att ändringsförslagen som antogs av Europaparlamentet under första behandlingen har godtagits i den gemensamma ståndpunkten, förutom förslaget om att kommissionen skall lägga fram förslag till en positivlista över de foderråvaror som får användas i djurfoder. Detta är olämpligt inom ramen för märkningsdirektivet. Om ni vill ha en positivlista, kommer den första frågan som diskuteras att vara hur man skall ställa upp de kriterier som listan kommer att styras av. Jag har därför för avsikt att inleda en genomförbarhetsundersökning om vilka kriterier som kan användas för styrningen av positivlistan och de resurser som detta skulle ta i anspråk. Sedan kan vi rapportera till er, möjligen i och med lagstiftningsförslaget. Jag tror inte att detta blir möjligt inom den tidsram som nämndes i ändringsförslaget. Tyvärr tillåter inte våra resurser och andra prioriteringar att vi kan ange en mer ambitiös tidsplan.
Jag vill slutligen ta tillfället i akt att till viss del ändra ett svar jag gav häromdagen till Graefe zu Baringdorf om mul- och klövsjukan, och göra ändringar. Han menade att kommissionen hade dragit ut på tiden rörande reaktionen på de frågor som har att göra med mul- och klövsjukan. Jag svarade genom att säga att kommissionen hade underrättas den 20 februari om utbrottet i Förenade kungariket, och att vi hade lagt fram förslag till kommissionen följande dag, och att detta enligt min mening visade på en snabb snarare än en långsam reaktion.
Det finns ytterligare information som jag borde ha lagt till, för att vara rättvis mot den tjänsteman som arbetade på mitt generaldirektorat och som indirekt kritiserades av Graefe zu Baringdorf. Van Goethem fick informationen kl. 21.30 den 20 februari, och kl. 22.30 den kvällen hade han skickat ett fax till alla behöriga ministrar i Europeiska unionens medlemsstater. Jag vill lägga till denna specifika information till svaret jag gav häromdagen, som inbegrep det faktum att saken utan dröjsmål framfördes till kommissionen följande dag. Detta kan ge möjlighet för Graefe zu Baringdorf att rätta den antydan han gjorde om dröjsmålet, inte för min skull utan med hänsyn till de tjänstemän som arbetar hårt på mitt generaldirektorat, och som gjorde ett utmärkt arbete i detta fall.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Er precisering tas med i protokollet.
Har ni något mer att tillägga, herr Fischler?

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag skall fatta mig kort, eftersom jag avgav min förklaring redan i inledningen av diskussionen. Jag vill tacka alla för de engagerade bidragen till diskussionen, men även påminna om att den uppgift som kommissionen övertog bestod i att undersöka vilka konsekvenser förbudet av kött- och benmjöl i foder skulle få för efterfrågan och anbud. Uppgiften bestod inte i att undersöka hela politiken kring oljeväxtodlingen i gemenskapen. Detta är två skilda saker. Därför måste vi skilja den aktuella, nya bristen på äggviteämnen från den situation som vi alltid har haft i gemenskapen. Faktum är att vi har importerat cirka 30 miljoner ton soja och sojaersättning om året. Det är sannolikt inte alls möjligt att täcka detta behov - åtminstone inte med de möjligheter som för närvarande står oss till buds. En sak får vi inte glömma: sojabönor kan faktiskt inte odlas överallt i gemenskapen, utan endast i de regioner som har särskilt gynnsamt klimat. Detta faktum kan heller inte ändras genom stödpolitik.
För det andra måste jag påminna om att en omställning av politiken på detta område hur som helst förutsätter att det inte görs skillnad på stödet till proteinväxter, stödet till spannmål eller till andra kulturväxter. Detta är helt enkelt omöjligt såvida vi inte erbjuder motsvarande kompensationer. Men med vilka argument skall vi övertyga amerikanerna om att de - utan några som helst motprestationer - skall avstå från Blair-House-avtalet? Man får vara så snäll och berätta för mig vilka motprestationer det skulle vara som får amerikanerna att acceptera att vi inför ett särskilt stöd för proteinväxter och därmed kan odla mer protein.
Därmed är jag tillbaka i resonemanget om den aktuella proteinluckan. Man har kritiserat kommissionen för att enbart företräda ett ekonomiskt synsätt. Jag måste få fråga parlamentet om det är försvarbart att per kilo merproduktion av soja satsa sex gånger så mycket i extra bidrag som ett kilo soja kostar på marknaden. Den frågan kommer vi inte ifrån, vi har ju ett ansvar gentemot skattebetalaren också.
Avslutningsvis, vill jag påpeka att dessa konstateranden inte har att göra med det betänkande som vi diskuterade i går kväll. Kommissionen står givetvis fast vid att odlingen av klöver, klövergräs och andra proteinväxter på arealuttag enligt vårt förslag skall vara tillåtet för ekodrift i framtiden. Detta nämnde jag aldrig i förmiddags av den enkla anledningen att klöver och klövergräs som bekant i första hand används till idisslare och endast i mycket begränsad utsträckning i foder till svin och fågel.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag skulle kunna åberopa artikel 122. Men låt oss avstå från det! Så spar vi tid. Herr Byrne, jag vill tacka för era upplysningar och ert svar. Låt mig ännu en gång förtydliga: det handlade inte om att jag ville kritisera er personligen - eller van Goethem som jag så vitt jag känner honom respekterar för hans goda arbete -, utan detta handlade om frågan: Hade kommissionen i samarbete med medlemsstaterna utarbetat en smittskyddsplan som klart föreskrev vad som måste göras ifall smitta skulle uppkomma? Enligt mitt förmenande hade det inte lagts ned tillräckligt mycket förarbete. Detta var inte riktat mot personer, utan mot institutionen kommissionen och mot institutionen rådet som inte hade utfört detta förarbete, och det virrvarr som vi tvingades utstå offentligt var en ren skandal!
Sedan hade vi kritiken mot slaktstrategin som inte inkluderade vaccination eller vaccination plus användning i näringskedjan, vilket nu även erkänns av kommissionen - det går ju alltmer åt det hållet -, kritiken gällde att man inte hade tänkt igenom detta ordentligt innan.
Kommissionär Fischler, jag har ytterligare en fråga till er: Låt oss rent hypotetiskt anta att vi inte hade detta avtal med amerikanerna och att ni då skulle göra en beräkning utifrån vårt förslag om att odla bönor, ärter, lupiner osv. på arealuttagen, nog skulle lönsamhetsberäkningarna se helt annorlunda ut då? Har jag inte rätt?

Fischler
Herr talman! Jag skall inte förlänga diskussionen. Låt mig bara klargöra följande: om det uteslutande handlar om att odla proteinväxter på arealuttag så måste jag få påpeka att detta faller utanför Blair House-avtalet, utan detta ingår i Världshandelsorganisationens bestämmelser, där lämpliga åtgärder för att dämpa utbudet är en förutsättning för att en åtgärd skall gå till Blue Box. Våra åtgärder för att dämpa utbudet heter: arealuttag. Detta har alltså inget med Blair House-avtalet att göra.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00 i dag.

Stopp i förhandlingarna om fiskeavtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko
Talmannen
Nästa punkt på dagordningen är kommissionens uttalande om stopp i förhandlingarna om fiskeavtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko
Herr Fischler har ordet.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Ända sedan jag inledningsvis övertog ansvaret för fiskerisektorn har jag personligen varit mycket engagerad i fråga om fiskeavtalet med Marocko. Redan innan det tidigare avtalet hade löpt ut tog jag kontakt med Marocko för att få i gång förhandlingar om ett nytt fiskeavtal. Under flera månader avvisades dock detta med emfas från Marockos sida, och först efter ett möte med kung Mohammed VI i Casablanca i oktober förra året kunde konkreta samtal inledas om ett nytt avtal.
Sedan dess har vi haft sju rundor på politisk nivå och tretton samtalsrundor på teknisk nivå. Gemenskapen vinnlade sig redan från början om största möjliga flexibilitet för att kunna ta tillvara de marockanska önskemålen och intressena.
Efter mitt besök i Rabat i februari i år tvingades jag dock konstatera att klyftan mellan de båda ståndpunkterna var oöverbryggbar, särskilt på grund av Marockos finansiella föreställningar om kompensation för de fångstmöjligheter som erbjudits. Väsentligt åtskilda meningar fanns delvis även i fråga om fiskerimöjligheterna, i synnerhet om de tekniska ramvillkoren för fisket, dvs. inom vilka zoner och vid vilka tidpunkter och med vilka fartyg fiske skulle tillåtas i Marocko.
När jag i februari återvände hem informerade jag omgående rådet om situationen i akt och mening att undersöka alternativ tillsammans med fiskeriministern. Rådet uppmanade mig att göra ett sista försök att enas inom ramen för löpande förhandlingsmandat. Därefter träffade jag minister Chbaatou i Bryssel den 26 mars. Men dessvärre slutade även detta möte helt utan resultat.
Vi, dvs. kommissionen, lade under förhandlingarna fram ett flertal förslag för att stödja den marockanska fiskerisektorns utveckling, exempelvis genom finansiella medel till uppbyggnad av hamninfrastrukturen och servicesektorn i Marocko, genom stöd till och utveckling av kustfisket, genom utbildning och forskning eller genom utveckling av fiskodlingen.
Vi skulle även ha accepterat mycket långtgående skyldigheter i samband med rätten att anlöpa de marockanska hamnarna, vilket skulle innebära en radikal förändring av den traditionella fiskeriverksamheten för många spanska och portugisiska fiskare, men å andra sidan även bidra till att utveckla den marockanska sektorn. Dessutom accepterade vi en höjning av andelen marockanska medborgare i besättningen på båtarna för att förbättra sysselsättningssituationen och utbildningsnivån i den marockanska fiskerisektorn.
Dessutom skulle vi ha accepterat ytterligare och vittgående inskränkningar i fångstmöjligheterna för att garantera bibehållna resurser i de marockanska vattnen. Bara som exempel: Gentemot tidigare avtal skulle vi redan det första året ha funnit oss i en drastisk sänkning av gemenskapens representation i de marockanska vattnen, de återstående två åren skulle det i praktiken ha blivit fråga om att gradvis avveckla fångsten av bläckfisk och räkor.
Vi skulle även ha accepterat nya tekniska villkor som hade varit mindre fördelaktiga för gemenskapsflottan samt ytterligare sänkningar av utgifterna för fisket. Trots alla dessa medgivanden och trots de framsteg som den marockanska sidan gjorde under förhandlingarna, kvarstår huvudsakligen följande grundläggande meningsskiljaktigheter.
För det första: de villkor som Marocko föreslagit för fisket skulle innebära att den ekonomiska nyttan går förlorad för våra fiskare, eftersom vi hade blivit tvungna att fiska med väsentligt mycket färre båtar i mindre fiskrika zoner och att acceptera ett längre fiskestopp.
För det andra: gemenskapen anser att den ekonomiska kompensationen måste stå i förnuftiga proportioner till de fångstmöjligheter som erbjuds. Detta är inte endast vår allmänna politiska inriktning, så står det även i förhandlingsmandatet från oktober 1999. Ändå utvärderade vi inte den finansiella delen på enbart ekonomisk grund, utan vi lät även politiska funderingar spela in, som till exempel nödvändigheten av goda förbindelser med Marocko på politisk nivå.
Vidare erbjöd vi Marocko finansiella motprestationer för vårt förslag till fiskeavtal i form av 70 miljoner euro för det första året, 60 miljoner för det andra och 40 miljoner för det tredje året.
Erbjudandet var mycket, mycket fördelaktigt för Marocko av flera skäl, för det första: Våra finansiella motprestationer beräknades utifrån fiskemöjligheterna under sista året av hittillsvarande avtal och inte på genomsnittet i förra avtalet. Bara det innebär en fördel i pris för Marocko på 15 procent.
För det andra: I våra beräkningar gjorde vi ingen skillnad på fisksorter trots att vi skulle ha accepterat större nedskärningar av de dyrare och för gemenskapen intressantare fisksorterna som just bläckfisk eller räkor. Även detta ger fördel i pris för Marocko.
För det tredje: skyldigheterna i samband med rätten att anlöpa de marockanska hamnarna togs inte upp i våra kalkyler. För det fjärde: slutligen ökade jag på de finansiella motprestationer som följer av dessa beräkningar med ytterligare 20 procent för att visa att vi har förståelse för Marockos oro för utvecklingen inom den egna sektorn.
Till saken hör även att jag under det senaste mötet återigen klart och tydligt informerade den marockanske ministern Chbaatou om att det erbjudande som jag tidigare har beskrivit inte bara är ett mer än rättvist pris för dessa fångstmöjligheter, utan jag lovade honom dessutom att vi skulle vara beredda att lägga till ytterligare 5 miljoner euro om året som ett ytterligare bevis på vår goda vilja när det gäller att få ett avtal till stånd.
Den marockanske fiskeriministern å sin sida betonade dock att Marocko inte erbjuder något som helst spelrum. Mot bakgrund av Marockos ståndpunkt ser jag därför inga möjligheter att sluta avtal på basis av vårt mandat. Detta kommer jag även att rapportera till rådet (fiske) den 25 april. Desto viktigare blir nu också frågan hur fortsättningen skall komma att se ut för de berörda redare och fiskare som ju dömts till mer än ett års sysslolöshet.
Som ni vet har vi sedan den 1 december 1999 betalat redarna och fiskarna kompensation ur fiskerifonden. Vi har genomfört alla förberedelser i enlighet med slutledningen av Europeiska rådet i Nice. Följaktligen ligger för närvarande ett kommissionsförslag i parlamentet och även hos rådet, enligt vilket kompensationsutbetalningarna skall förlängas till den 30 juni i år. Samtidigt har vi föreslagit att 4-procentsgränsen skall lämnas utan beaktande för kompensationsutbetalningar. Vi uppskattar att totalt cirka 80 miljoner euro hittills har betalats ut till berörda fiskare och redare, av vilket medlemsstaterna själva har stått för 20 miljoner, vilket betyder 60 miljoner från gemenskapen, och av detta har cirka 51 miljoner gått till Spanien och 9 miljoner till Portugal.
Men en sak är säker: ytterligare åtgärder och anslag behövs för den spanska och portugisiska fiskerisektorns framtid. Ur min synvinkel måste vi bli aktiva på i huvudsak tre områden. För det första: vi bör försöka att åtminstone delvis söka alternativa möjligheter till fiske i tredje land i övrigt. För det andra: vi måste bidra till att utveckla alternativa sysselsättningstillfällen för den berörda befolkningen, exempelvis inom fiskodling eller inom turismen eller servicesektorn, eller varhelst möjligheterna finns.
För det tredje: vi måste även hjälpa till med skrotningen av de båtar som inte lämpar sig för alternativ användning, precis som vi gör i andra fall. Här kommer vi åtminstone att utnyttja hela det spelrum som kommissionen har för att agera. Det ställs dock även krav på budgetmyndigheten med tanke på budgetår 2002. Nästa åtgärd för oss blir dock att först informera fiskerirådet. Låt mig avslutningsvis betona att jag djupt beklagar Marockos stelnade hållning som har omöjliggjort ett för bägge sidor fördelaktigt avtal.

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Herr talman, ledamöter, herr Fischler! Vi kan konstatera att ni gjort vad ni har kunnat. Andra har lämnat er en verklig tidsinställd bomb för att inte uppnå ett nytt avtal: löftet och åtagandet i det tidigare att inte förnya det.
Alla visste vi att ni hade det svårt. Efter sexton månader, tretton tekniska sammanträden, er egen närvaro vid sju tillfällen och kommissionens ordförande vid ett tillfälle, vilket aldrig tidigare skett, uppnådde man att Marocko satte sig ner och förhandlade. Men inte så mycket mer. Marocko ville aldrig ha avtalet och visade det genom att hävda sin ovilja, sina oacceptabla orättvisa villkor, som sektorn själv avvisade, eftersom de var oekonomiska och omöjliga att åta sig.
Vi sade alltid att vi hellre var utan ett avtal än att vi hade ett dåligt avtal. Och det är vad Marocko föreslår, trots Europeiska unionens erbjudanden, som är generösa, förnuftiga och förmånliga för båda parter. Marocko är naturligtvis i sin fulla rätt, men skall vi fortsätta när vi nått den här situationen?
Jag tror att om Marocko vill ha ett avtal med Europeiska unionen vet de mycket väl vad de skall erbjuda. Men om det inte uppnåtts på sexton månader tror jag dock att det inte är särskilt troligt att det skall uppnås nu.
Herr Fischler! Därför bör ni anteckna detta och informera kommissionärskollegiet om Marockos ovilja att samarbeta med Europeiska unionen. Vi kommer att följa utvecklingen av de bilaterala relationerna mellan unionen och Marocko mycket noga, såväl de politiska, som ni nämnde, som de ekonomiska, finansiella och kommersiella.
Varför avvisar Marocko mer än 200 miljoner euro på tre år, de europeiska redarnas bidrag, det möjliga skapandet av gemensamma bolag för att utveckla sin sektor, den rikedom som lossningen skulle kunna alstra i deras hamnar? Varför avvisar de en progressiv minskning av den europeiska flottan under tre år, medan man gynnar privata asiatiska företags exploatering av de egna fiskevattnen? Det är legitimt, men kan inte Europeiska unionen bättre än någon annan garantera ett rationellt bevarande och ett ansvarigt fiske av dessa resurser? Vem i Marocko kommer egentligen att vara den som vinner på ett icke-avtal? Det är nyckelfrågorna.
Herr Fischler! Jag insisterar på att ni skall anteckna allt detta väl, och jag tror att vi, efter denna arrogans från Marockos sida, måste se framåt. Situationen är onekligen svår, allvarlig och utan föregångare. Men det är inte en situation som är omöjlig att lösa. Därför ber jag er alla här om generositet och solidaritet, från företagare och fiskare, fackföreningar och politiska partier. Och av Europeiska unionen måste vi begära ett särskilt engagemang.
Europeiska rådet i Nice antog, på begäran av den spanska regeringen genom José María Aznar, även något annat utan föregångare, och det var att stödja kraven, och om de misslyckades förhandlingarna. Om inte heller dessa rönte framgång bad han kommissionen om ett speciellt åtgärdsprogram, i enlighet med slutsats 59 i Nice.
Jag ber er herr Fischler om engagemang och förståelse. Fisket i Europeiska unionen behöver det mer än någonsin. Jag ber om ert personliga politiska engagemang att ta del i pågående fiskeriförhandlingar med tredje land, Senegal och Mauretanien för det första, samt att starta nya förhandlingar och utforska nya fiskemöjligheter. Det är framtiden för att nå det prioriterade målet att omplacera flottan. Parallellt med det ber jag att ni med de medel som inte anslås till Marocko stöder ett brett socialt program för fiskarna och de mest drabbade regionerna, med alternativa ekonomiska projekt för att återaktivera deras ekonomi. Er erfarenhet av den gemensamma jordbrukspolitiken kan vara oss till nytta så att vi för första gången i fisket antar program av denna art.
Jag avslutar med att säga att Marocko gav den europeiska fiskerisektorn ett hårt slag och således också Europeiska unionen. Men nu måste vi anta en realistisk, konstruktiv och ansvarstagande attityd. Räkna med parlamentets stöd, som aktivt kommer att försvara denna sektor.

Miguélez Ramos
Herr talman, herr kommissionär! Jag anser att den tidsinställda bomben är den vi har här, nu, eftersom vi talar om ett förhandlingsmisslyckande utan föregångare, vilket inte är ert herr Fischler, utan många människors och som leder till att 4 400 fiskare och 415 gemenskapsfartyg blir utan arbete.
De som drabbas i mitt land anser sig vara lurade av sina ansvariga politiker, som alltid förnekat svårigheterna i förhandlingarna samt fristerna för att avsluta dem. Inte ni herr Fischler. Hur skall de kunna tro på en omplacering till andra fiskevatten om vi alla vet att en ökning av fisket skulle riskera bestånden eller göra verksamheten olönsam?
Varför har förhandlingarna misslyckats? Trots era ansträngningar som kommissionär, som jag tillstår, har det fattats en helhetsstrategi, inte från er, utan från kommissionen och i synnerhet rådet. Ni påminde mig om ministrarnas ansvar, som ni sade hade varit informerade hela tiden och som deltagit i de sista förhandlingsrundorna. Även om det formella förhandlingsansvaret åvilar kommissionen kan och bör regeringarna förbereda vägen för ett avtal.
Ni har sagt att Europeiska unionens förslag inte var dåligt. Den marockanska regeringens attityd har inte precis varit den trogna partnerns. Men vi anser att förhandlingsramen var associeringsavtalet med Marocko. Det var kanske så för elva månader sedan att det inte var lämpligt att blanda fiske och jordbruk, men vi måste komma ihåg att Marocko fortfarande drar nytta av de jordbruksstöd som erhölls parallellt med fiskeriförhandlingarna 1992 och 1995 och att Europeiska unionen är den huvudsakliga importören av marockanska fiske-, jordbruks- och industriprodukter.
En gång sade ni till mig att denna blandning inte skulle föra något gott med sig, att det var bättre att lita till våra partner. Vi har litat på dem och vi har sett att samma dag som förhandlingarna avbröts slöt Marocko ett avtal om fiskesamarbete med Japan och medan de till oss anförde orsaker som bevarande av resurser, beviljade de licenser till fartyg och flottor från gemenskapen och utanför denna.
Sektorn och allmänheten vill veta vilka åtgärder kommissionen skall vidta efter misslyckandet i dessa förhandlingar. Ni har åter i ert inlägg talat om ett andra mandat. Är ett andra mandat möjligt? Tror ni att vi med ett andra mandat skulle förändra någonting? Anser ni att förhandlingarna har avslutats definitivt, eller är det möjligt att återuppta dessa förhandlingar med ett nytt mandat?

Nogueira Román
Herr talman! I dag mer än någonsin skulle jag vilja tala för fiskarna och redare i Andalusien, Kanarieöarna, Galicien, Barbanza, Morrazo, La Guardia, befolkningarna i Spanien och Portugal som behöver och fortsätter att kräva ett avtal mellan Europeiska unionen och Marocko. De kräver rättvisa avtal för ömsesidig nytta som ingår i en rad ekonomiska, sociala, politiska och humana förbindelser, så som 1995, vilka definierar grannförhållandet mellan våra länder och Maghreb. De kräver ett avtal enligt de lämpliga termer som upprepade gånger har godkänts i Europaparlamentet, och de godtar inte de förhandlingar som kommissionen har bedrivit utan tro eller övertygelser de senaste 16 månaderna, och de accepterar inte heller det presenterade nederlaget.
Vi kan alltså inte heller acceptera en avveckling av den europeiska flottan i vattnen mellan Kanarieöarna och Sahara, och det är inte heller möjligt att förflytta den till andra fiskeresurser, där man dessutom skulle konkurrera med andra europeiska fartyg, och vi kan inte heller göra 4 4000 fiskare arbetslösa, och kustbefolkningen som huvudsakligen lever av fisket har inte heller möjligheten att från ena dagen till den andra börja med andra sysselsättningar.
Vi kan inte låta deras framtid bestå av förtidspensioner för de äldre och emigration för de yngre. De befolkningar vi företräder kräver att kommissionen återvänder och omförhandlar fiskeavtalet med Marocko. De kräver att medlemsstaterna, främst den spanska regeringen, överger sin passiva eller medgivande inställning och börjar använda nödvändiga politiska och ekonomiska resurser för att genomföra nya förhandlingar. Vi befinner oss, herr rådsordförande och herr kommissionsordförande, kära kolleger, inför ett europeiskt problem som berör europeiska medborgare och äventyrar trovärdigheten för unionens institutioner och deras förmåga att hantera en kritisk situation för de internationella förbindelserna inom deras behörighetsområde angående fisket. Det finns inga skäl att anse att avtalet står i motsättning till ett bevarande av fiskebestånden i Marocko: jag är övertygad om att det också är fördelaktigt för den marockanska befolkningens kollektiva intressen.

Jové Peres
Herr talman, kommissionär Fischler! Min grupp vill tacka er för det engagemang och den omsorg ni lagt ned i denna förhandling. Särskilt när vi tänker på att det som har fattats inte är en förhandlingsstrategi för fisket utan en global strategi.
1995 sade min grupp att fiskeavtalet med Marocko borde innefattas i det europeiska associeringsavtalet med Marocko. Anledningen var solklar: mellan parter måste det finnas förmåner åt båda hållen och gemenskapens fiskesektor behöver tillgång till vissa fiskevatten där de fiskat av tradition.
De marockanska skälen handlar inte om att bevara resurserna. På grund av tidsbrist skall jag inte ge exempel. Associeringsavtalet antog en ensidig skepnad med eftergifter från gemenskapen till Marocko och i dag står vi utan fiskeavtal. Konsekvenserna av denna brist på avtal är en förlust av 4 000 direkta arbetstillfällen och 20 000 på land.
Det kan finnas en annan lösning genom att söka andra fiskevatten för en viss del av flottan, men det är mycket svårt för de små hantverksflottorna. Om Marocko tänker uppföra sig som en partner borde landet öppna sina vatten för gemenskapens mindre fiskeflottor omedelbart.
Herr kommissionär! Ni talade om att öka Europeiska unionens handlingsutrymme bland de åtgärder ni nämnde. Inom kort bör associeringsavtalet med Marocko granskas och med all säkerhet kommer de åter att kräva handelseftergifter som även kommer att drabba just de gemenskapsregioner som i dag är allvarligt drabbade av bristen på fiskeavtal.
Herr kommissionär! Jag hoppas att Europeiska unionen finner detta handlingsutrymme när associeringsavtalet skall revideras.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Som vi vet är detta också en fråga som i allra högsta grad oroar Portugal och de portugisiska fiskarna, främst i Sesimbraområdet och i Algarve. Vi blev en aning förvånade, efter den senaste debatten vi höll här, då vi fick information om att ett avtal var möjligt, av det plötsliga beskedet om att allt hade misslyckats.
Vi förstår frågans svårigheter och vi är chockade över Marockos omedgörliga inställning. De frågor vi undrar över är därför: när det gäller skillnaden i de ekonomiska ersättningarna mellan unionens och Marockos förslag, och enligt den information vi har, kompenseras den mer än väl av det stödbelopp från gemenskapen som Marocko får under olika namn, och även av handelsersättningar och handelskompensationer i andra avtal.
Frågan vi ställer oss är om kommissionen kan skapa en gemensam allmän inriktning med Marocko. Vi förstår att ett land vill sälja sina resurser så dyrt som möjligt, det är deras politiska frihet, men också att när man gör det har man mindre behov av stödet från det internationella samarbetet... Vi vill därför påminna om vad som sades i den resolution som antogs av Europaparlamentet 1999: ett allt tätare samarbete mellan Europeiska unionen och Marocko får inte utesluta de befintliga förbindelserna i fråga om fisket. Å andra sidan skulle vi också vilja veta vilka stödåtgärderna till omstruktureringen av fiskeflottan är.

Cunha
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det finns tre iakttagelser att göra om de misslyckade förhandlingarna: den första gäller Marockos extrema osmidighet i förhandlingarna. Vi kan förstå att Marocko vill uppvärdera sina fiskbestånd, men folkens liv och deras ekonomiska förhållanden skapas genom kompromisser. Europeiska unionen har gjort åtaganden gentemot Marocko, och öppnat sina marknader för många av dess produkter, även jordbruksprodukter, och öppnat sina dörrar för många marockanska medborgare som har gjort Europeiska unionen till sitt hemland. Därför går det inte att förstå den bristande ömsesidigheten i inställning från Marockos sida. Jag hoppas att Europeiska unionen drar några slutsatser av denna historia, dels när det gäller det framtida samarbetet med Marocko, dels om dess egen gemensamma fiskeripolitik. Den andra iakttagelsen är att kommissionens, och särskilt kommissionär Franz Fischlers, ansträngningar kontrasterar mot den passiva inställningen hos rådet och Europeiska unionens olika ordförandeskap, bland vilka finns mitt eget land. Kan det vara för att avtalet bara berörde de direkta intressena hos två länder? Eller kan det vara så att regeringarna i de två länderna inte var tillräckligt bestämda för att försvara sina intressen? Det är frågor som kräver ett svar. Den tredje iakttagelsen är att det är viktigt att förbereda framtiden, men framtiden kan inte förberedas bara genom ekonomisk ersättning till sysslolösa fiskare eller betalning för fartygens skrotning. Förhandlingsmisslyckandet måste leda till diskussioner inför Europeiska unionens framtida gemensamma fiskeripolitik.
Och angående detta ser jag tre viktiga frågor: den första gäller behovet att skapa nya politiska och ekonomiska instrument som kan underlätta nya samarbetsformer och företagssamarbete med länder som har stora fiskeresurser, den andra är att det krävs ett seriöst politiskt engagemang för de kommande avtalen med tredje land, den tredje handlar om behovet av en verklig omvälvning när det gäller förvaltandet av fiskeresurserna.
Avslutningsvis, vill jag säga att Marockos vägran är ett mysterium för mig. Är det inte möjligt att få veta vilka djupa motiv som ligger bakom denna vägran? Och om det vore möjligt att klargöra denna vägran, varför kan vi i så fall inte tänka oss ett eventuellt nytt förhandlingsmandat?

Candal
Herr talman, ärade kommissionärer, kära kolleger! Vi befinner oss inte direkt på en basar i Maghreb eller på en europeisk marknad. Vi befinner oss på ett politiskt sammanträde. Och vi är inte köpmän, vi är politiker! Det är i detta perspektiv vi skall se misslyckandet med avtalet med Marocko. Marocko har uppenbarligen intagit en överlägsen attityd gentemot Europa. Unionen får inte glömma det! Vi får inte glömma det! För min del kommer jag helt enkelt inte att glömma det. Men jag frågar mig också, och frågan har redan ställts här, om inte rådet har haft en ointresserad och passiv inställning? Det är en fråga som kvarstår. Man kan också fråga sig om det faktum att problemet bara intresserar två av unionens länder har haft något inflytande. Säkert, säkert, det är unionens nedvärdering av den portugisiska allmänheten och - antar jag - även den spanska, och detta är den främsta politiska oro jag vill understryka här.

McKenna
Herr talman! Gruppen De gröna beklagar det faktum att man inte kunde sluta något avtal. Vår inställning har alltid varit att vi hoppats att få se ett ingånget avtal, men med en oerhört viktig reservation, dvs. att avtalet måste vara ömsesidigt godtagbart och till nytta för båda parter. Det har visat sig att det inte är möjligt att få ett sådant avtal. Detta är olyckligt, men vi måste respektera Marockos rätt att få bestämma hur man vill utnyttja sina resurser i sina egna vatten. Landet har självbestämmanderätt och rätt att försöka hitta den lösning man anser vara bäst. I sin grönbok lägger kommissionen mycket stor vikt vid utvecklingsländernas berättigade strävan att utveckla sin fiskeindustri, och Gruppen De gröna stöder fullständigt denna princip.
Ytterligare en fråga i grönboken handlar om Europeiska gemenskapens beaktande av försiktighetsprincipen och bevarande av fiskebestånd. I aprilrapporten 200 från Vetenskapliga och tekniska kommittén för fiskerinäringen granskas tillståndet för de fiskebestånd som finns utanför Marockos kust, såväl som de som finns i vattnen vid andra västafrikanska länder. Man målar inte upp en särskilt optimistisk bild för ansjovis, tioarmad bläckfisk, bottenlevande fisk, svart kummel och sardin. I rapporten skriver man att det inte finns någon information om tillståndet för dessa bestånd. I rapporten pekar man också på att bläckfisk- och kummelfisket är alltför intensivt, och att det måste ske en minskning av detta. Man påpekar också att det har skett ett grovt förbiseende av det fiske som faktiskt utförs av fiskare från EU, och detta är verkligen viktigt och en mycket oroande fråga. Man tog också upp bristen på garantier när det gäller skydd av småskaligt kustfiske.
Vi är slutligen glada över att ersättning och medel till omstrukturering av fiskeflottor har gjorts tillgängliga, men vi måste också granska Europeiska unionens övergripande fiskeripolitik. Vi kan inte fortsätta att leta världen runt efter fler och fler platser till vilka vi kan överföra vår överkapacitet. Vi måste vara realistiska och inse att vi måste lösa problemet inom unionen.

Figueiredo
Herr talman! Med tanke på kommissionär Franz Fischlers uttalanden tycks en process som vi har arbetat med sedan november 1999 ha avslutats, med negativa socioekonomiska konsekvenser för gemenskapsflottan som fiskade där och för de fiskesamhällen som traditionellt sett har varit beroende av detta fiske.
Frågan jag då ställer mig är: kommer det att vara möjligt att påbörja en förhandling om ett nytt fiskeavtal med Marocko, under godtagbara villkor? De marockanska förslagen till omarbetning av det tidigare avtalet var oacceptabla, och det fanns de inom sektorn som frågade sig om det var mödan värt att ha ett dåligt avtal. Hur som helst, med denna situation har vi nu i Portugal nära 30 fartyg och mer än 600 fiskare som inte har några nära framtidsutsikter. Trots en viss förlängning av stöden är det nödvändigt att Europeiska unionen ger garantier om ersättning till flottan och till de drabbade fiskarna och områdena, att man stöder ett omställningsprogram för den flotta som har fiskat i de marockanska fiskevattnen och garanterar deras förflyttning till andra fiskevatten som omfattas av gemenskapens fiskeavtal, och naturligtvis att man diskuterar en förändrad europeisk fiskeripolitik.

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag skall helt kort kommentera den mycket engagerade diskussion som vi fått uppleva här. Först vill jag rikta uppmärksamheten mot att startskottet för ett nytt avtal eller för avtalsförhandlingarna blev så problematiskt bland annat därför att det tidigare avtalet inte innehöll någon överenskommelse om en uppföljare till avtalet. Detta ledde givetvis till att den marockanska sidan under flera månader argumenterade att det så att säga skulle ha rått samförstånd om att inga fler avtal skulle slutas och att kommissionen och förhandlarna från det tidigare avtalet också skulle ha lovat detta.
För det andra måste vi ha en sak klar för oss: jag tror inte att vi ger rätt signal om vi säger att vi till varje pris måste ha ett avtal. Jag har visat att den marockanska sidan har förklarat sig beredd att bevilja oss fler eller bättre fiskemöjligheter än sist, fortfarande förklarat sig beredd att ge avkall på sina ekonomiska krav.
Men om vi accepterar de ekonomiska kraven för det fiske som erbjudits, då skapar vi ett prejudikat för alla andra avtal med tredje land. Då fördyrar vi alla dessa andra avtal i en utsträckning som vi helt enkelt inte kan stå till svars för. Givetvis står det den marockanska sidan fritt att lägga fram ett förbättrat förslag. Detta har jag också sagt till ministern. Det vore bara bra ifall detta skulle ske före rådet (fiske). Men under rådande omständigheter är jag rädd att det inte tjänar något till. Rådet måste nämligen ta en sak med i beräkningarna: Om vi sluter avtalet i dess nuvarande form finns inte den ekonomiska nyttan för fiskarna i Spanien och Portugal med. Detta får alltså till följd att vi samtidigt hur som helst måste påbörja en omstrukturering av flottan redan från början. Detta skulle dock ske på villkor att endast mycket små medel står till förfogande, eftersom huvuddelen av anslagen skulle vara bundna till ett dåligt avtal de kommande tre åren.
Å andra sidan vill jag än en gång betona vikten av att vi nu tar itu med att stödja berörda sektor så mycket vi kan. Detta ställer krav på alla. Detta ställer krav på kommissionen, men det ställer även krav på budgetansvarig myndighet, det vill säga parlamentet och rådet.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Franz Fischler.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Kontroll, inspektion och övervakning inom den gemensamma fiskeripolitiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0098/2001) av Jové Peres för fiskeriutskottet om förslaget till rådets beslut om bidrag från gemenskapen till vissa av medlemsstaternas utgifter för att genomföra systemen för kontroll, inspektion och övervakning inom den gemensamma fiskeripolitiken.

Jové Peres
, föredragande. (ES) Herr talman! Förslaget till rådets beslut innebär en fortsättning på en politik för ekonomiska bidrag till medlemsstaterna för finansiering av den infrastruktur i dessa länder som är avsedd för denna grundläggande del av den gemensamma fiskeripolitiken.
I förslaget prioriteras frågor som att införa ny teknik, använda datanät, eventuellt utvidga tillämpningen av satellitövervakningssystemen, utbilda personal ansvarig för kontroll och inrätta interventionssystem för att man skall uppfylla unionens skyldigheter gentemot regionala fiskeorganisationer.
Även om kommissionens förslag rent allmänt är godtagbart är det två aspekter som kolliderar med den linje fiskeriutskottet och Europaparlamentet antagit i andra ärenden med nära samband till det som vi nu talar om.
Parlamentet anser, vilket det framhävt i de betänkanden som nyligen lagts fram om internationella fiskeorganisationer, att kontroll- och övervakningsbefogenheterna inom ramen för internationella fiskeorganisationer bör omfattas av gemenskapens exklusiva befogenheter. Det är därför unionens institutioners och framför allt kommissionens uppgift att vidta de åtgärder som krävs för att uppfylla dessa skyldigheter, och följaktligen skall denna verksamhet finansieras med medel ur gemenskapsbudgeten.
Eftersom de regionala fiskeorganisationerna skall öka sin betydelse i framtiden i den gemensamma fiskeripolitiken är det lämpligt att följa den linje som slagits fast i tidigare betänkanden och som antagits av detta parlament.
Enligt kommissionens förslag kan man sluta sig till att bidraget till de regionala fiskeriorganisationerna också, åtminstone delvis, skulle anförtros medlemsstaterna, samt även övervaknings- och kontrollverksamheten. Så länge det existerar en gemensam fiskeripolitik och kommissionen vill ha befogenheter inom fiskeområdet bör den agera därefter och förse sig med de personliga och materiella resurser som behövs för att klara sina åtaganden, i enlighet med kraven i principen om tillräckliga medel i den gemensamma fiskeripolitiken.
Tillämpningen av denna princip får ekonomiska följder och fordrar en rättslig utveckling och kanske överlåtande av suveränitet, men om man accepterar en viss politisk konstruktionsmodell är det nödvändigt att göra allt för att denna modell skall kunna omsättas i praktiken.
Dagens situation motsvarar inte exakt denna modell, eftersom det är medlemsstaterna som innehar lejonparten av kontrollbefogenheterna. Man behöver därför en skälig tidsperiod för att anpassa strukturerna till den ovan föreslagna modellen.
Medlemsstaterna bör sålunda under en övergångsperiod, eventuellt under de tre år som programmet i beslutet föreslås pågå, fortsätta att utöva dessa befogenheter som företrädare för unionen. Detta utgör emellertid inget hinder för att redan nu ersätta medlemsstaterna för samtliga utgifter som dessa skyldigheter av gemenskapskaraktär ger upphov till. I stället för en delfinansiering borde 100 procent av utgifterna täckas. Det är innebörden i ändringsförslag 1 i förslaget till betänkande.
Det är förvånande att man i motiveringsdelen till beslutet förutser en minskning från 41 till 35 miljoner euro per år av utgifterna för kontrollverksamheten, eftersom det är mer än troligt att den infrastruktur som behövs för kontroll- och övervakningsprogrammen i framtiden snarare kommer att kräva en ökning än en minskning av det ekonomiska bidraget.
Ändringsförslag 2 höjer gemenskapens finansieringsandel för insatser att införskaffa och modernisera övervaknings- och kontrollutrustning från 30 till 35 procent. De flesta investeringarna har gjorts och den större delen av framtida insatser handlar om moderniseringen. I vilket fall som helst är det lämpligt att höja gemenskapsfinansieringens andel något, eftersom investeringar är kostsamma och vi talar om en kontroll av gemenskapspolitiken, vilket man inte får glömma.
Avslutningsvis, erkänner jag att jag känt mig frestad att inleda en djupare diskussion om kontrollsystemens framtid efter reformen. Men erfarenheter i betänkanden som nyligen lagts fram och som har förlorat en del av sin effekt eftersom de varit prospektartade, har lett mig till en måttfullare och mer omedelbar framställning.

Fraga Estévez
Herr talman! Ånyo är det som mest oroar mig i kommissionens förslag den obalans som råder mellan den betydelse den påstår sig ge vissa frågor och därefter de medel som anslås för att lösa dem. Om vi bara förlitade oss till avsiktsförklaringar, skulle det kunna uppfattas som om kommissionen verkligen prioriterade kontrollpolitiken för fisket maximalt.
Motiveringen till detta förslag berömmer denna politiks betydelse, inom den gemensamma fiskeripolitiken. Den kallas för avgörande, vilket vi alla ställer oss bakom.
I grönboken går man ännu längre och påstår att antingen förbättrar man systemet eller så ger man dödsstöten till den gemensamma fiskeripolitikens trovärdighet. I realiteten ser vi ännu en gång att det inte ligger mycket substans i de stora orden och att det varken ges tillräckliga resurser för att genomföra insatserna eller följa den nödvändiga öppenhetspolititik som gör dem trovärdiga. Om denna politik är så prioriterad och så nödvändig att förstärka så är det omöjligt att förstå att budgeten som anslås vid detta tillfälle inte ökar utan i stället minskar från 41 till 35 miljoner euro årligen.
Å andra sidan har kommissionen, då detta är det tredje beslutet av kommissionen i samma riktning, denna gång inte offentliggjort rapporten om resultatet av tidigare insatser. Förutom om valet av finansieringsmedel varit mer eller mindre lyckat får vi inte heller reda på om insatserna nått praktiska resultat och bland dem de som är så önskvärda att vinkla sektorn till denna politik som man hittills ansett vara diskriminerande och förvirrad i gemenskapsvattnen och av svag eller utan trovärdighet i utlandet.
Vi stöder således föredragandens mycket adekvata kommentarer som går i denna riktning, samt alla hans ändringsförslag och i synnerhet de som insisterar på att påminna kommissionen att detta parlament anser att om kommissionen är den som vill ha behörighet inom ramen för de regionala fiskeriorganisationerna är också det politiska och ekonomiska ansvaret att sätta igång lämpliga åtgärder, inklusive kontrollåtgärder naturligtvis, kommissionens. I denna fråga står Europeiska unionens trovärdighet i det förmodade engagemanget att bevara resurserna på spel inför världens ögon.

Langenhagen
Herr talman! Marocko griper - som vi har hört nu på morgonen - för närvarande in i allt som rör EU:s fiskeripolitik. Detta kan jag verkligen förstå, för det uteblivna avtalet om fisket på Iberiska halvön får enorma konsekvenser för oss alla. Detta har jag själv nyligen kunnat övertyga mig om. Desto viktigare är det att vi inte låter oss lamslås, utan vi måste även se till andra viktiga aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken, såsom kollegan Jové Peres föreliggande betänkande.
Låt mig genast förtydliga detta: övervakning är inte allt i fisket, men utan övervakning blir allt ett intet. De dagliga erfarenheterna säger oss att utan en äkta och effektiv kontroll skulle den europeiska fiskeripolitiken bli en luftbubbla. Här behövs framsteg och anpassning till modern utveckling. På en konferens som kommissionen hade organiserat i Bryssel i oktober förra året hänvisade man bland annat till de internationella aspekterna av kontrollen. Vi behöver även ett globalt perspektiv. De förslag som kommissionen lagt fram är lika korrekta som redogörelserna i den nya grönboken om reformen av gemenskapens fiskeripolitik.
Ansvaret för att genomföra kontrollen är tydligt reglerat. Det vilar på medlemsstaterna. Ett finansiellt stöd från gemenskapen är dock oundvikligt, framför allt med tanke på en jämn kontrollnivå. Vi behöver stöd från gemenskapen för att även i framtiden möjliggöra en effektiv, modern kontroll. Jag säger medvetet "modern" eftersom vi behöver införa ny teknik, utnyttja IT, införa satellitstödda övervakningssystem och mer utbildning av kontrollpersonalen - här har kommissionen gjort korrekta prioriteringar. Det tål dock att tänkas på huruvida minskade anslag till kontrollåtgärderna är rätt väg att gå.
Jag tror att vi bör ge andra signaler när det gäller kontrollen, nämligen i enlighet med prioriteringarna i gemenskapens fiskeripolitik. Alltså är det absolut nödvändigt med en budget som lämpar sig för detta!

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Det gläder mig att ni, herr Jové Peres, har tagit emot kommissionens förslag så positivt, och jag vill hjärtligt tacka för ert arbete. Betänkande visar att vi i vida stycken egentligen är överens i frågan. Gemenskapens ekonomiska delaktighet i medlemsstaternas utgifter för kontrollerna har hittills gett mycket gott resultat. Eftersom vi just när det handlar om kontrollerna fortfarande har många brister att avhjälpa skall detta fortsätta. Emellertid måste den nya åtgärden anpassas till rådande förutsättningar, vilket ni ju också kräver i betänkandet.
Nu till ändringsförslagen: Ändringsförslag 1, 2, 5 och 6 kan kommissionen stödja fullt ut. Genom ändringsförslag 3 vill ni lägga till ytterligare ett skäl 12 om den budgettekniska mekanismen. I sak delar jag er åsikt, där finns det inga problem. Vi anser dock inte att det är nödvändigt att framställa hela den budgettekniska mekanismen som skäl. Dessutom är det överflödigt därför att motsvarigheter saknas i den förordnande delen av beslutet.
Ändringsförslag 4 om att upp till 100 procent av medlemsstaternas utgifter skall övertas av gemenskapen kan jag inte godkänna. Därmed skulle gemenskapen själv nämligen inte enbart överta det 100-procentiga finansiella ansvaret utan även bära hela det politiska ansvar som följer med detta.
Rörande ändringsförslag 7 kan kommissionen i år tyvärr inte hålla det föreslagna datumet 30 juni för beslut om urvalet av de kontrollutgifter som gemenskapen skall vara med och finansiera. Skälet till detta är att medlemsstaterna skall ha tid på sig att skicka in sina rapporter om kontrollutgifterna före detta datum. Alltså kan vi fatta beslut först därefter. För kommande år kommer vi dock att kunna hålla 30 juni som datum för våra beslut. En ändring av kommittéförfarandet, vilket ni föreslår, är tyvärr inte möjlig här.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Franz Fischler.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.55 i väntan på omröstningarna.)

 

Kirkhope
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag har just fått höra att en av assistenterna på mitt kontor i Bryssel har blivit rånad under knivhot i parken som bara ligger några meter från parlamentets byggnad. Förutom denna händelse har min personal också rapporterat till mig att de vid tidigare tillfällen hotats nära byggnaden, både på den sidan och i sektionen mellan byggnaden och järnvägsstationen, särskilt tidigt på kvällen. Jag vill att man skall undersöka hur säkerheten kan förbättras för ledamöterna av Europaparlamentet och deras personal i området kring vår byggnad i Bryssel.

Talmannen
Kära kollega! Jag vidarebefordrar gärna er begäran till säkerhetstjänsten. Jag tror att också kvestorerna kan vilja granska händelsen.

Imbeni
Herr talman! Jag vet inte om kollegan Wim van Velzen befinner sig i kammaren. Jag skulle föredra att göra detta inlägg i hans närvaro, men jag anser hursomhelst att jag bör informera er och alla kollegerna att de anmärkningar som han har gjort gentemot mig är orättvisa. Två gånger har jag blivit kritiserad i min frånvaro av kollegan Van Velzen i denna kammare. Enligt hans framställning skulle jag inte ha uppträtt konsekvent och korrekt i försvaret av de mänskliga rättigheterna under min vistelse på Kuba, där jag befann mig tillsammans med kollegerna Wiebenga och Eriksson för ett sammanträde med den Interparlamentariska unionen. I samma stund som kollegan Van Velzen tog upp det här problemet i denna kammare - här var klockan ungefär 17.00 i måndags - träffade jag, klockan 11.00 lokal tid på Kuba, herr Elisardo Sánchez, ordförande för Kubas kommitté för mänskliga rättigheter och nationell försoning, som visade mig foton av honom själv tillsammans med Aznar, tillsammans med Felipe González och tillsammans med vår kollega Mário Soares. Tillsammans med denne herre fanns dessutom samtliga företrädare för den kubanska oppositionen. Detta är fakta, inte ord. Delegationen från Europaparlamentet har företrätt denna institution på ett korrekt sätt och sammanträffat med samtliga organisationer i den demokratiska oppositionen på Kuba, även om detta inte var vår plikt vid detta tillfälle.
Jag vill inte säga att Van Velzen skall be mig om ursäkt, det behövs inte. Jag vill tacka mina kolleger, ordföranden för min grupp och kollegan Seguro för vad de sagt, men jag är säker på att nästa gång kommer det inte att behövas. Om någon skulle kritisera mig när det gäller mänskliga rättigheter så kommer kollegan Barón Crespo eller kollegan Seguro inte att behöva resa sig, för den förste som reser sig i denna kammare kommer att vara kollegan Van Velzen. Jag upprepar att han inte behöver be om ursäkt i dag, men nästa gång kommer det att vara han som försvarar undertecknad mot eventuella anklagelser och orättvis kritik.
(Applåder)

Talmannen
Herr Imbeni! Kammaren noterar ert uttalande, som således gick inom ramen för artikel 122, personliga uttalanden.

Poettering
Herr talman! Någon diskussion bör vi inte ha. Kollegan Wim van Velzen som är min ställföreträdare och en uppskattad personlighet kan i dag inte närvara, eftersom han måste vara i Sofia för vår partigrupps räkning. Jag vill säga till kollegan Imbeni, vice talman i Europaparlamentet: Även ni är trots de skillnader som politiskt sett måhända finns oss emellan en uppskattad kollega och vice talman. Jag rekommenderar kollegan Wim van Velzen och Imbeni, om ni så önskar med mig som deltagare, att inleda en dialog för att reda ut den bakgrund, som jag inte alls känner till, som de flesta inte alls känner till. När det handlar om att försvara de mänskliga rättigheterna bör kammaren här vara överens, herr Imbeni, då bör vi vara överens.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er, herr Poettering, för detta lyckosamma förslag.

Välkomsthälsning
Talmannen
Innan vi inleder vår långa omröstning är det med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från den islamiska staten Afghanistan, ledd av major Ahmed Shah Massoud, vice president, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
(Ihållande applåder) Det är ett stort nöje för oss att välkomna dem här i församlingen i samband med major Massouds första besök i Europa, på inbjudan från Europaparlamentet.
Vad vi hade var en parlamentarisk arena, i dag har vi ett lejon.

OMRÖSTNING
Betänkande (A5-0100/2001) av van Hulten för budgetkontrollutskottet om resultatet från medlingsförfarandet i enlighet med Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma förklaring av den 4 mars 1975 om de gemensamma riktlinjer som antagits av rådet inför antagandet av rådets förordning (Euratom, EKSG, EG) om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (14380/2000 - C5-0006/2001 - 2000/0135(CNS))

(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Betänkande (A5-0111/2001) av Piecyk för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 1692/96/EG med avseende på kusthamnar, inlandshamnar och intermodala terminaler samt projekt nr 8 i bilaga III (C5-0050/2001 - 1997/0358(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0090/2001) från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om rådets gemensamma ståndpunkt (12469/1/2000 - C5-0678/2000 - 1999/0152(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 91/308/EEG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar (föredragande: Lehne)
Fischler, kommissionen. (EN) Herr talman! Som kommissionen förklarade i går kväll, kan den tyvärr inte godta ändringsförslagen. Kortfattat följer skälen till detta.
När det gäller ändringsförslag 1 och 10 om "förbrott", kan inte kommissionen godta att räckvidden i stort sett begränsas till den organiserade brottsligheten. Rörande behandlingen av de yrkeskategorier som omfattas av ändringsförslag 2, 3, 4, 5, 6, 8, 12, 13 och 22, anser kommissionen att yrkeskategorierna inom det rättsliga området skall betraktas som specialfall och därmed skall särbehandlas. Kommissionen är emellertid ovillig att utvidga behandlingen till att omfatta alla yrkeskategorier. Kommissionen anser också att vissa typer av råd, som inte omfattas av sekretesskydd, skall omfattas av direktivets bestämmelser.
När det gäller ändringsförslag 7 och 11 om behöriga myndigheter och ändringsförslag 9 om definition av finansiella institutioner, föredrar kommissionen den gemensamma ståndpunktens text. Kommissionen anser att ändringsförslag 14 resulterar i en alltför stor utvidgning av täckningen av icke-finansiell verksamhet. Rörande ändringsförslag 15 och 16 om identifiering av kunder, anser kommissionen att den gemensamma ståndpunkten ger tillräcklig flexibilitet. I ändringsförslag 17 och 28 behandlas de särskilda fall där det inte sker någon personlig kontakt i samband med identifiering av kunder. Samtidigt som kommissionen har en positiv inställning till syftet med ändringsförslag 28, kan den inte godta den nuvarande formuleringen av dessa ändringsförslag.
I ändringsförslag 18 uppmanar man till en revidering av undantagen från kundidentifiering för vissa försäkringsavtal. Kommissionen menar att man måste göra en ingående undersökning, innan en sådan revidering kan ske. I ändringsförslag 19 och 20 behandlas identifiering på kasinon. Kommissionen föredrar texten i den gemensamma ståndpunkten i detta sammanhang. Kommissionen anser att ändringsförslag 21 och 24 överbrygger den grundläggande bestämmelsen om "inget angiveri". Genom ändringsförslag 23 och 25 ändras bestämmelser i direktivet från 1991 som, enligt kommissionen, inte behöver ändras.
I ändringsförslag 26 och 27, slutligen, hänvisas till OLAF:s roll. På rådets begäran kommer kommissionen att lägga fram ett separat förslag om denna fråga. Ändringsförslagen är därför överflödiga.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0079/2001) från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om rådets gemensamma ståndpunkt (13292/1/2000 - C5-0002/2001 - 2000/0015(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 79/373/EEG om avyttring av foderblandningar och om upphävande av kommissionens direktiv 91/357/EEG (föredragande: Graefe zu Baringdorf)
Talmannen. Innan vi går vidare med omröstningen ger jag ordet till kommissionären, enligt artikel 80.5 i arbetsordningen, så att han kan redogöra för kommissionens ståndpunkt om dessa ändringsförslag.

Fischler
. (EN) Låt mig bekräfta att kommissionen inte kan godta något av de sju ändringsförslagen.
Den nuvarande ståndpunkten inbegriper de ändringsförslag som godtogs av kommissionen i samband med första behandlingen. Kommissionen anser att denna gemensamma ståndpunkt ger en säkerhetsnivå som motsvarar den som fastställs i kommissionens ursprungliga förslag. Kommissionen kan dessutom inte på detta stadium godta begäran om att upprätta en positivlista över foderråvaror.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0093/2001) av Sanders-ten Holte för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2027/97/EG om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor (KOM(2000) 340 - C5-0294/2000 - 2000/0145(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0096/2001) av Camisón Asensio för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om stöd till samordning av transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar (KOM(2000) 5 - C5-0402/2000 - 2000/0023(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0094/2001) av Keßler för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
om förslaget till rådets beslut om inrättandet av en andra fas av stimulans-, utbytes-, fortbildnings- och samarbetsprogrammet för rättstillämpare (Grotius - allmänt och straffrätt II) (KOM(2000) 828 - C5-0754/2000 - 2000/0339(CNS))
om förslaget till rådets beslut om inrättandet av en andra fas av programmet för stimulans, utbildning, utbyte och samarbete mellan myndigheter med ansvar för brottsbekämpning i Europeiska unionens medlemsstater (Oisin II) (KOM(2000) 828 - C5-0755/2000 - 2000/0340(CNS))
om förslaget till rådets beslut om inrättandet av en andra fas av stimulans-, utbytes-, fortbildnings- och samarbetsprogrammet för personer med ansvar för att bekämpa människohandel och sexuellt utnyttjande av barn (Stop II) (KOM(2000) 828 - C5-0756/2000 - 2000/0341(CNS))
om förslaget rådets beslut om inrättande av ett program för stimulans, utbildning, utbyte och samarbete på det brottsförebyggande området (Hippokrates) (KOM(2000) 786 - C5-0753/2000 - 2000/0304(CNS))
(Genom flera omröstningar i följd antog parlamentet de fyra lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0091/2001) av Keßler för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om inrättandet av ett europeiskt rättsligt nätverk inom privaträtten (KOM(2000) 592 - C5-0561/2000 - 2000/0240(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0098/2001) av Jové Peres för fiskeriutskottet om förslaget till rådets beslut om bidrag från gemenskapen till vissa av medlemsstaternas utgifter för att genomföra systemen för kontroll, inspektion och övervakning inom den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2000) 684 - C5-0583/2000 - 2000/0273(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0117/2001) av Auroi för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1251/1999 om inrättandet av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (KOM(2001) 0087 - C5-0083/2001 - 2001/0043(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om uppdateringen av vissa juridiska aspekter på EU-interna investeringar
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0303/2001) från Martinez m.fl. för TDI-gruppen om mul- och klövsjukan i Europa
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Gemensamt resolutionsförslag om Europeiska kommissionens uttalande om mul- och klövsjuka i Europeiska unionen
Före omröstningen om ändringsförslag 3

Graefe zu Baringdorf
I ändringsförslag 3 om artikel 2.2 finns det missförstånd i vissa översättningar. Här handlar det om att slakten inte är en automatisk följd av vaccinationerna, utan om att djuren kan tas tillvara. Detta har i vissa översättningar skildrats som "separering". Det handlar om att tillåta att djur som har vaccinerats används i näringskedjan.
(Parlamentet antog resolutionen.)
STOCKHOLM/Ekonomiska och sociala frågor
Gemensamt resolutionsförslag om Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars 2001: uppföljning av "Lissabonprocessen"
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0237/2001) från Goebbels för PSE-gruppen om Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars 2001: uppföljning av "Lissabonprocessen"
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Gemensamt resolutionsförslag om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm med avseende på Lissabonstrategin
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0239/2001) från Gasòliba i Böhm m.fl. för ELDR-gruppen om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0240/2001) från Suominen för PPE-DE-gruppen om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0241/2001) från Speroni för TDI-gruppen om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Förslag till resolution (B5-0242/2001) från Hautala m.fl. för Verts/ALE-gruppen om Europeiska rådets möte i Stockholm(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Förslag till resolution (B5-0243/2001) från Collins m.fl. för UEN-gruppen om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0245/2001) från Wurtz och Schmid för GUE/NGL-gruppen om Europeiska rådets möte i Stockholm: ekonomiska och sociala aspekter
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
STOCKHOLM/Ekonomiska marknader
Förslag till resolution (B5-0244/2001) från von Wogau för PPE-DE-gruppen, Goebbels och Randzio-Plath för PSE-gruppen, Huhne för ELDR-gruppen och Jonckheer för Verts/ALE-gruppen om Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars 2001
(Parlamentet antog resolutionen.)- STOCKHOLM/Utrikespolitiska frågor
Förslag till resolution (B5-0248/2001) från Collins m.fl. för UEN-gruppen om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Förslag till resolution (B5-0251/2001) från Dupuis m.fl. för TDI-gruppen om toppmötet i Stockholm - yttre förbindelser (utrikespolitiska frågor, inbegripet Makedonien och Mellanöstern)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag om resultaten från Europeiska rådets möte den 23-24 mars 2001 i Stockholm med avseende på utrikespolitiska frågor

Swoboda
Herr talman! Jag skulle gärna uppmana förslagsställarna till ändringsförslag 9 att dra tillbaka sitt förslag. Jag kan förklara med en gång. Många här i kammaren - sannolikt alla här i kammaren - önskar att de båda grannländerna Makedonien och Grekland snart skall kunna enas om namnet - FYROM eller Makedonien. Ifall denna omröstning äger rum i dag fruktar jag att denna inte utfaller positivt eller endast med knapp majoritet, vilket skulle stå i strid med förslagsställarnas intentioner. Därför skulle jag vilja be förslagsställarna att dra tillbaka förslaget. Ni har gett uttryck för er vilja, och det är en vilja ni delar med väldigt många i kammaren, men jag tycker att förslaget som sådant inte bör läggas fram i dag, särskilt inte som de båda länderna Grekland och Makedonien/FYROM just står inför ett enande.
(Applåder)

Lagendijk
Herr talman! Under de senaste veckorna har vi kunnat se hur viktigt det är att vi har ett stabilt Makedonien som själv klarar av att lösa sina interna motsättningar. Under de senaste tio åren har Makedonien dessutom förklarat att landet inte har några som helst behov av gränsjusteringar. Jag ser därför ingen som helst anledning till varför Makedonien inte själv skulle få välja sitt namn. Ärligt talat tycker jag också att det är mycket beklagligt att de stora gruppernas grekiska ledamöter i mina ögon än en gång lyckats ta sina grupper som gisslan. Med det sagt, skulle det vara ännu värre om denna kammare med en majoritet skulle slå fast att Makedonien måste fråntas denna rätt. Därför är jag beredd att nu dra tillbaka ändringsförslaget, men jag vill uppmana de grekiska ledamöterna att äntligen se sanningen i vitögat och ge Makedonien rätten att själv välja sitt namn.
(Applåder)

Talmannen
Om jag har förstått ert inlägg rätt, herr Lagendijk, drar ni således tillbaka ert ändringsförslag och vädjar till kammarens omdöme.

Katiforis
Herr talman! Jag vill bara säga att staten som kallas f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, endast existerar p.g.a. ett tillfälligt grekiskt stöd.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Förslag till resolution (B5-0246/2001) från Miranda för utskottet för utveckling och samarbete om FN:s tredje konferens om de minst utvecklade länderna, vilken äger rum i Bryssel den 14-20 maj 2001
(Parlamentet antog resolutionen.)


Mulder
Herr talman! Skulle ni kunna undersöka om vi verkligen har röstat om den liberala gruppens ändringsförslag 2 med avseende på resolutionen om mul- och klövsjuka? Jag har nämligen mina tvivel rörande den saken. Skulle ni också kunna berätta för mig vad som kommer att ske om det visar sig att så inte är fallet? Jag kan i vilket fall som helst försäkra er om att detta ändringsförslag fortfarande avspeglar den liberala gruppens inställning, och kanske kan ni då innefatta det som just detta i röstförklaringen. Men jag har en stark förmodan att vi överhuvudtaget inte har röstat om det.
RÖSTFÖRKLARINGAR - Betänkande (A5-0111/2001) av Piecyk

Krivine och Vachetta
. (FR) I betänkandet av Piecyk för utskottet för regionalpolitik, transport och turism godkänns den överenskommelse som nåddes genom en förlikning mellan Europaparlamentet och rådet, när det gäller kriterier för kusthamnar, inlandshamnar och intermodala terminaler, så att dessa skall kunna finansieras inom ramen för det transeuropeiska transportnätet.
Vi följer föredraganden i hans vilja att på europeisk nivå fullfölja utvecklingen av den infrastruktur som behövs i hamnar. Att låta europeiska allmänna medel finansiera utvecklingen av offentliga anläggningar för att åstadkomma en bättre regional planering, återställa jämvikten mellan olika transportmedel och bekämpa föroreningar är utan några som helst tvivel en prioritering.
Den offentliga finansieringen bör dock tjäna allmänna anläggningar och allmänna tjänster. Men nu förhåller det sig så att den tvetydighet som Europeiska unionen befinner sig i, och som man återfinner i detta betänkande, kretsar kring just hamnarnas framtida ställning - allmän eller privat. Å ena sidan främjar rådet transeuropeiska nät, å andra sidan förbereder man privatiseringar inom dessa sektorer, t.ex. med det direktiv som lades fram den 14 februari och som syftar till att öppna hamntjänsterna för konkurrens. Europa funderar inte för ett ögonblick över folkens och samhällenas behov, utan endast i termer av konkurrensutsättning och konkurrens.

Fatuzzo
Herr talman! Som ni säkert vet, då ni är mycket uppmärksam på alla mina röstförklaringar, är jag född i hamnstaden Genua och i det förflutna har jag varit sjöman. För mig finns det därför inget viktigare än detta dokument som syftar till att underlätta och effektivisera arbetet i Europas kusthamnar och inlandshamnar, vilket förklaras så bra i betänkandet av Piecyk. Därför har jag röstat för detta dokument med en önskan om att Europa skall fortsätta att intressera sig för sjömanslivet, havet och hamnarna.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0090/2001) av Lehne

Fatuzzo
Herr talman! Betänkandet av Lehne, som är mycket kompetent på det här området, innehåller ett ändringsförslag från vårt parlament - ändringsförslag 18 - som utlöser kontroller för att förhindra penningtvätt vid inbetalningar som överstiger 10 000 euro, medan kommissionen föreslog att dessa penningtransaktioner skall kontrolleras även när de bara överskrider 2 500 euro. Jag anser att detta ändringsförslag från Europaparlamentet kom vid rätt tillfälle och det har övertygat mig om att rösta för. Jag anser faktiskt att vi inte skall gå till överdrift med kontrollerna av finansiella transaktioner, även om de är befogade, och försvåra dessa penningtransaktioner med alltför tyngande regleringar som inte kan bli annat än det grus i maskineriet som ordspråket talar om.

Alavanos
. (EL) I motsats till vad som oftast sker, nämligen att Europaparlamentet begär strängare åtgärder än rådet, så upphäver och återkallar Europaparlamentet faktiskt de nya åtgärder som föreslås när det gäller direktiv 91/308/EG om tvättning av pengar.
När åtgärderna rör nya advokater och den diskretion som bör styra deras verksamhet så har Europaparlamentet rätten att begära att dessa skall undantas. Samma sak gäller emellertid inte sådana yrkesgrupper som exempelvis revisorer, skatterådgivare, mäklare, notarier och auktionsförrättare vilka är skyldiga att göra en rättslig anmälan där det finns tecken på tvättning av pengar. Därför bör sådana anklagelser inte godtas och jag röstade nej till de aktuella ändringsförslagen framlagda av föredraganden.

Bordes och Cauquil
. (FR) Det lilla ändringsförslagskriget mellan parlamentet och rådet klargör de knutar som låser båda parterna i sina anspråk på att bekämpa penningtvätt, dock utan att våga vidröra principen om yrkeshemligheter.
För att kunna kämpa effektivt mot tvätt av pengar som kommer från narkotika eller illegal handel krävs det att banksekretessen, principen om yrkeshemligheter, avskaffas och den skall inte avskaffas på ett begränsat och konfidentiellt sätt och inte endast på rättslig väg.
Men det skulle innebära att man avslöjade för allmänheten att det finns en rad sätt att ackumulera kapital och använda sig av det, och att dessa sätt inte är - för att vara lagliga - mindre kriminella i förhållande till samhällets grundläggande intressen. Detta skulle vara oacceptabelt för dem som försvarar dessa vinster och rätten för dem som drar fördel av vinsterna att göra vad de vill med dem. Bara de inte förvånas över sin egen maktlöshet inför dem som driver vinstlogiken till kriminalitet.
Vi har inte lust att med vår röst stödja de framtvingade ineffektiva åtgärderna, inte mer än vi vill stödja tvätt av kapital, som visserligen är ett lagligt kapital men ett kapital som förvärvats till priset av exploatering och använts till nackdel för samhället.

Krivine och Vachetta
. (FR) Direktivet om penningtvätt går i rätt riktning och bemöter, åtminstone delvis, medborgarrörelsernas önskningar och förslagen från de domare som har berörts mest av den här frågan. Tyvärr syftar Lehne-betänkandet till att minska direktivets räckvidd, bortsett från ändringsförslag 2 som anger att advokater, revisorer och skatterådgivare bör omfattas av bestämmelserna i direktivet samt ändringsförslag 27, där man tar upp OLAF och en eventuell europeisk åklagarmyndighet. Det sägs rakt ut: "rätten till sekretess får inte vara viktigare än kampen mot penningtvätt". Vid sidan av detta argument anförs absurda förevändningar ("alltför komplicerade skyldigheter") eller kryphål som överlåter till yrkessammanslutningarna att själva införa "de regler som krävs".
Vi är för vår del för en total insyn i kapitaltransaktioner. Vi erkänner att rätten till försvar absolut måste bevaras, men detta bör under inga omständigheter medföra straffrihet för någon som är delaktig i brottsliga handlingar. Därför har vi röstat för somliga helt skandalösa ändringsförslag, som faktiskt hindrar en kraftfull kamp mot penningtvätt.

Crowley
. (EN) Jag är säker på att jag uttalar mig på kammarens alla ledamöters vägnar, när jag säger att jag stöder större samordning och samarbete i kampen mot brottslighet och gränsöverskridande brottslighet. Jag betonar särskilt betydelsen av gemensamma standarder och bestämmelser för att kunna övervinna de rättsliga hinder som kan ersättas med framgångsrika åtal.
För att kunna bekämpa de typer av brott som nämns i debatten, har vi i Irland inrättat "Criminal Assets Bureau" (CAB), som är en organisation som består av flera myndigheter och vars chefskap innehas av en jurist och en polisintendent. Dessa har varit mycket framgångsrika när det gäller beslagtagande av narkotikahandlares och andra brottslingars tillgångar, såväl som bevisinsamling för ytterligare åtal. Detta har gjort att man har kunnat ställa många brottslingar inför skranket, och att man kunnat följa pengarnas spår för att beslagta vinsterna av denna brottsliga verksamhet.
Hur stor vår önskan än är när det gäller att åtala brottslingar, måste vi se till att de normala processrättsliga bestämmelserna följs. I det föreliggande betänkandet, är viljan att ställa revisorer på samma nivå som advokater viktig för att upprätthålla denna rätt till försvar. Initiativet - i den gemensamma ståndpunkten - att tillåta att information som samlats in i ett "penningtvättsfall" skall kunna användas i andra åtalsfall, anser jag vara för långtgående.
Jag är, slutligen, emot ett inrättande av en europeisk åklagarmyndighet, eftersom vi redan har OLAF, revisionsrätten och de nationella myndigheter som har åtalsansvar.

Thomas-Mauro
. (FR) Den fråga vi ägnar oss åt i dag har en mycket stor betydelse för våra demokratiers framtid. Kampen mot tvättning av pengar får inte längre vara en angelägenhet för enskilda stater. Skall denna kamp bli effektiv måste man därför organisera ett samarbete mellan medlemsstaterna. Att utvidga definitionen av penningtvätt är ett måste, eftersom begränsningen till narkotikahandel inte längre stämmer med verkligheten. Man måste ta hänsyn till alla former av brottslighet som genererar betydande finansiella flöden, bedrägerier mot gemenskapernas ekonomiska intressen samt all slags korruption.
Att göra juridiska yrkeskategorier delaktiga i kampen mot penningtvätt har blivit en absolut nödvändighet. I annat fall blir det europeiska systemet för förebyggande och bekämpning av svarta pengar ineffektivt. Men i synnerhet advokaterna kan inte godta att deras yrkessekretess ifrågasätts, eftersom förtroendeförhållandet mellan dem och deras kunder bygger på denna sekretess. De ändringsförslag som rör dem är därför otillåtliga.
Yrkessekretessen är fortfarande den grundläggande regeln för utövandet av advokatyrket. Den är oförenlig med att framföra misstankar och, värre ändå, att framföra eventuella misstankar. Att begränsa yrkessekretessen är detsamma som att begränsa medborgarnas grundläggande rättigheter. Advokaten är en rättvisans medhjälpare, inte polisens.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Ståndpunkten i detta betänkande utgör en tillbakagång i förhållande till den tidigare ståndpunkten. Kampen mot den organiserade brottsligheten är bara en del av frågan. Det är lika viktigt att anta konkreta åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten, som är ett resultat av penningtvätt.
Det är också signifikativt att det inte finns några konkreta åtgärder när det gäller "skyddsföretag", brytande av banksekretessen under rättsundersökningar eller när det gäller situationer med vinster från penningtvätt, som är ett brott, för att förhindra att ekonomiska medel från dessa brott används under undersökningsfasen.
Slutligen är det viktigt att notera att det finns en mystifiering angående de två begreppen konsultation och rådgivning, vilket skapar kryphål och möjligheter att kringgå lämnandet av information.

Lulling
. (DE) Tyvärr har ministerrådet lagt fram ett dokument som leder till att den nya versionen av direktivet från 1991 ytterligare försenas. Vi hade hoppats kunna få igenom den nya versionen redan i första behandlingen. Nu tycks vi få ett medlingsförfarande, eftersom vi helt enkelt inte kan acceptera finansministrarnas världsfrämmande ståndpunkt som saknar praktisk förankring och som inte heller inrikes- och justitieministrarna är införstådda med.
När det handlar om penningtvätt kan man faktiskt inte föra över regler som gäller utövare av finansiella tjänster på alla övriga yrkesgrupper såsom advokater och skatterådgivare och sedan dessutom insinuera att vi med denna hållning bara vill skydda advokatskrået. Så är ingalunda fallet. Det är absurt att exempelvis advokater som skall reda ut en försäkringsskada eller mäklare som skall upprätta en exposé kan börja arbeta först efter ett personligt fastställande av identiteten.
Precis lika absurt är det att kräva att kontanter endast skall kunna överlämnas från person till person. Med ett sådant krav skulle nattfack få avskaffas omedelbart. Detta skulle dock skapa problem för affärsfolk, särskilt på små och medelstora företag, som av uppenbara säkerhetsskäl deponerar sina dagsinkomster i nattfacket på sin bank när banken har stängt. Detta har emellertid inget att göra med tvätt av pengar av kriminellt ursprung.
Jag har röstat för vår föredragandes förnuftiga ställningstagande som även finansministrarna borde kunna leva med. Just de borde veta att varje ytterligare försening av den nya versionen av direktivet om penningtvätt är oansvarigt, detta i synnerhet som penningtvättsmaffian blir allt mer raffinerad.
En effektiv bekämpning av tvätt av pengar av kriminellt ursprung ligger mig som luxemburgsk Europaledamot varmt om hjärtat eftersom storhertigdömet har en av de strängaste lagstiftningarna när det gäller bekämpning av penningtvätt. Denna lagstiftning och dess tillämpning liksom det samarbete som är resultatet av direktivet från 1991 får inte undergrävas av en alltför detaljerad definition av "kriminell verksamhet", vilket är planerna enligt rådets gemensamma ståndpunkt. Av effektivitetsskäl bör direktivet huvudsakligen inskränkas till att bekämpa tvätt av pengar som härstammar från organiserad brottslighet, vilket också är direktivets ursprungliga mål.

Meijer
. (NL) Penningflöden som förblir osynliga för skattemyndigheter och i myndigheternas statistik betraktas som idealiska av många inom näringslivet. Deras uppfattning är att myndigheterna inte skall blanda sig i deras vinster och tillgångar. Med rätta försöker man nu ånyo att få bättre kontroll över tvätten av svarta pengar. Det kräver å ena sidan att de åtgärder som vidtas i så hög grad som möjligt är vattentäta, och inte ger profitörer möjlighet att undkomma de krav som lagstiftningen ställer. Enligt min uppfattning är de förslag som rådet lägger fram i det här avseendet fortfarande otillräckliga, och till och med de anpassningar som föredraganden lägger fram i den andra behandlingen är för ringa. Å andra sidan har rädslan uppstått för att advokater skall åläggas skyldigheten att uppträda som granskande tjänstemän till sina klienters nackdel. I det här fallet anser jag att det kanske är försvarbart. Trots det skulle detta komma att fungera som ett oönskat juridiskt prejudikat. Advokater får inte åläggas en skyldighet att utföra handlingar som är till nackdel för dem de måste försvara. Om man i skäl 16 b emellertid gör en åtskillnad mellan advokaters egentliga roll och denna yrkesgrupps uträttande av andra verksamheter, så blir det måhända möjligt att undvika detta juridiska predikat. Av den anledningen ger jag förslaget tvivlets fördel.

Titley
. (DA) Jag stöder åtgärder för att stärka kontrollerna i kampen mot penningtvätt genom att banker och personer inom andra yrkeskategorier blir skyldiga att rapportera misstänka kunder till myndigheterna. Man förlorar miljarder pund varje år i Europeiska unionen, p.g.a. penningtvätt och bedrägerier.
När vi tänker på brott, får vi ofta en bild på näthinnan av inbrott, våldsamma rån och knivförsedda ungdomsgäng. Penningtvätt är ett osynligt brott, men det är dyrt för skattebetalarna och de som är skyldiga till brotten skall betala priset. De som missbrukar det finansiella systemet måste gripas och dömas vid domstol. Penningtvätten är dessutom ansvarig för den fördärvliga narkotikahandeln, människosmuggling och andra hemska brott. Vi kan inte låtsas om att vi inte ser denna typ av brott.
Vi måste ta i på skarpen med bankerna och andra, och sporra dem att rapportera misstänkta kunder till myndigheterna. Vi bör t.o.m. utvidga detta förslag till att omfatta storspelare och auktionsfirmor som är verksamma i slutet av marknadskedjan.
Fru talman! Denna fråga har stor betydelse på europeisk nivå. Penningtvätten är inte bara begränsad till Manchester eller Madrid. Den känner inte till några gränser, och moraliskt befläckade pengar går från hand till hand mellan regioner och länder. Det räcker inte med att bara tillämpa brittisk lagstiftning, utan man måste vidta åtgärder i hela EU. Vi måste samarbeta för att ta itu med denna utmaning. Jag applåderar därför kammarens initiativ för att förhindra att det finansiella systemet används till tvättning av pengar.
Betänkande (A5-0079/2001) av Graefe zu Baringdorf

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi har röstat för rekommendationen av det enda skälet att den förordar ett antal förnuftiga åtgärder, t.ex. "en positivlista över tillåtna foderråvaror".
Men även om rådet och kommissionen till slut godtar de framlagda ändringsförslagen - för närvarande förkastar de förslagen och kommer med undanflykter - skulle detta inte frånta de europeiska institutionernas ledande instanser deras enorma ansvar för spridningen av BSE, eftersom de vägrade att vidta försiktighetsåtgärder så snart hotet från denna endemi blev påtagligt. Det handlar inte ens om försummelse eller bekymmerslöshet, utan om väl övervägda beslut som fattas under påtryckningar från livsmedelsindustrins lobbies.
Här har vi ännu ett tragiskt bevis på att man inte kan vara kallad att skydda de kapitalistiska gruppernas vinster och samtidigt effektivt försvara befolkningsmajoritetens intressen.

Fatuzzo
Herr talman! Jag har även röstat för det betänkande som presenterades så lysande av Graefe zu Baringdorf. Varför? kommer ni att fråga er, herr talman. Jag har lyssnat uppmärksamt både på kommissionär Fischlers uttalande och på Graefe zu Baringdorfs redogörelse. Det framgår av detta dokument att den högsta garanterade mängden torrfoder kommer att höjas och att avkastningen på ärtor kommer att höjas med 6 euro. Gott, införandet av dessa förändringar, som jag anser vara till stort gagn för utvecklingen av det gemensamma europeiska jordbruket, gör att jag gläder mig synnerligen för att ha röstat för.

Figueiredo
. (PT) Det är viktigt, så som föredraganden säger, att tillverkaren av foderblandningar, eller den märkningsansvarige, lämnar en detaljerad lista om alla råvaror som ingår i foderblandningarna, liksom det är nödvändigt att fastställa en obligatorisk lista över tillåtna råvaror i foderblandningarna, med tanke på BSE- och dioxinkrisen. Det är också nödvändigt att förbjuda alla råvaror som utgör ett hot mot människors och djurs hälsa.
Men detta betänkande är en del av en gemensam diskussion om djurfoder, i vilken kommissionen har uttalat sig om alternativen när det gäller främjandet av proteinväxtodling i EU, med hänsyn till rådsmötet om jordbruk i december 2000, som förbjöd användning av köttmjöl i foderblandningar för uppfödning, och tryckte på att det var nödvändigt att ersätta animaliska proteiner med vegetabiliska.
Kommissionens förslag utgår framför allt i från budgetkonsekvenserna, och glömmer den grundläggande principen om självförsörjning av livsmedel, när den hävdar att den bästa och billigaste lösningen är att öka gemenskapens import av soja med fem procent. Man ökar därmed EU:s beroende när det gäller vegetabiliska proteiner, främst av sojamjöl, vilket kan äventyra livsmedelssäkerheten, genom import från USA av genetiskt modifierad soja.
Med kostnaderna och WTO:s regler som skäl, vägrar kommissionen att öka stöden till oljeväxter, för att det går emot Blair House-avtalet, liksom man vägrar stödja användandet av mark lagd i träda inom ramen för systemet med träda, eftersom det krockar med Världshandelsorganisationens blå låda som kräver att jordbruksstöden är villkorade för en begränsning av produktionen.
Härigenom vägrar kommissionen att främja den inre produktionen, en oacceptabel inställning som vi avvisar, även om vi stöder betänkandet och har röstat för det.

Klaß
. (DE) Politik är som att borra i betong - allt som oftast jobbar man millimeter för millimeter. Vi alla vet vad som krävs av politiken för att erbjuda människorna trygghet i tider som dessa. Vi behöver öppenhet, märkning, insyn. Den myndige medborgaren vill - han skall - själv avgöra vad han skall äta.
Att dessa krav inte enbart kan gälla slutprodukten är självklart. Vi har alltså ett högst väsentligt intresse av att dokumentera våra livsmedels väg och att skapa insyn. Bonden ansvarar för djurskyddet och livsmedelssäkerheten. Han måste ta ansvar för vad han utfordrar sina djur med, inte enbart för att garantera sina ekonomiska framgångar (men även det är en faktor som vi inte får glömma), utan även för att ta hänsyn till konsumenternas frågor.
När jag betraktar enstaka handlingar får jag ibland intrycket att vi redan ligger efter med våra krav. Exempelvis har min delstat, Rheinland-Pfalz i Tyskland, infört ett kontrollsigill för nötkött, vilket syftar till att garantera inte bara djurets härkomst, utan även vägen och utfodringen.
Foderproducenterna sitter med av egen fri vilja och erbjuder öppen deklaration av innehållet samt förstärkta kontroller. I annat fall skulle bönderna köpa sitt foder någon annanstans, för endast med dessa uppgifter kan de få kontrollsigillet. Jag önskar att vi i framtiden skall få fler sådana frivilliga förpliktelser. Detta skulle få fart på hjulet, och av ren ekonomisk nödvändighet skulle fodertillverkarna i praktiken vara tvungna att använda sig av öppen deklaration.
Här och nu handlar det emellertid om det politiska avgörandet, om den juridiska ramen, och den måste vara lika för alla. Därför behöver vi en öppen deklaration, vi behöver kunna spåra innehållet tillbaka och dessutom behöver vi kontroller. Jag hoppas att Graefe zu Baringdorfs betänkande skall ge ny fart åt hjulet. Jag saknar helt förståelse för att kommissionen är emot en lista över tillåtna foderråvaror.
Betänkande (A5-0093/2001) av Sanders-ten Holte

Fatuzzo
Herr talman! I likhet med många av oss och säkerligen även er kommer jag att om två timmar befinna mig ombord på ett flygplan. Jag har läst detta betänkande av Sanders-Ten Holte som med rätta bekymrar sig om att vi skall få kompensation om det skulle gå så illa - och jag ber om ert överseende om jag tar i trä - att vi råkar ut för en flygolycka. Jag skulle dock önska att Sanders-Ten Holte i framtiden även skall verka för effektivare kontrollåtgärder för att undvika dessa flygolyckor så att jag varje gång jag går på ett flygplan kan tänka på Sanders-Ten Holte - och från och med nu kommer jag att ha ett foto av henne framför på mig på flygplansstolen - inte bara som föredragande av ett dokument för att ge oss kompensation om olyckan är framme, utan framför allt som föredragande av ett dokument för att minska antalet flygolyckor.

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill peka på hur viktigt det är att förordningen tillämpas enligt överenskommelsen från Montreal. Enhetliga regler för ansvaret inom luftfartstrafiken skapar insyn. De tillvaratar inte endast flygpassagerarnas intressen utan gynnar även företaget som då kan göra sig gällande med den allmänt erkända standarden inom den internationella flygtrafiken. De europeiska flygbolagens konkurrenskraft får inte försämras genom ansvarsbestämmelser som går utanför överenskommelsen från Montreal.
För att skapa omfattande enhetliga regler i enlighet med överenskommelsen från Montreal uppmanar jag medlemsstaterna att så snart som möjligt godkänna detta!
Betänkande (A5-0096/2001) av Camisón Asensio

Fatuzzo
Herr talman! Med detta dokument samordnar vi transporterna på järnväg, landsväg och sjöväg. Det är en glädje för mig, ansvarig för pensionärerna inom Pensionärspartiet i Italien, herr talman, att rösta för detta dokument! Men det här har ju ingenting med pensionerna och pensionärerna att göra! tycker ni kanske, herr talman. Men det är inte sant, det har verkligen med pensionärerna att göra! Om dessa åtgärder genomförs kommer faktiskt transporterna på järnväg, sjöväg och landsväg att intensifieras, de kommer att utföras snabbare och således kommer de att bidra till en minskning av giftutsläppen som orsakas av igenkorkade motorvägar och av dåligt organiserade transporter. Gifter som förorsakar allvarliga sjukdomar när vi medborgare andas in dem: det finns faktiskt många som har blivit invalidpensionärer på grund av denna dåliga vägtrafik, vilket gör att kostnaderna för socialförsäkringarna ökar i våra stater och det är inte bra för pensionärerna. Därför har det med pensionerna och pensionärerna att göra, herr talman!

Konrad
Herr talman, ärade damer och herrar! Betänkandet syftar till att genom bidrag flytta över varutransporter från vägen till järnvägen, till flodbåtarna och de kombinerade transporterna. Detta är principiellt oroande, å ena sidan därför att artikel 87 i EG-fördraget ju mycket tydligt säger att bidrag i denna form inte är tillåtna. För det andra har vi nu en situation där bidragen skall ha en överflyttande funktion. Detta finner jag principiellt oroande. För övrigt undrar jag också varför vi nu, tio år efter att vi avreglerade transportmarknaden, börjar styra och ställa med skatter och bidrag. Detta kan i princip inte vara positivt för transportmarknadens framtid.
Betänkande (A5-0094/2001) av Kessler

Sanders-ten Holte
. (DA) I stora drag håller jag med min kollega Costa. Trots det finns det en punkt som jag har svårt att förlika mig med.
I skäl 14 och artikel 4 lämnas möjligheten öppen för statligt stöd för användningen av infrastruktur. Även med stöd av ändringsförslagen är detta möjligt. Detta undantag för förbudet för statligt stöd anser jag vara icke önskvärt.
Först och främst är utgångspunkten felaktig, eftersom trafiken på vägarna redan till stor del betalar de externa kostnaderna. För det andra är extra stöd för användningen inte korrekt. Ta järnvägen: kostnaderna är inte den viktigaste anledningen till varför transportörerna inte väljer järnvägen. Vad som behövs är en kvalitetshöjning och pålitlighet, och då är tuktandet av marknaden den bästa stimulansen. Jag är rädd för att den föreslagna stimulansåtgärden att genomföra ett modal shift, vilket vi i princip naturligtvis är för, får en verkan som är kontraproduktiv och störande för konkurrensförhållandena. Det arbete som har uträttats inom ramen för rail liberalisation package undermineras.
Jag kommer alltså att rösta emot skäl 14 och artikel 4. Dessa hör inte hemma i den här förordningen.

Fatuzzo
Den första delen av betänkandet av Keßler - ett namn som erinrar oss italienare om två mycket vackra och berömda, magnifika tyska ballerinor och därför muntrar det upp mig lite trots att dokumentets ämne är tämligen tungt - säger vad Grotius II beträffar att det finns pengar till fortbildning, utbyte av praktiktjänster, studier, forskning, möten och seminarier inom samarbetet för rättstillämpare. Pengar som är avsedda för domare, åklagare, advokater, tjänstemän, experter, tolkar. Jag önskar att man i nästa dokument skall förordna att dessa anslag även skall gå till personer som har pensionerats från dessa yrkesgrupper, vilka säkerligen har erfarenheter som gör att de kan bidra med sina omdömen om det rättsliga samarbetet.

MacCormick
. (EN) Med tanke på de allvarliga problem som brottsligheten för med sig, kan ingen ifrågasätta behovet av ett ökat samarbete över gränserna, fler initiativ till nätverksskapande verksamhet och ömsesidigt erkännande i samband med brottsfrågor. Jag kände emellertid en viss tveksamhet till att stödja betänkandet, eftersom det för närvarande finns en oroväckande ensidighet i vårt förhållningssätt. I våra debatter eller i de instrument vi röstar om, uppmärksammar vi i alltför liten grad viktiga frågor som rör medborgerliga rättigheter. Dessa handlar om de rättigheter som brottsmisstänkta personer har i alla våra rättssystem, dvs. att man skall betraktas som oskyldig fram till dess motsatsen kan bevisas.
Dessa rättigheter garanteras enligt artiklarna 5 och 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Erfarenheten visar emellertid att tolkningen av rättigheterna i fråga varierar inom unionen. I bland struntar åklagarmyndigheterna i dem, vilket uppenbarligen sker helt ostraffat. Jag uppmanar till en större och bättre uppmärksamhet i detta sammanhang. När kommer vi t.ex. att få se förslag till ett europeiskt borgenssystem? Ett ömsesidigt erkännande bör underlätta en allmän tillämpning av villkorlig frigivning i väntan på rättegång. Det är skandalöst att anhållna personer i många medlemsstater i onödan får vänta på sin rättegång i många månader. Denna fråga kräver den största uppmärksamhet från alla i detta parlament.
Betänkande (A5-0091/2001) av Kessler

Fatuzzo
Herr talman! Jag har bifallit detta dokument i fråga om skapandet av ett europeiskt rättsligt nätverk för ärenden av civil och kommersiell natur. I synnerhet därför att det förordnar att man skall ta fram en broschyr, ett vademecum, så att de som deltar i detta europiska rättsliga nätverk skall veta hur det skall tillämpas konkret. Jag hoppas därför att det i detta vademecum, i denna lilla instruktionsbok även skall finnas anvisningar, vilka invånare i Europa som har problem med sin pension kan följa för att vända sig till de rättsvårdande myndigheterna i Europa, som har inrättat ett nätverk för ärenden av civil och kommersiell natur, eftersom ärenden av civil natur även innefattar pensioner.

Crowley
. (EN) Jag vill kortfattat förklara varför jag stöder Kessler-betänkandet.
I och med utvidgningen av den inre marknaden och införandet av euron, finns det nu större möjligheter för den gränsöverskridande handeln i Europa. I och med den allt större globaliseringen av marknaden, är det dessutom nödvändigt med ett större samarbete och förståelse av de olika rättssystemen. I varje demokratiskt system måste inte bara rättssystemet fungera effektivt, utan man också se bevis för detta, och det måste också förtjäna folkets respekt. Ju snabbare och enklare man kan lösa rättsliga tvister, desto bättre är det för skyddet av de lagstadgade rättigheterna och även för garantin av villkoren när det rör handelns säkerhet. Upprättandet av Eurojust-programmet med samarbete mellan de olika EU-ländernas domstolar, är därför ett viktigt steg när det gäller att skapa en större förståelse för rättvisans gång.
Detta skall emellertid inte ses som ett försök att undergräva eller underkuva de gällande systemen inom EU:s medlemsstater. Det skall i stället ses som ett försök att underlätta ett snabb lösning på rättstvister genom att införa en större tydlighet i samband med de rättsliga bedömningarna.
Jag rekommenderar särskilt punkten i förhållande till upprättandet av ett centralt elektroniskt register över domar i Europeiska unionen, som har föreslagits av den irländske advokaten Twinkle Egan. Detta kommer att göra det lättare att förstå olika domar, och hjälpa till med att skapa en större överensstämmelse när det gäller hur prejudikat fungerar.

Titley
. (EN) Låt mig gratulera min socialdemokratiska kollega Margot Kessler till hennes betänkande, genom vilket hon utvidgar det befintliga europeiska rättsliga nätverket för brottsfrågor till att omfatta civil- och handelsrätt.
Jag stöder fullständigt denna strategi av sunt förnuft, genom vilken man utvidgar samarbetssystemet mellan de nationella myndigheterna. Detta kommer inte bara att förenkla det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna, utan också underlätta de gränsöverskridande rättsliga förfarandena.
Ett ökat rättsligt samarbete är ett viktigt steg framåt för mina väljare i nordväst, som i bland söker desperat efter hjälp i samband med ett mål i ett annat EU-land. En ung förälder, t.ex., vars barn blivit bortförda av den andra föräldern från Förenade kungariket till Frankrike, kommer säkert att få hjälp genom en större förståelse mellan de brittiska och franska domstolarna. Det skulle också det äldre paret som köpt en semesterbostad i södra Spanien för sina surt förvärvade pengar, och som fört en rättslig kamp p.g.a. händelser i samband med köpet.
Det är viktigt att detta nätverk blir en del av det befintliga transeuropeiska nätet för elektroniskt informationsutbyte. Mot bakgrund av utvidgningen, bör ansökarländerna också tillåtas delta i de kontaktskapande sammanträdena. Det kommer sålunda att utbytas information om det europeiska rättsliga samarbetet från England till Estland, vilket kommer att göra livet anmärkningsvärt lättare för myndigheterna.
Fru talman! Jag välkomnar verkligen ett ökat rättsligt samarbete, som kommer att vara till oerhörd nytta för alla våra medborgare som önskar få råd i juridiska frågor, eller ta upp en fråga vid en domstol i något land i Europeiska unionen.
Betänkande (A5-0098/2001) av Jové Peres
Betänkande (A5-0117/2001) av Auroi

Figueiredo
. (PT) Vi ser positivt på de ändringsförslag föredraganden har ingivit till förslaget till rådets beslut om bidrag från gemenskapen till vissa av medlemsstaternas utgifter för att genomföra systemen för kontroll, inspektion och övervakning inom den gemensamma fiskeripolitiken.
Kontrollen är viktig för att garantera ett ansvarsfullt, hållbart och jämlikt fiske, och därför bör gemenskapen finansiera dess kostnader och nödvändiga investeringar, och ta hänsyn till att det är varje medlemsstats uppgift att tillämpa systemet på sin exklusiva ekonomisk zon.
Rådets förslag behåller medfinansieringssystemet men begränsar tidsramen, det ekonomiska bidraget och typer av åtgärder som finansieras.
Föredraganden föreslår en ökad medfinansiering från gemenskapens sida, från 30 procent till 35, när det gäller utbildnings- och investeringsåtgärder, och ett hundraprocentigt bidrag till medlemsstaternas stödberättigande utgifter för kontroll och övervakning inom ramen för EU:s bidrag till regionala fiskeorganisationer.
Vi anser dessutom att det är oacceptabelt att förslaget till beslut syftar till att genomföra budgetbesparingar, med en minskning av budgeten för dessa åtgärder från 41 miljoner euro/år till 35 miljoner euro/år, vilket står i motsättning till behovet att skapa en lämplig infrastruktur som skall inrymma kontroll- och övervakningsprogram som kan innebära en ökning av de nuvarande ekonomiska åtagandena.

Auroi
. (FR) Herr talman! Jag vill å Gruppen De Grönas vägnar bara tacka hela utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som faktiskt röstade igenom sex ändringsförslag enhälligt. Dessa sex ändringsförslag gör att betänkandet går längre än kommissionens förslag, som anger att marker skulle frigöras endast för ekologiska jordbrukare, framför allt för att vi skall kunna hålla oss inom ramen för WTO-avtalen.
Hela parlamentet ville gå längre, vilket innebär att man ville ge en positiv signal till uppfödarna i allmänhet och under alla omständigheter, i ett första skede, till dem som också driver ett miljövänligt jordbruk. För min grupp - och utan tvivel för många andra grupper - vågar jag hoppas på att rådet kommer att hörsamma oss och följa oss på den här punkten.

Souchet
. (FR) Som jag påpekade i går visar betänkandet av Auroi på rätt väg, även om förslagen i betänkandet naturligtvis inte kan - mot en sådan bakgrund - ligga i nivå med våra behov av vegetabiliska proteiner.
När jag tog del av kommissionens rapport om vegetabiliska proteiner i förhållande till förbudet mot kött- och benmjöl, blev jag djupt chockerad över det förakt som författarna tycks hysa för unionsmedborgarna!
Först och främst ett förakt för konsumenterna: i ståndpunkten tas inte någon som helst hänsyn till konsumenternas tydliga, kraftfulla och växande krav på möjligheten att kunna spåra en produkt och se vart den kommer ifrån. Man föreslår helt enkelt att vi skall fortsätta att köpa de proteiner vi saknar av högstbjudande på den världsomfattande stormarknaden för överskottsprodukter från jordbruket. Och vad spelar det för roll om de innehåller genetiskt modifierade organismer!
Vidare ett förakt för jordbrukarna: kommissionens resignation är förolämpande mot de europeiska jordbrukarna. Som om de skulle vara oförmögna att på våra marker producera de vegetabiliska proteiner som vi har behov av! Den åtgärd som föreslås av kommissionen inom ramen för sjupunktsplanen (att tillåta ekologiska jordbruk att producera baljväxter avsett som foder på marker i träda) är sympatisk, men ligger inte alls i nivå med vad som står på spel. Mellan ekologiskt jordbruk och massiv import av genetiskt modifierad soja finns det en kreativitetsmarginal för de europeiska bönderna.
Man skulle faktiskt kunna säga att kommissionen söker efter tekniska, regelmässiga och finansiella argument för att vägra handla. Det är en "icke-plan" för proteiner som kommissionen lägger fram för oss.
Kommissionen visar prov på en kamrers logik som inte ens är ekonomiskt lämplig: att sojapriserna är låga just nu betyder inte att de alltid kommer att vara det. Att priserna kommer att öka är säkert.
(Nedkortat inlägg enligt artikel 137 i arbetsordningen.)

Figueiredo
. (PT) Föredraganden förbättrar kommissionens ursprungsförslag så mycket som är möjligt och tar hänsyn till det brådskande förfarande som omgav paketet med sju åtgärder för bekämpning av krisen på nötköttsmarknaden. Kommissionens förslag var ett begränsat punktförslag, och syftade till att ge möjligheter att, för biologisk utforskning, producera baljväxter på de områden som lagts i träda inom WTO:s ram för spannmål.
Med hänsyn till gemenskapens underskott av vegetabiliska proteiner, begränsningarna i Blair House-avtalet och förbudet mot användning av köttmjöl i djurfoder, har det blivit nödvändigt att skapa ett verkligt internt stödsystem för produktion av baljväxtfoder och proteinväxter.
Föredragandens förslag, som vi har gett vårt stöd, syftar till att öppna samma möjligheter för de konventionella djuruppfödarna och anläggningarna inom ramen för ett jordbruksmiljöprogram i ett perspektiv med en bred uppfattning om baljväxtfoder, där man kommer ihåg betydelsen, vilket vi föreslog när det gäller Portugal, om bönor, lupiner och gullupiner.
Men det behövs fortfarande ett verkligt stimulanssystem för baljväxtfoder, vilket skulle kunna ske, dels genom ett stöd till träda av jord när man producerar baljväxter där, eller en partiell bindning till produktion av baljväxter, dels ett förändrat stöd till jord i träda när man producerar baljväxtfoder.
Det vore bra om kommissionen lade fram konkreta förslag om detta och inte fastnade på grund av budgethinder eller av Världshandelsorganisationen.

Patakis
. (EL) De risker relaterade till kosten som har avslöjats under den senaste tiden, speciellt i EU:s ekonomiskt utvecklade länder och då särskilt BSE, vilket beror på användning av animaliska proteiner i djurfoder, borde ha fått som följd att kött- och benmjöl i djurfoder definitivt avskaffats och att detta ersatts med växtproteiner producerade inom gemenskapen för att dess jordbruk inte skall vara beroende av soja från USA. Den gemensamma jordbrukspolitiken borde alltså åter utredas i sin helhet både när det gäller sektorn för boskapsuppfödning och den gren av jordbruket som framställer djurfoder.
Enligt vår uppfattning borde ordningen med kvoter revideras särskilt i Medelhavsländerna och närmare bestämt i vårt land där kvoterna är mycket lägre än nivåerna för självförsörjning och möjligheter till produktion och där sättet att framställa animalieprodukter är ojämförligt hälsosammare än motsvarande i de ekonomiskt utvecklade länderna inom EU där kvoterna är mångdubbelt större än deras behov, vilket leder till att de exporterar sina risker avseende kosten till alla länder med underskott, såsom vårt land.
Därtill borde man åter utreda pris- och bidragssystemet när det gäller foderväxter i riktning mot att stärka baljväxter som går till djurfoder med målsättning att säkra billiga och förstklassiga växtproteiner men också att skydda miljön, eftersom baljväxterna fungerar förbättrande för jordmånen och utgör de bästa grödorna inom programmen för växelbruk särskilt när det gäller jordmån och klimatförhållanden vid Medelhavet.
I stället försöker utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, genom att åberopa olika förevändningar och räkna med att med tidens gång problemet BSE kommer att glömmas bort, att efter ett halvår återinföra de animaliska proteinerna till djurfoder. Utskottet för jordbruk försöker alltså att återinföra kött- och benmjöl som numera bevisligen bär skulden till BSE; detta är likgiltigt för folkhälsan och i gemenskapens foderindustriers intressens tjänst. Dessa försök bekräftas både av de hittills fattade besluten i denna fråga och av de diskussioner som förs i officiella organ.
Som alibi för dessa försök använder kommissionen förslaget att på vissa arealer för spannmålsodling som är i träda odla baljväxter avsedda till djurfoder för att möjligen öka produktionen av växtproteiner medan samtidigt produktionen av säd på dessa arealer förbjuds och produktionen begränsas till att bara bestå av gräsväxter för hö, dock utan att någon subvention ges.
Med detta förslag kommer produktionen av växtproteiner att vara minimal eller obefintlig även i de länder där det finns betydande arealer i träda. För vårt land och kanske för andra Medelhavsländer har förslaget dock ingen betydelse, eftersom arealerna i träda är obetydliga eller obefintliga.
Med kommissionens förslag förblir problemet oförminskat för boskapsuppfödningen inom gemenskapen när det gäller proteinerna i fodret vilket leder till att, avsiktligt och medvetet, gemenskapens boskapsuppfödning för att finna en "lösning" är beroende av de multinationella företagen som handlar med soja och sojaprodukter, vare sig man söker denna "lösning" genom att använda gemenskapens kött- och benmjöl som bär ansvaret för BSE eller den modifierade sojan från USA som kanske är minst lika ansvarig för folkhälsan.
Eftersom kommissionens förslag inte framhäver de produktionsmöjligheter som finns i gemenskapens länder för att slutgiltigt lösa problemet med proteinerna och djurfodret i allmänhet på ett sätt som garanterar folkhälsan, eftersom syftet med förslaget är att vilseleda jordbrukarna och konsumenterna med målsättning att fortsätta producera animalieprodukter på detta farliga sätt och eftersom jag inte har någon lust att bidra, inte heller indirekt, till att detta för folkhälsan allvarliga problem blir bestående samt till att bedra jordbrukarna och boskapsuppfödarna, kommer jag inte att rösta ja till kommissionens förslag då jag anser att min röst skall fungera som en sporre för gemenskapens folk att kämpa för produktion av hälsosamma och lämpliga livsmedel.

Rodríguez Ramos
. (ES) Herr talman, ledamöter! I kommissionens föreslagna sjupunktsprogram för att tackla BSE-krisen finns ändringen av grundförordningen för odling av jordbruksgrödor för att, inom området för den ekologiska odlingen, göra det möjligt att använda mark i träda för odling av vissa foderväxter för boskap.
Som bakgrund har vi förbudet mot kött- och benmjöl, vilket är ett temporärt förbud som många av oss hoppas skall bli definitivt, och den redan historiska bristen i EU på växtproteiner.
Kommissionens förslag går i rätt riktning men begränsar sig till att föreslå en symbolisk ändring vars effekt, som begränsar sig endast till den ekologiska odlingen, inte kommer att ge några synbara resultat.
Aurois betänkande med de ändringsförslag som antogs i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ändrar detta blyga förslag genom att utvidga dess tillämpningsområde till exploateringar som fungerar i enlighet med förordning 1257/99 om landsbygdens utveckling, och inkluderar, från 2002, odling av foderväxter på mark som lagts i träda hos de konventionella boskapsuppfödarna.
På så sätt kan man på ett effektivt sätt motverka EU:s beroende av proteinförsörjning, som i många fall är genetiskt modifierad, och som i syfte att tjäna som djurfoder införs i näringskedjan utan att konsumenten har någon kontrollmöjlighet.
Därför har den socialdemokratiska gruppen stött de ändringsförslag som antagits i behörigt utskott och vi kan nu bara hoppas att kommissionen skall ta till sig desamma och de framställningar som ledamöterna i denna kammare lägger fram för att på ett effektivt sätt skrida vidare mot en märkbar korrigering av den europeiska bristen på växtproteiner.
Mul- och klövsjukan (RC B5-0303/2001)

Schierhuber
Herr talman! Jag ville korrigera omröstningen omgående, men tyvärr såg ni aldrig det i denna förvirring.
Det är känt här i kammaren att jag alltsedan diskussionen inleddes har efterlyst en seriös debatt. Vi Europaledamöter från det österrikiska folkpartiet har uttalat oss emot resolutionen, eftersom vi menar och är övertygade om att detta inte överensstämmer med vår idé om en europeisk jordbrukspolitik. Man måste inse att de europeiska böndernas sanna rädsla och existensnöd inte kan bemötas med en sådan resolution med tanke på att det finns 80 olika virustyper och 300 miljoner djur i Europa.
Jag vill också påpeka att över 60 procent av Österrikes yta täcks av berg och eftersatta områden. Vi är hänvisade till export och måste satsa allt på att dessa områden skall förbli bebodda. Jag finner det egentligen oseriöst att bedriva dagspolitik på böndernas bekostnad. Jag kan heller inte föreställa mig hur man skall märka djur som har vaccinerats. Konsumentskyddet är en viktig angelägenhet för alla i kammaren, herr talman. Jag tror inte att konsumenten skulle applådera oss för detta. Tvärtom skulle det bara leda till ytterligare försvagat förtroende.

Berthu
. (FR) Europaparlamentets resolution om mul- och klövsjukan förtjänar att godkännas, framför allt för att den innehåller ett antal reservationer mot slaktpolitiken, som kan vara ändamålsenlig i vissa fall, men som knappast förefaller effektiv i fallet med Förenade kungariket. Allmänheten ställer sig frågande, och det med rätta. Den resolution vi just har röstat igenom innebär att man med all rätt lutar mot tillstånd för nödvaccinering, antingen i en region som drabbats av mul- och klövsjukan eller som en " buffert" i vissa regioner, eller av särskilda djurarter.
Bortsett från den typen av nödåtgärder måste vi fråga oss varför mul- och klövsjukan - som en gång i tiden var en välkänd sjukdom på landsbygden och som för det mesta inte dödade djur (och än mindre människor) - i dag ger upphov till en sådan nationell tragedi. Svaret är dubbelt.
För det första sprider sig sjukdomen fortare än förut, eftersom jordbruket har blivit extremt inriktat på produktivitet och därmed uppstyckat, specialiserat, splittrat. Varje djur kan tillbringa olika perioder av sitt liv på olika platser inom en nation eller t.o.m. inom Europa. Transporterna är många, bandet med den ansvarige uppfödaren brutet, spårbarheten slumpmässig. I våra ögon är det därför viktigt att återinföra en mer stabil uppfödning, där man känner till de ansvariga och där djuren inte behandlas som passiva handelsvaror. Det är en del av en jordbruksreform som vi föreslår för de kommande åren.
För det andra tycks masslakterna motiverade av ekonomiska skäl som man inte alltid har insyn i. Bland annat viljan att upprätthålla exporten till varje pris, samtidigt som vissa inköparländer anser att kött från vaccinerade djur inte är annorlunda än kött från sjuka djur: under sådana förhållanden skulle vaccinering inte tjäna något till ur en ekonomisk synvinkel, eftersom köttet blir mindre värt i båda fallen. Detta ekonomiska resonemang förefaller absurt. Varför skulle man inte kunna exportera och samtidigt tillhandahålla vaccinationscertifikat? Och varför måste man sätta exporten framför allt annat, något som medverkar till jordbrukets produktivitetssträvan och medför krav på subventioner som kostar skattebetalaren stora pengar, allt för att till slut destabilisera mindre utvecklade länders jordbruk? Detta system är på väg att bli galet, och även där kommer vi att behöva ta tillbaka herraväldet under de närmaste åren.

Krivine och Vachetta
. (FR) Med galna ko-sjukan har livsmedelsindustrin skapat en ny mänsklig sjukdom, en dödlig sjukdom som man ännu inte kan bota. Mul- och klövsjukan är däremot en gammal sjukdom som inte drabbar människor och som de allra flesta djur återhämtar sig ifrån. Men med utvecklingen av världsmarknaden för boskap och kött har livsmedelsindustrin gett sjukdomen dimensionen av en internationell epidemi, som den inte hade förut. Marknaden framtvingar sina krav också när det gäller hälsa, till priset av tragiska konsekvenser.
Att använda vaccin har förbjudits på grundval av rent ekonomiska argument, och då begränsas det ekonomiska till handelsreglerna och en kostnadsbedömning som för övrigt är diskutabel. Hundratusentals friska djur (eller djur som skulle kunna botas) slaktas med en lönsamhetskalkyl som enda stöd. Det enda beslutsfattarna har att sätta emot de förtvivlade jordbrukarna, vilkas besättningar destrueras, är handelsregler som de själva ligger bakom. Den mest grundläggande respekten för livet, försvaret av lokala ekonomier och bevarandet av en levande social struktur på landsbygden är faktorer som inte har beaktats i de sanitära åtgärder som riktas mot epizootin mul- och klövsjukan. Vad som återstår är köpmännens ordning och dess järnhårda lagar. En ordning som det är hög tid att befria sig ifrån.

Ferber
. (DE) Med tanke på det faktum att mul- och klövsjukan har brutit ut i minst fyra av EU:s medlemsstater måste bestämmelserna om mul- och klövsjukevaccinet från 1991 som gäller hela Europa omedelbart omprövas och till och med hävas. Politiker - som den tyska jordbruksministern Renate Künast - med tillbakavisande hållning gentemot mul- och klövsjukevaccinationer bör absolut tänka över sin åsikt. Dåvarande skäl för att förbjuda vaccination är i dag inte längre giltiga eftersom det i dag finns förbättrade mul- och klövsjukevaccin. Trots detta måste det forskas vidare om utveckling och framställning av mul- och klövsjukevaccin.
Särskilt följande vaccinationer bör tillåtas av Europeiska kommissionen och ministerrådet: nödvaccinationer (ringvaccinationer) i regioner som drabbats av mul- och klövsjuka och i buffertzoner runt dessa samt för djur i djurparker.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Utbrottet av mul- och klövsjuka, precis efter galna kosjukekrisen, har ökat krisen i djuruppfödningssektorn, och den har drabbat jordbrukarna och ökat befolkningens misstroende mot jordbruksprodukternas säkerhet. Avregleringen av jordbrukshandeln och den fria rörligheten av varor ökar riskerna och spridningen av djursjukdomar, genom en gemensam jordbrukspolitik som för konkurrensens och det ständiga prissänkandets skull, har främjat en koncentration, intensifiering och centralisering av produktionen.
De som nu har drabbats hårdast är producenterna, och det har saknats nödvändiga kompensationsstöd lämpliga sätt att förhindra, i detta fall, mul- och klövsjukan. Därför föreslår vi att det inrättas en specifik budgetpost i EU:s budget, för att stödja jordbrukarna och åtgärder för att utrota djursjukdomar, med tanke på livsmedels- och hälsokrisen samt den veterinära krisen.
Genom utbredningen av sjukdomen är det lämpligt att tillfälligt förhindra djurtransporterna mellan medlemsstater och att öka kontrollen av det kött som saluförs, och det är beklagligt att rådet (jordbruk) inte har fattat något beslut i denna fråga.
Men förutom kortsiktiga åtgärder behöver vi en annan jordbrukspolitik som skyddar produktionen och stöder en förändring av produktionsmetoderna. En politik som främjar kvalitet och livsmedelssäkerhet i enlighet med försiktighetsprincipen. Ett hållbart jordbruk som gynnar de regionala särdragen och mångfalden av produktionsstöd till jordbruket, med hänsyn till olika nivåer i jordbrukets utveckling. Ett jordbruk som bidrar till den ekonomiska och sociala sammanhållningen och som är starkt förankrat i familjejordbruken och de små och medelstora jordbruken.

Hyland
. (EN) Samtidigt som jag inte är nöjd med varje aspekt av kompromissändringsförslaget, återspeglar det Europaparlamentets beslutsamhet att snabbt ta itu med det allvarliga hot som mul- och klövsjukan utgör.
Jag har röstat mot avsnitt i resolutionen som behandlar allmän vaccination, och stött ändringsförslag som tillåter en akut skyddsvaccination, på begäran av medlemsstaterna.
Givet det faktum att källan till det första sjukdomsutbrottet i Förenade kungariket hade sitt ursprung utanför EU, har jag uppmanat till en brådskande översyn av gränskontrollerna för att förhindra liknande händelser i framtiden.
Ur ett irländskt perspektiv, förespråkar vi starkt en icke-vaccinationspolitik, och vi har gjort allt som står i vår makt för att se till att landets enda fall av sjukdomen inte sprider sig - och vi har hittills varit framgångsrika.
Eftersom vi är en önation som exporterar 90 procent av nötköttsproduktionen, prioriterar vi våra djurs hälsa.

MacCormick
. (EN) I denna resolution klargörs att all tillämpning av skyddsvaccination i samband med den pågående mul- och klövsjukan kommer att ske på en medlemsstats begäran. Med hänsyn till begränsningen av mul- och klövsjukan till ett hörn av Skottland, i Dumfries och Galloway och däromkring, stöder Skotska nationalistpartiet starkt - och kommer att fortsätta att göra det - ett upprätthållande av strategin som innebär att man gallrar ut djur och destruerar dem, för att återigen få ett sjukdomsfritt Skottland i enlighet med gällande internationella standarder. Detta är nödvändigt för att Skottland skall kunna upprätthålla sitt världsomspännande rykte som producent av högkvalitativt kött. Vi har fördömt knep och undanflykter från Blairs regering, som verkar syfta mer till att säkra röster än till att tjäna allmänintresset, och jag upprepar detta fördömande här.
Min vilja till att stödja resolutionen var helt beroende av införlivandet av ett muntligt ändringsförslag som avsåg att utvidga åtagandet i samband med ekonomiskt stöd till handel och turism, där dessa områden påverkats negativt. Det gläder mig att mitt ändringsförslag blev enhälligt antaget, och att resolutionen i sammanhanget stöddes av kammaren.

Meijer
. (NL) Handel och centralism gynnas i Europeiska unionens nuvarande politik. Utifrån en föreställning att detta stärker Europas ställning på världsmarknaden, åläggs alla medlemsstater att vidta dumma åtgärder. Händelseförloppet för mul- och klövsjukan är den senaste illustrationen av detta misslyckande. Mellan 1956 och 1992 hade vi lyckats tränga tillbaka den här djursjukdomen med hjälp av en omfattande, förebyggande vaccinering. Genom att ensidigt värna om exportintressen, har vi nu förflyttats tillbaka ett halvt århundrade i tiden. I stället för förebyggande vaccinationer och ett förbud mot att transportera levande djur långa sträckor, väljer vi nu en meningslös massaslakt för att kunna ta död på friska djur. Eftersom möjligheten att vaccinera djuren saknas, betraktas den här primitiva metoden som den enda möjliga för att förhindra en vidare spridning av sjukdomen. Till och med ovanliga djur i naturområden och djurparker offras nu till fördel för det vansinniga förbudet mot att vaccinera djur. Bönderna är bestörta och vet sig inga levandes råd. Begränsade nödvaccinationer och tid som avsätts för närmare forskning löser inte problemet. Jag anser att medlemsstaterna inte längre kan hålla sig till vaccinationsförbudet och omedelbart måste börja vaccinera djuren, även om det skulle leda till att exporten minskar ytterligare.

Nicholson
. (EN) Jag har litet svårt att stödja detta förslag i dess nuvarande lydelse. Samtidigt som jag har ändrat mig när det rör akut vaccination, har jag vissa problem med åsikten att detta kan ske utan en möjlig slakt av de vaccinerade djuren.
Det framstår som klart för mig, att antagandet av en sådan politik inte i det långa loppet skulle tjäna den europeiska exportindustrin. Den ständiga veterinärkommittén har klargjort att inget vaccin ännu har utvecklats som gör åtskillnad mellan vaccinerade och icke-vaccinerade djur.
Jag instämmer i att vi bör främja utvecklingen av nya vacciner som kan ge oss mer flexibilitet, bättre spårning och som skulle säkerställa att vi kan fortsätta att exportera till andra länder, och vi bör utveckla förbättrade importkontroller i hela EU, eftersom det är tydligt att mul- och klövsjukan olagligt importerades till Förenade kungariket.
Europeiska rådets toppmöte i Stockholm - Ekonomiska och sociala aspekter (RC B5-0237/2001)

Fatuzzo
Herr talman! Innan jag förklarar varför jag röstade emot detta dokument från Europeiska rådets sammanträde i Stockholm, måste jag förklara varför jag talar engelska. Det är en present till de italienska tolkarna och översättarna, de italienska arbetsmyrorna som - varje dag - måste arbeta mycket mer än de andra för att översätta och behandla mina röstförklaringar. Jag gör detta som ett erkännande av deras hårda arbete.
Jag röstade emot alla resolutioner från toppmötet i Stockholm, eftersom man ingenstans nämner att de europeiska arbetstagarna vill arbeta mindre och få mer tid som pensionärer.

Berthu
, skriftlig. (FR) Vi kan inte godta slutsatserna från Europeiska rådets toppmöte i Stockholm, eftersom de - vilket jag pekade på under debatten - är ett virrvarr av alla frågor utan rangordning, vilket ger ett intryck av ett Europa som breder ut sig och ägnar sig åt allt utan att skilja stora frågor från små och utan att skilja nationell nivå från den europeiska.
Denna situation är skadlig för hela unionen, eftersom Europeiska rådet - som får en allt större betydelse i balansen mellan institutionerna - bör lägga fram särskilt överskådliga slutsatser. De rättelser som krävs förutsätter en reform av förberedelserna till toppmötena, men också, på ett mera grundläggande plan, ett förtydligande och en lättnad av de europeiska befogenheterna. Detta bör vara de viktigaste frågorna för nästa regeringskonferens.
Enligt vår uppfattning bör rationella och välstrukturerade slutsatser från rådet innefatta tre delar:
En första del skulle ägnas ett antal strategiska frågor av största intresse, som rådet verkligen skall ha diskuterat och verkligen fattat beslut om.
En andra del skulle ge förhållningsorder till ministerrådets olika sammansättningar, för verkställande av besluten.
En tredje del slutligen, som skulle vara den mest betydande, skulle kunna innehålla vissa riktlinjer som stats- och regeringscheferna avser att följa i sina respektive länder, särskilt när det gäller hanteringen av ekonomiska och sociala frågor, som stod på dagordningen vid toppmötet i Stockholm.
Dessa riktlinjer skulle inte vara bindande, och det skulle vara tillåtet att framföra motsatta åsikter. De skulle således ge uttryck för viljan att utveckla en informell, fri och öppen samordning med respekt för nationella demokratiska val.
När man läser slutsatserna från Stockholm ser man att det är långt kvar dit. Vårt förslag förutsätter i själva verket en djupgående reform av fördraget som återger medlemsländerna många befogenheter.

Alyssandrakis
. (EL) Vid varje toppmöte märks att ytterligare steg tas på bekostnad av arbetstagarnas intressen och mötet i Stockholm utgjorde inget undantag. Siktet var ännu en gång inställt på pensionsrättigheter och sociala rättigheter. Arbetstagarna uppmanas arbeta mer och att njuta mindre.
I den gemensamma förklaringen som EU:s ledande länder och regeringar avgav framgår tydligt deras oro beträffande ökningen av antalet pensionärer och de anser att "detta kommer att utsätta de sociala välfärdssystemen för avsevärda påfrestningar, i synnerhet pensionerna och systemen för hälso- och sjukvård och äldreomsorg". "Välfärden" hotas alltså av den ökade livslängden! Och lösningen är att öka sysselsättningen för personer i åldern 55-64 år med 50 procent till år 2010 samtidigt som arbetslöshet och undersysselsättning orsakar arbetstagarna lidande, särskilt för ungdomarna och kvinnorna.
När det gäller Balkan fortsätter de den kontrollerade avstabiliseringspolitiken och deras så kallade vänskapliga hållning gentemot FYROM åtföljs av försöket att föra fram UCK som en jämbördig samtalspartner till FYROM:s regering. Det står fullständigt klart att de ännu inte har fullföljt de imperialistiska planerna för regionen och att en nödvändig förutsättning för att folken skall leva i fred är att Nato drar sig tillbaka. När det gäller Palestina fortsätter de att driva en politik som präglas av att hålla samma avstånd till den statsterrorism som Israel tillämpar som till det palestinska folkets rättmätiga kamp för ett hemland.
På det ekonomiska området begränsas de offentliga stöden och bidragen, ytterligare åtgärder vidtas för avreglering inom sektorerna för telekommunikation, post, järnvägstransporter samt energi och man banar väg för att fullfölja utförsäljningen av den offentliga rikedomen till de multinationella företagen.
I de gemensamma förslagen till resolution tas inte bara resultaten från mötet emot positivt, där märks också en illvillig gläde över gripandet av Jugoslaviens förre president S. Milosevitc och man begär att han skall överlämnas till den så kallade "Internationella krigsförbrytartribunalen för Jugoslavien" i Haag. Av dessa skäl har Greklands kommunistiska partis Europaparlamentariker röstat nej till de gemensamma förslagen till resolution.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vid Europeiska rådets toppmöte i Stockholm gladdes man åt de resultat som uppnåtts av Europeiska unionen och man tillkännagav att EU:s "strategiska mål" fortfarande är att "bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi".
Arbetarklasserna har säkerligen ingenting att glädja sig åt. Att säga att "arbetslösheten har sjunkit till sin lägsta nivå sedan 1991" är också ett oavsiktligt sätt att erkänna att den är lika hög som för tio år sedan, eftersom den redan då var katastrofal. Facit för dessa tio år är också att dåligt betalda och osäkra jobb har blivit allt vanligare överallt i Europa, och att lönernas andel av de totala inkomsterna blir allt lägre.
Endast de stora företagen, deras ägare och aktieägare kan glädja sig åt de exceptionella vinstbeloppen, men detta är ett resultat som uppnåtts till nackdel för arbetstagarnas värld, den offentliga sektorn och de sociala bidragen.
Löftet inför framtiden är att fortsätta bedriva den politik som förs just nu. Vissa uttryck förebådar t.o.m. en försämring, framför allt i fråga om längre arbetstider och ett angrepp mot pensionerna.
Vi vägrar att bevilja ansvarsfrihet för framtiden, för europeiska institutioner som enbart verkar i industri- och finansgruppernas tjänst.

Caudron
. (FR) För den allmänna opinionen och medierna var toppmötet i Stockholm ett "rutinmässigt toppmöte". Hade det gemensamma fransk-tyska beslutet inte tillkännagivits - om att inte bestämma ett datum för en fullständig avreglering av elmarknaden i syfte att bättre kunna hantera alla konsekvenser och effekter - skulle man säkerligen inte ha talat om toppmötet i tidningar och tv. Men ur en ekonomisk och social synvinkel var det trots allt ett viktigt toppmöte, ett toppmöte i Lissabonmötets efterföljd, eftersom man på nytt bekräftade behovet av att agera för ett europeiskt samhälle med full sysselsättning och arbetstillfällen med kvalitet.
Dessa riktlinjer kom förresten redan dagen efter i konflikt med brutala uppsägningsplaner från Danone och Marks and Spencer. Ingen samordning, inte ens några verkliga ekonomiska skäl. Börsens sanna "diktatur" och "den otyglade jakten på vinst" som organiseras till förfång för löntagarna - som ändå är de som i första hand genererar rikedomar - har visat den djupa klyftan mellan politikernas stundtals lugnande ord och den verklighet som löntagarna ute i samhället lever i, för dem som ännu inte visste att denna klyfta finns.
Man kan inte förbli sittande utan att reagera, om man inte skulle konstatera att den "europeiska sociala modellen" är död i dag. Själv vände jag mig till de högsta europeiska och franska myndigheterna redan den 31 mars, för att de skall vidta åtgärder för att stoppa denna infernaliska spiral! I likhet med många andra här i församlingen väntar jag nu på exakta och relevanta svar. Ger man inga sådana svar är det onödigt att i framtiden organisera toppmöten om sysselsättning och sociala frågor.
Under tiden godkänner jag förslaget från Francis Wurtz om att inrätta en ad hoc-struktur inom Europaparlamentet, ett underutskott eller ett centrum för att övervaka och analysera stora ekonomiska gruppers justeringsstrategier som endast innebär nedskärning av personal. Ett EU-toppmöte under 2001 bör arbeta kring denna livsavgörande fråga för Europas jämvikt och framtid. I denna anda har jag i dag röstat för det gemensamma resolutionsförslag som lagts fram av vänstern.

Krivine och Vachetta
. (FR) Ett extra toppmöte i de privata intressenas tjänst. I Stockholm lär Makedoniens öde ha avhandlats på några minuter. Bönderna måste nöja sig med den europeiska "solidariteten" för att hantera mul- och klövsjukan och definitivt ge upp hoppet om att vaccinationsprogrammet kommer att återinföras, ett program som för några år sedan avvecklades av besparingsskäl. Den här gången är området för finansiella tjänster den stora vinnaren. År 2003 kommer en inre marknad för fastighetsvärden att göra det möjligt för ett antal profitörer att spekulera på aktier och obligationer. I all dunkelhet uppmuntras således finansiella transaktioner som kommer att passera ett fåtal industriidkares händer i än snabbare takt, och i förbigående sätta miljoner löntagares öde på spel.
Vi kräver att banksekretessen avskaffas på europeisk nivå, att räkenskaper öppnas för insyn och att alla transaktioner skall vara helt öppna. Det skulle vara ett effektivt medel för att bekämpa penningtvätt och kontrollera de finansiella resurserna hos företag som envisas med att säga upp personal samtidigt som de gör rekordvinster, såsom Danone och Marks and Spencer.
Och till sist fick de privata operatörerna en bekräftelse om lönsamma avregleringar av den offentliga sektorn: post, el och gas. De sociala rörelser som nu har mobiliserat sig kräver en annan typ av toppmöte, ett toppmöte som samordnar kampen för en europeisk offentlig sektor av kvalitet som uppfyller befolkningarnas grundläggande behov.
Europeiska rådets toppmöte i Stockholm - Ekonomiska marknader (B5-0244/2001)
Europeiska rådets toppmöte i Stockholm - Utrikespolitiska frågor (B5-0248/2001)

Figueiredo
skriftlig. (PT) Trots att stora delar av massmedia skrivit ner resultaten från toppmötet i Stockholm, gjordes framsteg som tog hänsyn till målen för de ekonomiskt och finansiellt dominerande grupperna i den europeiska ekonomin, vilket kommissionens förslag så väl speglade. Därefter är vägen utstakad. Och liksom i den gamla historien om glaset som är fyllt till hälften finns det de som ser det som "halvfullt" och de som tycker att det är "halvtomt".
Lissabonstrategin om att skynda på avregleringarna, främst genom privatiseringar av transporter, posttjänster, energi och telekommunikation, bekräftades trots allt av rådet i Stockholm. Dessutom påskyndades integrationsprocessen av de finansiella marknaderna.
När det gäller återskapandet av den "fulla sysselsättningen" innebär inte det nödvändigtvis att anställningar med kvalitet ökar, framför allt om sysselsättningen ökar till priset av fler osäkra anställningar.
När det gäller den så kallade moderniseringen av den europeiska sociala modellen, bekräftades angreppet på pensionssystemen och anpassningen av socialförsäkringssystemet; en öppen samordningsmetod inleddes på detta område och detta mål togs med bland EU:s årliga ekonomiska inriktningar. Vi vill betona att de mycket små ekona från Lissabonstrategin på det sociala området beror på arbetstagarnas och alla de progressiva krafternas kamp, som vår egen, vilka önskar en ekonomi som tar större hänsyn till människors problem och en hållbar utveckling.

Kirkhope
. (EN) Även om många av punkterna här faktiskt vinklar dagordningen mot vår vision av Europa, kan vi helt enkelt inte acceptera att det skall ske någon form av förstärkning av EU:s politiska institutioners roll, särskilt när det gäller kommissionen, och en utveckling av det som kallas "gemenskapsmetoden".
Tredje FN-konferensen (B5-0246/2001)

Moraes
EPLP har röstat för resolutionsförslaget som härrör från Europeiska rådets sammanträde i Stockholm. Vi måste emellertid reservera oss när det rör punkt 13.
EPLP har fortfarande reservationer, vilket vi uttryckte under första behandlingen av ramdirektivet om information till och samråd med anställda.
EPLP stöder den brittiske handels- och industriministern Stephen Byers åsikt, att det kan vara olämpligt att ha lagstiftning på gemenskapsnivå inom området för information och samråd.
Byers meddelade att för Förenade kungariket gällde det att "hela vårt system av företagsstrukturer skiljer sig helt från det som finns på kontinenten. I många avseenden återspeglar emellertid direktivet det kontinentala företagsledningssystemet, men inte det brittiska. Det finns åtskilliga skäl till att direktivet är olämpligt, men frågan är viktig och vi bör behandla den inom landet." (Commons Hansard Debates, 18 januari 2001).

Alavanos
. (EL) Toppmötet i Stockholm utmärkte sig inte för några framgångar trots det svenska ordförandeskapets försök. Det gick inte att inrätta en europeisk livsmedelsmyndighet för livsmedelssäkerhet trots den omfattning som mul- och klövsjuka och BSE fått. Det gick inte att få till stånd en överenskommelse om ett gemensamt europeiskt patentsystem. Beroendet av USA fortsätter när det gäller ett system för satellitbaserad positionsbestämning vilket är till hinder för Galileo-programmet. Frågorna om elmarknaden förblev där de befann sig vid mötet i Lissabon.
Det huvudsakliga problemet finns dock i den hållning som Europeiska rådet intar när det gäller avregleringen av systemen för social trygghet. Genom att framhärda med begrepp som "åldrande befolkning", "modernisering av den europeiska sociala modellen" och genom att prioritera "hållbara offentliga finanser" i förhållande till försäkringssystemen döljer man, förstärker och legaliserar de försök som många regeringar inom Europeiska unionen gör - såsom i Grekland - att avreglera de sociala trygghetssystemen och att utan garantier överlämna arbetstagarna till de privata försäkringsbolagen.
Jag anser att arbetarrörelsen måste reagera på ett effektivt sätt mot denna negativa hållning som Europeiska rådet i Stockholm har intagit.

Bonde och Sandbæk
. (DA) Junirörelsen vill inte rösta om regler, som innebär att ämbetsmän får möjlighet att lagstifta i stället för folkvalda i öppna kontrollerbara parlament.

Figueiredo
. (PT) När det gäller den resolution som antogs i dag om de "externa förbindelserna" vid toppmötet i Stockholm, vilken jag röstade emot, måste jag ta upp några aspekter i en av nödvändighet kort röstförklaring.
När det för det första gäller Balkan måste jag kritisera USA:s oacceptabla och flagranta inblandning i och utpressning mot Jugoslavien då man försöker svära sig fri från och tysta ned det ansvar Nato och alla de som genomförde kriget mot Jugoslavien i en klar kränkning av FN-stadgan och förbigående av säkerhetsrådet, ett krig där man använde utarmat uran vars kemiska effekter på befolkningen ännu är svåra att bedöma.
Situationen på Balkan i dag har komplexa och djupa orsaker men vi måste framhålla USA:s och EU:s roll som utpressare, en roll som varit mycket betydande och ibland avgörande, och som bidrog till en försämring av en process vars konsekvenser för situationen i hela regionen är långt ifrån över. Det är därför inte godtagbart med en strategi som på ett selektivt och godtyckligt sätt kriminaliserar vissa politiska ledare.
För det andra, när det gäller den oerhört allvarliga situationen i Palestina anser vi att resolutionen är djupt otillfredsställande. Den fördömer inte på ett klart och tydligt sätt Israels ökade aggressioner, bombningar eller den israeliska arméns repression av den palestinska befolkningen, och inte heller den intensifierade blockaden mot de palestinska områdena.
För det tredje måste vi ta upp vår starka oro över den bristande kritiken mot den pågående militariseringen av EU, för vilken den gemensamma försvarspolitiken är ett instrument, som den europeiska pelaren av Nato, liksom den bristande kritiken mot det amerikanska missilförsvarssystemet (NMD) vars förverkligande kommer att leda till en ny kapprustning och till en ökad osäkerhet i världen.

Moreira da Silva
USA:s nyligen meddelade beslut att förkasta Kyotoprotokollet är extremt allvarligt, om än inte förvånande.
Det är inte förvånande, eftersom USA, trots att de 1997 undertecknade Kyotoprotokollet, sedan 1998 i de successiva FN-konferenserna för att avsluta protokollets tillämpningsregler, har anfört olika skäl för att blockera förhandlingarna.
Det är allvarligt därför att den nationella egoismen har talat högt. Med tanke på de allt mer dramatiska tecken på den globala uppvärmningen är det oacceptabelt att den som har störst ansvar för växthusgasutsläppen har ställt sig utanför det enda internationella instrumentet för att begränsa dessa effekter.
Men hur allvarligt detta beslut än är, får vi inte tveka eller tvivla angående nödvändigheten av att tillämpa Kyotoprotokollet, med eller utan USA. Det är bråttom att förhindra klimatförändringarna, och Kyotoprotokollet (och inte någon annan typ av avtal) är det mest korrekta instrumentet för att uppnå detta mål. Att USA inte deltar gör protokollet mindre omfattande men det förtar inte dess värde. Att USA inte deltar gör att det blir svårare att genomföra, men inte omöjligt.
USA:s inställning och omständigheten att genomförandet av sjätte klimatkonferensen, COP6bis, konferensen för att godkänna Kyotoprotokollets tillämpningsregler, tvingar Europeiska unionen till fördubblade ansträngningar och till att effektivt ta ledningen i denna politiska fråga. Dels på ett internt plan, som kan motverka den mycket negativa utvecklingen av växthusgasutsläppen i de flesta medlemsstater, dels på en extern nivå, genom att förhandla om tillämpningsreglerna för protokollet med så många länder som möjligt så att det kan ratificeras och genomföras till år 2002.
Men Europeiska unionen måste också kämpa för en tillämpning av reglerna om rättvis handel så att USA inte drar illegitima ekonomiska fördelar av att inte ratificera protokollet.
Därför måste nu Europeiska unionen mer än att insistera på en dialog inför döva öron med USA, konkretisera tillämpningen av en handlingsplan som gör det möjligt att tillämpa Kyotoprotokollet på global nivå, det vill säga, med så stort antal länder som möjligt - och skyndsamt fram till slutet av år 2002. En handlingsplan som uppfyller följande rad mål och tidsplaner:
I) Förhandlingar, även innan COP6bis, om tillämpningsreglerna för Kyotoprotokollet med Ryssland, Japan, Australien, Kanada och de central- och östeuropeiska länderna, så att ett avtal uppnås som kan ratificeras av mer än 55 partner, vilket motsvarar mer än 55 procent av utsläppen (minimigränsen för att Kyotoprotokollet skall kunna träda i kraft).
II) Ratificering av Kyotoprotokollet, från EU:s sida, i slutet av 2001.
III) Godkännande av de nationella planerna för minskning av växthusgaserna i slutet av 2001.
IV) Presentation av direktivet om genomförande av det europeiska systemet för utsläppshandel i slutet av 2001.
V) Presentation av en rad säkra direktiv, inom ramen för det europeiska klimatförändringsprogrammet, om en politik och åtgärder för att minska växthusgaserna inom industrin, energisektorn, tjänstesektorn, jordbruket och framför allt i transportsektorn - där utsläppen växer snabbast.
VI) Utarbetande från Europeiska kommissionen av en ekonomisk studie av de konkurrensfördelar som de amerikanska produkterna, främst energiprodukter, illegitimt kommer att få gentemot de europeiska produkterna på grund av vår tillämpning av Kyotoprotokollet.
VII) Utarbetande från Europeiska kommissionens sida, av en rättslig studie som, inom ramen för de överstatliga institutionerna, och särskilt Världshandelsorganisationen och det transatlantiska ekonomiska partnerskapet, kan avgöra på vilket sätt de illegitima fördelarna i föregående punkt skall kunna minimeras.

Talmannen
Kära kolleger! Vi har nu uttömt förmiddagens föredragningslista.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.25 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om brådskande och aktuella frågor av större vikt.

FN:s kommission för mänskliga rättigheter och Folkrepubliken Kina
Talmannen
Den första punkten är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0268/2001 av Dupuis m.fl. för TDI-gruppen,
B5-0269/2001 av Frassoni m.fl. för Verts/ALE-gruppen
B5-0277/2001 av Frahm m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0285/2001 av McMillan-Scott för PPE-DE-gruppen,
B5-0294/2001 av Haarder för ELDR-gruppen,
om FN:s kommission för mänskliga rättigheter och Folkrepubliken Kina.

Dupuis
Herr talman! Jag är lite besviken. Jag välkomnar kommissionen, jag välkomnar inte rådet. Och jag beklagar denna frånvaro, eftersom resolutionen om de mänskliga rättigheterna i Kina framför allt riktar sig till rådet.
Till rådet skulle jag vilja säga - eller till den som kommer att lämna en redogörelse till rådet, då det är frånvarande - att Europeiska unionens politiska linje i förhållande till Kina är ett misslyckande, ja t.o.m. en katastrof. Vi vet alla att de sociala och politiska motsättningarna i detta land ökar. Snart riskerar de att explodera, och vi kan alla föreställa oss vilka katastrofer en sådan explosion skulle orsaka i ett land av Kinas storlek, inte bara regionalt utan även internationellt.
Vår plikt som förtroendevalda och medborgare är att få de kinesiska ledarna - som visserligen är legala men ändå inte legitima - att förstå att det endast är demokratin och rättsstatens principer som kan garantera stabilitet, inte bara i Kina utan på hela den asiatiska kontinenten.
Jag anser att det är vår skyldighet att erinra rådet - och kommissionen, för dess vidkommande - om att de kinesiska myndigheternas väg till demokratins och rättsstatens grundprinciper finns i den resolution som har lagts fram av Förenta staterna och som skall gå till omröstning inom de närmaste dagarna i kommissionen för mänskliga rättigheter i Genève. Det är vår skyldighet att erinra rådet om att Europeiska unionen inte kan fortsätta att inta en hycklande ståndpunkt, att unionen måste stödja denna resolution, lägga fram den och agera aktivt inom kommissionen för mänskliga rättigheter för att denna resolution skall antas.
Jag upprepar - utan att vilja vara mot eller för Kina - att Kina är ett viktigt land som ligger i en region och på en kontinent där Indonesien, Filippinerna, Malaysia och många andra länder har enorma problem och där Vietnam och Laos fortfarande styrs av enpartiregimer. Kina kan spela en grundläggande roll, under förutsättning att landet äntligen inför ett demokratiskt system grundat på rättsstatens principer.
Detta är vad vi bör förklara för den kinesiska ledarklassen. Målet är dubbelt: dels att garantera demokrati för kineserna, tibetanerna, uigurerna och mongolerna, och dels att garantera stabilitet på hela den asiatiska kontinenten.

Frassoni
Herr talman! Det sägs ofta att Europa är oförmöget att föra utrikespolitik eftersom det är oförmöget att inta en gemensam ståndpunkt på den internationella scenen. Jag anser att om länderna i Europeiska unionen vidhåller sitt beslut att inte underteckna resolutionen om mänskliga rättigheter i Kina, så blir det bara en bekräftelse av denna oförmåga. Det kan inte finnas någon annan förklaring, om det inte är så att man har en hycklande och förlorande inställning, för man uppnår absolut ingenting som kan rättfärdiga detta ställningstagande i en fråga som har så stort stöd i den allmänna opinionen.
Därför syftar vår resolution - som inte är den första, och jag är rädd att det inte kommer att vara den sista - till att rådet skall upphäva sitt beslut och handla så att Kina den här gången får vad det förtjänar åtminstone i form av den civiliserade världens dom.

Van Orden
Herr talman! Vi tänker mycket på Kina för närvarande, p.g.a. incidenten med det amerikanska EP-3-spaningsplanet. Detta är en fråga som bör lösas mycket snabbt av de kinesiska myndigheterna, innan konsekvenserna blir okontrollerbara. Den amerikanska förvaltningen har uttryckt sitt beklagande - som vi instämmer i - över förlusten av den kinesiske stridsflygspiloten i synnerhet, men det är nu dags att avsluta denna fråga genom att släppa den amerikanska besättningen och lämna över det amerikanska flygplanet. I annat fall kommer denna fråga att bli ett öppet sår som förgiftar de internationella förbindelserna vid en mycket känslig tidpunkt.
Den kinesiska regeringen verkar angelägen om att få spela en större roll i det internationella samfundet, särskilt när det gäller ekonomisk utveckling och ett möjligt medlemskap i WTO. Men den har ännu inte förverkligat behovet som finns om att anpassa sin inställning inom andra områden, eller insett att politisk konfrontation måste ersättas med ett mer försonligt förhållningssätt. Detta är inte bara tillämpligt när det rör internationella förbindelser, utan även inrikespolitiken.
Det kommer att ha skett ett enormt steg framåt, när vi inte längre behöver lägga fram resolutionsförslag som handlar om brott mot de mänskliga rättigheterna i Kina, men det har skett väldigt små framsteg och listan över denna typ av brott blir ständigt längre. Falun Gong-rörelsen motarbetas på ett våldsamt sätt, och ca 80 av dess medlemmar rapporteras ha dött i kinesiska fängelser under de senaste 18 månaderna. Det utdragna våldet och hoten mot tibetanska buddister har stora likheter med ett program för etnisk rensning. Ett stort land som Kina kan säkert vara så pass robust och framåtblickande att det kan ge verklig frihet till alla de folk som bor inom dess territorium. Kina måste visa att man erkänner att dess medborgare är individer, och att man kommer att tillämpa ett sunt styrelseskick genom att ge skydd till alla i enlighet med rättsstatsprincipen. Vi uppmanar rådet och medlemsstaterna att ta till sig den resolution som detta parlament troligen kommer att anta, och att stödja Förenta staternas resolution vid sammanträdet på FN:s kommission i Genève, genom vilken man beklagar tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Kina.

Malmström
Herr talman! Vi blickar just nu mot Kina i hopp om att incidenten med det amerikanska flygplanet skall lösas utan alltför mycket retorik och politiskt poängplockande. Även bortsett från denna händelse duggar emellertid rapporterna från Kina tätt. Det handlar nästan alltid om övergrepp mot de egna medborgarna. Bedömare världen över är ense om att situationen vad gäller mänskliga rättigheter i Kina blir allt sämre. Det handlar om situationen i Tibet och i Sinkiang, och om den omfattande ökningen av tortyr, förföljelse av demokratiförespråkare, föreningsaktiva och oliktänkande. Det handlar om det frekventa användandet av dödsstraffet och kampen mot yttrandefriheten på Internet. Det handlar inte minst om arresteringarna, tortyren och trakasserierna mot utövare av Falun Gong. Den kinesiska regimens mål att knäcka denna rörelse kommer inte att lyckas. Förföljelserna måste genast stoppas och dialog inledas.
Parlamentet är enigt om situationen i Kina. Jag vet att kommissionen delar denna uppfattning och kommissionär Chris Patten har i denna kammare flera gånger försvarat de mänskliga rättigheterna i Kina. Världens folkrikaste land kränker systematiskt sina medborgares rättigheter. Europa kan inte stillatigande se detta hända. De signaler som kommer från rådet är dock motstridiga och hycklande samt bidrar till att försvaga den internationella kampen för att få den kinesiska regimen att ändra sin politik. Denna splittring gynnar ingen annan än den kinesiska regimen, på det kinesiska folkets bekostnad. Därför måste rådet ta sig samman och visa att allt tal om enighet inte bara är just tal, utan även kan uttryckas i handling, och stödja resolutionen mot Kina i Genève om ett par veckor.

Van den Berg
Herr talman! Den socialistiska gruppen hade gärna sett att rådet, det vill säga medlemsstaterna tillsammans, hade lagt fram ett förslag under den 57:e sessionen för FN:s kommission för mänskliga rättigheter. Detta hade vi också begärt tidigare i Europaparlamentet. Så långt har vi inte kommit. Vi är själva inte några större förkämpar för medsponsring tillsammans med USA och hade hellre intagit en egen europeisk ställning. Vi kommer emellertid att rösta för resolutionen, eftersom vi naturligtvis alla är överens med varandra i fråga om situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina. För den sakens skull är vi mycket glada över det faktum att de europeiska medlemsstaterna i rådet nu har beslutat att gemensamt rösta för en resolution, om en sådan läggs fram. Uppenbarligen lägger man inte fram den själv, men om USA lämnar in en resolution så kommer den att erhålla stöd. Det är ett framsteg jämfört med året innan, då medlemsstaterna fortfarande var oeniga. Kanske kan herr Lamy, trots att han inte kan tala för rådets räkning, ge oss den informationen här.
Det som är spännande för både Europa och Kina är naturligtvis att vi har en enormt stark ekonomisk marknad. Utifrån denna marknad har vi ett behov av en bra politik för mänskliga rättigheter. Utrikespolitiken och ekonomin måste vara samstämmig, och på ett helt annat sätt måste detta vara fallet även inom Kina. Kina ger de ekonomiska processerna ett enormt stort utrymme. Samtidigt är landet oerhört slutet och diktatoriskt i sin politik. Det leder naturligtvis till omöjliga spänningar, inte minst för de mänskliga rättigheterna. Man undertecknar internationella fördrag, har svårt att efterleva dessa och går sedan emot dem igen. Att stimulera alla de krafter i Kina som verkar för större koherens, vore oerhört bra. På den punkten är det mycket önskvärt att vi som Europa i så hög utsträckning som möjligt kan fungera som en samarbetspart för Kina. Samtidigt måste vi fortsätta att tala klarspråk om de mänskliga rättigheterna och vara fördömande de gånger det är på sin plats att vara fördömande. I det avseendet är den här resolutionen mycket giltig.

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag förstår att frågorna på den här punkten riktar sig mer till rådet än till kommissionen och att vi i det här fallet är en väl mager ersättning. Samtidigt är detta ett problem som kommissionen studerar och fördjupar sig i, och vi delar ett stort antal av de farhågor som just har uttryckts. Vår ståndpunkt är i grova drag följande.
Levnadsvillkoren för den större delen av den kinesiska befolkningen har förbättrats under de senaste 20 åren, då de ekonomiska reformerna och liberaliseringen har gett medborgarna ett visst mått av frihet på det ekonomiska och sociala området.
Tyvärr - och jag menar verkligen tyvärr - är det inte likadant när det gäller medborgerliga och politiska rättigheter, och människorättssituationen ligger fortfarande långt ifrån de åtaganden som Kina har skrivit under på i internationella sammanhang.
Som ni vet inledde vi en bilateral dialog med Kina 1996 och den är en bra ram för uppriktiga diskussioner, vilket jag för övrigt kan intyga eftersom jag närvarade vid det senaste toppmötet mellan Kina och Europeiska unionen, under det franska ordförandeskapet.
Vissa positiva signaler har noterats, bl.a. ratificerades FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter den 28 februari i år och avtalsprotokollet med Förenta nationernas höge kommissarie för mänskliga rättigheter undertecknades i november förra året, ett protokoll som vi nu hoppas kommer att genomföras. Men självklart är vi angelägna om att få se mer påtagliga resultat ute i samhället.
Våra främsta orosmoln är desamma som era: det fortsatta förtrycket av politiska dissidenter, den begränsade religionsfriheten, tillämpningen av dödsstraffet, ratifikationen av FN:s konvention och genomförandet av dessa konventioner, framför allt när det gäller politiska och medborgerliga rättigheter, behandling av etniska minoriteter, godtyckliga fängslanden, osv.
När det gäller Förenta nationerna har vi i år beslutat, vid mötet i rådet (allmänna frågor) den 19 mars, att stödja den resolution om Kina som Förenta staterna har lagt fram i kommissionen för mänskliga rättigheter i Genève, så vitt denna resolution går till omröstning.
Vi har för övrigt kommit överens om att de europeiska medlemmarna av kommissionen för mänskliga rättigheter skall rösta emot alla förslag om "icke-handling" och verka för att övriga medlemmar skall göra likadant. Vi anser faktiskt att själva begreppet "icke-handling" står i total motsats till den dialoganda som vi har försökt skapa. I Genève den 29 mars upprepade vi "att frågan om brott mot de mänskliga rättigheterna är en allvarlig fråga för oss, var än i världen dessa brott begås".
När det gäller frågan om att tillsammans med FN lägga fram resolutionen anser vi att dialogen om mänskliga rättigheter mellan unionen och Kina är en förnämlig diskussionskanal när det gäller att verka för en förbättring av situationen på de olika områden som vi bekymrar oss för. Den ståndpunkten har godtagits av rådet, för vi tror att den kan ha en positiv inverkan.
När det gäller årets beslut - dvs. beslutet att stödja ett resolutionsförslag som vi dock inte lägger fram tillsammans med FN - betyder det inte på något sätt att vi utesluter möjligheten att återgå till den mekanismen i framtiden. Självklart är en dialog bara godtagbar om den leder till framsteg i samhället. Denna ståndpunkt om dialogen mellan EU och ­Kina intogs både i januari och i slutsatserna från mötet i rådet (allmänna frågor) den 19 mars. Går denna resolution till omröstning kommer vi således att stödja den. Men vi kommer inte att lägga fram den, eftersom vi anser att den direkta dialogen fortfarande bär på möjligheter.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Uppfyllande av målsättningarna från Kyotokonferensen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0267/2001 av Roth-Behrendt för PSE-gruppen,
B5-0270/2001 av Hautala m.fl. för Verts/ALE-gruppen,
B5-0278/2001 av Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0287/2001 av Moreira Da Silva m.fl. för PPE-DE-gruppen,
B5-0291/2001 av Muscardini m.fl. för UEN-gruppen,
B5-0295/2001 av Davies m.fl. för ELDR-gruppen,
om målen från Kyotokonferensen.

Myller
Herr talman! Då Förenta staternas president vägrade att ratificera Kyotoprotokollet går han till direkt angrepp mot Förenta staternas medborgare, både utomlands och hemma. Bushs beslut att dra sig ur Kyotoprotokollet tyder på en stor brist på ansvar inför mänsklighetens framtid.
Socialdemokraterna vill också kraftigt understryka att hans attityd är ansvarslös, speciellt gentemot utvecklingsländerna. Koldioxidutsläppen i Förenta staterna omfattar en fjärdedel av de aktuella utsläppen i hela världen. Omräknat per capita producerar Förenta staterna över tiofalt den mängd som vore förenligt med en hållbar utveckling.
De beslut som Förenta staternas president ensidigt fattat är inte ägnade att befrämja den ömsesidiga dialogen över Atlanten. För att undvika ännu värre konfrontationer bör Bush dra tillbaka sitt beslut och inleda en aktiv dialog med EU och de övriga parterna i klimatprotokollet så att vi kan försäkra oss om att vi tillsammans vidtar tillräckliga åtgärder för att avvärja en klimatförändring.
Europeiska unionen bör emellertid under alla omständigheter fylla sina åligganden. Europa och förhoppningsvis även Förenta Staterna har redan idag all den tekniska beredskap som behövs för att år 2010 ha minskat industriutsläppen med en tredjedel till nivån för år 1990. Nu måste stora och ännu större ansträngningar göras för att få bukt med utsläppen från energiproduktionen och trafiken. Ekonomiska motiv får inte heller tvinga oss att avstå från målen och åliggandena i Kyotoprotokollet. En hållbar utveckling är inget hot mot vår ekonomiska välfärd, den befrämjar tvärtom ett rationellt utnyttjade av naturresurserna och garanterar välfärd och sysselsättning även för kommande generationer.
Herr talman! Europaparlamentets socialdemokrater vill kraftigt vädja för att åtgärderna mot en klimatförändring intensifieras och ingalunda minskas och för att toppmötet i Göteborg ger en klar signal om européernas vilja i frågan.

De Roo
Herr talman! Det är en skandal att president Bush bojkottar Kyotoprotokollet. Stora amerikanska oljekoncerner som Exxon, Texaco och Chevron har hjälpt Bush att uppnå sin nuvarande position. De har uppenbarligen ett finger med i spelet med den här bojkotten. Bush är inte bara dum, han är korkad också.
EU måste reagera genom att ratificera Kyotoprotokollet före sommaren 2002. Runt 20 länder har redan gjort det. EU kan och måste ratificera Kyoto tillsammans med våra östeuropeiska partner, Ryssland, Japan och länder som Brasilien. Tillsammans svarar dessa 55 länder för 55 procent av utsläppet. Även utan USA får Kyotoprotokollet validitet.
Under nästan tio år har förhandlingar ägt rum i hela världen. Nu har tiden kommit för handlingar och dåd. Europa måste gå i förledet med energibesparing och förnybar energi. Den nya tekniken för vind, biomassa och solenergi kommer även att ge Europa ekonomiska fördelar. Vindturbiner är Danmarks andra exportprodukt.
Europeiska aktioner kommer även att övertyga utvecklingsländerna om att på lång sikt acceptera klimatmålsättningarna. Dessa utvecklingsländer förklarade redan under den misslyckade klimatkonferensen i Haag att de inte var intresserade av kärnkraft, inte ens om de erhåller understöd för kärnenergi. Europeiska och amerikanska medborgare kan bryta Bush Kyoto-bojkott genom att bojkotta bensin och diesel från Exxon, Texaco och Chevron.
Kommissionär Wallströms politiska böner och trojkan har inte haft någon effekt. Majoriteten av kollegerna vägrar av principiella skäl att underteckna en sådan bojkott. Men parlamentariker från Sverige och Nederländerna har även i det förgångna uppmanat till bojkott av apartheidregimen i Sydafrika. Medborgare, visa er ilska och bojkotta Bush. Bojkotta Exxon, Texaco och Chevron. Dödsstraffet i USA är etiskt sett oansvarigt, men detta är till syvende och sist det amerikanska folkets sak. Den klimatförändring som Bush nu verkställer för hela världen är emellertid oacceptabel.

González Álvarez
Herr talman! Myller är föredragande i utskottet för miljö för Europeiska unionens sjätte miljöhandlingsprogram, som är miljöstrategin för de närmaste tio åren. Och ett av målen med denna debatt är att uppfylla besluten i Kyoto, som vi anser är ett oåterkalleligt mål för Europeiska unionen.
Europeiska unionen statuerade exempel när den i Kyoto begärde en större minskning. Det är sant att minskningen därefter i diskussionen och i debatten blev mindre än den vi alla förväntade oss eftersom Europeiska miljöbyrån ansåg att minskningen borde vara 30 procent i stället för 8 procent i förhållande till 1990 om vi ville slå in på rätt väg.
Därför ansluter jag mig till de gröna kollegernas två ändringsförslag, dvs. att vi måste tala om för Förenta staterna att det är omoraliskt, inte bara att de inte uppfyller Kyotoavtalet utan att de stöder sig på utvecklingsländerna och säger att bara de skall minska föroreningarna. Det är omoraliskt och det måste man säga väldigt högt här. Om det årliga genomsnittet på utsläpp för en europé av koldioxid är 10 ton, är genomsnittet för en nordamerikan 24 ton och utvecklingsländerna ligger långt under snittet.
När det gäller våra transatlantiska förbindelser med Förenta staterna bör vi använda detta argument. Vi måste agera enhetligt, och inte bara stödja oss på att man måste främja företagens konkurrenskraft utan på att det ur ekonomisk synvinkel är lämpligast att stödja Kyotoprotokollet och vidta konkreta och tydliga åtgärder som syftar till att genomföra och ratificera Kyotoprotokollet.
Jag tror att vi i Europa åter kan statuera exempel om alla europeiska länder ratificerar protokollet, om alla börjar vidta enhetliga åtgärder och om de i de transatlantiska relationerna tvingar Förenta staterna att inte fortsätta att bete sig så omoraliskt.

Doyle
Herr talman! Det var en kännbar chock och besvikelse när president Bush nyligen meddelade att Förenta staterna inte kommer att delta i ansträngningarna för att minska koldioxidutsläppen i hopp om att avvärja hotet från den globala uppvärmningen. Förenta staterna, som har 5 procent av världens befolkning, producerar 25 procent av världens växthusgaser. Om president Bush meddelar EU:s delegation i Washington i veckan, att han erkänner problemet och inser att det finns ett behov att hitta en lösning, är detta bara tom retorik genom att Förenta staterna tar avstånd från det enda framlagda förslaget till lösning, och som bäst en partiell lösning.
Kyotoprotokollet är bara början på utvecklingen. Vad är president Bush rädd för? Många av de länder som undertecknat protokollet, inbegripet mitt eget hemland, misslyckas med att uppfylla våra avtalade mål; men vi måste fortsätta att försöka, vi måste fortsätta att diskutera - i Bonn i juni eller juli - i vår strävan att nå de mål som fastställts för alla svårigheter som uppkommer på kort sikt.
De långsiktiga konsekvenserna kommer att bli mycket svårare att komma till rätta med. Det handlar inte om miljön eller sysselsättningen. Främjandet och skyddet av den ekonomiska konkurrenskraften är oupplösligt kopplat till skyddet av miljön. Välskötta miljöer är i sig själva en källa till skapande, genom jordbruk, turism och bevarande av assimilerande förmåga.
Miljöskyddet handlar därför om ett upplyst egenintresse för Europas, Förenta staternas och hela världens framtida välbefinnande och konkurrenskraft. Om man ser på saken på detta sätt, blir miljöskyddet en del av en god cirkel, genom vilken en högkvalitativ miljö upprätthålls av välstånd, som i sin tur upprätthålls av konkurrens, som i sin tur kräver en högkvalitativ miljö. Ortodoxa åsikter om miljö måste ständigt granskas och omvärderas, för att se till att det skydd som krävs är proportionerligt och effektivt.
Det som Kyotoprotokollet kräver av oss alla är just detta: Proportionerliga och effektiva svar på det globala hot som klimatförändringen utgör. Och utvecklade länder och folk har ett särskilt ansvar. Man måste visa stor känslighet, tolerans och medkänsla i samband med förslagen om att utvecklingsländerna skall tillämpa den utvecklade världens miljönormer på sina ekonomier och miljöer. Vi måste förstå de naturliga systemens återhämtningsförmåga och deras förmåga att reparera sina skador, när en plattform av ekonomisk stabilitet väl har uppnåtts. Sådant har mönstret varit i den största delen av den utvecklade världen. Produktivitet och lönsamhet är viktiga villkor för miljöskydd och -förbättring. Jag förstår behovet av att ha en hållbar ekonomisk konkurrenskraft, för att kunna tillhandahålla just de resurser som krävs att få en högkvalitativ miljö.
Det måste inte, president Bush, finnas någon motsättning mellan dessa två mål. Det handlar inte om jobben eller miljön. Var snäll och ta hänsyn till Kyotoprotokollet och se till att ni inte sätter våra barns arv i pant. Miljöföroreningar och klimatförändringar känner inte till några gränser.

Segni
Herr talman! Jag har bett om ordet framför allt för att framföra mitt stöd för den resolution som de olika grupperna har presenterat och för den kamp i denna fråga, som jag hoppas att Europaparlamentet och hela Europeiska unionen kommer att föra med beslutsamhet och kraft.
För alla européer och för alla de som är uppriktiga vänner till Förenta staterna är det nedslående att se ett stort land, som borde vara en ledstjärna inte bara för det ekonomiska framåtskridandet utan även för den mänskliga kulturen på alla områden, överge en av de grundläggande principerna: skyddet av miljön och hälsan och skyddet av den värld som vi i morgon kommer att lämna i arv till våra barn och till våra arvtagare.
Men i dag är inte problemet bara det att göra ett ställningstagande, som det förefaller mig att en överväldigande majoritet av dessa instanser omfattar, utan hur vi skall gå vidare. Vi måste faktiskt fråga oss om det räcker med ett politiskt ställningstagande som det vi gör, en ståndpunkt för att trycka på den allmänna opinionen, eller om det inte är så att det krävs mer konkreta handlingar. Här kommer vi till det problem som vi redan nu lägger fram för kommissionen och för behöriga instanser. Visst, en första markering har redan gjorts: ratificera Kyoto i vilket fall som helst och ta sitt fulla ansvar inför världen. Men kommer detta att vara tillräckligt för att man skall förstå att utan Förenta staternas medverkan så blir det svårt att föra denna världsomfattande kamp? Och därför vill jag redan nu ta upp en fråga, ett problem. Kommer Europeiska unionen verkligen att driva denna fråga ända till slutet eller kommer man, vilket tyvärr har inträffat andra gånger, till exempel i vissa frågor som dödsstraffet, att föra en ädel kamp utan att sedan i det avgörande ögonblicket uppnå de viktigaste målen? Det är detta problem som vi i dag vill ta upp med de ansvariga i kommissionen, herr talman.

Paulsen
Herr talman, ärade kollegor! Även om man inte målar upp de värsta scenarierna för vår pågående klimatförändring, är det de allra fattigaste ländernas befolkning som drabbas hårdast. Det är därför ytterst anmärkningsvärt att det land som svarar för en dryg fjärdedel av jordens totala koldioxidutsläpp inte tar del i minskningen. Det är fruktansvärt och det är en stor besvikelse, men det är föga förvånande. Det var knappast någon slump att president Clinton lät bli att förankra Kyotoprotokollet i den amerikanska senaten.
Gång efter annan, senast vid förra årets klimatkonferens i Haag, har USA visat sin ovilja att förhandla om den amerikanska livsstilen. Nu har president Bush tagit bladet från munnen och öppet sagt att man inte tänker delta i Kyotoprocessen, eftersom protokollet "utesluter 80 procent och världen och allvarligt skulle skada den amerikanska ekonomin". Det är djupt upprörande att se hur världens största demokrati med vett och vilja offrar de långsiktiga intressena hos majoriteten av jordens befolkning på sin egen girighets altare.

Coelho
Herr talman! Jag vill stödja vår kollega Jorge Moreira da Silvas ståndpunkter. Han ledde vår delegation i Haag om klimatförändringarna och engagerade sig mycket i de åtaganden som vi lyckligtvis uppnådde om denna resolution. Fyra korta punkter. Den första: en hård kritik av det olyckliga och klandervärda beslut som president Bush ensidigt har fattat om att förkasta Kyotoprotokollet. Den andra: även om det är allvarligt är det inte förvånande, Europeiska unionen borde ha planerat alternativa strategier för länge sedan. Den tredje: vi får inte tveka eller tvivla om behovet att tillämpa Kyotoprotokollet, med eller utan USA. Den fjärde: Europeiska unionen måste fördubbla sitt arbete och ta det effektiva ledarskapet, dels internt för att bekämpa ökningarna av utsläppen som i dag kan konstateras i de flesta av våra femton medlemsstater, dels externt för att se till att Kyotoprotokollet ratificeras av så många länder som möjligt för att kunna träda i kraft innan 2002.

Van der Laan
Herr talman! Sedan regeringen Bush tillträdde, har världen jagats upp av hans ärkekonservativa politik. Hans första dåd, att avskaffa stödet till länder i tredje världen på området för familjeplanering, följdes i rask takt av att han överförde den sociala tryggheten i Amerika till kyrkorna. I Amerika får man ingen mat om man inte sällar sig till dem som ber.
Därefter ser vi att Amerika drar sig tillbaka från fredsprocessen i Mellanöstern. Det är en utveckling som bokstavligt talat är livsfarlig. Och nu, till råga på allt, Kyoto. Bush tycker sig kunna strunta i globala avtal om minskning av koldioxidutsläpp. Den amerikanska oljeindustrins intressen väger uppenbarligen tyngre än miljöintressen. Alla dessa bakåtsträvande åtgärder är förbryllande för progressiva européer och människor över hela världen. Vår grupp anser det alltså vara av största vikt att alla europeiska inrättningar, och även de europeiska medlemsstaterna, även i fortsättningen tar ett starkt ställningstagande emot den här utvecklingen.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! I Haag var det en stor besvikelse att konstatera att de stater som undertecknat konventionen om uppvärmningen av jorden hade misslyckats med att tillämpa Kyotoprotokollet, men lika mycket kan man glädja sig åt de sunda politiska reaktioner som fördömer den skamliga provokationen av president Bush, som genom att försöka spräcka åtagandena om att bekämpa utsläppen av växthusgaser endast kompenserar den amerikanska oljelobbyn, som finansierade hans valkampanj.
Herr kommissionär! Vi måste rädda Kyotoprotokollet. Det handlar om jordens överlevnad och därför måste vi föregå med gott exempel. Vi måste visa och bevisa för hela världen - som medansvariga för dagens förorening av planeten - att vi verkligen och konkret engagerar oss i kampen mot utsläppen av växthusgaser.
Allmänheten stöder oss i den inriktningen. Vi måste övertyga den amerikanska allmänheten om att dess president begår ett historiskt misstag.

Ainardi
Herr talman! Inför Förenta staternas ensidiga beslut vill jag erinra om slutsatserna från den mellanstatliga expertgruppen om klimatförändringar: om vi inte gör något nu för att bromsa den pågående utvecklingen skulle temperaturerna kunna öka med 1,4-5,8 grader till år 2100, vilket får katastrofala konsekvenser för planeten. Havsnivån höjs, torrperioderna blir intensivare, översvämningarna häftigare, öar, kustregioner och flodområden försvinner, svältkatastrofer och epidemier inträffar och arter försvinner, vilket framför allt berör de allra fattigaste människorna. Detta är inte nödvändigtvis ett katastrofscenario.
Därför krävs det att parlamentet antar en ståndpunkt för att bestämt framföra vår djupa indignation över president Bushs beslut att förkasta Kyotoprotokollet. I en tid då människor med rätta oroar sig för eventuella klimatförändringar, med konsekvenser som visar sig vara katastrofala, fattar Förenta staterna - världens största energikonsument - ett totalt oansvarigt och farligt beslut.
Dessutom - jag tror att kollegerna är medvetna om detta - innebär beslutet att man t.o.m. tillåter oljeutvinning i ett naturreservat i Alaska. Denna lojala attityd gentemot de multinationella bolagens intressen innebär ett förakt för människorna och naturen. Alla stater har ett ansvar. Jag gläder mig åt protesterna från Europeiska unionen, andra stora länder och medlemsstaterna. Förenta staterna, som undertecknade Kyotoprotokollet 1998, måste hanteras på ett seriöst sätt.
Vi måste avvisa alla ifrågasättanden av åtagandena från Kyoto och ratificera och tillämpa protokollet, även utan Förenta staterna. Eftersom verbala protester inte räcker till för att skapa effektiva påtryckningar - det vet vi av erfarenhet - vore det klokt, herr kommissionär, att låta de internationella handelsförhandlingarna omfatta miljöklausuler. Det är planetens och våra barns framtid som står på spel. Jag anser inte att sysselsättningen står i motsats till miljön. Återigen är det penningens makt som står i motsats till en mänsklig och hållbar utveckling, något som ändå är en ofrånkomlig ambition bekräftad av Europeiska unionen.

Kronberger
Herr talman! Givetvis har chocken som den amerikanska presidenten gav oss tagit hårt. Det värsta vore om vi nu börjar tvivla även på våra egna mål i Europa. Det måste bli tvärtom! Jag vill påminna om att det finns många handlingar såsom vitboken om förnybara energikällor och många direktiv som vi inte tillämpar och följer fullt ut. Ju mer trovärdiga vi själva är, desto starkare blir också våra argument mot USA.
Vid sidan av detta måste vi försöka gå förbi den amerikanska regeringen och övertyga den amerikanska intelligentian om fördelarna med att minska de skadliga utsläppen. I allt väsentligt är det de ekologiska fördelarna som övertygar. Men det finns även stora ekonomiska fördelar, och det finns sociala fördelar. Om vi kan få igång denna kommunikation, då har vi chansen att bevisa att den ekonomiska framtiden även står och faller med att de ekologiska målsättningarna genomförs.

Wijkman
Herr talman! President Bushs beslut är djupt tragiskt. Under mer än tio år har förhandlingar förts om åtgärder för att skydda klimatet. USA har deltagit hela tiden och underhand framtvingat kompromisser, inte minst från oss européers sida. När man nu hoppar av, är det som att slänga tio år av förhandlingar ut genom fönstret. Detta sätter hela det internationella förhandlingssystemet på miljöområdet i fara. Bush anför att USA:s ekonomi skulle lida skada. Samtidigt vet vi att USA per producerad enhet förbrukar mer än dubbelt så mycket energi som genomsnittet i EU. Potentialen för energisparande i USA är enorm.
Vad som hänt är djupt tragiskt. USA:s agerande gör att ansvaret vilar extra tungt på oss européer att ta ledningen i klimatarbetet, för arbetet måste fortsätta, med eller utan USA. Sedan får vi hoppas att USA:s politiska ledning tar sitt förnuft till fånga. En positiv medverkan från USA är nämligen helt nödvändig på sikt om vi skall kunna stabilisera klimatet. Därför, herr talman, får vi inte stanna enbart vid kritik och fördömanden av USA, eftersom vi samtidigt behöver en dialog för att uppnå en förändring av Bushs beslut på sikt.

McKenna
Herr talman! Det finns en världsledare som har en så oansvarig inställning till miljön och till vår framtid att det framstår som fullständigt oacceptabelt. Jag skulle fullständigt stödja alla uppmaningar till bojkott av amerikanska oljebolags rättigheter i Europa. Det enda sättet vi kan påverka Förenta staterna, är om vi sätter hårt mot hårt. Det är tydligt att president Bush bara företräder den amerikanska industrins intressen. Han bryr sig inte om planeten eller vår och våra barns framtid. Med hänsyn till att Förenta staterna är världens största energikonsument, är det fullständigt oacceptabelt att man har detta fullständigt oansvariga förhållningssätt. President Bush är ingen världsledare, han är egentligen ett förhistoriskt monster, eftersom han inte förstår vad som händer i denna världen. Om han inte gör det kommer vi att få stora problem, eftersom Förenta staterna är den största makten i världen och, om man har en sådan oansvarig inställning, vad kommer då att hända med resten av världen? Det är fullständigt oacceptabelt. Han skämmer ut sig själv, och jag tycker synd om det amerikanska folket.
(Applåder)

Cauquil
Beslutet av Förenta staternas president att förkasta de blygsamma åtagandena i Kyotoprotokollet i fråga om luftutsläpp av sex olika växthusgaser är självklart totalt oansvarigt med hänsyn till miljön och mänsklighetens intressen. Men på den här punkten är den verbala konflikten mellan Förenta staterna och andra industrimakter hycklande. De amerikanska ledarnas beteende är bara en avspegling av en hel samhällsklass beteende, en klass som har monopol på jordens produktionsmedel - i Förenta ­staterna, i Europa och på andra håll. Bush agerar som verkställare av de amerikanska olje- och koltrusternas smutsiga arbete. Han tillämpar logiken om en ekonomisk ordning grundad på jakten efter vinst.
De europeiska regeringarna agerar i det här fallet som miljöförsvarare. Men hade de förmåga att förhindra Erika-katastrofen? Hade de förmåga att förhindra förvandlingen av kontinentens många floder till kloaker? Hade de förmåga att förbjuda sina nationella truster att tippa sitt avfall i fattiga länder? Hade de förmåga att förhindra Seveso? Har de förmåga att om så bara ålägga industriföretagen att respektera de egna arbetstagarnas arbetsmiljö och hälsa? I likhet med den amerikanska regeringen består deras främsta intresse i att skapa politiska villkor för att de stora företagen skall kunna maximera sina vinster, inte att tygla dem, även om det skulle ligga i allmänhetens intresse.
Samtidigt som vi fördömer Förenta staternas regering fördömer vi också regeringarna i alla industrimakter, och dessutom den nuvarande ekonomiska ordningen, där vinsten är allt och människan intet.

Lamy
. (FR) Herr talman! Självklart är kommissionen precis som parlamentet ytterst besviken på att Förenta staterna förkastar Kyotoprotokollet, vilket de just har tillkännagett.
Som ni vet tog vi initiativ till att fördöma detta beslut. Den 14 mars skrev Prodi och Persson till president Bush för att uttrycka vår indignation. Wallström och våra kolleger i rådet har tillbringat en del av den här veckan i Förenta staterna tillsammans med Wittman och Armitage, som är de behöriga, ansvariga amerikanska tjänstemännen.
Men vi nöjer oss inte med de här kontakterna, eftersom vi också har beslutat att denna trojka skall diskutera med Kanada och under de närmaste veckorna inleda samråd med Ryssland, Iran, Kina och Japan. Vi har således beslutat att göra allt som står i vår makt för att få upp Kyotoprocessen på spår igen.
Samtidigt har den amerikanska regeringen bekräftat att de har gett upp protokollet - och således att de vägrar att ratificera det - men har inte gett någon antydan om innehållet i översynen av politiken på området för klimatförändringar, en översyn som aviserades nyligen, och dessutom inte heller meddelat när denna information skall offentliggöras. De har således ett djupgående problem. Den enda goda nyheten - om man kan säga så - är att ingen hittills har bestridit den vetenskapliga kunskapen om klimatförändringar, vilket är en seger, och Förenta staterna har meddelat att de kommer att fortsätta att delta i de kommande internationella förhandlingarna.
Wallström har klart och tydligt meddelat våra amerikanska kolleger att det vore ett misstag att överge protokollet, och att det inte bara vore en tidsförlust att börja om allting på nytt, utan att man också riskerar att bryta den sköra balans som uppnåddes med protokollet mellan den industrialiserade välden - som till stor del ligger bakom problemet - och utvecklingsländerna - där utsläppen per invånare ligger långt under industriländernas utsläpp.
Samtidigt har unionen förklarat sin avsikt att fortsätta förhandlingarna inom ramen för Kyotoprotokollet, även om Förenta staterna stannar här. Protokollet kan träda i kraft om det ratificeras av unionen, kandidatländerna, Ryssland och Japan. I likhet med de Roo anser vi självklart att protokollets räckvidd minskas om jordens största förorenare inte är med, men vi kan inte och bör inte vänta på amerikanerna.
Vi har således klart och tydligt åter bekräftat vårt åtagande att ratificera Kyotoprotokollet senast år 2002, och vi börjar förbereda oss för detta. Detta förutsätter samstämmighet från vår sida, vilket innebär att vi fullföljer våra ansträngningar för att motverka klimatförändringarna hos oss. Det europeiska programmet om klimatförändringar, som Gónzales hänvisade till, har nu tillkommit. Det håller på att utvecklas. Vi försöker således göra allt för att man skall få protokollet att gå vidare. Vi kommer att ratificera det och vi kommer att se till att vi, hos oss, följer det.
Ni kan räkna med att kommissionen ser till att även i fortsättningen vara drivande och att unionen skall ha en drivande roll på internationell nivå när det gäller klimatförändringar, vilket Isler-Béguin efterfrågade. Både när det gäller att visa andra vad vi gör och när det gäller vår egen tillämpningsstrategi. I likhet med Myller tvivlar jag inte på att dessa två frågor kommer att stå på dagordningen vid toppmötet mellan Förenta staterna och Europa, vilket äger rum i Göteborg vid nästa toppmöte i Europeiska rådet, som ni vet i huvudsak kommer att ägnas åt miljön. Det är alltså ett kommande datum som är viktigt för oss alla.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Bortförandet av Tsiakourma på Cypern. B5-0266/2001 av Katiforis för PSE-gruppen,
B5-0271/2001 av Frassoni och Cohn-Bendit för Verts/ALE-gruppen,
B5-0279/2001 av Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0286/2001 av Zacharakis m.fl. för PPE-DE-gruppen,
B5-0296/2001 av Davies för ELDR-gruppen,
om bortförandet av Tsiakourmas på Cypern.
Våld mot katolska nunnor.- B5-0261/2001 av Karamanou m.fl. för PSE-gruppen,
B5-0272/2001 av Sörensen för Verts/ALE-gruppen,
B5-0280/2001 av Morgantini m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0298/2001 av Plooij-van Gorsel m.fl. för ELDR-gruppen,
om våld mot katolska nunnor.
Pakistan- B5-0265/2001 av Fruteau och Erika Mann för PSE-gruppen,
B5-0273/2001 av Rod och Maes för Verts/ALE-gruppen,
B5-0281/2001 av Cossutta m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0288/2001 av Martens för PPE-DE-gruppen,
B5-0299/2001 av Van den Bos för ELDR-gruppen,
B5-0302/2001 av Dupuis m.fl. för TDI-gruppen,
om situationen i Pakistan.
Homosexuellas rättigheter i Namibia.- B5-0264/2001 om Swiebel m.fl. för PSE-gruppen,
B5-0274/2001 av Lagendijk m.fl. för Verts/ALE-gruppen,
B5-0282/2001 av Vinci m.fl. för GUE/NGL-gruppen,
B5-0300/2001 av Van der Laan och Dybkjær för ELDR-gruppen,
om homosexuellas rättigheter i Namibia.
Bortförande av Tsiakourmas på Cypern.

Katiforis
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar kolleger! Tsiakourmas har förtalats som narkotikasmugglare. Med anledning av den anklagelsen skulle jag vilja läsa för er, på engelska om ni tillåter, den rapport som lämnats av polisen vid de engelska baserna, vilka utgör land under brittisk överhöghet, om förhållandena vid hans gripande. Den engelska polisen har gjort efterforskningar i ärendet och skriver följande:
Trots uttalanden av den turkcypriotiska polisen om motsatsen, pekar alla övriga tillgängliga bevis på att Tsiakourmas bortfördes från sitt fordon. Fordonet hittades övergivet, med god marginal inom de östra suveräna basområdena. Det finns absolut inga bevis, rättsliga eller historiska, som pekar på att Tsiakourmas vid tillfället hade, eller någonsin hade haft, narkotika i sitt motorfordon eller i sin ägo.
Jag kan tänka mig att om den grekiska regeringen skulle ha sagt detta skulle jag ha trott på det men någon annan kanske inte skulle ha trott på det. Om den cypriotiska regeringen skulle ha sagt detta skulle jag ha trott på det men någon annan kanske inte skulle ha trott på det. Men nu är det den engelska polisen som säger detta. Jag anser att det ger svaret på frågan om vad som har inträffat. Beträffande den politiska betydelsen av det inträffade: Tsiakourmas var byggnadsentreprenör som brukade komma in på den engelska basen vilken ligger nära en turkcypriotisk by där han hämtade turkiska arbetare, vilka han använde i sitt arbete. Han var alltså en person som skapade kontakter mellan de båda samhällena vilka den turkiska och den turkcypriotiska ledningen vill hålla åtskilda och fientliga. Eftersom han befann sig i den känsliga ställningen att ha förbindelser med sina turkiska landsmän på Cypern blev han utsatt för detta brottsliga bortförande.
Tillåt mig göra den anmärkningen att det är sorgligt att se en egenmäktig maktutövare som under 25 år har uppträtt i namn av en stat, som under 25 år inte har erkänts av det internationella samfundet och som nu med tvång vill göra sin närvaro till ett faktum genom ett bortförande med gangstermetoder.
Herr kommissionär! Jag vänder mig till er. Att visa intresse för en människas öde är en av de mest förnämliga traditionerna i ert land och hemland Frankrike. Låt oss minnas fallet Dreyfus. Låt oss minnas Flauberts rättegång, låt oss minnas rättegången som "Jag anklagar" av Zola gällde. Tsiakourmas är givetvis varken Dreyfus, Zola eller Flaubert. Han representerar emellertid, i små dimensioner, ett sådant problem. Därför uppmanar jag både er och kommissionen att visa intresse för hans fall. Ni kan vara säkra på att genom kampen för och kravet på att återge Tsiakourmas friheten försvarar ni friheten, freden och försoningen mellan de två samhällena på Cypern.

MacCormick
Herr talman! Jag håller med Katiforis. Detta är ett verkligt tråkigt fall av ett oberättigat gripande av en person utanför det territorium han sedan fördes till, och inom vilket han olagligt hållits kvar sedan den 13 december förra året.
Vi vill ta hänsyn till det faktum att Turkiet blivit kandidatland när det gäller medlemskap i unionen, eller hur, och att så länge som vi har öppna sår och problem av detta slag i området, innebär detta att Turkiet rimligen inte kan komma i fråga för medlemskap. Detta är ett allvarligt angrepp på de mänskliga rättigheterna, det är en fullständigt oacceptabel förolämpning av en människa, och vi uppmanar talmannen att låta oss lägga fram denna resolution med stöd från hela parlamentet.

Alyssandrakis
Herr talman! Anklagelserna mot Tsiakourmas är för bristfälliga för att ens kunna hålla i den bluffdomstol där han står inför rätta. Frågan är naturligtvis hur norra Cyperns illegala ockupationsmakt kan ha fräckheten att vidta sådana åtgärder, och det till och med i ett område som står under brittisk överhöghet. Det är tydligt att om det så kallade internationella samfundet ville få slut på ockupationsregimen, så skulle det ha medlen att tvinga fram det. Denna anmärkning gäller desto mer för Europeiska unionen eftersom Turkiet är kandidatland medan Cypern befinner sig i förhandlingar om anslutning.
Europeiska unionen har påtryckningsmekanismer till sitt förfogande som skulle kunna användas. Samtidigt har emellertid Europeiska unionen mycket stora intressen i Turkiet, både ekonomiska, politiska och militära, och det är tydligt att dessa avgör EU:s beteende. Dessutom konstaterar vi att själva förfarandet för Cyperns anslutning till Europeiska unionen förmodligen komplicerar Cypernfrågan i stället för att hjälpa fram dess lösning. I alla händelser ställer vi kravet att både Europeiska unionen och Förenade kungadömets regering för åtminstone en gångs skull skall tala till Turkiet i kraftiga ordalag så att Tsiakourmas villkorslöst friges.

Marinos
Herr talman! Jag skulle vilja att vi alla ger ett starkt stöd åt resolutionsförslaget för Tsiakourmas frigivning. Det är hög tid att vi inte bara begränsar oss till artiga rekommendationer till Turkiet, vars trupper förde bort honom illegalt från den brittiska basen Dekelia på Cypern och sedan dess håller honom fängslad, trots att han är svårt sjuk och hans liv är i fara. Jag undrar ärligt talat hur Storbritannien kan godta att dess suveränitet kränks utan att reagera beslutsamt och effektivt såsom landet mycket väl kan om viljan verkligen finns.
Mina damer och herrar kolleger! Kidnappningen av Tsiakourmas, de turkiska ockupationstruppernas invasion av neutral mark i Strovilia på Cypern, anspråken på grekiska öar och Turkiets ständiga hotelser att om republiken Cypern blir medlem av Europeiska unionen så kommer Turkiet att reagera våldsamt, såsom utrikesminister Cem förklarade för några dagar sedan, vittnar om att detta land missuppfattade beslutet vid toppmötet i Helsingfors som ett uttryck för svaghet av européerna. Därav härrör också det faktum att i stället för att rätta sig efter de villkor som ställdes för att godtas som medlem har landet blivit ändå fräckare. Det är på tiden att Europeiska unionen visar att Turkiet inte ostraffat kan göra narr av vår artighet, tolerans och ansträngning att hjälpa landet till att bli en rättsstat och en verklig demokrati innan vi tar emot det i den europeiska familjen.

Ludford
Herr talman! Detta är ett fall som är direkt olagligt. Tsiakourmas skall frisläppas och få en korrekt behandling, och hans fall skall inte bli ett vapen i ett propagandakrig mellan grek- och turkcyprioter, vilkas senaste manifestation handlar om vilken sida som förstört mest av den andras kultur.
Det gläder mig att kunna företräda båda samhällena som om de låg i London, och båda förtjänar lika respekt när det gäller dem själva och deras kultur. Jag vägrar att sätta en part framför den andra. Vi är intresserade av ett förenat, europeiskt Cypern. EU måste engagera sig mer i sökandet efter en politisk lösning, och arbeta mer för ömsesidig respekt. Vi kanske kunde tilldela vissa medel till bevarandet av båda sidors kulturmonument? Men Tsiakourmas får inte hållas som gisslan under tiden. Olaglig verksamhet är olaglig varhelst den än äger rum, och detta fall måste lösas utan att det blir ett vapen i ett propagandakrig.

Van Orden
Herr talman! Fallet Tsiakourmas borde aldrig ha ägt rum, och det måste få ett snabbt slut. Det innehåller inslag av intrång på brittiskt territorium, och det kränkande gripandet av en sårbar individ som aldrig straffats för något brott. Det verkar handla om ett illasinnat fall av svar på tal. Jag måste därför med visst beklagande säga att vi kommer att stödja resolutionen, och jag uppmanar de turkiska myndigheterna att släppa Tsiakourmas.
Jag måste också säga att det är synd att resolutionen innehåller vissa olyckliga formuleringar. När jag talade med Kasoulides, den grekcypriotiske utrikesministern, i förra veckan, sade jag till honom att det var dags att bygga broar till turkcyprioterna, att hitta vägar för att minska norra Cyperns ekonomiska isolering och att använda ett språk som kan uppmuntra till stöd för det turkiska folket i syfte att skapa ett kulturellt blandat Cypern, som man uppmanar till i Förenta nationernas resolutioner. Jag säger till turkcyprioterna: Undvik dumma incidenter och delta i en konstruktiv dialog. Jag säger till grekcyprioterna: Sluta att ta fasta på tillfällen för konfrontation och räck ut en vänligt sinnad hand.
Våld mot katolska nunnor.

Karamanou
Herr talman, mina damer och herrar kolleger! Tyvärr handlar detta om en mycket smärtsam sanning. Den tysta konspirationen har upplösts och det har avslöjats att katolska präster och biskopar är inblandade i brottsliga handlingar som har drabbat nunnor i åtminstone 23 länder. I den rapport som har publicerats i den amerikanska tidskriften "National catholic reporter" nämns våldtäkter, sexuell misshandel, personer som har smittats med aids, påtvingade aborter, utpressning och förföljelse som drabbat dem som vågat anmäla våldshandlingarna till ansvariga ämbetsmän.
Trots att Vatikanens företrädare Joaquin Navarro Vals har försökt att förringa frågan eller att begränsa den till endast Afrika kvarstår det sexuella utnyttjandet och kränkningarna av kvinnornas grundläggande rättigheter som ett faktum och naturligtvis står varken biskoparna eller prästerna över lagen. Just därför begär min politiska grupp att förövarna skall ställas inför rätta och att de rättsvårdande myndigheterna i de 23 länder där de brottsliga handlingarna har begåtts fullständigt skall reda ut alla fall av våld där kvinnor är drabbade.
Den Heliga stolen bör å sin sida offentliggöra alla de fem rapporter som finns när det gäller frågan, frånta förövarna varje officiell titel, samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna, återinsätta de nunnor som drivits bort från sina platser, ge offren det skydd och det skadestånd som behövs, samt framför allt att vidta åtgärder för att förebygga liknande situationer i framtiden och, naturligtvis, undervisa prästerna i kvinnornas grundläggande mänskliga rättigheter.

Sörensen
Herr talman! I stället för att fälla några omdömen som politiker, citerar jag två punkter ur en av rapporterna som talar för sig själva. Högt uppsatta generaler var ytterst oroade över de sexuella trakasserier som nunnorna utsattes för i vissa områden. En överste i ett biskopsdöme där ett antal nunnor blev gravida med präster, kunde inte finna någon lämplig lösning på problemen. I en annan församling måste 20 nunnor lämna sina platser eftersom de var gravida, i många av fallen med präster.
För det andra utsätts nunnor i många länder för plågor och obehag. När en nunna blev gravid med en präst, måste hon lämna församlingen, samtidigt som han kunde fullfölja sitt kall. Är detta social rättvisa? Nunnorna hamnar i en situation där de måste uppfostra barnet som ensamstående förälder, för det mesta oerhört stigmatiserade och under bedrövliga sociala förhållanden.
Exempel ges på vissa länder där de tvingas att bli andra eller tredje fru i en familj, till följd av deras förlorade sociala status i den lokala kulturen. Överlevnadsalternativet är att gå på gatan som prostituerad och på så vis bland annat utsätta sig för risken för hiv, om de nu inte redan har blivit smittade av prästen.

González Álvarez
Herr talman! Jag tror att vi alla reagerade starkt när våldtäkt användes som ännu ett vapen i krig såväl på Balkan som i Afrika. Dock måste jag erkänna min förvåning inför att en organisation som respekterats i hela världen under så många år har dolt vad som hände de kvinnor som arbetade i den. Därför instämmer jag helt och hållet i den resolution som läggs fram här i dag och att de skyldiga skall ställas inför rätta och straffas som vilka andra medborgare som helst som kränker andra personers värdighet.
Jag tror att alla, män och kvinnor, känner oss berörda av det som hänt, men jag tror också att vi kvinnor känner den smärta, den förödmjukelse, känslan av maktlöshet och ovärdighet som det måste innebära att vara tvungen att hålla tyst inför ett sådant angrepp på den mänskliga värdigheten.
Herr talman! Därför anser jag att denna resolution är nödvändig och att vi bör skicka den till alla de organ som vi nämner i slutet av den.

Malmström
Herr talman! Vatikanen är inte direkt känd för en progressiv syn på sexualiteten. Preventivmedel ger inte bara kvinnor världen över möjlighet att bestämma över sin egen kropp, kondomer skulle också kunna rädda tiotusentals människoliv i de aidsdrabbade länderna i Afrika. Detta motarbetar Vatikanen, liksom att man försöker stoppa möjligheten till abort för våldtagna kvinnor i t.ex. Bosnien. Mot denna bakgrund är det oerhört att ta del av den rapport som visar hur katolska präster har begått övergrepp, våldtagit kvinnor och nunnor. Det här har Vatikanen känt till sedan 1994, men den har försökt att bagatellisera det inträffade och tystat kvinnorna när de försökt berätta, eller tvingats till abort. Enligt uppgift har vissa blivit aidssmittade. Det här är ingen isolerad händelse, det har hänt i minst 23 länder, och det finns bara ett ord för att sammanfatta detta: skamligt, skamligt, skamligt! Vatikanen måste genast straffa de skyldiga, be de drabbade kvinnorna om ursäkt, utreda ordentligt vad det är som har hänt och publicera rapporten i sin helhet.

Martens
Herr talman! Vår grupp har beslutat att inte stödja den framlagda resolutionen. Vi betraktar sexuella övergrepp på kvinnor som något som är för allvarligt för att användas för politiska målsättningar och för att framställa religiösa samfund, i det här fallet den katolska kyrkan, i dålig dager.
Våldtäkter och sexuella övergrepp betraktar vi som kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter och av den mänskliga värdigheten. Vi förkastar varje form av aggression riktad mot kvinnor, och anser att de som förgriper sig på kvinnor måste straffas, oavsett vilken yrkesgrupp de tillhör. Vi känner solidaritet med offren. Vår grupp ser ytterst allvarligt på sexuella övergrepp av präster, läkare, politiker och andra vars ställningar grundar sig på förtroende och moralisk auktoritet.
Det katolska trossamfundet och Heliga stolen har alltid förkastat våld och sexuella övergrepp, både på grund av kristna värderingar och internationella fördrag och förpliktelser. Heliga stolens officiella företrädare har erkänt och fördömt dåden, och i samarbete med ansvariga biskopar, överhuvuden för religiösa ordnar och kongregationer samt andra ansvariga myndigheter har de vidtagit åtgärder mot de berörda prästerna, till stöd för offren och för att förekomma upprepningar av dessa våldsyttringar. Prästers sexuella övergrepp måste omedelbart fördömas och bestraffas.
Man får emellertid inte generalisera förekomsten av detta. Över hela världen finns cirka 404 000 präster och nästan 820 000 nunnor. Trots det faktum att oansvariga medlemmar av kyrkan har gjort sig skyldiga till övergrepp, främst i utvecklingsländer där kvinnor har en underordnad roll i förhållande till männen, är det inte desto mindre så att den stora majoriteten troende och präster i världen är rättrogna: de är ofta de första som bortser från sig själva i kampen för fred, rättvisa och mot fattigdom.
Vår grupp välkomnar en öppen debatt om detta och vi beklagar att svaret på sexuella övergrepp fram till i dag har varit otillräckligt. Vi önskar ett tillfredsställande svar på samtliga fall, och förväntar oss att kyrkor och andra ansvariga organisationer anstränger sig till sitt yttersta för att förhindra att förhindra en upprepning av det som skett.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Detta förslag är mycket orättvist, missriktat och oproportionerligt. Det visar en total ringaktning för offren, rent otidsenligt pladder. När det gäller våldtäkterna, vilka är mycket klandervärda, har de katolska nunnorna drabbats av dubbelt lidande, som människor, kvinnor och som religiösa, också kränkta i sin kallelse att tjäna andra och Gud genom sin tro. Och den katolska kyrkan har också kränkts genom det fördömliga agerandet från vissa av dess medlemmar. När man överdriver verkligheten, förvrider fakta och i stället för att angripa våldtäktsmännen, angriper den kyrka nunnorna tillhör, känner sig många religiösa på nytt våldtagna, denna gång genom denna groteska politiska instrumentering. Det är därigenom nödvändigt att förstå religionen och respektera den. Detta är uppenbarligen inte förslagsställarnas avsikter.
Förslaget angriper dem som har angripit problemet, det visar en total okunnighet eller förakt för den katolska kyrkans egen organisation, vilken inte är den centraliserade europeiska superstat som många tror, utan är mycket decentraliserad, så väl i kyrkkollegiet som i de många religiösa institutionerna och samfunden, bland andra. Resolutionen kunde angripa de som har våldtagit och även förrått tjänandet inför Gud. Men det gör de inte, den förbigår dessa fåtal dåliga exempel på ett ögonblick och satsar sitt krut på kyrkan som helhet. Det var kyrkan som avslöjade dessa fall, som debatterade dem och därefter angrep dem när man fick kännedom om dem. Den förtjänar därför vår uppskattning, förutom allt annat den har gjort för de människor den tjänar. Det här angreppet är helt förfelat! Dessutom var det kyrkan som tog fram dessa fall för vår kännedom, det var inte de uppretade förslagsställarna till en paradoxal text som angriper lösningen i stället för problemet. Vi har röstat emot förslaget. Det innehåller ingen humanism, det är bara en symbol för cynism och hyckel. Jag talar för UEN-gruppens räkning och särskilt för den irländska delegationen som uttryckligen bett mig om detta.

Belder
Herr talman! Katolsk media redogör för ytterst upprörande fakta. När jag läste om detta kände jag personligen ett oerhört medlidande med de kvinnor inom den romersk-katolska kyrkan som har utsatts för övergrepp. Jag hoppas således att den här debatten kommer att bidra till att få slut på dessa missförhållanden en gång för alla. Jag utgår ifrån att det är författarnas avsikt, och att de inte låter sig ledas av anti-religiösa känslor.
Resolutionen riktar sig så vitt jag kan se inte endast till Vatikanen, utan är samtidigt en uppmaning till alla kyrkliga makthavare att agera i enlighet med den kristna etiken. Individens ansvar får inte försvinna i stora institutioners anonymitet.
Det finns inga förmildrande omständigheter för det beteende som de inblandade afrikanska prästerna har gjort sig skyldiga till. Varken deras unga ålder eller avvikande kulturella uppfattningar om celibatet kan rättfärdiga detta våldsdåd. Varje kristen gemenskap som grundar sig på Bibeln vet att det inte går att täcka övergrepp mot kvinnor med barmhärtighetens slöja. Vi vanärar Kristus namn om vi behandlar den här problematiken på ett sådant sätt.
I den gemensamma resolutionen yrkar man med rätta på en rättslig process för att bringa fullkomlig klarhet i saken. Utifrån min kristna övertygelse vill jag helhjärtat sluta mig till denna uppmaning.
Hur omfattande det här problemet är kan vi tills vidare bara gissa oss till. Den amerikanska tidskriften "National Catholic Reporter" nämner 23 länder i vilka sexuella övergrepp förekommer. Det överstiger i varje fall karaktären av ett marginellt fenomen. Redan år 1994 rapporterades övergrepp, men fram till i dag är det ännu oklart vilka åtgärder som har vidtagits för att motverka våld mot kvinnor. Vatikanen bör erkänna den här problematiken och redogöra för vilka åtgärder som har vidtagits för att förhindra att den här typen av övergrepp förekommer i framtiden.
Till sist vill jag uttala min uppskattning för att skäl H ströks ur den ursprungliga resolutionen. Om det inte hade varit fallet, hade jag varit tvungen att rösta emot resolutionen. Hur mycket jag än förkastar dessa chockerande övergrepp, så får man inte utan vidare sätta dem i samband med Vatikanens politik i fråga om kvinnors reproduktiva rättigheter. Att på så vis smutskasta ett livsbejakande sätt att närma sig dessa frågor är olämpligt.

Posselt
Herr talman! Självklart fördömer vi dessa illdåd vem som än begår dem. Men föreliggande resolution innehåller felaktigheter, förvrängningar, lögner och halvsanningar och kan därför inte accepteras. Jag anser att temat är alltför allvarligt för att missbrukas partipolitiskt och ideologiskt. Men det är just vad som sker. Vatikanen har varken en internationell polis eller en internationell domstol som kan väcka åtal i frågorna, utan detta är främst en sak för de statliga myndigheterna som vi måste vända oss till. Givetvis stöder vi påvestolen i arbetet med att inskrida mot dessa metoder.
Men vi måste vara på det klara med att resolutionen - Malmström har omtalat detta i klara ordalag - utan tvivel syftar till att försvaga Vatikanens roll i de internationella organisationer där den ofta i motsats till många av medlemsstaternas regeringar tar parti för familjen, för att skydda livet och mot sexuellt utnyttjande. I så måtto är resolutionen hycklande och oacceptabel. Jag tycker att sådant är farligt, eftersom frågan under 1900-talet alltför ofta missbrukades av totalitära krafter för att väcka misstro mot kyrkan. Den vägen får vi inte slå in på! De ordenssällskap som arbetar för andra människor har inte förtjänat denna form av svartmålning!

Scallon
Herr talman! Jag och alla andra i denna kammare fördömer sexuellt utnyttjande av kvinnor, eller av alla för den delen, och varje form av fördröjning när det gäller utdömande av straff för dem som utförde det, vilken trosbekännelse, nationalitet eller yrke de än har, bör rätteligen fördömas. Jag kan emellertid inte stödja denna resolution, eftersom den riktar in sig på en specifik kyrka; en kyrka som erkänt och fördömt fallen i fråga och som klargjort att den vidtar åtgärder i samarbete med företrädare för den behöriga kyrkan och de behöriga myndigheterna, mot de aktuella förövarna. Kyrkan stöder också offren, som är praxis när det gäller fall av sexuellt utnyttjande, genom sitt uppsökande arbete världen över, och den vidtar åtgärder för att förhindra att dessa hemska händelser upprepas.
Tyvärr måste jag säga att denna typ av resolutioner antyder att det finns bakomliggande politiska skäl, vilka verkar vara en avsiktlig misskreditering av den katolska kyrkan och Heliga stolen på internationell nivå, och att tvinga bort dessa från internationella fora där man aktivt stöder kvinnors och mödrars värdighet.

Oostlander
Herr talman! Martens förklaring hade helt kunnat vara min egen. Till det skulle jag vilja säga följande. Denna svåra och känsliga fråga har blivit känd tack vare den katolska pressens öppenhet och katolska forskare som har skrivit en rapport. Till slut har även den katolska kyrkliga hierarkin reagerat och uttalat sitt starka ogillande. Jag kan dra mig till minnes uttalanden från biskopar, bland annat från Nederländerna.
Varför måste vi nu då än en gång ge den romersk-katolska kyrkan en åsnespark? Jag, som protestant, måste säga att det gör mig utomordentligt förvånad. I en nederländsk tidning läste jag en intervju med en av initiativtagarna, och i den här intervjun förklaras bakgrunden. Hon säger: "Vi är emot att påven besöker Europaparlamentet. På det här sättet vill vi försvåra den saken. I andra hand vill vi ge svar på påvens alla uppmaningar när det gäller moral och anständighet." Om detta är bakgrunden så finns det så mycket otillåten eld på altaret, för att uttrycka det protestantiskt, att jag absolut inte kan stödja detta. Jag tror också att de nunnor som har blivit offer för det här, också kan känna sig politiskt utnyttjade, och det skäms jag för.

Fiori
Herr talman! Vi ställer oss verkligen undrande till brådskan i en så ömtålig fråga som den föreliggande. Det finns ingen anledning att spilla ord på själva händelsen: den är fördömlig och avskyvärd. Men att utifrån detta konstruera en politisk attack - för det är faktiskt detta det handlar om - på den katolska kyrkan och Heliga Stolen tycks mig ytterst orätt gentemot den moraliska auktoritet som Heliga Stolen utövar i hela världen. Det som bekymrar oss ännu mer är det sätt på vilket man försöker använda sig av ansvarsbegreppet för att göra Heliga Stolen moraliskt ansvarig för det som en människa råkar ut för. Vi ställer oss verkligen undrande, för om man utnyttjar så känsliga frågor så slutar det med att man förlorar en av de uppgifter som kyrkan med stora svårigheter driver i världen ur sikte, det vill säga försvaret av människans värdighet.

Mauro
Herr talman! Jag vill att det skall stå helt klart att det sätt på vilket man utnyttjar den här frågan är fullständigt oacceptabelt. Framför allt försöket att förringa den roll som den katolska kyrkan och Heliga stolen spelar i de internationella organisationer från vilka man skulle vilja driva bort den, och på det viset uppmuntra lobbyverksamhet likt den som ligger bakom detta förslag.
I första hand vill jag påpeka att Heliga stolen är en sak och de enskilda individerna inom den katolska kyrkan är en annan sak. Heliga Stolen är inte en stat i vilken varje katolik är medborgare; Heliga Stolen tjänar genom sin auktoritet den världsomfattande församlingen men den kan inte vara ansvarig för varje handling som utförs av världens katoliker, oavsett om de är präster eller lekmän. Detta måste stå klart för att vi skall kunna döma i en så besvärlig fråga som denna. När förslaget flera gånger uttryckligen hänvisar till Heliga Stolens ansvar, så är det alltså ett försök att utnyttja frågan politiskt som utan tvekan måste avvisas.
Pakistan

Fruteau
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! För ett tjugotal år sedan, då SAARC grundades, lade länderna i Sydasien och Europeiska unionen grunden till ett långtgående partnerskap: ett partnerskap för utveckling och yttrandefrihet.
De senaste arresteringarna av ansvariga politiker i Pakistan ljuder tyvärr som ett skoningslöst misslyckande. Dessa massarresteringar, som tycks beröra fler än 1 000 personer, illustrerar väl beslutsamheten i general Moncharrafs regim att undertrycka pakistaniernas demokratiska strävanden och förhindra de politiska partierna att bedriva sina lagliga aktiviteter.
1999, några månader efter statskuppen, träffade jag Pakistans ambassadör i egenskap av viceordförande i delegationen "Sydostasien", på hans begäran. Ambassadören försäkrade mig att militärjuntan, som just hade tvingat till sig makten av premiärminister Nawaz Sharif, snabbt skulle lägga grunden till ett demokratiskt Pakistan.
I dag bevittnar vi tvärtom en oacceptabel radikalisering av regimen, och i Pakistan skrivs numera orden "demokrati", "mänskliga rättigheter" och "politisk pluralism" med bloddränkta bokstäver. Demokratiseringens glöd - som vi önskade se - har snabbt falnat för att ge plats åt intolerans och godtyckliga fängslanden.
Europaparlamentet får inte förbli stillatigande inför den rådande situationen i det land som Europeiska unionen samarbetar med sedan en lång tid tillbaka. Vi måste bestämt erinra general Moncharraf om att respekten för mänskliga rättigheter och demokrati är det som ger samarbetspolitiken en mening. Det är vår plikt att kräva att han så snart som möjligt anordnar fria, pluralistiska och öppna val, vilket för övrigt Pakistans högsta domstol har krävt.

Maes
Herr talman, herr kommissionär! Som vi hörde från våra kolleger står vi så här långt efter militärens statskupp i Pakistan ännu längre från en verklig demokrati och rättsstat. Dessutom slår vi fast att den pakistanska militärjuntan aktivt stöder den omänskliga Talibanregimen i Afghanistan. Med anledning av kommendant Massouds besök av Europaparlamentet, vände sig pakistanska ambassaden till parlamentets ordförande med en plädering för en förhandlingslösning i Afghanistan. Även vi vill ha en politisk lösning på den afghanska konflikten. Även vi inser att sanktioner mot Talibanregimen kan komma att drabba befolkningen och att de kan sätta flyktingströmmar i rörelse. Vi uppskattar att Pakistan fördömer Talibanregimens förintelse av det kulturella arvet, men vi förväntar oss mer. Den pakistanska regeringen måste upphöra med sitt stöd till Talibanregimen och de fundamentalistiska grupperna. Den måste hjälpa Pakistan att bli en rättsstat och anstränga sig för att åstadkomma en varaktig fred i regionen.

Mann, Thomas
Herr talman! Vilket ovärdigt nationaldagsfirande där de officiella makthavarna i Pakistan uppmanar det egna folket att aktivt stödja samhälls- och socialmodellen och tusentals medborgarrättskämpar buras in dagen före denna tilldragelse! Polisen häktade just dem som kämpar för solidaritet och rättvisa, och i stället för aktivister som gått under jorden greps deras familjemedlemmar. Bland de häktade fanns också Nasrullah Khan, ledaren för den demokratiska förnyelserörelsen.
Den pakistanska militärregeringens agerande är absolut oacceptabelt. Makthavarnas bedyranden och förklaringar har inte längre någon trovärdighet. Pakistan måste fullgöra sina skyldigheter som medlem i FN! Detta omfattar elementära grundläggande rättigheter som att garantera åsiktsfrihet och församlingsfrihet. Ett beklagande via den internationella gemenskapen är inte alls tillräckligt - det är den hållning som Europeiska folkpartiets grupp företräder. Vi uppmanar kommissionen att lägga hela sin politiska vikt i vågskålen och kämpa för att fångarna skall friges snarast möjligt.
Chefen för militärregeringen, general Musharraf, bär ansvaret för att vägen tillbaka till demokrati och humanitet fortfarande hindras. De pakistanska makthavarnas utrikes- och inrikespolitiska säkerhet är bara något man skyltar med. Denna blir verklighet först när högsta domstolens beslut börjar tillämpas, det vill säga när fria val äger rum över hela landet. Tidsplanen för när dessa skall genomföras måste hållas. Oberoende partier måste få chansen att kandidera; de får inte längre utsättas för ständiga påtryckningar. Det är just dessa val som måste genomföras under uppsikt av internationella observatörer.
På de mänskliga fri- och rättigheternas område måste Europeiska unionen börja agera inte minst i Pakistan och även omfatta de människor som ofta riskerar liv och lem i mål som gäller de mänskliga rättigheterna, nämligen de icke-regeringsstödda organisationerna. Detta är vår uppgift. Detta skulle bli vårt bidrag till en stor nationell helgdag i Pakistan. Herr kommissionär, låt oss hoppas att vi lyckas med detta!
(Applåder)

Van den Bos
Herr talman! Med general Musharrafs politik hamnar den pakistanska befolkningen ur askan i elden. Av demokratin har ingenting blivit över och framtidsutsikterna är dystra. Förkunnandet av val tycks inte vara mer än en skenmanöver för att missleda den internationella gemenskapen. Oppositionens aktiva partimedlemmar arresteras. Valkampanjer omöjliggörs och rättsväsendets oberoende skadas.
Medan Världsbanken grubblar över ekonomiska reformer i Pakistan, tar den militära regimen död på demokratin. Utan demokrati ingen stabilitet och utan stabilitet ingen ekonomisk återväxt.
Pakistan isoleras i alltmer från den övriga världen. Det ekonomiska och militära stöd som militärregimen ger Talibanbarbarerna i Afghanistan är motbjudande. Enligt den afghanska oppositionsledaren, som i dag är här på besök, kan endast politiska förändringar i Pakistan leda till de muslimska extremisternas undergång i grannlandet.
Europeiska unionen har med rätta lagt ned förhandlingarna med Pakistan. Det kan inte bli tal om några samarbetsavtal så länge demokratin inte är fullkomligt återställd. Den politiska dialogen kan endast fortgå på en ad hoc-basis och därvid måste regeringen sättas under stor press för att rättvisa val skall hållas så snart som möjligt.
Den pakistanska befolkningen får inte lämnas i sticket. Europeisk utvecklingshjälp måste riktas på undervisning och andra sociala program. Stöd för val får endast utgå om detta bidrar till att de genomförs rättvist. För närvarande ser möjligheterna till det ut att vara utomordentligt små.
Pakistan är ett viktigt land i regionen, men regeras tyvärr växelvis av korrupta regimer och militärjuntor. Befolkningen måste befrias från detta. De förtjänar en ljusare framtid.
Homosexuellas rättigheter i Namibia

Swiebel
Herr talman, mina damer och herrar! Jag läser för er ur en tidningsartikel: i dag har president x från land y uppmanat landets regionala myndigheter att peka ut judar och negrer i deras områden, så att de kan arresteras. Enligt presidenten måste judar och negrer arresteras, fängslas och förvisas. Slut citat.
Ni frågar er antagligen i vilket land och under vilken tid det här utspelar sig. De historiska exemplen känner vi ju till alltför väl. Byt ut judar och negrer mot homosexuella män och kvinnor, och då vet ni att jag talar om de uttalanden som Namibias president gjorde helt nyligen, för övrigt inte för första gången, och som tycks mana till en häxjakt på homosexuella. Namibias president uppmanade till att, som han uttryckte det, rensa landet från homosexuella den 19 mars. Den här veckan upprepade han denna uppmaning, trots protester både i Namibia och utomlands. Det är alltså inte frågan om en slip of the tongue utan om en medveten kampanj.
Vid de tidigare tillfällena var det fortfarande möjligt att avfärda den namibiska presidentens anti-homoretorik med ett leende. Det hela framstod som en rädd mans personliga käpphäst, en man som krampaktigt höll fast vid det traditionella bysamhället. Presidentens uttalanden målar upp en bild av ett samhälle som tycks gå under av sexuell promiskuitet. Att kriminalisera homosexuella, och att blanda detta med en rejäl portion främlingshat och uppmaningen till namibiska kvinnor att veta sin plats, löser emellertid inte problemen. Tvärtom, att på det här sättet exploatera rädslan för aids är att leka med elden. Korrekt information och distribution av kondomer är ett bättre svar.
Anti-homokampanjen i Namibia utgör ett hot, inte bara för potentiella offers fysiska välmående, utan också för demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Amnesty International har förklarat att de betraktar människor som fängslats på grund av sin sexuella läggning eller på grund av att de utövar sin mötes- och yttrandefrihet som samvetsfångar. Namibia måste hålla sig till internationella förpliktelser, som innebär att de mänskliga rättigheterna gäller för alla, och som är universella och odelbara. Därför är det nödvändigt att Europeiska unionen och medlemsstaterna högt och tydligt uppmanar Namibia att upphöra med den här häxjakten. Låt Namibia ta lärdom av grannlandet Sydafrika där homosexuellas rättigheter uttryckligen garanteras i grundlagen. Ett land som har kämpat för sin egen frihet och mot rasdiskriminering och apartheid, kan väl ändå inte förespråka sexuell diskriminering och apartheid?

Lagendijk
Herr talman! Uttalandena från den namibiska presidenten Sam Nujoma faller, som kollega Swiebel redan har sagt, under kategorin häxjakt. Att man är sexuellt attraherad av personer av samma kön är något som är av alla tider och alla kulturer. Inte längre av alla tider och inte heller längre av alla kulturer är diskrimineringen och förföljelsen av personer som har denna läggning och som går ut med det öppet.
Lyckligtvis ser vi i ett stort antal länder en stadigt minskande diskriminering. Det blir allt mindre godtagbart att uppmana till uteslutning av och våld mot människor med denna läggning. Ett bra exempel på detta är Sydafrika. Sedan apartheidregimen avskaffades har man i landets grundlag slagit fast ett förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning.
Den namibiska presidentens argument att homosexualitet är något västerländskt, en västerländsk avvikelse, är ett fullkomligt löjligt argument. Han borde bara se på sina sydafrikanska grannar, vilket för övrigt hans kolleger Mugabe och Museveni också borde göra.

Van der Laan
Herr talman! Europa är inte bara en ekonomisk union, utan också en union av normer och värderingar. En integral del av det är i min grupps ögon att skydda mänskliga rättigheter i och utanför Europa. Homosexuellas rättigheter är mänskliga rättigheter. Därför måste vi som ett enat Europa kraftigt motsätta oss varje form av utveckling, var den än förekommer i världen, som främjar förtal, uteslutning eller förföljelse av människor på grund av deras sexuella läggning. Således är jag stolt över att min grupp har tagit initiativet till den här resolutionen, som den här gången är riktad mot Namibia och som tydligt klargör att vi anser att utvecklingen i landet inte är godtagbar.

Van Hecke
Herr talman! Nederländerna låter homosexuella gifta sig, Namibia spottar på homosexuella. Anno 2001. Kollega Langendijk har med rätta påpekat att Namibia inte är det enda afrikanska landet där man går så långt. Namibias president Mugabe kallar homosexuella män och kvinnor bokstavligt talat för: "kräk som måste utrotas". Hans våldsamma hantlangare gör resten.
Det går naturligtvis inte för sig att människor diskrimineras endast på grund av sin sexuella läggning. Jag vet emellertid att det är en mycket delikat och svår debatt. I Afrika har jag lärt mig att många människor betraktar homosexualitet som något som går stick i stäv emot deras kultur. Men respekten för kultur når sin egen gräns när de grundläggande mänskliga rättigheterna hotas. Homofobiska handlingar, orkestrerade i stor skala av myndigheten, måste fördömas kraftigt. Det får emellertid inte upphöra där.
Jag anser att förföljelsen av homosexuella måste hållas i åtanke vid utvärderingen av vårt samarbete med länder i tredje världen i andan av det nya Cotonou-avtalet. Ofta är det ju så att förföljelsen av homosexuella inte är den enda kränkningen av de mänskliga rättigheterna i de här länderna. Trots sina upphöjda ideal, visar vissa SADC-länder upp sig från sina mindre attraktiva sidor den senaste tiden. Det börjar bli dags för en ny vind att blåsa genom Windhoek och att homomuren i ett antal stater vid frontlinjen raseras.

Lamy
. (FR) När det gäller det första ärendet, kidnappningen av Tsiakourmas, fick kommissionen kännedom om omständigheterna kring arresteringen av den grekcypriotiske medborgaren i december förra året. Det verkar stämma att Tsiakourmas kidnappades på den brittiska militärbasen i Dhakalia, dvs. på brittiskt territorium. Den brittiska regeringen har följaktligen vid ett flertal tillfällen tagit upp den här händelsen, såväl med den turkcypriotiska gemenskapen som med myndigheterna i Ankara. Rådet (allmänna frågor) kommer att studera fallet vid mötet nästa måndag.
Kommissionen kommer att fortsätta att noggrant följa händelseutvecklingen genom vår delegation i Nikosia. Enligt våra uppgifter har den rättegång som inletts mot Tsiakourmas återupptagits i veckan i Famagusta, och en dom kan väntas inom kort.
I likhet med Katiforis anser jag att det här fallet, liksom många andra, måste ses mot bakgrund av den politiska situationen på Cypern. Vi utnyttjar alla möjligheter till kontakt med berörda parter för att, som ni vet, försöka främja en politisk lösning på öns delning. När det gäller den turkiska delen, som MacCormick och Alyssandrakis talade om, kan ni vara förvissade om att den frågan är en av dem som vi behandlar inom ramen för den politiska dialogen mellan unionen och Turkiet, en dialog som fick en förstärkt form vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors.
För att komma till den andra punkten under rubriken mänskliga rättigheter, dvs. ert förslag till resolution om våld mot nunnor, är fallet med de katolska nunnorna i våra ögon ett allvarligt brott mot kvinnors grundläggande rättigheter och ett förfärligt exempel på våld mot kvinnor. Unionen är målmedvetet engagerad i bekämpningen av våld mot kvinnor, vilket alla talare är medvetna om. I alla våra institutioner är vi måna om att respektera principerna i Förenta nationernas konvention om avskaffande av alla former av diskriminering av kvinnor, och framför allt att respektera de åtaganden som ingicks i Peking för inte så länge sedan, i samband med den fjärde kvinnokonferensen.
När det gäller de mänskliga rättigheterna i Pakistan delar kommissionen uppfattningen hos de parlamentsledamöter som lagt fram resolutioner i den här frågan, nämligen att de senaste arresteringarna av "politiska aktivister" tillhörande alliansen för demokratins återupprättande är ett allvarligt bekymmer. Under diskussionerna med den pakistanska regeringen i november förra året bad Europeiska unionens trojka regeringen att häva restriktionerna för de politiska partiernas aktiviteter, framför allt förbudet mot allmänna demonstrationer. De politiska partierna får och bör inte vara uteslutna från det politiska livet i Pakistan, inte mer än någon annanstans för övrigt, eftersom de uppenbart har en viktig roll att spela för landets framtid.
Vi räknar med påtagliga framsteg när det gäller återupprättandet av den representativa demokratin på alla nivåer, till att börja med att det anordnas val till regionala och nationella församlingar enligt en tydlig och trovärdig tidsplan. De pakistanska myndigheterna har uttryckligen lovat unionens trojka att organisera dessa val inom tre år räknat från den militära statskuppen, en tidsfrist som för övrigt fastställts av Högsta domstolen. Även om regeringen har bekräftat att de politiska partierna kommer att tillåtas delta i de regionala och nationella valen, vilket flera av er har påpekat, står det klart att endast ett snabbt avskaffande av förbudet mot allmänna demonstrationer kan stärka förtroendet för processen att återinföra demokrati i Pakistan.
När det gäller den sista punkten, situationen för homosexuella personer i Namibia, blev vi precis som författarna till denna resolution förvånade och oroade när vi fick kännedom om den namibiske presidenten Sam Nujomas tal om homosexualitet, där han manade till förföljelse av enskilda personer med homosexuell läggning.
Vi har alltid varit av den uppfattningen att den enskilde har rätt att åtnjuta människans grundläggande fri- och rättigheter. Vi anser att varje stat bör skydda och främja dessa rättigheter och aktivt bidra till att avskaffa alla former av diskriminering med hänvisning till ras, kön, politisk åskådning, religiös trosriktning, osv.
Denna vår ståndpunkt avspeglar även den som Republiken Namibias regering hittills har intagit offentligt, vilket dessutom framgår av landets konstitution och alla de internationella konventioner om mänskliga rättigheter som denna stat har ratificerat. Därför är vi positiva till alla uppvaktningar av de namibiska myndigheterna, för att vi skall kunna få ett klargörande i den här frågan och framföra önskan om att de senaste uttalandena inte skall innebära ett förnekande av Namibias befintliga konstitutionella bestämmelser, som förbjuder diskriminering.

Talmannen
Tack, kommissionär Lamy!
Låt mig ta tillfället i akt och meddela våra besökare att parlamentet alltid viker två och en halv timme varje torsdag till att diskutera aktuella problem, aktuella brott som begås mot de mänskliga rättigheterna i hela världen. I övrigt diskuteras givetvis även ett stort antal europeiska frågor.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Läget i Mexiko
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0262/2001 av ledamöterna Seguro och Naïr för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0275/2001 av ledamöterna Knörr Borràs och Lipietz för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0283/2001 av ledamöterna Marset Campos med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster;
B5-0289/2001 av ledamöterna Salafranca Sánchez-Neyra med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0297/2001 av ledamöterna Gasòliba i Böhm med flera för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp
om läget i Mexiko.

Seguro
Herr talman, herr kommissionär Pascal Lamy, mina damer och herrar! Vi har begärt ordet i denna debatt för att i stort ansluta oss till den resolution som lagts fram av flera politiska grupper och vi delar synen på att Europaparlamentet med ganska stort intresse har deltagit och på nära håll följt utvecklingen av de politiska förbindelserna mellan Mexiko och Europeiska unionen.
Vi har godkänt och välkomnat genomförandet av ett allmänt avtal, och vi anser att Europeiska unionen vid en bra tidpunkt har skrivit ett bra avtal med Mexiko, inte bara om handelsfrågor utan också på samarbetsområdet och framför allt när det gäller det politiska partnerskapet, och vi har behållit ett gott förhållande med alla icke-statliga organisationer i detta land som är vår vän. Vi uppmärksammar också, och kommer alltid att göra det, utvecklingen i Chiapas. Förra året ledde jag själv en delegation till Centralamerika och Mexiko, jag ledde Europaparlamentets delegation som reste till Chiapas och som även ville träffa zapatiströrelsen, vilket inte gick. Varför? Därför att vi anser att en av grundprinciperna för detta parlament är dialog med alla och att, med respekt för den nationella suveräniteten, ge vårt bidrag till en positiv lösning och till ett slut på åtskillnaderna. Det är i detta syfte vi för det första välkomnar Mexikos president Fox inställning och beredvillighet. För det andra välkomnar vi det goda sättet, interventionen och beredvilligheten till dialog som zapatiströrelsen visade genom kommendant Ester i den mexikanska kongressen. Vi vill nu också säga att vi framför allt att vi vill stimulera och stödja denna dialog, för i en demokrati är en dialog i respekt för de demokratiska reglerna det enda instrument som kan bidra till att lösa problemen. Jag upprepar än en gång att vi respekterar det mexikanska folkets suveränitet, vår signal och vårt budskap är ett stöd till denna dialog. Jag vill avsluta med att vädja om något som vi anser vara av vikt, nämligen att samtalen fortsätter för att den mexikanska kongressen skall kunna stödja den lag för ursprungsbefolkningarna som man kommit överens om i Santo Andrés-avtalen. Slutligen, herr talman och herr kommissionär, ärade kolleger, vill jag säga att den delegation jag har lett, i går hade en överläggning med talmanskonferensen, och uttalade sig angående ett möjligt besök från zapatiströrelsen här i parlamentet. Det godkändes enhälligt, med alla viktiga politiska grupper närvarande, att parlamentet genom dess delegation och som uppföljning till det denna gjorde förra året, åter slår fast sin beredskap att föra en dialog, inom de regler som gäller i parlamentet, med alla organisationer, även zapatiströrelsen.

Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill också understryka Seguros inlägg, på så sätt att jag lyckönskar president Fox och zapatisterna för den dialog de inlett.
Häromdagen var jag på ett sammanträde i kongressen i Mexiko, ett historiskt sammanträde. Jag vill påminna om att det också kommit till stånd med hjälp av rösterna från en av våra brodergrupper, de gröna i Mexiko. I en omröstning som gav upphov till en sansad och respektfull dialog erbjöds fred mot fred. Den visade folkets och de mexikanska lagstiftarnas mognad, samt zapatisternas mognad, och jag skulle vilja kalla den historisk. Det var en stor dag för Mexiko, för de infödda, både i och utanför Mexiko, och för upprättandet av dialog, förståelse och samarbete mellan alla politiska och sociala grupperingar som väg att lösa konflikter.
Vår grupp vill också att det skall stå helt klart att vi inte har något emot närvaron av zapatiströrelsen i denna kammare, i linje med det som uttryckts i går i delegationen. Och det är möjligt att några kolleger i detta parlament sliter sitt hår och till och med säger att man måste upprätthålla vissa former och motsätter sig att män och kvinnor som bär huva infinner sig i detta parlament.
Men vi borde sluta med den stora skenhelighet som är förhärskande i den internationella politiken, eftersom samma personer som åker och träffar Putin, eller som sjunger för kineserna efter att de invaderat Tibet inte kan slita sitt hår. Det handlar inte om att diskutera former eller om de har huva eller ej. Det finns ingen större huva än den som tvingats på ett folk, ursprungsbefolkningen i Mexiko och utanför Mexiko. Man har tvingat miljontals människor att släpa på en stor börda, som vi i dag lyckligtvis börjar se hur den lyfts. Äntligen får de sina rättigheter och man erkänner dem i författningen.

Marset Campos
Herr talman! En händelse av så stor vikt för Mexiko och Latinamerika som närvaron i den mexikanska deputeradekammaren av zapatisternas befälhavare och ledamöterna i ursprungsbefolkningens nationella kongress, i syfte att uttrycka skälen till antagandet av "Cocopa-lagen" och den därmed sammanhörande konstitutionella reformen, bör utan tvivel stödjas av Europaparlamentet. Det är anledningen till att tre ledamöter i Europaparlamentet, Sami Naïr, Gorka Knörr och jag själv förra veckan var i Mexiko för att med vår närvaro stödja detta.
Den gemensamma resolution som vi lägger fram är positiv, viktig, hoppingivande och ger också ett stöd till president Fox och EZLN:s agerande. Vi anser också att den ligger i linje med avtalet mellan Europeiska unionen och Mexiko för att främja ett antal större demokratiska friheter och stöd till den kulturpolitik som finns i Mexiko och som är mycket viktig.
Därför anser vi att resolutionen skulle bli bättre om man godkände två ändringsförslag som vi föreslår. Å ena sidan att erkänna att det är betydelsefullt med EZLN:s närvaro i deputeradekammaren och å den andra att genom delegationen för förbindelserna med Centralamerika, eller genom andra utskott, som utrikes- eller biståndsutskottet, inbjuda företrädare för zapatiströrelsen att komma hit, enligt våra seder och bruk, för att framställa sina synpunkter. På så sätt kan vi stödja ett stort hopp för Mexiko och Latinamerika.

Gutiérrez-Cortines
Herr talman! Jag ställer mig bakom mina kolleger som lyckönskat sig till att vi befinner oss vid ett tillfälle då en ursprungsbefolkning erkänns, som under mycket lång tid varit marginaliserad och dessutom i en besvärlig situation, eftersom vissa ansåg sig företräda dem, men i verkligheten inte gjorde det.
Jag tror att man bör lyckönska president Fox, hans politiska grupp och alla de mexikanska politiska makter som kunnat förstå att man måste komma överens direkt med minoriteter eftersom demokratin kräver direkta företrädare och språkrör och samtidigt att man godkänner en kultur av mångfald, vilket är något Europa försvarar och som är en del av vår identitet.
Jag vill också i denna riktning säga att jag tror att den atmosfär av dialog som skapats är en atmosfär Europa helt och fullt kan ansluta sig till och jag anser också att det är rätt och riktigt att man tar emot dem som bör tas emot, att man skall ta emot zapatisterna, att de skall välkomnas i Europa och att vi skall sträcka ut handen åt dem.
Det jag däremot inte alls vill är att vi skall tro att vi skapar en parallell relation. Jag anser att den demokratiska öppningen som den mexikanska regeringen och församlingen uttryckt genom att ta emot zapatisterna i den symboliska fastighet, som parlamentet är, är en institutionell triumf och därför bör vi förstå att zapatisternas närvaro också bör ske tillsammans med den inbjudan som gjorts till president Fox, eftersom vi är delaktiga i det institutionella stärkandet (utan starka institutioner finns det ingen demokrati) likaväl som närvaron av alla minoriteter, alla grupper och alla föreningar som vill knacka på vår dörr för att begära vår hjälp, för att förklara sina egenheter och skillnader.

Sánchez García
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Förslaget till resolution som vi i dag lägger fram tycker jag är mycket positiv ur politisk synvinkel, eftersom den främjar integrationsprocessen av mer än tio miljoner mexikanska medborgare som härrör från ursprungsbefolkningen och som i dagens Mexiko utgör 10 procent av befolkningen. Därför när vi en förhoppning om en fredlig samlevnad från och med nu som allmän regel för socialt uppförande, och också en normalisering av det mexikanska politiska livet.
Vi är säkert överens om att det nyligen genomförda mötet mellan ursprungsbefolkningen och de mexikanska politikerna är ett gott exempel att följa i denna politiska etapp som uppstått efter juli år 2000, i vilken man uppnår framsteg, och kommer över gamla motsättningar.
Från detta håll, från det gamla Europa, ser många av oss med sympati på den politiska förändring som sker i Mexiko när det gäller erkännandet av denna minoritet som historiskt varit åsidosatt. Denna attityd bör innefatta vår tacksamhet mot president Fox och hans regering, samt zapatisterna och naturligtvis ursprungsbefolkningarna.

Lamy
. (FR) Herr talman! Kommissionen delar helt och hållet ståndpunkten hos de parlamentsledamöter som har undertecknat resolutionerna om de nyligen inträffade händelserna i Mexiko, de resolutioner som ni behandlar.
Den nya mexikanska regeringen och zapatisternas nationella befrielsearmé har bekräftat att de åtar sig att sträva efter en politisk lösning. Därmed har de öppnat vägen för en fredlig lösning på denna konflikt, det anser vi precis som ni.
I det här sammanhanget gläder vi oss självklart åt att det nya allmänna avtalet som undertecknats av unionen och Mexiko har trätt i kraft. Detta avtal, vilket Seguro påminde om, gör att vi kan fortsätta att stödja den process som just har inletts i Mexiko. Som ni vet är detta avtal mycket mer långtgående än ett handels- och samarbetsavtal. Det innehåller faktiskt en klausul om "de mänskliga rättigheterna", en fråga som nu är central i förbindelserna mellan unionen och Mexiko. Det innefattar även en klausul om respekt för åtaganden som gjorts, vilket ger oss möjlighet att ta hänsyn till hur människorättssituationen utvecklas i detta land och dess delstater. Dessutom inrättar avtalet en mekanism som tillåter avtalsparterna att reagera i den händelse målen i avtalet inte följs.
Förutom ett samarbete i fråga om mänskliga rättigheter, demokrati och en sund offentlig förvaltning erbjuder detta avtal även en rättslig ram för samarbete på området för kultur, utbildning och yrkesutbildning med ett särskilt fokus på de minst gynnade sociala grupperna, med hänsyn till landets behov.
Vi har också en ram för regionalt samarbete och till sist och framför allt samordning när det gäller sociala frågor och fattigdom. Detta är något som innefattar sårbara grupper, såsom ursprungsbefolkningen, samtidigt som man tar hänsyn till kravet på att respektera de mexikanska ursprungsbefolkningarnas rättigheter i egenskap av grupper.
För att konkret tillämpa allt detta och i enlighet med det nationella strategidokumentet för Mexiko som nu har antagits, arbetar vi på plats med ett viktigt projekt för skogsodling i Lacandonie-skogen i Chiapas. Det konkreta syftet med detta projekt är inte endast att arbeta tillsammans med de berörda befolkningarna, utan också att lära dem tanken om en hållbar utveckling - här kombineras således både hållbar miljö och socialt arbete. Detta är vad vi gör just nu på ett mycket konkret plan.

Talmannen
Tack, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Läget i Somalia och angrepp mot "Läkare utan gränser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0263/2001 av ledamot van den Berg för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0276/2001 av ledamöterna Maes med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0284/2001 av ledamot Morgantini för Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster;
B5-0290/2001 av ledamot Van Hecke för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna;
B5-0292/2001 av ledamot Muscardini för Gruppen Unionen för nationernas Europa;
B5-0301/2001 av ledamot van den Bos för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp
om situationen i Somalia och om att biståndsarbetare tagits som gisslan.

Ghilardotti
Herr talman! Lyckligtvis släpptes de sista i gisslan i går, två hjälparbetare, brittiska medborgare, som tillsammans med sju västerlänningar och en somalier togs tillfånga den 27 mars av krigsherren Musse Sudi Yalahow. Frigivningen är naturligtvis uppmuntrande, men vår oro för bristen på respekt för mänskliga rättigheter och för de fortsatta våldsdåden och banditdåden som begås av de väpnade miliserna i Somalia kvarstår oförminskad. Det är absolut nödvändigt att den somaliska övergångsregeringen gör allt som står i dess makt för att inleda en konstruktiv dialog om vägen till fred, stabilitet och nationell försoning med alla berörda parter, med företrädare för det somaliska samhället, med myndigheterna i Somaliland och Puntland. För att man skall kunna lösa landets allvarliga politiska, sociala och ekonomiska problem krävs det att alla avstår från att använda vapen, så att alla parter tillsammans kan ta itu med problemen om hur hjälpen skall samordnas och problemen inom utbildning, hälsovård och ekonomi.
Givarländerna måste intensifiera den humanitära hjälpen och samarbetsinitiativen, de måste vaka över att vapenembargot respekteras fullt ut och kräva av alla berörda parter att de samarbetar för att återupprätta freden. Europeiska unionen i synnerhet måste lämna allt det finansiella och tekniska stöd som krävs för att fredsinitiativet från den mellanstatliga utvecklingsmyndigheten (IGAD) och Djibouti skall nå framgång, men framför allt måste den, liksom i konflikten mellan Etiopien och Eritrea, föra en konsekvent politik, tala med en enda röst, för att främja dialogen och förhandlingarna så att landets viktigaste och mest trängande problem kan lösas. Det civila samhället, de lokala grupperna, de icke-statliga organisationerna som kämpar för nationell försoning och fred måste få vårt stöd. De väpnade grupperna, som under de senaste veckorna har orsakat åtminstone tjugo civilpersoners död, måste demobiliseras och minröjningsarbetet måste intensifieras för att visa all vår solidaritet och allt vårt stöd för organisationen "Läkare utan gränser" som var den som utsattes för överfallet den 27 mars.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Den 26 mars i år bortfördes tio biståndsarbetare från FN och "Médecins sans frontières" (Läkare utan gränser) av en milischef i Somalia. I världssamfundets ögon bör detta vara en illustration på hur långt ner detta land har sjunkit.
När kriminalitet och krigets omständigheter - hur kan man för övrigt skilja de två åt? - angriper de fredens och biståndets missionärer som dessa västerlänningar är, och när dessa blir föremål för köpslående mellan de krigförande parterna, är detta den mest förtvivlade SOS-signal som världssamfundet kan få från civilbefolkningen.
Hur kan situationen för den anonyma massan se ut om t.o.m. de som bistår dem förföljs på det här sättet? Hur ser deras klagan ut? Hur hade deras klagan kunnat nå oss om inte dessa biståndsarbetare från FN och Läkare utan gränser hade kidnappats, som förtjänar aktning för sitt engagemang men som uppmärksammas i media endast för att de är västerlänningar?
Gisslan har nu släppts, men denna vädjan bör kvarstå och få ett i högsta grad effektivt och engagerat svar från vår sida, nämligen omedelbara åtgärder som kan garantera en genuin säkerhet för biståndsarbetarna i detta plågade land och en långsiktig politik för att stödja demokrati och de mänskliga rättigheterna med utgångspunkt i nationell försoning. Det förtvivlade Somalia bör stå i fokus för den europeiskt präglade demokratin och solidariteten.

Sylla
Herr talman, kära kolleger! Även om gisslan har frigetts, vilket min kollega påpekade, tror jag att vi måste tänka på att vi inte får betrakta en gisslantagning som en politisk handling. För mig är det framför allt en lågt stående och barbarisk handling som vi inte kan godta. Det budskap som skulle sändas då dessa personer bortfördes bör vara exakt detsamma i dag. Herr talman! Vi bör således med samma övertygelse fortsätta att visa solidaritet med dessa skuggans arbetare, alla dessa icke-statliga organisationer som av ett enkelt skäl är lätta måltavlor: att de ofta arbetar på ett opartiskt sätt. De hjälper och vårdar alla dem som behöver det, oavsett politisk färg, och jag tror att det är detta som gör dem till ytterst lätta måltavlor, sårbara måltavlor. Vi måste således fortsätta att ge dem vårt odelade stöd.
Sedan tror jag att vi måste utse en ständig representant för den här frågan som kan följa läget i Somalia, vilket vi gjorde, herr talman, i samband med konflikten mellan Etiopien och Eritrea. Ett första steg har tagits i och med installationen av en demokratisk övergångsregering, som erkänns av internationella instanser och som har dämpat branden i hela denna region. Nu bör vi gå mycket längre genom att också förplikta denna regering att sätta sig mer med alla parter i konflikten, alla politiska partier, kring förhandlingsbordet. Och vi bör framför allt - vare sig det är Europeiska unionen, FN eller Afrikanska enhetsorganisationen OAU som agerar - se till att det införs ett totalt embargo för vapen och att detta embargo följs skrupulöst. Vi måste bestämt fördöma alla illegala vapenleveranser.
Jag tror att Somalia tyvärr genomgår en mycket instabil period på grund av alla dessa brödrastrider, där antalet döda räknas i hundratusental. Det är befolkningen som får betala. Efter våld följer svält, efter svält krig och efter krig sjukdomar mot bakgrund av en allmänt utbredd likgiltighet. Vårt budskap måste förbli lika skoningslöst.

Van Hecke
Herr talman! Under flera år överlät den internationella gemenskapen Somalia åt sin lott. Där fanns ju ingen ära att hämta. I dag är Somalia ett splittrat land med en splittrad auktoritet. Krigsherrarna har blivit de nya feodalherrarna. Efter fredssamtalen i Arta väcktes ett visst hopp på nytt. En nationell övergångsregering etablerades, men den fick det mycket svårt att slå fast sin auktoritet. Europeiska unionen - och kollega Sylla har rätt, tycker jag - har inget annat val än att kraftigt stödja den här regeringen, utan att för den sakens skull förbise den somaliska realiteten. En konstruktiv dialog mellan regeringen och andra parter som spelar en huvudroll är den enda realistiska utvägen. Även Somalilands och Puntlands administrationer måste involveras i detta, och tredje land, som Etiopien måste uppmanas till att inte på något vis störa fredsprocessen. För att kunna spela en banbrytande roll måste unionen enligt mig utnämna en särskild delegat för Somalia, precis som nu är fallet för Etiopien och Eritrea. Vad mig beträffar kan det för övrigt vara samma person. Nu när det äntligen finns utsikter för en varaktig fred mellan Eritrea och Etiopien, måste vi absolut undvika ett instabilt Somalia. Balkaniseringen av Somalia måste förhindras med alla medel, och i det sammanhanget kan unionen spela en viktig roll.

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilka inleda detta korta inlägg med att klargöra att kommissionen bestämt och kraftfullt fördömer alla angrepp mot biståndspersonal, i liknande termer som Sylla använde.
Samtidigt blev vi lättade, i likhet med Ghilardotti, då vi fick veta att de två sista i gisslan hade släppts. Vi anser att kidnappningen belyser nödvändigheten av att sätta stopp för de våldsamma spänningarna i centrala och södra Somalia, något som alla talare har tagit upp. Ni kan räkna med att kommissionen är beredd att erbjuda hjälp till återuppbyggnaden av landet på alla plan, och Gud vet att det är nödvändigt. Detta är något vi gör och kommer att fortsätta att göra i nära samarbete med alla övriga biståndsgivare, genom att dra nytta av biståndssamordningen som sköts inom ramen för Somalia aid coordination body, som också omfattar Förenta nationernas organ.
Kommissionens bistånd till Somalia för återuppbyggnad är betydande. Biståndet får odelat stöd av alla politiska myndigheter i unionen, och tack vare det uppdrag som Europeiska unionens trojka nyligen genomförde i Somalia kunde vi se hur nödvändigt såväl som uppskattat kommissionens stöd är i de regioner som besöktes. Vi har bestämt oss för att fortsätta att stödja återuppbyggnadsinsatserna i alla de regioner i landet som är relativt fredliga, framför allt Somaliland och Puntland, enligt den strategi som antagits och som kallas "peace dividend approach". Samtidigt stöder vi övergångsregeringens ansträngningar för att skapa fred och säkerhet i den del av landet som fortfarande präglas av konflikten och frånvaro av alla former av förvaltningsstrukturer. Det finns regioner i Somalia där en återuppbyggnad inte är möjlig under nuvarande omständigheter, och i dessa regioner kommer vi att fortsätta ge bistånd genom ECHO, som arbetar tillsammans med icke-statliga organisationer och Förenta nationernas organ.
Unionen har antagit en politik, särskilt i och med uttalandet av den 8 september, och jag vill påminna om att denna politik innebär att övergångsregeringen uppmanas att utan dröjsmål engagera sig för en dialog med befintliga förvaltningsenheter - jag nämnde nyss Somaliland och Puntland - för att undgå att förlora den drivkraft som uppstod med Arta-processen, i enlighet med resolutionerna från de östafrikanska statschefernas toppmöte. Vi vill också framhålla hur viktigt det är att alla de som inte deltog vid Arta-konferensen blir delaktiga i den nationella försoningsprocessen, i syfte att försöka återupprätta nationell enhet.
Under alla omständigheter vill jag, för vårt vidkommande, påpeka att vi utesluter alla former av stöd till verksamheter som varifrån de än kommer syftar till att med våld återupprätta regeringsmakten i detta land, vilket skulle äventyra den visserligen sköra, men ändå påtagliga fred och säkerhet som uppnåtts i vissa av landets regioner. För oss är det oacceptabelt att en fredsprocess leder till nya konflikter i regioner där fred redan införts med aktivt stöd från världssamfundet, och på den punkten ställer vi oss bakom innebörden i inläggen till förmån för denna resolution.

Talmannen
Tack, kommissionär Lamy!
I dag har kommissionen varit disciplinerad och talat mindre än normalt, kommissionär Lamy, och det är ett av skälen till varför vi nu måste lägga in en paus på cirka 20 minuter, för enligt föredragningslistan skall de följande båda punkterna på föredragningslistan behandlas först kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.10 och återupptogs kl. 17.30.)

Fiskeolyckor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0087/2001) av Miguélez Ramos för fiskeriutskottet om fiskeri: säkerhet och olycksorsaker (2000/2028(INI)).

Miguélez Ramos
. (ES) Herr talman, ledamöter! I det betänkande som jag i dag lägger fram i denna kammare om säkerhet och olycksorsaker i fisket analyseras motiven till de höga olyckstalen i sektorn, och aspekter som den europeiska rättsliga ramen, de problem som påverkar fiskarnas arbete och riskförebyggande.
Även om initiativet att behandla denna fråga i parlamentet kom från den socialdemokratiska gruppen så är det arbete som i dag läggs fram för er frukten av många bidrag, bland dem mina kollegers, ledamöterna i Europaparlamentets fiskeriutskott, som arbetat mycket och bra tillsammans med mig, och som slutligen enhälligt godkände detta betänkande, samt offentliga utfrågningen med experterna som hölls i september månad, och de ovärderliga bidrag jag fått från tjänstemän på generaldirektoratet för sysselsättning och Europaparlamentets generaldirektorat för forskning, men också de bidrag som gjorts av den rådgivande fiskerikommittén.
Alla var vi överens om att definiera yrkesfisket (270 000 fiskare i Europeiska unionen) som ett mycket farligt yrke, samt i en stor del av diagnosen om de motiv som gör att fisket har en olycksfrekvens som är upp till 25 procent högre än övriga ekonomiska sektorer och att en av sju fiskare i Europeiska unionen drabbas av en arbetsolycka varje år. Denna mycket höga siffra beror på ett antal mycket skilda orsaker. Dåliga väderförhållanden, långa arbetsdagar med mycket intensivt tempo, bidragssystem, som det som är beroende av fartygets fångst, vilka inte är särskilt jämförbara, att kollektiva förhandlingar inte förekommer, hårda arbetsvillkor, svårigheter att bo på fartygen, isolering, avskildhet från familj och socialt liv, långt avstånd till fiskevatten, gamla fiskeflottor, etc.
Jag avvisar, den skeptiska inställning och fatalistiska vision som de som anser att fiskeolyckor inte går att undvika har, och att offren för dessa olyckor är det tribut vi måste ge till havet. Jag tror att man skall söka orsakerna till olyckorna och bekämpa dem. Man måste prioritera säkerheten. Vi lider av en icke-tolererbar olycksnivå och vi måste förbättra kontroller, medvetandegöra redare och fiskare och, om så är nödvändigt, göra rättsliga förändringar för att minska dem. Man måste beakta fiskarnas sociala och arbetsvillkor, eftersom de har en vilotid och en organisation av arbetet som är oregelbunden och som grundar sig i pass som är över 14 timmar långa per dag.
Man måste ge denna sektor rätt till en oavbruten vila per vecka och varje dag och om det är nödvändigt bör de offentliga myndigheterna ingripa för att tvinga fram denna grundläggande rättighet för varje arbetstagare. Dessa hårda arbetsvillkor leder bland annat till att ungdomar inte vill ägna sig åt yrket, vilket gör att inget generationsskifte sker.
Det är nödvändigt att på europeisk nivå etablera en dialog mellan arbetsmarknadens parter i sektorn för att uppnå kollektivavtal som innefattar frågor om säkerhet på arbetet, för att rådfråga sektorn mer, för att ge fiskarna en social trygghet som liknar det andra arbetstagare har, och för att hos arbetsgivarna och arbetstagarna utveckla en kultur av säkerhetstänkande.
Europeiska unionen har inte ens statistik att tillgå. Endast fem länder kan tillhandahålla siffror och de är inte jämförbara. Det skulle vara nödvändigt att ha denna situation i åtanke när den tredje fasen sätts i gång i projektet för att ta fram en europeisk statistik om olycksfall i arbetet, för att gemenskapen skall kunna erhålla trovärdiga och kompletta uppgifter som är harmoniserade på europeisk nivå.
Min grupp har alltid ansett att det är nödvändigt att det i detta parlament talas, inte bara om de frågor som har med fiskebeståndet att göra, utan också om de mänskliga problem som påverkar dem som arbetar på haven. Därför begär jag i mitt betänkande att man i reformeringen av den gemensamma fiskeripolitiken innefattar de slutsatser som dragits på ett sätt så att den triangel som bildas av lagstiftning, utbildning och dialog mellan arbetsmarknadens parter innefattas. Jag uppmanar också de medlemsstater som ännu inte ratificerat de internationella konventionerna att de skall göra det och att förbättra gemenskapsdirektiven, som i dagsläget lämnar mer än 90 procent av flottan utanför. I mitt betänkande tar jag också upp att de bekvämlighetsflaggade fartygen inte ger några arbetsrättsliga garantier för de fiskare som arbetar på dem.
Ledamöter! Sammanfattningsvis är detta ett betänkande som handlar om en fråga som hittills inte diskuterats. Det är det första av dessa betänkanden. Förmodligen kommer det att följas av ett andra och tredje betänkande om olyckorna i fisket. Med tanke på att det är det första betänkandet hoppas jag att ni ser dess defekter med tolerans och att ni stöder det.

Langenhagen
Herr talman! Vår holländske medkämpe Jan Albert Maat är min partigrupps skuggföredragande till vår uppskattade kollega Rosa Miguélez Ramos betänkande. Han har ursäktat sig och bett mig företräda honom. Det skall jag härmed göra och ber att få citera honom med följande text på engelska:
Herr talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden för hennes betänkande. Det är ett mycket viktigt initiativ, eftersom säkerhet är en mycket viktig fråga för fiskesektorn i sin helhet. Miguélez Ramos skriver att det varje år sker ett stort antal olyckor i världen, av vilka många får dödlig utgång. Bara i Europeiska unionen sker det fler än 2 000 olyckor varje år. Det kommer att bli omöjligt att pressa ned denna siffra till noll, p.g.a. fiskesektorns särskilda karaktär, men vi bör åtminstone försöka att minska antalet olyckor så mycket som möjligt.
Detta skulle kunna åstadkommas genom att förbättra vissa villkor: Först och främst en bättre kontroll av arbetsvillkoren och säkerheten ombord på de fiskefartyg som är verksamma inom Europeiska unionens territorium. Det är dessutom viktigt att förbättra harmoniseringen och samordningen mellan medlemsstaterna. Regelbundna kontroller avseende säkerhet och arbetsförhållanden bör utföras på alla fiskefartyg i EU, oavsett om de är små, stora, gamla eller nya. Förutom detta, är det nödvändigt med en större medvetenhet när det gäller säkerheten inom fiskesektorn. Informationskampanjer och utbildning är viktiga verktyg för att åstadkomma detta. Om man tar hänsyn till de ökande svårigheterna i EU när det gäller att få yngre personer att intressera sig för att arbeta på sjön, bör säkerhets- och arbetsförhållandena få stor uppmärksamhet. Det är nödvändigt att skapa en säkerhetskultur inom denna sektor, så att alla berörda känner till situationen, som är väldigt speciell, och tar hänsyn till sitt ansvar. Jag, Albert Jan Maat, hoppas att detta initiativbetänkande kommer att integreras i diskussionen om grönboken och i förslagen till den nya fiskeripolitiken efter 2002."
(DE) Personligen vill jag gärna tillägga: jag vill understryka alla dessa ord. Jag själv har ju just varit ombord på en räktrålare på Grönland. Den isande polarvinden ven, och i hamnen låg de många små enmansbåtarna i den tjocka isen. Jag respekterar fiskaren och hans yrke och beundrar den fiskare som fullgör sitt näringsfång under de mest omöjliga och svåra premisser. En fiskare behöver vårt handlingskraftiga stöd - moraliskt och juridiskt - alldeles särskilt på området arbetsskydd.

Lage
Herr talman, herr kommissionär, ärade föredragande! Fiskaryrket, eller kallelsen om man så vill, har alltid varit ett av de hårdaste och farligaste i världen. Historien, biografin, litteraturen om alla sjöfartsländer och fiskeländer är fulla av referenser till hjältedåd, lidande, drama och skeppsbrott som inträffat på havet i små eller stora fiskefartyg.
Fiskesamhällena bevarar minnen av tragedier som berättas från generation till generation. I dag kan lyckligtvis den moderna tekniken minska farorna, obekvämheten, olyckorna och skeppsbrotten i betydande grad. Medlen står till vårt förfogande eftersom det finns en handlingsvilja för detta. Rosa Miguélez Ramos betänkande är ett av de mest användbara lägliga, intelligenta och välutformade initiativbetänkanden jag har läst och analyserat bland de många initiativbetänkanden som det vimlar av här i parlamentet.
Det är inte en tom retorik, det är en exemplarisk text och föredraganden förtjänar alla lovord och all tacksamhet. Jag stöder det alltså, inte bara diagnosen utan även förslagen, rekommendationerna, uppmaningar, åtgärder och varningar som betänkandet består av och jag skriver helt under på grunden för dessa. Om kommissionen och rådet godkänner det och förverkligar innehållet i betänkandet kommer vi att inom några år ha färre olyckor, färre döda, färre skeppsbrott och färre risker på havet. Det kommer säkert inte att bli helt riskfritt men olycksnivåerna kommer att minska kraftigt, fisket blir mer humant och dess arbetstagare får större värdighet. Många gratulationer fru föredragande!

Fraga Estévez
Herr talman! Jag skulle vilja att detta betänkande bidrar till att kommissionen en gång för alla överger sin fixa idé att den moderna flottan står i konflikt med bevarandet av resurserna.
Bevarandet av resurserna är ett prioriterat mål i den gemensamma fiskeripolitiken. Det kan inte i något fall stå över åtgärder som gynnar yrkesfiskarnas säkerhet, eftersom det är en falsk föreställning från grunden. Det finns mängder av åtgärder för att bibehålla och till och med minska fisket, samtidigt som man möjliggör en förbättring i besättningarnas livs- och säkerhetsvillkor.
Det betänkande vi i dag diskuterar visar precis som alla andra som gjorts som handlar om säkerheten att flottans höga ålder är den huvudsakliga orsaken till såväl olyckor ombord som skeppsbrott, och att skeppsbrotten ofta får allvarliga konsekvenser. Därför verkar kommissionens strävan vansinnig att låta strukturåtgärderna för flottan nästan enbart gå till att förstöra den, medan man faktiskt dömer den överlevande flottan att navigera under allt prekärare omständigheter. Med denna politik är det enda som man tyvärr uppnår att gemenskapsflottan kommer att vara mer närvarande på nyhetssidan än på ekonomisidan.
Å andra sidan tjänar inte ett batteri av säkerhetsåtgärder något till om man inte kräver att de uppfylls. Det är dubbelt oroande, eftersom det faktum att man måste kontrollera och kräva nämnda uppfyllande gör att vi frågar oss vilken uppfattning sektorn har om den egna säkerheten. FAO:s senaste rapport om fisket och vattenbruket i världen bekräftar att en säker arbetsmiljö inte är något som kommer att kunna förverkligas lätt och att åtgärderna för att förbättra säkerheten bara kan bli effektiva om det finns en vilja att omsätta dem i praktiken.
Det är således nödvändigt att påminna om det ansvar vi alla har, politiker, förvaltningar och fiskare, för att få ett slut på den fatalism som verkar omgärda denna sektor. Det är ett ansvar som kommissionen naturligtvis inte kan smita från och inte heller den smala visionen om en modernisering av flottan.

Poignant
Herr talman! Detta betänkande har vi viljan i parlamentets fiskeriutskott att tacka för, men även Míguelez Ramos uthållighet. Hon har haft en förmåga att övertyga alla i den här frågan, eftersom fiskeriutskottet ofta, ja nästan alltid är besatt av att skydda fiskeresurserna. Men vi får fördenskull inte glömma sjömännens liv.
Jag vill påminna om att det i världen - vi ansvarar visserligen inte för hela världen - omkommer varje år 24 000 havsfiskare enligt Internationella arbetsorganisationen. Tack vare detta betänkande har vi möjlighet - och även tack vare det faktum att tidtabellen för den nya fiskeripolitiken nu börjar ta form - att införliva denna dimension i grönboken och sedan i den gemensamma fiskeripolitiken. Detta har redan sagts på flera håll här i kammaren och jag tror, jag hoppas, att kommissionen kommer att införliva den här frågan. Givetvis är vi inte skyldiga att uppnå resultat - det kan vi inte - men i det här fallet är vi skyldiga att sätta in medel, och vi kan använda oss av en rad medel. Jag tänker t.ex. på en direkt lagstiftning för sjömäns säkerhet och arbetsförhållanden, konstruktion av fartyg och utrustning samt bestämmelser för resursförvaltning, vilka skulle kunna få och kan få konsekvenser för människors säkerhet.
Vi bör också uppmuntra fartygsägare att ta till sig den tekniska utvecklingen. Vi måste i alla skeden hjälpa staterna och fiskesektorn att införliva dessa krav, inte bara i den grundläggande yrkesutbildningen utan även i fortbildningen.
Till sist vill jag för att avsluta ta fasta på det enkla begrepp som Míguelez Ramos föreslår: säkerhetskultur. En sådan kultur måste införas så långt det är möjligt. I den här världen har det ödesbestämda en tradition som hänger samman med de naturliga elementen. I kulturens och säkerhetens namn måste vi kämpa mot denna tradition, för det finns ingen anledning till att vi i början av det tjugoförsta århundradet inte skall kunna minska antalet olyckor till havs och antalet sjömän som omkommer.

Hudghton
Herr talman! Fiske är en verksamhet som sker i en naturligt fientlig miljö, och som uppenbarligen förknippas med risktagande. Det finns en inneboende risk i nästan varje beslut som fattas av en kapten eller enskilda fiskare: Om när och var man skall fiska, vilken utrustning man skall använda, när och var man skall landa fångsten, osv. Antalet sjöolyckor är oacceptabelt högt. I Förenade kungariket, t.ex., är dödligheten bland fiskare 20 gånger högre än för arbetstagare inom tillverkningsindustrin. Fiskarna arbetar i en oförutsägbar miljö och konfronteras med dagliga utmaningar från dåligt väder, bränder ombord, driftsförlust, dålig fartygskonstruktion, dålig kommunikation och i bland föråldrad navigationsutrustning. Olycksfall på sjön har tyvärr blivit en del av yrket som fiskare. Men antalet olycksfall skulle utan tvekan kunna minskas om fiskerinäringen och enskilda fiskare, nationella myndigheter, EU och internationella organisationer tog itu med denna viktiga fråga på ett sätt där man uppvisar tillräcklig eftertanke och politisk vilja, och tilldelar tillräckligt med ekonomiska medel. Jag välkomnar detta initiativ, gratulerar föredraganden och jag hoppas att kommissionen kommer att följa upp rekommendationerna i detta betänkande med praktiska åtgärder för en förbättring av säkerheten och en minskning av antalet olyckor.
Det är också viktigt att säkerheten blir en av huvudprioriteringarna i den kommande revideringen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det är nödvändigt att vi inte skapar ett förvaltningssystem som tvingar fartygen att gå ut till sjöss när vädret är dåligt, t.ex., därför att man följer restriktionerna om dagar till sjöss eller försöker att landa fisk i en utsedd hamn som inte är tillgänglig p.g.a. dåligt väder. Höga priser under perioder av dåligt väder kan också tvinga ut fiskare som arbetar enligt kvoteringssystem på riskabla färder, som kan vara deras enda sätt att få ut bästa pris för vad de landar i förhållande till deras kvoter. Sådana risker är möjliga att förebygga om säkerhet blir en del av fiskeförvaltningen.
Jag välkomnar den senaste tidens utveckling i Skottland, där förändringar av fiskarnas säkerhetsutbildning innebär att åldersundantag för äldre fiskare kommer att tillhöra det förgångna, och att grundläggande överlevnad till sjöss, första hjälpen och överlevnadsträning snart kommer att bli obligatoriskt för alla fiskare.
Till sist, även om ett stegvist infört förbud av fartyg som är äldre än 20 år kan stödjas, står det i sista delen av punkt 4, jag citerar: "... med undantag av fartyg som kan bevisas vara i utomordentligt skick". Det skulle vara bättre om det i stället formulerades: "... med undantag av fartyg som har godkänts vid årliga säkerhetskontroller". Det är mer praktiskt att använda denna formulering, än en föränderlig definition av utomordentligt skick. Jag uppmanar därför ledamöterna att stödja ändringsförslag 6.

Stevenson
Herr talman! Låt mig också gratulera Miguélez Ramos till detta betänkande på eget initiativ. När man läser den skrämmande statistiken i början av hennes betänkande, som visar att ca 24 000 fiskare dör varje år runt om i världen, blir de enorma risker som finns inom denna näring uppenbara.
I detta betänkande läggs en del genomgripande förslag fram, t.ex. om införande av ett stegvist förbud för fartyg som är 20 år eller äldre, som min kollega Hudghton just nämnt, med undantag för de som godkänts genom hårda, årliga säkerhetskontroller. Jag stöder detta förslag. Det är faktiskt så att en sådan politik kan uppmuntra till ett deltagande i "scrap-and-build"program bland de medlemsstater som traditionellt har vägrat att dra nytta av samfinansiering för dylika program, och Förenade kungariket är ett belysande fall. Fartygen i den brittiska fiskeflottan håller nu på att närma sig en genomsnittlig ålder av 30 år, och våra fiskare tvingas ut till sjöss i fartyg som blir allt riskablare och som utsätts för allt fler olyckor.
Jag vill också ta upp ytterligare ett par externa faktorer som inte behandlas i betänkandet, men som kanske kommissionen vill överväga. Under den senaste tiden har vi alltför ofta fått se liv gå förlorade när trålande fiskefartyg trasslat in sin utrustning i kablar och andra saker som ligger på havsbottnen. Man måste tillämpa strängare bestämmelser när det rör utplacering av kraft- och telekommunikationskablar, eller andra främmande objekt, på havsbottnen, då våra fiskares liv kan sättas på spel. Det har också funnits många fall när fiskefartyg dragits ned eller rammats av u-båtar. Helt nyligen inträffade den tragiska olyckan där en amerikansk u-båt och ett japanskt utbildningsfartyg var inblandade, och sju elever förlorade livet. Liknande händelser har ägt rum i de skotska vattnen under de senaste åren. Det måste vara en bättre samordning mellan fiskare och sjöfolk, för att se till att dylika olyckor kan undvikas.
Till sist, många fiskare tycker att det är ett dåligt tecken att lära sig simma. Låt mig föreslå att, som en del av de stränga fortbildningskvalifikationer som efterlyses av Miguélez Ramos i detta betänkande, simkunnighet är nödvändig och att detta skulle rädda många fiskares liv varje år.

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter! Jag vill inledningsvis på kommissionens vägnar gratulera fiskeriutskottet, dess ordförande och särskilt er, fru Miguélez Ramos, som föredragande till initiativet. Kommissionen instämmer till fullo med er. Våra fiskares säkerhet måste få högsta prioritet. Inte heller i grönboken för den gemensamma fiskeripolitikens framtid, vilken jag inom kort kommer att lägga fram för er här i parlamentet, har vi glömt bort denna angelägenhet, och därmed har vi redan uppfyllt en av de synpunkter som ni lagt fram under punkt 32 i betänkandet.
Sedan 1989 gör unionen på kommissionens initiativ stora ansträngningar för att förbättra hälsan och säkerheten för arbetarna inom fiskerisektorn. Ramdirektiv 391/89 utgör tillsammans med tillhörande särdirektiv en pålitlig rättslig grund. Följande särdirektiv har införts: direktiv 29/92 om minimikrav avseende säkerhet och hälsa för förbättrad medicinsk behandling ombord på fartyg, direktiv 103/93 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbete ombord på fiskefartyg samt direktiv 70/97 om att införa harmoniserade säkerhetsregler för fiskefartyg som har en längd av 24 meter och därutöver.
Enligt ert betänkande, fru Miguélez Ramos, har vi problem på huvudsakligen två områden: för det första när det handlar om korrekt skötsel och underhåll av båtarna och för det andra rörande arbetsvillkoren, hygienen och arbetsorganisationen ombord. Såväl nämnda ramdirektiv som särdirektiven täcker in dessa båda aspekter. Ändå kan vi konstatera att det hela tiden inträffar nya svåra olyckor inom fiskerisektorn. Bara under de senaste månaderna har det inträffat olyckor, dessutom med dödlig utgång, och jag vill härmed uttrycka min djupa medkänsla för de drabbade familjerna.
Från kommissionens sida kan vi hur som helst instämma med er. Allra först måste medlemsstaterna genomföra och tillämpa bestämmelserna i direktiven. I fråga om era slutsatser, fru ledamot, ser jag handlingsbehov på följande punkter: För det första när det gäller den rättsliga ramen, detta gäller punkterna 1 till 3 och 27 i ert betänkande. Gällande direktiv är visserligen i princip tillräckliga, men det är fråga om minimidirektiv, och det finns inget som hindrar medlemsstaterna från att införa strängare regler eller att fastslå särskilda föreskrifter för specifika fall.
Dessutom innehåller direktiven rapporteringsplikt med olika tidsfrister för medlemsstaterna. Utifrån dessa nationella rapporter kommer kommissionen år 2002 att lägga fram en sammanfattande rapport samt, där så krävs, lägga fram ändringsförslag. För att föregripa detta har vi påbörjat arbetet med ändringen av direktiv 70/97 för att kunna garantera en harmoniserad tolkning av bilagan till protokollet från Torremolinos.
I fråga om utbildning och vidareutbildning för arbetarna - detta gäller punkterna 7, 10, 11, 15, 16, 20, 26 och 30 - finns det artiklar om utbildning redan i direktiven. Men även här handlar det om minimikrav. Det är alltså återigen upp till medlemsstaterna att i förekommande fall arbeta för en högre standard. Men jag kan försäkra er att kommissionen i den utlovade rapporten kommer att göra utbildningen och vidareutbildningen för arbetarna till en central säkerhetsfråga.
Även de bästa regelverk faller emellertid platt om de inte följs eller inte följs på ett korrekt sätt. Övervakning och kontroll är centrala problem. Detta faller dock återigen uteslutande på medlemsstaternas ansvar. Därför måste vi tillsammans ligga på för att föreskrifterna skall tillämpas korrekt. Objektiva, tillförlitliga och jämförbara uppgifter om orsaker till och omständigheter kring olycksfall är dessutom en förutsättning för att de förebyggande åtgärderna skall lyckas. Även här finns det ett initiativ till harmonisering av data på de ansvariga avdelningarna inom Eurostat eller också på kommissionens generaldirektorat för sysselsättning.
I fråga om förnyelsen av flottan vill jag påminna om att samtliga strukturprogram inom fiskerisektorn också har som mål att modernisera båtarna. Inom ramen för finansinstrumentet för att rusta upp fiskerisektorn står stora anslag till förfogande för att förbättra säkerheten ombord.
Slutligen när det gäller den internationella delen av den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen alltid tryckt på för att gällande föreskrifter skall följas. Säkerheten och hälsan bland yrkesfiskarna ombord är en del av vår gemensamma strategi, såväl i det bilaterala avtalet som i de regionala fiskeriorganisationerna liksom i kampen mot illegalt fiske och bekvämlighetsflagg.
Ärade ledamot Miguélez Ramos, avslutningsvis kan jag bara instämma med er ännu en gång. Vi alla - Europaparlamentet, kommissionen och rådet, medlemsstaterna och även de internationella organisationerna - måste satsa allt för att minska riskerna för våra fiskare till ett absolut minimum. Och ert initiativ är ett viktigt steg mot att förverkliga detta mål.
(Applåder)

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Obligatoriska avgifter inom fria yrken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0164/2001) till kommissionen från Palacio Vallelersundi för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om obligatoriska avgifter inom vissa fria yrken, särskilt advokatyrket.

Lehne
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Så mycket talartid har man annars aldrig här! Jag vet då rakt inte hur jag skall kunna fylla dessa sju minuter. Det handlar nu om något mycket allvarligt. Europa befattar sig alltmer med de så kallade fria yrkenas roll. Detta gör man därför att de fria yrkena tillhör den inre marknaden och det därmed är självklart att frågor som rör friheterna på den inre marknaden är av väsentlig betydelse också för de fria yrkena. Tyvärr är det inte alltid så lätt att hänga med i det man hör från europeiska institutioner eller att tolka och förklara detta i rätt riktning.
Vi vet till exempel att kommissionär Mario Monti med ansvar för konkurrensfrågor gjorde ett par uttalanden för några månader sedan. Monti yttrade sig under en internationell konferens och sade att avtalsbestämmelserna för de fria yrkena, vilka ju delvis är lagstadgade - som exempelvis det tariffbaserade arvodet för advokater i flera av våra medlemsstater - konkurrensrättsligt sett inte är oproblematiska enligt hans sätt att se det. På konferensen informerade han även om att kommissionen kommer att ta itu med problemet. Dessutom har vi situationen med den italienska domstolen som i samband med en offentlig utfrågning förra hösten yrkade på förhandsavgörande i EG-domstolen, och EG-domstolen måste nu konkret avgöra om de italienska tariffbaserade arvodena för advokater är tillåtliga på Europanivå.
Visst har vi avreglerat Europeiska unionens marknader på många områden. Men normalt har vi inte avreglerat dem genom att från en dag till en annan säga: Det var det. Då skriver vi ut er till den fria konkurrensen! Snarare finns det i energipolitiken och många andra sektorer övergångsfrister, föreskrifter om anpassning och jag vet inte vad. Endast på de fria yrkenas område tycks det ännu så länge saknas, eller åtminstone finnas otillräckliga sådana politiska tankar på EU-nivå. Det är mycket viktigt att kommissionen i framtiden i högre utsträckning ägnar sig även åt de fria yrkena och tar tag i de specifika kraven på området. Det handlar inte enbart om de berörda, de som arbetar i fria yrken, utan helt avgörande även om konsumenten. Nämnas bör att skälet till att exempelvis tariffsystem fastställda av den nationella lagstiftaren i medlemsstaterna har tillkommit, också är att man har velat skapa ett tillförlitligt konsumentskydd för den som tar tjänster i anspråk bland de fria yrkena. Jag anser att dessa aspekter måste få inflytande även i EU:s politik och i de strategier som utvecklas.
Vi vet nu att kommissionen just har lagt fram ett dokument om servicesektorn och de problem som servicesektorn har på den inre marknaden. Detta är mycket glädjande. Jag lägger bara märke till att även detta dokument följer en uteslutande horisontal linje och inte går in på specifika situationer, intressen och angelägenheter i de enskilda branscherna inom servicesektorn. Men servicesektorn är mycket stor. Jag vill förtydliga att man enligt min åsikt inte nödvändigtvis bör behandla yrken som exempelvis läkare eller advokater enligt samma kriterier som livsmedelsbutiken runt hörnet, där de olika samhällspolitiska uppgifterna givetvis också är av en helt annan natur.
Man får heller inte glömma att dessa fria yrken till stor del lyder under bestämda yrkesrättsliga specialregler, det må vara frågor om konkurrensrätt, om reklam, förhållningsregler eller särskilda skyldigheter. Tidigare i dag röstade vi i en andra behandling om direktivet om penningtvätt. Där handlade det till exempel om sådana skyldigheter. Av denna anledning tror jag att det vore mer än lämpligt med en specifik politisk satsning på denna sektor, på de fria yrkena. Detta är grunden till varför vi i Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har sagt: Vi vill att parlamentet för en gångs skull skall ta upp frågan, vi vill på omvägar via denna muntliga fråga tvinga kommissionen att sätta sig in i problemställningen kring de fria yrkena i större utsträckning än vad som hittills har varit fallet. Detta är skälet till att vi har ställt denna muntliga fråga med den text ni har framför er, som ni alla känner till och som jag därför inte skall citera i detalj.
Låt mig bara säga några ord om den problemställning som enligt min partigrupp finns och som är grunden till att resolutionen har lagts fram. Att tala om detta är inte nog. Som plenum bör vi ta tillfället i akt och konkret informera kommissionen om våra krav i en kort resolution. Enligt de erfarenheter vi har i utskottet reagerar kommissionen normalt på sådana impulser. På basis av resolutionen förväntar jag mig konkreta förslag och ställningstaganden från kommissionen om hur politiken skall utvecklas på de fria yrkenas område liksom svar på frågan hur den moderna utvecklingen i samhället skall bemötas - inte heller de fria yrkena kan isolera sig från denna utveckling, även de måste givetvis ta hänsyn till att tiderna förändras och att världen hela tiden utvecklas.
En kommentar längst ut i marginalen: De flesta fria yrkena är samtidigt små och medelstora företag. Bara det är skäl nog att ge denna grupp ett särskilt skydd, och det förpliktar kommissionen att ta tag i frågan. Nu har jag talat i sex minuter. Jag vill härmed tacka för mig. Den sista minuten avstår jag från.

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter! Att stödja konkurrensen mellan de fria yrkena till fromma för konsumenten är en av de uttalade prioriteringarna enligt min kollega Mario Monti. Det gläder mig att jag i dag har tillfälle att på dennes vägnar ge en kort beskrivning och förklaring av vår politik inför parlamentet.
Kommissionen är liksom ni av den åsikten att det är av yttersta vikt att kvaliteten på tjänsterna garanteras, eftersom kunden, dvs. konsumenten, ofta har en svagare ställning än den som utför tjänsterna. Ett regelverk som enbart syftar till att garantera högsta kvalitet på tjänsterna, utan att snedvrida konkurrensen, ligger därför tveklöst i konsumenternas intresse. Detta gäller oberoende av om reglerna har införts från statligt håll eller via en yrkesorganisation.
Gemenskapens konkurrensföreskrifter kan därför inte tillämpas på rent etiska regler. Huruvida en reglering är en rent etisk regel måste avgöras från fall till fall. Hänsyn skall tas till vilken effekt reglerna får för yrkesgruppens handlingsfrihet, för yrkesorganisationen samt för konsumenterna.
Beträffande fastställandet av obligatoriska avgifter eller tariffer beror det för det första på vem det är som fastställer avgifterna eller tarifferna och för det andra på vems intressen det är som skall tillvaratas. Att medlemmarna i en yrkesgrupp inför enhetliga avgifter bryter principiellt mot regeln om konkurrens. Detta kan inte rättfärdigas av yrkesetiska skäl. Samtidigt har dock medlemsstaterna rätt att införa obligatoriska avgifter, men endast om avgifterna rent objektivt kan försvaras med hänsyn till det allmännas intresse.
Enligt kommissionens uppfattning uppfylls dessa kriterier när myndighetens uppdrag och befogenheter att utfärda aktuella bestämmelser är tillräckligt tydliga och i själva bestämmelserna formulerade på ett sätt som inte kan missförstås och när det inte längre finns utrymme för rättsvidriga avtal mellan medlemmarna i yrkesgruppen.
Kommissionen har dock vissa förbehåll som gäller tolkningen av den rättspraxis som tas upp i frågan, såvida tolkningen innebär att endast avgifter som införts av yrkesorgan eller förbund som omfattar samtliga medlemmar inom ett visst yrke kan upptas i konkurrensbestämmelserna. Utslagsgivande är dock bestående, tydliga, objektiva och befogade kriterier i det allmännas intresse, vilka har slagits fast från statligt håll.
Till dessa kriterier måste även hänsyn till konsumenternas intressen räknas och inte enbart hänsyn till yrkesgruppens intressen. Kvaliteten på tjänsterna bör garanteras genom andra, mindre restriktiva metoder än införandet av avgifter. Därför räcker det inte att en överenskommelse om avgifter har godkänts eller bekräftats av myndigheterna för att man skall befrias från att följa konkurrensbestämmelserna.
Prisöverenskommelser mellan medlemmarna i en yrkesgrupp, dvs. mellan konkurrenter, skall principiellt ses som ett brott mot konkurrensbestämmelserna. Dessutom kan en medlemsstat bryta mot sina skyldigheter enligt EG-fördraget ifall bestämmelserna i fråga upphäver effekten av konkurrensreglerna. Så är fallet om en stat exempelvis ålägger yrkesgruppen att införa enhetliga avgifter utan att specificera vilka kriterier som skall uppfyllas med hänsyn till gemenskapen.
Vidare är det ett brott mot fördraget ifall en medlemsstat lägger över sina befogenheter att införa avgifter på ett yrkesorgan utan att förbehålla sig rätten till övervakning. För fullständighetens skull vill jag påpeka att kommissionen inte stöder, utan i bästa fall under vissa premisser tolererar införandet av obligatoriska avgifter.
På de områden där obligatoriska enhetstaxor gäller, måste konkurrens ske via kvaliteten. För medlemmarna i yrkesgruppen är det därför viktigt att kunna nå ut med sin specialkunskap och göra reklam. Även domstolen har för inte så länge sedan upplyst om att reklam är en viktig konkurrensfaktor på varje marknad, eftersom den enskilde aktörens företräden på marknaden, tjänsternas kvalitet och taxorna på så sätt kan förmedlas tydligare.
Domstolen har bekräftat kommissionens uppfattning, nämligen att ett förbud mot jämförande reklam helt enkelt har en negativ inverkan på de effektivare medlemmarna i yrkesgruppen och deras förmåga att ytterligare öka sin kapacitet, och att den negativa effekten även består i att kundkretsen förblir begränsad till den inhemska marknaden.
Beträffande frågan om ursprungslandsprincipen kan man slutligen konstatera att principen bidrar till att genomföra den inre marknaden. Även i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv nr 5/98 om att underlätta ett permanent utövande av advokatyrket fastslås och garanteras bl.a. att en advokat med en yrkesbeteckning i enlighet med utbildningen i den egna medlemsstaten kan etablera sig i den andra staten med hjälp av en enkel registrering. Syftet med direktivet är att underlätta för advokater som är verksamma under sitt hemlands yrkesbeteckning att etablera filialer och dotterbolag.
Rent allmänt fortsätter kommissionen att arbeta för att de fördelar med fria rörlighet som kan uppnås genom ursprungslandsprincipen, skall kunna vägas mot det allmännas intresse som skyddas i mottagarlandet, och som har erkänts enligt gemenskapsrätten, eftersom vissa undantag kan vara befogade.
Kommissionen undersöker för närvarande hur den ytterligare kan förbättra förutsättningarna för det gränsöverskridande utövandet av särskilda tjänster.

Tannock
Herr talman! Låt mig först säga att jag uttalar mig på min kollega Lord Inglewoods vägnar, som är sakkunnig på detta område och som tvingades återvända till London med kort varsel. Eftersom jag själv arbetar inom de fria yrkena, jag är inte advokat, utan läkare, måste jag säga att min erfarenhet av de fasta avgifterna i Förenade kungariket - i detta fall bestämda av regeringen - som t.ex. kremeringsavgifter och närvaro vid fastställande av dödsorsak, är att de är konstlat låga och tenderar att vara till nytta för staten i stället för de yrkesmässigt berörda.
Politiskt har jag nyligen deltagit i begäran till kommissionen om att den skall undersöka de restriktioner som tillämpas inom den brittiska sjukförsäkringen, genom att man bara betalar avgifter för medicinsk behandling som ges i Förenade kungariket, och vägrar sådana förmåner för brittiska medborgare som vill få behandling i, t.ex. Frankrike. Förra året hjälpte jag en brittisk advokat som ville registrera sig som notaire i Frankrike, eftersom icke-franska notaires för närvarande är förbjudna enligt den franska lagstiftningen, och detta är en verksamhet som i många medlemsstater styrs av fasta avgifter. Jag är för närvarande min grupps skuggföredragande i utskottet för ekonomi och valutafrågor om ett förslag till direktiv om en inre marknad och fri rörlighet för förlikningsmän inom försäkringsområdet, vars avgifter ofta är fasta. Detta är därför tillämpligt för en rad andra yrkeskategorier förutom advokater, som jag redan har nämnt.
Den inre marknaden är att betrakta som något av det viktigaste som Europeiska gemenskapen har skapat, och om denna marknad skall vara komplett måste den inbegripa tjänster såväl som varor. Jag håller fullständigt med kommissionär Bolkestein om att tjänstesektorn i Europa erbjuder enorma tillväxtmöjligheter för konkurrensen och sysselsättningen, som måste gynna alla medborgare i Europa. Jag stöder därför verkligen kommissionens initiativ inom detta område, och enligt de s.k. marknadsprinciperna, bör det vara möjligt att i en medlemsstat införa affärsmodeller som tillhandahåller tjänster som visat sig vara framgångsrika i en annan medlemsstat, och de bör naturligtvis underkastas en granskning enligt fördragets konkurrensbestämmelser.
Jag är medveten om att det finns ett behov av lämpligt konsumentskydd på en inre marknad, men jag misstänker också att mycket av den praxis som vuxit fram under årens lopp, genom tradition och tillämpning, kan ha förlorat en del av sin ursprungliga användbarhet. Det är därför mycket viktigt att man utför en ingående undersökning, som resulterar i en omfattande diskussion, så att särskilda privilegier och praxis och undantag som kan kopplas till utövandet av de fria yrkena - och inte bara advokatyrket - granskas på ett lämpligt sätt. Det är nödvändigt att se till att de verkligen gagnar medborgarna, och inte bara utgör privilegier som stöder de berörda yrkeskategoriernas ekonomiska intressen.

Medina Ortega
Herr talman! Då jag hör kommissionär Fischlers svar tycker jag att det verkar som om kommissionen, just nu och i denna fråga, befinner sig i en mycket omogen situation. Jag tror att den bara börjar se det översta lagret av problemen.
Jag funderade just på att under förra mandatperioden gav oss kommissionär Reding, från kommissionär Fischlers plats, en detaljerad förklaring om det avtal som uppnåtts mellan kommissionen, FIFA och UEFA. Det handlar om en handel på många tusen miljoner euro och det verkar som om kompetens får ge vika för kvalitet. I ett visst ögonblick verkar kvalitet vara mycket viktigt och jag håller med om den tolkningen.
Vi talar om ett yrke, advokaterna, som det sägs att det är ett av de äldsta yrkena i världen, även om det sägs att det finns ett ännu äldre yrke som jag inte kommer att nämna för att slippa bli anklagad för sexism. Advokatyrket är mycket gammalt och faran med detta yrke är att advokaten handhar mängder. Om man använder sig av en mening av Karl Marx så omvandlas här kvalitet i kvantitet, eller vice versa om ni så vill eftersom advokaten försvarar intressen som kan kvantifieras.
I åtminstone vissa av gemenskapsländerna finns det ett skyddssystem genom yrkesorganisationerna. Det är inte perfekt och det skulle kunna förbättras, men det ger åtminstone några garantier eftersom det finns alltför många skrupelfria advokater som, om man lämnar dem helt till utbud och efterfrågan, skulle kunna känna sig frestade att agera och missbruka sin kapacitet.
Jag tycker att det verkar som om kommissionen befinner sig i ett mycket omoget stadium och därför bör vi ta denna fråga med visst lugn. Jag tror att vi måste börja se vad det är som händer, som jag tror att Tannock nämnde, i de olika länderna: vad det är som gör det svårt för en person att gå till en advokat och framför allt, varför man är rädd att gå till en advokat.
Jag tror alltså att det finns verkliga problem, men att dessa problem inte kan lösas med en matematisk tillämpning av gemenskapens konkurrensregler och ännu mindre genom att bara se till priskriteriet. Jag tror att det ideala skulle vara att vi fick en advokatkår som omfattade hela gemenskapen, inte så mycket för att skydda advokaterna som för att skydda konsumenterna. Vi måste tänka på att röra oss i ett område där det finns ett skydd för personer som går till advokater, ett konsumentskydd, ett kundskydd. Jag tror alltså att den slutsats vi kan dra är att uppmana kommissionen att fortsätta att studera frågan för att, kanske i samarbete med parlamentet, kunna se vad intresserade sektorer säger, inklusive, naturligtvis, kunder, personer som skulle vilja anlita en advokat, men som vanligtvis inte går eftersom de är rädda.

Wallis
Jag förmodar att jag bör inleda med att förklara mitt egenintresse när det rör denna fråga, som utövare av det fria yrke som denna diskussion handlar om - jag är nämligen advokat. Jag bedömer det som om advokatsamfunden utövat en kraftig lobbying i parlamentet under veckan, då de stött yrkets ställning. Som en jämförelse offentliggjordes i Förenade kungariket förra veckan en rapport från myndigheten för rättvis handel ("Office of Fair Trading"), i vilken man undersökte konkurrensen inom yrkeskategorierna; vilket är precis den fråga vi tittar på i dag. Rapporten grundades på två antaganden: För det första att yrkesutövarna fått förtroendet att tillhandahålla tjänster som har avsevärd offentlig betydelse; men för det andra, att varje begränsning i utbudet av dessa tjänster tenderar att driva upp kostnaderna och priserna, och minska konsumenternas tillgång till tjänsterna och deras valmöjligheter. Detta är skälet till att den liberala gruppen i detta parlament lagt fram vissa ändringsförslag. Det är så att de fria yrkena har en särställning i samhället, men denna ställning och de tjänster man erbjuder bör stärkas genom mer konkurrens och oberoende granskning. Det är detta vi vill att kommissionen skall undersöka.
Låt mig ge er två exempel från Förenade kungariket. Först, priset: Bör detta regleras? " Solictors" (advokater) - den yrkesgrupp jag själv tillhör - brukade ha ensamrätt när det gällde upprättande av överlåtelsehandlingar i samband med köp och försäljning av fastigheter. Man införde konkurrens och tillät auktorisation för att få utföra denna typ av tjänster, och detta sänkte priserna, men inte standarden. Jag erfor detta själv häromveckan. Jag skulle förnya uthyrningskontraktet rörande mitt kontor. Jag var tvungen att använda mig av min vicevärds advokater. För att upprätta det ursprungliga kontraktet ville de ha 300 pund sterling i betalning av mig; detta verkade fullt rimligt. Men för att ändra några ord i nämnda handling, ville de ha 500 pund sterling i betalning. Jag tycker att detta är att likna vid ett auktoriserat rån som utförs av vår yrkesgrupp. Man måste utmana dem.
För det andra, en av mina väljare kom nyligen till mig och berättade en historia om en tvist som pågått under de senaste 15 åren. Denna tvist har fått honom att besöka fem advokatbyråer, kört hans företag i botten och förstört hans familjeliv, och allt handlar om en skuld som faktiskt erkänts skriftligen. Han hade inte fått någon hjälp från besvärsinstansen inom min yrkesgrupp. Det är denna typ av exempel som inte gynnar de fria yrkena; och tråkigt nog finns det gott om exempel. Yrkesmässiga standarder kan åläggas yrkesmässiga organ, men de kan bara förbättras ytterligare genom konkurrens och extern granskning. Detta är skälet till att jag uppmanar mina kolleger att stödja ändringsförslagen som lagts fram av min grupp.

Fischler
Herr talman! Jag skall verkligen bara göra ett par kompletterande anmärkningar. För det första vill jag påpeka att det inte är först nu som kommissionen har fått upp ögonen för och börjat befatta sig med dessa frågor. De första bestämmelserna är daterade redan 1993. Allt som allt har kommissionen hittills fattat tre beslut om konkurrensen inom de fria yrkena. De viktigaste principerna i dessa beslut har även bekräftats av domstolen.
Två av besluten riktar sig mot de enhetstaxor som inte har kunnat försvaras med det allmännas intresse. I ett fall som gäller förfarandet kring införandet av advokatavgifter i Italien väntar kommissionen på en tolkning av gemenskapsrätten från domstolen. Denna dom kommer även att bereda väg för ytterligare åtgärder.
Dessutom vill jag påpeka att kommissionen är av den åsikten att vart och ett av de fria yrkena måste behandlas separat och att man inte kan dra alla över en kam. Fru ledamot, det exempel från Storbritannien som ni tog upp i samband med läkarna och deras fria yrken är egentligen ett bevis för hur nödvändigt det är att behandla yrkena separat. Att konsumentskyddet står i fokus tror jag att jag har belyst tillräckligt i mitt inledande anförande.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad. Jag i enlighet med artikel 42.5 mottagit ett förslag till resolution.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.25. och återupptogs kl. 18.30.) ()

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.45.)

