Pågående förhandlingar om bilaterala avtal mellan Förenta staterna och vissa medlemsstater om passageraruppgifter (Passenger Name Record) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om de pågående förhandlingarna om bilaterala avtal mellan Förenta Staterna och vissa medlemsstater när det gäller visum och passageraruppgifter (PNR).
Franco Frattini
Fru talman! Låt mig börja med att säga att den gemensamma viseringspolitiken inom EU hittills har gett påtagliga resultat avseende flera tredje länder såsom helt nyligen Kanada och Australien. Men tyvärr har detta inte varit fallet med USA.
Sedan 2004 har vi arbetat mycket hårt för att nå målet att alla EU:s medlemsstater ska ingå i USA:s program för viseringsundantag. Jag har tillsammans med rådets ordförande konstant utövat påtryckningar på USA:s administration för att alla medlemsstaternas röster ska höras i Washington. Kommissionens ordförande José Manuel Barroso har som ni vet personligen tagit upp frågan med president Bush och med den amerikanska kongressens ledare vid alla sina officiella besök i Washington.
Vi har alla hävdat att EU:s medlemsstater redan uppfyller de extra säkerhetskriterier som fastställts i den reformlagstiftning som nyligen antogs i USA. Vi förstår mycket väl att de uteblivna framgångarna gentemot USA har skapat stor frustration bland de länder som ännu inte ingår i USA:s program för viseringsundantag. Våra medborgare är i sin fulla rätt att vara oförstående inför en sådan diskriminering.
Men vi ska inte låta oss splittras och skrämmas till att överskrida vad vi nyligen har kommit överens om och acceptera sådant som borde vara otänkbart - till exempel att ge andra tillgång till Schengenregister över migration och asyl. Allt detta borde vara otänkbart.
Vi behöver ingående diskussioner, förhandlingar och ömsesidighet. När allt kommer omkring har vi uppnått en hel del tillsammans. Alldeles nyligen firade vi att Schengenområdet utvidgats till att omfatta största delen av Europa. Det ger oss ett kollektivt ansvar för allt som rör säkerheten vid de yttre gränserna och för att garantera att kontroll och hantering av uppgifter om alla dem som besöker vårt gemensamma territorium sker på ett korrekt sätt.
Jag ifrågasätter inte medlemsstaternas rätt att samarbeta med USA i frågor som är nationella rättigheter, t.ex. samarbete mellan underrättelsetjänster eller inom ramen för luftvapenprogram, men vi menar att det USA kräver av oss i olika viseringsfrågor väcker allvarliga rättsliga och politiska frågor.
Låt mig understryka att även om brådskan är förståelig måste vi alla acceptera att undertecknandet av samförståndsavtalet inte får något land att komma med i undantagsprogrammet dagen därpå. USA måste fortfarande inrätta det elektroniska resetillståndet och utresekontroller för flyget. USA kommer att göra många besök på plats för att utvärdera de berörda länderna. Det finns därför ingen anledning att rusa in i något som rättsligt kan ifrågasättas och som lämnar varje land att klara sig självt vid förhandlingarna med USA.
Eftersom alla EU:s medlemsstater, både de som söker viseringsundantag och de som redan ingår i programmet, är bekymrade över detta och blir kontaktade av USA, antog Coreper - EU-ländernas ambassadörer - en gemensam ståndpunkt den 5 mars: ett antal gemensamma hållpunkter som kommer att vara riktlinjer för de enskilda medlemsländernas diskussioner med USA. Det blir en bra grund för våra samtal vid trojkamötet mellan EU:s och USA:s ministrar den 13 mars 2008.
Parallellt med detta kommer jag i morgon att presentera ett mandat för korrekta EU-förhandlingar med USA i frågor som rör viseringspolitiken. Genom att fortsätta med ett gemensamt angreppssätt grundat på gemensamma hållpunkter stärker vi möjligheten att på kort sikt nå ett avtal med våra partners i USA genom det mandat som kommissionen föreslagit.
Vi måste komma ihåg att EU och USA är nära bundsförvanter. Det har visat sig vid flera tillfällen. Att bekämpa terrorismen är en global utmaning som inte bara påverkar oss alla utan som bara kan lyckas om vi arbetar tillsammans. EU är berett att göra sin del genom att bevara medlemsstaternas enighet och respekt inför unionens gemensamma lagstiftning och behörighet.
Sammanfattningsvis kommer vi alltså att förhandla med USA. Men det går bara inte att överge, att förneka, inte bara vår europeiska lagstiftning utan också våra gemensamma kriterier på vars grund vi har förhandlat. Vi kommer att fortsätta förhandlingarna. Ingen medlemsstat kommer att tillåtas att överträda eller göra undantag från EU-lagstiftningen i denna fråga.
Urszula Gacek
för PPE-DE-gruppen.- (PL) Fru talman! Den gemensamma viseringspolitiken ligger under gemenskapens behörighet. Medlemsstaterna är dessutom förpliktade att respektera solidaritetsprincipen inom detta område. Om den principen överträds måste vi fråga oss själva varför. Rådet säger att det amerikanska programmet för viseringsundantag i slutändan ska ge alla EU-medborgare samma rättigheter. Tyvärr saknar vi fortfarande en konkret tidplan för hur och när det målet ska uppnås.
Kommissionen förklarar att inträdet i Schengenområdet i slutet av förra året var mycket bra för medborgarna i de nya medlemsstaterna. Ja, inträdet i Schengenområdet ger dem verkliga fördelar. Men det gör bara den förödmjukande, tidsödande och kostsamma proceduren att skaffa turistvisum till USA ännu mer irriterande. Kan kommissionen försäkra att man kommer att vidta alla nödvändiga åtgärder för att alla EU-medborgare ska behandlas lika av USA? Kan kommissionen försäkra parlamentet att man aktivt kommer att ta på sig den samordnande rollen och göra bilaterala överenskommelser överflödiga?
Parlamentet måste också ta på sig en del av skulden. Speciellt de till vänster i parlamentet vars urskillningslöst hårda kritik av USA stärker amerikanarnas uppfattning att man tyst och effektivt kan förhandla med individuella stater. Dessutom bakbinder man kommissionens händer. De länder som inte ingår i programmet för viseringsundantag måste visa politisk ryggrad och stå emot påtryckningar från missnöjda medborgare i hemlandet. Genom att bryta mot solidaritetsprinciperna sätter de regeringarna i de kvarvarande länderna under ökad press att ta större hänsyn till sina nationella intressen än till gemenskapsprinciperna.
De länder som redan deltar i programmet för viseringsundantag måste upphöra med att behandla detta som ett problem bara för de länder som väntar på att få komma med. På min grupps vägnar kan jag försäkra kommissionen att vi helt och fullt kommer att stödja ansträngningarna för att uppnå fri rörlighet utan visum för turister, med samma villkor för alla EU:s medborgare.
Stavros Lambrinidis
för PSE-gruppen. - (EL) Fru talman! Den påtryckning som på sista tiden utövats av USA:s regering på enskilda europeiska regeringar i samband med deltagandet i programmet för viseringsundantag bör öppet fördömas och bör medföra avsevärda påföljder. Inte under några omständigheter kan vi tillåtas reagera på annat sätt, herr kommissionsledamot. Med andra ord, de oacceptabla krav som ställs av en USA-regering som är på väg ut och vars president för bara två dagar sedan lade in sitt veto mot en lag som förbjöd USA:s underrättelsetjänst att använda tortyr, får inte användas av kommissionen för att rättfärdiga införandet av dylika bestämmelser i EU-lagstiftningen under förevändning av att bevara solidariteten.
De bilaterala krav och påtryckningar som USA utövar kränker den nationella suveräniteten hos de enskilda medlemsstaterna och medborgarnas grundläggande rättigheter. Grekland och elva av de tolv nya medlemsstaterna är under hårda påtryckningar för att ge USA:s säkerhetsmyndigheter tillgång till en rad mycket känsliga personuppgifter, vilket man inte kräver av övriga europeiska länder. Det är som om de utpekade länderna vore Europas fattiga släktingar eller försökskaniner för USA:s nya säkerhetsåtgärder.
För det andra, dessa åtgärder kränker även den gemensamma viseringspolitiken eftersom tredjeländer är skyldiga att behandla alla EU-stater på likvärdigt sätt. De får inte dela upp oss i bra och dåliga européer. Alla ursäkter man hittills använt, som att vissa europeiska länders pass inte var säkra, är nu ogiltiga och ändå fortsätter USA på samma sätt!
För det tredje strider åtgärderna mot det nya internationella PNR-avtalet mellan Europa och USA, som klart definierar vad USA får och inte får göra.
För det fjärde strider åtgärderna mot EU:s lagstiftning om insamling och bearbetning av uppgifter, som t.ex. Schengenavtalet. När det gäller denna punkt har ni helt riktigt sagt att USA begär att få tillgång till sådana uppgifter.
Fru talman, USA:s regering främjar allt som ligger i det egna intresset genom sin favoritmetod, ”söndra och härska”. Frågan är vad EU gör för att skydda sin maktbefogenhet, sina lagar och sina medborgare? Tyvärr har svaret än så länge varit nedslående. Kommissionen har under flera år misslyckats med att övertala USA att utvidga programmet för viseringsundantag till att gälla alla EU-länder på samma villkor och har därmed öppnat dörrarna för bilaterala förhandlingar med enskilda länder. Republiken Tjeckien verkar ha otillständigt bråttom att acceptera de nya olagliga villkoren genom att bryta mot gemenskapspolitik och solidaritet.
Mitt i detta myller av politiska påtryckningar och hemliga förhandlingar är det uppmuntrande att ni har gett svar idag, herr kommissionsledamot. Dock uppmanar vi er att ge uttömmande svar på följande frågor, i ljuset av vad jag just har talat om:
För det första, avser ni att vidta åtgärder mot medlemsstater som ingår bilaterala avtal med USA? Kommer ni att föra republiken Tjeckien inför Europadomstolen om villkoren i avtalet visar sig strida mot gemenskapslagarna?
För det andra, har ni bett andra europeiska regeringar som håller på att förhandla med USA att inte ge efter för påtryckningarna? Om så är fallet, vilka är dessa regeringar som ni har talat med eller just nu talar med? Vad exakt säger ni till dem om vad de får och inte får göra?
För det tredje, om USA:s regering fortsätter med sin politik, vilka specifika åtgärder avser ni att vidta mot ett tredjeland som överträder EU:s politik och lagstiftning?
För det fjärde, kan ni garantera att ni inte kommer att föreslå eller godkänna någon förändring i det befintliga PNR-avtalet, den gemensamma europeiska viseringspolitiken eller andra politikområden inom unionen? Sådan förändring kommer att leda till obegränsade kränkningar av de europeiska medborgarnas personuppgifter, en politik som tyvärr stöds av USA.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill börja med att uttrycka min förståelse för den frustration som finns i republiken Tjeckien och andra länder som står utanför viseringsundantaget. Det vore dock förödande om tjeckerna skulle ta saken i egna händer och vi får inte ge vika inför USA:s ”söndra-och-härska”-taktik. Jag hoppas att kommissionen och rådet har lärt sig denna viktiga läxa: att ett korrekt mandat och godkännande från Europaparlamentet inte utgör ett hinder för förhandlingar utan snarare stärker EU:s position. USA borde agera som en lojal och pålitlig bundsförvant och respektera EU-lagstiftningen.
När det gäller PNR undrar jag varför det alls ska inkluderas i samförståndsavtalet om det redan täcks av avtalet mellan EU och USA. Bläcket har inte ens torkat på PNR-avtalet mellan EU och USA och alla medlemsstater har inte ratificerat det, så vad mer vill USA?
Har kommissionen kunnat fastställa om åtgärderna för genomförandet av samförståndsavtalet ligger i linje med avtalet mellan EU och USA, och om ej, kan vi då anta att avtalet har blivit ogiltigt? Om så är fallet existerar nämligen inte längre något avtal och vi måste påbörja nya samtal, och jag antar att det då blir medbeslutande för EU-parlamentet.
Så här i backspegeln är det ännu mer beklagligt att rådet och kommissionen har accepterat PNR-avtalet mellan EU och USA på så vaga och öppna villkor, eftersom det lämnar så många möjligheter för USA att ytterligare utvidga omfattningen av PNR-avtalet.
Slutligen tycker jag att EU endast har en korrekt ställning i förhållande till USA om vi talar med en röst. Om vi inte gör det - om vi är splittrade - så sätts våra regler i Washington och inte här eller i Bryssel.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Frågan om utbytet av uppgifter mellan USA och EU har följts av stora problem från allra första dagen. Debatten om överföringen av passagerarlistor och svårigheten med PNR-avtalet och dess rättsliga grund räcker för att visa att det helt enkelt inte finns något sådant som jämlika förhandlingar i dessa frågor. USA ökar hela tiden sina krav och vill ha ytterligare material, medan EU finner det svårt att tala med en röst och fortsätta att motsätta sig dessa orimliga krav.
Dessa frågor väcker stor oro hos människorna i Europa, speciellt när det gäller skyddet av personuppgifter. Man fruktar att uppgifterna ska missbrukas, vilket är orsaken till att EU:s taktik, vare sig det gäller överföringen av passagerarlistor eller viseringspolitik, har rönt ett stort allmänt intresse. Vi får inte ge efter för de försök som här görs för att skapa oenighet bland medlemsstaterna, vi försvagar bara varandra om vi gör det. Vi kan inte heller tillåta att några medlemsstater väljs ut av USA och behandlas annorlunda med speciella krav och önskemål.
Kommissionen har ställt två krav i denna fråga: förutom en enad strategi efterfrågar man framför allt ryggrad, ryggrad och mera ryggrad. Ett konstant bugande inför USA leder bara till ännu besvärligare krav.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman! Låt mig helt bestämt säga att vi inte får tillåta att USA splittrar Europa. EU måste agera som en enhet, det är det enda sätt varpå vi kan göra intryck och få någon tyngd på den internationella scenen. Detta gäller speciellt i kontakterna med USA.
En enskild medlemsstat har naturligtvis mindre inflytande än EU som en gemenskap. Men trots det kan en medlemsstat genom att ta saken i egna händer försvaga unionen som helhet och allvarligt skada den. En sådan taktik nöter på det innersta av EU:s trovärdighet. Det ger i praktiken USA en hammare serverad på silverfat, med vilken de kan föra in en kil genom Europa och ge Washington möjlighet att få sådant från de enskilda länderna som man inte kan få från unionen som helhet.
Förhandlingarna mellan USA och EU som kulminerade i överenskommelsen i juli 2007 om överföringen av passagerarlistor, visade att det knappast var möjligt för EU att få USA:s godkännande på någon punkt. Många människor i Europa, och även jag själv, menar att redan det avtalet ger USA tillgång till alltför mycket information om europeiska flygpassagerare. Dessutom vet vi inte ens exakt hur uppgifterna används, eller till vem de skickas vidare. Den grundläggande frågan är om denna uppgiftssamling fyller någon som helst funktion i kampen mot terrorismen. Jag finner det därför helt enkelt groteskt att enskilda medlemsstater nu går ännu längre än vad avtalet kräver och låter sig dras in i en form av kohandel där viseringsundantag byts mot överföring av ännu fler uppgifter. Det kan inte ligga i allmänhetens intresse. Medborgarna i dessa medlemsstater skulle säkert få rätten att komma in i USA utan visum, som andra EU-medborgare redan kan, men till vilken kostnad för oss alla?
Nej, en sådan metod utsätter EU för en risk för utpressning. Om medlemsstaterna inte agerar tillsammans och visar solidaritet, och om de inte månar om unionens sammanhållning, ska vi inte bli förvånade om USA inte tar EU på allvar.
Carlos Coelho
(PT) Fru talman, vice ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! Jag vill ta upp fem korta punkter. För det första: söndra och härska. Den amerikanska administrationens strategi med bilaterala förhandlingar med medlemsstater i EU förvånar mig inte. Söndra och härska är en gammal och lättbegriplig taktik, men vi kan inte tillåta medlemsstaterna i EU att underlätta och stödja denna strategi.
För det andra: försvagandet av EU:s position. Förhandlingarna mellan kommissionen och USA-administrationen har dragit ut på tiden. Det är beklagligt att en medlemsstat beslutar att skriva under ett bilateralt avtal och därmed försvagar EU:s gemensamma ställning gentemot USA:s krav, speciellt så här nära inpå trojkamötet mellan EU:s och USA:s ministrar nu på torsdag i Slovenien.
För det tredje: solidaritetens sammanbrott. Som Europaparlamentets Schengenrapportör har jag följt kraven på snar utvidgning av Schengenområdet och avskaffandet av inre gränser. Efter glädjedemonstrationerna för bara två månader sedan verkar man nu ha glömt bort det faktum att förvaltar ett gemensamt område. Jag fördömer kraftigt denna brist på europeisk solidaritet.
För det fjärde: avtalets rättsliga grund. Det finns ett oroväckande hemlighetsmakeri kring vissa detaljer i överenskommelsen som fortfarande är okända. Det blir speciellt allvarligt om man försöker kringgå överenskommelsen mellan EU och USA om gemensamma uppgifter enligt PNR-avtalet, och är speciellt oacceptabelt om det direkt eller indirekt ger USA tillgång till europeiska databaser såsom VIS- eller SIS-systemen.
Den femte och sista punkten: att frysa dessa överenskommelser. Jag uppmanar rådet att nå samstämmighet om att frysa dessa oönskade bilaterala avtal omgående, och kommissionsledamot Franco Frattini och kommissionen såsom fördragens väktare att använda alla till buds stående medel.
Gérard Deprez
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Många har redan sagt det här men jag måste säga det igen: Jag tycker att det här är en särdeles allvarlig fråga. Den är allvarlig först och främst därför att våra amerikanska bundsförvanter medvetet - man måste komma ihåg att de har gjort det medvetet - har valt att vända sig till enskilda medlemsstater inom EU i frågor som de mycket väl vet ligger inom unionens behörighetsområde, och utnyttjar det för att ställa orimliga säkerhetskrav.
Det är emellertid också allvarligt ur unionens synvinkel. Det är sorgligt att se medlemsstaterna rada upp sig en efter en för att kunna ge sina medborgare möjlighet till en tripp till USA utan visum, i utbyte mot säkerhetsåtgärder som USA inte kan förhandla sig till med unionen. Jag tror att den här röran är det olyckliga resultatet av en sorglig brist på politisk strategi från vår sida.
Fram tills nu har kommissionen och rådet haft kontakter med USA-administrationen i rent praktiska frågor, från fall till fall och alltid på USA:s begäran, utan att någonsin ha mod att kräva något i utbyte från USA. Jag riktar inte anmärkningen mot Franco Frattini för jag vet att han har försökt, men han fick inget stöd. Om jag förstår det hela rätt, ber kommissionen nu med tanke på allvaret och den brådskande situationen om ett uttryckligt förhandlingsmandat för att se till att USA rättar sig efter det som de skulle ha rättat sig efter från början, gemenskapslagarna och EU:s behörigheter.
Vi kommer att stödja kommissionens ansträngningar, men kommissionen får inte glömma att man kommer att behöva parlamentet, speciellt när fördraget har godkänts. Inget som görs nu kan vinna kraft om inte parlamentet godkänner det vid något tillfälle. Kommissionsledamoten bör informera sin efterföljare om det, vare sig denne är tillfällig eller permanent.
Jan Zahradil
(CS) Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Som vi redan har hört är situationen ohållbar. Tre år efter EU:s utvidgning finns det skillnader mellan de gamla och de nya medlemsstaterna och förhandlingarna mellan kommissionen och USA för att undanröja ojämlikheterna har inte gjort många framsteg.
Det kan därför inte finnas något att invända mot bilaterala förhandlingar mellan de berörda länderna, speciellt inte då de inte på något sätt bryter mot någon del av gemenskapslagstiftningen. Tvärtom, republiken Tjeckien inkluderade EU:s krav i sitt samförståndsavtal så att detta helt stämde överens med EU:s lagar. Det återspeglar sig också i åsikterna från rådets rättstjänst. Gemenskapens behörighet när det gäller en gemensam viseringspolitik har inte heller brutits eftersom det elektroniska systemet för resetillstånd som håller på att byggas upp inte är ett visum.
Det är visst sant att USA endast är villigt till bilaterala förhandlingar om att låta fler länder ingå i programmet för viseringsundantag, eftersom de måste göra så enligt inhemsk lag. Till programmet kan endast länder ansluta sig, inte internationella organisationer eller gemenskaper. Sådan är situationen.
Inget prejudikat har skapats för andra länder. Enligt min mening både bör och kan Tjeckien och andra länder fortsätta med bilaterala förhandlingar med USA. Naturligtvis är de alltid beredda att öppet redovisa sina åtgärder, att dela med sig av information och att diskutera sitt nästa steg med Europakommissionen och med ordförandeskapet.
Jag vill tacka kommissionsledamoten för den realistiska inställning som han visar i sin presentation. Jag vill bara varna för att alla yttre påtryckningar på EU-nivå på vissa enskilda medlemsstater skulle kunna innebära politiska risker och misskreditera EU:s image, speciellt nu när en ratificering av det nya reformfördraget äger rum i de enskilda länderna.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) USA:s taktik 2008 att söndra och härska står modell för de transatlantiska relationerna. Men mer än allt annat borde vi inse att vi har oss själva att skylla för detta. Denna gång var tjeckerna det första målet och de första som gav efter. Förra torsdagen var kommissionen oförmögen att vare sig förneka eller bekräfta att EU:s lagar och regler hade överträtts. Hur bisarrt är inte det? När ska medlemsstaterna inse att de allihop, i högre eller mindre grad, är en ropande röst i öknen?
I de politiska kontakterna med övriga världen och alltså även med USA är det av avgörande vikt att medlemsstaterna talar med en röst. De transatlantiska förbindelserna är utan tvekan mycket viktiga, men ingen av EU:s medlemsstater - hur lojal den än är - kommer någonsin att bli den 51:e staten i USA. Det här måste få en ände. Europa har bollen på sin planhalva. Ärligt talat är jag rasande över att rådet inte är representerat här i parlamentet just nu. Det visar en total brist på förståelse för vad som är brådskande.
Sarah Ludford
(EN) Fru talman! Som andra tidigare har sagt är detta samförståndsavtal olagligt enligt gemenskapsrätten och EU-lagstiftningen, enligt vilken viseringspolitik, viktiga aspekter av antiterrorism och säkerhetspolitik samt överföring av passageraruppgifter ingår i unionens befogenheter. Det måste väl vara olagligt om republiken Tjeckien överför information från gemensamma databaser inom EU, som t.ex. informationssystemet för viseringar, till USA.
Men, vilket är nästan ännu viktigare, det är politiskt förödande. En del av oss upptäckte i fjol vid ett besök i Washington hur skadlig bilateral lobbying var, och inte bara Tjeckiens för den delen, för kommissionens och ordförandeskapets ansträngningar att uppvisa en enad front i hela EU:s intresse.
Men nej, vissa medlemsstater kunde helt enkelt inte förstå det. Visst kan jag förstå den frustration som finns i de länder vars soldater strider och dör sida vid sida med amerikaner, inte bara i Afghanistan utan också, vilket är mer kontroversiellt, i Irak, när deras medborgare misstänks för terrorism när de vill besöka USA. Det ligger en ironi i detta någonstans. Men det är så dumt att gå in i den här ”söndra-och-härska”-fällan!
Det ligger så långt ifrån EU:s strävan att ha ett inflytande i världen att man nästan förtvivlar, och det gör att rådet som helhet riskerar att bli till åtlöje. Liksom Jeanine Hennis-Plasschaert har jag observerat att de inte är här ikväll för att bemöta anklagelsen.
Zita Pleštinská
(SK) Liksom Polen, Litauen, Estland och andra medlemsstater i EU, och precis som Tjeckien, har Slovakien länge kämpat för att komma med på listan över länder vars medborgare inte behöver visum för att resa till Förenta staterna.
Varje framsteg på vägen mot avskaffande av visum är mycket viktigt för våra medborgare, eftersom det innebär att man uppnår jämlikhet för alla EU-medborgare. Jag litar på att såväl kommissionen som det slovenska ordförandeskapet inser att rättsliga åtgärder mot Tjeckien, på grund av att landet skrev under samförståndsavtalet med USA, inte vore en bra signal från Bryssel just nu medan ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget pågår.
Jag förespråkar att man antar en kompromiss mellan en enad EU-strategi och regler som medger att medlemsstaterna även skulle kunna bedriva bilaterala förhandlingar med USA.
Oldřich Vlasák
(CS) Mina damer och herrar! Låt oss komma ihåg att med undantag för Slovenien måste alla medborgare i de nyligen anslutna medlemsstaterna först skaffa visum när de vill resa till Amerika. Till skillnad från andra européer måste dessa medborgare stå i kö på amerikanska ambassader och betala betydande summor pengar. I åratal har de väntat förgäves på att EU ska stödja dem i deras ansträngningar för att inkluderas i programmet för viseringsundantag. Bland de äldre medlemsstaterna är det bara grekerna som befinner sig i samma situation.
Det är sant att EU länge har fört diskussioner med Förenta staterna om denna fråga, och att tjänstemännen i Bryssel, särskilt efter utvidgningen av Schengen-området, har ökat trycket på amerikanerna att inkludera de nya medlemsstaterna i programmet för viseringsundantag. Men fyra år har gått sedan vår anslutning och hittills har ingenting hänt. Därför beslutade Tjeckien att ta saken i egna händer och förverkliga sina medborgares önskan.
Samförståndsavtalet som undertecknades mellan Tjeckien och USA måste därför ses som ett bidrag till de kollektiva ansträngningarna för att ge samma rättigheter till alla medlemmar i unionen. Låt oss komma ihåg att detta agerande är helt i enlighet med EU:s lagstiftning och ingen borde bestrida den.
Alexander Alvaro
(DE) Fru talman! Vi diskuterade detta ämne även i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och det finns inte någon i utskottet som inte sympatiserar med de nya medlemsstaterna och den situation som de befinner sig i, särskilt i fråga om visumpolitik och bilaterala förhandlingar med Förenta staterna. Det finns dock även äldre medlemsstater - Grekland har nämnts i det här sammanhanget - som på liknande sätt väntar på en förändring av USA:s visumpolitik. Ingen ifrågasätter alltså deras rätt att falla ur ledet, men vi måste fråga oss om det som är lagligt nödvändigtvis är befogat. I det här fallet är det inte befogat, eftersom det underminerar EU:s enade strategi och därmed sätter käppar i hjulen för ett avtal som skulle gälla hela EU:s territorium.
Det är viktigt att ta ett steg i taget. Vi har just klarat av de nya medlemmarnas anslutning till Schengen-området. Nästa steg är att tänka över hur vi kan uppnå en allmän lösning i visumfrågan.
En sista sak: jag anser att det är rent skamligt att hota med Lissabonfördraget.
Ivo Strejček
(CS) Låt mig bygga vidare lite på debatten som hölls här för några minuter sedan.
Det har många gånger sagts att vi, det vill säga EU, måste använda oss av en enda, gemensam strategi i våra förhandlingar med Förenta staterna. Det är vad hela saken verkar handla om för de flesta som yttrat sig. Det handlar inte om enskilda fördelar för enskilda ledamöter från enskilda medlemsstater - det handlar om en gemensam anti-amerikansk politik.
Låt mig få berätta för er att för en majoritet av de tjeckiska medborgarna representerar programmet för viseringsundantag den symboliska pricken över i på vårt historiska återvändande till de demokratiska ländernas skara. Jag vill också försäkra er att ratificeringsprocessen för viseringsundantaget i det tjeckiska parlamentet kommer att vara mycket snabbare än ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Fru talman! Liksom många andra kolleger anser jag att EU:s enighet är mycket viktig, inte enbart inom viseringspolitiken utan även i andra frågor som har med Förenta staterna att göra.
Jag skulle emellertid vilja ställa en specifik fråga till kommissionsledamoten: tror ni att USA ställer andra sorters krav, grundat på andra skäl än säkerhet, på de medlemsstater som nu försöker förhandla självständigt om programmet för viseringsundantag? Tror ni att USA spelar ut EU:s medlemsstater mot varandra och försöker använda andra frågor som också har samband med detta ämne? Eller är det bara säkerhetsintressen från USA:s sida?
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Tack för era bidrag till debatten.
Eftersom fri rörlighet enligt min åsikt är en grundläggande rättighet för alla våra europeiska medborgare, vilket vi bekräftade genom att utvidga Schengenområdet, måste man först och främst säga att Europeiska kommissionen och de europeiska institutionerna måste arbeta mot ett absolut resultat, inte ett relativt resultat. Alla medborgare i alla medlemsstater måste kunna resa till Förenta staterna utan personligt visum. Det är vår klara målsättning, och jag har förståelse för oron och också för otåligheten hos vissa ledamöter från medlemsstater som varit med i EU i många år, som Grekland, eller som varit medlemmar i fyra år.
Det finns emellertid en första sak som måste klargöras om vi ska få en rättvis bild av situationen: det är inte sant att vi inte har uppnått några resultat! Vårt arbete på europeisk snarare än nationell nivå har gett betydande resultat, till exempel helt nyligen med Kanada. Jag besökte Kanada förra året, vid en tid då ingen av de nya medlemsstaterna ingick i programmet för viseringsundantag med Kanada. Tolv månader senare ingår de alla.
Vi har avtalat med Australien om ett system för likabehandling. Som följd av detta finns det inte längre någon diskriminering mellan de gamla och de nya - inom citationstecken - medlemsstaterna i EU.
Det är sant att det återstår att åstadkomma sådana resultat med Förenta staterna, men jag skulle vilja påminna de ledamöter som talade om fyra år, alltså tiden som gått från det datum de gick med i EU, om att Förenta staterna genomförde sin lagändring för mindre än ett år sedan, i augusti 2007. Det är bara sedan dess som Förenta staterna har sagt att de är villiga att utvidga programmet för viseringsundantag. Därför kan man inte tala om fyra år. Frånsett att förhandlingarna med Förenta staterna går ännu längre tillbaka i tiden, så handlar det om mindre än 12 månaders förhandlingar grundade på den nya lagen. Vad vi förhandlat fram tidigare, grundat på en lag som nu har ändrats, är ju inte längre relevant.
Enligt min åsikt måste vi arbeta med Förenta staterna för att se till att alla europeiska medborgare kan ingå i ett system där de inte behöver personliga visum, utan att vissa medlemsstater tror sig kunna uppnå sådana resultat före de andra. Det säger jag rent ut. Varför? För att det skulle ge vår motpart, i detta fall våra amerikanska vänner, övertaget i förhandlingarna. De må vara våra vänner och allierade, men de bedriver trots allt förhandlingar, och de kommer att sätta press på oss i dessa förhandlingar om de hittar några svaga punkter på den europeiska sidan. Vi måste se till att vi inte visar någon svaghet - det är huvudsaken och det måste vi vara klara över.
Ni minns säkert att när jag presenterade avtalet om passageraruppgifter mellan EU och Förenta staterna här i parlamentet, ett avtal som vissa kritiserade och andra välkomnade, sa jag att avtalet skulle stärka EU:s position gentemot USA. Jag vill nu säga att de som stödde avtalet om passageraruppgifter hade rätt, eftersom en av de viktigaste punkterna i mandatet som vi efterfrågar är att det inte kan ske något utbyte av uppgifter och information utöver vad som är möjligt enligt detta avtal, och om sådana krav skulle ställas skulle EU avvisa dem.
Detta bevisar att ett sådant europeiskt avtal uppväger den svaga position som de medlemsstater från vilka ytterligare uppgifter har begärts från befinner sig i - och det finns inga tvivel om att ytterligare uppgifter har efterfrågats, liksom tillträde till databaser som tillhör oss i EU. Men på grund av detta avtal, som vissa kritiserade och andra stödde, kan vi nu säga klart och tydligt till våra amerikanska vänner att det inte är möjligt att gå utanför det europeiska avtalet om passageraruppgifter. Detta är i mina ögon ett tecken på styrka, inte på svaghet.
Vi vet redan vad som kan göras och vad som inte kan göras. Vårt regelverk, våra europeiska lagar och de avtal som vi har undertecknat fastslår det. I detta avseende är det uppenbart att EU måste tala med en enda röst när vi yttrar oss i dessa frågor, och det är också uppenbart att ”söndra och härska”-taktiken är det allra största misstaget från europeisk synvinkel sett. Det är ett tillvägagångssätt som vi måste avstå ifrån och som institutionerna givetvis måste motarbeta.
Men varför diskuterar vi den här frågan här i parlamentet i dag? Jo, för att fastän det finns tydliga lagar, fastän det finns detaljerade avtal, har det funnits en frestelse, om man kan säga så, att rusa i förväg. Det är en frestelse som kanske är politiskt förståelig för medborgarna i de berörda länderna, men som inte är institutionellt godtagbar. Av den anledningen har vi varit tvungna att reagera, naturligtvis i en anda av solidaritet med alla medlemsstater, inklusive de som strävar efter att komma med i programmet för viseringsundantag.
Vad har vi gjort? Vi har bett Coreper, det vill säga medlemsstaternas ambassadörer, att utarbeta ett basdokument. Vi ser detta dokument som en röd linje: i det upprepas vad man kan göra och vad man inte kan göra. Vi har även uppmanat medlemsstaterna att se till att alla politiska förhandlingar respekterar denna röda linje, denna centrala punkt. Vi har till exempel upprepat att informationsutbyten utöver det som de europeiska avtalen redan möjliggör inte kan godtas, och att frågor som hemvändande för personer som stannat längre än beviljad tid måste förhandlas på europeisk nivå, inte på nationell nivå. Ärligt talat skulle dessa saker inte ha behövt upprepas om det hade funnits ett formellt mandat. Vi har gjort detta för tydlighetens skull, för att säga en gång för alla att vi har förståelse för att de medlemsstater som för närvarande inte ingår i programmet för viseringsundantag är oroliga, men att EU:s regler har företräde framför denna oro. Om vi skulle ifrågasätta detta, bara en enda gång, skulle det bli ett prejudikat som skulle följas av många andra, vart och ett farligare än det föregående.
Avslutningsvis arbetar vi denna vecka på att föreslå ett förhandlingsmandat för USA, där det står klart att alla medlemsstater, enhälligt, även representanterna för Tjeckien och Estland, har avtalat att baslinjen inte kan överträdas i enskilda förhandlingar. Finns det utrymme för enskilda förhandlingar? Ja visst, på områden som ligger utanför EU:s befogenhetsområde, det är självklart. Men för alla frågor som omfattas av EU:s befogenhetsområde, och de utgör en överväldigande majoritet, ger medlemsstaterna oss ett enhälligt mandat. Det slovenska ordförandeskapet är fast beslutet att följa denna linje. I morgon ska jag begära ett formellt mandat från kommissionen att informera Förenta staterna om vår linje, och det kan inte bli fråga om några eftergifter eller återkallanden från den linjen.
Sophia in 't Veld
(EN) Herr talman! Som så ofta i dessa debatter finner jag att vi inte får svar på våra frågor. Jag ställde en mycket precis fråga till kommissionsledamoten: om han har kunnat fastställa om genomförandeåtgärderna för passageraruppgiftsdelen av samförståndsavtalet ligger i linje med avtalet mellan EU och USA, och om detta i annat fall innebär att avtalet skulle vara ogiltigt?
Kommissionsledamoten sa att vissa ledamöter var emot avtalet och andra stödde det. Jag skulle vilja påminna honom om att när vi antog en resolution här i parlamentet i juli förra året, antogs den nästan enhälligt och i den ansågs avtalet ha avsevärda brister.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska fatta mig mycket kort. Jag trodde att jag hade uttryckt mig tydligt, men låt mig upprepa: det kommer inte att finnas några genomförandebestämmelser i strid med dokumentet som godkänts av Coreper och det mandat som jag ska begära. Det finns inte några genomförandebestämmelser ännu, eftersom Tjeckien har godtagit vår uppmaning att inte lägga fram några genomförandebestämmelser förrän vi har kommit fram till en gemensam europeisk ståndpunkt. Nu har vi en gemensam ståndpunkt, och Tjeckiens regering kommer att rätta sig efter den.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
