Tillräckliga, långsiktigt bärkraftiga och trygga pensionssystem i EU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Ria Oomen-Ruijten, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, med titeln ”Med sikte på tillräckliga, långsiktigt bärkraftiga och trygga pensionssystem i EU”.
Ria Oomen-Ruijten
föredragande. - (NL) Fru talman! Låt mig inleda debatten med att tacka mina kolleger för deras mycket angenäma och givande samarbete. Jag vill också tacka rådgivarna vid de olika utskottssekretariaten och givetvis också vår egen personal.
Det har inte varit lätt att hantera så många ändringsförslag. Jag tycker ändå att vi har lyckats, eftersom vi nu har åstadkommit något konkret till svar på grönboken. En trygg, långsiktigt hållbar och tillräcklig pension är den garanti EU:s medborgare vill ha. Men det är mer komplicerat än så, eftersom pensionerna faller under medlemsstaternas ansvarsområde och där kommer att förbli.
Därmed inte sagt att vi inte får säga vad vi tycker eller med hjälp av den öppna samordningsmetoden lägga fram förslag som kan leda till en översyn.
Pensionssystemens hållbarhet hotas när utvecklingen går mot en omvänd befolkningspyramid: vi har nu fler gamla i befolkningen, äldre medborgare som lever längre och därmed är det färre kvar som ska finansiera pensionerna. Den första pelarens ”pay as you go”-system är ett utmärkt uttryck för solidaritet mellan generationerna, och dessa system kommer även i fortsättningen att vara de viktigaste.
Men ovanpå den yngre generationens börda finns det onekligen också ett budgettryck i medlemsstaterna och det får i sin tur återverkningar på stabilitetspakten, vare sig vi tycker om det eller inte.
I medlemsstaterna höjer man pensionsåldern. Jag motsätter mig förslagen om en europeisk indexering av pensioner med förväntad livslängd. Att jag gör det beror på att den förväntade livslängden skiljer sig kraftigt mellan medlemsstaterna och även om det var möjligt att göra en sådan indexering skulle det enligt min mening inte vara socialt ansvarsfullt.
Vi har dock kommit fram till att vi alla måste röra oss i riktning mot en höjd pensionsålder, och den processen måste äga rum på medlemsstaternas nivå, i samråd med arbetsmarknadens parter.
Det finns också en annan sida av saken - och jag ser att Elisabeth lyssnar till det här - nämligen att vi måste se till att äldre personer fortsätter arbeta. Det betyder att vi måste inrikta vårt arbete på flexibla sysselsättnings- och pensionssystem och att vi måste förbättra och anpassa villkoren så att äldre personer kan fortsätta arbeta.
De medlemsstater som har byggt sina pensionssystem på den andra pelaren har gjort besparingar, ofta genom system som samfinansieras av den anställde och arbetsgivaren, och i de nya medlemsstaterna i vissa fall genom en mix av olika system. Medlen har placerats i sparfonder, pensionsfonder eller syns i bolagens balansräkningar. System som bygger på sparande och tillväxt står under mindre stark press än de offentliga finanserna, men även här orsakar ökningen av den förväntade livslängden problem.
Ovanpå detta har vi den finansiella krisen, dålig avkastning på både obligations- och aktiemarknaden och låga räntenivåer som sätter press på de garanterade pensioner folk förväntar sig.
Det svar kommissionen håller på att utarbeta lyder som följer: att tillämpa striktare solvenskrav är inte rätt åtgärd - och det är sista gången jag upprepar det i kammaren. Bra övervakning däremot, ja! Men innan vi antar någon lagstiftning behöver vi först och främst en ingående utvärdering av solvensens effekter.
I sammanhanget vill jag också anknyta till debatten om derivatinstrument. Man kan inte koppla ihop derivatinstrument och pensionsfonder hur som helst. I en pensionsfond används derivatinstrument för att gardera sig mot risker. Däremot inte i spekulationssyfte. Så även här gäller det att tänka först och handla sen, med adress till kommissionen.
Och nu till den tredje pelaren. Jag tycker att vi ska undvika att göra oss orealistiska förhoppningar. Individuellt pensionssparande är bara aktuellt om det finns pengar. Vad vi däremot vill göra är att öka kunskapen, något man gör när människor blir informerade om sina pensioner, och därför behöver vi också ett spårningssystem.
Fru talman! EU:s inre marknad finns inte med i den tredje pelaren, och det måste vi också göra någonting åt.
Slutligen vill jag göra två avslutande kommentarer. När det gäller tillräcklighet kan vi inte uppnå det på EU-nivå, det måste medlemsstaterna göra. När det gäller överförbarhet anser jag att en öppen arbetsmarknad bara kan fungera med en friare pendlartrafik som inte missgynnar anställda som utövar den rättigheten. Men även där behöver vi överförbarhet, fast med en övergångsperiod, och därför behöver vi nya kontrakt och därefter en konsekvensanalys.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Grönboken om pensioner som vi offentliggjorde förra sommaren blev startskottet för en välbehövlig debatt om framtidens pensioner i Europa. Den resulterade i mer än hundra sammanträden och konferenser med berörda aktörer och vi fick in närmare 1 700 svar.
I grönboken beskriver kommissionen de främsta utmaningarna unionen står inför inom det här området, och ställer fjorton frågor om hur åtgärder på EU-nivå kan hjälpa medlemsstaterna att se till att pensionerna blir tillräckliga, hållbara och trygga, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras fullt ut. Grönboken tar ett helhetsgrepp, för tillsammans med mina kommissionskolleger Olli Rehn och Michel Barnier är jag övertygad om att tillräckliga, hållbara och trygga pensioner kräver en samordnad och gemensam politik som sträcker sig över våra tre ansvarsområden.
Låt mig kort upprepa hur kommissionen resonerade inför offentliggörandet av grönboken förra året. För det första måste vi övervinna de obalanser som följer av den ökade diskrepansen mellan förväntad livslängd och pensionsålder. För det andra måste vi anpassa EU:s regelverk så att det avspeglar de förändringar som har skett i medlemsstaternas pensionssystem efter ett årtionde med pensionsreformer. För det tredje måste vi dra lärdom av den finansiella och ekonomiska krisen. Krisen har lyft fram behovet av att se över pensionernas exponering gentemot finansmarknaderna och utformningen av dagens pensionssystem för att minska riskerna och förbättra pensionsfondernas möjligheter att klara av påfrestningar. För det fjärde behöver vi fullt ut förbereda våra pensionssystem på att befolkningen åldras allt snabbare.
Medlemsstaterna har redan engagerat sig i ett mångårigt samarbete för att lära av varandras erfarenheter och utbyta bra praxis om pensionsreformer. Det finns ett samförstånd om behovet av samordning på EU-nivå och för att upprätta EU-regler om gränsöverskridande frågor. Under de senaste tio åren har samordningen på EU-nivå underlättat medlemsstaternas försök att modernisera pensionssystemen och många medlemsstater har redan gjort stora framsteg för att anpassa pensionssystemen så att de avspeglar den demografiska trenden, förändringarna på arbetsmarknaden och könsrollernas utveckling. De flesta medlemsstater har emellertid en lång väg att gå och en handfull andra har inte ens börjat reformera sina pensionssystem.
Det gladde mig att läsa betänkandet, och jag vill gratulera föredraganden, eftersom betänkandet gav ett starkt stöd för den helhetsstrategi vi har valt. På flera ställen betonas kopplingen mellan tillräcklighet, hållbarhet och trygghet. Där identifieras också tydligt politikområden där EU kan ge ett mervärde. Kommissionen befinner sig för närvarande i slutskedet med att analysera resultaten av samrådet, däribland Europaparlamentets slutliga yttrande. Med tanke på det brådskande läget har kommissionen redan påbörjat arbetet med den vitbok som ska läggas fram under tredje kvartalet 2011.
Låt mig avslutningsvis säga att en av de stora framgångarna för den europeiska samhällsmodellen är att se till att hög ålder inte är liktydigt med fattigdom. Vi måste fortsätta leva upp till detta åtagande och hjälpa medlemsstaterna att fatta rätt beslut för att se till att pensionssystemen fyller sitt syfte. De senaste tolv månaderna har vi haft en livlig debatt om pensionsreformer och den verkar bli lika intensiv under det kommande året. Jag räknar med parlamentets stöd för att få till stånd en verklig förändring i syfte att skapa pensioner som är både tillräckliga och hållbara i framtiden.
George Sabin Cutaş
Fru talman! Att vi i dag diskuterar pensioner här i Europaparlamentet bekräftar hur viktiga de är för Europa. En åldrande befolkning, den ekonomiska och finansiella krisens inflytande och ungdomarnas sena debut på arbetsmarknaden kräver gemensamma lösningar. Pensionerna är dock fortfarande ett nationellt ansvar och syftet med subsidiaritetsprincipen är att fastställa var gränserna för EU:s insatser går. Om medlemsstaterna förbättrar sitt genomförande av befintlig EU-lagstiftning kommer vi emellertid att få en gemensam marknad som fungerar mer effektivt, något som kommer att främja en ökad rörlighet för arbetstagare.
För att de allmänna pensionssystemen ska vara hållbara måste vi dessutom se till att människor får möjlighet att fortsätta arbeta upp till pensionsåldern. Den ökade arbetslösheten i medlemsstaterna är en källa till oro som äventyrar principen om solidaritet mellan generationerna. Åtgärder för att reformera pensionssystemen måste gå hand i hand med åtgärder för att främja sysselsättningspolitiken. På samma sätt behöver pensionsreformer inte vara synonymt med att redan sårbara grupper berövas en trygg och anständig inkomst. Medlemsstaterna får inte smita från sitt ansvar att ge alla medborgare tillräckliga pensioner.
För att undvika den typen av exploatering på nationell nivå har vi lagt fram ett förslag om att på EU-nivå fastställa vad som är en tillräcklig pension. Enligt min uppfattning räcker det inte att be medlemsstaterna att garantera att pensionerna i första pelaren ligger över fattigdomsgränsen. Jag förstår absolut argumentet om medlemsstaternas skilda villkor och deras motvilja mot att låta EU lägga sig i en fråga där den nationella suveräniteten är som mest utpräglad. Jag anser dock att EU-organen måste visa sig mer måna om EU-medborgarnas levnadsvillkor. Socialt missnöje kan leda till oväntade följder. Två exempel på senare tid från länder utanför EU visar på toleransnivån hos en befolkning som ständigt har tvingats till uppoffringar för att tillfredsställa nationella regeringar som visar alltför lite intresse för sina medborgares behov.
Cornelis de Jong
föredragande för yttrandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd. - (NL) Fru talman! Först och främst vill jag uppriktigt tacka min kollega i parlamentet, Ria Oomen-Ruijten, för hennes goda samarbete. Jag är tacksam för att hon tagit fasta på mycket i mitt yttrande, om inte i själva verket hela det yttrande jag skrev för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd (IMCO).
Jag gläder mig särskilt åt rekommendationen om att utveckla ett europeiskt system som gör det möjligt för alla att få veta hur mycket pension de har tjänat in, oavsett i vilken medlemsstat eller vilka medlemsstater det har skett.
Jag har ändå några frågor kvar att ställa, särskilt om diskrepansen mellan Ria Oomen-Ruijtens uttalanden här i dag och rekommendationen att pensionspolitiken ska ligga under EU:s ekonomiska styrning. Vi vet inte exakt vilken form den kommer att anta, men det finns en verklig chans att den inte kommer att bli frivillig. Jag vill inte ge intryck av att jag genom att rösta ja exempelvis bidrar till att överföra nationella befogenheter i denna fråga till EU.
Dessutom är jag oroad över rekommendationen som finns där om att pensionsåldern bör höjas mot bakgrund av den förväntade livslängden. Jag anser definitivt inte att det är nödvändigt för Nederländernas vidkommande, och därför kan jag inte stödja rekommendationen. Jag vill gärna att föredraganden kommenterar detta.
Barbara Matera
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill också tacka Ria Oomen-Ruijten.
Bristen på någon betydande uppmärksamhet på könsfrågor i kommissionens grönbok om de framtida pensionssystemen i EU ger anledning till oro: kvinnor diskrimineras vid pensionsberäkningar eftersom de oftare avbryter sitt yrkesliv för att ta hand om sina barn, sjuka släktingar och äldre. För att kunna uppfylla sina familjeåtaganden är kvinnor därför mer benägna än män att tvingas acceptera osäkra anställningar eller deltidsanställningar, vilket resulterar i en könsklyfta avseende löner på i genomsnitt 18 procent i EU.
Detta leder till en uppenbar diskriminering mot kvinnor som får pensioner som är tydligt lägre än männens. Detta ökar risken för fattigdom för äldre kvinnor, i synnerhet när man tar hänsyn till det faktum att de brukar leva längre än män. Den tid kvinnor lägger ned på att ta hand om sina barn eller andra beroende familjemedlemmar måste i beräkningssystemen erkännas som likvärdig med alla andra typer av arbete när man beräknar pensionerna. I grönboken erbjöds ett samråd ...
Avslutningsvis hoppas jag att man i den nya vitboken kommer att ge större uppmärksamhet åt den känsliga och oroande könsklyftan vid beräkningar av pensionsrättigheter i EU.
Csaba Őry
Fru talman! För det första är det stora antalet ändringsförslag - det har lagts fram nästan 500 stycken - en bra indikation på det väldiga intresset för detta ämne, och föredragande Ria Oomen-Ruijten förtjänar vårt tack för att ha förvandlat denna ofantliga höstack av ändringsförslag till ett betänkande som speglar parlamentets aktuella åsikt. Jag säger dess aktuella åsikt eftersom vi befinner oss i början av debatten, och den handlar om grönboken, vilken kommer att följas av en vitbok och av ytterligare betänkanden, vilket innebär att vi uppenbarligen har inlett en större process.
Rent allmänt måste jag säga att jag instämmer i kommissionens förhållningssätt vilket välkomnar diversifiering, dvs. pensionssystem som vilar på flera pelare, men samtidigt vill jag påpeka att ordalydelsen skulle kunna vara lite mer precis här. När vi talar om andra pelare menar vi uppenbarligen andra pelare som komplement till de första pelarna mot bakgrund av deras svagheter. Detta är inte samma sak som en andra pelare där något har tagits bort från den första bara för att driva ett system på olika sätt. Det tidigare återställer stabiliteten medan det senare äventyrar den.
Vi måste emellertid också inse - och detta har kanske redan sagts, men jag vill bara betona det - att pensionssystemens problem inte nödvändigtvis kan lösas av dem själva, inifrån. Det är t.o.m. troligt att man inte kan göra det. Det krävs fler arbetstillfällen och ett starkare ekonomiskt samarbete, och vårt mål bör absolut vara att denna gemensamma tankeprocess - efter det att kommissionen har utarbetat vitboken - på något sätt bör kopplas till målen för Europa 2020-strategin och ekonomisk styrning. Om så sker är det uppenbart att vi kan fortsätta denna debatt på ett mer givande sätt.
Frédéric Daerden
Fru talman! Jag vill först och främst betona det viktiga arbete för ett samförstånd som föredraganden har utfört. Gratulerar, Ria! Under kompromissförhandlingarna visade hon öppenhet för nya idéer avseende argumenten från min grupp, vilket ledde till en stor majoritet för vid omröstningen om förslaget till betänkande i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Om vi får en så pass stor majoritet för i morgon skulle det skicka en kraftfull signal till de övriga institutionerna.
Detta betänkande om de framtida pensionerna i EU är, hittills, det enda dokument från en EU-institution som går emot kommissionens tänkande - såsom det i synnerhet representeras av dess årliga tillväxtundersökning - och duon Merkel-Sarkozys tänkande i deras dokument om konkurrenspakten. I dessa dokument uppmanar man mycket direkt till en ny bedömning av den första pelaren och även till en automatisk höjning av den lagliga pensionsåldern, grundad på förväntad livslängd. Parlamentet är i sitt ändrade och antagna förslag till betänkande för följande: en grundläggande roll för den första pelaren i relation till pensioner, vilket ger en bättre solidaritetsgaranti, med en kompletterande roll för de andra pelarna, vilket inbegriper en allmän användning av den andra pelaren; mer uppmärksamhet när det gäller att höja den faktiska pensionsåldern och sysselsättningsnivåerna, i synnerhet för äldre personer, i stället för en automatisk och fatalistisk höjning av den lagliga åldern; en definition av kriterierna för att möjliggöra införande av en garanterad minimipension i medlemsstaterna; en stärkt roll för arbetsmarknadens parter när det gäller att fastställa och genomföra alla pensionsreformer i EU samt avskaffande av alla skillnader mellan män och kvinnor avseende pensioner, vilket har att göra med den diskriminering som Barbara Matera påminde oss om.
Med dessa komponenter, med dessa framsteg, såväl som andra som jag kan ha nämnt, är jag säker på att parlamentet kan skicka ett tydligt budskap till vår kommissionsledamot, ett socialt och framåtblickande budskap, och jag hoppas att hon tar hänsyn till detta i samband med vitbokens nästa stadium.
Marian Harkin
Fru talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete; hon har verkligen gjort mitt liv enklare. Jag vill också tacka kommissionen för att den har inlett denna diskussion, som sannerligen är mycket läglig.
Vissa talar om en tickande pensionsbomb, och med hänsyn till vissa siffror som uppskattar klyftan mellan vad vi för närvarande reserverar för både offentliga och privata pensioner för de kommande 40 åren så är klyftan enorm. I detta sammanhang är sålunda frasen ”tickande pensionsbomb” korrekt. Vi vet dock alla vad vi måste göra med en tickande bomb: vi måste desarmera den. Jag tror att detta är början på denna process.
Kärnfrågan är dock: vem är ansvarig? Jag anser att betänkandet klargör att det är medlemsstaterna själva som är ansvariga för att medborgarna får tillräckliga pensioner. Vi kan emellertid också konstatera att medlemsstaternas ekonomier är beroende av varandra och att det därför vore lämpligt att samordna pensionspolitiken genom den öppna samordningspolitiken. Vi anser dock inte att det är möjligt för EU att fastställa tillräckliga pensionsnivåer eller, för den delen, harmonisera pensionsåldrarna.
Vi anser ändå att medlemsstaterna bör definiera tillräcklighet som det villkor som krävs för att äldre personer ska kunna få ett anständigt liv. Det gläder mig att vi har lyft fram könsfrågan och uppmanat medlemsstaterna att ta itu med frågan om män och kvinnor som tar ledigt för att vårda anhöriga och att vi har uppmärksammat frågan om rörlighet och Europa 2020-strategins roll.
Slutligen stöder jag inbegripandet av pensionsåtaganden i stabilitets- och tillväxtpakten. Vi vet att ett fiskalt svart hål håller på att öppna sig på pensionsområdet och vi kan inte bara nonchalera det.
Jean Lambert
Fru talman! Jag instämmer med dem som har tackat vår föredragande för hennes utmärkta arbete med detta betänkande.
Vi känner alla till att det finns nationella skillnader, såväl som skillnader inom våra egna politiska grupper, och att lägga fram något som får brett stöd är lättare sagt än gjort. Min grupp är särskilt nöjd över att det i betänkandet på våra bord erkänns betydelsen av pensioner enligt den första pelaren, åtagandet att nå en tillräcklig nivå, frågan om att kunna ge ett anständigt liv. Vi höll trots allt på med fattigdomsfrågor hela förra året. Detta är naturligtvis också, för många personer, en fast inkomst, en nödvändig garanti. I likhet med andra välkomnar vi också erkännandet att vi här måste ta itu med frågan om anständiga pensioner för kvinnor.
Vi erkänner också vikten av att ta itu med diskriminering av äldre arbetstagare och att använda andra åtgärder för att hjälpa folk att vara kvar på arbetsmarknaden. Även vi anser att frågan om möjligheten att överföra pensionsrättigheter är mycket viktig. Fler och fler arbetar inte för samma företag under sitt yrkesliv. Man arbetar för flera arbetsgivare och inte alltid i samma land. Vi måste undvika denna uppsplittring av pensionerna och EU har därför en viktig roll här.
Vi är också glada att se att detta betänkande innehåller ett åtagande avseende den andra pelaren, dvs. att den bör vara tillgänglig utan diskriminering på grundval av ålder, kön och anställningskontrakt. Vi instämmer också i - och gläder oss att se det här - att vi måste anta ett synsätt som beaktar hela livet och som kan hantera de olika perioderna och mönstren i det moderna yrkeslivet, både positiva och negativa.
Återigen erkänner vi betydelsen av solidaritet i denna första pelare, inte minst för dem vars yrkesliv handlar mest om tillfälliga påhugg, korta anställningar osv. Vi oroar oss över alla initiativ att stärka de privata pensionerna inom den tredje pelaren och vi håller med om att det är nödvändigt att folk får tillräcklig och tydlig information.
Vi välkomnar också att detta betänkande innehåller - om det ska bli någon förändring rörande pensionerna - tillräcklig anpassningstid för folk att tänka över sin ekonomiska framtid.
Julie Girling
Fru talman! Min grupp stöder offentliggörandet av denna grönbok. Det är mycket lägligt och den kommer vid en tidpunkt då vi i alla medlemsstater håller på att diskutera de frågor som redan har nämnts och som jag inte kommer att ta upp - förändrad demografi, könsutmaningen, för att bara nämna två.
I betänkandet erkänns vikten av att medlemsstaterna delar de bästa metoderna och utbyter information, men man betonar också att det är medlemsstaterna som har ansvaret för pensionerna. I betänkandet erkänns att EU inte bör lagstifta om pensionsnivåerna och pensionsåldern, men man uppmanar - väldigt tydligt och kraftfullt - medlemsstaterna att lagstifta i enlighet med sina egna omständigheter och ta hänsyn till dessa frågor.
Jag anser att ytterligare arbete med överförbarhet är nödvändigt för att stärka den inre marknaden. EU-medborgare som arbetar runt om i EU - och jag har träffat många - ska inte drabbas genom att få sina pensionspotter frusna i olika medlemsstater. Demografin förändras och det gör även arbetsmetoderna. Våra förväntningar förändras, men det är nödvändigt att vi håller jämna steg med dessa förändringar i vårt tänkande och vårt politiska beslutsfattande.
Ilda Figueiredo
Fru talman! I denna debatt får vi inte glömma att det finns ett förslag om en s.k. konkurrenskraftspakt genom vilken direktoratet, lett av Tyskland, vill inleda nya angrepp på de allmänna och ömsesidiga offentliga trygghetssystemen genom att höja pensionsåldern och sänka lönerna och försöka stoppa deras indexering till inflationen, bara för att främja finanssektorn som i dessa pensioner försöker hitta nya former av spekulation som ger högre vinster.
Vi vill meddela vårt tydliga motstånd mot denna metod för att nå europeisk integration, vilken bygger på en antisocial politik som beklagligt nog stöds i betänkandet genom stödet till kommissionens grönbok, genom att tillåta en koppling mellan den lagliga pensionsåldern och den förväntade livslängden, genom att uppmuntra folk att arbeta längre och genom att inte undanta stödet till privata pensionssystem t.o.m. när det redan är känt att fonders och privata bankers spekulation med dem kan få allvarliga konsekvenser som gör de äldre, särskilt äldre kvinnor, fattiga.
Vi har därför lagt fram en alternativ resolution vilket visar att det är möjligt att förbättra förmåner och pensioner utan att höja den lagliga pensionsåldern, under förutsättning att det finns mer sysselsättning med rättigheter, särskilt för ungdomar, högre löner och bättre övervakning av finanssektorn och finansiella transaktioner.
Vi är emot höjningen av pensionsåldern och vi försvarar det pensionssystem som är integrerat i det allmänna och ömsesidiga offentliga sociala trygghetssystemet, vilket höjer värdet på mindre förmåner och pensioner, tar hänsyn till äldre personer och gör det möjligt för dem att få ett värdigt liv. Det bidrar därmed till utrotningen av fattigdomen. Våra medborgare förväntar sig detta genom den kamp vi har fört i Portugal, Frankrike, Grekland och på så många andra platser.
Derek Roland Clark
Fru talman! I utskottet för sysselsättning och sociala frågor den 22 november i fjol sade föredraganden att medlemsstaterna var ansvariga för pensionerna. Detta har nu blivit något i stil med följande: även om medlemsstaterna har ansvaret finns det aspekter där samordning på EU-nivå är viktig. I punkt 9 i resolutionen betonas medlemsstaternas ansvar, men de uppmanas att samordna sina olika pensionsstrategier. Man slingrar sig här i och med att EU:s kontroll kullkastar principen.
The UK National Association of Pension Funds säger att detta betänkande kommer att göra pensionerna dyrare - 90 procent dyrare enligt försäkringskonsulterna Punter Southall. Även om det är överdrivet så är det tydligt att det kommer att behövas enorma kompletterande belopp för att förhindra att pensionerna kollapsar, så kostnaderna kommer att öka rejält. Pensionsbolagen och medlemsstaterna behöver inte detta betänkande; de behöver hjälp med att hålla nere kostnaderna. I annat fall kan detta vilseledande betänkande förstöra det som vi försöker skydda.
Marine Le Pen
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! I stabilitetspaktens EU - och i morgon konkurrenskraftspaktens - befinner sig pensionerna i skottlinjen.
Hur kan vi rädda pensionerna när EU kräver att de skuldtyngda medlemsstaterna ska ha balans i sina budgetar senast 2013? Er lösning är att höja pensionsåldern till 67 år och genomföra genomgripande reformer av ”kontantbetalningspensionssystem” för att minska förmånerna för de försäkrade. Betänkandet har inte fel där eftersom det efterlyser en garanterad miniminivå för pensioner, vilken ni tvingar oss att garantera utlänningar som kommer hit och som aldrig har bidragit till systemet.
Om vi räknar direkta offentliga pensionsåtaganden, som förespråkas i betänkandet, så kommer det dessutom att öka trycket på medlemsstaterna och tvinga dem att utveckla pensionsfonder som grundas på investeringar, och vi naturligtvis är mycket medvetna om vilka risker dessa utgör.
Pensionssystemen är medlemsstaternas ansvar. Trots det, mot folkets vilja, inför ni en aldrig tidigare skådad budgetdisciplin. Förvärvsarbetande, offentliga tjänstemän och pensionärer i EU kommer att bli den justeringsvariabel som används för att rädda euron och ert ultraliberala EU.
Thomas Mann
(DE) Fru talman! Det är bra att vi för en gångs skull inte gömmer undan ett initiativbetänkande till en måndag och behandlar det på bara några minuter. Detta är ett resultat av de 463 ändringsförslagen från utskottet för sysselsättning och sociala frågor och de 211 ändringsförslagen från det associerade utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Jag skulle ha velat se ett engagemang för att fortsätta de framgångsrika tjänstepensionssystemen i Tyskland, Luxemburg, Finland och Österrike. Tyvärr fattades ett majoritetsbeslut att rekommendera nya minimistandarder och tillämpningen av Solvens II för tjänstepensioner. Detta kan innebära betydligt högre kostnader som, bara i Tyskland, kan uppgå till en ökning med 40 procent för den frivilliga tjänstepensionen. Vi får inte förstöra något som har uppnåtts genom samförstånd mellan fackföreningarna och företagsledningarna. Jag bidrog till kompromisserna genom att föreslå att alla effekter av minimistandarderna och av Solvens II i framtiden måste utvärderas noggrant och genom en grundlig konsekvensbedömning. Detta står för en utveckling mot fortsatta tjänstepensioner, även om det verkligen inte är någon garanti.
En positiv sak är att vi inte har en standardiserad definition av tillräckliga pensionsnivåer. Förslaget om en harmoniserad pensionsålder i EU har dessutom förkastats. Förbundskansler Angela Merkel och president Nicholas Sarkozy stöder helt riktigt en gradvis konvergering av pensionssystemen och pensionsåldern. Eftersom antalet födda och den förväntade livslängden varierar i olika länder, måste varje nationellt pensionssystem anpassas för att möta demografiska förändringar.
Kompromisserna uppnåddes under verklig tidsbrist. Jag hoppas att vi kan hålla en mer ingående debatt om vitboken som inbegriper företagens praktiska erfarenheter. Bara beloppen det handlar om i de frivilliga tjänstepensionerna är större än dem i EU:s aktuella räddningspaket.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Ria Oomen-Ruijten
föredragande. - (NL) Fru talman! Nu är det så att jag inte vill att det ska ske några missförstånd om detta. Thomas Mann, jag ber dig därför att specificera var i betänkandet det står att Solvensprogrammet kommer att tillämpas obligatoriskt för pensioner enligt andra pelaren? Jag är personligen emot det, men var står det?
Thomas Mann
(DE) Fru talman! Vi har haft två betänkanden från två utskott som har rekommenderat att vi tillämpar Solvens II-programmet på tjänstepensionerna. Jag menar att detta helt enkelt inte kommer att fungera. Länder som t.ex. Frankrike har erfarenhet av detta, men inga andra EU-länder. Vi bör undersöka denna fråga ingående. Vi får möjlighet när vi behandlar vitboken och diskuterar den grundligt för att övertyga alla om detta, eftersom många inte har relevant erfarenhet och ännu inte har stött på detta i sina hemländer. Detta är ett bra tillfälle för oss att göra grundarbetet.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman! Herr kommissionsledamot, vi håller en orienteringsdebatt och Europaparlamentet vill att du för ett budskap vidare. Under tiden står emellertid världen inte stilla och dessutom har pensionsfrågan tagits upp. Jag vill naturligtvis här ta upp hänvisningen till ett standardiserat pensionssystem, på EU-nivå, vid 67 års ålder, vilket har skapats i något som var ett förslag till konkurrenskraftspakt. Vi kan tydligt se att om vi startar därifrån när vi ska bygga ett socialt Europa, ja då kommer vi att bygga det med motstånd från medborgarna, och det är inte det vi vill.
I Ria Oomen-Ruijtens betänkande nämner vi andra vägar vid många tillfällen och jag vill be dig, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, att ta hänsyn till det när du utvecklar kommissionens ståndpunkt kring en vitbok och ta hänsyn till könsfrågan, som du ännu inte har tagit hänsyn till tillräckligt.
Vi nämner också idén att det bästa sättet att besluta om pensionsfrågan är att främja sysselsättningen och i stället för att haka upp oss på den lagliga pensionsåldern måste vi ta hänsyn till verklig ålder. Ria Oomen-Ruijtens betänkande innehåller, enligt de franska socialisterna, en sak som skapar problem för oss och som vi inte kan stödja. Ni förstår att för oss utgör idén att en ökad förväntad livslängd automatiskt måste kopplas till den lagliga pensionsåldern ett steg tillbaka när det gäller sociala rättigheter som vi alltså inte kan stödja.
Låt mig till sist säga till dig att vi kommer att gå under utan en social dialog, utan arbetsmarknadens parters ständiga deltagande under dessa förhandlingar.
Dirk Sterckx
(NL) Fru talman! Med hjälp av föredraganden anser jag att vi har tagit fram ett antal mycket välavvägda svar på kommissionens fråga. Jag menar att det finns två punkter inom vilka EU verkligen skapar mervärde.
Om vi erkänner den första pelarens betydelse, vilket är begripligt, så måste vi också samtidigt medge att våra offentliga finansers hälsa är lika viktiga, eftersom det är sunda offentliga finanser som stöder den första pelaren. Sedan måste man erkänna det långsiktiga tryck som pensionerna sätter på staten och verkligen klargöra detta. Jag anser att kommissionen och EU har ett ansvar att klargöra detta för varje medlemsstat så att alla kan se var riskerna och svårigheterna finns.
Min andra poäng är att EU även spelar en särskild roll i den andra pelaren. Där har du påpekat Solvens II-programmets betydelse. Vad vi ber om här är att kommissionen undersöker riskerna i det längre perspektivet och att den klargör i sina bestämmelser hur man ska gardera sig mot dessa risker. Jag tror att man där särskilt måste beakta pensionssystemens långsiktiga risk i allmänhet: inte bara en typ, utan alla pensionssystem under den andra pelaren. Det finns alltså arbete att utföra.
När jag tittar på siffrorna, som Marian Harkin har gjort, är jag rädd att vi inte har garderat oss för alla risker i alla EU-medlemsstater.
Tadeusz Cymański
(PL) Fru talman! Parlamentets resolutionsförslag, som diskuterades under de samråd som hölls av kommissionen, förtjänar vårt stöd. I resolutionen rekommenderas en ökad samordning mellan medlemsstaterna av de bästa metoderna, utan att man samtidigt blandar sig i medlemsstaternas ansvar för pensionssystemen, vilket är ett oerhört viktigt och mycket känsligt område.
Under debatten i utskottet för sysselsättning och sociala frågor betonade jag den demografiska utvecklingens betydelse för pensionssystemens säkerhet och framtida form. Det är därför oerhört viktigt för oss att vidta åtgärder för att övervinna den demografiska krisen i EU. När vi bedömer pensionssystemen och formulerar förslag tycker jag att vi också bör beakta de viktiga skillnaderna mellan de enskilda medlemsstaterna, både avseende deras ekonomiska förmåga och när det gäller de kapitalbaserade offentliga pensionssystem och tjänstepensionssystem som redan finns.
Thomas Händel
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Ett lands välfärd skapas genom det arbete som dess invånare utför. I framtiden måste lönerna i den sociala sektorn vara högre. Folk vill ha riktiga, säkra pensioner på sin ålders höst.
Ett tydligt budskap av krisen är att det endast är offentliga och statliga pensioner som är pålitliga och stabila. I jämförelse har fonderna för tjänstepensioner och privata pensioner förlorat miljontals euro på aktiemarknaden. Det är löjligt att öka inriktningen på privata, kapitalbaserade pensionssystem när det gäller medborgarnas pension. Allmänheten har finansierat räddningspaketen för storbankerna. Medborgarna betalar för en hård åtstramningspolitik som kontrolleras av EU. Nu förväntas de vända underskotten till överskott i statsbudgetarna genom att godta minskade pensioner och en högre pensionsålder. Tidigare pensionsreformer har redan resulterat i en ökad fattigdom för äldre. Den enda lösningen är att stärka de pålitliga offentliga pensionssystemen.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Befolkningspyramiden i EU kommer snart att vändas upp och ned och de som är över 55 år kommer att utgöra den största andelen av befolkningen. Den förväntade livslängden kommer att fortsätta att öka och födelsetalen kommer att förbli låga. Ungdomarna kommer att börja arbeta senare och senare. Vi känner alla till konsekvenserna av detta: en åldrande befolkning och ett ökat antal flaskhalsar när det handlar om finansieringen av pensionerna.
Vi behöver en familjevänlig politik i EU, t.ex. införandet av en uppdelning av familjens inkomstskatt eller liknande sociala åtgärder, som tar hänsyn till de insatser som familjen gör för kontraktet mellan generationerna genom att sänka familjernas skatt. Vi måste dessutom skapa incitament för att hålla äldre personer kvar i arbete så länge som möjligt.
Jag vill ge ett tydligt budskap till László Andor. Den mycket populära politiken med massinvandring är fel sätt att säkra våra pensioner och i slutänden äventyrar den det samhälleliga lugnet i EU.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Fru talman! Demografiska förändringar, längre liv och sjunkande födelsetal, olika privilegier som har getts enligt pensionssystemen och den ekonomiska krisen har skapat ett enormt tryck på medlemsstaternas offentliga finanser. Vi tvingas allt oftare ställa frågor om de rådande pensionssystemens stabilitet och säkerhet och i vilken grad de garanterar skäliga inkomster efter pensioneringen. Vi har dragit slutsatsen att det är nödvändigt med en reformering av EU:s pensionssystem, vilket är medlemsstaternas ansvar. Detta kommer att bli en mycket långdragen och dyr process, och för att medlemsstaterna ska fatta beslut om att vidta en sådan åtgärd måste rådet och kommissionen garantera att kostnaderna för dessa reformer alltid kommer att beaktas vid tillämpning av förfarandet i samband med för stora underskott. Andra lösningar kan resultera i en situation där länder överger reformeringarna av rädsla för den ekonomiska bördan.
Jag vill ta upp två nyckelaspekter av dessa nödvändiga reformer. För det första: för att vi ska kunna garantera pensionssystemens säkerhet måste vi diversifiera inkomstkällorna och skapa system som bland annat grundas på offentlig finansiering från kapitalmarknader och tjänstepensionssystem. För det andra bör vi säkra en högre sysselsättningsgrad för att kunna garantera pensionssystemens stabilitet. Medlemsstaterna bör försöka se till att den faktiska pensionsåldern är den samma som den föreskrivna åldern och, när detta är nödvändigt, överväga att höja den föreskrivna pensionsåldern som en naturlig konsekvens av att européerna lever längre och längre. Förlängda arbetsliv bör emellertid följas av motsvarande arbetsmarknadsreformer, däribland lämplig fortbildning och hälsovård för arbetstagarna.
Jag vill gratulera föredraganden och tacka henne för hennes insats och hennes utmärkta samarbete vid utarbetandet av betänkandet.
Sergio Gutiérrez Prieto
(ES) Fru talman! Man har redan sagt att pensionssystemens ryggrad i EU är, och måste fortsätta att vara, det offentliga systemet, eftersom det är det enda system som garanterar sammanhållning och dessutom minskar risken för fattigdom i samhället.
Det är ändå slående att vi i OECD-länderna hittar den största jämlikheten avseende inkomster i samband med pensionerna, eller att - på grund av krisen - privata pensioner förlorade 20 procent av sitt värde bara under 2008 och för närvarande inte på långa vägar uppfyller de fastställda solvensnivåerna.
Allt detta visar att, vid en tidpunkt då det krävs oundvikliga reformer, åtgärderna för att säkra hållbarheten i våra pensionssystem måste vara övergripande och bl.a. beakta en ambitiös politik avseende födelsetal och avvägning mellan arbets- och familjeliv, tillsammans med en ambitiös politik för att säkra att folk kan komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden, eller t.o.m. invandringspolitik som grundas på integration, som också garanterar hållbarheten i våra pensioner ur en demografisk synvinkel.
Slutligen anser jag att det är beklagligt att texten inte inför begränsningar av bonusar i näringslivet, eftersom de i allmänhet är undantagna några sociala åtaganden. Jag menar att detta är viktigt för en hel generation arbetstagare, därför att de, eftersom det krävs mer av dem för att få en rimlig pension, inte också ska drabbas så hårt när det gäller att få en godtagbar anställning.
Elizabeth Lynne
(EN) Fru talman! Jag vill tacka Ria Oomen-Ruijten för hennes hårda arbete med betänkandet. Jag tycker att hon har gjort ett mycket bra jobb.
Detta klargör väldigt tydligt att det är medlemsstaterna som först och främst har ansvaret för pensionerna. Som tur är har vi förkastat alla förslag till minimipensioner på EU-nivå och att en förordning av Solvens II-typ ska tillämpas på pensionerna. I Lissabonfördraget står det mycket tydligt att det är medlemsstaterna, inte EU, som har ansvaret för pensionerna. Vi kan emellertid dela bästa metoder och erfarenheter. Det gläder mig att mitt ändringsförslag, i vilket jag efterlyser en tillämpning av sysselsättningsdirektivet från 2000 för att förbjuda diskriminering på grundval av ålder, också har inkluderats.
När det gäller pensionsåldern har jag alltid varit tydlig med att vi måste behålla en pensionsbar ålder - en ålder då man har rätt att erhålla pension - som fastställs på medlemsstatsnivå, men samtidigt skrota en obligatorisk pensionsålder som tvingar folk att sluta arbeta trots att de vill fortsätta. Jag är bedrövad över att detta inte fanns med i betänkandet.
Milan Cabrnoch
(CS) Fru talman! Jag vill gratulera föredraganden som har gjort ett utmärkt jobb med att tackla de många hundra ändringsförslagen. Även om det inte är ett lagstiftningsbetänkande har det stor betydelse för de sociala systemen i EU-medlemsstaterna. De viktigaste slutsatserna som vi stöder är att
· besluten om pensionssystemen är politiska beslut och att det endast är medlemsstaterna som har ansvaret för dem,
· det är nödvändigt att höja pensionsåldern,
· den enda tillväxtkällan i EU under de kommande åren kommer att vara tillväxten i arbetskraftens produktivitet,
· det är en viktig uppgift att stödja sysselsättningen bland äldre arbetstagare, särskilt genom flexiblare arbetslagstiftning och korrekt anpassning av pensionssystemen,
· det inte är lämpligt att samordna pensionssystemen och reformeringen av dessa på EU-nivå,
· vi inte stöder en standardisering av pensionsåldern i EU eller att man kopplar den till den genomsnittliga förväntade livslängden,
· vi inte stöder några försök att på EU-nivå samordna definitionerna, t.ex. definitionen på tillräcklig pension.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Fru talman! Subsidiaritet, en fråga för enskilda medlemsstater, och solidaritet var de två saker som föredraganden ständigt betonade i samband med pensionspolitiken. Jag trodde därför att hon omedelbart skulle förvisa den åtstramande grönboken till papperskorgen. Jag föll nästan av stolen när föredraganden faktiskt sade att grönboken var en positiv sak.
Samtidigt, å ena sidan, eftersom föredraganden fortsätter att ta upp subsidiaritet har hon, å andra sidan, lagt fram oräkneliga förslag för att öka EU:s inflytande. EU bör ange kriterierna för minimipensionerna. EU bör övertala medlemsstaterna att höja pensionsåldern. EU bör främja konkurrens mellan europeiska pensionsfonder och ytterligare privatisering. Subsidiaritet? Vilken subsidiaritet?
Om allt detta skulle leda till mer socialt ansvarstagande pensionssystem, så kanske det skulle gå att berättiga EU:s inflytande här. Tyvärr prioriterar kommissionen och föredraganden den inre marknaden och de kommer bara att öka klyftan mellan fattiga och rika.
David Casa
(MT) Fru talman! Jag vill börja med att gratulera min kollega, Ria Oomen-Ruijten, till det utmärkta arbete hon har utfört med detta betänkande. I betänkandet erkänns att det, i en tid då EU-medborgarna är särskilt sårbara, är nödvändigt att medlemsstaterna ser till att de sociala trygghetsåtgärderna blir kraftfullare. I synnerhet pensionerna bör vara högre och mer pålitliga för att garantera lugn och ro för en allt äldre befolkning, och se till att de förblir ekonomiskt oberoende.
Jag vill här understryka hur viktigt det är att medlemsstaterna fastställer de nödvändiga kriterierna i syfte att säkra en anständig levnadsstandard för äldre medborgare. Detta måste bestämmas av de specifika omständigheter som gäller för respektive land och därför måste subsidiaritetsprincipen följas.
Jag välkomnar emellertid uppmaningen till kommissionen att införa riktlinjer och uppmuntra till utbyte av bästa metoder. På detta sätt kommer besluten att vara i de direkt berördas intresse. I många medlemsstater är det nödvändigt med pensionsreformer om vi ska kunna uppnå de mål som nämns i grönboken, dvs. sunda, tillräckliga och hållbara pensionssystem.
Det kan bli svårt att genomföra reformen, särskilt i dessa svåra tider, och därför måste man också beakta reformutgifterna inom ramen för den ekonomiska styrningen.
Kinga Göncz
(HU) Fru talman! I likhet med flera ledamöter som talade före mig anser jag att det bör ske så mycket EU-samordning av pensionsfrågan som möjligt. Ett skäl för detta är att krisen har aktualiserat frågan om makroekonomisk stabilitet och hur vi kan säkra trygghet och värdighet när vi blir gamla. Det är uppenbart att olika förändringar äger rum i medlemsstaterna. Vissa länder genomför reformer och stärker eller skapar den privata pensionsfondspelaren, medan andra i stället försöker att vrida tillbaka tiden. Vilken karaktär förändringen än har är det emellertid mycket viktigt att högprioritera hållbara pensioner, stabilitet och en värdig ålderdom.
Alla förändringar måste föregås av samråd med arbetsmarknadens parter och man måste se till att övergångstiderna blir tillräckligt långa. Folket, medborgarna, måste informeras om vilka förändringar som kommer att ske och hur detta påverkar dem, i syfte att göra det möjligt för dem att göra välinformerade val. Alla förändringar måste dessutom göras på ett medborgarvänligt sätt.
Vicky Ford
(EN) Fru talman! När Bismarck införde en statlig pension 1889 var den förväntade livslängden bara 45 år. I dag lever vi längre, men står inför utmaningen om hur vi ska få skäliga inkomster efter pensioneringen. De ekonomiska, demografiska och arbetsmarknadsmässiga traditionerna varierar. De enskilda länderna bör ha ansvaret för sina egna strategier och reformer. Hållbara statliga pensioner behöver hållbara offentliga finanser, men parlamentets betänkande är tydligt: vi kan inte ha en samordnad pensionsålder eller lägsta inkomstnivå på EU-nivå.
Företagssystem och individuella pensionsmedel bör vara överflyttningsbara mellan olika arbetsgivare och länder. Spararna förtjänar tydlig information som är lätt att förstå och lättillgänglig. Visst behöver vi trygga sparsystem, men kapitalbestämmelserna måste vara intelligenta. Riskerna för pensionerna är inte desamma som för försäkringsbolag eller banker. Regleringskostnaden betalas av konsumenten och, i detta fall, ålderspensionären.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Fru talman! Först och främst vill jag säga att både krisen och demografin konfronterar oss med detta problem angående pensionerna i alla EU-medlemsstater.
När det gäller det arbete som görs vill jag först välkomna det som sker i samband med det samråd som kommissionsledamoten sade att hon var ordförande för i utvecklingen av denna grönbok, men också det arbete, grundat på samråd, öppenhet och kompromisser, som utfördes av Ria Oomen-Ruijten för att kunna utarbeta detta betänkande.
Jag vill betona tre punkter som vi absolut måste beakta för att kunna lösa problemet med pensionernas solvens.
Den första punkten är den orättvisa som drabbar pensionerade kvinnor, eftersom orättvisor i arbetslivet leder till fattigdom efter pensioneringen.
Den andra punkten är att jag vill se till att änkepensionerna räddas. Vi har fortfarande en generation av fattiga kvinnor som inte har arbetat under sitt potentiella arbetsliv och för vilka änkepensionerna är det enda sättet att få en minimipension.
Den tredje punkten är den yngre generationens inträde på arbetsmarknaden. De måste inte bara möta krisen, de måste också flera generationers börda: deras barn, föräldrar och far- och morföräldrar.
Det utgör, slutligen, problemet med de äldre medborgarna, ett problem som vi måste behandla mer skyndsamt i vårt arbete.
Jutta Steinruck
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Pensionerna i EU måste ge tillräckligt med pengar att leva på. Ett viktigt krav är att folk har anständiga jobb, eftersom lågbetalda jobb skapar fattigdom när man blir äldre och otillräckliga pensioner. När jag hör hur andra ledamöter i kammaren säger att folk bara behöver ta ut en kompletterande privat pension till ålderdomen, vill jag svara att många knappt kan överleva på det de tjänar och verkligen inte har råd att betala för några privata pensioner. Det är därför pensionssystemets första pelare är särskilt viktig. Kontantbetalningssystemet grundat på solidaritetsprincipen måste utgöra grunden för pensionerna i EU och ge tillräckligt med pengar att leva på. Vi kan inte bara säga att det är en fråga för medlemsstaterna. Vi måste sända ut en tydlig signal om att vi behöver pensioner som ger folk tillräckligt med pengar att leva på och en skälig livskvalitet.
Thomas Mann beskrev det tyska tjänstepensionssystemet ingående. Jag vill också ta upp det, utan att vara lika grundlig. I min bedömning av grönboken har jag dragit samma slutsats, vilket är skälet till varför vi arbetade tillsammans med ändringsförslagen i utskottet. Jag uppmanar därför kommissionen att se till att vi i framtiden alltid tar hänsyn till de respektive ländernas olika system - de saker som verkligen fungerar bra och är nödvändiga för pensionssystemens överlevnad i medlemsstaterna.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Fru talman! Jag anser att vi måste vara realistiska och erkänna att de nuvarande offentliga pensionssystemen, grundade på överföring av medel mellan generationerna, dvs. enligt ”kontantbetalningsprincipen”, inte längre är ekonomiskt hållbara och därför behöver offentligt stöd för att överleva.
Den åldrande befolkningen och den ökande arbetskraftsrörligheten förvärrar bara obalanserna i dessa pensionssystem, samtidigt som de föreslagna åtgärderna, vare sig det handlar om höjd pensionsålder eller höjda insatser, begränsas genom medborgarnas motstånd mot åtgärder av detta slag. Vi kommer i slutänden att tvingas erkänna att lösningen är att byta till de pensionssystem där medborgarna bygger upp sina egna pensionsmedel under sitt yrkesliv.
Ádám Kósa
(HU) Fru talman! EU har tagit upp väldigt många frågor som har att göra med handikappade personer. Tyvärr så är det just denna samhällsgrupp som medlemsstaternas pensionssystem egentligen inte verkar omfatta, vilket är oacceptabelt. Förutom de som tvingades att ta ut invaliditetspension utan egen skuld, finns det väldigt många som kommit in i systemet genom att missbruka kryphål. Detta problem påverkar främst pensionssystemen i centrala och östra EU, där det finns ett mycket stort antal personer som missbrukar systemet. De är så många att de skakar själva grundvalarna i pensionssystemet. Detta är inte förenligt med Europa 2020-strategin. Dessa människor får opersonliga tjänster i stället för verklig hjälp, samtidigt som de själva skulle kunna arbeta. De aktuella prognoserna visar att antalet bidragsberoende i EU snart kommer att fördubblas. Samtidigt faller antalet personer i arbetsför ålder med 1 miljon per år. Sammanfattningsvis innebär detta att det för närvarande inte finns något hållbart pensionssystem, särskilt inte utan arbetande personer med handikapp. Jag stöder helt föredragandens idé att det i EU, där det bor 50 miljoner handikappade, bara är omkring 40 procent av dem som arbetar. Var finns de övriga 60 procenten? Slutsatsen är att även de borde arbeta.
Konstantinos Poupakis
(EL) Fru talman! Jag vill gratulera föredraganden till hennes insatser för att nå den nödvändiga balansen mellan pensionssystemens ekonomiska hållbarhet och sociala tillräcklighet, med hänsyn till att, i tider med hög arbetslöshet, avregleringar på arbetsmarknaden, lönesänkningar och stora demografiska utmaningar, inrättandet och konsolideringen av tillräckliga, socialt rättvisa och ekonomiskt hållbara pensionssystem är en stor utmaning för alla medlemsstater.
Systemen måste emellertid grundas på den första pelaren, den offentliga, omfördelande pelaren, som den enda grundläggande garantin för tillräckliga pensioner. Denna pelare bör kompletteras, inte stödjas av den andra pelaren, vilka borde förvaltas med hänsyn till varandra, när man väl har sett till att garantera inte bara en allmän tillgång till den, utan även dess säkerhet genom att upprätta det relevanta statliga regelverket.
Att koppla en högre pensionsålder till den förväntade livslängden resulterar dessutom inte på något sätt i automatiska anpassningar. Man måste naturligtvis ta hänsyn till andra parametrar, som t.ex. boplats, typ av arbete, mycket ohälsosamma yrken, livskvalitet och hälsa. Slutligen: alla incitament att fortsätta arbeta bör ovillkorligen inbegripa säkerhetsventiler för att övervinna alla hinder som kan förhindra ungdomar från att komma in på arbetsmarknaden, särskilt vid en tidpunkt när arbetslösheten tyvärr har blivit skyhög.
(Applåder)
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Fru talman! De diskussioner som hålls i vissa EU-medlemsstater om pensionssystemen, och de offentliga känsloyttringar som åtföljer dessa diskussioner, visar hur viktigt och - samtidigt - hur komplicerat detta ämne är. Det kommer inte att bli möjligt att anta en gemensam pensionsmodell som ska tillämpas i hela EU. Vid en tidpunkt då det råder ekonomisk kris och sker demografiska förändringar är det dock nödvändigt att reformera de nationella pensionssystemen. Det är redan i dag så att många länder erfar problem på grund av de ökande pensionskostnaderna, och sådana problem kan undergräva principen om solidaritet mellan generationerna. Vi måste emellertid komma ihåg att pensionerna måste vara säkra och trygga, och att de måste ta hänsyn till vad vi får i lön. I detta sammanhang vill jag att vi i högre grad uppmärksammar löneskillnaderna mellan kvinnor och män, eftersom kvinnornas lägre löner resulterar i lägre pensioner.
Rovana Plumb
(RO) Fru talman! Jag vill nämna att kommissionsledamoten redan i början av denna debatt talade om den europeiska sociala modellens framgångar. En av dessa handlar om uppnåendet av lika möjligheter för kvinnor och män. Jag hoppas att detta betänkande kommer att skicka ett tydligt budskap om integrering av jämlikhet mellan könen som en del av ett rättvist pensionssystem.
Låt mig därför betona tre punkter. För det första bedömningen av effekterna på samhället och kvinnors anställning av åtgärder för erkännande av hushållsarbete, inbegripet användningen av en kostnadsberäkning av detta arbete i pensionssyfte. Jag uppmanar kommissionen att inleda förfarandet som syftar till att avlägsna artikel 5.2 i direktiv 2004/113/EG, som tillåter diskriminering av kvinnor när det rör pensionsprodukter.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Fru talman! Pensionssystemet är en grundläggande del av den europeiska sociala modellen som måste bevaras. Det är medlemsstaterna som har ansvaret, men för att garantera dess överlevnad måste vi vidta åtgärder med största möjliga grad av samförstånd med arbetsmarknadens parter och det civila samhället. Dessa åtgärder måste inriktas på att fastställa en europeisk standard som garanterar solvensen hos alla system genom att skapa övervakningskriterier i syfte att begränsa de offentliga budgetunderskotten i medlemsstaterna, och genom att utvidga de garantier som man kommer att kräva av försäkringsbolagen fr.o.m. 2013 till att omfatta ömsesidiga bolag som förvaltar dessa system i vissa medlemsstater.
Denna standard måste fastställas för att vi ska kunna rationalisera debatten, eftersom lösningen av detta problem innebär mer än att bestämma pensionsåldern i lagstiftningen. Vi måste ta hänsyn till en persons anställningstid och bidragsnivåer och införliva faktorer med anknytning till de pensionerades önskemål. En förlängning av arbetslivet måste resultera i en högre pension.
Genom denna standard måste man också se framåt. Arbetstagarnas rörlighet kommer att kräva att det inte blir några problem med att överföra passiva rättigheter från ett land till ett annat. När de flyttar mellan länder måste européerna ha tillgång till sina arbetslivsuppgifter i alla medlemsstater där de har tjänat in pensionsrättigheter.
Jag anser också att vi måste ge särskild uppmärksamhet till köns- och handikappfrågan.
Elisabeth Schroedter
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Är en vitbok det bästa sättet att reagera på denna debatt och detta betänkande? Borde man inte i stället försöka lösa de verkligt akuta problemen? Enligt min mening rör det sig här framför allt om två problem: För det första den stora diskrepans som råder mellan faktisk och lagstadgad pensionsålder. För att råda bot på denna situation och för att skapa ett hållbart pensionssystem måste antidiskrimineringsåtgärder vidtas genom ingripanden eller bevakning från kommissionens sida.
För det andra visar betänkandet klart och tydligt att omedelbara insatser krävs när det gäller möjligheterna att överföra pensionsrättigheter, vilket innebär att ett nytt direktiv bör övervägas. Denna fråga är mer akut, med tanke på att arbetstagare som byter arbetsgivare förlorar en hel del av den pension som skulle gett dem trygghet på ålderns höst. Det är därför som åtgärder måste vidtas på detta område. En vitbok är bara bortkastad tid.
Alfreds Rubiks
(LV) Fru talman, mina damer och herrar! Den ekonomiska krisen och en allt äldre befolkning har gjort att socialförsäkringssystemen urholkats. Detta är ett allmänt erkänt faktum. Antalet pensionärer ökar. Denna situation hotar pensionssystemens hållbarhet. Socialförsäkrings- och pensionssystemen måste anpassas till dagens utmaningar. Jag anser att kommissionsledamot László Andor har rätt i att det kommer att krävas en hel del hårt arbete för att få fram ett sådant dokument. Men jag anser ändå att vi måste skapa en social fond på EU-nivå, i stil med Sammanhållningsfonden, som ska ha till syfte att hjälpa pensionärer i länder med relativt sett låg intäktsnivå. De nationella budgetarna kan inte garantera människor en värdig ålderdom. Det har erfarenheten redan visat. Förra året kämpade vi mot fattigdomen, och resultatet blev att vi nu har fler fattiga än tidigare.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill återigen ge en eloge till alla utskott som har medverkat såväl i debatten som i arbetet med att utarbeta betänkandena.
Jag är medveten om hur svårt det är att jämka samman ståndpunkter från så olika politisk och nationell bakgrund, men omröstningsresultaten i berörda utskott visar dock att betänkandena har ett brett stöd. Detta sänder en tydlig signal till kommissionen när det gäller uppföljningen av grönboken. Jag planerar att i början av nästa månad lägga fram en sammanfattning där parlamentets ståndpunkt också ska finnas med. Under andra halvan av 2011 kommer så den vitbok som jag nämnde i mitt tidigare inlägg, tillsammans med en konsekvensbedömning. På så sätt ges alla berörda parter möjlighet att återigen delta i debatten.
Kommissionsledamöternas grupp för pensionsfrågor diskuterade redan förra veckan möjliga politiska alternativ för hur EU-ramen för pensionssystem kan uppdateras och förbättras. Det rådde enighet om att vi bör fortsätta att ha ett helhetsperspektiv på pensionsreformerna.
Som ett led i detta måste vi fortsätta föra en dialog med nyckelaktörerna om möjliga nya lagstiftningsinitiativ när det gäller sådana frågor som överföring av pensionsrättigheter, tjänstepensionssystem och insolvensgarantier såväl som annan lagstiftning av mer icke-bindande karaktär, t.ex. uppförandekoder. Vi beslutade även att ingående undersöka könsaspekterna på denna fråga och att i vitboken ägna mer uppmärksamhet åt dessa aspekter än vad som gjordes i grönboken.
Under tiden vill jag försäkra mig om att varken grönboken eller vitboken blandas ihop med andra projekt som drivs inom EU. Kommissionen tar fullständigt avstånd från åsikter som går ut på att man vill införa en enhetlig pensionsålder inom EU. Mångfald är ett nyckelbegrepp inom EU. Mångfald måste även gälla den demografiska verkligheten, och detta är en fråga som vi måste studera mer ingående än förut.
Vi bör även vara medvetna om att de reformer som görs innebär nya risker eftersom de medför att pensionerna blir långt mer beroende av den långsiktiga utvecklingen på arbets- och finansmarknaden. Detta innebär att vi måste skapa sysselsättning även för funktionshindrade samt öka stabiliteten i de ekonomiska systemen.
Jag ser fram emot ett fortsatt samarbete med parlamentet och parlamentets olika utskott när det gäller denna mycket viktiga fråga.
Ria Oomen-Ruijten
föredragande. - (NL) Fru talman! Jag vill passa på att tacka mina parlamentskolleger George Cutaş, Barbara Matera och Dennis de Jong för deras medverkan i arbetet med detta betänkande. Jag vet inte var Dennis är. Jo, där borta är han. Han har kommit med några påståenden som jag inte förstår, t.ex. att vi vill hitta europeiska lösningar på allt. Det stämmer inte. Subsidiaritetsprincipen är vårt rättesnöre här.
Jag skulle vilja komma med ett klargörande på en punkt där Dennis de Jong hade en invändning mot ekonomisk styrning. Vi vill ha en ekonomisk styrning som gynnar dem som gör sitt allra yttersta. Det är detta vi vill, och inte att ett antal medlemsstater - de tio som har skickat en skrivelse till oss - ska straffas för att de har planerat för framtiden och för sina pensionssystem. Jag hoppas att du känner dig nöjd med detta, Dennis de Jong.
Kartika Liotard är inte här, men jag vill ändå påpeka att det verkar som om hon inte har läst betänkandet men att hon ändå har framfört synpunkter som om hon faktiskt hade läst det.
Mina parlamentskolleger George Cutaş, Barbara Matera och Dennis De Jong har jag redan tackat, men nu vill jag även tacka Frédéric Daerden, Marianne Harkin, Julie Girling och Jean Lambert samt Danuta Jazłowiecka, skuggföredragande från min egen partigrupp, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), för att de bidragit till att göra betänkandet till vad det blivit. Jag tycker att vi har lyckats få fram en bra analys av vad som behöver göras.
Jag är också medveten om att betänkandet helt säkert fortfarande innehåller ett antal mycket känsliga frågor som rör vissa enskilda medlemsstater. Men jag hoppas att vi inom utskottet och du, László Andor, från kommissionen har bidragit till att dessa frågor ska kunna lösas, att vi kommer att kunna enas även kring vitboken och att vi alla kommer att rösta för den. Det har varit ett tufft arbete, men jag hoppas att vi i morgon kommer att kunna säga ”slutet gott, allting gott”.
Talmannen
(EN) Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00 (onsdagen den 16 februari 2011).
Jag vill påminna dem av er som inte haft möjlighet att uttala sig att man om man så önskar kan inkomma med en skriftlig förklaring om högst 200 ord som kommer att bifogas det fullständiga förhandlingsreferatet, så att man kan få dokumenterat det man hade velat framföra om man hade fått möjlighet att uttala sig.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Corina Creţu
De mest sårbara pensionssystemen inom EU är de statliga pensionssystemen som grundar sig på solidaritet mellan generationerna. Men pension är en fundamental rättighet som staten inte ens i kristider kan ta ifrån medborgarna, även om vissa regeringar, t.ex. i Rumänien, tror att de kan göra som de vill med pensionsnivåerna och metoden för att räkna fram dessa. Inte heller den demografiska situationen är särskilt gynnsam. Systemets hållbarhet utgör således ett akut problem. Statliga pensionssystem finansieras dock faktiskt inte av staten, utan av dem som betalar in till dem, dvs. arbetsmarknadens parter, arbetstagare och arbetsgivare, oavsett typ. Det finns två faktorer som allvarligt skadar sådana system: icke redovisat arbete och oförmågan hos EU:s ekonomier att skapa nya arbetstillfällen med anständiga löner och rimlig varaktighet. Dåligt betalda och otrygga anställningar, med förevändningen att man vill öka flexibiliteten på arbetsmarknaden, leder till att krisen inom de statliga pensionssystemen permanentas. Det är positivt att Europaparlamentet i sin resolution om pensionssystemen lyfter fram diskrimineringen av kvinnor, som får lägre pension trots att de i princip har samma intjänandeålder och lika långa intjänandeperioder som männen. Nu tas ett första steg för att få bukt med denna orättvisa. Ytterligare åtgärder måste följa.
Vilija Blinkevičiūt
I kommissionens grönbok lägger man fram övertygande argument för varför de nuvarande pensionssystemen måste förbättras. Vi får dock inte glömma att de flesta av de lösningar som föreslås är känsliga ur ett socialt perspektiv.
Vi måste därför noga analysera inte bara fördelarna med dessa lösningar utan även de potentiella riskerna, i synnerhet när vi talar om att höja pensionsåldern eller när det gäller mindre inflytande för medlemsstaterna över pensionspolitiken. Kommissionen ser en höjd pensionsålder som ett av de mindre smärtsamma sätten för att anpassa systemen till en ökad förväntad livslängd men lägger inte fram några konkreta förslag när det gäller de äldres anställbarhet på arbetsmarknaden. Med en senarelagd pensionering riskerar många arbetslösa som ännu inte uppnått pensionsåldern att hamna i en fattigdomsfälla. Man har inte heller tillräckligt tänkt igenom om människors hälsa verkligen tillåter att de arbetar längre upp i åldern. Vi måste dessutom tänka på att kvinnor oftare än män är lågavlönade eller arbetar deltid och att de på grund av barnafödande, föräldraledighet och omsorg om barn och funktionshindrade familjemedlemmar går miste om socialförsäkringsrättigheter och i slutändan får lägre pension. Jag anser att vi även måste inrikta oss mer på att hitta andra sätt att förbättra pensionssystemen, t.ex. när det gäller vid vilken ålder människor kommer ut på arbetsmarknaden, hur man kan göra det lättare att förena arbete och familj, en mer ”flexibel” pensionsålder, miniminormer för pensioner etc.
I vilket fall som helst ser jag grönboken som ett seriöst försök att säkerställa normala levnadsförhållanden för dagens och morgondagens pensionärer.
Alajos Mészáros
Förändrade demografiska indikatorer och ökad genomsnittlig livslängd gör att vi måste ta fram en ny strategi för våra pensionssystem. Vi måste omdefiniera vissa begrepp inför framtiden när det gäller de unga och de äldre så att vi kan garantera såväl hållbara pensionssystem som säkra och adekvata pensionsutbetalningar. Det finns stora skillnader EU-medlemsstaterna emellan när det gäller pensionssystemen. Medan de västeuropeiska länderna kämpar med problemet med ökade kostnader, såväl nuvarande som framtida, försöker de nya medlemsstaterna inrätta diversifierade system. Medan det 2008 krävdes fyra arbetstagare för att försörja varje pensionär kommer det att 2020 krävas fem. Skälen till detta är bl.a. att ungdomar inom EU börjar förvärvsarbeta allt senare eftersom de genomgår längre och mer omfattande utbildningsinsatser, samt att en anställning inte längre varar ända fram till lagstadgad pensionsålder.
Vi måste skapa ett hållbart system med garanterade pensioner och detta måste ske genom att man tar hänsyn till situationen i respektive medlemsstat. Vi måste dessutom tänka på vad den fria rörligheten inom EU innebär. Vi måste börja med att slå fast att en effektiv och framgångsrik arbetsmarknad för den framväxande generationen även förutsätter rörlighet. När det gäller framtida reformer av pensionssystemen kommer det att vara viktigt med en koppling mellan den första och den andra pelaren - som i många medlemsstater redan överlappar - och dessa två pelare måste även ha nära koppling till den tredje pelaren. Vi måste även försöka eliminera det icke redovisade arbetet, en faktor som även den har en mycket viktig roll när det gäller hållbarheten hos våra pensionssystem.
Vasilica Viorica Dăncilă
skriftlig. - (RO) Den trend med en åldrande befolkning som vi sett inom EU under de senaste åren innebär stora förändringar på det medicinska området och när det gäller konsumtionsvanorna, samt även inom befolkningsstrukturen och socialförsäkringssystemen. Under sådana omständigheter hänger pensionssystemens framtida hållbarhet nära samman med faktorer som hur länge EU-medborgarna faktiskt är aktiva på arbetsmarknaden. Jag ser det som positivt att EU 2020-strategin främjar en aktiv och målinriktad arbetsmarknadspolitik som kommer att bidra till högre sysselsättningsgrad för äldre arbetstagare, kvinnor, minoriteter och långtidsarbetslösa. Om detta mål nås tror jag att fler människor inom EU kommer att ha ett arbete, vilket i sin tur leder till ekonomisk tillväxt och därmed till positiva konsekvenser för hållbarheten hos pensionssystemen på EU-nivå.
Jarosław Kalinowski
Vi vet alla att det inte existerar något sådant som en idealisk modell för pensionssystem. Varje land har kommit fram till sina egna lösningar och har även egna planer för framtida anpassade reformer. Trots de betydande skillnader som finns mellan de olika systemen anser jag ändå att EU bör ange den inriktning som alla medlemsstater bör följa när de genomför sina förändringar. Inom utskottet betonades det många gånger att de senaste årens finansiella och ekonomiska kris har visat på det akuta behovet av att reformera pensionssystemen. Med hänsyn till solidaritets- och subsidiaritetsprinciperna måste vi stärka samarbetet mellan medlemsstaterna på detta område. Om vi delar med oss av våra erfarenheter undviker vi tidsspillan i form av dubbelarbete - något som redan har fått katastrofala följder i en medlemsstat - och med hjälp av utbyte av information och bästa praxis kan vi på ett effektivt sätt utarbeta de bästa strategierna.
Vi måste komma ihåg att reformerna inte får begränsas till enbart höjda inbetalningsbelopp och längre intjänandeperioder. Budgetstabilitet, samordning av pensionssystemen över gränserna, minimigarantier och lika rättigheter för kvinnor och män utgör endast några av de många frågor som man bör fundera över i de enskilda medlemsstaterna. Inom EU bör det arbetas fram ett hållbart system för såväl statliga, lönefinansierade och privata pensioner som kapital- och icke-kapitalbaserade pensioner, och detta system ska vara förankrat i de olika pelarna som ska betinga och komplettera varandra. En sådan lösning skulle garantera framväxten av stabila och rättvisa pensionssystem som samtidigt är flexibla nog för att kunna anpassas till de sociala och ekonomiska förändringar som vi står inför.
Zuzana Roithová
På grund av en allt äldre befolkning ställs nästan alla länder i världen inför problemet hur man i framtiden ska kunna finansiera pensionssystem som huvudsakligen baseras på flexibla finansieringsmekanismer. Jag välkomnar Ria Oomen-Ruijtens utmärkta betänkande som banar väg för en lösning på detta problem, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. Jag skulle vilja nämna en lösning som lades fram för många år sedan i Tjeckien av Kristna och demokratiska unionen - Tjeckoslovakiska folkpartiet (KDU-ČSL). Den som förvärvsarbetar bör ha möjlighet att till sina föräldrars pensionskonto avsätta en del av de pensionsinbetalningar som det är obligatoriskt att betala in till ett flexibelt pensionssystem. Genom att på så sätt se till att föräldrarnas pensionsunderlag ökar skulle de bidra till att kompensera sina föräldrars för de kostnader de tidigare haft för sina barn. Ett sådant individbaserat system baserat på solidaritet mellan generationerna skulle dels vara rättvisare för dagens pensionärer som har utfört ett digert arbete genom sin omsorg om den nya generationen, dels helt klart bidra till en positivare inställning till att ha många barn. Barn bör ge fördelar, inte bara kostnader. Detta är nyckeln till en permanent lösning när det gäller både följderna av och huvudorsakerna till våra pensionsproblem.
Jaromír Kohlíček
Tio års arbete med en grönbok med den missvisande titeln ”Grönbok med sikte på tillräckliga, långsiktigt bärkraftiga och trygga pensionssystem i EU” har inte gett något annat resultat än en osammanhängande uppsättning nonsens-påståenden. Jag vet inte hur det är i andra länder, men i Tjeckien t.ex. skiljer sig de födelsetal som experterna förutspådde för tio år sedan så dramatiskt från hur det ser ut i dag att jag vill påstå att de utsagor som görs i grönboken för perioden 2040-2060 är rent nonsens. Om experterna inte ens klarar av att förutsäga utvecklingen för födelsetalen för en period på 5-7 år hur kan då deras prognoser för en period på mer än 30 år ha något som helst värde? Hela grönboken baseras på det felaktiga antagandet att så länge som vi ser till att det är obligatoriskt för skattebetalarna att investera en del av de resurser som avsatts till pensionssystemet i en fond som inte garanteras av staten kommer de att få högre pension än vad den första pelaren ensam kan ge. Varje ansvarstagande författningsdomstol måste anse att en sådan lag inte är författningsenlig. Även i länder där en andra pelare har införts sedan tidigare har detta uppenbarligen inte gett önskat resultat. Efter Pinochets maktövertagande i Chile på 1970-talet blev det t.ex. obligatoriskt med fonder som inte garanterades av staten för samtliga medborgare som inte tillhörde armén eller poliskåren. Varför gjorde man så? Varför håller även den nuvarande konservativa regeringen i Ungern på att montera ned den ineffektiva andra pelaren som omfattar pensionssystemet. Det främsta skälet till att Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster inte kan rösta för Ria Oomen-Ruijtens betänkande är att vi inte kan stödja planer på att begå århundradets brott.
Louis Grech
EU och medlemsstaterna står inför en av de största utmaningarna när det gäller att säkerställa adekvata och hållbara pensionssystem i Europa. Med tanke på att en betydande andel av medborgarna är starkt beroende av sin pension för sitt uppehälle vill jag peka på hur viktigt det är med statligt finansierade pensionssystem som baseras på solidaritetsprincipen.
I mångfasetterade situationer med flera olika traditioner och typer av pensionssystem och där huvudansvaret för en pensionsreform ligger på medlemsstatsnivå är det inte möjligt att tillämpa en universallösning för alla. Däremot kan EU tillföra ett mervärde genom att bidra med samordning av de olika pensionssystemen och utbyte av bästa praxis.
Varje översyn av pensionssystemen ska ske inför öppen ridå, konsumenternas behov ska tillgodoses och medborgarna ska informeras om sina rättigheter när det gäller de olika pensionssystemen och eventuella risker, i synnerhet i samband med gränsöverskridande rörlighet. Pensionssystemen måste kunna klara potentiella budgetmässiga och demografiska påfrestningar i medlemsstaterna, utan att vanliga medborgare drabbas på ett orimligt sätt.
Allt detta måste ses mot bakgrund av de demografiska och socioekonomiska utmaningar som vi står inför, t.ex. utvecklingen när det gäller atypiska anställningsformer, allt fler kvinnor på arbetsmarknaden, familjestrukturella förändringar och ungdomsarbetslösheten.
Angelika Werthmann
Det finns några frågor i samband med kommissionens grönbok som jag ser som särskilt viktiga. Jag anser att det är vår plikt att se till att i synnerhet de äldre medborgarna, som under sitt arbetsliv varit med om att bygga upp den välfärd vi har i dag, inte hamnar i en besvärlig livssituation på ålderns höst. Samtidigt anser jag att man i betänkandet tar vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen. Kommissionen bör på ett tydligare sätt framhålla vikten av jämställdhet mellan kvinnor och män. Kvinnor har i högre utsträckning än män atypiska anställningsvillkor. Deras pensioner är ofta lägre, vilket gör att de löper större risk att hamna i fattigdom som pensionärer. Adekvata och säkra pensionssystem fungerar som långsiktiga kontrakt mellan generationerna. Jag vill därför uppmana kommissionen att använda sig av grönboken för att öka allmänhetens kunskap om vikten av solidaritet mellan generationerna när det gäller pensionerna.
Elena Băsescu
Jag anser att EU måste skapa ett öppet och enhetligt pensionssystem som tar hänsyn till demografiska utvecklingstendenser och till rörligheten. Vi kan ta mitt eget land som exempel. I Rumänien utgör pensionsutgifterna den största budgetutgiftsposten varje år. Den statliga socialförsäkringsbudgeten har ända sedan 2006 visat ett underskott, som 2009 uppgick till 1,5 miljarder euro. Enligt Världsbankens uppskattningar kommer det underskott som orsakas av pensionsutgifterna inom det gamla systemet att uppgå till cirka 12 procent av BNP år 2050. Detta är anledningen till att Rumänien genom att anta lag nr 263/2010 har börjat genomföra en rad reformer för att garantera hållbarheten i pensionssystemet på medellång och lång sikt. Dessa reformer innebär bl.a. att förtidspensionering eller sjukpensionering utan tillräckliga medicinska skäl ska undvikas, att fler personer ska bidra till det allmänna enhetliga pensionssystemet och att den normala pensionsåldern för kvinnor och män successivt ska höjas till 65 år för män (2015) och 63 år för kvinnor (2030).
Ville Itälä
Alla pensionsfrågor är i dagsläget medlemsstaternas ansvar, men EU har också en viktig roll på det pensionspolitiska området. För att vi ska kunna nå våra mål, dvs. att den fria rörligheten för människor och arbetskraft verkligen är fri, måste pensionssystemen harmoniseras i tillräcklig grad. En miniminivå för pensioner måste också garanteras, så att familjer verkligen kan flytta runt helt fritt. Vi måste därför gå i riktning mot ett harmoniserat system, och ju förr desto bättre. Ett icke-universellt pensionssystem kommer i stället att skapa hinder för den fria rörligheten inom EU.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Jag välkomnar att betänkandet om kommissionens grönbok om tillräckliga, långsiktigt bärkraftiga och trygga pensionssystem i EU lagts till på dagordningen för dagens överläggningar. Våra framtida pensioner, dvs. hur säkra de är och vilka inkomster de kommer att generera, utgör en av de viktigaste frågorna i vårt samhälle. Även om medlemsstaterna har ansvaret för att besluta om vilken form pensionssystemen ska ha och EU i princip inte har behörighet att agera på detta område bör ändå vissa lagstiftningslösningar för pensionsområdet utarbetas på EU-nivå. Parlamentets krav att kommissionen ska utarbeta riktlinjer för medlemsstaternas regeringar har stor betydelse för pensionärernas ekonomiska trygghet, med tanke på att sådana riktlinjer skulle innebära att miniminivåer för pensioner och kriterier för beräkning av pensionsrättigheter fastställs, vilket innebär att kvinnors pensionsrättigheter inte längre skulle vara sämre än männens. Att kvinnor får lägre pension är inte deras eget fel, utan beror på att de får lägre lön för lika arbete eller att de varit tvungna att avbryta karriären för att ta hand om sina barn, vilket gör att de inte har möjlighet att göra lika stora inbetalningar under sitt aktiva arbetsliv som männen. När nu pensionssystemens stabilitet hotas måste kommissionen således komma ihåg att se till att man använder sig av lagstiftningslösningar som kan garantera att kvinnor och män behandlas lika inom hela EU när det gäller de framtida pensionsnivåerna.
Mara Bizzotto
Den hårresande siffran 23 miljoner arbetslösa innebär att EU år 2011 har slagit samtliga decenniets negativa rekord på arbetsmarknadspolitikens område, vilket ger oss ett officiellt kvitto på kommissionens misslyckande. Krisen utgör mer än väl skäl nog för att anta ett dokument där uppmaningen att tillämpa subsidiaritetsprincipen på pensionsområdet visar att eurokraterna har återfått så mycket vett och sans att de vill se över den europeiska sociala modellen, en modell som helt klart är ett fiasko. Efter att ha körts över på detta område under de senaste tio åren har regeringarna nu kommit tillbaka in på arenan och intagit en huvudroll i arbetet med att återuppbygga ett socialt Europa. Men detta räcker inte. Vill man få till stånd en verklig förändring och förnyelse måste man vara djärv nog för ett vägval i riktning mot gräsrotsdemokrati som ska bygga på arbetsmarknadsreformer som gör det attraktivare att arbeta och på en lönekuvertsbaserad federalism där hänsyn tas till de skillnader i levnadskostnader som råder i EU:s olika regioner och som löne- och pensionsnivåerna bör anpassas till. Genom att minska arbetskostnaderna med hjälp av sänkta skatter och genom att skapa ett klimat för våra småföretagare som gör att de kan fortsätta arbeta och investera i regionen kan vi se till att pensionsinbetalningarna för de äldre generationerna utjämnas samt garantera en trygg framtid och god livskvalitet för kommande generationer.
