Mul- och klövsjuka
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0405/2002) av Kreissl-Dörfler för det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka om bekämpning av mul- och klövsjuka i Europeiska unionen under 2001 och om framtida förebyggande åtgärder för att förhindra och bekämpa djursjukdomar i Europeiska unionen [2002/2153(INI)].

Kreissl-Dörfler (PSE)
Herr talman, kommissionär Byrne, ärade kolleger! Först vill jag tacka alla kolleger som har varit med och arbetat med betänkandet och i utskottet. Ett särskilt tack till vår ordförande Redondo, till sekretariatet, som har gjort ett utmärkt arbete, till Forskning och Dokumentation och till kommissionen.
I februari inträffade det hittills svåraste utbrottet av mul- och klövsjuka (MKS) i Europa. Irland, Nederländerna, Frankrike och i synnerhet Storbritannien drabbades. Enbart i Storbritannien, där sjukdomen bröt ut, slaktades enligt en officiell uppskattning 6,5 miljoner djur i samband med sjukdomsbekämpningen. Enligt andra källor skulle det ha varit upp till 10 miljoner. I Nederländerna var det 285 000 djur och i Frankrike, i samband med fyra sjukdomsutbrott, 65 000 djur. Följderna var katastrofala för alla inblandade. En framtida politik när det gäller djursjukdomar, som enbart är baserad på att utrota viruset genom att djuren slaktas, är inte förnuftig och kommer heller inte längre att godtas av människorna i EU.
I syfte att bidra till en förbättrad politik, som inte bara rör EU, tillsatte vårt parlament i början av året ett tillfälligt utskott, och inte en undersökningskommitté, som vissa kolleger tyvärr fortfarande envisas med att tro. Vår uppgift var bland annat att på grundval av många utfrågningar och besök analysera händelseförloppet lokalt i de drabbade staterna, göra en rättvis bedömning av det och genom slutsatser dra lärdomar för en ny MKS-politik i hela Europa. Det betyder också att vi inte har någon domarfunktion och inte heller kan lösa tvister mellan forskarna. Vi kan inte fälla någon dom, eller rentav i förtid fördöma någon i betänkandet, och vi skulle för övrigt inte kunna bevisa något. Det har inte legat inom vårt ansvarsområde och våra instrument lämpade sig inte heller för det. Och jag är säker på, ärade kolleger, att varje annan regering i Europeiska unionen, som hade råkat ut för ett liknande scenario med 50-70 sjukdomsutbrott samtidigt, spritt över hela landet, och dessutom bland får, väl skulle ha haft liknande problem att brottas med.
Som vi vet i dag var katastrofplanerna från och med 1992, när vaccinationen i EU inställdes av ekonomiska och handelspolitiska skäl, bristfälliga och bara inriktade på några få utbrott, och inte på ett sådant skräckscenario. ?Hellre döda än vaccinera, eller bara vaccinera, för att sedan slakta dem? löd devisen, eftersom Internationella byrån för bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar, OIE, gav statusen ?MSK-fri? utan vaccination först tolv månader efter den senaste vaccinationen. Sedan maj i år är det sex månader som gäller - ett enormt framsteg. Vi föreslår tre månader.
Jag vill nu helt kort räkna upp några av våra viktigaste krav. Till en framtida bekämpningspolitik hör inte bara effektiva katastrofplaner, utan alla medlemsstater måste granska sina kommunikations- och beslutsstrukturer med tanke på en nödsituation och genomföra gränsöverskridande katastrofövningar i realtid. Det är också absolut nödvändigt att man i större utsträckning än tidigare tar hänsyn till bekämpningspolitikens psykosociala effekter på de berörda jordbrukarna och på alla dem som beläggs med förbud mot förflyttning. Vidare måste större uppmärksamhet ägnas åt biosäkerheten. Varje enskild jordbrukare måste också hålla ögonen på vad han utfordrar sina djur med, från vem han köper sina djur och hur snabbt han sammanför dem med sin gamla besättning. Det var nämligen en oansvarigt arbetande jordbrukare som förorsakade sjukdomsutbrottet i Storbritannien. Vidare måste djurens spårbarhet förbättras, och därmed också deras märkning. Det gäller även att så långt som möjligt förhindra illegal import av animala produkter från länder där mul- och klövsjukan är endemisk. Kommissionen har redan beslutat att t.ex. resande från dessa länder inte längre får införa sådana produkter. Vårt viktigaste krav i fråga om en kommande sjukdomsbekämpning är ändå att nödvaccinering skall betraktas som ett förstavalsalternativ, med målet att sedan låta djuren leva och att använda deras produkter regionalt. Detta skulle innebära en avgörande förbättring jämfört med tidigare. Det är ju fortfarande obestridligt att kött och andra produkter från vaccinerade djur över huvud taget inte utgör någon fara för människornas hälsa. Här behövs det absolut information.
Jag vill dock klarlägga en sak: En drabbad besättning slaktas alltid, likaså de djur som kan ha varit i kontakt med smittade djur. Någon återgång till en allmän vaccination kommer inte att ske särskilt snabbt, bland annat av ekonomiska skäl och på grund av den inre marknaden. Det har inte heller hittills krävts av någon seriös expert under utfrågningarna. Väck alltså inte något falskt hopp bland människorna. Det vore i själva verket oförsvarligt.
Icke desto mindre är det nödvändigt att fortsätta forskningen efter ett lämpligt och varaktigt markörvaccin, som kan täcka alla serotyper, så att man tveklöst kan skilja vaccinerade från insjuknade djur. För övrigt vaccinerades fram till 1990 enbart nötkreatur i Tyskland, inga andra djur.
Ärade kolleger, jag är övertygad om att vi med den politik vi föreslår slipper få se sådana bilder som de som cirkulerade i världen förra året.
Ytterligare ett påpekande om omröstningen. Rösta för mina ändringsförslag och för förslagen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp! Genom dessa förslag undanröjs också en rad anklagelser mot den brittiska regeringen, som vi som parlament - det är min personliga parlamentariska uppfattning - inte får komma med och som inte heller kan rättfärdigas på så vis. Jag har ju förståelse för att de yttrades i ett politiskt känslosvall, jag är ju också politiker. Men var vänliga och argumentera om detta där hemma. Europaparlamentet är den mest olämpliga av alla plattformar för sådant. Och en sak till: Förutom Storbritannien finns det 14 medlemsstater i Europeiska unionen. Det är viktigt, ärade kolleger, att inte bara den brittiska regeringen utan också rådet, kommissionen, kandidatländerna, OIE, samt andra stater, exempelvis USA, Australien, Argentina och Sydafrika, kan ta vårt betänkande på allvar. Vi behöver en global strategi för sjukdomsbekämpning, för mul- och klövsjuka är inte någon brittisk sjukdom, utan en internationell sådan. Jag anser att vi, som företrädare för människorna i de 15 medlemsstaterna, har lyckats att på ett utmärkt sätt diskutera denna problematik och komma fram till vägledande slutsatser. För en sak är tyvärr klar: Det kommer säkert att inträffa ytterligare ett mul- och klövsjukeutbrott. Frågan är bara var, när och i vilken omfattning. Vi måste vara rustade för detta.
(Applåder)

Byrne
Herr talman! Jag tackar parlamentet, och i synnerhet det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka, för dess hårda arbete som svar på erfarenheterna av 2001 års mul- och klövsjukeepidemi. Jag vill särskilt tacka Redondo Jiménez för hennes effektiva och objektiva ordförandeskap i utskottet, föredragande Kreissl-Dörfler för ett balanserat, uppriktigt och framåtblickande betänkande, och utskottets kansli. 
Min personal och jag följer ert arbete mycket noga. Vi har närvarat vid alla era sammanträden, utfrågningar och diskussioner, och bistått med material och stöd när detta har krävts. Jag är säker på att ni kommer att tycka att parlamentets ståndpunkter starkt återspeglas i kommissionens politiska åtgärder för mul- och klövsjukan.
Jag kommer nu att ta upp de viktigaste slutsatserna och rekommendationerna i ert betänkande. För det första den internationella aspekten av gemenskapens strategi för mul- och klövsjukan, för det andra de frågor som uppkommer som rör den inre marknaden och, för det tredje, kontrollåtgärder.
När det rör den internationella aspekten har jag lagt märke till den allvarliga oron att dåliga kontroller av import från tredje länder kan ha resulterat i fjolårets utbrott, och uppmaningarna om att dessa kontroller skall förbättras. Jag vill göra en mycket klar åtskillnad mellan olagligt införande och laglig import. Olagliga handlingar är naturligtvis, på grund av sin karaktär, mycket svåra att få stopp på. Kommissionen har emellertid lagt fram förslag inom ramen för hygienpaketet om att dra tillbaka undantag från de stränga djurhälsovillkoren och kontrollförfarandena för import. Vi har också antagit ett beslut om att införa strängare bestämmelser för personlig import av kött- och mjölkprodukter av resenärer som anländer till EU från de flesta tredje länder. Vår informationskampanj om denna åtgärd kommer att inledas i januari 2003.
När det rör kontrollen av laglig import, visar materialet att gemenskapens importvillkor och kontroller vid de yttre gränserna har varit effektiva. Före fjolårets utbrott fanns det EU i stort sett ingen mul- och klövsjuka under nästan ett årtionde. Under denna tidsperiod importerades hundratusentals ton köttprodukter på ett säkert sätt. Denna import omfattade stora kvantiteter från sjukdomsfria områden i Sydamerika, där mul- och klövsjuka är allmänt utbrett och vaccinering tillämpas. Fjolårets utbrott kunde inte ha uppkommit i Sydamerika, eftersom virusstammen av serotyp 01, som finns i hela Asien, är okänd på denna kontinent.
Uppmaningar till förbud mot sådan import måste ses mot denna bakgrund, ändå fortsätter man att göra sådana uppmaningar. Jag tycker att det är svårt att inte dra slutsatsen att det handlar om protektionism, och att det kan vara vad som ligger bakom dessa krav.
Vi måste naturligtvis fortsätta att kräva stränga kontroller. Vi måste också bortse från påtryckningar om att förvandla dem till lättgenomskådade - eller inte så lätt genomskådade - handelshinder. Vi måste fortsätta våra försök att utrota mul- och klövsjuka på internationell nivå. I detta syfte samarbetar vi nära med internationella organisationer, som t.ex. FAO och OIE, vilket vi också kommer att fortsätta med.
Jag blev djupt oroad när jag läste vissa av ändringsförslagen till betänkandet, i vilka man föreslog åtgärder som skulle montera ned den europeiska inre marknaden. Jag tackar därför utskottet för att det förkastat de flesta av dessa förslag och för att den stöder den inre marknaden.
Som ni känner till tar vår lagstiftning om djurhälsa till största delen sin form genom direktiv. Detta förhållningssätt ger medlemsstaterna tillräcklig flexibilitet för att kunna genomföra harmoniserade åtgärder. Tillkortakommanden vid genomförandet har emellertid bidragit till omfattningen av 2001 års mul- och klövsjukeepidemi. Kommissionen har lagt ned mycket energi på att förbättra lagstiftningen då detta varit nödvändigt, och på att förstärka de officiella kontrollerna i gemenskapen. Ett av de viktigaste kännetecknen i epidemin i Förenade kungariket var det enorma antalet oregistrerade djurleveranser. Kommissionen har lagt fram ett förslag om att skärpa kontrollerna av djurleveranser. Genom detta förslag införs i synnerhet för får - när det rör avel och uppfödning - en obligatorisk vistelse på 30 dagar före leverans till en annan medlemsstat. Det begränsar också antalet uppsamlingsinsatser vid uppsamlingsställen, som skall ske enligt strängare djurhälsokrav. Detta har fått stöd av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och parlamentet.
Kommissionen har till rådet föreslagit en omfattande översyn av de djurhälso- och hygienförhållanden som tillämpas för mellanstationer där djuren, med tanke på deras välbefinnande, får vila i samband med transport. Utbrottet av mul- och klövsjuka i Nederländerna kan direkt kopplas till en sådan mellanstation i Frankrike. I väntan på resultatet från de tekniska arbetsgrupperna i rådet, stödde Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa enhälligt ett förslag från kommissionen om att förlänga de stränga åtgärder som vidtogs under mul- och klövsjukekrisen till mitten av nästa år.
Leveranskontroller kan bara bli verkligt effektiva om det finns pålitliga identifieringssystem. Det är uppenbart att den största svagheten i detta avseende finns i samband med får.
De nuvarande bestämmelserna och, i synnerhet, deras genomförande av medlemsstaterna, har visat sig vara otillräckliga för att göra det möjligt för de veterinärmedicinska myndigheterna att spåra djur. Kommissionen håller på att utarbeta ett nytt förslag till förordning för att kräva enskild identifiering av får, med möjlighet till framtida elektronisk identifiering. Jag hoppas att Europaparlamentet också kommer att stödja detta förslag.
Jag bör också nämna en annan viktig sak, det vill säga översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken. Resultatet av översynen kommer att få ett avgörande inflytande på den framtida jordbruksproduktionen i EU. Detta kan i sin tur inte skiljas från djurens hälsa och välbefinnande.
Ett av inslagen i översynen efter halva tiden är den ökade betoningen på kvalitet i stället för kvantitet. Jag välkomnar denna trend från ett konsumentperspektiv. Men det bör också vara till hjälp ur perspektivet med att undvika sjukdom och med kontroll.
När det gäller vaccinering hade det enorma antal djur som slaktades och destruerades under fjolårets utbrott en väldig inverkan på den allmänna opinionen. Vi kan inte bortse från det. Vi måste förvisso ta fullständig hänsyn till våra medborgares åsikter. Vårt förhållningssätt till mul- och klövsjuka måste anpassas till dessa åsikter. Det är helt klart så att den snabba slakten och bortskaffandet av smittade eller mottagliga djur måste vara en viktig del i vår strategi för sjukdomskontroll. Brådskande vaccinering måste också spela en viktig roll och ske i lämplig omfattning, beroende på omständigheterna.
Det har funnits allvarliga missförstånd om vaccineringens betydelse och kommissionens ståndpunkt i frågan. Jag har i dag inte för avsikt att upprepa det som jag redan har sagt i sammanhanget. Jag begränsar därför mina kommentarer till den framtida strategin.
Kommissionen har fortfarande åsikten att förebyggande vaccinering av hela den mottagliga kreaturspopulationen, eller till och med av enskilda arter, inte är att föredra av sunda vetenskapliga, tekniska och ekonomiska skäl. Läget i EU kan inte jämföras med det allvarliga läget när det gäller mul- och klövsjuka i Sydamerika eller på annat håll. Mul- och klövsjukan är inte allmänt spridd i EU, och förebyggande vaccinering är inte lämpligt i EU. Kommissionen är emellertid av den åsikten att akut vaccinering bör placeras i förgrunden för åtgärdsmekanismen, i händelse av framtida utbrott.
Det finns nu medel för att upptäcka smitta hos en vaccinerad population, och kommissionen - numera med stöd från OIE - försöker aktivt att ytterligare förbättra dessa tester. I kommissionens kommande förslag till rådets direktiv om mul- och klövsjuka, kommer man att återspegla denna ståndpunkt om akut vaccinering i linje med de nyligen gjorda ändringarna i kapitlet om mul- och klövsjuka i kodexen om djurhälsa. Men vi får inte missta oss: Vaccinering är ingen mirakelkur som kan lösa alla våra problem. Samtidigt som det måste spela en mycket viktigare roll i framtiden, kan det inte tjäna som en ursäkt för att minska våra ansträngningar att hålla mul- och klövsjukan borta från EU. Vaccinering kan inte heller helt och hållet undanröja behovet av komplicerade åtgärder i händelse av framtida utbrott.
Jag kommer nu att ta upp beredskapsplaneringen. Man kan dra många lärdomar av fjolårets händelser, men de är inte nödvändigtvis nya. Faktum kvarstår att framgångar när det gäller att undvika framtida utbrott - eller stoppa dem, om de inträffar - är beroende av välförberedda beredskapsplaner, vars viktigaste delar jag diskuterade i utskottet i september i fjol.
Beredskapsplanerna måste regelbundet ses över, moderniseras och testas genom periodiskt återkommande simuleringsövningar. De lärdomar man kan dra av fjolårets utbrott är i stort sett identiska med lärdomarna i samband med tidigare utbrott. Utmaningen ligger i att ta dem till sig. Min personal, som försenats på grund av fjolårets utbrott, har nu slutfört inspektionerna av genomförandet av de godkända beredskapsplanerna, och kommer att fortsätta med att övervaka genomförandet av ett helt åtgärdspaket för förebyggande och kontroll av vanliga epidemiska sjukdomar, som antagits på gemenskapsnivå. Låt mig i detta avseende betona att jag förkastar kritiken mot kommissionen i punkt 54 rörande vår rapport i samband med kommissionens inspektioner av medlemsstaternas beredskapsplaner.
Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor kommer att fortsätta att spela en avgörande roll i denna granskningsprocess och kommissionen skall se till att det kan utföra de nödvändiga tjänsterna, också i en utvidgad union, inom ramen för de resurser kontoret tillhandahållits av budgetmyndigheten.
Jag vill nämna den känsliga frågan om ersättning för sjukdomsrelaterade utgifter som medlemsstaterna har ådragit sig. Min personal har genomfört revisioner i Förenade kungariket och övriga berörda medlemsstater. Betalningar till medlemsstaterna kommer att ske i enlighet med resultatet av dessa revisioner. Europeiska revisionsrätten håller dessutom på att utarbeta en separat rapport om de ekonomiska aspekterna av utbrottet.
Jag har noterat er begäran om harmonisering av de olika ersättningssystem som tillämpas i medlemsstaterna. Jag bör emellertid påminna er om att kommissionen är bunden att handla på grundval av rådets beslut 90/424. Kommissionen har nu fastställt de givna ramarna för en extern granskning av de nuvarande ersättningssystemen och hur man skall utveckla möjliga framtida lösningar. Men vi bör inte missta oss och tro att ersättning kommer att ges till alla inom jordbruket som indirekt har påverkats av utbrottet.
Avslutningsvis, låt mig återigen betona den värdefulla roll som ert utskott har spelat när det gäller dess bidrag till kommissionens förhållningssätt till mul- och klövsjukan. Mycket arbete återstår, och kommissionens förslag till ett nytt direktiv om mul- och klövsjuka kommer mycket snart att överlämnas till parlamentet. Jag hoppas att parlamentet kommer att ha nytta av den sakkunskap som erhållits under det tillfälliga utskottets arbete, när det skall bedöma vårt förslag.

Sturdy (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill först och främst tacka kommissionär Byrne för hans uttalande och alla dem som deltagit i utarbetandet av detta betänkande. När jag uppmärksammade parlamentet på det för första gången, hade jag ingen aning om att det skulle bli en sådan framgång. Det har varit en positiv prestation för hela Europaparlamentet, inte bara för britterna och Europeiska unionens medborgare. 
När vi reste omkring i Europeiska unionen för att försöka ta reda på vad som hade hänt stötte vi på många fall då folk sade: ?Gudskelov för att ni gör en offentlig utredning?. Detta är den enda faktiska offentliga utredningen om mul- och klövsjuka. Den gav allmänheten en möjlighet att uttrycka sina åsikter. Det var det utredningen handlade om och vad jag hoppades åstadkomma. 
Jag läser nu från ett brev som vi fått från Nationella föreningen för mul- och klövsjuka (National Foot and Mouth Association). ?Det räcker med att säga att utan detta betänkande skulle många inte ha klarat av epidemin och dess effekter?. Epidemin fick en katastrofal effekt för många människor över hela Europeiska unionen, inte bara dem som har anknytning till jordbruket, utan många som bor på landsbygden drabbades också. Jag vill nu tacka föredraganden, Kreissl-Dörfler, ordföranden, Redondo Jiménez, och kommissionen som har hjälpt oss väldigt mycket i det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka - den har samarbetat med oss varje dag.
Jag vill också tacka dem som lämnat in material till det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka. Vi arbetade med frågor som omfattade hela Europeiska unionen. Det fanns folk från Förenta staterna och många andra länder. Vid ett tillfälle började en del av mina kolleger nästan att gråta när de lyssnande på en del saker som berättades. En kvinna sammanfattade det hela när hon sade: ?De har krossat våra drömmar?. Detta var riktat direkt till den brittiska regeringen. Detta får aldrig hända igen. Detta är skälet till varför det tillfälliga utskottet inrättades.
Det är sant att man i betänkandet har varit kritisk mot den brittiska regeringen och att man har angripit den på många sätt, men om regeringen har gjort misstag måste vi, i egenskap av utskott, undersöka saken. Det skulle ha varit fel om man inte tagit upp saken i betänkandet och sedan dragit slutsatser, därför att hela principen med undersökningen gick ut på att vi behövde veta vad som hade gått snett - och saker och ting hade gått snett - och sedan lägga fram förslag. Vi behövde se hur vi kunde lägga fram ändringsförslag till de förslag som kommissionär Byrne kommer att lägga fram.
Jag ser med stort intresse fram emot vad kommissionär Byrne kommer att säga. Jag vill framföra kritik på en punkt i det som han just har sagt - och här måste vi komma överens om att inte vara överens. I Förenade kungariket har vi fortfarande bara två hundar - de är faktiskt inte ens färdigtränade - som kontrollerar importvaror, i jämförelse med 3 000 personer i Förenta staterna som arbetar med att kontrollera olaglig import. Kommissionär Byrne sade att han var emot alla förslag om kontroll av import från länder där mul- och klövsjuka är allmänt förekommande. Jag vill säga till honom att vi fortfarande inte vet var utbrottet startade. Vi känner inte exakt till hur utbrottet fördes in i Förenade kungariket. En sak som vi tagit reda på är att Förenta staterna, Australien och Nya Zeeland fortfarande inte har drabbats av mul- och klövsjuka, och dessa länder har stränga importkontroller.
Sammanfattningsvis vill jag säga att vi måste ändra lagstiftningen, men vi måste också ändra inställning - välbefinnande, transport, import. Jag vet att kommissionen värdesätter slutsatserna i betänkandet och jag ser med stort intresse fram emot dess egen rapport.

Ferreira (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Nu träffas vi igen efter flera månader av arbete, utfrågningar, besök på fältet, diskussioner med experter, uppfödare, män och kvinnor, kort sagt med alla dem som på nära håll upplevt mul- och klövsjukekrisen, som lidit av den och som framför allt inte vill uppleva den igen. Det var också målet med vårt arbete: att förstå det som hänt, analysera krisen i alla dess former - ekonomiska, sociala och psykologiska - för att dra lärdom av och maximalt begränsa riskerna och effekterna av denna typ av farsot i framtiden.
Vissa hade önskat att det tillfälliga utskottets riktlinjer skulle bestå i att söka efter den eller dem som är ansvariga, vilket är en normal reaktion när man är förtvivlad och upprörd över den situation man upplever. Men det var inte själva målsättningen med vårt utskott och inte heller anledningen till att det inrättades. Kan vi acceptera att det i detta betänkande, som skall vara resultatet av en så objektiv diskussion som möjligt, finns mycket subjektiva beståndsdelar och irrationella beräkningar? Det tycker jag inte att vi kan. Det handlar om själva trovärdigheten för vårt arbete som parlamentsledamöter och det är anledningen till att vår grupp lämnat ett antal ändringsförslag som syftar till att göra betänkandet mer balanserat. Utöver dessa något förslagna avsteg måste vi tillstå att vårt arbete varit mycket berikande och fruktbart, eftersom det stora antalet direkta kontakter gjort det möjligt att bättre förstå problemen och hantera krisen och dess många konsekvenser.
Epidemin har chockat tiotusentals människor, bland annat därför att det man kunde minnas av mul- och klövsjukan var att det förvisso var en allvarlig epidemi, men inte så allvarlig att hela territorier skulle ödeläggas eller att den skulle leda till att miljoner djur, som människorna lagt ned så mycket omsorg på att föda och sköta, skulle slaktas. Som offer för nya uppfödningsmetoder och en ökad förflyttning av djuren kunde vi inte klara av den här krisen genom att reagera som för femtio år sedan och isolera smittade djurbesättningar. Efteråt kan man naturligtvis alltid säga att ?vi skulle ha gjort si eller så?, men man får inte glömma att man då stod inför en kris och att man var tvungen att finna snabba lösningar tillsammans med institutioner, myndigheter och befolkningar som inte var förberedda på situationen. Enligt experterna skulle den här krisen ha kunnat bli lika tragisk och omfattande, om den hade börjat i ett annat europeiskt land. Den tråkiga erfarenheten från Förenade kungariket gjorde faktiskt att medlemsstaterna kunde bli mer uppmärksamma och förbereda sig bättre för epidemin.
Vad kan vi göra nu? Vilka beslut bör Europeiska unionen fatta? Föredraganden och flera av mina kolleger har just förklarat det, liksom kommissionären. Till att börja med krävs det förebyggande arbete, och det förutsätter bättre information, fortbildning av uppfödare - som inte alltid kunnat identifiera sjukdomen tillräckligt tidigt - spårbarhet för djuren, mer personal inom djurhälsan som lättare kan göra en insats. Vaksamhet inom EU:s gränser är grundläggande men vi måste också förstärka vår övervakning av importen, både vid gränserna på marken och i hamnar och på flygplatser. Eftersom vi befinner oss i världshandelns centrum och människor reser alltmer måste vi ta hänsyn till den internationella aspekten.
Vi behöver även finna lösningar vid en eventuell kris och föregripa lösningarna genom mer relevanta katastrofplaner, främja nödvaccinering när så är möjligt, utan att glömma att slakt är den enda lösningen när smittan är ett faktum. Jag vill avslutningsvis tillägga att forskningen är ett område där vi har rätt att förvänta oss resultat, under förutsättning att vi tillför medel.
Efter de katastrofer till havs som återigen drabbat Europa vill jag avslutningsvis erinra om att våra betänkanden med goda föresatser inte är värda mycket om EU och medlemsstaterna inte samtidigt tar sin del av ansvaret, när det gäller att snabbt genomföra de rekommendationer vi gör här. Vi väntar nu på den rapport som kommissionen för närvarande arbetar med, och vi hoppas att man där instämmer i slutsatserna från vårt tillfälliga utskott.
Till sist vill jag också tacka och lyckönska vår föredragande, ordföranden och alla kolleger som deltagit i arbetet, liksom kommissionen och alla som varit engagerade i detta arbete.

Mulder (ELDR).
För ungefär ett år sedan talade Sturdy med mig om tanken att inrätta ett utskott för att undersöka mul- och klövsjukekrisen. Jag instämde då omedelbart och jag är fortfarande glad att den namninsamling som sedan cirkulerade i parlamentet innehöll namnen på två ledamöter från PPE-DE-gruppen och två ledamöter från den liberala gruppen. Jag tycker fortfarande att det är ett bra initiativ. Under min karriär i Europaparlamentet har det inte heller ofta hänt att ett utskott väckt så mycket uppmärksamhet överallt i Europa som det här utskottet. Vart vi än kom, i Storbritannien, i Nederländerna, var intresset överväldigande, och jag tror också att det var bra för Europaparlamentet i sig.
Jag hyser även uppskattning för ordförande Redondo, som med skicklighet lett utskottet och för Kreissl-Dörfler, som varit en utmärkt talesman för utskottets arbete, inte bara i sitt betänkande utan även med taktfulla bidrag under de många sammanträdena.
Vilka var huvudpunkterna i den liberala gruppen under det gångna året? I första hand: det är bättre att stämma i bäcken än i ån, och vi förespråkar bestämt bättre gränskontroller. Om vi jämför situationen i Förenta staterna, Nya Zeeland, Australien, Japan och så vidare med den i Europa, kan vi konstatera att kontrollen vid Europas yttre gränser är urusel. När jag kommer till en flygplats så märker jag knappast av någon kontroll alls, medan det är helt annorlunda i andra världsdelar. Jag tror att det mycket viktigt att de åtgärderna vidtas även i Europa.
Det har också diskuterats mycket om förebyggande vaccinering skall införas eller inte. Jag har motsatt mig det. Ingen av de experter som vi rådfrågat var för detta. I allmänhet kan man inte heller förutsätta att det finns ett enda vaccin som kan skydda mot det hundratal olika mul- och klövsjukevirus som förekommer. Det är alltså en illusion att tro att det inte kommer att hända igen. Jag förespråkar dock bestämt kretsvaccinering från början, och då samtidigt konsumtion av produkter från helt friska djur i regionen eller i Europeiska unionen. Det går inte att förklara för allmänheten att även friska djur måste avlivas och jag är glad att kommissionen också tillkännagivit att den skall ändra den politiken.
Vad gäller finansieringen har kommissionen varit litet snål. I Agenda 2000 anslås ett belopp på 41 miljoner euro per år för bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Mul- och klövsjukekrisen har kostat nästan en miljard. Vi hade tur att euron stod litet lågt och att det fanns överskott i jordbruksbudgeten men det kan naturligtvis inte alltid gå till så. Det är alltså bra att kommissionen funderar över försäkringssystem. Nu när vi ändå talar om kommissionen: vi har från alla håll hört uppskattning angående kommissionens roll i mul- och klövsjukekrisen.
Samtidigt måste jag dock ta upp en avigsida: redan innan det tillfälliga utskottet inrättades hade den liberala gruppen lagt fram två ändringsförslag till budgeten för 2002. Ett handlade om forskningen om markörvacciner och ett om försäkringssystem, nämligen för att få bort konkurrensskillnaderna i Europa, vilka handlar om att lantbrukare i det ena landet måste betala för utbrott av smittsamma djursjukdomar medan lantbrukare i ett annat land inte behöver göra det. Såvitt jag vet har inte ett enda kontrakt undertecknats trots att det i dag är den 17 december och att jag redan i början av året påpekade för alla kommissionsavdelningar att budgetmyndigheten givit sitt godkännande. Det är den enda dissonans som jag måste ta upp i mitt anförande.

Fiebiger (GUE/NGL).
Herr talman! Den slutliga rapporten från det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka, som behandlas i dag i Europaparlamentet, betraktar jag som ledamot av detta utskott som mycket positiv. Den slutgiltiga rapporten har utarbetats av föredraganden på ett snyggt och välunderbyggt sätt. Det fackmässiga samrådet under de många utfrågningarna präglades av samförstånd om en uppslutning mot sjukdomen.
I och med den globala spridningen av MKS måste man, med hänsyn tagen till den fortskridande globaliseringen och avregleringen, det vill säga på grund av den internationellt redan mycket utvidgade och ökande handeln och persontrafiken, räkna med ökade risker för att MKS skall föras in i Europeiska unionen från de drabbade områdena.
Medan det tidigare förekom tre typer av MKS på den europeiska kontinenten, som kunde bekämpas framgångsrikt med hjälp av vaccination i ett område runt smitthärden, konfronteras Europa i dag med risken att en mängd virusstammar kan föras in. Problemet här är att vaccinationen - liksom vid influensa - bara är effektiv om det vaccin som används i största utsträckning överensstämmer med virusstammen. Profylaktisk vaccinering mot virusstammar är ganska meningslös, eftersom man inte i förväg kan veta vilket konkret mul- och klövsjukevirus som kommer in.
Däremot är det klokt att genomföra den i betänkandet rekommenderade nödvaccineringen när sjukdomen uppträder, vilket naturligtvis förutsätter att den konkreta virusstammen snabbt fastställs. Denna ståndpunkt är omstridd. Men utan en framgångsrik sjukdomsbekämpning i ursprungsområdena ser jag för närvarande, och med nuvarande forskning, inte något alternativ. Jag betonar att nödvaccineringen skall tjäna till att förhindra spridning av MKS.
Därför har min grupp också lämnat in ett förslag om att en världsomfattande strategi för bekämpning av MKS skall utarbetas inom ramen för FAO-länderna. Under de många samtalen med kreatursuppfödare, med företrädare för myndigheter och organisationer liksom med djupt oroade och av etniska skäl upprörda medborgare, har kraven på politiken klart formulerats. Hit hör att transporten av levande djur tvärs genom Europa, vilken har gått helt snett, äntligen måste hejdas genom lämpliga åtgärder. Det är inte på något sätt bara ett djurskyddsproblem, utan också just ett problem som rör skydd mot sjukdom.
Gemenskapen måste på vissa villkor gripa in i nationella bekämpningsstrategier, särskilt som varje EU-land hör till den gemensamma inre marknaden och kan upprätthålla viktiga förbindelser med tredje land. Alla medlemsstater måste kunna förfoga över tillräckligt stor välkvalificerad veterinärpersonal i syfte att förebygga och bekämpa djursjukdomar. Frågorna i samband med nödvaccineringen mot MKS och den fortsatta användningen av vaccinerade djur bör man fortsätta att undersöka vetenskapligt. Det är inte försvarbart att vettlöst slakta tio miljoner djur, när det finns etiskt och ekonomiskt bättre förfaranden.
För det femte förväntar jag mig förslag från kommissionen om ett bättre rättsskydd för de drabbade, för att utjämna de höga ekonomiska förlusterna och följdskadorna i regionerna.
Avslutningsvis vill jag påpeka att jag önskar mig stor offentlighet vid granskningen av den gemensamma europeiska jordbrukspolitiken, och detta inte bara i de svåraste och dystraste kristiderna!

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hans betänkande, som är oerhört viktigt. Det är av yttersta vikt att parlamentet ger en mycket stark signal om att vaccinering bör vara ett högt prioriterat verktyg om det skulle inträffa några framtida utbrott. Det gläder mig att vårt utskott har dragit den slutsatsen. Det gläder mig också att vi stöder en ändring av lagstiftningen, så att det inte finns något automatiskt incitament för slakt i stället för vaccinering. Vi har insett att man har slaktat över tio miljoner djur i Förenade kungariket - många i onödan - på grund av den högre prioritering som gällde för det trångsynta ekonomiska målet att återfå rätten att exportera så snart som möjligt.
Det är rätt och riktigt att vi lägger fram konstruktiva förslag för den framtida hanteringen av utbrott av mul- och klövsjuka. Det är emellertid också rätt - när detta behövs - att vi är starkt kritiska mot den tidigare hanteringen av utbrott av mul- och klövsjuka. Jag håller därför inte med föredraganden om att det är olämpligt och oberättigat att kritisera den brittiska regeringen. En sådan kritik återspeglar det material vi har fått ta del av, och om vi inte drar lärdomar från tidigare erfarenheter finns det ingen garanti för bättre åtgärder i framtiden. Av detta skäl tycker jag det är tråkigt att den brittiska regeringen försöker att urvattna detta betänkande, skriva om historien och skönmåla det som har hänt.
Ändringsförslagen från PSE-gruppen följer noga den information som alla Europaparlamentsledamöter från Förenade kungariket har fått från den brittiska regeringen, som t.ex. säger att det inte finns några bevis för påståendena om överträdelser av bestämmelserna om djurens välbefinnande. Detta är inte sant. Jag vill påminna dem om de bevis som Kungliga sällskapet för förhindrande av grymhet mot djur (Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals) gett till det brittiska riksrevisionsverket i samband med dess undersökning - dessa lyder: ?I många fall fanns det mycket goda bevis på att det hade skett en lagöverträdelse?. Regeringen säger att det fanns en veterinär närvarande som inspektör vid alla slakttillfällen. Faktum är att en veterinär ofta övervakade tio slakter på samma gång - vilket man omöjligen kan göra. Regeringen förnekar att jordbrukarna skrämdes i samband med utgallringen av djur och efterfrågar bevis. Vi har bevis i överflöd. Jag vill påminna dem om att utskottet reste till Knowstone i Devon just för att samla in denna typ av information. 
De påstår att det man lärt sig genom undersökningen visar att slakterna har varit effektiva när det gäller att få stopp på sjukdomen - detta stämmer inte heller. Det brittiska riksrevisionsverket visade att epidemin redan hade nått sin topp innan slakterna kunde ha fått någon effekt. De påstår att brandmursslakt eller förebyggande slakt kräver ?antagande av den nya lagen om djurhälsa?. Denna lag hade inte antagits i fjol, och därför fanns det inte någon bestämmelse som stöd för lagligt verkställd, obligatorisk brandmursslakt.
Folk skulle få mycket mer respekt för denna regering om den bara kunde erkänna att den agerat på ett felaktigt sätt. Detta har betydelse, därför att så länge som den inte erkänner detta, kan det inte finnas några garantier för att den inte kommer att agera på samma sätt i händelse av ett nytt utbrott. Jag hoppas att vårt betänkande är ett steg på vägen när det gäller att se till att en sådan förstörelse aldrig kan tillåtas äga rum en gång till i Förenade kungariket eller var som helst i Europeiska unionen.
(Applåder)

Hyland (UEN).
Herr talman! Det slutliga betänkande som i dag ligger på våra bord, som antogs enhälligt av det tillfälliga utskottet, representerar frukterna av en mycket grundlig undersökning och ett mycket grundligt samrådsförfarande, däribland åtskilliga offentliga utfrågningar och besök i drabbade områden.
Eftersom jag hela mitt liv har bott på landet och deltagit aktivt i ett jordbruk och i jordbrukspolitiken, sympatiserar jag fullständigt med de jordbrukare med familjer som drabbades mycket hårt av utbrottet. Vi i Irland drabbades inte lika hårt på grund av vårt geografiska läge och, i stor utsträckning, på grund av de exemplariska åtgärder som vidtogs av de irländska myndigheterna - ett faktum som man tar upp i dagens betänkande.
Man kan lära sig mycket av erfarenheterna i samband med utbrottet. Föredraganden har gjort ett utmärkt arbete för att belysa dessa och visa hur man kan undvika att göra om misstagen. Det gläder mig att kommissionen hela tiden har varit mycket samarbetsvillig gentemot det tillfälliga utskottet. Jag hoppas verkligen att utskottets slutliga rekommendationer kommer att återspeglas fullständigt i det kommande lagförslaget. Jag vill i synnerhet uppmana till stor uppmärksamhet inom de områden där man har fastställt att det finns resursbrister. Jag väntar med stort intresse på kommissionens utvärderingsrapport om huruvida kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Irland har rätt personal och infrastruktur för att kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett effektivt sätt på lång sikt.
Sammanfattningsvis hoppas jag verkligen att detta utdragna ärende kommer att leda till en del verkliga resultat. Vi har en mängd lagstiftningsåtgärder som skulle kunna räcka långt för att förhindra framtida utbrott och - något som är ännu viktigare - se till att ett sådant utbrott inte får de proportioner som vi såg i fjol.
Medlemsstaterna, såväl som kommissionen, har ett tydligt ansvar på detta område. Lagstiftningen om matavfall, djurtransporter, djurens välbefinnande, övervakning och sjukdomskontroll måste genomföras och övervakas på ett korrekt sätt.
Jag stöder fullständigt de åtgärder som leder till ett förbud mot all köttimport från länder utanför EU där mul- och klövsjuka är allmänt spridd, och stöder på samma sätt strängare kontroller av olaglig köttimport.

Titford (EDD).
Herr talman! Antingen det handlar om en jumbojetkrasch i en isolerad skotsk by, en fartygsförlisning i ett miljökänsligt kustområde, en terroristbombning eller allvarliga upplopp, beror gensvarets effektivitet nästan alltid på den planering som har gjorts. 
Samma sak gäller för en stor epidemi av en kommersiellt betydande djursjukdom som t.ex. mul- och klövsjuka. I detta sammanhang hade emellertid kommissionen tagit på sig ett lagstadgat ansvar för föreskrivandet av karaktären hos den planering som utfördes av medlemsstaterna - den så kallade beredskapsplaneringen. Den borde också ha övervakat dess tillräcklighet.
Därför, oaktat det uppenbara och tydliga misslyckandet från de brittiska myndigheternas sida i detta avseende, var kommissionens prestation helt klart katastrofal. Det tillfälliga utskottet hade helt riktigt fastställt denna bedrövliga brist på arbetsamhet från kommissionens sida. Det som saknas i detta betänkande är ändå en indikation på varför kommissionen misslyckades så uppenbart med sin uppgift. Jag beklagar därför att det tillfälliga utskottet har valt att uppmärksamma, jag citerar, att: ?Den höga kvaliteten på kommissionens arbete i samband med bekämpningen av krisen har också uttryckligen framhållits av nationella veterinärmyndigheter i de berörda medlemsstaterna?.
Innan jag störtar in i den vanliga rollen där man berättar för alla vad som håller på att gå snett, vill jag därför föreslå att kommissionen denna gång avsätter tid för att undersöka varför den gjorde ett så dåligt arbete när det verkligen gällde.

Souchet (NI).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det var nödvändigt att dra lärdom av mul- och klövsjukeepidemin som utbröt i Storbritannien, eftersom den fick en omfattning utan motstycke i det landet, bland annat på grund av förbiseenden - såväl från den brittiska regeringens sida som från kommissionens - när det gäller katastrofplaneringen; eftersom epidemin allvarligt hotat andra europeiska länder; och slutligen eftersom den erinrat oss om hur fruktansvärd denna sjukdom är, eftersom den uppstår plötsligt och sprider sig så snabbt, och på grund av de ekonomiska förluster och den psykologiska dramatik den ger upphov till.
Vårt utskott har i stort sett gjort ett bra arbete. I betänkandet från Kreissl-Dörfler betonas bland annat, och det är grundläggande, att de stora och specialiserade besättningarna, antalet djur i vissa regioner, det faktum att närliggande slakterier försvunnit och den svindlande utvecklingen av transporten av levande djur är faktorer som i avsaknad av skyddsvaccin underlättar spridningen av en epidemi, på samma sätt som torra busksnår sprider en eldsvåda. När vi skall granska de kommande riktlinjerna för jordbrukspolitiken bör vi ha detta i åtanke, så att vi kan arbeta för ett jordbruk som är harmoniskt fördelat över hela territoriet och inte uppmuntra koncentrerad uppfödning som en extrem specialisering i regionerna. Det står exempelvis tydligt att avskaffandet av mjölkkvoterna, som Europeiska kommissionen tycks planera med viss förkärlek, mycket snabbt skulle leda till att mjölkkorna försvinner från områden som är mindre gynnade av naturbetingade skäl (bergsområden, fuktiga områden) och till att uppfödningen snabbt skulle koncentreras till slättmarken. Låt oss därför försöka bevara ett system med familjejordbruk i mänsklig storlek; det är det bästa sättet att förebygga mul- och klövsjuka.
Vårt tillfälliga utskott gjorde rätt i att rekommendera nödvaccinering som en prioriterad åtgärd i kampen mot epidemin, något som gör det möjligt att undvika de masslakter som begripligt nog allvarligt skakat den allmänna opinionen och chockat uppfödarna. När hundratals miljoner människor lider av hunger är det oförlåtligt att förstöra kött från miljoner friska djur, vilket skedde under 2001. Med nödvaccinering kan man omringa en epidemihärd där djuren vaccineras, och dessa djur kan sedan eventuellt slaktas och användas som föda utan att man utsätts för den press som en nödsituation innebär. På den punkten beklagar jag emellertid att kommissionen inte varit djärvare. Med framstegen med vaccin - vaccin med bredare spektrum, vaccin med längre verkningstid, markörvacciner som gör det möjligt att skilja vaccinerade djur från smittade -, är det nu möjligt att låta medlemsstaterna få bestämma att skyddsvaccinering, dvs. förebyggande vaccinering, skall vara tillåten eller till och med obligatorisk, såsom den var före 1992, där riskerna för en epidemi är som störst. Detta borde medlemsstaterna få bestämma över själva, eftersom de har störst möjlighet att bedöma konsekvenserna av de specifika riskerna för uppfödningen.
Jag beklagar även att man i betänkandet inte tydligare ifrågasätter den nuvarande ramen, som fastställts av Internationella byrån för bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar, vars bestämmelser uppenbarligen är alltför stränga, tvingande och dogmatiska när det gäller villkoren för tilldelning av intyg om att ett område är fritt från mul- och klövsjuka. Dessa bestämmelser gynnar uppenbarligen på ett överdrivet sätt länderna i den nya världen, som har gott om utrymme, där territorierna utnyttjats mindre än här och som därför löper mindre risk för att en epidemi skall spridas. Vi måste absolut se till att dessa bestämmelser vidareutvecklas.
Herr talman! Numera måste vi hela tiden leva under hotet om nya mul- och klövsjukeepidemier, eftersom nya stammar ständigt uppstår. Det gäller särskilt i Europa som är omgivet av länder där mul- och klövsjukan är endemisk. Det gäller särskilt Turkiet, som utgör en konstant fara, men även resten av Mellanöstern och Maghrebländerna. De endemiska härdarna är även många i Asien och i Latinamerika. Globaliseringen av handeln med levande djur kan därför bara gynna och förvärra globaliseringen av sjukdomar och virus. Det är anledningen till att korta kretslopp, vägran att tillämpa en viss gräslig form av extrem specialisering, som ökar antalet djurtransporter på långa sträckor, uppfödning och gödning på samma anläggning och slaktning i produktionsregionen alla är kloka åtgärder som på bästa sätt förebygger att nya farsoter utvecklas. Vi bör komma ihåg det, herr talman, herr kommissionär, när vi diskuterar den framtida gemensamma jordbrukspolitiken, om vi inte vill uppleva 2001 års mardröm på nytt.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Nu har det gått ett år sedan den tillfälliga kommittén för mul- och klövsjuka påbörjade sina undersökningar för att finna lösningar och ge förslag inför framtiden på detta problem, som förutom att det orsakat den europeiska jordbrukssektorn stora ekonomiska skador också gav upphov till betydande moraliska skador för alla boskapsuppfödare och gjorde stor inverkan på samhället i allmänhet.
Vi minns alla det stora antal djur som måste slaktas efter det utbrott som förra året allvarligt skadade Förenade kungariket och Nederländerna. Kommitténs huvudsakliga uppgift var att undvika att liknande situationer på grund av denna sjukdom skall upprepa sig i Europa.
Under denna intensiva arbetsperiod på ett år har kommittén lyssnat på dussintals experter från alla områden, från ekonomiska till veterinära, som verkar inom logistik, politik, gemenskaps- och internationell lagstiftning, samt närbesläktade områden som turism, varutransporter, känslomässiga aspekter, etc.
Många av kommitténs inbjudna innehade mycket ansvarsfulla befattningar under hanteringen av sjukdomen vid det förra utbrottet. Kommittén gav dessutom de drabbade lantbrukarna, myndigheterna och lokala intresseföreningar möjlighet att uttrycka sig vid de olika besök som organiserades såväl i Förenade kungariket som i Nederländerna. Som ordförande i kommittén har jag tillsammans med föredraganden, Kreissl-Dörfler, också haft ett antal möten om denna sjukdom med experter och ansvariga från länder utanför gemenskapen, som Paraguay, Argentina och Brasilien.
Resultatet av allt detta arbete är det betänkande som vi i dag lägger fram för omröstning i denna kammare. Kreissl-Dörflers betänkande har uppnått ett brett konsensus mellan alla de politiska grupperna. Vi hoppas att övriga ledamöter i denna kammare också kan känna sig överens om detta så att vi uppnår en så stor majoritet som möjligt för betänkandet utan betydande förändringar, med några av de framlagda ändringsförslagen antagna.
En av den slutliga rapportens huvudsakliga aspekter som den kommitté jag leder insisterar på är nödvaccinering, som anses vara en grundläggande resurs för att kontrollera alla framtida utbrott av sjukdomen. Den nuvarande politiken i Europeiska unionen - att kväsa utbrotten av sjukdomen genom att offra boskapen på de gårdar där något infekterat djur hittats samt på de kringliggande gårdar där smittorisk finns - kan inte fortsätta som nu. Nödvaccinering bör vara en del i en strategi som låter djuren leva.
Den nuvarande politiken att inte vaccinera lägger tyngdpunkten på en prioritering av de politiska aspekterna och handelsaspekterna, och det är något som måste ändras på internationell nivå, i linje med vad internationella byrån för epizootiska sjukdomar och FAO påbörjat. Den framtida politiken måste också ta hänsyn till ett mul- och klövsjukeutbrotts sociala och psykologiska påverkan på allmänheten. Den bör inte bortse från de konsekvenser sjukdomen ger upphov till i alla sektorer, som turism, handel, sociala och känslomässiga aspekter.
Denna tillfälliga kommitté förespråkar i sin rapport nödvaccinering, men inte förebyggande vaccinering. Ledamöter, detta skulle kunna ses som ett steg tillbaka i den politik med att utplåna sjukdomen som såväl kommissionären som vi uttryckt av vetenskapliga, tekniska, ekonomiska och handelsmässiga skäl.
Ledamöter! En annan av de viktigaste aspekterna i kommitténs arbete är den som handlar om importkontroll. Kära ledamöter! Europaparlamentet bör insistera på en politik för import av kött som kräver nolltolerans för att garantera att inte ett enda kilo kött från ett tredje land som inte undersökts skall komma in i Europeiska unionen. Denna kammare bör insistera på detta och påminna kommissionen om att den inte kan bortse från problemet med illegal import. De stora livsmedelskriserna har alltid sin grund i att gemenskapslagstiftningen inte följs.
Vi bör också lyckönska kommissionen till att ha agerat så snabbt med de lagstiftningsförslag som kommissionären just berättat om, när det gäller kontroll, identifiering, produkternas kvalitet och vaccineringar. Den tillfälliga kommittén ber också kommissionen att den skall utarbeta en global strategi för sjukdomar och zoonoser i Europeiska unionen.
Av alla dessa skäl ber jag kammaren om majoritetens stöd för detta betänkande. Jag vill särskilt gratulera föredraganden som jag haft så lätt att samarbeta med, och alla ledamöter i den tillfälliga kommittén för mul- och klövsjuka, som arbetat hårt och som genomfört ett kritiskt och konstruktivt arbete. Jag vill också särskilt gratulera kommitténs sekretariat för dess exakthet och djärva arbete och våra tolkar, utan vilka denna kommitté inte hade kunnat genomföra sitt arbete.
(Applåder)

Adam (PSE).
Herr talman! Det var dålig praxis inom jordbruket som var grundorsaken till mul- och klövsjukeutbrottet. Grisar fick dåligt behandlat foder, vilket var dålig jordbrukspraxis. Man rapporterade inte att grisar hade dött - dålig jordbrukspraxis. Får i grannskapet smittades. Dålig jordbrukspraxis blandades med dumhet när grisar som inte längre uppvisade fysiska symptom, men fortfarande kunde överföra sjukdomen, skickades till slakterierna. Andra djur smittades och detta fördröjde fastställandet av källan till utbrottet. Jordbruket där utbrottet ägde rum var så allvarligt smittat att man fick vänta i sex månader innan det var säkert att desinficera stället. 
Dålig jordbrukspraxis ledde fram till ett läge där sjukdomen spred sig till 57 jordbruk i 16 grevskap innan man bekräftade dess närvaro. Resultatet blev det värsta mul- och klövsjukeutbrott man någonsin hade hört talas om, som vida överträffade beredskapsplaneringen i någon medlemsstat.
Betänkandet undviker inte de förfärliga konsekvenserna för jordbrukare och landsbygdsföretag, hjärtesorgen, traumat och de ekonomiska förlusterna. Betänkandet undviker inte heller de operativa problem som regeringen drabbades av. Ingen försöker påstå att det inte skedde politiska misstag och att man inte misslyckades med genomförandet, men undersökningen om vilka lärdomar man kan dra visar tydligt att de beslut som fattades motiverades av det material som fanns tillgängligt vid tidpunkten. Betänkandet är särskilt bra - det är förvisso dess bästa del - i delen som handlar om åtgärder som måste vidtas för att bekämpa framtida utbrott. Särskild betydelse har behovet av effektiv övervakning av djurtransporter och spårbarhet.
Tyvärr innehåller betänkandet felaktiga uppgifter. Dessa rör lagligheten och effektiviteten av avlivningen av mottagliga djur. De rör också påståenden om överträdelser av bestämmelser om djurs välbefinnande och brister i biosäkerheten som gjorde ytterligare spridning av sjukdomen möjlig. Man har lagt fram åtta ändringsförslag för att rätta till dessa felaktigheter.
Som ordföranden så avslöjande sade under omröstningen i utskottet, är det inte verkligheten vi behandlar. Hörsägen och efterklokhet har varit de mest framträdande bevisen. I verkligheten var avlivningen av mottagliga djur laglig. Den var laglig enligt brittisk lagstiftning; den var laglig enligt gemenskapens lagstiftning. Avlivningen var ett viktigt vapen när det gällde att få sjukdomen under kontroll. Vaccinering hade inte fungerat i det läge som rådde i Förenade kungariket.
Verkligheten är att statstjänstemäns, veterinärers, jordbrukares, polisers, militärers och många andras heroiska insatser gjorde att man fick sjukdomen under kontroll snabbare än under det mindre utbrottet i Förenade kungariket, som inträffade 1966-68. Detta var verkligheten.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Jag vill också upprepa alla de tack som har riktats till alla berörda i detta utmärkta undersökningsutskott, särskilt ordföranden, Redondo Jiménez, och Kreissl-Dörfler, som båda spelade exemplariska roller under hela processen. Jag vill också rikta ett tack till alla de oräkneliga personer i Förenade kungariket som hjälpte till med att organisera våra besök i olika delar av Förenade kungariket, när våra undersökningar ägde rum. Det var verkligen en utmaning för många av dem att träffa denna folkhop av diskussionslystna, flerspråkiga Europaparlamentsledamöter som plötsligt brakade in i deras vardag, men i det stora hela gick dessa besök oerhört bra.
Betänkandet är, som många talare har sagt, omdömesgillt och balanserat. Det är djärvt och rättframt på exakt rätt områden, särskilt i fråga om vaccinering och importkontroller. I betänkandet ges en del mycket tydliga budskap om vad som bör undvikas i framtiden, och vad som bör göras om, hemska tanke, det sker ytterligare ett utbrott. När det rör båda dessa punkter är det tydligt att betänkandet redan har påverkat förändringen inom den offentliga politiken som håller på att ske i Förenade kungariket. Jag instämmer med Sturdy och andra genom att säga att gensvaret, särskilt när det rör importkontroller - detta gäller sannerligen Förenade kungariket - fortfarande är för långsamt. Denna viktiga uppgift har inte fått tillräckliga resurser.
Jag ser att PSE-gruppen och föredraganden har lagt fram en del ändringsförslag för att skydda den brittiska regeringens rykte. Jag vill bara föreslå till mina kolleger att de inte skall vara så överkänsliga. Det hör helt enkelt till oberoendet hos ett undersökningsutskott av detta slag, att man bör göra några kritiska anmärkningar. Uppriktigt sagt är det en aspekt av oberoende att regeringen avsiktligt har hållit sig undan genom att göra sin egen offentliga utredning i Förenade kungariket.
Vissa av de ändringsförslag som har lagts fram på nytt verkar vara helt felaktiga. Jag väljer slumpvis ett ändringsförslag i vilket det står att det inte finns några bevis för att det uppkommit hälso- eller miljöproblem på grund av en del nedgrävningssplatser i sydväst. Jag inbjuder mina kolleger att besöka t.ex. Viridor nära Kingsteignton i sydväst, och sedan återkomma och säga till mig med övertygelse att man inte anser att det inte kan finns någon hälso- eller miljöpåverkan. Om de talar med någon som bor i närheten, kommer de att förstå vilket löjligt ändringsförslag detta är.
Till sist vill jag be kollegerna att särskilt uppmärksamma punkt 128 i förslaget till betänkande. ELDR-gruppen kommer att uppmana till delad omröstning för att stryka den sista meningen i punkt 128. I denna mening står det att ersättningarna i framtiden bör vara kopplade till att mottagarna stått för ett rimligt eget bidrag via premier för motsvarande försäkringar eller på annat sätt. Vi är mycket måna om att man bör göra en undersökning om möjligheterna till och för- och nackdelarna med försäkringssystem, men vi anser inte att det på detta stadium är lämpligt att göra framtida ersättningar automatiskt beroende av om det finns några försäkringssystem.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Vi har läst det detaljerade betänkandet om mul- och klövsjuka i Förenade kungariket och på andra håll, men vi anser att denna sjukdom bröt ut och spriddes som en naturlig konsekvens av en rad faktorer. Den första faktorn är att djur och produkter av animaliskt ursprung kan transporteras fullständigt fritt - eller jag kanske skall säga oredovisat - över hela världen nuförtiden, till följd av globaliseringskraven från storföretag som är ute efter att göra stora pengar. Den andra faktorn är att gränsöverskridande veterinärkontroller av förflyttningar av djur mellan Europeiska unionens medlemsstater så gott som har avskaffats. Detta innebär att djur i stort sett okontrollerat kan förflyttas från en medlemsstat till en annan och därmed även de farliga sjukdomar de kan bära på. Dessutom tillkommer en tredje faktor, avskaffandet av statliga veterinärmyndigheter, personalnedskärningar och att man i allmänhet fäster liten vikt vid statliga kontrollmekanismer. Allt detta är ett resultat av storföretagens krav på att alla kontroller som kan hindra behovet av snabba djurförflyttningar mellan eller inom medlemsstaterna skall begränsas till ett minimum, sammantaget med de vinster som denna verksamhet ger.
Slutligen, och detta har samband med vad jag just har sagt, har vi fodret - djurfoder kontrolleras överhuvudtaget inte - vilket var en bidragande faktor till mul- och klövsjukans spridning. Denna faktor är inte obetydlig, vilket vi vet från tidigare kriser i Europeiska unionens boskapssektor, såsom dioxin hos fjäderfän och bovin spongiform encefalopati.
Vi är fullständigt övertygade om att kriser som dessa, vilka hotar djurbesättningarna och folkhälsan, kommer att fortsätta att inträffa så länge produktionen styrs av vinstmotiv och reglerna för produktion, förflyttning och handel bestäms av multinationella företag och andra kapitalistföretag inom sektorn. Alla strukturåtgärder eller andra åtgärder som vidtas kommer endast att ge begränsade resultat och kommer bara att fungera till dess att nästa kris slår till. Den enda långsiktiga lösningen som inte kommer att äventyra medlemsstaternas jordbruksekonomier eller utplåna alla djurbesättningar är att se till att produktionen inte styrs av kapitalistiska vinstintressen och införa lämpliga gränskontroller och andra kontroller, tvärtemot de multinationella företagens krav, som har lyckats häva dessa kontroller.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill redan från början säga att utskottet är mycket tacksamt för att vi har fått till stånd denna undersökning. Som vi alla känner till har det inte varit lätt att fatta beslut om att genomföra en undersökning. Den brittiska regeringen motsatte sig det, och den uttryckte också betänkligheter över undersökningens längd. Den ansåg att sex månader var tillräckligt. Vi hade emellertid aldrig åstadkommit detta resultat om vi inte hade tillåtits att hålla på i ett år. Detta var avgörande för att vi skulle kunna genomföra den uppgift som vi hade blivit tilldelade.
När det gäller gränsen på tre kilometer för avlivning av mottagliga djur, blev upp till 700 jordbruk - i mitt hemland Wales - av med alla sina djur, men man kunde bara fastställa fall av mul- och klövsjuka på 60 av dessa jordbruk. Jag betonar detta eftersom den socialdemokratiska gruppen i vissa av de opponerande ändringsförslagen påstår, jag citerar: ?Det finns inga bevis för att man inte tagit hänsyn till djurens välbefinnande i mer än ett handfull fall?. Om djur avlivades i denna omfattning, utan några bevis genom blodprover, var det en tydlig och uppenbar brist på hänsyn till djurens välbefinnande - i stor skala.
Jag är besviken på kommissionär Byrnes ovilja att stödja eller ens undersöka förebyggande vaccinering i framtiden, och detta vid en tidpunkt då kommissionen har annonserat i jordbrukspublikationer - som ges ut dagligen och veckovis i Förenade kungariket - om olika former av rutinvaccinering för att tackla olika former av epidemier och sjukdomar.
När det rör frågan om avlivningens laglighet i Förenade kungariket, är det helt oacceptabelt att avlivningen hade laglig grund på grundval av endast två domstolsmål i Förenade kungariket. I framtiden måste vi få en ordentlig beredskapsplanering. Det är fullkomligt häpnadsväckande att den nuvarande brittiska regeringen inte hade antagit några utprovade beredskapsplaner.
Jag tvivlar också allvarligt på om vi hade tillräckliga samråd med det civila samhället och simulerade övningar för att se till att vi alla skulle veta vad vi skulle göra och hur vi skulle ta itu med saken, om det skedde ett utbrott i morgon dag. Det gjordes en mängd misstag under epidemin i Förenade kungariket. I t.ex. min hemregion hade man ingen aning om hur man skulle tackla situationen, och man hade inte heller fått några befogenheter att ta itu med situationen på ett effektivt sätt. Det är nödvändigt att samma misstag inte upprepas i Europeiska unionen.

Van Dam (EDD).
Herr talman! I slutet av december gör man en slutanalys: vad var bra i år, vad var dåligt, vad måste bli bättre? Ibland drar man då slutsatsen: hade jag bara ... Efter ett år av tillfälligt utskott för mul- och klövsjuka drog jag slutsatsen: hade vi år 1991 bara inte instämt med icke-vaccineringspolitiken!
De kostnader som denna politik medfört är mycket underskattade. Vad som är värre är att icke-vaccineringspolitiken med tillhörande avlivningar vid ett utbrott inte uppfyller några som helst etiska normer. Herr talman, Noaks ark var inte full med produktionsfaktorer utan med skapelser! Som skapelsens förvaltare bör vi vara medvetna om det.
Partier som inte vill ha någon prövning av de här etiska normerna, borde förlora rejält med röster på konsekvenserna av ett mul- och klövsjukeutbrott. Det handlar om mycket mer långtgående konsekvenser än de rent ekonomiska. Att kalla bekämpningen av mul- och klövsjukekrisen en veterinär framgång, vilket man föreslår från den liberala sidan, saknar helt proportioner.
Bekämpningen av mul- och klövsjukan var ingen framgång, varken veterinärt, ekonomiskt eller kommunikativt sett. Det erkänns i betänkandet. Ett undantag är en mening om Friesland, där de regionala experternas engagemang enligt förslagstexten var optimalt. Fakta och påhitt har där blandats ihop. I ett ändringsförslag som jag lämnat in tillsammans med kollegerna Maat och De Roo försöker vi återställa fakta i texten.
Skyddsvaccinering har i flera år fungerat som ett skydd för boskapen. Argumentet att vaccineringen inte tjänar något till på grund av mängden varianter av MKS-viruset är detsamma som att påstå att en influensaspruta hos människor inte hjälper. Om vi granskar de verkliga kostnaderna för icke-vaccineringspolitiken så kan man också bara dra en slutsats: skyddsvaccinering är inte bara den mest etiska utan även den mest ekonomiska lösningen.
Jag avslutar med en komplimang till föredraganden för hans modiga, tydliga och värdefulla betänkande.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Först skulle jag vilja tacka föredraganden och utskottets ordförande, Redondo, så mycket eftersom de båda kommer från länder som inte drabbats av mul- och klövsjukan och ändå med stort engagemang i ämnet har lyckats komma fram till det här betänkandet. Samma sak gäller för vårt sekretariat eftersom vårt arbete som tillfälligt utskott till stor del bestod i att besöka personer som hade drabbats. Utan vårt sekretariats enorma insatser hade vi inte kunnat göra det och det betyder att det här utskottet även har en särskild plats i det här parlamentets arbete.
Herr talman! Redondo talade med ord som jag gillar. Hon sade: den nuvarande politiken är en politik som är alltför inriktad på politiska och ekonomiska värden och för litet på mänskliga värden när man ser på mul- och klövsjukan, och i det avseendet måste man ändå försöka ändra kurs. Jag håller verkligen med henne och det kan jag också säga för invånarna i de drabbade områdena i mitt land: Veluwe och Friesland, vilka med väldigt stor uppskattning tagit del av det faktum att även kollegerna i parlamentet besökt dessa områden och lyssnat till dem. De har en känsla av att den europeiska demokratin därmed verkligen visat sin betydelse. Det tycker jag är mycket viktigt, även med tanke på det kommande valet år 2004.
Samtidigt måste vi inse att vi varit med om en katastrof varvid sju miljoner djur destruerats, den ekonomiska skadan uppgick till över 10 miljarder euro och att många fler människor i vissa områden, till exempel runt Carlisle, använder antidepressiva läkemedel än tidigare. Så stora är effekterna. Jag nämner också skolan i Oene, där skolresultaten sjönk i grundskolan. Det visar vilka effekter den här krisen haft på människor. Det betyder att vi, om vi vill ta de europeiska medborgarna på allvar, måste ändra vår politik. I det avseendet är jag glad att åtminstone kommissionär Byrne sagt att han också inser det. Det är dock mycket viktigt att kretsvaccinering blir standard vid ett utbrott om vi inte genomför en allmän vaccinering, som kommissionen sagt, och att de berörda gårdarna även efter kretsvaccineringen får samma behandling som om den var utslaktad. Det betyder att området inte stängs av längre än tre månader och det innebär en bra avsättning på produkterna. Det är mycket viktigt för att en framtida politik skall lyckas. Det innebär också ett tungt ansvar för kommissionen, nämligen att den med de förslag som den antagligen kommer att lägga fram i morgon inte kan undgå att på den punkten även inom OIE måste se till att skaffa andra regler för att få tidsfristerna lika och se till att produkter från vaccinerade djur kan avsättas som vanligt eftersom det inte har något att göra med livsmedelssäkerhet men allt med etiska handlingar inom jordbrukspolitiken.
Herr talman! Jag har redan sagt att det här utskottet försökt ge europeiska medborgare en röst i den europeiska politiken. Som utskott har vi försökt att i alla fall ge krisen ett ansikte, att visa vad som hänt människorna, vad som hänt djuren och visa att den politiken är viktig. Herr talman, i det avseendet ser jag fram emot den nya debatten om kommissionens förslag. Kommissionen och rådet har ett tungt ansvar. De kan inte vara ohövliga mot parlamentet när det gäller det här betänkandet. De måste införliva det här betänkandet i sin politik annars har vi på nytt ett problem med demokratin i Europa.

Corbey (PSE).
Allra först mitt uppriktiga tack till kollega Wolfgang Kreissl-Dörfler. Han har gjort ett utmärkt arbete och hans objektiva hållning gör det möjligt att överbrygga politiska motsättningar. MKS-krisen har lämnat djupa spår, avlivningarna har medfört sorg i otaliga familjer men har också lett till upprördhet och ilska bland allmänheten, ibland en maktlös ilska gentemot myndigheterna. En ilska också gentemot Europa som hindrade vaccinering i närheten av drabbade jordbruk.
Europaparlamentet lägger i dag fram en genomarbetad ståndpunkt, en ståndpunkt som jag helt och hållet kan ställa mig bakom. Ja, vi är mot onödig avlivning av friska djur. Ja, vi vill vaccinera vid ett utbrott av mul- och klövsjuka. Ja, vi måste övertyga varuhusen att sälja köttet från vaccinerade djur som vanligt. Ja, det måste till nödplaner. Vi måste få till en världsomspännande dimension och OIE måste lägga fram en tydlig ståndpunkt och vi måste få bra kontroll på flygplatser och för import. Och ja, vi måste få sektorn strukturellt frisk, utan bristfälliga transporter, med god hygien och utan en bidragspolitik som stimulerar transportrörelser för mycket, och bra kontroller måste alltid genomföras. Alla de här sakerna håller jag helt och hållet med om. Vi kan dock inte stanna där. En politisk önskelista räcker inte. Så länge Europaparlamentet inte har något att säga till om inom jordbruksområdet, finns det risk att vår resolution bara blir en papperstiger. Om vi inte kombinerar den här resolutionen med rejäla insatser i konventet så är alla ansträngningar förgäves. Värre än så, vi kommer att ha väckt felaktiga förväntningar och vi kommer att nära en ny euroskepticism.
MKS-krisen år 2001 var i Nederländerna ett sorts förebud för det politiska jordskredet år 2002. Vi måste i varje fall också lära oss den politiska läxan. Förtroendet för politiken fick sig en rejäl törn. Ett viktigt skäl var att det politiska ansvaret förblev otydligt, för vem var egentligen ansvarig för icke-vaccineringspolitiken? Var det regeringen, var det EU, Internationella byrån för bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar? Inget var tydligt. Ministrarna hänvisade till EU, EU-kommissionärerna hänvisade till de nationella regeringarna och till OIE. För medborgarna gick det knappast att få någon insyn i den invecklade ansvarskonstruktionen och det gav bilden av politiker som visserligen intog ståndpunkter men sedan helst gömde sig bakom andra. Politiker som skjuter över ansvaret på andra gör att politiken inte blir trovärdig. Det här frånskyllningsspelet har med kraft vänt sig mot Europa. De hundratals arga breven och arga e-postmeddelandena var signaler om en mänsklig men även interinstitutionell tragedi. Ett ytterligare utbrott av mul- och klövsjuka får aldrig mer leda till massavlivning av boskap. Det måste vi satsa mycket på under den närmaste tiden. För det behövs en MKS-politik där ansvaret är tydligt angivet, regionalt, nationellt, europeiskt och internationellt. Parlamenten måste också engageras. Vårt mål måste vara en MKS-politik som inte är anonym. Ansvaret för besluten och för efterlevandet av dessa måste anges tydligt och det är vår uppgift att kommunicera om detta. Jag hoppas att det här betänkandet kan bidra till det och jag tackar föredraganden ännu en gång.

Busk (ELDR).
Herr talman! Först vill jag tacka utskottets ordförande, Redondo, och föredraganden, Kreissl-Dörfler, för ett utomordentligt arbete. Tyvärr har arbetet inte entydigt visat att det finns något alternativ till den nuvarande icke-vaccineringspolitiken. Det framgår mycket klart att det varken finns vacciner eller laboratoriekapacitet och att allt på det hela taget fattas som är nödvändigt för att vi skall kunna överge icke-vaccineringspolitiken. Det vill säga att om man skall fatta ett beslut om vaccination, så är det ett politiskt beslut och inte ett beslut som bygger på vetenskapliga och veterinära förhållanden.
Till slut skall jag säga några ord om de handelspolitiska konsekvenserna. Reaktionerna har varit mycket tydliga. När det sker ett utbrott av mul- och klövsjuka, stoppar importländerna, tredjeländerna, all import av färskt kött från hela unionen. Det måste vara ett krav på kommissionen att man mycket klart får tredje länder, i synnerhet USA, att acceptera att unionen består av medlemsländer, av regioner, och det inte minst efter utvidgningen 2004. Om mul- och klövsjuka uppkommer i ett land eller i en region, är det därför inte nödvändigt att stoppa all import av färskt kött från hela unionen. Däremot, när man gör det, så uppstår det ju totalt kaos kring utbud och efterfrågan. Därför vill jag mycket klart uppmana kommissionen att omförhandla de avtal som just nu är alldeles för ospecifika. Om det inträffar ett nytt fall av mul- och klövsjuka, måste avtalen vara klara, i synnerhet med USA, så att exporten från de länder som inte har mul- och klövsjuka kan fortsätta.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Mul- och klövsjukan har inte uppkommit genom mänskliga fel som galna ko-sjukan, BSE, utan är ett sedan gammalt känt naturfenomen. Tidigare ansåg man det normalt att så gott som varje ko någon gång drabbades och på det sättet byggde upp en immunitet. Senare har människan försökt att hålla den smittsamma, dyrbara, snuskiga och för djuren mycket smärtsamma sjukdomen borta för alltid med hjälp av vaccinering. Utan en genomförd globalisering och världsmarknad skulle denna sjukdom och det sätt som människorna tror att de kan bekämpa den på aldrig ha fått så mycket uppmärksamhet. 
Den rika amerikanska marknaden vill inte ha kött från djur som varit sjuka. Endast av den anledningen att vi utan markörvaccin inte så enkelt kan skilja sådana djur från vaccinerade djur så har man litat på att sjukdomen så småningom skulle utrotas, precis som man trodde om människosjukdomen tuberkulos. Exportintressen har ersatt djurs välbefinnande och människors klokhet. Tyvärr har det felet inte bara begåtts av ett antal företag eller hela medlemsstater, utan även av Europeiska unionen som helhet.
Medlemsstaterna och våra lantbrukare har de senaste tio åren uppifrån tvingats medverka till något som är oklokt och oacceptabelt. Nästan ingen hade förväntat sig att det vid det senaste utbrottet i England och Nederländerna skulle behövas omfattande massavlivningar av frisk boskap för att se till att inga fler djur kunde påträffas i området som skulle kunna smittas. Till och med sällsynta och exotiska djur eller landsbygdsbarnens sällskapsdjur var tvungna att avlivas. Många människor har med rätta idiotförklarat en myndighet som tvingar fram något sådant och sagt upp sitt förtroende. Hittills har jordbruksministrarna och Europeiska kommissionen visserligen erkänt att det i en fjärran framtid kanske kommer att kunna ske på ett annat sätt, men kursen har ännu inte ändrats helt. Vaccinationer betraktas på sin höjd som tillfälliga nödåtgärder för frisk boskap som man inte kan destruera tillräckligt snabbt. Som så ofta är den regerande makten dummare än samhället i övrigt. Alltså protesterar många. Det är det här parlamentets uppgift att definitivt få slut på den felaktiga politik som innebär förebyggande avlivning, och inte definitivt skära av möjligheten till skyddsvaccinering. Tack så mycket!
De Roo (Verts/ALE).
Herr talman! Mul- och klövsjukan är en mycket smittsam sjukdom för vår boskap men absolut ofarlig för människan. Jag kommer från Nederländerna där våra kor skyddsvaccinerats i över 60 år. I Förenade kungariket, Danmark och Irland förekommer inte den traditionen. De har efter sin anslutning till Europeiska unionen i 20 år utfört lobbyverksamhet för att avskaffa skyddsvaccineringen i Europa. Tyvärr har de lyckats med det. Exportintressena har ställts över allt annat. De fruktansvärda konsekvenserna för djuren, för jordbrukarna, för hobbybönderna, för turistsektorn, kort sagt hela samhället, har vi sett både i Storbritannien och i Nederländerna.
Det tillfälliga utskottets förslag är nu att underlätta för kretsvaccinering. Det är en bra idé. Förslaget är också att förplikta snabbköp att i framtiden sälja vaccinerat kött. Det senare luktar planekonomi och kommer inte att fungera. Nederländerna producerar mycket mer kött än vad nederländarna själva kan äta upp. Vad som behövs är en återgång till skyddsvaccinering. Åtminstone för de länder, som Nederländerna, som vill det. Nya tekniker som markörvaccinet gör det möjligt att skilja mellan ett sjukt djur och ett vaccinerat djur. Det betyder att till och med den heliga exporten kan upprätthållas. Det är en gåta för mig varför en majoritet i parlamentet inte skulle välja den vägen.
Därför tycker jag att det här betänkandet bara är ett halvt steg i rätt riktning. Trots det så är det halva steg i rätt riktning bättre än inga steg alls och jag kommer att rösta för betänkandet. Jag måste dock tala om hur väldigt synd jag tycker det är att särskilt våra jordbrukskolleger har ställt direktexportens intressen över allt annat.

Esclopé (EDD).
Herr talman! Hälsokrisen ligger som väl är bakom oss, men effekterna av den är inte lösta. Vi måste alltså till att börja med förstå. Tyvärr har vi i dag bara hypoteser, när det gäller såväl ursprunget till smittan som hur sjukdomen sprids. Vi kan emellertid dra en första lärdom, nämligen vikten av en närhetspolitik, vare sig det gäller att branschens båda poler skall närma sig varandra eller att den offentliga servicen på lokal nivå skall bibehållas, för att undvika transporter som i det här fallet tycks ha spelat en viktig roll. Självfallet får en så omfattande slakt inte ske igen.
Betänkandet innehåller också förslag som vi kommer att stödja: översyn av katastrofplanerna i samråd med samtliga parter, utbildningspolitik, effektivt informationsutbyte mellan medlemsstater samt ökade medel till forskning om markörvacciner. I de förebyggande programmen bör även hänsyn tas till att genetiska resurser skall bevaras och vilda arter, vilt och raser med litet bestånd bör bli föremål för särskilda åtgärder.
Dessa program kommer slutligen bara att bli effektiva om de garanterar tillräcklig ersättning.

Parish (PPE-DE).
Herr talman! I egenskap av någon som gick i bräschen för att detta utskott skulle inrättas, vill jag personligen tacka talman Cox för hans ovärderliga hjälp och alla de ledamöter som har gjort detta betänkande och detta utskott till en sådan braksuccé. Jag vill särskilt tacka Kreissl-Dörfler för hans hårda arbete, hans beredvillighet att lyssna och hans opartiska förhållningssätt.
Besöken i Förenade kungariket och Nederländerna gjorde det möjligt för oss att få tillfälle att lyssna på alla som hade drabbats. Jag anser att Europaparlamentet har gjort något som min eget parlament i Westminster inte har gjort. Genom detta dokument har vi fått en rättvis och balanserad rapport om den fruktansvärda förödelse och det lidande som sjukdomen orsakade i mitt hemland. Låt oss inte glömma bort att mul- och klövsjukan inte tar hänsyn till några gränser. Denna hemska sjukdom hade kunnat blossa upp i vilket europeiskt land som helst, och den kan fortfarande slå till när som helst i framtiden.
Om man tittar på läget i Förenade kungariket, gjorde den brittiska regeringen helt enkelt en felbedömning. Adam kan som vanligt försöka att skylla allt på jordbrukarna - och han talade mycket om jordbrukarna som gjorde fel - men vad skall man säga om regeringens misstag? Man kan inte förneka att misstag har gjorts. Detta kan brittiska jordbrukare godta - vi gör alla misstag. Det som inte är godtagbart är att denna regering fortfarande vägrar att godta att den har gjort fel, och fortfarande vägrar att be dem som har fått lida om ursäkt. Titta på Adams ändringsförslag och titta på den senaste informationen från den brittiska regeringen - de har inte lärt sig någonting!
Sjukdomen påverkade inte bara jordbrukare, den påverkade hotell och turismen och slaktare och handelsidkare i hela Europa. Vi får inte låta denna hemska slakt på 10 miljoner djur äga rum igen.
Det gläder mig att detta betänkande innehåller ett förnuftigt och fungerande förhållningssätt till framtida vaccinering. Vårt besök i Nederländerna visade de stora fördelarna med nödvaccinering. Detta skulle avlägsna nödvändigheten av stora likbål och nedgrävningsgropar, som var kännetecken för den brittiska regeringens hantering av utbrottet. Dessa oförglömliga bilder måste bli en ständig påminnelse om vad som kan hända igen om vi inte drar lärdomar av denna hemska sjukdom.
Det gläder mig att man fastställer planer för framtiden i betänkandet. Det är mycket viktigt att vi antar en fungerande och effektiv beredskapsplan. I betänkandet går man långt när det handlar om att utveckla ett praktiskt förhållningssätt för hela Europeiska unionen. Europeiska kommissionen har samarbetat med utskottet, och det är ingen tillfällighet att den i morgon kommer att lägga fram sina förslag för framtiden. Jag vill berömma kommissionär Byrnes grupp för det arbete som man har utfört.
Jag vill göra en sista vädjan till den brittiska regeringen: Var snälla och lyssna och godta detta betänkande, så att vi kan planera för framtiden. Det lidande som mul- och klövsjukan orsakade i fjol var helt enkelt oacceptabelt, och det får aldrig tillåtas hända igen.
Jag hoppas att ni alla kommer att stödja detta betänkande och åtgärderna som föreslås i det. Europas jordbrukare och de europeiska landsbygdssamhällena förtjänar att få veta att de värdesätts. De förtjänar att få veta att Europeiska unionens politiker är beredda. Jag hoppas att ni stöder betänkandet i dag.
(Applåder)

Whitehead (PSE).
Herr talman! Ingen i det tillfälliga utskottet kommer någonsin att glömma efterdyningarna av det stora utbrottet av mul- och klövsjuka 2001. När vi reste runt i landet talade vi med de drabbade, de som inte fick någon ersättning, såväl som med dem som fick det, dem som kunde köpa nya djur och börja om, förhoppningsvis med ett mer balanserat och mindre intensivt system för djuruppfödning, och dem vars liv ändrades våldsamt, de som fått sina drömmar krossade, som Sturdy sade.
Jag skulle vilja instämma i varje ord i betänkandet och jag berömmer föredragandens försök att utarbeta, som kommissionären kallade det, ett balanserat, rättframt och framåtblickande betänkande. Var bör det börja? Det måste börja med själva utbrottet, med det som faktiskt hände och med skuldfördelningen.
Ett balanserat betänkande är ett i vilket alla ansvariga godtar sin del i skulden, däribland den brittiska regeringen. Jag vill påpeka för kammaren att det har funnits fem separata betänkanden bara i Förenade kungariket, varav två utarbetats av lokala myndigheter som drabbats allvarligt av krisen. National Farmers Union och andra som var aktiva under tragedin har också utarbetat rapporter. Om man då säger att det är första gången som vi har undersökt saken, så är detta helt fel. Kreissl-Dörfler har gjort en objektiv redovisning och försökt att vara rättvis när det gäller skuld- och ansvarsfördelningen. Jag beklagar att vissa av de ändringsförslag som har lagts fram går tvärtemot denna avsikt.
Vi skall inte försöka att uttrycka en ?normal? efterklokhet. Vi skall inte använda chocklogik för att uppfinna bestämmelser som man sedan påstår har överträtts. När jag hör Lucas tala kommer jag att tänka på en rysk historiker som sade till mig en gång att det underbara med det förgångna är att saker och ting ständigt ändrar sig där. Man vet aldrig vad som kommer att hända. Det förgångna håller på att skrivas om här. Det är inte rätt. Vissa av påståendena i Lucas tal innehöll faktafel och skall inte finnas i detta betänkande över huvud taget.
Jag föredrar att se framåt. Jag tror att vi kan berömma andra som hittills inte har nämnts i denna debatt, i den klanderkultur som debatten har dolts i. Först och främst de utländska veterinärerna, av vilka fler än 2 000 kom till Förenade kungariket och försökte att hjälpa oss att lösa problemen i samband med utbrottet. Vi bör även berömma jordbrukarna, tjänstemännen och polisen som kämpade sig igenom dessa hemska dagar i mars och april, innan vi visste var och hur vi kunde få detta under kontroll.
Låt oss nu se framåt: på inspektioner, leveranser av döda och levande djur, en ny syn på olika typer av jordbruk, grundad på ansvarighet, lärdomar - just det, inklusive den lektion i opartiskhet som Kreissl-Dörfler och ordföranden försökte att ge vårt utskott, och som övertygade de flesta, men kanske inte alla av oss.
Till sist vill jag tacka kommissionären. Det är rätt och riktigt att det är denna kommissionär, med hans engagemang och prioriteringar, som svarar i denna debatt. I allt väsentligt är det en fråga som inte bara handlar om djurhälsa, utan också om människors hälsa och välfärd.

Davies (ELDR).
Herr talman! Som företrädare för Cumbria - det område som drabbats hårdast av denna sjukdom i Europa - är en tillbakablick till det som hände för 20 månader sedan en hågkomst av jordbrukarnas nöd som, i många fall, såg sina djur slaktas - trots att det inte fanns några bevis för att de var smittade - och, i synnerhet, nöden hos dem som levde på turism i Lake District. Allt för ofta blev ropen från dem vars ekonomi var beroende av turism och vars bidrag till ekonomin var värt sex gånger mer än jordbrukarnas, fullständigt ohörsammade.
Vi såg bilderna på TV: Besökare fick vända om på grund av massavlivningen; man tog inte hänsyn till djurens välbefinnande; eldarna vände upp och ned på Europeiska unionens politik för att ta itu med oron om dioxiner som sprider sig i vår atmosfär. Folk blev verkligen upprörda av det ologiska i situationen: Berg, kullar och vandringsleder stängdes utan anledning. Samtidigt kunde du promenera på en väg på landet och se får och lamm som stack ut sina huvuden genom stängslen. Folk kände sig arga och förtvivlade. Detta får aldrig hända igen.
Det gläder mig att man i detta betänkande klargör att den brittiska regeringens politik var felaktig, och att vi bör tänka på nödvaccinering om detta läge uppstår igen. Jag anser också att vi, för att ta hänsyn till det större perspektivet och med hänsyn till den ganska begränsade roll som jordbruket har i vår ekonomi nuförtiden, måste se på förebyggande vaccinering som en långsiktig lösning för svårigheter av detta slag.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, kommissionär Byrne! Jag minns hur vi för drygt ett år sedan diskuterade MKS vid konferensen i Bryssel - jag var fortfarande ordförande då och följde era utläggningar på monitorn. Jag måste säga att ståndpunkterna har närmat sig varandra. Då låg vi lite längre från varandra. Jag redogjorde för den ståndpunkt man hade inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, efter att detta problem inte kunnat lösas genom en politik som syftade till MKS-frihet eller genom slakt. Kommissionen företrädde då fortfarande en annan ståndpunkt. Jag medger att även de internationella organisationerna hade en annan inställning i fråga om när vaccinering borde ske. Där har vi nu kommit ett steg längre. Det anser jag vara ett framsteg. Jag tror att vi här kan begränsa de materiella, men även de kulturella skadorna, med hjälp av en riktad vaccinering. Det förmedlades då i hela världen, just på grund av MKS-skandalerna och de brinnande bålen, en bild av Europa som inte får upprepas.
Låt mig också säga ett par ord om de förebyggande åtgärderna. Jag är inte för en ständig förebyggande vaccinering, men vi bör också klargöra att en bekämpande vaccinering alltid också innebär en förebyggande vaccinering. Tidpunkten måste fastslås. Här måste kommissionen vara uppmärksam. Vi måste också ge länderna spelrum, så att vi i god tid kan komma fram till en kretsvaccinering och en bekämpande vaccinering. Detta medför inte nödvändigtvis en ständig förebyggande vaccinering. Det vill jag uttala mig emot.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Detta utskott och detta betänkande står för en mycket god sak. Jag vill gratulera alla mina kolleger, särskilt Sturdy som tog initiativet, ordföranden Redondo Jiménez och föredraganden Kreissl-Dörfler.
Det har redan sagts mycket om ?att vaccinera eller inte vaccinera?, det handlar om förebyggande vaccinering, kretsvaccinering, nödvaccinering eller beredskapsvaccinering. Det enda vi har kommit överens om är att vi inte skall gå tillbaka till förebyggande vaccinering. Så står det åtminstone i betänkandet, och jag tycker att detta är förnuftigt. När vi talar om vaccinering, talar vi trots allt bara om nötkreatur, men det var fårtransporterna i Förenade kungariket, Irland, Frankrike och andra länder som faktiskt spred sjukdomen nu senast, och vi får inte glömma bort det.
Jag vill koncentrera mig på en punkt som jag känner stor oro över, nämligen den framtida tillgången till veterinärer, i synnerhet i avlägsna regioner i Europeiska unionen. Det kommer med säkerhet att ske fler utbrott av exotiska sjukdomar - om inte just mul- och klövsjuka - i och med att folk reser mycket och att det sker många djurleveranser nuförtiden. Det är absolut avgörande hur vi hanterar det och hur vi spårar upp sjukdomar. Om vi inte har tillgång till veterinärer, särskilt i avlägsna områden där det inte är ekonomiskt lönsamt att jobba som veterinär, har vi inget framtida uppspårningssystem. Jag uppmanar kommissionen att särskilt ta itu med och bedöma veterinärtillgången för framtida sjukdomshantering rent allmänt i Europeiska unionen.
Identifiering av djur, frågor som rör transporter, försäkringar och mycket annat blev aktuella förutom vaccineringsfrågan. Jag uppmanar till en förnuftig hantering av transporter och enskild identifiering av djur. Jag tackar Joe Walsh och Brid Rogers för deras utmärkta samarbete, som resulterade i att det värsta utbrottet kunde undvikas i Irland.
Men om vi satsar på att identifiera och märka varje enskilt får, vilket skiljer sig helt från flockidentifieringsmärkning, och sedan ta bort detta när lammen skickas till uppfödning, skulle vi få får med tre eller fyra märken, eller så skulle man få ta bort märken och sätta dit andra: Detta är något som vi för närvarande inte har lyckats att reda ut i Irland.
Jag vill till sist tacka ordföranden för att hon godtagit vår punkt i protokollet om transport av icke-mottagliga djur och, i synnerhet, löftet om en översyn av transporterna av hästdjur under framtida utbrott, eftersom hästar inte är mottagliga i detta fall.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr talman! Vi har här ett utmärkt parlamentsbetänkande - flexibelt, modigt, balanserat och positivt - i en mycket svår fråga. Därför gratulerar jag föredraganden, Wolfgang Kreissl-Dörfler, för detta utmärkta arbete, i vilket jag skulle vilja betona följande punkter som jag instämmer i:
För det första uppdaterar man i betänkandet oss i frågor som inte beaktats, som t.ex. sårbarheten i sektorer som turismen.
För det andra införs det flexibla nyheter när det gäller nödvaccinering och det påtalas att det nuvarande regelverket är föråldrat.
För det tredje påtalas det brister, men på ett konstruktivt sätt.
För det fjärde tas bristerna i informationen upp. Herr kommissionär! Mot bakgrund av avsnitten 20 och 21 och vad jag själv upplevt under dioxinkriser, galna ko-sjukan och nu Prestige, anser jag att kommissionen borde ta möjligheten att ge direktinformation till européerna på mycket stort allvar.
För det femte tycker jag också att punkterna 81 och 82 om ersättningar är mycket lyckade.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag fästa uppmärksamheten på revisionsrättens årsrapport från 2001, även om det inte är utskottet för industri, utrikeshandel, forskning och energis behörighetsområde. I den påtalas korruption, och för att bekämpa korruptionen i den gemensamma jordbrukspolitiken bör man ta detta på mycket stort allvar.

Nicholson (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst skulle också jag vilja gratulera föredraganden och alla som deltagit i utarbetandet av detta betänkande. Det är ett balanserat betänkande och det har varit ett bra initiativ. Det har varit bra för detta parlament, eftersom det har bevisat att parlamentet kunde utarbeta ett betänkande som de nationella parlamenten inte vågade utarbeta.
Jag vill kommentera en av kommissionärens anmärkningar. Han sade att effekten var densamma som vid andra sjukdomar eller tidigare utbrott av mul- och klövsjuka, och att vi måste handla, men frågan är hur vi skall handla. Det är detta vi måste diskutera. Detta betänkande och denna undersökning klargjorde de större effekterna. Eftersom denna sjukdom inträffade strax efter galna ko-sjukan i Förenade kungariket, blev den ett hårt slag för landsbygdsföretagen, och krossade många jordbruk i Förenade kungariket.
Jag kommer från Nordirland, och Doyle har nämnt att hon kommer från Irland. Sanningen är den att vi har haft en väldig tur. Låt oss inte undervärdera detta. Vi var inte särskilt duktiga, men vi hade en väldig tur. En last med får lämnade marknaden i Longtown, transporterades hela vägen över Irländska sjön, levererades i Larne, mitt i Irland, och det tog lång tid att spåra upp dessa får. Låt mig tala klarspråk: Vi behöver bättre kontroller även där.
Det som vi kommer att minnas är TV-bilderna på de brinnande bålen. Dessa klargjorde för oss hur fruktansvärt läget var. Det måste finnas bättre sätt att kontrollera sjukdomen. Vi måste använda oss av kretsvaccinering i våra försök att kontrollera den. Vi måste få fram mer resurser och pengar till forskning och utveckling, så att forskarna skall kunna ta fram ett spårbart vaccin som gör det möjligt att identifiera vilka djur som har vaccinerats.
Jag avslutar med att upprepa vad som redan har sagts om gränskontrollerna: Dessa är fullständigt ineffektiva. Kött förs in i Europeiska gemenskapen, in i Förenade kungariket och andra länder, och det stoppas inte. Vi måste ta itu med detta, precis som andra länder har gjort. De har varit effektivare än vi. Vi måste se till att våra hamnar och flygplatser kontrolleras på ett lämpligt sätt. Sanningen är den att denna sjukdom kan slå till var som helst och när som helst. Jag hoppas inte det, men vi måste vara beredda om så sker.

Jeggle (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Ett MKS-utbrott får i dag, även i en liten del av en medlemsstat, mycket snabbt allvarliga effekter på hela gemenskapen. På grund av de avsevärda djurförlusterna när hela besättningar slaktades och den djupa oron och osäkerheten i hela samhället i de drabbade länderna, men också i alla andra delar av Europa, led inte bara jordbruket, utan hela näringslivet, särskilt turismen, stora ekonomiska förluster i de drabbade regionerna.
Bekämpning av sjukdomen kan i dag inte längre bara uppfattas som ett medel för att säkra beståndet av domesticerade djur eller särskilda handelsintressen, utan man måste också ta hänsyn till befolkningens förändrade levnadssätt, dess rörlighet och den ändrade inställningen till miljö och djurskydd. Av den anledningen har det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka intensivt och omfattande ägnat sig åt hela sjukdomsproblematiken, ända till effekterna på befolkningen och näringslivet.
Man behöver visserligen inte uppfinna hjulet på nytt, men det finns mycket som man kan göra bättre: Begränsa risker, minimera ekonomiska skador och därvid ta hänsyn till djurskyddet och människornas känslor. Det handlar inte bara om ett par nötkreatur och får. Vi är alla drabbade. Att schablonmässigt skuldbelägga någon hjälper över huvud taget inte. Jag vill också klart tillbakavisa att man skuldbelägger jordbrukarna - vilket just har förekommit - vare sig det är i Storbritannien eller i något annat land. Det är viktigt med kontroll av all import. Det är viktigt med katastrofplanering, som aktualiseras löpande, och där kommissionen ingriper snabbt och konkret.
Masslakt kan inte vara någon lösning, och jag uttalar mig uttryckligen åtminstone för nödvaccinering. Det tycks vara det bästa medlet för att snabbt få grepp om sjukdomen och även för att låta djuren leva. Vi vet alla att kött av vaccinerade djur är helt riskfritt och följaktligen kan saluföras.
Jag vill tacka vår föredragande Kreissl-Dörfler. Jag vill tacka vår utskottsordförande Redondo Jiménez, men också kommissionen, kommissionens ledamöter, som har hjälpt oss. Jag önskar er sedan en saftig stek och smaklig måltid!

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! I denna kammare diskuterar vi väldigt ofta ämnen som vi anser vara mycket viktiga. Jag tror mig emellertid komma ihåg att vår största oro - när vi valdes 1999 - var hur vi skulle göra våra debatter relevanta för våra väljare. Låt mig tala om för er att det område som jag företräder här i parlamentet, det vill säga valkretsen Wales, är ett land som i hög grad påverkades av mul- och klövsjukan. Denna debatt är mycket relevant för folk i min valkrets som drabbades av vad som beskrivits som en samhällstragedi. Medborgarna påverkades verkligen av händelsen. Vi inser inte alltid vilken känsla av isolering som jordbrukare och andra som bodde på landet kände, på grund av de förödande ekonomiska och andra konsekvenserna av detta utbrott. Jag vill därför börja med att tacka utskottet för att det besökte Welshpool, Builth Wells och Sennybridge och träffade folk i min valkrets som sade till Kreissl-Dörfler att Europaparlamentet var det enda offentliga organ som kommit och lyssnat på deras åsikter. Detta tar, enligt min mening, upp frågan om Europaparlamentets relevans. Inrättandet av utskottet har varit givande.
För det andra beklagar jag att vi hade sådana svårigheter att inrätta utskottet. Jag beklagar att det var en sådan kamp. Jag beklagar att den brittiska regeringen var så mån om sin egen ställning - att det kunde finnas någon kritik mot dess ställning - att vi tvingades att kämpa i ett halvår för att få i gång utskottet. Vi har alla insett att det endast var en grupp som motsatte sig inrättandet av utskottet. Kreissl-Dörfler, trots att han kommer från denna grupp, har varit en förebild genom att han tagit sig an frågan på ett opolitiskt sätt.
Hans betänkande är förstklassigt. Genom betänkandet har han försökt att ta itu med de verkliga kärnfrågorna som är av intresse. Herr kommissionär! Tvärtemot åsikterna hos dem som sade att inrättandet var irrelevant, ser vi fram emot ert uttalande i morgon och emot att få ett uttalande som tar upp den oro som enligt utskottet uppstått under fjolåret.
Andra har tagit upp detaljerna. Jag vill inte göra det. Jag vill bara säga detta: Detta är ett betänkande som nästan har fått ett enhälligt stöd i utskottet. Jag beklagar att det har lagts fram ytterligare ändringsförslag, eftersom vi bör hålla fast vid det samförstånd som finns i betänkandet. Det är det bästa exemplet, anser jag, på hur Europaparlamentet tar itu med väljarnas oro på ett praktiskt sätt. Det är ett utmärkt exempel på Europaparlamentets framtida relevans. Det är en tragedi att det i sista minuten finns en del personer som fortfarande tycker att det är lämpligt, på ett ganska drumligt sätt, att skydda den brittiska regeringens rykte. Vi sysslar med mycket viktigare saker än det.
Herr kommissionär! Jag uppmanar er att titta på betänkandet som det såg ut när det lämnade utskottet, och reagera i enlighet därmed.
(Applåder)

Fiori (PPE-DE).
Herr kommissionär! Jag instämmer i Kreissl-Dörflers betänkande och gratulerar honom till det enhälliga stödet från det tillfälliga utskottet. Utskottet har visat att Europeiska unionen mot bakgrund av vad som hittills har skett inte längre kan underlåta att ändra sin politik så att vi stöder en effektivare vaccinationsverksamhet, eftersom vi vill hålla så många djur som möjligt vid liv. Frågorna om djurens välbefinnande och den socialt och psykologiskt omskakande upplevelse som de betydande djuroffren under förra årets kris medförde måste väga tyngre än de ekonomiska frågorna, som ordförande Redondo så riktigt påpekade.
Jag instämmer helt i Kreissl-Dörflers betänkande eftersom han där utgår från en epizootisk sjukdom men drar upp ett övergripande scenario, som inte begränsar sig till mul- och klövsjuka. Som exempel kan jag nämna förslaget att utvidga det ekonomiska stödet till uppfödningssektorn, som har drabbats hårt av problemen med mul- och klövsjukan - om än indirekt. Jag tänker också på funderingarna på en garantifond eller ett försäkringssystem som tar på sig de kostnader som epidemierna medför. Dessa blir allt vanligare och orsakar kraftiga snedvridningar av marknaden. Vi resonerar alltså om alla jordbrukets problem.
Herr kommissionär! Vi behöver tänka igenom detta noggrant och se seriöst på den offentliga veterinärvårdens roll. På grund av de alltmer bekymmersamma offentliga finanserna i många medlemsstater upplever vi helt oacceptabla personalnedskärningar, och den offentliga veterinärtjänsten måste se över sitt förhållande till jordbrukarna: det krävs nya samarbetsformer. Om det regelpaket som ni kommer att lägga fram innehåller en översyn av direktiv 92/102 så att det skapas mycket nära kontakter mellan jordbrukarna och den offentliga veterinärtjänsten, kan troligen en hel del av de situationer som vi har gått igenom undvikas i framtiden.

Böge (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! Det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka har gjort viktiga konstateranden om hanteringen av krisen under det gångna året. Den har definierat nödvändiga strategier för framtiden, som också innehåller viktiga impulser för det kommande lagstiftningsarbetet. I sin helhet ett bra resultat av ett gruppövergripande samarbete, för vilket jag särskilt tackar föredraganden Kreissl-Dörfler och utskottets ordförande Redondo Jiménez så hjärtligt.
Man bör absolut uppmärksamma att det främsta kravet på djurhållningen när det gäller djurens uppfödning och hälsa, hygien och profylax är att ett så slutet system som möjligt inom djurhållningen kan ge ett viktigt bidrag till djurhälsan, djurskyddet och även till människors hälsa. Men jag tror också att den offentliga diskussionen i högre grad måste inriktas på att göra åtskillnad mellan djursjukdomar som är farliga för den mänskliga hälsan, och sjukdomar där det uteslutande handlar om djurhälsa, djurskydd och skydd av värdefulla besättningar.
Låt oss inte glömma - trots krisen under förra året - att man under de gångna årtiondena gjort stora framsteg just när det gäller bekämpning av djursjukdomar som utgör ett problem för människors hälsa, med stora ekonomiska ansträngningar från alla inblandades sida. Egentligen var och är det absurt att vaccinationer mot MKS stigmatiseras i det offentliga medvetandet och den offentliga hanteringen, medan å andra sidan förebyggande åtgärder inklusive behandling av djuren och även inklusive vaccination hör till den dagliga skötseln i den uppsättning instrument som är nödvändig för en modern, ansvarsfullt skött djurhållning för många arter. Vad bör nu göras om det händer något? Förebyggande nödvaccinering i god tid? Även flexibilitet i samband med kretsvaccinering vill jag tillägga.
Vaccination och kontroller bör i princip göras till första alternativ och standardförfarande, och det bör ske en återgång av handelsrestriktionerna till längst tre månader, så som vetenskapliga kommittén formulerade det redan 1999. Jag vill tillägga en mycket viktig punkt, oberoende av det lagstiftningsarbete som förestår: Om alla deltagare på marknaden kunde enas om att drabbade företag, som vill och måste tillgripa dessa nya instrument, när allt kommer omkring inte skall lämnas i sticket och bannlysas från marknaden när de tillämpar denna framtidsstrategi, då skulle vi kunna bespara oss alla dessa ansträngningar. Jag tror att det här gäller att uppnå ett samhälleligt samförstånd mellan alla deltagare. Om detta lyckas så har vi till slut kunnat utveckla en framtidsstrategi som kan omfatta djurskydd, djurhälsa och samhällelig acceptans.

Inglewood (PPE-DE).
Herr talman! Som vissa kolleger kanske känner till så bor jag i Cumbria, mitt i det område där fjolårets utbrott av mul- och klövsjuka ägde rum. Jag och många av mina vänner, grannar och väljare förlorade våra djur. För oss var inte bålen bara något som hände på TV, de flammade på andra sidan trädgårdsstängslet. Jag vill klargöra en sak: Den absoluta majoriteten av dem som drabbades var duktiga jordbrukare vars hushållning inte på något sätt liknar fåtalets, som beskrevs av Adam.
På grund av min egen inblandning har jag, vilket är helt korrekt, inte deltagit direkt i undersökningen, men jag tycker att det verkar uppenbart att upptäckterna ger ett värdefullt bidrag när det gäller att dra rätt lärdomar av 2001 års utbrott. Jag vill bara göra fyra kommentarer. För det första, det som hände i Cumbria, i Förenade kungariket - och jag har sagt exakt samma sak i debatter i det brittiska parlamentet och överhuset - förvärrades genom misstag i den brittiska regeringens hantering av utbrottet.
För det andra, samtidigt som de vars fysiska tillgångar hade förstörts fick ersättning, fick de vars inkomstkällor hade förstörts i motsvarande mån genom administrativa åtgärder som vidtagits för att bekämpa sjukdomen ingenting. Denna förlust, som direkt berodde på vad regeringen gjorde och som var helt förutsägbar, var lika verklig. Deras bidrag till kampen mot sjukdomen var lika värdefulla. Jag anser att de har blivit orättvist behandlade.
För det tredje: De bevis som nu håller på att komma fram i Cumbria antyder att utbrottets konsekvenser för folkhälsan är mycket större och mer långvariga än vad man antog vid tidpunkten.
Jag vill avsluta med en vädjan som går bortom denna kammare till kommissionen och medlemsstaternas regeringar: dra lärdomar av 2001. Låt inte andra medborgare gå igenom samma sak som vi gjorde i fjol.

Schierhuber (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Även jag vill först tacka vår föredragande Kreissl-Dörfler för det kollegiala samarbetet i detta tillfälliga utskott. Likaså går mitt tack till Redondo, som med stor diplomati och stort lugn har lett detta utskott på ett mycket konstruktivt sätt. Jag vill också tacka alla kolleger. Diskussionerna med tjänstemän, experter och drabbade liksom resor till ort och ställe har bidragit till att vi ingående kunnat ägna oss åt den kris som uppstod när MKS bröt ut, och rent allmänt ägna oss åt hanteringen av sjukdomar och sjukdomsbekämpning samt europeisk politik för vaccination och för förebyggande av sjukdomar. Jag är också mycket tacksam mot kommissionen för att den ofta var med och även deltog i arbetet.
Den särskilda svårigheten när det gäller MKS består ju i att denna sjukdom är högst smittsam och därför lätt överförs. En snabb och fackmässig bekämpning av sjukdomen när den bryter ut är därför absolut nödvändig, så att vi slipper att än en gång se sådana bilder som med all rätt framkallade irritation i samhället. Här vill jag anmärka lite på att det i betänkandet hade kunnat påpekas tydligare att en sådan kris hade kunnat förhindras genom lämpliga kontrollåtgärder och om de befintliga EU-föreskrifterna iakttagits respektive genomförts på lämpligt sätt.
Här är den aspekten viktig att sådana sjukdomsutbrott bara kan undvikas om det finns tillräcklig, välutbildad kontrollpersonal och om samtliga berörda parter iakttar miniminormerna och säkerhetsåtgärderna. Vidare vill jag påpeka att medlemsstaterna är ansvariga för en utbyggnad av kontrollerna inom ramen för veterinärsystemet och för motsvarande forskning. Även detta bör vi alltid betona. Det är för mig därför självklart att byråkratiska förfaranden och en otillräcklig informationspolitik inte längre får bidra till att en sjukdom sprids. Trots detta måste det stå klart för oss alla att det trots alla försiktighetsåtgärder tyvärr kan utbryta djursjukdomar även i framtiden.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Innehållet i diskussionen i morse var ändå ?Förebygga är bättre än att bota!? Förebyggande vaccinering: nej, kretsvaccinering: ja. Fullständigt förbättrade system är absolut nödvändiga i framtiden. Det har ju märkts hela tiden.
Förloppet för MKS i Europeiska unionen under 2001 var med tanke på antalet slaktade djur väl det värsta som någonsin ägt rum. Det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka har under flera månader arbetat mycket effektivt och hårt, och det hördes ju under förmiddagen också många komplimanger och tackord riktade till de aktiva.
Analysen av den hittillsvarande hanteringen av sjukdomen är en viktig utgångspunkt när det gäller att förändra den framtida politiken. Att genomföra gemenskapens bestämmelser, gemenskapens finanser och särskilt att utforma förslag för att förebygga och bekämpa sjukdomar inom jordbruket är lika viktigt för de europeiska producenterna och konsumenterna.
Låt mig, som kommer från gränstrakterna mot Nederländerna, från ett område med mycket kraftig förädlingsindustri, också säga följande: Vi måste än en gång påpeka nödvändigheten av ett bättre nätverk inom ramen för samarbetet vid ett akut sjukdomsfall. Herr kommissionär, det är viktigt med politiska krav, men det konkreta arbetet lokalt, i företagen, genom veterinärerna, genom kontrollmyndigheterna, genom erforderliga katastrofplaner och genom ett katastrofcentrum är absolut nödvändigt, så att det kan fattas snabba och effektiva beslut.
I min valkrets - det får jag kanske avslutningsvis säga som exempel - har just nu - och många jordbrukare är mycket upprörda över det - ett omfattande test av krishanteringen när det gäller MKS ägt rum, med många deltagande institutioner. Ni kan föreställa er det som en övning inom brandförsvaret: en brandbekämpning utan brand. Uppgiften var att på snabbaste sätt reagera i fall X, och resultatet av detta gränsöverskridande samarbete mellan Nederländerna och Tyskland var verkligen mycket imponerande.
Låt oss alla hoppas att detta testfall inte blir verklighet. Vi satsar på kommissionens förslag. Vi ser fram mot det och hoppas att vi i framtiden kommer att ha en politik för djursjukdomar som leder till större acceptans bland jordbrukarna och konsumenterna än vi tidigare haft.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag skulle önska att vi i detta läge, bortsett från de åtgärder som skall vidtas omedelbart, kunde förstå två saker som är viktigare än brandkårsutryckningarna, det vill säga orsakerna till epidemin och till att den kunde spridas så väldigt snabbt. I Kreissl-Dörflers betänkande - som jag i övrigt uppskattar - framkommer inte svaret på detta tillräckligt entydigt. Däremot framkommer, än en gång, ett oroande symptom: svagheten i Europeiska kommissionens system för veterinärkontroll, en svaghet som kommissionären själv har erkänt med stor intellektuell hederlighet. Det är som att säga att vi inte har lärt oss läxan från BSE-krisen under förra mandatperioden vad detta anbelangar.
Däremot känns det tryggt att veta att kommissionen har för avsikt att ta till vara vad som framkommer i halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken, Agenda 2000, när det gäller djurens hälsa, transporter och föda, i syfte att förebygga epidemier och framför allt som riktlinjer för den framtida importkontrollen. Vad vaccinationerna anbelangar håller jag med: det är ännu inte genomförbart med obligatoriska vaccinationer. Då är det bättre med förebyggande vaccinationer och vaccinationer i katastroflägen, men med väl samordnade katastrofplaner. Det skall inte vara tillfälliga känslosvall under en akut kris som driver på, utan man måste ta hänsyn till hela det territoriella sammanhanget och också till epidemins historiska utveckling, för att kunna förstå och förebygga: ?förebygga? är ett ord som gärna kan höras än en gång i denna kammare.
Sturdy sade nyss att alla än i dag inte har insett hur allt detta kunde hända och var epidemin kom ifrån. Nåväl, nu när vårt undersökande utskott har avslutat sitt arbete och efter den här debatten vore det skönt att kunna säga att vi har förstått vilka de viktigaste åtgärderna för att undvika att uppleva ett liknande gissel i framtiden är.

Callanan (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill också tacka utskottets ordförande och föredragande, Redondo Jiménez och Kreissl-Dörfler, som har hanterat utskottet på ett utmärkt sätt. Jag tackar dem särskilt för att de lät utskottet besöka Northumberland, i min hemregion, där sjukdomen startade.
Jag har inte tid att ta upp alla sakfrågor nu, men jag vill särskilt påpeka att det är mycket troligt att sjukdomen orsakades av olaglig köttimport. Jag tycker att något av det värsta är att vi, trots att det är välkänt, ännu inte har några lämpliga kontroller i våra hamnar och på våra flygplatser för att förhindra att det sker ytterligare olaglig köttimport. Det finns många anekdotartade bevis i Förenade kungariket för att stora mängder olagligt kött fortfarande förs in i landet. Jag uppmanar kommissionären att ta upp detta i sitt svar i morgon, därför att det är en tidsinställd bomb som är på väg att explodera. Sjukdomen skulle mycket lätt kunna bryta ut var som helst i Europa.
Folk var särskilt tacksamma över att få möjlighet att överlämna sina kommentarer personligen till ledamöterna i utskottet. Måtte vi aldrig mer få se de enorma likbål som flammade över hela nordöstra England, och som fick en sådan förödande effekt på turistbranschen och alla branscher som har att göra med den, inte bara jordbruket. Framför allt, trots ansträngningarna från vissa ledamöter i detta parlament, hoppas jag att vi drar lärdomar av sjukdomsutbrottet och ser till att det aldrig händer igen.

Byrne
Herr talman! Det gläder mig att få möjlighet att svara i samband med denna värdefulla och viktiga debatt om detta betänkande. Många talare har ställt en rad frågor, som jag borde svara på - även om det bara kan bli kortfattade svar på detta stadium. 
För det första, när det rör frågan om importkontroll, har många - om inte alla - av er tagit upp denna viktiga fråga. Det är av avgörande vikt att se till att det inte bara finns lagstiftning för att ta itu med denna typ av fråga, utan att det också finns kontroller för att se till att lagstiftningen tillämpas på ett korrekt sätt. Det är kommissionens uppgift att lägga fram lagstiftning om importkontroller. Det är emellertid de nationella tillsynsmyndigheternas uppgift att se till att lagstiftningen genomförs fullständigt och på ett korrekt sätt, och det är inte, som Santini påstod, kommissionens uppgift att se till att kontrollerna genomförs. Vi måste se till att fastställa vem som är ansvarig för vad, så att vi på ett tydligt sätt kan påpeka för dem som bär ansvaret att de måste utöva dessa funktioner på ett korrekt sätt.
När det gäller lagstiftning har vi sedan 1972 lagstiftning på EU-nivå som reglerar import av kommersiella produkter. Det är olagligt att importera varor i strid mot denna lagstiftning. På senare tid har vi antagit lagstiftning om personlig import, som kommer att träda i kraft den 1 januari 2003. Precis som ni, uppmanar jag medlemsstaterna att se till att deras tillsynsmyndigheter ser till att dessa lagar och förordningar genomförs fullständigt och på ett korrekt sätt. Denna fråga tas också upp i de förordningar om hygien som för närvarande ligger på parlamentets bord. Det är därför av yttersta vikt att alla parter samarbetar för att försöka se till att det inte äger rum några utbrott i framtiden.
Den andra frågan som togs upp med visst eftertryck handlar om vaccinering. Jag noterade det som Whitehead sade om att det förgångna ständigt förändras. I detta fall finns det emellertid en sak som jag har varit tvungen att ta upp vid många tillfällen. Den togs upp återigen av Corbey och Graefe zu Baringdorf. Det handlar om kommissionens funktion i samband med genomförandet av vaccineringen. Två medlemsstater av de fyra som drabbades av mul- och klövsjuka ansökte om tillstånd från kommissionen att få verkställa nödvaccinering. De fick detta tillstånd - det råder ingen tvekan om det. En av dessa två medlemsstater verkställde det inte fullt ut, det gjorde den andra, men beslutade sedan att de vaccinerade djuren skulle avlivas. De hade fått kommissionens tillstånd att vaccinera och hålla djuren vid liv. Av skäl som hade att göra med handel - de är inte irrelevanta och jag har ingen kritik mot dem - beslutade emellertid denna medlemsstat att vaccinera och sedan avliva dessa djur. Alla drabbade medlemsstater hade av egen fri vilja kunnat genomföra vaccinering, grundat på deras egen lagstiftning, utan att behöva ansöka om tillstånd från kommissionen.
Jag vill på detta stadium klargöra denna fråga, snarare än att låta folk tro att kommissionen har gjort något fel när det handlat om att låta medlemsstaterna svara på detta utbrott genom att genomföra vaccinering och hålla djuren vid liv. Detta skedde inte, även om man hade kunnat göra det, eftersom kommissionen gav tillstånd till detta på ett mycket tydligt sätt. Jag upprepar att en av de drabbade medlemsstaterna valde att inte vaccinera över huvud taget och att den andra valde att vaccinera, men ändå - av skäl som hade att göra med dess handel - avlivade den berörda boskapen, till och med i sammanhang där den hade kunnat låta dessa djur leva.
Jag är väldigt glad över att en rad talare berömde kommissionens arbete. Jag är säker på att mina medarbetare, som är närvarande, också gläder sig över detta. De har arbetat mycket hårt med detta. Jag är mycket glad över att de två institutionerna har samarbetat så bra i detta fall, som Jonathan Evans sade. Vi har försökt att se till att det vi gör här på EU-nivå - antingen det är i parlamentet eller i kommissionen - har relevans för medborgarna i Europeiska unionen. Jag hoppas också att den lagstiftning som kommer att offentliggöras i morgon kommer att svara inte bara mot parlamentets behov och önskemål, utan också mot de behov och önskningar som den vanlige medborgaren i Europeiska unionen har. Ni kommer att få se många av de sakfrågor som ni har tagit upp i ert betänkande återspeglas i vår lagstiftning, som kommer att offentliggöras i morgon, därför att vi har haft ett nära samarbete om ert betänkande och under utarbetandet av lagstiftningen.
Ytterligare en rättsakt som kommer att offentliggöras i morgon handlar om den individuella identifieringen och spårbarheten av får. Denna kommer också att bidra till tillhandahållandet av en viss säkerhet mot utbrott av denna typ i framtiden.
Till sist vill jag tacka Redondo Jiménez för att hon varit ordförande i utskottet och Kreissl-Dörfler för hans utmärkta arbete, och för det samarbete som han och hans folk erbjudit inte bara mig, utan också min personal. Detta är ett tydligt exempel på att de två institutionerna kan samarbeta på ett mycket bra och effektivt sätt, i Europeiska unionens medborgares intresse.
(Applåder)

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.20 och återupptogs kl. 11.30.)

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag begär att omröstningen om Damiãobetänkandet om asbest läggs till dagens omröstningslista. Det är en brådskande fråga. Vi har bara på våra bord de tre ändringsförslag som röstades fram i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Det har inte lagts fram några nya ändringsförslag här i kammaren. Dessa ändringsförslag har funnits tillgängliga i över två veckor i översatt version. Om vi kan rösta i dag skulle kommissionskollegiet, såvitt jag förstått, kunna fatta beslut i frågan i eftermiddag. Den kan sedan behandlas i rådet på fredag av det danska ordförandeskapet.
Det danska ordförandeskapet har arbetat mycket hårt för att kunna godta våra ändringsförslag, och detta skulle göra det möjligt för oss att avsluta frågan vid andra behandlingen utan att tillämpa förlikningsförfarandet. Jag hoppas att frågan kan läggas till dagens omröstningslista

Talmannen.
Jag tror att fru Thors vill uttala sig i frågan, stämmer det?

Thors (ELDR).
Herr talman! Jag ber om ordet vid behandlingen av mitt betänkande med anledning av artikel 110a. Sessionstjänsten utdömer nämligen möjligheten att till betänkandet foga det svar som jag fick från rådet under behandlingen i utskottet. Jag blir därför tvungen att ta till orda nu i stället.
Det gäller Tony Bunyans klagomål till ombudsmannen, som är en framgång för parlamentet, för ombudsmannen och för Bunyan. Genom vårt arbete avgjordes en lång konflikt mellan institutionerna om vad som kännetecknar ett dokument till skillnad från mera ?tillfälliga papper?. Rådet hade vägrat ge klaganden tillgång till dokument med hänvisning till att handlingarna var efemära eller att de endast reflekterade enskilda personers åsikter.
(Talmannen fråntog talaren ordet.)

Talmannen.
Enligt vår arbetsordning är ni fullständigt berättigad att uttala er som föredragande, men då precis före omröstningen om ert betänkande. Jag föreslår därför att ni väntar och sedan ger jag er ordet i två minuter när det blir dags.
Vi hade ett förslag från vår kollega Hughes om att vi skulle rösta om Damiãos betänkande i dag.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag stöder begäran från Hughes. Det är mycket viktigt att vi röstar om frågan i dag. Det finns inga egentliga problem med detta betänkande, så vi kan rösta om det i dag.

Talmannen.
Finns det någon talare som vill uttala sig emot begäran från Hughes och som innebär att vi röstar om Damiãos betänkande i dag?
Eftersom ingen vill uttala sig emot, och eftersom det handlar om en ändring i föredragningslistan, föreslår jag att vi först röstar om detta förslag till ändring.
(Parlamentet godkände ändringen i föredragningslistan.)
Omröstningen kommer alltså att äga rum efter omröstningen om Langenhagens betänkande.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Martinez (NI)
Utskottet med Redondo som ordförande överlämnade en vacker julklapp till uppfödarna, när de föreslog att man skulle sätta stopp för den systematiska slakten av 6 till 10 miljoner djur som drabbats av viruset.
Att återgå till att vaccinera är den adekvata lösningen, särskilt som det i dag finns diskriminationstester som serologiskt kan skilja mellan virussmitta och immunologiskt svar på vaccinet. I Frankrike fanns 320 000 infektionshärdar 1952 jämfört med 2 030 mitt under krisen i Storbritannien 2001. Tio år efter vaccinationen återstod bara 148 och 30 år senare endast 18.
Vaccinationen är effektiv och invändningen som gäller den kostnad som uppstår när 300 miljoner djur skall vaccineras, liksom invändningen från världshandeln som kräver att länderna skall vara fria från smitta, håller inte. Kostnaderna för epidemin är högre än kostnaderna för vaccinationen. När det gäller handelns krav är det underligt att det tas upp när större delen av produktionen konsumeras i landet. Om det nu inte är så att mul- och klövsjukan var en förevändning för att få slut på överskottet av kött och undvika kostnader för lagring. För att inte tala om de marknadsandelar som frigjorts för får från Nya Zeeland, som är medlem i den anglosaxiska alliansen mellan Förenade kungariket och Förenta staterna som även Förenta staterna ingår i, som i sin tur har BSE, vilket också förekom hos den brittiska allierade som 1996 officiellt medgav att sjukdomen överförts till människan, mitt i kriget mellan Europa och Förenta staterna om hormontjurarna.
(Förklaringen kortades ned i enlighet med artikel 120.7 i arbetsordningen.)

Thors (ELDR)
Herr talman! Jag upprepar att eftersom sessionstjänsten utdömt möjligheten att till betänkandet foga det svar som vi fick från rådet under behandlingen i utskottet, är jag tvungen att ta till orda i stället. Jag vill ha fogat till protokollet vad rådet sade, så att kollegerna skall kunna få kännedom om svaret.
En lång konflikt mellan institutionerna om vad som utgör ett dokument och vad som är mera ?tillfälliga papper? har avgjorts. Rådet hade vägrat att ge dokument till klagande Tony Bunyan med hänvisning till att handlingarna var efemära eller att handlingarna bara reflekterade enskilda personers tänkande. Alla som har kommit i kontakt med beslutsprocessen vet att just dessa handlingar är viktiga.
Efter behandlingen i utskottet för framställningar har rådet lovat att införa en ny praxis. Rådets förteckning över handlingar skall vara fullständig och således även innehålla texter som delats ut på rådets möten. Detta innebär att den förordning som vi har antagit tidigare kommer att fungera ännu bättre, och att allmänheten lättare kommer att kunna följa beslutsfattandet.
Jag citerar brevet som Brunmayr, direktör vid rådets sekretariat, har sänt.

Talmannen.
Tack så mycket för dessa preciseringar.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Miller (PSE).
Herr talman! Jag undrar om det är möjligt att få ett par hörlurar. Det verkar inte finnas några i min bänk, och jag måste be fru Thors om ursäkt, men min finska är inte så bra.

Talmannen.
Antingen tar ni snabbkurser i unionens elva språk eller också ger man er omedelbart hörlurar. Jag föreslår att ni väljer den senare lösningen.

Betänkande (A5-0395/2002) av Bösch för budgetutskottet om den framtida finansieringen av Europaskolorna (2002/2083(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0428/2002) av Piétrasanta för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens rapport (2001) angående: 
1. forskning och teknisk utveckling: EU:s verksamhet (KOM(2001) 756 - C5-0286/2002 - 2002/2146(COS)) 
2. Årsrapport 2001 (KOM(2002) 306 - C5-0507/2002 - 2002/2146(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0409/2002) av van Hulten för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning med budgetförordning för den nionde Europeiska utvecklingsfonden (KOM(2002) 290 - C5-0361/2002 - 2002/0183(CNS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0386/2002) av Langenhagen för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 2/2002 om gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates och Ungdom för Europa (RCC0002/2002 - C5-0257/2002 - 2002/2125(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Andrabehandlingsrekommendation (A5-0404/2002) för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 83/477/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest i arbetet (9635/1/2002 - C5-0450/2002 - 2001/0165(COD)) (föredragande: Damião) 
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)

Betänkande (A5-0436/2002) av Coelho för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Konungariket Spanien inför antagandet av: 
1. ett rådsbeslut om införande av ett antal nya funktioner för Schengens informationssystem, i synnerhet i kampen mot terrorism (9408/2002 - C5-0317/2002 - 2002/0813(CNS)) 
2. rådets förordning om införande av ett antal nya funktioner för Schengens informationssystem, i synnerhet i kampen mot terrorism (9408/2002 - C5-0316/2002 - 2002/0812(CNS)) 
(Parlamentet antog de två lagstiftningsresolutionerna som gick till omröstning i tur och ordning.)
Bourlanges (PPE-DE)
Herr talman! Ändringsförslag 14 har lämnats in av den liberala gruppen. I min egenskap av föredragande är jag inte behörig - eftersom jag inte har mandat för det från utskottet för konstitutionella frågor - att uttala mig för ändringsförslaget, men jag vill bara erinra om att ändringsförslaget är helt i linje med Europaparlamentets traditionella ståndpunkter, och särskilt med Dimitrakopoulos och Leinens betänkande. Jag godkänner därför personligen detta ändringsförslag.

Corbett (PSE).
Herr talman! Detta rör översättningen till engelska av termen ?loi organique?, som har översatts till ?organic law?. Vi känner inte till detta begrepp i det engelska språket. Jag noterar att man i kommissionsdokumentet - det s.k. ?Penelopedokumentet? - använder termen ?institutional law? i den engelska versionen, vilken åtminstone är litet klarare. Jag föreslår att vi harmoniserar vår engelska terminologi med kommissionens, vilket skulle göra saker och ting klarare rent allmänt.

Talmannen.
 Jag föreslår att alla versioner skall ses över mot bakgrund av er kommentar, kära kollega, så att alla förstår.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Med tanke på tiden föreslår jag att vi avbryter omröstningen och återupptar den direkt efter det högtidliga mötet för utdelning av Sacharovpriset.

Kreissl-Dörfler (PSE)
Herr talman, ärade kolleger! Innan vi kommer fram till den slutgiltiga omröstningen vill jag bara säga ett par ord till. Jag har under åtta års tid aldrig begärt ordet efter ett betänkande, men i dag anser jag att det behövs. En del av de förslag som vi har röstat om i dag är också, utan tvivel, helt i sin ordning. För några förslag, som inte gick igenom, gällde det - nu vill jag inte ta upp Storbritannien igen, det diskuterade vi tillräckligt länge under förmiddagen - att ta bort fördubblingar, exempelvis i samband med OIE:s tremånadsfrist, som är ett önskemål från oss. Men det handlade också om att utforma betänkandet på ett samstämmigt sätt. Så blev det inte, men det gör ingenting.
Jag är mycket glad över - och det vill jag också nämna - att förslag 25 från De gröna avvisades. Jag skall också säga varför. Det skulle nämligen förstöra den inre marknaden i grundläggande frågor, och ni skulle få lov att förklara för era jordbrukare, när de vaccinerar, att de brittiska jordbrukarna då själva får äta sina får, att de nederländska jordbrukarna själva får dricka sin mjölk, eftersom dessa produkter inte längre kommer ut på EU-marknaden eller på marknader utanför Europeiska unionen. Det måste man helt enkelt också tänka på. Det är visserligen mycket bra med tanke på djurskyddet, men politiskt ger det över huvud taget inga fördelar. Därför är jag mycket glad över att förslaget avvisades. För övrigt gläder det mig mycket att vi har arbetat tillsammans över gruppgränserna i detta utskott på ett utmärkt sätt och att vi i dag får en stor majoritet för detta betänkande.
(Applåder)

Talmannen.
Herr föredragande! Jag erinrar om att det är av ren artighet från ordförandeskapets sida som ni fick tillfälle att tala, eftersom jag inte vill inleda en ny debatt på det här stadiet i omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Detta direktiv från Europaparlamentet och rådet, som syftar till att samla alla regler om arbetstidens förläggning, som föreskrivs av EU sedan många år, i en enda text, visar ännu tydligare att man vill låta arbetsgivarna förlägga arbetstiden som de vill.
Vi tar därför tillfället i akt att erinra om att vi är fullständigt emot nattarbete när det inte är socialt nödvändigt, eftersom det bara är ytterligare ett sätt att öka vinsten på bekostnad av arbetstagarnas hälsa.
När det gäller arbetstidens längd visar det stora antalet sidor som ägnas åt tillåtna undantag under en övergångsperiod på fem år, från och med den 1 augusti 2004, tydligt i vilken utsträckning det handlar mindre om att förlägga arbetstiden för de anställda än om att lämna händerna fria för arbetsgivarna att utnyttja arbetstagarna på det sätt de vill.
Ett av dessa skandalösa undantag bland många andra är följande: ?Staterna skall se till att antalet arbetstimmar per vecka inte i något fall överskrider ett genomsnitt på femtioåtta timmar under de tre första åren av övergångsperioden, ett genomsnitt på femtiosex under de två nästföljande åren och ett genomsnitt på femtiotvå timmar för alla extra perioder.?
Vi kan självfallet inte godkänna ett sådant direktiv.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Vi har röstat emot detta betänkande, och även emot de som gäller Bulgarien och Rumänien, eftersom det handlar om en uppmaning, eller till och med en skyldighet, för dessa länders regeringar att ?omstrukturera? sin stålproduktion. Under förevändning av en ?rationalisering?, krävs i texten en ?minskning av produktionskapaciteten? i dessa länder. Vi vänder oss emot denna ?rationalisering? som är fullständigt idiotisk och omänsklig, och som kommer att leda till att en del av de befintliga företagen får stänga, till att deras arbetare får sägas upp och till att arbetslösheten ökar, och vars enda syfte är att de överlevande fabrikerna skall ge sina ägare vinst.
Samtidigt som vi är positiva till att Europeiska unionen utvidgas med de östeuropeiska länderna vänder vi oss emot att utvidgningen skall vara en förevändning för att förvärra levnadsvillkoren för de arbetande klasserna i dessa länder.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Om Europaparlamentet vill utfärda sanktioner mot krigsförbrytelser borde man börja med att sopa rent framför egen dörr. Från Frankrike till Storbritannien via Belgien, Portugal och Spanien, kort sagt alla stater vars företrädare finns här, har alla under de senaste decennierna bedrivit avskyvärda kolonialkrig, med alla sina brott mot mänskligheten. Och det är aldrig fråga om att vidta rättsliga åtgärder mot de generaler eller överstar som torterat i Algeriet, och inte heller de politiskt ansvariga som skyddat dem och försvarat deras handlingar.
Och hur många andra konflikter finns det inte, även efter avkoloniseringen, från Rwanda till Sierra Leone via Liberia, där europeiska stater är ansvariga eller medskyldiga till brott mot mänskligheten - skall de inte beklagas? Och vem skall döma de brott som till och med nu begås mot civila i Elfenbenskusten, av rebelliska militärer förvisso, men i ännu större utsträckning av regimens soldater, under direkt skydd av den franska armén? Det är inte folket som den franska armén skyddar där borta, utan det franska kapitalet. Frankrikes armé ut ur Elfenbenskusten!
Betänkandet doftar hyckleri och vi har därför röstat emot det.

Meijer (GUE/NGL)
Under århundraden kunde brott som begicks under krig inte bestraffas. Ondskefulla hotelser och mord på medborgare var ett godtaget instrument för landutvidgning och ekonomiskt inflytande. Militärer stod ovanför lagen. Först år 1945, efter Tysklands och Japans nederlag i det andra världskriget, dömdes krigsförbrytare från de länderna av segrarna. Var de de enda krigsförbrytarna? Eller gäller benämningen krigsförbrytare även för de som bär ansvaret för förintandet av Dresden, Hiroshima och Nagasaki? Man måste tydligen först verkligen förlora ett krig helt och hållet för att efter kriget kunna ställas inför rätta och dömas.
Delvisa förlorare, vilka inte förlorat hela sin makt över det område där de bor, klarar sig undan såsom det framgår av kolonialkrigen: Nederländerna i Indonesien, Frankrike i Algeriet och Portugal i Angola och Moçambique. Trots det selektiva handlingssättet är det bra att brott bestraffas, även om man försöker berättiga dem med deras nödvändighet på grund av krigsförhållanden. På det sättet kan vi avskräcka från upprepningar i framtiden. Betänkandet av Kirkhope innebär tyvärr främst en jakt på flyktingar som av sina politiska motståndare beskylls för att ha smutsiga händer. Härskares framtida brott mot befolkningar kommer vi knappast att kunna förhindra på det sättet.

Moraes (PSE)
Jag har röstat för detta betänkande, eftersom jag anser att det på ett mycket bra sätt behandlar en komplicerad men brådskande fråga, det vill säga att ställa krigsförbrytare inför domstol i Europeiska unionen.
I egenskap av före detta inrikesminister i Förenade kungariket, har Kirkhope en god förståelse av frågans komplexitet och har i sina betänkanden visat på nyttan av åtgärder på europeisk nivå.
Rådets text har ändrats så att vissa artiklar som kanske överträdde subsidiaritetsbestämmelserna (dem som har att göra med bestämmelserna för undersökningar och åtal, snarare än med utbyte av information), nu faktiskt - enligt min åsikt - är förenliga med denna princip.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag tror att detta danska initiativ som syftar till att främja ett närmare samarbete när det gäller utredning och lagföring av krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten, på ett effektivt och operationellt sätt bidrar till det viktiga mål som EU föresatte sig att uppnå, genom rådets handlingsplan från den 20 mars 2000: ?Förebyggande och bekämpning av den organiserade brottsligheten: Europeiska unionens strategi inför det nya årtusendet?.
Jag tyckte också att vissa av de ändringsförslag som lagts fram av föredraganden och som parlamentets specialiserade utskott antagit, var lämpliga och motiverade, i fråga om skyddet av personuppgifter, det faktum att rådets beslut inte påverkar internationella brottmålsdomstolens beslut, samt klargörandet att de myndigheter som är ansvariga för arbetet med dessa brott är de nationella myndigheter som ansvarar för att de nationella lagarna iakttas, och inte de som har hand om invandring, särskilt dem som är inrättade på europeisk nivå.
Därför röstade jag för betänkandet.

Coelho (PPE-DE)
Jag gratulerar Sousa Pinto till kvaliteten och modet i detta betänkande. Jag instämmer i kritiken av den bristande ambitionen och den minimala substansen i det danska förslaget. Det innehåller inga framsteg i erkännandet av straffrättsliga domar, vi befinner oss fortfarande mycket långt från en tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av domar. Det framlagda förslaget innehåller bara ett förslag om att inrätta ett informationssystem mellan medlemsstaterna om avstängning från rättigheter genom straffrättsliga domar, men det förutsäger ingen typ av ömsesidigt erkännande av domen så att den skall kunna tillämpas, varför en person dömd till avstängning från eller förlusten av rättigheterna i en medlemsstat ostraffat kan utöva dem i någon annan av unionens stater.
Vi måste uppfylla den vilja som uttrycktes i Tammerfors och Laeken att förverkliga principen om ömsesidigt erkännande av straffrättsliga domar.
Frågan om erkännande av straffrättsliga domar är en mycket känslig fråga som väcker vanskliga frågeställningar. Det finns skillnader mellan medlemsstaterna. Vi måste undvika att det uppstår ?straffparadis?, genom att se till att den fria rörligheten inte gynnar dem som agerar utanför lagen.
Vi måste ge klara lösningar på medborgarnas krav för att EU på ett effektivt sätt skall kunna ta itu med problemet med de växande hoten från brottsligheten mot deras frihet och rättigheter genom en stabil och gemensam förebyggande politik och en kamp mot brottsligheten.
Att förkasta det danska förslaget är därför en viktig politisk signal till rådet och medlemsstaterna: Europaparlamentet vill nå beständiga och konsekventa framsteg inom tredje pelaren, inte initiativ utan ambitioner som tycks vara inriktade på att få massmedias gillande.

Kirkhope (PPE-DE)
De brittiska konservativa Europaparlamentsledamöterna anser inte att det är nödvändigt med ömsesidigt erkännande på detta område. Beslut om förlust av rättigheter bör vara en fråga för mellanstatligt samarbete. De brittiska konservativa ledamöterna stöder förkastandet av detta rådsförslag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Skapandet av ett verkligt område med säkerhet och rättvisa inom hela unionen måste ske via en bättre förbindelse mellan de nationella myndigheterna i medlemsstaterna, för att uppnå en dubbel effekt: å ena sidan, att föra en konsekvent och strukturerad politik i kampen mot den organiserade brottsligheten, som har lyckats utnyttja genomförandet och fördjupandet av den inre marknaden väl, och å andra sidan, ge en fullständig lösning på det som enligt föredraganden är den tredje av de nio viktigaste frågorna för de europeiska medborgarna, kampen mot den organiserade brottsligheten, som kommer efter fred och säkerhet samt arbetslöshet.
Danmark förutser dock inte med detta initiativ någon typ av ömsesidigt erkännande av en dom för att den skall kunna tillämpas, trots att det syftar till att inrätta ett informationssystem mellan medlemsstaterna om avstängning från rättigheter för en privatperson genom dom. Därför har jag stött detta betänkande och jag instämmer i förkastandet av Danmarks initiativ, såsom föredraganden föreslog och vilket parlamentets specialiserade utskott följde. Detta initiativ handlar i själva verket bara om att inrätta ett informationssystem mellan medlemsstaterna, men instrumentet saknar verklig genomförbarhet i kampen mot den organiserade brottsligheten eftersom initiativet inte syftar till att samtidigt skapa någon typ av ömsesidigt erkännande av domen så att den kan verkställas, vilket är en nödvändig förutsättning för den avstängning av rättigheter man strävar efter.

Sousa Pinto (PSE)
Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor föreslår kammaren att förkasta ett initiativ från Danmark inom tredje pelaren. Kommissionen och föredraganden anser att denna ståndpunkt har tillkommit för att parlamentet tydligt vill visa sin djupa otillfredsställelse med den handlingsförlamade situation som den tredje pelaren befinner sig i på grund av medlemsstaterna.
Viktiga förslag från kommissionen före och efter den 11 september 2001, främst åtgärdspaketet mot terrorism, tycks vara blockerade i rådet eller gör inga framsteg i väntan på medlemsstaternas genomförande eller ratificering. Medlemsstaterna använder och missbrukar sin initiativrätt, oförmögna att skapa den nödvändiga enhälligheten i rådet eller att respektera sina åtaganden när det gäller den inrikes rätten. Det haglar vilda förslag, det vill säga sådana som inte ingår i någon plan eller i kommissionens resultattavla. Det handlar om godtyckliga, minimala, inkonsekventa förslag, ibland dikterade av den nationella politikens dagordning som gör den tredje pelaren till ett ständigt expanderande universum, kaotiskt åt alla håll, en byråkratisk härva utan ändar.
Det är Europaparlamentets plikt att kritisera denna rökridå, som består av en uppenbar lagstiftningshyperaktivitet, som bidrar till att maskera unionens apati på ett vitalt område, framför allt efter den 11 september 2001, och rådets och medlemsstaternas politiska oförmåga att genomföra en enda av kommissionens relevanta åtgärder som finns upptagna på resultattavlan.
Klyftan mellan politikernas diskurs, framför allt regeringsföreträdarna, och dess genomförande i konkreta handlingar når skandalösa proportioner på det område som ligger till grund för kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det är nödvändigt att få slut på denna situation. Detta är det budskap Europaparlamentet vill ge rådet och dess medlemsstater.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Vi är för en utveckling av den vetenskapliga forskningen och dess tillämpningar på alla områden som kan innebära framsteg för mänskligheten. I betänkandet behandlas frågan om forskning och teknisk utveckling i Europa, och man förklarar att det skulle vara bra för medborgarna, kvinnorna, Europa, konkurrensen med Förenta staterna och Japan, den hållbara utvecklingen, tredje världen och miljön. Och det är inte något förbiseende om man i denna uppräkning inte nämner de som ändå är de viktigaste intressenterna, eftersom man föreslår att deras anslag skall höjas. Det är helt enkelt så att man anser det självklart.
Det gör emellertid inte vi. Vi säger nej till att offentliga medel ännu en gång under denna förevändning används för att åstadkomma privata vinster. Och att vi inte röstar emot betänkandet utan endast avstår, beror enbart på att det också innehåller vissa anslag som skulle kunna hjälpa forskare och den offentliga och universitetsbaserade forskningen.

Zrihen (PSE)
Ett av de grundläggande problemen som alltför ofta negligeras inom den europeiska vetenskapliga forskningen är kvinnornas uppenbara underrepresentation. Det handlar inte bara om ett problem med jämställdhet och rättvisa utan också om ett effektivitetsproblem för den europeiska forskningen, som på detta sätt visar sin oförmåga att mobilisera sin potential av mänskliga resurser.
Med tanke på den målsättning unionen ställde upp i Lissabon om att bli världens mest konkurrenskraftiga och mest dynamiska kunskapsekonomi är det därför särskilt viktigt att rösta för betänkandet, där man ger kvinnorna inom forskningen den uppmärksamhet de förtjänar.
Det handlar om att stödja ansträngningarna inom ramen för den europeiska forskningspolitiken, exempelvis det utrymme som ges åt åtgärderna ?kvinnor och forskning? inom ramen för det särskilda programmet ?Strukturera det europeiska området för forskningsverksamhet?.
Vi kan också konstatera att mycket återstår att göra: man behöver införa ett genusperspektiv på alla nivåer i de framtida ramprogrammen och fortsätta att samla in och sprida statistik över mäns och kvinnors deltagande.
Frågan uppstår också om att bättre kunna förena arbete och familjeliv, till förmån för såväl barnen som arbetarna, genom att i varje medlemsstat inrätta bland annat daghem och hjälp under spädbarnstiden.

Ribeiro e Castro (UEN)
Detta betänkande utgår ifrån den felaktiga principen att det stöd som beviljas av Europeiska utvecklingsfonden hör till gemenskapens behörighet. Det är mer än väl påvisat att karaktären hos förbindelserna mellan medlemsstaterna och mottagarländerna för utvecklingsstödet är helt annorlunda. Gamla band och historiska fakta spelar in, och dessa handlar i många fall om mycket nära samarbetsförbindelser, som när det gäller Portugal. Dessa förbindelser tar sig uttryck på ett sätt som bara kan identifieras och bedömas inom ramen för rådets egen samverkan.
Jag är emot att göra detta till en gemenskapsfråga och därför har jag röstat emot betänkandet.

Crowley (UEN).
Herr talman! Samarbetet på utbildningsområdet i Europa har fört samman många studenter från olika delar av Europeiska unionen, såväl som från anslutningsländerna. De studenter som deltar i dessa aktiviteter ökar inte bara sin kunskap och förmåga att hantera föränderligheten i världen, de representerar också de framtida byggstenarna för ett nytt samhälle och en ny förståelse och tolerans av den kulturella mångfalden i Europeiska unionen.
Antalet personer som har deltagit i Erasmusprogrammet sedan det startade, kommer att överstiga en miljon under läsåret 2002-2003. Totalt 30 länder deltar för närvarande. Jag välkomnar det faktum att Europeiska unionen nu håller på att införa en stadga för Erasmusstudenter, som kommer att finnas tillgänglig för alla studenter under 2003. I denna stadga anges skyldigheter och rättigheter, som till exempel hemuniversitetets fullständiga erkännande av akademiska meriter, såväl som universitetspoäng som skall tas av studenter under den termin de studerar på Erasmusprogrammet. Europeiska kommissionens och Europaparlamentets mål är att två miljoner studenter skall delta senast 2007.
Vi måste också se till att studenterna, när de är utomlands, fortsätter att få stipendier från sina hemländer och att Erasmusprogrammet inte bara utnyttjas av dem som har råd. Programmet Ungdom för Europa har varit mycket framgångsrikt när det gäller att uppmuntra till fler utbyten mellan studenter. Vi bör uppmuntra till ytterligare utveckling av detta område, särskilt för dem som är mindre gynnade. Det bör också påpekas att Sokratesprogrammet redan har utvidgats för att omfatta tidsperioden 2000-2006, och 1 850 miljoner euro har redan tilldelats programmet.
Till sist: Som ett resultat av revisionsrättens beslut, måste vi se till att förbättra vår redovisnings- och genomförandepraxis, för att se till att alla studenter kan dra nytta av inte bara en enastående akademisk prestation, utan också av en kulturell erfarenhet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill påminna om några uppgifter ur detta dokument: 920 miljoner euro till Sokratesprogrammet, 126 miljoner euro till programmet ?Ungdom för Europa?. I måndags, när jag satt på planet till Strasbourg från Rom via Nice och Milano, somnade jag och drömde att jag var ombord på en båt: ja, på en båt, för Langenhagen brukar vanligen vara föredragande i sjöfartsfrågor. Ombord på denna båt, där jag vaggades av vågorna, drömde jag att jag var i Europaparlamentet och att jag - efter att ha röstat för, vilket jag gjorde - frågade de många närvarande ledamöterna: ?När kommer programmet ?Metusalem? för pensionärerna? Och när kommer programmet ?Yngre äldre för Europa??
Alyssandrakis (GUE/NGL)
Detta resolutionsförslag rör revisionsrättens rapport om genomförandet av gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates och Ungdom för Europa (år 1995-1999). Revisionsrätten betonar svagheter i utformningen (Sokrates är överdrivet komplicerat, vilket leder till skilda tolkningar och problem mellan byrån för tekniskt stöd och de nationella kontoren) och brister i förvaltningen (förseningar, en svag förvaltningsstruktur, misstankar om bedrägeri, sju fall anmäldes till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning) och utvärderingen. Rapporterna om utvärderingarna försenades och det fanns så många brister i dessa att revisionsrätten fann det svårt att avgöra om programmens mål hade uppnåtts. Interimsrapporten om Ungdom för Europa utarbetades av en konsultfirma som ägdes av den tidigare direktören för den byrå för tekniskt stöd som förvaltade programmet.
Resolutionen innehåller värdefulla kommentarer och förslag. Man begär att kommissionen skall agera utifrån revisionsrättens rekommendationer, bland annat när det gäller rekommendationen om att ersätta byråerna för tekniskt stöd med gemenskapsrättsliga organ. Krav ställs på att alla ramavtal som har slutits med externa företag skall avvecklas och att övervakning och utvärdering skall genomföras av offentliga förvaltningar. Man tvivlar för övrigt på att programmen över huvud taget är effektiva.
Dessa positiva kommentarer är emellertid bara sätt att förbättra dessa program som, vilket vi har betonat gång efter annan, har utformats för syften som inte har något samband med deras högtravande titlar. Med dessa program tvingar man aggressivt fram en enad europeisk utbildningsmodell på området för utbildning och ungdom, de är utformade i syfte att göra unga människor förtrogna med de så kallade europeiska idealen.
Med hänsyn till alla dessa faktorer lade parlamentets ledamöter från Greklands kommunistparti ned sina röster.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för detta betänkande eftersom jag tycker att det är av största vikt att bibehålla gemenskapsmedlen för att främja utbytet mellan europeiska studenter, och särskilt inom dessa två handlingsprogram för gemenskapen: Sokrates och Ungdom för Europa. Trots de brister som föredraganden och parlamentets specialiserade utskott har pekat ut, inte minst bristerna i programmens utveckling och förvaltning (för vilka vissa förslag för övrigt faktiskt har lagts fram), måste man erkänna att ett genomförande av programmen på omkring 90 procent gör att man kan dra slutsatser om vilken stor betydelse, och av nödvändighet stor framgång, denna typ av program har haft, har och kommer att få, dels när det gäller att berika och utveckla de framtida europeiska generationerna, dels när det gäller att bidra till det allt mer nödvändiga livslånga lärandet. Jag håller alltså med om att dessa program bör bevaras och om det föreslagna budgetutrymmet, eftersom det är viktigt att på ett beslutsamt sätt fortsätta att främja inrättandet av ett europeiskt utbildningsområde med hjälp av informella utbildningserfarenheter mellan ungdomar, vilka främst inkluderar fysisk rörlighet, liksom främjandet av ett livslångt lärande, inlärning av främmande språk, en ökad användning av ny teknik på utbildningsområdet och främjandet av ett europeiskt samarbete mellan de olika berörda utbildningsaktörerna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! På torsdag klockan 15 skall jag träffa professor Alexis Valas och studenterna vid Robert Schuman-universitetet i Strasbourg, som har hört talas om Fatuzzos röstförklaringar och har bett om en lektion i ämnet. Jag kommer att säga till dessa studenter att jag röstade för Damiãos betänkande och att jag krävde just det som de kommer att kräva av mig, det vill säga att de som utsätts för asbest på arbetet måste få tillstånd av EU att arbeta halvtid, mot heltidsersättning, och att denna kostnad skall belasta alla andra löntagare som har turen att arbeta i mer hälsosamma miljöer, miljöer som inte ger dem allvarliga sjukdomar som asbestos.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I Coelhos dokument föreslår man bland annat att det inom ramen för kampen mot terrorismen i varje land skall införas en myndighet som skall kallas ?Sirene?, efter beslut i rådet. På italienska betyder ordet ?sirene? vackra kvinnor med fiskstjärt och bar överkropp, som bor i havet. Därför tror jag att detta är ett bra system för terroristbekämpning, och kunde inte annat än rösta för: hur skall terroristerna kunna motstå sirenerna? Tillåt mig dock att föreslå att vi tillsätter sirener som ser ut som Claudia Schiffer, Kim Basinger, Sabrina Ferilli och varför inte de mer moderna Britney Spears, Shakira, Christina Aguilera med flera, som var och en kan komplettera med.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta initiativ ingår i ett system för att successivt genomföra förslag med målet att stärka en oinskränkt makt genom att använda argument om terrorismbekämpning. I detta fall via det omotiverade inrättandet av SIS-II. Detta initiativ måste förkastas, framför allt därför att
det tillåter att enheter får tillgång till information av personlig karaktär utan någon som helst kontroll, framför allt om tredje land,
det garanterar inte att alla förslag om verksamheten i SIS har stöd hos den gemensamma tillsynsmyndigheten för Schengen,
argumentet om oron för terrorism får inte tjäna som förevändning för inrättandet av medborgarregister utan några som helst kriterier som inte är politiska, vilket kan leda till att SIS blir en politisk informationstjänst för den framtida europeiska politiska polisen, med oanade konsekvenser för skyddet av medborgarnas friheter och rättigheter.

Korakas (GUE/NGL)
 Schengens informationssystem (SIS)är ett elektroniskt system för registrering, identifiering och övervakning av misstänkta, som enbart används för bevakning och repressiva syften. Det tillämpas med stor entusiasm för att kuva spirande gräsrotsrörelser som motsätter sig Europeiska unionens politik och för att garantera att fästningen Europa håller invandrarna borta.
Även om många har klagat på systemets bristande öppenhet och på att det utgör ett hot mot de mänskliga rättigheterna, däribland personer som själva förespråkar SIS, samtyckte Europaparlamentet förra året till ett nytt, andra generationens system under förevändning att bekämpa terrorismen. Vi vill påminna kammaren om att Schengens informationssystem trädde i kraft år 1995, långt innan den 11 september 2001.
Det spanska initiativet som Coelho ställer sig positiv till i sitt betänkande, trots de retoriska uttalandena om civila rättigheter, innehåller ett förslag om att alla Europeiska unionens repressiva organ (Europol, Eurojust osv.) skall ha tillgång till systemet och att detta bör utvidgas till nya uppgiftskategorier. Förslaget att samla in och utbyta upplysningar om utlänningar som ansöker om uppehållstillstånd genom att använda kampen mot terrorismen som en ursäkt stämmer överens med den rasistiska och främlingsfientliga inställningen hos Europeiska unionens ledare.
Detta är ett antidemokratiskt initiativ och gräsrotsrörelserna kämpar för att få bort både det och Schengens informationssystem.

Swiebel (PSE)
Det här förslaget innebär en stillatigande förskjutning av funktionerna för Schengens informationssystem från kontrollinstrument inom ramen för fri rörlighet för personer till ett spaningsinstrument inom ramen för bekämpning av brottslighet och terrorism. Detta trots att det inte råder tillräcklig klarhet angående tillvägagångssätten, nämligen tillsynen och dataskyddet. Medborgarnas rättigheter garanteras därför inte tillräckligt väl i det här förslaget.

Nordmann (ELDR).
Herr talman! Om ni tillåter skulle jag vilja betona den utomordentliga kvaliteten i Bourlanges betänkande, som kommer vid rätt tidpunkt med tanke på hur konventet utvecklats. Man har kunnat tala om att en virtuell regeringskonferens utfört ett slags stormning av konventet i och med ankomsten av ett stort antal utrikesministrar. Tack vare Bourlanges betänkande tar Europaparlamentet på nytt kontroll över konventet i absolut grundläggande uppgifter som tydlighet och känsla för perspektiv. Tydlighet i lagstiftningen, för även om ingen anses vara okunnig om lagen måste ändå lagarnas kategorier vara fullständigt tydliga, och det måste finnas en känsla för perspektiv, eftersom det alltid är viktigt att verkligen skilja konstitutionella uppgifter från själva politiken. Det bidrar Bourlanges betänkande väsentligt till. Och uppriktigt sagt har man en känsla av att det handlar mindre om ett betänkande än om en skiss till en Bourlanges-konstitution.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Karlsson (PSE)
Vi röstade ja till betänkandet, eftersom en för oss fundamental punkt röstades bort. Punkt 5, strecksats 2, föreslog att ratificeringsförfarandet för en framtida konstitution bör utformas så att en ?liten minoritet? av medlemsstater inte skall kunna motsätta sig ratificering. Detta är oacceptabelt, eftersom detta veto är en av de konstitutionella grundbultarna i unionen. Vi anser att det skulle varit mycket olyckligt om Europaparlamentet givit en signal till konventet och regeringskonferensen att, som betänkandet i sin ursprungliga form föreslog, en tredjedels minoritet av unionens medlemsstater skulle kunna förbigås.
Dessutom vill vi påpeka att det inte är särskilt lämpligt att kräva att framtida förslag till konstitution från ett konvent inte skulle kunna ändras av Europeiska rådet utan konventets godkännande. Konventets demokratiska representativitet härvidlag kan inte anses vara större än regeringarnas.
Vi vill framhålla att även om vi i princip stödjer att proceduren beslutsfattande med kvalificerad majoritet och medbeslutandeförfarande bör utsträckas till all lagstiftning, menar vi att det kan vara påkallat med enhälligt beslutsfattande avseende utrikes- och säkerhetspolitik. Vi vill också påpeka att medbeslutande i samband med artikel 139-förfarande inte får innebära att arbetsmarknadens parters möjligheter att autonomt sluta avtal inskränks. Medbeslutandet får inte leda till en glidning i dagens procedur mot att avtalens materiella innehåll granskas, vilket inte vore den lagstiftande myndighetens roll.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
 En av konventets kärnuppgifter är att ge förslag till förenkling och förtydligande av rättsinstrument och procedurregler som EU använder samt tydliggöra vilka befogenheter medlemsstaterna delegerat till EU. Konventets strävan mot enhetlig beslutsstruktur baserad på medbeslutande och gemenskapsmodellen inom ett samlat ?konstitutionellt fördrag? är viktiga förändringar för att demokratisera EU:s beslutsprocess och göra den mer överskådlig. Betänkandet innehåller bra förslag till ny terminologi för att tydliggöra funktionen hos EU:s rättsinstrument och göra beslutsprocessen mer lättillgänglig. Betänkandet klargör att EU enbart kan agera på områden som medlemsstaterna delegerat.
De områden medlemsstaterna väljer att delegera kännetecknas av det tydliga mervärde som samarbetet medför jämfört med att medlemsstaterna agerar enskilt, särskilt avseende den inre marknaden och gemensamt bekämpande av grov gränsöverskridande brottslighet.
Betänkandet är oklart beträffande huruvida fördragsförändringar enbart skall baseras på konventets resultat och huruvida framtida konvent måste godkänna eventuella IGC-ändringar till konventets rekommendation. En skyldighet för kommande IGC att följa konventet skulle i grunden förändra förhållandet mellan EU och medlemsstaterna. Enhällighetskravet vid fördragsändringar skall bibehållas. Ratificeringsprocesserna skall respekteras och fungera som idag. Oklart är även om de föreslagna ?konstitutionskompletterande lagarna?, som bygger på beslutsfattande med kvalificerad majoritet, skall kunna ?besluta om? unionens framtida finansiering. Unionens finansiering skall beslutas enhälligt. Moderaterna motsätter sig förslag som kan leda till att EU finansieras med egna skatter.

Berthu (NI)
I den reservation som bifogats Bourlanges betänkande kritiserade jag bland annat förslaget i punkt 5 som syftade till att tillåta en översyn av fördragen med majoritet (förvisso superkvalificerad), och inte enhälligt. Det handlar om en metod som genom att förlänga Europas nuvarande bana skulle fullborda nationernas bortkoppling från den europeiska beslutsprocessen.
En av våra luxemburgska kolleger, Jacques Poos, före detta utrikesminister i sitt land och före detta ordförande i Europeiska unionens råd, har skrivit till Jean-Louis Bourlanges för att säga det till honom. Han erinrar om ?att ingen medlemsstat skall acceptera att påtvingas en ändring av grundlagen mot sin vilja?, och han tillägger att: ?medborgarna i en sådan förringad stat kommer att vända sig från ett Europa med vaga auktoritära förhoppningar. Allteftersom flera konstitutionella förändringar äger rum skulle ett ökande antal stater på detta sätt kunna förslavas. Man kan föreställa sig resultatet när det gäller anslutning till gemenskapsprojektet?.
Den antagna resolutionen innehåller slutligen ett vagare avsnitt på den punkten, men avsikten finns kvar. Andan i detta förslag kvarstår i vilket fall som helst i större omfattning i betänkandets idé (och i konventets) om att göra medbeslutandet med kvalificerad majoritet i rådet allmänt, utan motvikten med ett nationellt veto.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Det är nästan så att man tycker synd om föredraganden som försöker att få lite ordning på det han själv kallar ett ?kaos?, dvs. virrvarret av motsägelsefulla eller otillämpliga regler, förordningar och direktiv som är resultatet av köpslåendet mellan nationalstater under hela den tid som felaktigt kallas den europeiska integrationen.
Men det kaos han beklagar ligger inte bara i texterna. Det finns också i verkligheten. Denna verklighet består av en total motsättning mellan den pågående processen, som utvecklas beroende på styrkeförhållandena mellan privata rivaliserande intressen som försvaras av medlemsstaterna, och ett verkligt enande som skapar ett Europa utan gränser med en rationellt organiserad ekonomi på hela kontinenten.
I sin strävan efter att förena det europeiska enandet med konkurrerande kapitalistiska intressen reduceras betänkandet till något fullständigt orimligt.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denna resolution hör till den federalistiska synen på Europeiska unionens integration, som pekar mot ett inrättande av en författning, och som slåss för att stärka de överstatliga behörigheterna i Europaparlamentet genom att göra medbeslutandet allmänt, och således göra beslut med kvalificerad majoritet i rådet mer allmänna, vilket gör ett större antal politikområden gemensamma.
I resolutionen slåss man också för att förändra metoden för att ändra fördragen och förespråkar ett institutionaliserande av konventsmetoden med förstärkt behörighet med olika förändringsprocesser - och genom en distinktion mellan den så kallade konstitutionella delen och den politiska - och genom att öppna upp möjligheten att avskaffa de nationella parlamentens förmåga att spela sin fulla roll när det gäller att ratificera fördragen.
Trots att vi tycker att det är positivt att avskaffa resolutionen, vilket min grupp föreslagit, från den punkt där man rekommenderar att enhälliga beslut i rådet skall upphöra när det gäller fördragsrevisioner (när det handlar om så avgörande frågor som till exempel beslutet om överförande av nationell behörighet till EU), så innebär resolutionen en dominerande rättslig ordning för EU gentemot medlemsstaterna, och stärker därigenom de överstatliga institutionernas befogenheter. I resolutionen föreslås till och med inrättandet av en ny institution, genom institutionaliserandet av ?konventet?, grunden för att skapa en framtida ?europeisk stat? fastställs och den nationella suveräniteten och självständigheten ifrågasätts, framför allt i Portugal.
Därför har jag röstat emot betänkandet.

Meijer (GUE/NGL)
De nuvarande reglerna inom EU är ett osammanhängande lapptäcke. Detta lapptäcke har uppstått under ett halvt sekel genom fördrag, förordningar och direktiv, varvid domstolen måste spela skiljedomare. För medborgarna i Europa är det inte tydligt vem som är ansvarig för dessa regler, hur långtgående de är och hur de kan ändras. Förordning är inom EU benämningen på den direkta lagstiftningen på den mest centrala nivån, medan samma benämning i Nederländerna används för regler som fastställts av kommuner och provinser inom det lagrum som den nationella lagstiftningen ger. Benämningen direktiv ger intryck av att handla om rekommendationer utan tvång, alltså välmenande råd. I verkligheten tvingas de nationella parlamenten att inom två år införa överensstämmande lagar så att kärnan i det beslut som skall fattas där redan fastställts innan en offentlig diskussion om dess önskvärdhet kan påbörjas. Den som vill ha en europeisk superstat med mycket central lagstiftning får av föredragande Bourlanges en utmärkt översikt över förhållandet mellan grundlag, vanliga lagar, programlagar, ramlagar, konstitutionskompletterande lagar och lagar rörande budgetplanen. Jag stöder inte hans avsikter men däremot hans översiktlighet. Han vill helt riktigt låta Europeiska kommissionens genomförandeåtgärder bli föremål för medbeslutande genom det här parlamentet, om vi motsätter oss dem inom tre månader.

Pasqua (UEN)
Med tanke på de talanger Bourlanges vanligtvis visar prov på kunde man vänta sig något annat från honom än detta betänkande utan större intresse som, framför allt, knappast strålar av originalitet.
Den rangordning mellan lagar och bestämmelser som han föreslår (konstitutionella bestämmelser, konstitutionskompletterande lagar, vanliga lagar) är aldrig annat än en trogen kopia av den franska femte republikens konstitution. Om dessutom rangordningen mellan lagar och bestämmelser nödvändigtvis förutsätter en rangordning mellan funktioner och organ lägger föredraganden här fram varken mer eller mindre än en ny europeisk arkitektur, som på europeisk nivå återger den stats-nationella konstitutionella modellen.
Som alla övningar av den här typen har den institutionella efterapningen ändå sina begränsningar. Är det verkligen relevant att på detta sätt vilja överföra till gemenskapsnivå den konstitutionella modell som medlemsstaterna har gemensamt? Svaret är naturligtvis nej.
Det som föredraganden glömmer när han ersätter den nuvarande förordningen med den europeiska lagen, och i förbigående kräver, det säger sig självt, att medbeslutandeförfarandet skall utvidgas, eller när han tar upp en reform av förfarandet för översyn av fördragen, är att även om unionen får ett politiskt system som är identiskt med det som finns i medlemsstaterna kommer unionen alltid att sakna det viktigaste, nämligen den demokratiska legitimiteten.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag instämmer i stort sett med den juridiska analysen i detta betänkande om gemenskapsrätten. Jag skulle svårligen kunna vara mer överens med föredragandens påstående om att vi står inför ett verkligt lagstiftningsmässigt, förfarandemässigt och språkligt kaos, och ännu mer enig är jag när han hävdar att de olika osammanhängande kategorierna av rättsakter som detta system består av, gör det obegripligt för medborgarna, även för de mest juridiskt kunniga. Den nuvarande ramen innehåller inga principer om benämning av rättsakter och grundas ofta på oklara och ibland felaktiga beteckningar.
Men jag kunde inte längre stödja betänkandet eftersom man politiskt sett försöker att utnyttja dessa behov av en sammanhållen typologi för gemenskapens rättsakter och en logisk rangordning mellan rättsakterna, vilket är en brådskande nödvändighet, för att göra nya framsteg i den ?långa marschen? med den mer än diskutabla federalistisk-konstitutionella doktrinen, där man de facto redan nu utgår ifrån existensen av en europeisk suverän stat med konstituerande befogenheter, och går så långt som att helt utesluta alla som helst omnämnanden av de nationella parlamenten eller faktiskt föreslår att det förfarande som bygger på själva fördragen skall upphöra.
Att göra gemenskapsrätten konsekvent och tydlig kräver verkligen inget införande av ett federalt rättsligt regelverk, och det vet vi alla. Därför röstade jag mot betänkandet, och jag beklagar att föredraganden, som tekniskt sett har gjort ett utmärkt arbete, politiskt sett har halkat åt ett håll jag anser vara en federalistisk opportunism.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I förra veckan var jag på officiellt besök i Grekland, tillsammans med ett parlamentsutskott. Några grekiska bönder kom fram till mig och sade: ?Vi vet att ni skall rösta om ett betänkande som handlar om behandling av livsmedel med joniserande strålning i nästa vecka. Det kommer att leda till att allt större företag bereder livsmedlen och skickar runt dem i hela världen, för på det sättet håller sig produkterna längre. Nej Fatuzzo, vi vill att det skall finnas kvar grönsaksodlingar i städerna, så att jordbrukarna kan sköta den dagliga försörjningen av alla stadens invånare med det jorden ger. Så rösta för att detta slags behandling av jordbruksprodukterna får så litet stöd som möjligt?.
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Utan att man uttalar sig om sakfrågan - fördelarna, för konsumenterna, av joniseringsförfarandet, som inte ifrågasätts - betonas i betänkandet vissa missbruk och faror på området.
Att vi röstar för betänkandet beror endast på att man där förespråkar en försiktighet som vi tror gynnar konsumenterna. Det verkliga problemet beror inte så mycket på själva joniseringsprocessen som på hur den används. För även om den redan kan tillämpas fördelaktigt för producenter och konsumenter (bevarande av livsmedel, undanröjande av parasiter, etc) kan livsmedelssektorn och stora butikskedjor, som enbart är upptagna med att öka sina vinster, vända förfarandet emot användarna. Faran illustreras i betänkandet: konsumenten varnas inte genom lämplig märkning om att produkten, trots att den ser ut som den gör på grund av joniseringen, ändå försämras, vilket redan har orsakat förgiftningar (fall med arbetare som utsatts för dödlig exponering från joniserande produkter har rapporterats från vissa företag).
Trots att ett nyskapande förfarande skulle kunna leda till framsteg för folket sätter ?marknaden? likhetstecken mellan oansvarighet och fara samt mellan kapitalistisk vinststrävan och förakt för livet och människans hälsa.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det slutliga betänkandet är positivt eftersom det bibehåller den nuvarande restriktiva förteckningen över produkter. Det är också positivt att man insisterar på regelbunden kontroll och på behovet av att omedelbart dra in alla produkter som otillåtet har märkts som ?ej bestrålad?, när prover visar på det motsatta. Tänk på att försiktighetsprincipen alltid måste respekteras.
Frågan handlar om att all teknik måste visa fördelarna med att den används och ta hänsyn till eventuella risker för hälsan och miljön, vilket är mycket svårt med tekniken för bestrålning av livsmedel. Att använda den civila kärnkraften som grund, tycks inte ha något annat syfte än att ersätta de normala miljö- och säkerhetsbestämmelser som bör gälla för de behandlade livsmedlen. När det gäller konsumentfördelarna tycks det inte heller finnas några sådana, eftersom det, förutom riskerna med en felaktig användning som kan leda till en risk för förgiftning, är svårare för konsumenten att avgöra produktens faktiska tillstånd.
Så det överskuggande syftet med denna teknik tycks vara ett annat, att skynda på avregleringen av den internationella handeln och stärka centraliseringen/koncentrationen av produktionen och massdistributionen av livsmedel i hela världen, med konsekvenser som omlokalisering av jordbruks- och livsmedelsproduktionen och en nedgång för de lokala småjordbrukarna samt ett hot mot en hållbar utveckling.

Adam (PSE).
Herr talman! Ledamöterna från det brittiska Labourpartiet röstade emot betänkandet, eftersom våra ändringsförslag för att avlägsna faktafel inte antogs. Dessa fel finns kvar i punkterna 15, 22, 25, 26, 30, 31, 32 och 33. Följande punkter innehåller dessutom påståenden som inte stöds av materialet och de lärdomar man kan dra och rapporterna från Royal Society: punkterna 6, 16 och 25. Följande punkter innehåller påståenden som inte är förenliga med de bevis som lagts fram för utskottet, eller faktafel av mindre betydelse än dem till vilka ändringsförslag lades fram: punkterna 3, 7, 9, 11, 20, 21, 34 och 57.

Miller (PSE).
Herr talman! Jag röstade emot detta betänkande, inte därför att jag inte stöder rekommendationerna om åtgärder i händelse av ytterligare ett olyckligt utbrott av mul- och klövsjuka, utan på grund av de grundläggande felaktigheterna i ingressen. Jag föredrar att rösta för fakta och inte fiktion, och jag har röstat emot betänkandet därför att vissa personer vill dölja sanningen med politisk fiktion. Man har påstått att över 10 miljoner djur slaktades under sjukdomsutbrottet, men djurägarna har bara gjort anspråk på ersättning för 6,5 miljoner djur. Jag vet att jordbrukare inte är dåliga på att hävda sina rättigheter. 
Det finns inga bevis för att det skett överträdelser av djurskyddslagstiftningen. Om så hade varit fallet, hade det med all säkerhet väckts åtal, eftersom djurrättsgrupperna i Förenade kungariket är bland de mest aktiva i världen.
Till sist: I betänkandet antyds att det skett överträdelser av miljölagstiftningen genom händelser som till exempel förbränning av djurkroppar. Den brittiska miljöbyrån har genomfört en undersökning av de förfaranden som användes under sjukdomsutbrottet, och den drog slutsatsen att det inte hade ägt rum några överträdelser. Betänkandet innehåller därför, tyvärr, grundläggande felaktigheter.

Titley (PSE).
Herr talman! På Europaparlamentets Labourpartis vägnar vill jag gratulera föredraganden till det rättvisa, öppensinnade och outtröttliga sätt på vilket han har utfört sin uppgift. När han är framåtblickande är detta ett utmärkt betänkande i vilket han tillhandahåller användbara riktlinjer för framtida åtgärder. Tråkigt nog har utskottet och kammaren valt att ändra texten i förhållande till tidigare händelser på ett sådant sätt att min delegation ansåg det omöjligt att stödja betänkandet, och förvisso röstade emot det. Vi förkastar kraftfullt ifrågasättandet av om avlivningen av mottagliga djur var laglig, eftersom domstolarna i Förenade kungariket drog slutsatsen att den var laglig.
Vi förkastar kraftfullt idén om att det ägde rum överträdelser av djurskyddslagstiftningen, eftersom inga åtal har väckts som ett resultat av undersökningarna i detta sammanhang. Vi förkastar kraftfullt påståendena om brott mot miljölagstiftningen, eftersom miljöbyrån har genomfört en undersökning och dragit slutsatsen att inga skador på miljön ägt rum. Vi förkastar påståendena om brister i biosäkerheten, eftersom det inte fanns några bevis för att djurkroppar som flyttades eller officiell personal spred smitta. Vi förkastar påståendet att man har slaktat 10 miljoner djur, eftersom jordbrukare bara har begärt ersättning för 6,5 miljoner djur, och detta är en fantasisiffra som används i politiskt syfte.

Berlato (UEN)
Jag vill gratulera föredraganden och kollegerna i det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka till det utmärkta arbete vi har utfört tillsammans.
Detta är ett viktigt betänkande, eftersom det slår fast några punkter i den svåra kampen för att förebygga denna hemska sjukdom. Först och främst eftersom vi kräver att nödvaccinering skall vara det främsta sättet att kontrollera all framtida spridning av sjukdomen, förutom att vi naturligtvis kräver importförbud från länder utanför EU där mul- och klövsjukan är endemisk samt mycket mer kraftfulla åtgärder mot illegal köttimport , som vi anser vara den troligaste orsaken till att sjukdomen kom till Europeiska unionen. Ett annat skäl är att vi i betänkandet uppmanar Europeiska unionen att ändra sin nuvarande politik, enligt vilken vaccinationer är sista utvägen. Vid framtida sjukdomsutbrott kommer vaccinationer i syfte att hålla djuren vid liv att övervägas redan från början, hand i hand med behovet att omedelbart slakta djur från infekterade gårdar och undvika kontakter som vi vet är farliga.
Gemenskapen bör kunna spela en viktig roll när det gäller att upprätta en strategi för kontroll över mul- och klövsjukan. Vi är positiva till uppmaningen att ändra tyngdpunkten i Europeiska unionens politik, så att vi upphör med de rent ekonomiska övervägandena.
(Anförandet kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Mul- och klövsjukeepidemin som drabbade Europa under 2001 var en omfattande katastrof, inte bara i Storbritannien där man tvingades avliva djurbesättningar i stor skala. Massakern var dramatisk för uppfödarna och den fick, tillsammans med de hälsovårdsåtgärder som snabbt vidtogs, konsekvenser för betydligt mer än endast jordbruket.
I betänkandet framhålls ett stort antal faktorer som bidrog till att förvärra situationen: uppfödning och livsmedelsindustri för kött som lydde under kraven från importörer och exportörer och strävan efter att dominera världsmarknaderna; bristande införlivande av europeiska hygiendirektiv i den nationella lagstiftningen; ibland bristande veterinärkontroller vid gränserna på grund av att allt för stora intressen stått på spel samt en kontinuerlig minskning av antalet veterinärer.
Men även om man i betänkandet betonar faktorer som förvärrat situationen eller ?bristerna? hos myndigheterna (vilket man genom vissa ändringsförslag försöker dölja) backar man ändå inför ifrågasättandet av det totala ekonomiska synsättet med ?uppfödning av produktionsdjur? och jakten på kapitalistisk vinst. För det är just detta ifrågasättande som gör att myndigheterna, för att inte förlora sin ställning i världshandeln, beslutat att på europeisk nivå förbjuda skyddsvaccinering, även om det innebär att man måste tillgripa massavlivning vid en epidemi.
Vi har därför lagt ned vår röst, samtidigt som vi stöder vissa rekommendationer i betänkandet.

Bowe (PSE)
Samtidigt som man i betänkandet från det utskott som inrättats av Europaparlamentet gör en del viktiga rekommendationer om hur man kan förbättra hanteringen av eventuella framtida utbrott av mul- och klövsjuka, använder vissa ledamöter av Europaparlamentet ?efterklokheten? för att sätta i gång fullständigt oberättigade angrepp på den brittiska regeringen. 
Det råder ingen tvekan om att man i utskottets betänkande betonar omfattningen av vad som var det värsta utbrottet av mul- och klövsjuka i världshistorien. Man måste komma ihåg att när larmet gick för första gången hade sjukdomen redan drabbat över 50 jordbruk i 16 olika grevskap.
Jag förstår vilken förödelse som drabbade så många personer och samhällen i norra Yorkshire och på andra håll. Jag vet att de behöver hjälp för att återhämta sig och garantier att vi, både på brittisk och europeisk nivå, kommer att göra allt vi kan för att se till att ett sådant förödande utbrott aldrig sker igen.
Jag hoppas att vi koncentrerar oss på de förnuftiga och praktiska förslag som lagts fram av utskottet, och andra undersökningar som gjorts om utbrottet - inklusive behovet av att förhindra att smittat kött och smittade köttprodukter kommer in i Europeiska unionen.

Evans, Robert (PSE)
Jag gör som mina brittiska kolleger från Labourpartiet i PSE-gruppen och röstar emot detta betänkande.
Som ordförande i Europaparlamentets samlingsgrupp för djurens välbefinnande och bevarande, är jag naturligtvis särskilt intresserad av Kreissl-Dörflers betänkande.
Jag stöder åtgärder för att förhindra ett liknande utbrott av mul- och klövsjuka, vilket föreslås i betänkandet.
Jag förkastar de påståenden som ifrågasätter om avlivningen var laglig. Samtidigt som det är mycket beklagligt, ansågs avlivning vid tidpunkten vara den effektivaste åtgärden för att få stopp på utbrottet. Det är mycket lätt att vara efterklok. Den brittiska regeringens metoder i samband med avlivningen godkändes av Europeiska kommissionen.
I alla betänkanden som detta krävs korrekt information. Den statistik som citeras verkar till exempel helt skilja sig från de officiella brittiska siffrorna, vilket ifrågasätter den egentliga meningen med betänkandet.
Av detta skäl, och med ovanstående reservationer, har jag röstat emot betänkandet.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi instämmer i allmänhet med detta betänkande och vi vill understryka behovet av en förändring av politiken för det allmänna förbudet mot vaccinering mot mul- och klövsjukan, som varit i kraft sedan 1992, och som inte ens tillåter en förebyggande vaccinering vid utbrott av mul- och klövsjukan. Men vi måste också understryka förhållandet mellan utbrotten av djursjukdomar (BSE, mul- och klövsjuka, osv.) och koncentration och intensifiering av produktionen till följd av en jordbruksmodell som grundas på export och avreglering av jordbruksmarknaderna, och med vilken man därför har föredragit att slakta snarare än att vaccinera.
Vi vill påminna om det irrationella i att främja transporter av levande djur, med en centralisering av marknaderna och med stängningen av lokala slakterier, vilket ökar risken för en spridning av dessa utbrott, framför allt på en inre marknad utan gränser mellan medlemsstaterna. Det som istället bör göras är att främja en lokal produktion, skapa lokala slakterienheter och veterinärcenter med mer decentraliserade medel, lokala och regionala marknader, och begränsa transporterna av levande djur i så hög grad som möjligt och göra bättre kontroller, även vid de inre gränserna mellan varje medlemsstat.
Vi vill betona behovet av att tillåta ?kretsvaccinering? och att forskningen skall återupptas, vilken praktiskt taget upphörde då vaccineringen förbjöds. På samma sätt måste övervakningstjänsterna stärkas, framför allt på de mest isolerade landsbygdsområdena, och en slakt ?i blindo? måste undvikas.
Grossetête (PPE-DE)
Jag är totalt sett nöjd med den antagna texten. Det handlar om att samla alla berörda aktörer (offentliga myndigheter, jordbrukssektorn, medborgarna) och ta med dem på ett tidigt stadium i diskussionen, bland annat när det gäller att utarbeta varningssystem som, när de väl inrättats av kommissionen, borde leda till uppföljning av och ökad vaksamhet för hur de fungerar.
Information om riskerna och relevanta åtgärder bör spridas och vara begriplig. Varje medlemsstat borde också, såsom vi begär, införa en regelbunden inspektion av anläggningarna för att säkerställa att de allmänna reglerna för hälsokontroll och biosäkerhet verkligen är kända och tillämpas. I motsatt fall kommer sanktionerna att vara i proportion till de fel som upptäcks.
Även om uppfödarna har ett stort ansvar i systemet uppfattas ökningen av produktionsdjursbeståndet som en grundläggande risk för en epidemi. Men den internationella handeln måste också beaktas. Jag är också glad över att mina kolleger positivt mottagit mitt förslag som syftar till ett förbud mot att föra in produkter avsedda för frilager, eller proviantering för fartyg som inte kommer från länder med tillstånd att exportera till EU. I dag kan faktiskt kött som innebär en risk för mul- och klövsjuka föras in i dessa lager i unionen.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Howitt (PSE)
Mul- och klövsjukan krävde många offer i min valkrets i östra England, och jag hade hoppats att Europaparlamentets betänkande skulle göra rättvisa åt de förluster som drabbat jordbrukarna, turistbranschen och hela vårt samhälle. 
Sättet på vilket undersökningsutskottet utförde sitt arbete gav mig förvisso hopp om att vi verkligen skulle dra lärdomar av dessa händelser för att bekämpa och förhoppningsvis förhindra framtida utbrott.
Som andra ledamöter har nämnt, har emellertid politiska grupper lagt fram ändringsförslag som antyder att det har begåtts lagöverträdelser som inte ägde rum, och man har till och med rapporterat en felaktig siffra rörande antalet avlivade djur.
Jag hade hoppats att denna fråga skulle behandlas som allt för viktig för att användas för att vinna billiga politiska poäng.
Så blev det inte.
Under dessa förhållanden röstar jag emot i den slutliga omröstningen.
Jag stöder fortfarande de ursprungliga rekommendationerna, som blir riktlinjer för vår framtida lagstiftning, och kommer att se till att Europa spelar en konstruktiv roll när det handlar om att besegra mul- och klövsjukan i framtiden
Mina väljare förväntar sig inget mindre.

Hughes (PSE)
I egenskap av ledamot i Europaparlamentets Labour-parti, kommer jag att rösta emot detta betänkande.
Även om betänkandet innehåller en del användbara förslag om hur man kan undvika framtida utbrott av mul- och klövsjuka, uppvisar det allvarliga brister i en rad viktiga avseenden.
Det finns verkliga faktafel i samband med hänvisningarna till avlivningarnas laglighet, påstådda överträdelser av djurskyddslagstiftningen, påstådda överträdelser av miljölagstiftningen och påstådda brister i biosäkerheten. Man påstår till exempel också att 10 miljoner djur dödades, fast jordbrukarna bara krävde ersättning för 6,5 miljoner.
Betänkandet uppvisar så många brister att det inte går att stödja.

McAvan (PSE)
Jag stöder verkligen de åtgärder som redovisas i betänkandet och som skulle bidra till att förhindra framtida utbrott av mul- och klövsjuka i min hemregion, det vill säga i Yorkshire nära floden Humber.
Det finns emellertid en del aspekter i betänkandet som behöver klargöras. För det första genomfördes avlivningarna i enlighet med lagen och i fullständigt samråd med Europeiska kommissionen. För det andra skall det antal djur som slaktades överensstämma med jordbrukarnas anspråk på ersättning för 6,5 miljoner - inte 10 miljoner. För det tredje har det inte väckts några åtal för överträdelser av djurskyddslagstiftningen, och inte heller fastställdes några miljöskador av miljöbyrån. För det fjärde fanns det inga bevis för att det spreds smitta från djurkroppar i samband med transporter eller genom personal.
Med tanke på att dessa saker inte klargjordes på ett tillfredsställande sätt under omröstningen, samtidigt som jag välkomnar dessa bestämmelser genom vilka man försöker bekämpa framtida utbrott av mul- och klövsjuka, beslutade jag mig för att rösta emot i den slutliga omröstningen om betänkandet.

Murphy (PSE)
Jag stöder kraftfullt de åtgärder som redovisades i detta betänkande för att förhindra ett framtida utbrott av mul- och klövsjuka i den omfattning som vi erfor i Förenade kungariket och i West Midlands, som jag företräder. Kreissl-Dörfler tillhandahåller i sitt betänkande viktiga riktlinjer om det skulle krävas framtida lagstiftning för att tackla ett nytt utbrott någonstans i Europeiska unionen.
Jag förkastar emellertid en rad observationer och slutsatser i betänkandet, eftersom de är felaktiga. Detta gäller i synnerhet dem som har att göra med avlivningens laglighet, påstådda brott mot djurskyddslagstiftningen, påstådda brott mot miljölagstiftningen och påstådda brister i biosäkerheten. Med tanke på att jordbrukarna har gjort anspråk på ersättning för 6,5 miljoner djur, förkastar jag även påståendet att man avlivade 10 miljoner djur under utbrottet.
Trots de många positiva aspekterna av betänkandet, kommer jag att rösta emot det, mot bakgrund av ovanstående kommentarer.

Skinner och Watts (PSE)
Sydöstra England var en av de regioner som först drabbades av mul- och klövsjukeutbrottet i Förenade kungariket. Som sådant redovisar betänkandet många av de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra att ett liknande utbrott sker i samma omfattning i framtiden. 
Många saker som inte stämmer har emellertid tagits med i betänkandet genom politiskt motiverade ändringsförslag, och detta har förvanskat betänkandet;
Detta gäller särskilt följande: Påståendena om brott mot djurskyddslagstiftningen. Det har inte väckts några åtal i detta sammanhang.
Brister i biosäkerheten. Undersökningar visade att det inte hade funnits några brister.
Avlivningarna förklarades olagliga. Domstolarna dömde till regeringens fördel när det gällde åtgärderna i samband med avlivningen av mottagliga djur. De ansåg att åtgärderna var nödvändiga för att förhindra spridningen av sjukdomen. Europeiska kommissionen informerades under alla skeden.
Brott mot miljölagstiftningen. Miljöbyrån undersökte saken och ansåg inte att miljön hade åsamkats några skador.
När det gäller sydöstra England, ansåg ledamöter från Europaparlamentets Labour-parti att statistiska misstag och politisk, vilseledande information tillsammans har skapat en oriktig bild av utbrottet och den brittiska regeringens kamp för att hantera det.

Souchet (NI)
Jag är glad över att Kreissl-Dörflers betänkande antagits med stor majoritet, inbegripet det viktiga avsnittet om behovet av att avsevärt förstärka kontrollerna vid import av djur och djurprodukter från känsliga och angränsande länder, vilket är ursprunget till den epidemi som drabbade Europa under 2001.
Ingen kontroll av importerade produkter kan emellertid vara så fullständig, så exakt och så rigorös som de som medlemsstaterna och deras yrkesorganisationer själva tillämpar. Importkontrollerna ger aldrig samma säkerhetsgaranti som den kontinuerliga kontroll och spårbarhet som tillämpas på den nationella produktionen och på produkter i Europa.
Det är ytterligare en anledning till att effektivt tillämpa gemenskapspreferensen och behålla största möjliga jordbruksproduktion på Europeiska unionens territorium.
Gemenskapspreferensen, som står i centrum för våra fördrag, måste i morgon vara det bästa sättet för att uppfylla de europeiska konsumenternas nya krav när det gäller livsmedelssäkerhet. Det är ytterligare en anledning till att energiskt försvara den inom WTO, och få vår rätt erkänd att låta importprodukterna stå för kostnaden för den kontroll vi måste göra på dem.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.55 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Gårdagens protokoll har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Santini (PPE-DE).
Herr talman! I gårdagens protokoll, under punkt 11, nämns mitt inlägg i enlighet med artikel 121, andra stycket, i arbetsordningen. Bortsett från att jag skulle vilja fråga sekretariatet varför det inte finns någon stenograferad sammanfattning av vad jag sade, skulle jag vilja påminna om att jag bad talmannen att ingripa på ett resolut sätt mot den belgiska järnvägen, så att den drar tillbaka sitt allvarliga ensidiga beslut att dra in nattåg 299, det mytomspunna tåg som förband Europaparlamentets tre arbetsorter - Bryssel, Luxemburg och Strasbourg - med varandra, och sedan gick vidare genom Schweiz till Milano.
I och med ett ensidigt beslut har detta tåg dragits in. Nu är det inte bara de som arbetar vid detta parlament som har fått allvarliga bekymmer, utan också de tusentals resenärer som vanligen reser längs denna sträcka, speciellt nu när jul- och nyårshelgerna närmar sig. Eftersom parlamentets talman i ett svar på ett liknande inlägg från Ghilardotti när sammanträdet öppnades den 5 december lovade att ingripa mot den belgiska järnvägen skulle jag vilja veta hur både min och min kollegas fråga har följts upp, och vad den belgiska järnvägen har svarat. Följs framställningar av detta slag upp? Jag skulle också vilja veta var mitt inlägg från i går har tagit vägen, så att jag kan hitta det i en skriftlig sammanfattning i protokollet i morgon.

Talmannen.
Herr Santini, jag uppmärksammar er på att ert inlägg inte har med protokollet att göra, eftersom anmärkningar om protokollet handlar om det som sagts på sammanträdet.
Ni återupprepar en begäran och det finns ett annat förfarande i vår arbetsordning för att få den informationen.
Men om jag tänjer lite på arbetsordningen kan jag själv informera er om att Ghilardottis begäran på korrekt sätt lämnats till talmannens kansli, som kommer att vidarebefordra det till behöriga belgiska myndigheter.
(Protokollet justerades.)

Talmannen.
Nästa punkt på dagordningen är en debatt om betänkandet (A5-0440/2002) för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2003 såsom ändrat av rådet (samtliga avsnitt) (11138/2002 - C5-0600/2002 - 2002/2004(BUD)) och ändringsskrivelse nr 2 (14847/2002 - C5-0571/2002) och nr 3 (15169/2002 - C5-0595/2002) till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2003.
Föredraganden:
Färm, avsnitt III, och
Stenmarck, övriga avsnitt.
Färm inleder debatten i egenskap av huvudföredragande.

Färm (PSE)
Herr talman! Årets budgetförfarande har varit ovanligt smidigt. Det är första gången på många år som det t.ex. inte har varit nödvändigt för oss att hålla ett budgetutskottsmöte denna sista sammanträdesvecka i Strasbourg för att lösa en massa besvärliga knutar. Orsaken är förstås att alla parter, säkert bl.a. därför att alla känner hur viktigt det är att vi kan visa enighet inför utvidgningen, har bidragit till en saklig och konstruktiv process. För detta vill jag framföra ett tack, inte minst till det danska ordförandeskapet och finansminister Thor Pedersen, som jag hoppas att vi får se här på torsdag. Han har bidragit till att lotsa fram rådets medlemmar till en mycket konstruktiv uppgörelse. Jag vill också rikta ett tack till kommissionen och Schreyer, till mina medföredragande Per Stenmarck och Joan Colom i Naval samt till budgetföredragandena från de andra utskotten som har medverkat mycket konstruktivt i denna process. Sist men inte minst vill jag tacka mina kolleger i budgetutskottet, utskottets förträffliga sekretariat och inte minst dess förträffliga ordförande Terence Wynn, som hela tiden varit ett stöd i arbetet.
När denna process började för drygt ett år sedan var ett av mina mål att utveckla själva förfarandet i parlamentet, och jag tycker att vi har kommit en bit på väg. Vi har etablerat en dialog kring mål och riktlinjer på ett tidigt stadium. Vi har arbetat nära samman med de andra specialiserade utskotten för att få med dem aktivt i budgetprocessen. Vi har utvecklat den nya budgetdebatten i september, något som säkert kommer att kunna utvecklas ytterligare nästa år. Detta har fungerat bra.
Dessvärre måste jag också vara kritisk. Det gäller inte vårt arbete med budgeten, men EU:s budgetsystem. Enligt min mening är det den långsiktiga budgetplanen och det interinstitutionella avtalet som sätter sektorsvisa budgettak för sju år i taget. Det är en helt orimlig modell. En sådan långsiktig och detaljerad framförhållning är inte möjlig i ett modernt budgetsystem. Det påminner mer om Sovjet. Jag accepterar förvisso budgetdisciplin. Jag är en varm anhängare av budgettak, men denna modell är alldeles för rigid. Så länge den styr oss kommer vi alla att ständigt söka kryphål ur det finansiella perspektivets tvångströja. Sedan budgetplanens tillkomst 1999 har vi varje år använt flexibilitetsmekanismen i större eller mindre omfattning. Vi har också utvecklat alltmer kreativa, nya metoder för flexibilitet. Vi har en nödhjälpsreserv, som vi använder på ett allt vidare sätt. Vi har tillfört den nya solidaritetsfonden, som också är ett instrument för flexibilitet. I år har vi själva introducerat en systematisk användning av s.k. front loading där vi letar reda på oanvända resurser i innevarande års budget för att tidigarelägga utgifter för nästa år och därigenom skapa utrymme.
Denna kreativitet har varit till stor hjälp, men den är inte särskilt öppen eller transparent. Det är ingen bra budgetmetodik på sikt. Jag manar därför våra kamrater i konventet att verkligen tänka över hur vi i kommande fördrag kan öka parlamentets inflytande över budgeten i sin helhet och på lång sikt och samtidigt skapa en mindre rigid och utvecklingsfientlig modell för budgettak.
Jag är också kritisk mot budgetens genomförande, även om vi på sina håll, t.ex. när det gäller biståndspolitiken, kan se förbättringar. Det faktum att vi år 2001 fick lämna tillbaka 15 procent av medlemsstaternas avgifter till EU, därför att vi inte kunde genomföra vad vi hade bestämt i budgeten är naturligtvis orimligt. Inför kommande år riskerar vi, om genomförandetakten fortsätter att vara låg, att regioner som har fått löften om stöd och kandidatländer som har fått generösa löften om föranslutningsstöd med all rätt kommer att protestera när löftena inte genomförs. Om genomförandetakten däremot förbättras, riskerar vi i stället att vi får stora problem med att hålla budgeten de kommande åren om de betalningsberg som vi rullar framför oss skall verkställas samtidigt som utvidgningen tar stora nya resurser i anspråk.
Trots dessa brister tycker jag att vi har mycket att vara nöjda över. Låt mig bara nämna några av de viktigaste områdena. Det gäller förstås utvidgningen. Genom den utvecklade modellen för front loading har vi kunnat förse kommissionen med de resurser som den behöver, bl.a för de 500 nya tjänster som krävs för utvidgningen. Jag är säker på att min kollega Stenmarck kommer att tala mer om detta vad gäller budgeten för parlamentet och de andra institutionerna. Utvidgningen har emellertid också satt sin prägel på andra områden. De nya, stora informationsresurserna kommer att gälla utvidgningen. En rad olika organ som får stöd från EU satsar nu de resurserna på att integrera de nya länderna. Det gäller den sociala dialogen, ungdomssamarbete, den samlade kampen mot brottsligheten osv. Vi har också lanserat ett nytt pilotprojekt för småföretagssamarbete, både med kandidatländer och med länderna längs unionens nya yttre gräns - Ryssland, länderna på Balkan, Nordafrika osv. Jag tror att detta är det allra viktigaste som vi har åstadkommit.
Låt mig också nämna EU:s insatser i kampen mot fattigdom och sjukdom i utvecklingsländerna. Även om jag personligen är besviken över att vi inte har fått fram tydligare förändringar av jordbrukspolitiken, för det vore nog det viktigaste vi kunde göra i kampen mot fattigdomen, är jag ändå glad att vi kan göra andra bra insatser. Jag vet att det förekommer en del kritik mot att vi har reducerat anslagen till livsmedelshjälp och humanitärt bistånd. Detta har vi dock gjort för att dels kunna tidigarelägga stöd till det svältdrabbade Afrikas horn, dels kunna frigöra resurser till Afghanistan nästa år. Detta har gjorts bara på villkor att vi och rådet lovar att tillföra de extra resurser för detta som kan komma att behövas nästa år.
Vi har också mött kritik för vårt sätt att hantera EU:s bidrag till den globala hälsofonden. Den kritiken tycker jag är orättvis. Vi har förmått rådet att mer än fördubbla sitt förslag från sin första behandling, från 20 miljoner till 42 miljoner. Vi har dessutom fått rådet att lova att försöka få fram motsvarande summa från Europeiska utvecklingsfonden. Vi har slutligen ett gemensamt löfte att under alla förhållanden bidra med de resurser som krävs för att EU skall kunna behålla sin plats i styrelsen för fonden. Mer än så tycker jag faktiskt inte att det är rimligt att kräva. Slutligen har vi också uppnått en mycket bra uppgörelse om parlamentets framtida roll i utrikes- och säkerhetspolitiken, och den tror jag vi alla är nöjda med.
Kära åhörare, kolleger! Denna budget blir inte historisk på grund av några dramatiska konflikter eller stora revolutionerande nya budgetinitiativ. Däremot kommer den att bli historisk, eftersom det är den sista budgeten med den gamla budgetnomenklaturen. Nästa år tvingas vi alla lära oss verksamhetsbaserad budgetering. Den blir också historisk för att det är den sista budgeten som avser ett EU med 15 medlemsländer. Jag är främst mycket glad över att vi faktiskt i sådan bred politisk enighet har åstadkommit de lösningar som krävs för att förbereda för utvidgningen. Detta tycker jag är den största framgången i år.
(Applåder)

Stenmarck (PPE-DE)
Herr talman! Vi befinner oss nu i slutet av en omfattande process för att ta fram en budget för kommande budgetår, och jag vill gärna tacka alla som har medverkat i detta arbete. Det gäller självfallet budgetutskottet och inte minst dess ordförande, Terence Wynn, och min svenska föredragandekollega Göran Färm, men det gäller framför allt budgetutskottets mycket kompetenta kansli. Jag vill också framföra ett stort tack till både kommissionen och rådet för ett konstruktivt samarbete. Ett särskilt tack vill jag även rikta till det danska ordförandeskapet för att det aktivt medverkat till att EU:s båda budgetmyndigheter gemensamt kunde komma fram till ramarna för kategori 5 vid en förlikning den 19 juli i år, vilket jag tror var mycket viktigt.
Under hela det innevarande året har EU:s administrativa budget, det som vi kallar kategori 5, varit ett av budgetens verkliga problembarn. Vi började året med betydande förutsedda underskott till 2003 års budget. I olika steg har dessa därefter plockats ned och gett oss ett hanterbart överskott och en, som jag bedömer det, fullt acceptabel marginal för nästa budgetår.
Inom denna budget har vi också klarat av att genomföra de prioriteringar som vi gjorde redan i samband med att riktlinjerna drogs upp i början av året. Det handlade då, som den allra främsta och självklara prioriteringen, om utvidgningen. Genom de beslut som därefter har fattats vet vi att medlemsländerna, inte minst genom det positiva beslutet vid toppmötet i Köpenhamn, lever upp till sina åtaganden gällande tio nya medlemsländer. Om avtalet undertecknas i mars skall vi kunna ha 147 observatörer från alla dessa länder på plats redan i april. De nödvändiga besluten kommer att vara klara och genomförda till dess. Det har också handlat om att ge varje institution möjlighet att klara sina förberedelser för utvidgningen. Denna fråga får en ytterligare betydelse när vi nu ser det lyckliga beslutet från Köpenhamn.
Herr talman! Låt mig få rikta ett tack till alla institutioner för att de aktivt har medverkat i detta arbete. Det gäller inte minst den stora lojalitet mot utvidgningen och Europaprojektet som alla visade inom ramen för den operation front loading som vi har genomfört tillsammans.
Den andra prioriteringen handlade om att genomföra nödvändiga reformer. Med eller utan utvidgning så blev dessa nödvändiga, inte minst för Europaparlamentet. Det handlade främst om sådana nyckelområden där varje parlament, oavsett om det är nationellt eller europeiskt, måste stå starkt. För Europaparlamentets del handlade det om att förstärka budgetstrukturen, och det gäller då inte främst budgetutskottet utan en förstärkning av de andra utskotten i deras utomordentligt viktiga budgetarbete. Parlamentets lagstiftande funktion måste också förstärkas. Parlamentet har på mycket kort tid fått betydande lagstiftningsmakt, vilket innebär att parlamentets förutsättningar inom detta område också måste förstärkas. Detta är nyckelområden för Europaparlamentet, och just här måste vi stå särskilt starka.
Den tredje prioriteringen handlar om att klara av allt detta. Det gäller att klara av såväl förberedelserna inför utvidgningen och satsningarna på de nödvändiga reformerna och att göra detta inom de givna budgetramarna. Detta har vi lyckats med. Det innebär att vi nu går in i ett nytt budgetår med en tämligen bred marginal, som förhoppningsvis kommer att uppgå till drygt 20 miljoner. Detta gäller under förutsättning att parlamentet godkänner det muntliga ändringsförslag som jag vet att min kollega Göran Färm kommer att lägga fram, och som jag ber att på detta vis få ansluta mig till. Låt mig säga att jag är medveten om att rådet önskar en ännu större marginal. Jag har stor förståelse för detta, och jag lovade vid en förlikning att se vad jag kunde göra för att få till stånd en ännu större marginal. Jag har därefter gått igenom hela budgeten igen, och vi har nu kommit så här långt, men dessvärre inte längre.
Herr talman! Låt mig få avsluta med att konstatera att detta är den sista budget som Europaparlamentet kommer att anta före utvidgningen med tio nya medlemsländer. Det har varit viktigt att genomföra allt detta på ett sätt som gör att förberedelserna för utvidgningen kan hanteras i alla institutioner. Det är min bedömning att detta kan ske. Det har också varit viktigt att under året fatta ett antal beslut för att klara av långsiktiga problem i kategori 5. Min bedömning är att vi också har gjort detta, men att det är viktigt att detta arbete följs upp. Det kommer att bli nödvändigt med ytterligare beslut i denna riktning under det kommande budgetåret.
(Applåder)

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! EU:s budget för 2003 är verkligen värd att titta på. Den är ett typexempel på att man kan lyckas sammanställa en mycket ekonomisk budget, men samtidigt anslå tillräckliga medel för prioriteringar och för nya uppgifter. Denna ekonomiska och framtidsinriktade budget är resultatet av ett nästan sagolikt bra samarbete med parlamentet och med föredragandena. Jag måste helt enkelt uttala min största uppskattning av Färm och Stenmarck. Likaså av Colom i Naval och naturligtvis Wynn, utskottets ordförande, samt mitt hjärtligaste tack i kommissionens namn till hela budgetutskottet för detta suveräna samarbete! Naturligtvis tackar jag också rådet. Här vill jag framhäva hur målinriktat förhandlingarna leddes, och det medgavs inte att man bet sig fast i ett enda område, eller i oväsentligheter, utan man fortsatte alltid att förhandla målinriktat.
Åtagandebemyndigandena i budgeten 2003 uppgår till 99,69 miljarder euro - för dessa pengar kan nya åtaganden göras i EU:s namn. I jämförelse med detta år är det en ökning med bara 0,26 procent. Det kan någon försöka att göra om! För betalningsbemyndiganden står nästa år 97,5 miljarder euro till förfogande. Ökningen jämfört med i år uppgår därmed till 1,9 procent, vilket betyder att den är mindre än inflationstakten. I procent av EU:s BNP är EU:s budget under 2003 bara 1,02 procent. Det är den lägsta nivån på tio år. Enligt den finansiella planering som antogs 1999 hade 103 miljarder planerats för år 2003, alltså 5 miljarder mer än vad som nu faktiskt behövs för budgeten 2003.
Mina damer och herrar, nu är det slutgiltigt så att budgeten 2003 kommer att vara den sista budgeten för ett EU med 15 medlemsstater. Jag vill gratulera det danska ordförandeskapet till resultatet från Köpenhamn. Ett hjärtligt tack här också till Böge som föredragande från parlamentet om finansieringen av utvidgningen för hans stöd under de senaste ett och ett halvt åren! Finanspaketet föregicks ju av långa förberedelser, och som kommissionär med ansvar för budgeten är jag stolt och naturligtvis också glad över att avslutet i Köpenhamn kom så nära kommissionens förslag från januari.
I och med Köpenhamn har nu signalen getts till alla EU-institutioner att ?kavla upp ärmarna?. Nu gäller det att göra alla institutionella förberedelser, så att dessa förändringar för våra institutioner kan ske friktionsfritt.
Rådet kommer att tilldelas 236 nya tjänster för dessa förberedelser, och kommissionen får 500. I kommissionens namn vill jag tacka budgetmyndigheten för detta beslut. Var kommer kommissionen att placera dessa tjänster? 59 av de nya tjänsterna går till området för konkurrens, 53 till jordbruket, 56 till strukturfonderna, 10 till OLAF, 69 till språktjänsten och 60 till Publikationsbyrån. Allt detta är områden där det står klart att regelverket måste tillämpas från och med den första dagen, och där förberedelser måste göras för detta.
Slutligen är det nu också avgjort vilka medel som skall stå till förfogande för de nya staterna under åren 2004-2006, nämligen cirka 10 miljarder euro för jordbrukspolitik och 21 miljarder för strukturstöd. Det är höga belopp, och genomförandet måste naturligtvis förberedas väl.
Andra politiska prioriteringar för budgeten för år 2003 som välkomnats av parlamentet och rådet är ?stabilitet och säkerhet? och ?hållbar och integrerad ekonomisk utveckling?. Dessa prioriteringar kommer till uttryck i budgeten 2003. Exempelvis ökar budgeten för Generaldirektoratet för miljö med 14 procent, och särskilda medel ställs till förfogande för små och medelstora företag i gränsregionerna för att stärka deras konkurrenskraft. Budgeten för Generaldirektoratet för forskning och det gemensamma forskningscentret uppgår tillsammans till 3 miljarder euro år 2003. Detta understryker betydelsen av en hållbar och integrerad ekonomisk utveckling. 
Prioriteringen ?stabilitet och säkerhet? gäller åtgärder inom området för rättsliga och inrikes frågor - min kollega Vitorinos budget ökar med 11 procent - och åtgärder som rör utrikespolitiken. Nästa år kommer EU:s budget att stå för de gemensamma kostnaderna för polisinsatsen i Bosnien. Det är ett viktigt steg i riktning mot en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Vi håller även i fortsättningen våra löften och ingångna politiska åtaganden som rör Balkanregionen. Jag tror att man bör påpeka att det för fjärde gången står en stor budget till förfogande, nämligen mer än 680 miljoner euro för år 2003. Afghanistan kan räkna med ett stort stöd från EU, och för kampen mot aids, tuberkulos och malaria ges återigen stora anslag till Globala hälsofonden. Här är ju Europeiska unionen den största givaren.
Mina damer och herrar, vi har i år skapat den nya solidaritetsfonden för bistånd i händelse av stora naturkatastrofer i medlemsstaterna och i kandidatländerna. Från och med nu kommer det varje år att finnas upp till 1 miljard till förfogande, alltså även för år 2003.
Totalt ser resultatet för år 2002 mycket positivt ut när det gäller arbetet inom det budgetpolitiska området. Vi har en helt ny budgetförordning för EU:s budget, likaså för Europeiska utvecklingsfonden och de andra organen. I dag har kommissionen antagit hela genomförandeförordningen för denna budgetförordning. Reformen av den ekonomiska hanteringen finns därmed inte bara på papperet, utan bestämmer arbetet för alla dem som arbetar med de europeiska medlen. Budgeten 2003 kommer alltså att vara den första budget som skall genomföras i enlighet med reglerna i den nya budgetförordningen.
Budgeten 2003 är, som redan påpekats, den sista för ett EU med 15 medlemsstater. Nu måste vi anpassa budgetplanen till besluten från Köpenhamn, så att vi kan utarbeta budgeten för år 2004 för ett EU med 25 medlemsstater. I februari kommer vi redan att i ett trepartssamtal gemensamt rådgöra om åtgärderna för anpassningen. Då kommer det förhoppningsvis också att råda mer klarhet om framtiden för norra Cypern. Bulgariens och Rumäniens stöd inför anslutningen skall då utökas och Turkiet skall inkluderas i anslagen för stöd inför anslutningen. Detta beslutades vid rådets möte i Köpenhamn. I budgeten återspeglas ju dynamiken i den europeiska utvecklingen. Jag ser fram emot samarbetet i dessa kommande frågor, eftersom jag är säker på att vi kommer att finna goda lösningar även för dessa, på samma sätt som för budgeten 2003.

Ferber (PPE-DE).
Herr talman, ärade ordförandeskap, fru kommissionär, kära kolleger! Budgetförfarandet 2003 var i själva verket, i förhållande till förfarandena under tidigare år, mycket angenämt, och jag vill tacka de båda föredragandena, Färm och Stenmark, så hjärtligt för det. Det lönade sig alltså ändå att vi satsade på den skandinaviska seriösa modellen när det gäller budgetförfarandet, och det hela kompletterades av det danska ordförandeskapet i rådet, så att många stötestenar kunde undvikas i god tid och så att vi gemensamt fick ett mycket harmoniskt förfarande, just under den andra behandlingen. Jag tror att det är värt att nämna.
Inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna är vi mycket stolta över att vi tillsammans med kollegerna från de andra grupperna kunnat genomföra många av våra önskemål, och, ärade fru kommissionär, vi ber naturligtvis om ett motsvarande stöd. Här vill jag säga helt tydligt att det inte är någon mening med att vi som parlament mödosamt ställer upp en budget tillsammans med rådet, om sedan i slutändan åtskilligt, som varit särskilt viktigt för båda delarna av budgetmyndigheten, inte återspeglas i det dagliga livet när budgeten genomförs.
När ni nämner budgetsiffrorna för år 2003 och den ringa ökningen, som vi alla stöder och är mycket positiva till, då måste vi naturligtvis i uppriktighetens namn också säga att vi har vidtagit en mängd åtgärder för att kunna åstadkomma denna ringa ökning, eftersom budgeten 2002 inte genomförts på samma vis som den hade lagts fram.
Jag tänker här på front loading-åtgärder, som man här så vackert kallar det på fackspråk, alltså att man med hjälp av medel från år 2002 betalar åtaganden som egentligen infaller först nästa år, det vill säga att man för över medel som vi ställt till förfogande via solidaritetsfonden, från budgeten 2002 till år 2003. Om vi räknar ihop allt detta, plus den ändringsbudget som vi kan förvänta oss, får vi ändå ihop rejält tilltagna miljardbelopp. Det bör vi också säga i ärlighetens namn. Den låga tillväxten för kommande år finansieras också genom att vi överför medel som inte använts rätt eller inte använts i enlighet med vad som bestämts, från budgeten 2002. 
Från PPE-DE-gruppens sida vill vi uttryckligen uppmana kommissionen att inte släppa efter när det gäller reformen av kommissionen. Vi väntar med spänning på de rapporter som utlovats av den ansvarige kommissionären, Neil Kinnock, och vi kommer att granska dem mycket intensivt och naturligtvis också få lov att överväga vilka ytterligare åtgärder som de kan leda till.
Jag tror att det var en stor framgång - PPE var med och initierade den och kollegerna bidrog lyckligtvis också - att samarbetet mellan rådet och parlamentet när det gäller fastställandet av utrikespolitiska åtgärder tydligt har förbättrats. Jag tror att man här har funnit ett lämpligt förfarande för att övervinna den brist på demokrati som förekommer i rådets mellanstatliga samarbete, eftersom de nationella parlamenten inte längre är ansvariga, utan att några uppgifter ännu överförts på Europaparlamentet. Här har man genom det dialogförfarande som vi kommit överens om med rådet byggt en bro för att uppnå mer demokrati vid definitionen av Europeiska unionens utrikespolitiska mål.
Jag anser att det är ett stort framsteg att vi lyckats säkerställa löftena om hjälp till Afghanistan också för år 2003. Men jag tror inte att det är godtagbart - och det har vi här upprepade gånger diskuterat - att Europas utrikesministrar hela tiden kommer med nya prioriteringar, medan de gamla plötsligt inte längre spelar någon roll, och vi sedan har den mödosamma uppgiften att organisera allt finansiellt. Just för år 2003 har vi på ett mycket seriöst sätt lyckats med att sammanföra nya utmaningar och gamla åtaganden i en bra kompromiss, och för det vill jag säga ett hjärtligt tack till alla som bidragit!
Jag tror att det totalt sett är en seriös budget, och jag ber kommissionen än en gång att se till att det som rådet och parlamentet har beslutat också kommer att genomföras på så vis under år 2003.
(Applåder)

Walter (PSE).
Herr talman, kära ordförandeskap, fru kommissionär, kära kolleger! Man märker också på inläggen att vi när det gäller sakfrågorna låg mycket nära varandra i år, för jag tror att det nästan alltid är samma frågor som vi diskuterar och som vi nu också redogör för. Naturligtvis har jag inte heller några allvarliga invändningar. Men jag vill nu säga något som kanske också den europeiska allmänheten bör ta del av på ett mer självklart sätt, än vad som varit fallet under de gångna åren. Kommissionären har nämnt ökningen av åtagandena i budgeten. Den ligger på 0,26 procent. Vår budget uppvisar inte den ökning - för att inte nämna den inflation - som förutsågs i Berlin. Vi ligger långt under dessa. I Berlin såg man till att skapa en marginal för att möjliggöra och underlätta utvidgningen. Vi har i vårt aktuella budgetförfarande kommit ännu ett stycke närmare: 0,26 procents ökning.
När man tittar på betalningsbemyndigandena verkar 1,9 procent till att börja med inte särskilt mycket. Det ligger också avsevärt under det som skulle krävas för att reducera den eftersläpning i betalningsbemyndiganden som fortfarande finns. Ändå är 1,9 procent mer än det som många nationella finansministrar för närvarande har till förfogande för att sammanställa sina budgetar. Trots detta är vi positiva till dessa 1,9 procent, eftersom de är viktiga. Totalt sett måste man någon gång klargöra denna budget och omfattningen av den. Vi har en budget som är något mindre än 100 miljarder euro! Det är 25 procent mindre än de femton staterna i Europeiska unionen lägger på försvarsutgifter. För detta belopp minus en fjärdedel - alltså 100 miljarder euro - åstadkommer vi ett samarbete på den europeiska kontinenten när det gäller miljö, forskning och utveckling, samstämmighet, och vi lämnar inte de svagare i sticket. Jordbruket är fullständigt europeiserat, ungdomsutbyte förbereds. Vi förbereder utvidgningen, vi har gemensam utrikes- och säkerhetspolitik och samarbete inom det inre rättsliga området. Jag tror att man någon gång mycket tydligt måste säga att vi ger ut betydligt mindre för allt detta, för att Europeiska unionen skall vara framtidsduglig och fredsbevarande, än vad man ger ut på nationell nivå enbart när det gäller försvarspolitik.
Trots denna snäva budget, trots att vi år för år måste lägga till nya saker - det har just nämnts att varje år kommer det nästan regelbundet till någon ny uppgift inom kategori 4 - så klarar vi ändå av att göra prioriteringar, som för den ekonomiska utvecklingen framåt på den europeiska kontinenten. Vi upprätthåller inte bara en kontinent med stora koncerner, utan också de små och medelstora företagen på den europeiska kontinenten kan utnyttja de möjligheter som erbjuds av en gemensam inre marknad. Dessa företag har inga juridiska avdelningar, inga skatteavdelningar, utan de behöver hjälp för att kunna utnyttja den europeiska inre marknaden med alla dess fördelar. Där ger vi dem stöd.
Vi reagerar på det åldrande samhället i Europeiska unionen. Vi måste göra detta i vår egen budget i ännu högre utsträckning. Jag har redan flera gånger tagit upp pensionerna, men i framtiden vill vi också reagera på hela det åldrande samhället.
En mycket viktig del var och är kategori 4. Jag läste i dag i en tidning att Europaparlamentet inte skulle anse det viktigt med bekämpning av aids. Här kan jag konstatera att Europaparlamentet har fyrdubblat det belopp som skall ställas till förfogande för detta, jämfört med de ursprungliga förslagen. Den som alltså påstår att det inte skulle vara nog viktigt för oss, han har ingen aning om vad han talar om.
Jag vill också än en gång tydligt understryka att årets budgetförfarande har medfört stora framsteg. Jag kan utan invändningar anknyta till det som Markus Ferber sade. Vi måste här sluta de parlamentariska gapen när det gäller kontroll av politik som förs över från nationell nivå till europeisk nivå, och vi gör detta. Vi har tillsammans med rådet gjort ett gemensamt uttalande, som innebär avsevärda framsteg just inom utrikes- och försvarspolitiken, och klargör för medborgarna att det inte finns någon parlamentarisk frizon inom den europeiska politiken på denna europeiska nivå. Det är saker som måste regleras i konventet, som egentligen måste organiseras på annat håll. Vi har trots detta redan tagit itu med dem.
Fru Schreyer, ni har just uppträtt som om allt detta vore färdigbehandlat. Vi kommer naturligtvis att ta itu med besluten från Köpenhamn. Klart är förvisso att detta inte bara är en fråga som beslutas av rådet i Köpenhamn, utan vi måste också diskutera den med varandra här. Vi är mycket positiva till detta, men ert definitiva ?Det har härmed beslutats? kan jag inte bara acceptera. Så kan man endast resonera när man fört och avslutat goda diskussioner.
Jag tackar alla kolleger, särskilt de båda föredragandena, och jag tackar för talmannens tålamod med att ge mig den extra halva minuten.
(Applåder)

Virrankoski (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär! För det första vill jag lyckönska budgetföredragandena Göran Färm och Per Stenmarck till ett förträffligt arbete, samt ordföranden för budgetutskottet Terence Wynn till att han lett utskottet så väl. Jag vill även tacka Danmarks ordförande för rådet för ett gott samarbete och kommissionär Michaela Schreyer för hennes arbete. 
Europeiska unionens budget för nästa år är disciplinerad. Ökningen av utgifterna sker under inflationsnivån, det vill säga med endast 1,9 procent. Detta innebär ett betydande stöd från Europaparlamentets sida till medlemsstaterna i deras strävanden att balansera de nationella budgetarna. Det visar prov på EU:s ansvar i medlemsstaternas strävan att uppfylla kraven i tillväxt- och stabilitetspakten.
Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp stöder denna målsättning, trots att den delvis försvagar möjligheterna att åstadkomma en långsiktig jämvikt i EU:s ekonomi, eftersom EU:s största bekymmer i samband med budgeten denna gång består i de obetalda åtagandena. För närvarande uppgår de till 103 miljarder euro. Det vill säga mer än hela budgeten för ett år. Sedan början av året har skulderna vuxit med 17 miljarder euro och man ser inget slut på tillväxten. Sämst är situationen för de strukturella åtgärderna, där de obetalda åtagandena under ett år har ökat med 13 miljarder euro, men den relativt sett svåraste situationen återfinns i stöden inför anslutningen av nya medlemmar, där det under tre års tid redan har samlats obetalda åtaganden till en summa av 8,5 miljarder euro, det vill säga att endast 2 miljarder av det egentliga stödet har betalats ut.
Det mest förargliga är att det skulle ha funnits medel för att betala åtagandena, men att de inte använts. Av den anledningen är situationen ett bevis på ineffektiv förvaltning, för vilken såväl kommissionen som medlemsstaterna bär skulden. Därför är reformeringen av kommissionen ytterst viktig. För närvarande är kommissionen konservativ och smiter ifrån sitt ansvar. Man bör även förenkla rättsakter och förfaranden, såsom man i somras kom överens om i förlikningen med rådet.
Nästa års budget präglas av utvidgningen. Den här budgeten är den sista som utarbetas för ett EU bestående av 15 medlemsstater. Parlamentet tryggade de tjänster inom kommissionen som är nödvändiga för utvidgningen delvis genom att samla in medel från årets budget. På så sätt kunde man betala nästa års utgifter i förskott och anpassa förvaltningsutgifterna till de strama ramarna i rubrik V. Min grupp stödde detta förfarande.
Av budgetens innehåll att döma kan man för övrigt konstatera att EU:s funktioner är rimligt finansierade. Jordbruksutgifterna är under kontroll, varför det inte av budgetskäl finns behov för några större reformer. De externa åtgärderna kunde delvis finansieras i förskott ur årets budget, varmed man inte behövde ändra på parlamentets prioriteringar. Vid sidan om övriga åtgärder kunde man förstärka finansieringen av den nordliga dimensionen något, vilket måste anses vara bra.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Jämfört med medlemsstaternas bruttonationalprodukt är nästa års budget rekordlåg. I vår grupp är man oroad över den låga nivån av betalningsbemyndiganden. Man befarar att betalningsbemyndigandena inte motsvarar tidigare utfärdade åtaganden och att det därför uppstår nya RAL, det vill säga att det samlas utestående åtaganden på hög. Man befarar att medlemsstaterna på grund av den nya bestämmelsen, tidsfristklausulen, kommer att förlora pengar som tillhör dem. Problemet har främst varit teoretiskt, eftersom kommissionen inte har betalat ut medel ur budgeten och eftersom man har kunnat återbetala miljarder euro till medlemsstaterna utan att använda sig av oanvända egna medel, det vill säga medlemsavgifter. Om betalningsbemyndigandena inte nästa år motsvarar behovet av utbetalningar, kommer tidsfristklausulen att ge upphov till ett nytt problem. 
Vår grupp vill fästa uppmärksamheten på det interinstitutionella avtal som föregående parlament ingick för vår del. Särskilt när det gäller kategorierna 3 och 4 har det uppkommit nya behov som inte kan tillgodoses med de nuvarande utgiftstaken. I maj 1999 kunde ingen förutse behovet av att återuppbygga Jugoslavien och Afghanistan i en situation där EU förefaller ha förbundit sig att ekonomiskt mildra konsekvenserna av USA:s anfallspolitik. Arbetsfördelningen verkar vara den att USA anfaller och EU betalar uppröjningen och återuppbyggandet efter kriget. Ett nytt krig i Irak kan öka trycket på utlandsbiståndet för nästa år, varför det inom den kategorin inte finns några marginaler för att inleda nya åtgärder.
Vår grupp anser att man borde se över de övre gränserna i det interinstitutionella avtalet. Man är ju också på väg att öka flexibiliteten i den dumma tillväxt- och stabilitetspakten. Budgeten innehåller ett särskilt flexibilitetsinstrument, men det förefaller som om rådet felaktigt tillämpar det för förutsägbara utgifter i stället för i flexibilitetssyfte. Att fiskeriavtalet med Marocko gick om intet var ingen förutsägbar utgift för vilken man verkligen behövde flexibilitetsinstrumentet. Nedläggningen av Spaniens och Portugals fiskeflottor borde man nästa år finansiera helt och hållet på annat sätt än genom att delvis utnyttja flexibilitetsinstrumentet.
Vår grupp ser det som positivt att man har inlett en målmedveten diskussion om att minska transporterna av levande slaktdjur och att man ifrågasatt djurhanteringen vid det holländska primatcentret i Rijswijk. Däremot ställer vi oss kritiska till att man öppnat en kanal för finansiering av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik ur EU:s budget. Den här gången finansierar man civil krishantering, nästa gång kanske krig. Jag har under budgetberedningen inte kommit på det klara med hur man tänker ordna revisionen av de medel som hör till rådets behörighetsområde och hur och vem som skall beviljas ansvarsfrihet för användningen av dessa medel. Kanske kommissionären vet det.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Även jag vill å min partigrupps vägnar tacka båda föredragandena, Färm och Stenmarck, så mycket för deras arbete och även gratulera dem till slutresultatet. För jämviktens skull kommer jag att ta upp några positiva och några negativa punkter, men jag börjar med de negativa. För mig är det betalningarna och jag ansluter mig till det som Virrankoski redan sagt i det avseendet. Parlamentet kämpar oftast för anslagen, alltså löftena, medan rådet främst är intresserat av att hålla nere utbetalningarna så mycket som möjligt och alltså mindre av att hålla löften.
Parlamentet har under medlingen samtyckt till att sänka de inplanerade utbetalningarna. Jag förstår varför det skett men jag är inte glad åt det. Vi riskerar att väntetiden blir ännu längre, att organisationer och andra mottagare av låt oss säga ?kontanter i handen ?, måste vänta längre på pengarna och det kan inte vara meningen. Därmed minskar institutionernas trovärdighet, men kanske ligger rådet eller medlemsstaterna inte helt sömnlösa för det.
Ett annat problem jag har gäller sänkningen av krediten för livsmedelsbistånd och humanitärt bistånd med 55 miljoner euro. Nu vet jag ju att förespråkarna för det här säger att det bara är ett bokföringstekniskt trick och att det sammanlagda antalet förblir detsamma. Det är dock just det som är mitt problem, eftersom kreditbeloppet förblir detsamma medan vi redan nu vet att det kommer att behövas extra pengar, nämligen för Afrikas horn. Beloppet förblir detsamma, men mängden människor som måste få pengar från den budgetposten ökar.
Sedan, som kompensation, tre positiva punkter: min partigrupp är väldigt glad åt att pengarna till KEDO frysts. Vi har alltid tyckt att det är synd att man aldrig valt en hållbar lösning för den nordkoreanska energifrågan, nämligen investeringar i energieffektivitet och förnybara energikällor. Cirka tusen nordkoreaner utbildas tack vare Europeiska unionen i modern kärnkraftsteknik. Nu visar det sig att Nordkorea inte håller sig till sin del av avtalet och visst investerar i ett eget kärnvapenprogram. Därför måste vi nu själva granska KEDO och för vår del måste vi avsluta det. De tjugo miljonerna under rubrik IV kan vi mycket väl använda till annat.
Sedan tjänsterna i kommissionen: det är väl ändå en viktig bedrift i den här budgetförhandlingen. Genom åter en märkvärdig bokföringsteknisk operation har vi skapat utrymme i nästa års budget för femhundra nya tjänster i kommissionen. Det är goda nyheter. Om jag nyss förstod kommissionären rätt så kommer av dessa femhundra tjänster dock ingen extra tjänst att gå till GD Miljö, och det tycker jag vore väldigt synd eftersom det naturligtvis är väldigt viktigt att miljöreglerna följs och kontrolleras även i kandidatländerna. Kanske skulle hon därför kunna ändra sig där, eftersom vi ju alla kommit överens om att det finns tre prioriteter inom Europeiska unionen, bland annat den hållbara utvecklingen. Det vore alltså mycket klokt om en stor del av de femhundra tjänsterna även går till en förstärkning av GD Miljö.
Det sista jag skall ta upp, herr talman, handlar om djurförsökscentrumet i Rijswijk. Nu hör jag redan kollegerna sucka eftersom det här har en ganska lång historia men det står nu i resolutionen. Vi måste ställa upp tydliga, etiska villkor för de djurförsök på apor som förekommer där. Om det finns alternativ eller om försöken inte objektivt sett är nödvändiga så skall Europeiska unionen inte längre ge stöd för de här försöken. Det måste alltså hur som helst bli ett omedelbart stopp för försöken på människoapor. Det är etiskt oacceptabelt och jag hoppas på ert stöd.

Turchi (UEN).
Herr talman, ärade ledamöter! Låt mig först framföra mina komplimanger till årets båda föredragande Färm och Stenmarck för deras utmärkta arbete. Budgeten för 2003 var varken enkel eller politiskt självklar: det var en budget i vilken trängande krav, såsom finansieringen av administrationen inför utvidgningen av unionen, ställdes emot prioriterade politiska frågor, såsom stödet till Afghanistan. Gjorda åtaganden, såsom finansieringen av omstruktureringen av de portugisiska och spanska flottorna - där vi äntligen verkar ha kommit fram till en överenskommelse - ställdes emot nya behov, såsom behovet att stödja Europeiska unionens deltagande i Globala hälsofonden ekonomiskt. Det var en budget som, enligt min mening, i stort led av att de ekonomiska planerna från Berlin 1999 inte har setts över: ekonomiska planer som jag anser vara otillräckliga i dag, och vars politiska bärkraft inte kan annat än minska under kommande år. Trots att resultaten från förlikningsförfarandet i november är viktiga ändrar de inte fakta: till exempel är det gemensamma uttalande varigenom rådet åläggs att konsultera parlamentet innan det fattar några beslut som medför ekonomiska åtaganden inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, bortsett från eventuella invändningar, ett viktigt framsteg. Vi har tagit ännu ett steg framåt när det gäller Europaparlamentets fulla medverkan inom en sektor som är strategisk för utvecklingen av en starkare och säkrare union.
Detta hindrar dock inte att summan under rubrik IV är låg, eller snarare, förkvävande. Vad gör vi om rådet ber oss om tillstånd att göra åtaganden, också ekonomiska sådana, inom ramen för ett nytt internationellt politiskt scenario? Skall vi neka att ge detta tillstånd med motiveringen att det faktiskt saknas medel eller skall vi anta utmaningen och åta oss att skaffa fram pengarna, någonstans ifrån och på något sätt? Nu måste vi till exempel skaffa fram pengar till Galicien. Vad skulle vi ha gjort i till exempel Afghanistan? Vad skulle vi ha gjort på Balkan, till exempel?
För att inte tala om rubrik III: Europeiska unionens åtaganden inom inrikespolitiken ökar faktiskt också från år till år. Varje år kommer det nya, kostsamma och politiskt mycket viktiga fleråriga program som måste behandlas och respekteras som sådana. Men vad skall vi göra när det inte längre finns marginaler för några som helst politiska initiativ från vår sida? Vad skall vi göra när distinktionen mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter reduceras till att vara en distinktion mellan utgifter om vilka parlamentet inte har sista ordet och utgifter som parlamentet inte kan ta i för att inte de europeiska institutionerna skall förlora ansiktet? Och detta var bara två av rubrikerna.
Jag ber därför alla ledamöterna att i sina grupper och gentemot sina regeringar arbeta för att allt det som vi har planerat i denna budget, inom ramen för detta förlikningsförfarande, i slutändan inte skall gå i stöpet på grund av bristande resurser, utan i stället bli gemensamma mål för oss alla, oberoende av politisk färg.

Van Dam (EDD).
Med sparsamhet och flit bygger man hus som slott. Detta gamla nederländska talesätt kan delvis tillämpas på Europeiska unionens budget för år 2003, vilken skall fastställas den här veckan. Fliten kommer jag inte att ifrågasätta. Det genomarbetade resultatet av kommissionens, rådets och parlamentets gemensamma ansträngningar tål att ses. Nej, det handlar mer om den förstnämnda dygden: sparsamhet. I den aktuella resolutionen uppmanar parlamentet kommissionen till fortsatta insatser för att minska eftersläpningarna i betalningarna, förbättra styrningen av programmen enligt de kvartalsvisa planerna för genomförande och återrapportering och så vidare. Allt gott och väl men gång på gång kringgår man en viktig fråga. Nämligen frågan om ändamålsenligheten i de många budgetposter där det förekommer betalningsproblem. Vi anser att kommissionen tar alldeles för mycket hö på gaffeln, aktivt stimulerad av det här parlamentet. I resolutionen talas det om ?överdrivna överskott?. Det måste väl få en att börja fundera. Därför är vi också glada över att det i alla fall gjorts en början till att sänka anslag och betalningar med avseende på strukturåtgärder. Den stora eftersläpningen, särskilt inom området strukturfonder, måste leda till en grundlig sanering av olönsamma budgetposter. Det vore verkligen ett bidrag till en trovärdigare finanspolitik inom Europeiska unionen.
Även inom andra politikområden vore det dock välkommet med en avsevärd sanering av budgetposterna. Särskilt på området externa åtgärder kan poster strykas. Endast om Europeiska unionen har ett mervärde med avseende på utrikespolitiken kan det vara värt att överväga åtgärder. Vad skall man till exempel tänka om ändringsförslag 139 till budgetpost B7-6000? Där yrkas på anslag på inte mindre än 20 miljoner euro för självständiga och oberoende stiftelser i Europeiska unionen. I motiveringen kommenteras det sedan i fina ordalag att politiska stiftelser är särskilt kvalificerade för sådana åtgärder. Var står man då med begrepp som oberoende och självständighet? Det finns andra också.
Vi pekar här endast på ändringsförslag 147 till budgetpost B7-6312. Efter en tidigare diskussion om etik angående embryon i ramprogrammet för forskning måste jag på nytt ta upp den etiska frågan. Den här gången gäller det abort inom ramen för ett program för främjande av sexuell och så kallad reproduktiv hälsa och rättigheter i utvecklingsländer. Officiellt säger Europeiska kommissionen att abort inte kan definieras som metod för familjeplanering.
I praktiken visar det sig dock inte vara lika tydligt. Europeiska kommissionen samarbetar nämligen med och bidrar med medel till organisationer som räknar abort till de reproduktiva rättigheterna. Kort och tydligt: abort samfinansieras! Därför uppmanar jag till att med kraft förkasta ändringsförslag 147!
Den här frågan visar på nytt att finansiering av etiskt omstridd verksamhet ger problem. Europeiska kommissionen borde vara mer återhållsam i det avseendet.
Dessutom ställs sättet inom EU:s utvecklingspolitik att komplettera medlemsstaternas politik i ett annat ljus. Det får väl inte vara så att Europeiska unionen kompletterar medlemsstaternas utvecklingssamarbete med verksamheter som den medlemsstaten inte själv stöder eftersom den inte anser att de är försvarliga! Den formen av kompletterande åtgärder ger mig en otäck bismak. Jag är nyfiken på att få höra Europeiska kommissionens argument för sin indirekta inblandning i fråga om abort.
Herr talman! Låt oss vara sparsamma med medborgarnas förtroende för oss och förutom flit även iaktta sparsamhet. Det är ju medborgarna som betalar.

Turco (NI).
Herr talman! Liksom Van Dam skulle jag vilja ta upp en särskild budgetpost, och det gör jag också mot bakgrund av det faktum att jag, i egenskap av ledamot av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, har följt dess utveckling på nära håll. Det handlar om posten B7-6310 ?Samarbetsprogram mellan Nord och Syd för bekämpning av narkotika och narkotikamissbruk?. Först utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, sedan budgetutskottet och slutligen ett enhälligt parlament beslöt att stoppa nya anslag och föra gjorda betalningsbemyndiganden till reserven, eftersom parlamentet ansåg att denna budgetpost saknade rättslig grund. Att den inte hade någon rättslig grund berodde på att kommissionen redan i oktober 2000 skulle ha lagt fram en rapport om de insatser som gemenskapen finansierar på området för parlamentet och föreslå en ny förordning. Trots detta har posten i fråga finansierats av gemenskapen under två hela budgetår utan att det finns någon som helst rättslig grund.
Omedelbart efter omröstningen i kammaren framhöll kommissionen för budgetutskottets ordförande att denna post faktiskt saknade rättslig grund. Detta strider mot vad kommissionären flera gånger har hävdat i svar på frågor i parlamentet, nämligen att finansieringen hade en ordentligt preciserad rättslig grund och att det faktum att utredningen inte hade gjorts inte hindrade fortsatt finansiering. Sedermera sades det oss att det hade gjorts en utredning. Denna utredning, som skulle handla om förordningen från den 21 oktober 1997, och som skulle ha överlämnats till parlamentet i juli 2002, har då verkligen inte kommit in till sekretariatet vid utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag lyckades med svårighet få tag på den: det handlar om en slutrapport från den 9 maj 2002 som vi också hade kunnat granska i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om vi hade haft tid. På så sätt hade vi kanske kunnat undvika denna fas och det som håller på att hända med den nya budgeten. Tack vare denna rapport har kommissionen, parlamentet och rådet tillsammans bestämt att reserven skall upplösas, eftersom utredningen existerar. Bortsett från framsidan och titeln handlar det om en utredning som utgår från 1990-talet och gäller samarbetet mellan Nord och Syd för bekämpning av narkotika och narkotikamissbruk, men som bara delvis har med förordningen från den 21 oktober 1997 att göra. Detta är inte allt: i denna utredning drar man fram alla de åtgärder som har vidtagits under tidigare år för att slippa säga rent ut vad som har hänt med denna förordning under dessa tre år.
Av utredningen framgår det tydligt att större delen av insatserna under de senaste tre åren har genomförts tillsammans med och via Förenta nationernas kontor, under ledning av herr Arlacchi. I åratal har vi krävt att kommissionen skulle undersöka omständigheter som enligt Förenta nationerna själva inte kännetecknas av öppenhet och som, tvärtom, strider mot deras arbetsordning i ekonomiska frågor. Ordförande Prodi har själv tagit på sig att reda ut någonting som Förenta nationerna själva erkände. Ingenting av allt detta har skett och i dag tar man gladeligen upp finansiering för denna budgetpost efter att, i åratal, ha fortsatt att finansiera tveksamma åtgärder som kommissionen än i dag inte kan, eller inte vill, granska ordentligt, utan att det finns någon rättslig grund.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! I likhet med andra talare i eftermiddag, gläder det mig att budgetförfarandet har kunnat avslutas på ett framgångsrikt sätt. Det är förvisso ett av de stillsammaste jag någonsin har varit med om, och jag gratulerar de två föredragandena till deras utmärkta arbete. 
I alla budgetförfaranden finns framgångar och misslyckanden. Som Ferber nämnde, anser vi i vår politiska grupp att vi till största delen har haft framgångar under detta budgetförfarande. Det är tre frågor som har skilt sig från mängden, och jag vill ta upp dem. Den första avser förbättringen av budgetgenomförandet. Vi betonade från början att vi borde ta fasta på kommissionens, rådets och parlamentets förklaring från december 2000, genom vilken vi specifikt försöker att sänka de utestående åtagandena till en normal nivå senast i december 2003. I detta syfte föreslog vi att personalanslagen skulle placeras i reserven. Som ett resultat av detta har vi nu utlovats ett dokument för det preliminära budgetförslaget, i vilket man anger hur vi skall kunna eliminera onormala utestående åtaganden före slutet av 2003. Jag menar att vi har en bit kvar, men detta är ett steg i rätt riktning.
För det andra, när det gäller lämpligt deltagande från parlamentets sida i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, var det som oroade oss mest frågan om hur parlamentet fullt ut kunde delta i samråd och information om hur pengarna skulle användas av rådet. I detta syfte höll vi kvar pengarna i reserven vid första behandlingen, så att vi kunde få en lämplig förhandling med rådet under den andra behandlingen. Vi har nu en gemensam förklaring i enlighet med det interinstitutionella avtalet, där man för första gången anger hur parlamentet skall kunna delta fullt ut i samråds- och informationsförfarandena - detta gäller även deltagandet i den politiska dialogen om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Vi har också avsatt medel i budgeten så att kommissionen skall kunna lägga fram en undersökning där prioriteringarna anges inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken under de kommande fem åren. Jag hoppas verkligen att man slutför denna undersökning.
Sist men inte minst har vi frågan om ett framgångsrikt genomförande av kommissionens reformer. För min grupp är detta en mycket viktig fråga. Vi föreslog därför att vi borde ha en övergripande åsikt om detta och, i detta syfte, förde vi vid första behandlingen 500 personalresurser till reserven - de begärda ytterligare tjänsterna. Hör och häpna, som ett resultat av detta har vi nu fått ett heltäckande betänkande, som jag har diskuterat med mina kolleger - däribland med kommissionär Kinnock i förmiddags - och kommit fram till att vi verkligen har gjort framsteg, men att det diskuteras andra metoder i rådet för tillfället, och att det finns beslut som måste fattas innan vi möter väljarna återigen i juni 2004.
Jag anser därför, när det rör dessa tre punkter, att 2003 års budget har varit en framgång. Vi hade en strategi och vi hade en viss styrka som gjorde det möjligt för oss att åstadkomma detta, genom att hålla tillbaka pengar eller tjänster, så att åtgärder kunde vidtas. Vi måste vara försiktiga under de närmaste månaderna och se till att utvecklingen fortsätter när det rör dessa tre punkter, eftersom ingen av dem har lösts fullständigt i 2003 års budget.
Men det är tack vare parlamentets befogenheter och våra politiska gruppers beslutsamhet att använda dem, som vi har gjort framsteg i samband med dessa tre punkter. Jag avslutar med ett varningens ord: I aktuella förslag till det europeiska konventet verkar man försöka begränsa parlamentets befogenheter i budgetförfarandet - vi bör se till att detta inte sker.
(Applåder)

Wynn, Terence (PSE)
Herr talman! Eftersom vi gratulerar oss själva - alla har hållit mycket berömmande tal om budgetutskottets roll - påminns jag om en historia som vice talman Schmid berättade för mig en gång. En före detta ordförande för budgetutskottet och en före detta föredragande åkte på skidsemester. När de åkte skidor råkade de ut för en olycka: de ramlade ned i en djup ravin. De fastnade där nere och kunde inte ta sig upp. När det hade gått ett dygn så insåg folk att de var försvunna och en grupp personer började söka efter dem. När de kom till ravinen tittade de ned och såg dessa två figurer. De ropade till dem: ?Är ni från budgetutskottet?? De svarade: ?Ja, det är vi!? De ropade tillbaka: ?Vi är från Röda korset.? Svaret löd: ?Vi har inga pengar?.

Det är denna bild de flesta har av budgetutskottet. I och med denna budget har vi emellertid varit oerhört vänliga mot i stort sett alla. Alla som har deltagit i detta förfarande känner till faxmeddelandena, e-breven, telefonsamtalen och de personliga besöken i samband med försöken att bedriva lobbyverksamhet för allt som kan fås genom denna budget.
Vid detta tillfälle har emellertid föredragandena arbetat oerhört bra för att se till att man tar hänsyn till de prioriteringar som utskotten, de olika politiska grupperna och de med externa intressen som har bedrivit effektiv lobbyverksamhet har. Vi har en budget som återspeglar en avsevärd god vilja från parlamentets sida. Det finns faktiskt så mycket god vilja att, som jag sade i utskottet, vi har för mycket pengar i budgeten, särskilt inom vissa områden i kategori 4 där pengarna inte kommer att användas. De finns emellertid där, och detta har åstadkommits genom föredragandenas och utskottets goda arbete och genom våra gemensamma ansträngningar tillsammans med rådet och kommissionen.
Jag måste säga att det har funnits många ?förstaplaceringar? i detta budgetförfarande, inte minst på grund av det danska ordförandeskapets inställning. Vi har alla gratulerat dem, och de har arbetat oerhört hårt för att se till att vi till sist får en budget som vi alla kan vara stolta över. Normalt sett sker en avsevärd mängd lobbyverksamhet under denna slutliga fas, men inte denna gång. De mycket få fall av lobbyverksamhet som vi har stött på, rör en eller två budgetposter som har att göra med kategori 4.
Våra förhandlingar under förlikningsförfarandet med rådet och kommissionen har faktiskt visat sig vara fruktbara. I kategori 4 har varenda ändring som utskotten begärt godtagits, förutom för de budgetposter som rör ECHO - vi är övertygade om att vi kan hitta pengarna - och Globala hälsofonden. Vi har inte de 80 miljoner euro som begärdes, men vi har 42 miljoner euro från den allmänna budgeten och en garanti att Europeiska unionen får en styrelseplats i Globala hälsofonden. Från denna synvinkel är det ganska bra.
Den enda information som måste framföras, bland alla dessa gratulationer, är emellertid hur pengarna kommer att användas under nästa år, eftersom vår svaghet i detta parlament är att vi inte kontrollerar hur pengarna används. Ferber uppmanade kommissionen och rådet att se till att pengarna används på ett bra sätt. Det är även vår uppgift, och utskotten i detta parlament måste månad in och månad ut garantera att de kontrollerar detta. Det sista vi vill ha är en 15-procentig återbetalning till medlemsstaterna i slutet av perioden, vilket hände i år när vi återbetalade 15 miljarder euro. Det gläder medlemsstaterna, men det är inte god budgetpraxis.
(Applåder)

Jensen (ELDR).
Herr talman! Jag delar också den glädje som i dag har kommit till uttryck från många håll över att budgetförhandlingarna har gått så bra. För utomstående kan det kanske se märkligt ut att vi utan att skämmas berömmer varandra, men det ömsesidiga förtroende, den öppenhet och rätlinjighet som har präglat budgetförhandlingarna i år får mig att tro att det faktiskt går att korta av och förenkla budgetförfarandet, vilket man arbetar med i konventet, och att vi kan fortsätta arbetet med att garantera att budgeten framstår som ett politiskt dokument, som uppvisar klara politiska prioriteringar. Denna process kommer under alla omständigheter att bli tydligare nästa år, när vi övergår till den aktivitetsbaserade budgetläggningen och därigenom förhoppningsvis skingrar något av mystiken i språkbruket kring budgeten. Det måste bli lättare för oss alla att se de ekonomiska och politiska prioriteringar som finns i budgeten. 
Vi har uppnått goda resultat med detta års budget, och jag vill för det första framhålla att vi har funnit pengarna för att under 2003 förbereda utvidgningen med tio länder 2004. EU-lagstiftningen måste översättas till de nya medlemsländernas språk och personal från de nya länderna måste anställas utan att man går utöver de avtalade ekonomiska ramarna. Jag tycker att parlamentet har lämnat sitt bidrag till denna process. För det andra har vi också fått fram pengar till återuppbyggnaden av Afghanistan, och för det tredje har vi fått klara löften från rådet om bättre samarbete och insyn i finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det är viktigt, det ligger nämligen i allas intresse att det inte finns några områden i budgeten som står utanför den parlamentariska kontrollen.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Som jag redan förut haft tillfälle att framhålla gör det finansieringstekniska arbete som den nuvarande budgetprocessen kräver än en gång det bekymmersamma i gemenskapens ekonomiska ramarna tydligt, och därmed behovet av att de ses över och läggs om.
Det är påtagligt att de ekonomiska ramar som beslutades i Berlin är djupt otillräckliga för att möta utvidgningens kostnader och de växande behoven när det gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen, och samtidigt för att lösa de nya prioriteringarna som dyker upp, främst när det gäller inrikes- och utrikespolitiken. En översyn av budgetplanen skulle därför vara den bästa vägen. Eller, om inte en sådan översyn genomförs, skulle en legitim och fullständig användning av alla budgetmöjligheter som fördragen ger Europaparlamentet kunna utgöra ett mindre ont, och vi kunde därigenom undvika de omfördelnings- och nedskärningsspel som vi har vant oss vid, och som så många gånger skadat tidigare beslutade prioriteringar och mål.
Jag tänker speciellt på ett särskilt drabbat område: samarbets- och utvecklingspolitiken. I den nuvarande ramen och inför de nya prioriteringarna som har kommit fram, Kosovo, Afghanistan, men också Palestina och beloppen till föranslutningen för Turkiet, eller till och med Globala hälsofonden, har det varit oundvikligt att komprimera beloppen som skall gå till de fattigaste länderna. Denna komprimering har utvidgats till livsmedelshjälpen, samarbetet med Latinamerika, Balkanländerna och Meda-programmet. Bland tidigareläggningar, överföringar, reserver och icke-verkställighet, uppfylls inte ens de antagna budgetbesluten, vilket nu är fallet med 55 miljoner euro särskilt avsatta för Afghanistan. Och fortfarande finns frestelsen att skriva in finansieringen av Globala hälsofonden i Europeiska utvecklingsfonden utan att ens konsultera de länder till vilka fondens medel skulle gå, till skada för dem. Allt detta på grund av att man inte uppfyller principen om tillräckliga medel varför de nya prioriteringarna borde knytas till nya ekonomiska medel. Det är uppenbart att åtminstone en översyn av det övre taket i budgetplanen för kategori 4 är ofrånkomlig, det vill säga för utrikespolitiken.
Men frågan blir än tydligare och än mer påtaglig om vi tar hänsyn till att storleken på kostnaderna för de betalningsbemyndiganden som man föreslår skall godtas utgör en ökning för 2003 med bara 1,9 procent, det vill säga, mindre än den förutspådda inflationen, vilket innebär en realminskning av budgeten för betalningsbemyndiganden. Denna budget för 2003 blir för övrigt, i relativa termer och genom stabilitetspaktens kriterier, decenniets minsta, eftersom den bara utgör, eller är lägre än, 1,02 procent av gemenskapens BNP. Det är meningslöst att sträva efter mer och mer Europa samtidigt som man vill anta en allt mindre budget.
Låt mig nu, när detta är sagt, meddela en positiv nyhet angående Östtimor. Jag gratulerar till de uppnådda resultaten, dels genom att man har bibehållit en specifik budgetpost, för vilket jag har slagits, dels till ökningen med sex miljoner i denna post i förhållande till rådets förslag. Det handlar om en positiv politisk signal till ett land och en befolkning som alldeles nyligen fick sin självständighet, och där det fortfarande råder stor brist, och som kombineras med de olika beslut vi har fattat i frågan.
Ett avslutningens ord om Palestina. Med tanke på den dramatiska situationen i detta land är det viktigt att nästa år återställa situationen med inrättandet av en budgetpost och tillräckligt med medel, framför allt för att återskapa de investeringar som har gjorts av Europeiska unionen.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! När det gäller jordbruksområdet är vi inte nöjda med budgeten. Våra förslag har inte tagits med, rådet har visserligen gjort några små eftergifter, men vårt väsentliga krav, nämligen att vi skall komma fram till ett nytt institutionellt avtal, så att vi kan överföra outnyttjade pengar från den första till den andra pelaren, har inte tillmötesgåtts, eftersom man anser att det helt enkelt inte går att göra. Nu konstaterar vi med förvåning att motsatsen just har skett i Köpenhamn, nämligen att man med ett pennstreck har lösgjort pengar ur den andra pelaren, från landsbygdens utveckling, för utbetalning som direktstöd. Jag måste säga att jag uppfattar det som en skandal. Europaparlamentet har sammanställt en resolution där det sägs att vi är emot direktstöd, mot överföring till de nya EU-länderna, men att vi utgår från att de totala betalningarna inte påverkas av detta, utan att det sker som ett sätt att stödja landsbygdens utveckling, alltså andra pelaren. Detta har inte tillmötesgåtts.
I besluten från Bryssel har man satt ett ekonomiskt tak, där det som möjliggjordes i Berlin inte uttöms. Vid den andra utvecklingsfasen sattes inget ekonomiskt tak, och vi hade stora förhoppningar om att det betydde att den andra pelaren genom en reform kunde utvidgas till Europaparlamentet, som här skulle ha medbestämmanderätt och kunna föra denna andra pelare framåt. Men om sedan de pengar som man här med stor möda kommit överens om genom ett rådsbeslut återförs tillbaka till en utveckling som vi inte vill ha, då, fru kommissionär, motsvarar det inte Europaparlamentets vilja.
Därför anser jag att detta inte kan godkännas på så vis, utan att vi måste ta upp det under de närmaste budgetförhandlingarna och att vi bestämt förväntar oss av Europeiska konventet att medbeslutandet inom jordbrukspolitiken kommer till användning både när det gäller att utforma innehållet och i fråga om de så kallade obligatoriska medlen. Här kan vi på sikt inte längre acceptera att rådet godtyckligt flyttar medel fram och tillbaka, utan vi vill ha ett direkt budgetval och själva besluta om det.

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! Jag vill gratulera föredragandena till deras arbete om EU:s budget för 2003, som nu nästan uppgår till 100 miljarder euro. Nästan 44,8 miljarder euro skall tilldelas den gemensamma jordbrukspolitiken nästa år, och jag välkomnar verkligen det stöd som Europeiska unionen ger till jordbruket rent allmänt. Det handlar om att alla de viktigaste EU-institutionerna skall erkänna den politiska betydelsen av stödet till jordbrukarna, deras familjer och de jordbrukarsamhällen som de bor i.
Vi måste fortsätta våra strävanden med att se till att vi får ett ekonomiskt livskraftigt europeiskt jordbrukssystem. Jag är därför särskilt nöjd över att EU:s ledare, i samband med bredare strategier för EU:s budget, vidtar åtgärder för att säkra den gemensamma jordbrukspolitikens livskraftighet, nu och i framtiden. De regionala fondernas omfattning i Europeiska unionen gläder mig också; dessa kommer att uppgå till 33,98 miljarder euro, och det gläder mig särskilt att pengarna kommer att användas i till exempel min hemregion, Connaught/Ulster i Irland. Dessa medel kommer att förbättra de uppenbara bristerna i infrastrukturen som finns i regioner som min hemregion, och förvisso i andra regioner som ligger efter i Europa.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman, rådsledamöter, fru kommissionär, ledamöter! Det skämt vår kollega Terry Wynn berättade hade varit mycket bättre om vi istället för ledamöter i budgetutskottet hade varit finansministrar. För övrigt skrattade vi alla lika mycket. 
I dag gläds vi åt att Färms och Stenmarcks betänkanden nått konsensus i denna kammare. De har också nått konsensus i våra förbindelser med rådet och de har i den mån det gått svarat på vad som var rättfärdiga krav från kommissionen. Sammanfattningsvis anser vi att den nordiska dimensionen har varit mycket fördelaktig för Europeiska unionens intressen, och därför debatterar vi i dag förslaget till budget 2003 i ett läge som vi som har lång erfarenhet av budgetarbete skulle kunna kalla exceptionellt lugnt.
De nästan 100 000 miljoner euro som vi kommer att anta har liten kvantitativ vikt i unionens ekonomi men dess relativa vikt är mycket stor. Vi får inte glömma att det som anses vara Europa, för såväl politiker som medborgare, ligger i dessa knappa 100 000 miljoner euro.
Dock döljer det slutliga samförståndet, som vi måste tacka det danska ordförandeskapet så mycket för, vilket så gärna diskuterade, inte parlamentets reservation. Jag kommer att nämna ett par aspekter av detta. För det första - vilket tidigare talare sagt - är denna kammares budgetbefogenheter för var dag som går mindre. Då vi inte talar om obligatoriska utgifter, talar vi om fleråriga program eller privilegierade utgifter eller ändringsbudgetar. För varje år som går är den procentandel av gemenskapsbudgeten som står utanför detta parlaments direkta beslut och kontroll större.
Bland de förslag som min grupp lägger fram för konventet framträder de som handlar om att ändra denna situation. Ett representativt parlament bör bestämma om alla utgifter. Medbeslutandet bör generaliseras utan att för den skull äventyra de jordbruks- och strukturkostnader som skall vara garanterade.
Framför allt tror jag att det är ett politiskt misstag att flytta över medlemsstaternas återhållsamma budgetar till unionens budget på det sätt man gör av två anledningar. För det första, eftersom man tillämpar budgetrestriktioner på en budget som i sig inte kan skuldsättas. Man kan förstå att en nationell regering som vill eller bör uppfylla stabilitetspakten måste agera i fråga om sitt allmänna underskott och om det är möjligt nå ett underskott på noll, men att tillämpa dessa årliga nivåer på budgetökningar som ligger under 2 procent årligen av unionens budget leder till en ökande otillräcklighet av gemenskapsresurser. Man försöker få unionen att göra mer och mer för mindre resurser. Och det miraklet är inte bara inte evigt utan dessutom ohållbart.
Hur skulle, för det andra, rådet förklara dessa ökande budgetsaldon som återlämnas till medlemsstaterna med en användningsgrad av egna medel på praktiskt taget 1 procent istället för den teoretiska 1,27 procent? Svaret hänger i luften. Det finns medlemsstater som använder strukturfonder de inte förbinder sig till och som inte genomförs som variabel i de nationella budgetjusteringarna.
Jag frågar mig om det är det rätta sättet att administrera Europeiska unionen, om detta parlament skall nöja sig med detta handlingssätt. Vi hoppas att konventet hjälper oss att lösa detta problem som vi alla tagit upp.

Gill (PSE).
Herr talman! Jag vill också gratulera båda föredragandena, som har gjort ett bra arbete. Jag vill särskilt tacka Stenmarck för hans samarbete när han arbetade tillsammans med mig med de andra institutionernas budgetar och, framför allt, genomförandet av förhandstilldelningen. Detta innebär att de budgetar som i början låg 66 miljoner euro över taket, nu ligger inom en godtagbar marginal. Detta bör också vara en hjälp för oss när det rör 2004 års budget.
Början av 2003 var ett svårt budgetår. Det var inte bara det att vi hade stora förberedelser i institutionerna för den kommande utvidgningen, utan problemen med att arbeta inom en stram ram, som man kom överens om i Berlin, blev alltför uppenbara, särskilt inom kategori 4. Jag instämmer i det som Färm sade tidigare om det tvångströjesystem inom vilket vi måste arbeta. Det har varit en riktig balansgång för båda föredragandena, särskilt när det rör vår huvudbudget.
Jag har under de senaste tre åren observerat att det uppstår kriser varje år. Samtidigt som EU:s skyldigheter och övergripande behov ökar, gör budgeten inte det. Ett av parlamentets grundläggande problem är bristen på inflytande över EU:s hela budget, särskilt kategori 1. Samtidigt som vi, som parlamentariker, skall hålla en stram budget, är vår oförmåga att kunna påverka 50 procent av EU:s budget frustrerande, eftersom vi inte fullständigt kan översätta politiska prioriteringar till budgetmässiga prioriteringar. Jag vill därför gratulera både Stenmarck och Färm, särskilt Färm, för att han har fått igenom de flesta av parlamentets prioriteringar.
Utvidgningens verklighet är här. Fram till dess vi har resultatet av konventet och institutionens nya roll har fastställts, kommer det emellertid att bli svårt att verkställa nya planer. Även om vi har inlett förberedelserna i och med denna budget och vissa mindre anpassningar redan har skett i parlamentet, har utvidgningens verklighet inte riktigt sjunkit in i institutionernas medvetande. Vi har inte på ett lämpligt sätt börjat att ta itu med utvidgningens alla konsekvenser. Låt oss bara titta på de tre olika arbetsplatserna.
När det gäller Strasbourg, kommer det förmodligen att bli omkring 100 nya ledamöter plus deras assistenter, såväl som deras motparter i rådet och ytterligare personal i kommissionen från de nya medlemmarna i Europeiska unionen. Rent praktiskt innebär detta att 2 000-3 000 fler personer kommer att befinna sig i denna stad en gång i månaden. Redan nu kämpar hotellen med att klara av det. Jag vet att vi är kända som en resande cirkus, men i maj 2004 kanske vi bokstavligen måste bo i tält, eftersom det inte kommer att finnas tillräckligt många hotellrum som ett resultat av det utvidgade parlamentet.
Tillsammans med detta är transportmöjligheterna - särskilt via flyg - långt ifrån tillfredsställande för de nuvarande ledamöterna. Det är därför absolut nödvändigt att konventet tar tjuren vid hornen och tar en allvarlig titt på de tre arbetsplatserna. Hur kan dessa minskas? Det är viktigt att rådet och konventet inser att de måste fatta detta politiska beslut.
(Talmannen avbröt talaren.)

Mulder (ELDR).
Herr talman! Flera personer har redan i flera tonarter sagt att årets budgetförfarande var exemplariskt. Det var ett mycket bra samarbete mellan alla delar av budgetmyndigheten. Jag vill också gratulera de två föredragandena och budgetutskottets ordförande som kunde leda det hela i goda banor.
Jag tror att vi stött på de största svårigheterna i rubrik IV och i rubrik V. Jag tror att en bra lösning har hittats för båda rubrikerna. För biståndet till Afghanistan och för Globala hälsofonden har vi hittat en bra lösning och även instrumentet frontloading har använts på ett bra sätt i rubrik V.
På förmiddagen talade vi här i parlamentet om mul- och klövsjukekrisen år 2001. I den resolution som antogs i dag yrkades på nytt på forskning inom olika områden. När det gäller förra årets budget hade kommissionen alla möjligheter till forskning där. Till och med innan utskottet tillsattes hade nämligen parlamentet redan röstat för att påbörja forskning. Jag sade också redan vid första behandlingen i oktober att kommissionen borde genomföra forskning på två områden, nämligen forskning om markörvaccin och om försäkringssystem. Så vitt jag vet har budgetmyndighetens beslut hittills lagts åt sidan och kommissionen har ännu inte börjat underteckna några kontrakt. Jag vill här än en gång understryka hur mycket jag beklagar det.
Den senaste veckan hade vi Köpenhamn. Det har verkligen pratats väldigt mycket om pengar. Jag vill säga en sak: vi har redan program för Östeuropa som borde genomföras nu, men genomförandet sker mycket långsamt. Det ser jag som den största risken även för det kommande året, att vi visserligen gör vårt bästa för att genomföra så många program som möjligt i Östeuropa men att det helt enkelt inte går. Jag tror att kommissionen måste ägna särskild uppmärksamhet åt det.
Slutligen kan jag uttala mina förhoppningar om att budgetförfarandet nästa år kan förlöpa lika smidigt som det gjorde i år med det nya systemet med verksamhetsbaserad budgetering.

Dover (PPE-DE).
Herr talman! Det är en stor glädje för mig att kunna säga att budgetförfarandet för 2003 års budget har gått fantastiskt bra. Det var ett privilegium att vara med vid förlikningen efter halva tiden och i slutet av året, där det fördes en konstruktiv och förnuftig diskussion, och där man gjorde överenskommelser. Jag vill berömma kommissionär Kinnock för hans reformer i kommissionen, även om det har funnits en blind fläck. Det gläder mig att se kommissionär Schreyer här i dag, som förhoppningsvis kommer att tala om redovisningskontroll.
Under antagandet av denna budget försökte vi i den konservativa gruppen och PPE-DE-gruppen att visa att vi behövde en bättre och hårdare redovisningskontroll. Om vi inte fick det skulle vi inte frigöra vissa belopp och tillåta en viss personaltäthet. Detta är helt avgörande. Det är väldigt synd att budgetutskottet tar en blick framåt på budgeten, men sedan stöter på konsekvenser i samband med redovisningskontrollen, och att det finns en viss klyfta mellan de två. Det måste finnas en sömlös tråd, och det gläder mig att kommissionär Schreyer är här för att ta upp frågan i dag.
Om vi ser framåt är det nödvändigt att reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomförs enligt planerna och inte försenas, eftersom detta är så viktigt för utvidgningen och den förnuftiga utbetalningen av ett skäligt stöd - jag säger skäligt och betonar detta ord - till anslutningsländerna. Jag lovprisar det faktum att vi får full valuta från Europeiska unionens budget. Vi har på ett framgångsrikt sätt fått ned den procentuella andelen av bruttonationalprodukten som används för budgeten, så att den nu ligger strax över 1 procent på 1,02 procent. Jag gratulerar alla som har deltagit, särskilt föredragandena, till ett mycket framgångsrikt budgetresultat.

Dührkop Dührkop (PSE).
Herr talman! Jag kommer att inskränka mitt korta inlägg till fiskeriföreskrifterna. Jag konstaterar att andra behandlingen, där vi skall anta internationella fiskeriavtal som inte gett upphov till några större problem, är en enkel handläggning. Dock har vår huvudsakliga strid varit att uppfylla den förpliktelse vi åtog oss förra året att minska konsekvenserna för den gemenskapsflotta som fiskade i marockanska vatten, då det visade sig vara omöjligt att nå en överenskommelse med detta land om att förnya fiskeavtalet.
Det är väl känt att rådet, trots att det ingått detta åtagande, i budgetförslaget för 2003 tog bort de 27 miljoner euro som kommissionen föreslagit i sitt förslag till budget. Dock lyckades Europaparlamentet - i synnerhet genom sin socialdemokratiska föredragande av budgetplanen, Colom i Naval -, med stöd av gruppen av ledamöter i Europeiska socialdemokratiska partiet, nå en lösning av denna fråga och i slutändan antogs 15 miljoner euro i transfereringar i slutet av räkenskapsåret 2002 samt 12 miljoner euro genom mobilisering av flexibilitetsinstrumentet för räkenskapsåret 2003.
Naturligtvis kommer min grupp att stödja denna överenskommelse i andra behandlingen. Den kommer att rösta för den överenskommelse den kämpat och arbetat för och jag hoppas att den roll de europeiska socialdemokratiska ledamöterna spelat är tillräckligt tydlig, såväl i förhandlingarna som i slutandet av avtal. Herr talman! Jag insisterar på denna fråga för att återigen förebygga de ogrundade anklagelserna om den ständiga bojkott som den spanska regeringschefen, Aznar, gjort mot Europeiska socialdemokratiska gruppen, utan minsta skrupler och som vanligt för att försöka förvirra den allmänna opinionen.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Under 2003 kommer halva tiden för den gällande budgetplanen att ha gått. Vi står inför det första budgetförfarande som med framgång tar itu med de administrativa kostnader som orsakas av utvidgningen. Enligt min bedömning är det en bra utgångspunkt för att ta sig an svårigheterna i framtiden.
Det är rätt att visa att arbetet för att nå en överenskommelse vid förlikningarna i juli var framgångsrika och de kommer att göra det möjligt för oss att i morgon rösta för budgeten 2003. Jag vill därför ärligt lyckönska de två föredragandena, Färm och Stenmarck, samt ordföranden för vårt budgetutskott.
De samlade kompromisser som nåtts i förlikningen, och som återgetts i uttalandena, visar en klar framgång för parlamentet i fråga om beslutsfattande med budgetkonsekvenser och en framgång när det gäller att säkra en bättre kontroll av genomförandet av budgeten och de utestående åtagandena.
Ett mycket viktigt tema för mitt land har nämnts här: att lösa det andra avsnittet i finansieringen av de spanska och portugisiska fiskeflottorna på grund av omöjligheten att fiska i marockanska vatten. Jag vill helt ärligt säga till min kära kollega Bárbara Dührkop Dührkop att vi delar samma mål, men inte de metoder eller resonemang som vi nyss hört här.
Jag anser att detta är ett gott exempel på interinstitutionell samverkan. Såväl kommissionen som parlamentet och rådet har lyckats nå en överenskommelse, och jag anser att det faktum att våra institutioner uppmärksammar frågan och visar solidaritet i dessa ögonblick, då regioner som Galicien lider konsekvenserna av en mycket allvarlig katastrof, är något positivt som vi kan förmedla till medborgarna.
Jag måste också säga att ännu en gång budgeteras en stor del av inkomsterna för nästa räkenskapsår av det överskott som blev kvar året innan. Denna situation som visar en kronisk underanvändning av anslag inom vissa områden måste upphöra.
Jag vill säga till rådet att det varken kan vara okunnigt om eller förringa parlamentets politiska prioriteringar och att förlusten av anslag inte bör upprepas. Så kommer att ske med gemenskapsfinansieringen av vissa av Europols insatser i kampen mot terrorismen enbart för att rådet inte vill underkastas denna kammares kontroll.

Pittella (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Också jag skulle vilja tacka de allmänna föredragandena Färm och Stenmarck för de kloka medlingsinsatser som har gjort det möjligt för oss att komma fram till ett för parlamentet överlag tillfredsställande resultat. Som många av er vet har jag uttryckt tveksamhet inför vissa punkter: jag syftar särskilt på nedskärningen av betalningsbemyndigandena för strukturfondernas kategori 2. Den kompromiss man har kommit fram till är dock förståelig, om än inte entusiasmerande, mot bakgrund av det enorma trycket från medlemsstaterna att minska betalningarna trots att dessa har ökat i lägre takt än inflationen.
Jag skall inte uppehålla mig vid detta, utan tala om annat. Detta är en övergångsbudget: som Ralf Walter påminde om ger den oss en hård sifferverklighet som är frukten av staternas snålhet. Endast den blinde kan undgå att se att en ny epok har inletts: Köpenhamn är ett historiskt steg. De som har trott på detta har verkligen varit visionärer. Före oss hette visionärerna Spinelli, Monnet och Schuman. Är det verkligen omöjligt att återuppliva en visionär anda också när det gäller budgeten? Hur skall man kunna bygga en stark europeisk makt med småsnåla stater? Kommer det månne en dag då de ekonomiska planerna görs upp i ett anfall av generositet av till exempel Nederländerna, då solidaritetsfonden helt finansieras av till exempel Luxemburg, då budgetkontrollutskottet ber oss göra av med mer i stället för mindre, då medlemsstaterna inte räknar vad som rinner in i och ut ur deras fickor, utan vad som verkligen behövs för att Europa skall kunna tillfredsställa sina medborgares behov?

Jeggle (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Vid sidan av utvidgningen och utrikespolitiken är jordbrukspolitiken och strukturpolitiken den stora tyngdpunkten i budgeten. Det är också riktigt, eftersom den europeiska budgeten till sitt ursprung var en jordbruksbudget. Det måste man erinra om, när man tittar på stora delar av rådets politik.
Det är inte seriöst att hela tiden belasta den europeiska budgeten med nya uppgifter för gemenskapen, utan att säga varifrån pengarna för dessa uppgifter skall tas. I varje fall inte från jordbruksbudgeten, enligt min uppfattning! Jag betraktar det inte obetingat som vår uppgift att genom denna arbetsdelning sörja för solida nationella budgetar.
Såtillvida utgör naturligtvis även de ändringar, som rådet övertagit från Europaparlamentets första behandling, en tveeggad fråga. Å ena sidan gläder det mig att rådet har backat i fråga om de linjära nedskärningarna i 1A-posterna i 25 procent av fallen. Å andra sidan delar vi därmed ut 200 miljoner euro jämfört med förslaget till budget, trots att det finns ett spelrum om 2,6 miljarder euro till den anslagna övre gränsen. Detta är pengar som saknas som konkret inkomsteffektiv hjälp. Pengar har till och med tagits från den från alla sidor önskade ökningen av den andra pelaren. Jag bekänner mig klart till stöd till och utveckling av landsbygden, om det gör att människorna där vill och vågar stanna kvar och pengarna inte slösas bort på kommunala prestigeobjekt, eller sipprar bort i nationella, ideologiskt skönmålade projekt.
I samband med kommissionens ändringsskrivelse välkomnar jag att kommissionen tar över åtskilliga av parlamentets förslag från första behandlingen och i synnerhet att den inte gör ytterligare nedskärningar av exportbidragen.
Avslutningsvis anser jag att det är viktigt att än en gång påpeka att jordbruksbudgeten är utsatt för ett tvåfrontsangrepp. Å ena sidan försöker rådet hela tiden att finansiera nya utgifter med hjälp av jordbrukssektorn, och å andra sidan går inkomsteffektiva betalningar från den första pelaren förlorade för jordbrukarna på grund av omfördelning till en ännu odefinierad andra pelare. Båda delarna anser jag vara ohederliga, och det vill jag här tydligt påpeka.

Pronk (PPE-DE).
Jag tror att vi nu mycket riktigt verkligen kan vara nöjda med den här budgeten, och det har upprepats så många gånger. Nu när jag hört var och en i den här långa debatten så undrar jag dock om det inte är litet av lugnet före stormen som vi upplever i dag. Det har nu slutat väl, vi kom alla igenom det men vi har skjutit vissa saker på framtiden. Hur kommer det då att gå nästa år? Hur kan den här budgeten på lång sikt fortsätta fylla den funktion som den har just nu om det talas så överdrivet om den. När man lyssnar på finansministrarna så verkar det som om den viktigaste delen av deras problem ligger i den här europeiska budgeten. För människorna i Nederländerna förklarar jag att de betalar 43 euro i skatt på varje 100 euro som de tjänar och att av det beloppet går endast en euro till Europeiska unionen. Ändå undrar var och en varför det ges ut så mycket pengar, fast det ur nationell synvinkel ändå rör sig om relativt litet pengar. Jag är rädd för att ett av skälen till det är att det är en snygg avledningsmanöver för att inte behöva prata om alla de miljarder som ges ut nationellt. De vill man inte granska för noga. Man vill dock gärna se på ett ändå relativt ringa belopp, främst eftersom det så att säga går till utlandet och det är alltid lättare att prata om. Jag tror alltså att vi måste ta hänsyn till det. 
Om man till exempel ser till försvarsutgifterna, vilka naturligtvis är helt nationella, kan man konstatera att vi lägger cirka hälften av det belopp som amerikanerna lägger på försvaret men att vi bara har tio procent av resultatet. Då kan man också tydligt se att mycket mer kan lösas med en gemensam taktik än om man gör allting var för sig. Jag tror att den sortens tongångar har hörts för litet den senaste tiden. Var och en är för upptagen med det relativt lilla beloppet. Det hänger över våra huvuden och jag tror att den stiltje som nu fortfarande råder kanske blir till en storm när vi konfronteras med alla konsekvenser av utvidgningen. Det kan vi överleva, vi har lagt en god grund, men vi måste dock vara säkra på att vi verkligen kan uthärda det.

Laschet (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! Utrikespolitiken är av hävd en sak för den verkställande makten även i nationalstaterna. Men ändå måste pengar för vissa utrikespolitiska åtgärder beviljas av parlamentet. I ett nationellt parlament är rätten till kontroll över budgeten det klassiska medlet för att även utrikespolitiken skall kunna kontrolleras parlamentariskt. Därför är vi mycket glada över att vi i och med denna budget har tagit ytterligare ett steg mot en parlamentarisk kontroll av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det finns en överenskommelse med rådet, där det har fastslagits att man i framtiden före beslut - särskilt om gemensamma åtgärder - skall underrätta parlamentet, utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och budgetutskottet, och detta skall göras vid en tidpunkt då hela åtgärden fortfarande kan påverkas. Vår vädjan härifrån till konventet är att också förankra och intensifiera det på detta vis i den europeiska författning som skall utarbetas. Ingen vill ifrågasätta medlemsstaternas rätt att autonomt besluta i utrikespolitiska frågor. Men om det förväntas att parlamentet skall ställa pengar till förfogande, måste parlamentet informeras på förhand.
Under de gångna åren har vi sett många exempel på hur det getts utrikespolitiska löften, där man i slutändan ålagt oss att i vårt budgetförfarande spara in pengarna någonstans i budgeten. Vår kollega Bourlanges formulerade det en gång på detta vis: ?Återuppbyggnaden i före detta Jugoslavien, på Balkan, har betalats av Afrika, för vi tvingades göra nedskärningar där för att göra det möjligt.? För att undvika detta i framtiden, och för att utrikespolitiskt ansvar skall stå i relation till budgetförfarandet, är denna överenskommelse med rådet ett viktigt steg, och vi vill uppmuntra konventet att även ta hänsyn till detta i sitt arbete.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Som föredragande för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi anser jag att fyra områden måste diskuteras, som är mycket viktiga för oss. För det första utrikeshandeln. Nästa WTO-runda närmar sig. Jag tror att ansatsen att gå över från stöd av produkter till stöd av kvalitet är särskilt viktig och kommer att vara av mycket stor betydelse för Europa.
För det andra är det absolut nödvändigt att WTO åtföljs av en parlamentarisk församling. Vi märker att trycket från de icke-statliga organisationerna blir allt större, och att det blir allt viktigare med en politisk debatt om globaliseringsfrågor. För det tredje måste vi i parlamentet själva stärka åtgärderna för att kunna ta hänsyn till kraven från ett WTO med inriktning på framtiden. När allt kommer omkring hänger cirka 20 procent av våra arbetstillfällen i Europeiska unionen samman med denna fråga.
När det gäller industrifrågor konstaterar jag att man har lyckats mycket bra med stödet till gränsregionerna, särskilt till de små och medelstora företagen. Budgetpost B5-510 hade också mycket väl lämpat sig för att öka budgeten för arbetsgrupp 28. Detta har diskuterats flera gånger, och jag anser att det är mycket förnuftigt. Ytterligare en beståndsdel är att finansieringsvarianterna för Basel II övervägs i det fjärde fleråriga programmet. Jag tror att dessa program är mycket viktiga för framtiden. Vi vill, särskilt för nästa år, inleda en förberedande åtgärd för att här hjälpa i synnerhet de små och medelstora företagen att uppfylla kraven från Basel II. När det gäller forskning och utveckling är öronmärkningen för de små och medelstora företagen särskilt berömvärd, och jag tror att de 3 miljonerna som kommer att betalas ut nästa år också kan ge en impuls till att förbättra den ekonomiska utvecklingen. 
En fjärde och sista punkt: intelligent energi. Även här tror jag att vi har tagit ett riktigt steg i riktning mot energiförsörjning, energisäkerhet och energieffektivitet, särskilt med tanke på de små och medelstora företagen.

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag vill bara helt kort gå in på några frågor som har ställts, för det första naturligtvis genomförandet av budgeten. Här kan jag nämna att man ordnat det bra just när det gäller pilotprojekten och de förberedande åtgärderna i detta budgetförfarande, nämligen genom att det kan ske en preliminär omröstning om synpunkter på utförandet, så att det som beslutas av budgetmyndigheten under budgetförfarandet också genomförs snabbt av kommissionen. 
Buitenweg har frågat vilka tjänster som tilldelats miljöområdet, även som förberedelse inför de uppgifter som uppstår i och med utvidgningen, för även miljölagarna - det är helt riktigt - måste ju genomföras från och med den första dagen, såvida det inte finns några övergångsbestämmelser, men även övergångsbestämmelser måste iakttas. Generaldirektoratet för utvidgning kommer, när ni på torsdag har avslutat er omröstning om budgeten 2003, att få ytterligare 18 tjänster för att förbereda utvidgningen och ytterligare tjänster genom omplaceringar, så att Generaldirektoratet för utvidgning sedan under loppet av år 2003 har 33 extra tjänster till förfogande. 
Jag vill ta upp det som Walter i sitt inlägg sade med tanke på anpassningen av budgetplanen i samband med utvidgningen. Jag kan verkligen helt och fullt försäkra er, herr Walter, att kommissionen mycket noga har betonat att anpassningen av budgetplanen inte är något som så att säga är beslutat i förväg, utan på kommissionens förslag skall beslutas gemensamt av parlamentet och rådet. Jag ser det också på samma sätt som ni, maximibeloppen har nu beslutats i Köpenhamn, men det som så att säga kan göras i fråga om exakt anpassning måste sedan ske genom gemensamt arbete. Det skulle glädja mig mycket om man lyckades slå fast tidsplanen så som övervägs av det kommande grekiska ordförandeskapet i rådet, så att man i själva verket kan föra de viktiga samtalen om det redan vid det första trepartssammanträdet.
Graefe zu Baringdorf - han är inte kvar längre - har tagit upp frågan om parlamentets beslut när det gäller de jordbrukspolitiska utgifterna. Kommissionen delar helt och fullt uppfattningen att denna distinktion mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter, och därmed distinktionen som gäller parlamentets rätt, i framtiden skall upphävas och att Europaparlamentet skall få fullständiga budgeträttigheter. Jag tror att just detta budgetförfarande återigen har visat att den europeiska budgeten egentligen bara kan vinna på detta.
(Applåder)

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 11.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 16.55 och återupptogs kl. 17.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om framtida pensionssystem och modernisering av bokföringen.

Diamantopoulou
Herr talman! I dag har kommissionen antagit en heltäckande analys av medlemsstaternas strategier för att garantera tillräckliga och hållbara pensioner.
Denna rapport är frukten av en ny form av samarbete mellan medlemsstaterna, med tanke på samförståndet att medlemsstaterna bör fortsätta att bära ansvaret för pensionssystemen, och att Europeiska unionens roll begränsas till att stödja medlemsstaterna i samband med deras reformeringsinitiativ.
Detta inverkar naturligtvis inte på den gemenskapspolitik på en rad områden som påverkar nationella beslutsfattare, däribland politiken för den inre marknaden och de offentliga finansernas hållbarhet, som undersöks inom ramen för de breda riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Pensionernas ekonomiska hållbarhet beror dessutom väldigt mycket på hur den europeiska sysselsättningsstrategin utvecklas.
Det gläder mig mycket att Europaparlamentet stöder detta förhållningssätt, även om vi ännu inte har kommit fram till ett tillfredsställande sätt att låta parlamentet delta i högre grad i den öppna samordningsmetoden.
Avtalet om att tillämpa den öppna samordningsmetoden på pensionsfrågan slöts vid Europeiska rådet möte i Laeken för ett år sedan. Vid detta tillfälle angavs 11 gemensamma mål som handlade om pensionernas tillräcklighet, deras ekonomiska hållbarhet och moderniseringen av pensionssystemen för att anpassa dem till förändringar på arbetsmarknaden och i samhället, i synnerhet för att se till att de tog hänsyn till kvinnors behov.
En viktig idé för hela rapporten är att det finns tre olika dimensioner: hållbarhet, modernisering och tillräckliga pensioner. Det är inte bara en dimension som vi hittills har haft i vår EU-politik, som fanns inom ramen för de offentliga finanserna.
Man avtalade också att medlemsstaterna skulle överlämna nationella strategirapporter, i vilka de förklarar hur de skall uppnå dessa gemensamma mål. De nationella rapporterna lämnades in i september, och det dokument som kommissionen har antagit i dag är en analys av de nationella strategierna, mål för mål.
Kommissionens syfte var inte att rangordna medlemsstaterna eller att läxa upp dem. Den öppna samordningsmetoden för pensioner är ingen skönhetstävling. Medlemsstaterna måste själva bestämma vilka pensionssystem de vill ha. I vår rapport försökte vi att belysa vissa konkreta styrkor och svagheter i de nationella systemen och strategierna.
De gemensamma målen kan uppnås genom en lång rad pensionssystem. Medlemsstaterna har antingen enhetliga folkpensionssystem som omfattar alla medborgare, eller inkomstrelaterade system där förmånerna grundas på anställning. De relateras i varierande grad till privat sparande som komplement till dessa folkpensionssystem. Arbetsmarknadens parter spelar en mer eller mindre viktig roll i de nationella pensionssystemen.
Det faktum att vi, trots olikheterna mellan systemen, kunde komma överens om en grupp gemensamma mål visar att man kan tala om en europeisk social modell. Mångfalden av pensionssystem hindrar oss inte från att ha gemensamma mål inom detta viktiga politikområde.
Rent allmänt beskrev de nationella strategirapporterna det rådande läget, snarare än att de lade fram nya politiska initiativ. Medlemsstaterna tog inte bara med olika departement vid utarbetandet, utan också arbetsmarknadens parter och andra berörda parter, och i vissa fall har det skett ett godkännande av de nationella parlamenten.
En viktig slutsats som vi kan dra av detta, är att medlemsstaterna kan klara av åldrande medborgare och undvika en ekonomisk eller social katastrof i sina pensionssystem.
Vi försöker, genom rapporten, att varken sprida onödig panik eller vara alltför belåtna över läget när det rör pensionssystemen. Vi belyser förvisso i rapporten den positiva utveckling som har skett, men det finns också avsevärda svagheter. I många länder har en sund finansiering av de framtida pensionsförmånerna inte säkrats. Ett mycket effektivt sätt att åstadkomma detta skulle vara att höja pensionsåldern. Om vi uppnådde målet från Barcelona att höja pensionsåldern med fem år, skulle vi nästan lösa våra finansieringsproblem, som fastställs i prognosen om folkpensionsutgifterna, vilken utarbetats av kommittén för ekonomisk politik. Vi kommer emellertid bara att nå dit om medlemsstaterna gör mycket mer beslutsamma ansträngningar för att inte bara uppmuntra äldre personer att arbeta längre, utan även göra det möjligt för dem att göra det. Europaparlamentet betonade helt riktigt betydelsen av hälsa och säkerhet i detta avseende, och behovet av att anpassa arbetsmiljön till de äldre arbetstagarnas särskilda behov.
Många medlemsstater behöver också göra mer för att förbättra tillgången till tjänstepensionssystem, särskilt för atypiska arbetstagare, bland vilka kvinnor tenderar att vara överrepresenterade. Överförbarheten av tjänstepensionsrätter kräver också ytterligare förbättringar, och vi kommer att diskutera hur man kan främja detta med arbetsmarknadens parter på europeisk nivå.
Europaparlamentet betonade särskilt situationen för äldre kvinnor. Kvinnor brukar leva längre än män, så huvuddelen av pensionärerna är kvinnor: ungefär 60 procent av dem som är över 65 och nästan två tredjedelar av dem som är över 75. Könsperspektivet får därför mycket uppmärksamhet i denna rapport. Vi kan förvänta oss att kvinnornas pensioner höjs, tack vare ett ökat deltagande på arbetsmarknaden och mindre löneskillnader mellan män och kvinnor. Det är emellertid vanligare att kvinnor gör uppehåll i sina yrkeskarriärer. Det är alltså fortfarande viktigt att se till att föräldraledighet ger rätt till pension och att man behåller andra rättigheter i sammanhanget, utan vilka många äldre kvinnor skulle utsättas för en fattigdomsrisk. Vår prioritet bör emellertid vara att öka de enskilda pensionerna genom att erbjuda bättre anställningsvillkor till kvinnor.
Vad kommer att hända härnäst, i och med nästa rapport? Europeiska rådet begärde en gemensam rapport från kommissionen och rådet. Nästa steg blir alltså att granska kommissionens text i rådet, för att kunna slutföra en rapport i god tid före Europeiska rådets möte i mars.
Det finns inget krav på en andra runda av nationella strategirapporter och bedömningen av dessa på europeisk nivå. Vi har emellertid åtagit oss att se över de gemensamma målen och arbetsmetoderna före 2005, som en grund för att fatta beslut om framtiden för detta samarbete.
Vi avser att samarbeta med ansökarländerna och genomföra samma övning för deras system. Vi arbetar också med gemensamma indikatorer som skulle göra det möjligt för oss att bedöma medlemsstaternas prestationer. Att komma överens om gemensamma indikatorer är emellertid svårt, och det låter sig inte göras i god tid före denna rapport.

Della Vedova (NI).
Herr talman, fru kommissionär! Ur en speciell synvinkel uppskattar jag detta betänkande mycket, nämligen eftersom man i det framhåller att det finns två problem för pensionssystemen: den ekonomiska hållbarheten och pensionernas storlek. Vi håller på att skapa generationer av fattiga pensionärer - jag tänker på länder som Tyskland, eller framför allt Italien. Vi kräver allt högre inbetalningar för att få det att gå runt med allt lägre pensioner. Vi kräver enorma ytterligare ansträngningar i form av tilläggsinbetalningar. Jag tycker att detta betänkande är för optimistiskt. Jag tycker inte att vi skall vara några olyckskorpar, men vi måste se och beskriva verkligheten som den ser ut, och verkligheten säger oss att i Europa - då tänker jag som sagt framför allt på länder som Italien och Tyskland - håller vi på att skapa fattigpensionärer och nya budgetunderskott. Jag är rädd att ni har förlitat er för mycket på nationalstaternas prognoser.

Diamantopoulou
Herr talman! Betänkandet är varken optimistiskt eller pessimistiskt. Det finns två objektiva faktorer här. Den första är problemet med den åldrande befolkningen och den andra är höjningen av pensionsåldern. Medlemsstaterna har med tanke på båda dessa faktorer infört en särskild politik där höjningar av åldersgränsen på arbetsmarknaden förefaller vara det vanligaste alternativet - i själva verket ser många medlemsstater nu detta som en nödvändig förutsättning - vid sidan av politik för att bidra till att arbetstagarna arbetar längre upp i åldrarna. Jag anser att vi kan undvika lägre pensioner om vi håller fast vid den filosofi jag nämnde tidigare.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Jag välkomnar verkligen era kommentarer, fru kommissionär. Jag vill bara ta upp en sak. Ni sade att medlemsstaterna måste göra större ansträngningar för att göra det möjligt för arbetstagarna att arbeta längre upp i åldrarna. Jag instämmer i detta. Min fråga är egentligen: Vad gör kommissionen, snarare än medlemsstaterna, och vad gör i synnerhet EU-institutionerna, för att inte bara göra det möjligt för folk att arbeta längre, utan också för att man skall anställa äldre personer? Min specifika fråga lyder: Stämmer det att det fortfarande finns vissa EU-institutioner som har åldersgränser, så att man, om man är äldre än en viss ålder, inte kan få anställning? Har dessa gränser tagits bort? Om så inte är fallet, när kommer de att tas bort?

Cercas (PSE).
Herr talman! Två frågor till kommissionären, efter att ha lyckönskat henne till att ha fortsatt debatten i en tongång som jag uppskattar, sen får vi se hur texten lyder. Fru kommissionär! För det första känner ledamöterna inte till meddelandet, och jag skulle vilja veta när vi skall få det och hur parlamentet skall kopplas till det innan rådets vårmöte, för att kunna ta del av parlamentets uppfattning.
Fru kommissionär! För det andra har ni sagt att detta är en stödprocess för medlemsstaternas reformer. Jag undrar om man bara kommer att stödja de reformer som går i linje med kommissionens meddelanden och i linje med den gemensamma doktrin vi stöttat i Europaparlamentet. Det räcker inte med vilken reform som helst. Om reformen bara är av finansiell karaktär och inte beaktar de sociala behoven, som befolkningens åldrande ger upphov till, är jag rädd, fru kommissionär, att en stor majoritet i denna kammare inte kan stödja det.

Jensen (ELDR).
Herr talman! Pensionsåldern, en ökande livslängd och ökad användning av förtidspensionering betyder ju att många pensionssystem har problem med sin ekonomiska hållbarhet, och ni säger, fru kommissionär, att det inte är någon speciell modell som utpekas; men pekar man på till exempel den svenska modellen, som också Polen och Lettland har anslutit sig till, som en väg för att garantera framtida hållbarhet?
Kommer man i rapporten in på betydelsen av de aktiekursfall som har inträffat under sommaren och som har ökat under hösten, eftersom de kommer att få stor betydelse för pensionskapitalen? Det är ingenting som vi har sett spela in, och det kommer att betyda att man måste vara mycket försiktig med investeringarna i framtiden, eftersom det får stor betydelse för pensionernas hållbarhet. Har ni tagit hänsyn till detta under era överläggningar?

Diamantopoulou
Herr talman! Som svar på den första frågan så stämmer det att några medlemsstater tidigare hade åldersgränser. Jag vill påminna er om att vi antog ett antidiskrimineringsdirektiv för två år sedan, vilket alla medlemsstater måste införa till juli 2003, för att förbjuda åldersdiskriminering. Detta direktiv kommer alltså att bli den europeiska ramen från och med juli 2003.
När det gäller den andra frågan om Europaparlamentet måste vi, som jag sade i mitt uttalande, förtydliga Europaparlamentets roll inom ramen för den öppna samordningsmetoden, och vi har återigen diskuterat hur vi skall kunna stärka parlamentets roll i den öppna samordningsmetoden inom ramen för konventet med den berörda kommittén.
När det gäller rapportens inriktning klargjorde jag att pensionsreformerna är en fråga för den nationella politiken. Det finns naturligtvis europeiska dimensioner i den nationella politiken på det här området och en medlemsstat kan inte föra en politik för pensionsreformer utan att ta hänsyn till stabilitetspakten, bestämmelserna för den inre marknaden eller sysselsättningsstrategin. Frågan om pensionsreformer hör alltså hemma i den nationella politiken.

Kuckelkorn (PSE).
Fru kommissionär! Jag vill be er att klargöra i kommissionen att det i fråga om pensionerna verkligen handlar om pensionsförsäkringar och inte om sparprogram, så som det har utformats i direktivet. För det andra ber jag er fundera över om begreppet ?att höja pensionsåldern? inte är felaktigt valt. Man bör snarare från och med 55, 65 år eller däröver skapa program för att behålla arbetstagarna i arbetsprocessen och skola om dem, så att äldre arbetslösa arbetstagare kan återanpassas.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag gratulerar fru Diamantopoulou och instämmer fullständigt i hennes sista uttalande, det vill säga att syftet med betänkandet inte bara är att skapa balans mellan inkomster och utgifter, utan att se till att de äldre får ett värdigt liv. Detta är det viktigaste.
När nu denna allmänna tillfredsställelse råder skulle jag vilja fråga kommissionären om hon inte tycker att det är lämpligt att se över vilken rättvisa som råder när det gäller hur man hanterar de olika konkreta situationerna inom ramen för de fonder som varje nationalstat fritt har beslutat att använda för att betala pensioner. Man skulle nämligen kunna ge mer till dem som behöver få det bättre och mindre till dem som har det för bra, utan att kostnaderna ökar. I Italien finns det till exempel änkor med fyra barn...
(Talmannen avbröt talaren.)

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag tror att kommissionären ser problemen tydligt. Jag har två frågor. Den första: vilken funktion har kompletterande pensioner i hennes vision? Den andra frågan handlar om den faktiska pensionsåldern och icke-diskrimineringens funktion. Det direktivet finns mycket riktigt, herr talman, men jag hade förstått det så att det största problemet, nämligen obligatorisk pensionering vid 65 eller 60 års ålder, inte omfattas av det direktivet. Åtminstone att det hittills tolkats på det sättet. Om vi inte löser det så kommer ju problemet naturligtvis att finnas kvar. Måste inte direktivet anpassas på den punkten?

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Återspeglar det samrådsförfarande som användes av medlemsstaterna allmänhetens tro på att man kommer att få en skälig pension i slutet av sitt arbetsliv, med tanke på det rådande läget för de offentliga finanserna och marknaderna i medlemsstaterna? Har någon av medlemsstaterna undersökt, i synnerhet, frågan om hur pensionsfonderna själva agerar, med tanke på att de, som Jensen sade, är stora finansiella aktörer på marknaden? Hur mycket tid har de själva lagt ned på frågan om företagens sociala ansvar? Hur mycket tittar de på etiska investeringar som sedan kan ta itu med frågor som till exempel arbetskvalitet, att behålla äldre personer på arbetsmarknaden, fortbildning och en hel mängd åtgärder, på samma gång som man hanterar själva pensionsfrågan?

Diamantopoulou
Herr talman! Som svar på den första frågan, så instämmer jag. Problemet handlar inte, som jag påpekade i mitt inledande uttalande, bara om en höjning av pensionsåldern, vi måste även ha understödjande politik för att hjälpa personer att stanna kvar, eller i många fall komma in på arbetsmarknaden, och det var därför jag nämnde både stabilitetspakten och sysselsättningsstrategierna i det här sammanhanget.
Jag vill påminna om att ett av de grundläggande målen för sysselsättningsstrategin är att integrera äldre människor på arbetsmarknaden. Detta kan vi uppnå genom fortbildning, initiativ och särskilda stimulansåtgärder. Jag vill även erinra om att kommissionär Monti och jag själv nyligen beslutade att stödet för äldre under det första skedet av integrationen på arbetsmarknaden inte kan räknas som statligt stöd. Detta är följaktligen vår inställning. Vi kan inte höja åldersgränsen om vi inte samtidigt inför politik för att stödja integreringen av de äldre.
Som svar på Fatuzzos fråga om intern omfördelning av pensioner, så måste vi komma ihåg att detta är en rent nationell modell och det är upp till varje regering att besluta vilken typ av pension den skall bevilja och vid vilka åldrar, beroende på det pensionssystem och de principer som respektive regering har beslutat att följa. För att återkomma till en av strategins grundläggande principer, tillräckliga pensioner, vidtar man även här särskilda åtgärder för att definiera den nuvarande politiken och framtida indikatorer för befolkningssektorer som riskerar att bli utestängda från arbetsmarknaden eller har speciella problem, som till exempel ensamstående med barn, som jag nämnde tidigare, eller kvinnor. Medlemsstaterna måste därför ange vad de har gjort när det gäller var och en av dessa riktlinjer i de rapporter de lämnar in. Om det krävs särskilda åtgärder för vissa sektorer måste varje medlemsstat betona och redogöra för vilka åtgärder den har vidtagit i sina reformer.
Som svar på Pronks fråga om åldern 60 eller 65, så finns det inget direktiv där pensionsåldern i medlemsstaterna fastställs. Varje medlemsstat fastställer pensionsåldrar på grundval av de ekonomiska analyser som har genomförts och vilka möjligheter som medlemsstaten har. För närvarande har alla medlemsstaterna en lägre gräns på 65 år. Frankrike är ett undantag, men där har man andra krav, och de skandinaviska länderna provar ett nytt grepp och tenderar till att avskaffa åldersgränserna, vilka kan gå upp till 67 år eller ned till 60. Pensionerna justeras sedan i förhållande till pensionsåldern.
Till sist, och när det gäller frågan om hur finansinstitut och pensionsfonder förvaltas, är jag inte säker på att jag har förstått frågan helt, men jag kan säga att de statliga pensionsfonderna naturligtvis är beroende av varje medlemsstats allmänna finansiella stabilitetsram när det gäller privata pensionsfonder. Jag vill påminna er om att kommissionen i ett nyligen offentliggjort direktiv införde viktiga säkerhetsventiler för en trygg förvaltning av dessa fonder.

Talmannen.
Vi går nu vidare till kommissionens meddelande om modernisering av bokföringen från kommissionär Schreyer.

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Kommissionen har i dag beslutat om ett finansreformeringspaket, som utgör en viktig del i kommissionens reformansträngningar. För det första slutbehandlas den rättsliga ramen för den nya budgetförordningen: Kommissionen har beslutat om genomförandeförordningen för budgetförordningen och föreskrifter om förfarandet för att driva in fordringar. Med en stor kraftansträngning från alla deltagandes sida, i synnerhet från Europaparlamentets, har man därmed uppnått målet att Europeiska unionen från och med den 1 januari 2003 får en ny, modern budgetlagstiftning. Denna nya budgetlagstiftning kommer på ett bättre sätt att skydda gemenskapens ekonomiska intressen - jag kan som exempel nämna de säkerheter som mottagarna skall ställa i samband med förskott, förpliktelserna rörande revisorsattesteringar för entreprenörerna eller kommissionens möjlighet att utesluta entreprenörer från ett anbudsförfarande, om oegentligheter tidigare har upptäckts. Denna nya budgetlagstiftning kommer också att göra verkställandet av budgeten mer öppet och samstämmigt.
För det andra har kommissionen gjort en helhetsbedömning av läget för förberedelserna vid kommissionens enheter för att genomföra denna nya budgetlagstiftning. Där fastslås att avsevärda framsteg har gjorts vid övertagandet av de gamla förhandskontrollerna i enheternas interna kontrollförfaranden. Alla deltagande kommer intensivt att ta itu med de problem som fortfarande finns, och problemen kommer att uppmärksammas även i fortsättningen. De övergripande enheterna kommer att lämna ett riktat stöd.
Därigenom har förutsättningar skapats för att den centrala ekonomistyrningen skall kunna avslutas i slutet av detta år och att de återstående delarna av Generaldirektoratet för ekonomistyrning skall kunna upplösas fram till våren 2003. De medarbetare som då blir övertaliga kommer till största delen att ställas till förfogande för de olika enheterna för att komplettera de personalresurser som de utökats med under de senaste tre åren, med tanke på den ekonomiska reformen. De enheter inom kommissionen som förvaltar budgetanslagen kommer därmed att vara helt ansvariga för genomförandet av budgeten, inklusive de nödvändiga kontrollåtgärderna.
Slutligen har kommissionen i dag också antagit meddelandet om att modernisera gemenskapens bokföringssystem. Meddelandet kan delas in i tre delar. För det första reformen av bokföringsreglerna, för det andra anpassningen av systemet för informations- och teknikstöd, och för det tredje utformningen av projekthanteringen. Från kommissionens sida hade vi lovat Europaparlamentet och revisionsrätten att lägga fram dessa åtgärder och tidtabellen före slutet av detta år. Därmed tar kommissionen ytterligare ett viktigt steg inom den år 2000 påbörjade långsiktiga moderniseringen av bokföringen. År 2000 lade kommissionen fram en undersökning som ledde till att kommissionen i fråga om budgetförordningen föreslog att nya bokföringsregler skulle införlivas enligt så kallad periodiserad redovisning. I föreliggande meddelande utvecklas nu steg för steg de åtgärder som krävs för att det moderna systemet skall vara i kraft 2005.
Det kommande redovisningssystemet kommer att vara ett dubbelt system. Inkomst- och utgiftsredovisningen kommer att ställas upp enligt traditionell kassabokföring, vilket också budgetmyndigheten kräver för att kunna kontrollera budgetens genomförande, det vill säga att här ställs de faktiska utgifterna och de faktiska intäkterna, så som de beslutats i budgeten, mot varandra. Med periodiserad redovisning kommer emellertid också balansräkningen för den europeiska budgetens ekonomiska redovisning att integreras, och för denna del av inkomst- och utgiftsredovisningen kommer nya normer att införas, som motsvarar de internationella normer, som - jag skall strax gå in på det - nyligen har beslutats. 
I fråga om införandet av de nya normerna i enlighet med budgetförordningen från och med 2005 kommer kommissionens räkenskapsförare att utveckla de konkreta detaljerna för hur dessa internationella normer skall genomföras för de åtgärder som skall finansieras ur Europeiska unionens budget. För detta kommer en ny kommitté för bokföringsnormer att inrättas. I denna kommitté kommer olika experter från enheterna, men även externa experter, att vara företrädda. Det är också viktigt att det nya systemet inte bara gäller för kommissionens bokföring och redovisning, utan för alla europeiska institutioner, det vill säga även för Europaparlamentet, för rådets och revisionsrättens budget och även för de decentraliserade enheterna. Dessa viktiga normer är i själva verket helt nya. Den första normen för den offentliga sektorn från detta internationella organ beslutades år 2000, den senaste normen i oktober 2002. Det är alltså helt nya bestämmelser som vi inför som riktmärke för vårt redovisningssystem. När detta projekt införts kommer den europeiska budgeten att gå i täten för redovisningsbestämmelser. 
För genomförandet av de nya normerna är det också nödvändigt att modernisera det tekniska stödet i form av det underliggande datorsystemet, alltså informationssektorn. Det system som nu används för bokföringen är Sincom II-systemet. Det infördes 1997 och utvidgades 1999 till alla enheter som förvaltar budgetanslagen. För kommissionens bokföring är SAP-systemet - experterna förkortar det ?A3-systemet? - utslagsgivande, och bokslutet och presentationen av årsredovisningen sker helt med hjälp av detta system. För de enheter som förvaltar budgetanslagen utvecklades samtidigt SI II-systemet, där uppgifter om alla relevanta åtgärder, alltså alla uppgifter som är relevanta för bokföringen, måste läggas in. Men erfarenheten visar att ur bokföringssynpunkt måste det kommande bokföringssystemet vara fullständigt integrerat. Om den fullständiga integrationen medger detta, bör man dock också ta hänsyn till de olika förutsättningarna hos enheterna, och till de ledningsuppgifter som alltid är underkastade olika krav inom de enskilda områdena i den europeiska budgeten.
För moderniseringen av ifrågavarande IT-system finns det tre möjligheter, nämligen att fortsätta med nuvarande system som hittills, att införa ett helt nytt system eller att utveckla ett integrerat system utifrån det som vi nu har. Den första möjligheten - det har ni märkt av det som jag sagt - förkastas av kommissionen. I fråga om den andra och tredje möjligheten kommer det att göras en genomförbarhetsundersökning, som tas fram under första halvåret 2003. Sedan beslutas vilka steg som kan tas för att åstadkomma ett integrerat system.
Hur ser nu projektorganisationen ut, för detta projekt är mycket omfattande för kommissionen och även för de Europeiska institutionerna i sin helhet? I projektorganisationen sätts räkenskapsföraren i centrum för projektet. För att förverkliga denna ambitiösa reform har kommissionen i dag också beslutat att utnämna Brian Gray, den nye ställföreträdande generaldirektören för Generaldirektoratet för budget, till räkenskapsförare. Därmed har kommissionen beslutat att detta projekt skall placeras i den högsta tjänstegraden, nämligen A1, för att klargöra att den nödvändiga auktoriteten också krävs i fråga om graden, för att få med alla institutioner och alla enheter här. Det kommer att tillsättas ett tillsynsråd, med företrädare för de viktigaste enheterna och för Europeiska revisionsrätten, som skall stödja genomförandet av detta ambitiösa och tidskrävande projekt.
Med Gray som räkenskapsförare och Oostens som direktör för redovisningsavdelningen har vi två kvalificerade, erfarna räkenskapsförare och kvalificerade ledare i spetsen för detta ambitiösa projekt, som, om det lyckas - och det är jag övertygad om -, kommer att leda EU:s förvaltning till spetsen av modern offentlig förvaltning också när det gäller redovisning.
Totalt sett understryks genom paketet med dagens beslut att kommissionen nu har beslutat att kommissionen och reformpaketet för förvaltningen har hunnit långt förbi konceptstadiet, och gått över till genomförandestadiet, och jag är glad över att jag i dag kunnat lägga fram dessa förbättringar när det gäller den finansiella förvaltningen för Europaparlamentet, som stött oss och hållit ögonen på oss.

Blak (GUE/NGL).
Herr talman! Jag har ett par frågor till kommissionsledamoten. Jag är naturligtvis glad över att man nu kommer med en rapport, men jag måste konstatera att det är en mycket stor diskrepans mellan kommissionens rapport och det som revisionsrätten säger. Det kunde vara spännande att få ett par kommentarer till detta. 
Det konstateras också i rapporten att det finns allvarliga problem i systemet - det vet vi ju också från revisionsrätten och från en viss fru Andreasen. Att man inte kan tala med varandra inom systemet är också en mycket stor svaghet. Jag är glad över att man tar avstånd från bedrägerier och andra oegentligheter, men kommissionen påstår att det är för få auktoriserade användare som har tillgång till systemet, och här har revisionsrätten en annan uppfattning. Jag vill gärna höra varför det råder så stor oenighet mellan kommissionen och revisionsrätten. Här finns verkligen ett antal frågor som vi gärna vill höra något om i budgetkontrollutskottet.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens uttalande, och det gläder mig att vi håller på att bli mer avantgarde, och att vi lämnar den medeltida bokföring som kommissionen använder sig av för närvarande. Det är intressant att höra att ni skall kontrollera kommissionens kvitton - vem som får kontrakt, vart anbuden går. Ni skall ändra bestämmelserna för er bokföring, era IT-system och er projektförvaltning. Men vad är det ni leder nu? Vad har kommissionen hållit på med under de senaste åren? Varför har det tagit så lång tid att införa denna reform?
Vad som är viktigare: När vi nu har bekräftat att alla anklagelser som uttrycktes av Marta Andreasen var korrekta, i vilket sammanhang - kanske missade jag det i ert uttalande - bad ni om ursäkt för de nedsättande kommentarerna om Andreasens bakgrund och personlighet, som gjordes officiellt och inofficiellt av er presstjänst? Kan ni nu säga att de disciplinära åtgärderna mot er före detta chefsrevisor kommer att upphöra, och att hon kommer att arbeta med att driva igenom dessa reformer som hon talade om för er att ni behövde göra vid denna tid i fjol?
Till sist: Vem i all världen godkände kommissionens bokföring för 2001?

Schreyer
Herr talman! Med anknytning till ledamoten Blaks fråga vill jag säga att Europeiska revisionsrätten ju under alla år sedan 1994 och även för budgeten 2001 har konstaterat att bokföringen och avslutningen av räkenskaperna redovisar Europeiska unionens intäkter och utgifter samt den ekonomiska situationen vid årets slut på ett korrekt sätt. Samtidigt har Europeiska revisionsrätten alltid uppmanat oss att gå över till ett annat system för balansräkningen, där ekonomiska transaktioner inte redovisas först när en betalning eller en intäkt sker, utan också när en fordran uppstår eller när ett åtagande ingås. Det är ett väsentligt steg, som nu också har fastslagits genom budgetförordningen. 
Under de gångna åren - och därmed går jag in på frågan från Heaton-Harris - har vi redan tagit steg i riktning mot denna balansräkning. Visserligen fick vi då mycket information i fråga om vilka fordringar vi har, vilka åtaganden vi har, utanför bokföringssystemet. Jag kan nämna ett exempel. Vi undrade vilka åtaganden kommissionen hade i framtiden med tanke på pensionerna för dess tjänstemän. Det var information som fastslogs och bedömdes av Generaldirektoratet för personal och administration och sedan så att säga fördes in i bokföringssystemet. Den årliga budgeten låg inte till grund för denna information. Jag kan nämna ett annat exempel, och det gäller då också för parlamentets budget. Låt oss ta de fasta tillgångarna, låt oss ta denna kammare: I inkomst- och utgiftsredovisningen ingick bara de utgifter man har under ett år. Om man så vill, fanns tillgångarna sedan inte längre på kontona, eller så måste de tas upp igen genom en motsvarande bedömning. För framtiden planeras det nu - och det kommer också att införas - att informationen så att säga går direkt in i balansbudgeten från den årliga budgeten. Då vet man vilka tillgångar Europeiska unionen har, och man behöver inte infoga dem separat.
Jag måste påpeka att vi tyvärr inte heller helt enkelt kan tillgripa de goda lösningar som tillämpas i medlemsstaterna. Det finns enskilda medlemsstater - och vi diskuterade det ju också flera gånger i budgetkontrollutskottet - som har tagit steg i denna riktning, men samtidigt har medlemsstaterna också andra problemställningar. Till exempel ägs infrastrukturer av kommunerna, de har alltså så att säga andra tillgångar och måste göra andra bedömningar än vi. Om - och det är nu nytt - exempelvis säkerheter, som entreprenörerna måste lägga fram när de deltar i ett anbudsförfarande eller när de har erhållit ett kontrakt, måste tas upp i bokföringen, då måste vi där fatta nya beslut. De internationella normerna är, om ni så vill, principer, men de måste så att säga brytas ned till de konkreta uppgifter som vi har, som står i budgeten, och göras operativa. Det kommer då också att beslutas av denna normkommitté. Om det ger ett bra resultat tror jag att det kanske i framtiden kommer att vara något som medlemsstaterna eller tredje land kan ta efter.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Om jag hade kommit till parlamentet i år, eller ännu hellre den här månaden, och jag hade hört kommissionärens anförande så skulle jag antagligen varit mycket imponerad. Tyvärr har jag varit med ett tag nu och jag vet alltså att innan en eventuell förtrupp från och med år 2005 skulle kunna visas upp här i Europeiska unionen måste en period förflyta som inte avslutats än och under vilken det fanns ett system som inte uppfyller dessa normer och inte heller tidigare normer. Låt oss vara ärliga: normer fanns det före den tiden också. Hur har kommissionen kunnat försvara att de varje år redovisat räkenskaper medan de visste att det inte var något tillförlitligt bokföringssystem som låg till grund för dem?
Min andra fråga: hur mycket har det investerats, även i pengar, i den interna utvecklingen av SI II-systemet?

Stauner (PPE-DE).
Fru kommissionär! Ni kallar ert meddelande ?Modernisering av bokföringssystemet?. Jag kallar det - hövligt uttryckt - en förvrängning av fakta! Det är nämligen ett komplett kaos som vi fått reda på under de senaste veckorna! Egentligen står ni inför en superkatastrof i er förvaltning, och om ni hade civilkurage så skulle ni också medge det. Jag undrar bara varför ni först nu medger detta skandalösa tillstånd - jag vill bara säga att man uppenbarligen inte uteslutit att poster bokförts flera gånger - fastän revisionsrätten ända sedan 1994 alltid påpekat det, och varför ni uppenbarligen behöver ytterligare ett par år, nämligen fram till 2005, för att avhjälpa detta, varför ni sade upp en räkenskapsförare som var den första som påpekade dessa fel i våras, och utsatte henne för ett disciplinärt förfarande! Jag frågar mig allvarligt hur ni vill sälja ert stora förslag med den nya budgetförordningen till oss, utan att denna budgetförordning baseras på ett fungerande bokföringssystem!

Kuhne (PSE).
Herr talman! Fru kommissionär! Jag ber om ursäkt om jag måste gå före ert svar, men jag har en besöksgrupp, och jag brukar vara punktlig. Det är inte vanligt överallt i Europa, men jag gör så! 
Jag har en mycket exakt fråga. Ni sade, med tanke på IT-systemet, att ni vill göra en genomförbarhetsundersökning. Nu är vi ense om att det i den här frågan råder tidspress när det gäller att modernisera bokföringssystemet. När jag tänker efter kommer jag fram till att det bara är plausibelt att en genomförbarhetsundersökning kan gälla den andra möjligheten, nämligen att modernisera det befintliga systemet på ett sådant sätt att det också kommer att uppfylla de framtida kraven.
Min fråga är om det då inte vore klokare, med tanke på den tidspress som vi alla är utsatta för, och med tanke på tvånget att modernisera systemet, att vinna tid genom att inte ställa sig denna fråga utan att genast övergå till en fullständig integrerad ersättning för detta system?

Theato (PPE-DE).
Herr talman! Fru Schreyer, jag gratulerar er till detta ambitiösa projekt och jag har följande frågor. Från och med 2005 skall det nya systemet vara funktionsdugligt. Vad har ni för avsikt att göra under mellantiden, eftersom revisionsrätten sedan 1994 har framfört mycket stark kritik mot det befintliga bokförings- och redovisningssystemet? Ni vet att parlamentet, efter att budgetkontrollutskottet behandlat dessa problem, säkert kommer att ägna sig åt dem.
Hur lång tid kommer det att ta efter 2005 innan allt verkligen är funktionsdugligt, när den nya räkenskapsföraren sedan - med stöd från en kommitté som ni har utsett - faktiskt skall garantera funktionsdugligheten?

Schreyer
Herr talman! Jag kommer tillbaka till Heaton-Harris fråga än en gång rörande ansvaret för redovisningen 2001: Det var naturligtvis den dåvarande räkenskapsföraren som hela året var ansvarig för redovisningen, även för årsbokslutet 2001. 
Beträffande van Dams fråga måste jag än en gång påpeka att det inte är korrekt att säga att Europeiska unionens och Europeiska kommissionens redovisning inte skulle ha motsvarat internationella normer. Men det finns olika internationella normer, det finns nämligen normer som enbart är baserade på in- och utbetalningar, och det finns en vidareutveckling med avseende på mer företagsekonomiska kategorier.
I budgetförordningen, alltså den lag som gäller för oss och de andra institutionerna, hade det tidigare bara föreskrivits en redovisningsprincip baserad på in- och utbetalningar. Detta motsvarade normerna, och man arbetade också på så vis. Jag har påpekat att den fortsatta utvecklingen, även för den offentliga sektorn, är en relativt ny utveckling. Alltså än en gång: Ifrågavarande IPSA-normer från International Federation of Accountants (Internationella revisorsförbundet) är de första normerna för den offentliga sektorn, och de antogs under år 2000, den sista antogs först i oktober 2002, alltså för två månader sedan. Dessa normer täcker ännu inte alla frågeställningar, det vill säga att här pågår i själva verket en ständig utveckling, och såtillvida kan man nog säga att man faktiskt hör till avantgardet om man beslutar sig för - och det har vi ju gjort i och med budgetförordningen - att gå i denna riktning.
Beträffande Stauners fråga: Ni har än en gång antytt, fru Stauner, att revisionsrätten inte kommer att avge någon revisionsförklaring när det gäller redovisningen. Det stämmer inte. Revisionsrätten - det vill jag än en gång betona - har nu återigen för år 2001 konstaterat att avslutningen av räkenskaperna, inkomst- och utgiftsredovisningen, på ett korrekt sätt motsvarar intäkterna och utgifterna. Ni var föredragande, huvudföredragande, fru Stauner, och ni har också bekräftat detta i er förklaring. Jag vill än en gång förklara att avslutningen av räkenskaperna naturligtvis inte bara läggs fram för Europeiska revisionsrätten, utan också för rådet och parlamentet, det vill säga böckerna ligger öppna på bordet.
Beträffande den fråga som ställdes av Kuhne om utvecklingen av ifrågavarande datasystem: Också här återigen ett påpekande om att när jag tittar på situationen i några medlemsstater, där avslutningen av räkenskaperna görs på flera olika sätt, eftersom man nämligen ännu inte har något enhetligt system, kan jag bara säga att man 1999 här redan - det gjordes så att säga av den tidigare kommissionen - tog ett väsentligt steg, nämligen att alla poster måste föras in i böckerna i ett system.
Det var ett enormt steg även inom Europeiska kommissionen, där det tidigare fanns fem eller sju - jag minns inte längre exakt - olika typer av avslutning, som sedan skulle integreras respektive inte kunde integreras helt. Därför var detta väsentligt, och vi vet alla att också mjukvaru- och datasystem utvecklas vidare. Nu kommer det till exempel att bli så att i fråga om SAP-systemet, som ligger till grund för vår bokföring eller utgör vår bokföring, kommer ifrågavarande mjukvara från SAP bara att användas fram till år 2004, och i hela världen kommer nu ett nytt system att införas, som vi skall ta över, och som måste införas under denna period.
Men nu vill jag upp Theatos fråga. Vad kommer att ske till dess? Det pågår naturligtvis ett löpande arbete. Nu arbetar man exempelvis med att framställa ett centralt fakturaregister och ett centralt register över avtal, som sedan alla enheter kan förfoga över. Vi har nu SI II-systemet för de enheter som förvaltar budgetanslagen. Därifrån kommer uppgifterna att matas in i redovisningssystemet, SAP-systemet, efter att de granskats av ekonomistyrningen.
De som förvaltar anslagen har inte någon direkt inblick i redovisningssystemet. De har inte tillgång till det, det stämmer, men de har inte heller någon inblick. Målet är att räkenskapsföraren skall ställa uppgifterna till förfogande för alla, så att det inte längre råder någon brist på samstämmighet, men så att säkerheten naturligtvis bibehålls, att alltså den som förvaltar budgetanslagen så att säga inte kan koppla vidare till transaktionen, utan att säkerheten skall prioriteras.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Schreyer.
Jag ber ledamöterna att bara ställa ordningsfrågor eftersom övriga kommissionärer, ledamöter och jag är redo att påbörja frågestunden.
Var solidariska.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag lyssnade med stort intresse på de frågor som ställdes av Stauner och Heaton-Harris, som båda uppmanade kommissionen att kommentera de anklagelser som gjorts av Andreasen, och om hon förvisso inte fick en fullständig ursäkt. Jag har märkt att kommissionären inte har svarat på dessa frågor.
Herr talman! Var snäll och uppmana kommissionären att göra det, med tanke på att två ledamöter har ställt samma fråga och har rätt att få svar.

Schreyer
Herr talman! Jag skall gärna svara på det. År 2000 initierade kommissionen, som jag har nämnt, en undersökning, där redovisningssystemet skulle granskas. Vi beslutade sedan - och det var ju i samband med ett förslag från Prodis kommission om budgetförordningen - att föreslå nya bokföringsregler. I juni 2001 sammanställde kommissionen också ett första åtgärdspaket, en första handlingsplan över vad som skall göras. Det var anledningen till att räkenskapsföraren anställdes i januari 2002, och det var grunden för det arbete som skulle ha gjorts.
Jag tror att även Europaparlamentet anser att den som arbetar i kommissionen är ansvarig för genomförandet. Det räcker då inte att upprepa viss kritik, utan uppgiften är då att arbeta på genomförandet av reformen.

Talmannen.
Det är den sista ordningsfrågan jag kommer att bevilja. Om det krävs mer debatt om detta blir det vid ett annat tillfälle eller en annan tidpunkt, men i dag kan vi inte tänja mer på tiden.
Den sista ordningsfrågan.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag uppskattar era svar, men detta är ett av de grundläggande problemen som vi har med kommissionen för tillfället.
Sandbæk har skrivit till er, fru kommissionär, och bett om att få se en kopia av er före detta, före detta chefsrevisors namnteckning på 2001 års bokföring. Jag frågade vem denna person var. Jag har tidigare fått veta att de undertecknades samtidigt som denna person innehade sin tjänst. Denna person slutade sin tjänst hos kommissionen den 31 december 2001. Antingen var det historiens snabbast utarbetade bokföring eller så hände något magiskt.
Det som ni har sagt i dag övertygar mig inte, och jag tvivlar i hög grad på om människorna på åhörarläktaren är övertygade. Jag skulle bara uppskatta några uppriktiga samtal mellan er och dem av oss som är intresserade, eftersom Andreasen berättade för er vad som höll på att ske. Hon skrev till er och träffade er, och ni valde att ignorera henne. Det som har hänt är en skam för er och er institution. Om man är realistisk måste ni bita ihop tänderna och ta itu med en lämplig reformering av redovisningssystemet, och det kan ni göra med hjälp av Andreasen.

Schreyer
Herr talman! Herr Heaton-Harris, än en gång: För avslutningen av räkenskaperna 2001 var den räkenskapsförare ansvarig som under år 2001 också var ansvarig för budgeträkenskaperna och balansräkningen. De lades punktligt fram för revisionsrätten. Kommissionen presenterar budgeträkenskaperna och balansräkningen för Europeiska revisionsrätten, som ju också fortlöpande kontrollerar bokföringen. Europeiska revisionsrätten kom återigen i fråga om bokföringen 2001 fram till att avslutningen av räkenskaperna på ett korrekt och sanningsenligt sätt återspeglade intäkterna och utgifterna och den ekonomiska situationen vid årets slut.

Talmannen.
Ledamöter! Jag måste nu gå vidare till nästa punkt på föredragningslistan.
Om ni måste fortsätta denna debatt får det bli vid ett annat tillfälle.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0510/2002).
Enligt arbetsordningens avsnitt 2 i bilagan kommer frågorna nr 40, 42, 43 och 44 inte att besvaras eftersom de handlar om en fråga som redan har tagits upp på föredragningslistan för den här sammanträdesperioden: uttalanden från rådet och kommissionen om Prestige i morgon onsdag.
Frågeställarna har naturligtvis informerats.
Första delen
Talmannen.
Fråga nr 37 av Manuel Medina Ortega (H-0727/02):

Angående: Kontroll av gränserna mot Nordafrika
Kan kommissionen redovisa innehållet i de överenskommelser som nåtts med Marocko och andra nordafrikanska länder för att hjälpa dessa länder att kontrollera den illegala emigrationen till Europeiska unionen? Kan kommissionen informera om andra liknande projekt?

Nielson
Som en del av dialogen om den olagliga invandringen som upprättats genom associeringsavtalet mellan EU och Marocko, och som ett resultat av ett initiativ av de marockanska myndigheterna, godkändes ett särskilt program för gränskontrollförvaltning av Med-kommittén i december 2001, enligt det nationella vägledande programmet för 2002 till 2004 för Marocko. En vägledande budget på 40 miljoner euro i det nationella vägledande programmet för 2002 till 2004 inom ramen för Meda-programmet, undertecknat av de marockanska myndigheterna i januari 2002, har öronmärkts för detta syfte. Detta initiativ bildar en del av en mer omfattande dialog om migrationsfrågor mellan Marocko och Europeiska unionen, som också täcker frågor som har att göra med laglig invandring och den socioekonomiska dimensionen av påfrestningar i samband med invandring.
Det särskilda programmet syftar till att skapa institutioner, utveckla de rättsliga ramarna, modernisera infrastruktur och utrustning, vidareutbilda tjänstemän och utveckla samarbetet mellan de berörda marockanska myndigheterna och deras motparter i medlemsstaterna.
Ett expertbesök arrangerades i syfte att bedöma behoven och sedan utarbeta en tidsplan för konkreta åtgärder för att förbättra läget. Under besöket, som ägde rum i juli 2002, fick experter från medlemsstaterna och kommissionen en möjlighet att besöka de viktigaste gränsposteringar och gränsområden som drabbades mest av olaglig invandring, i synnerhet från länderna söder om Sahara.
Under dessa besök uttryckte den marockanska regeringen sin politiska beslutsamhet och bestämda engagemang att samarbeta med unionen i kampen mot olaglig invandring och i synnerhet i fråga om gränskontroller. I en anda av öppenhet och fruktbart samarbete gav de, i juli och september 2002, experterna information om den rättsliga ramen och tillämpningen av bestämmelserna, såväl som statistik om olaglig utvandring.
Mot bakgrund av resultatet av besöken på platsen och efter en granskning av de uppgifter som överlämnades av den marockanska regeringen, skall experterna slutföra sin rapport före slutet av 2002. Programmets innehåll kommer att fastställas när detta har skett.
Detta program är det första initiativet om gränskontrollförvaltning med ett land i regionen.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Den siffra som kommissionären angivit är 40 miljoner euro, för perioden 2002-2004 verkar det som. Jag skulle vara tacksam om ni förtydligade om det bara är för 2002 och om det är ett försöksprogram, eftersom vi, då vi talar om gränserna till Marocko, talar om tusentals kilometer gräns. Jag har uppfattningen att denna kvantitet skulle vara alldeles otillräcklig för att kunna hjälpa den marockanska regeringen att genomföra en effektiv kontroll av sina gränser. Jag skulle vilja veta om det är möjligt att denna första summa på 40 miljoner euro, sedd som en inledande siffra, kan komma att utökas så att ett samarbetsprogram med Marocko får en sådan betydelse att det gör det möjligt för landet att kontrollera sina gränser.

Nielson
De 40 miljonerna är för åren 2002-2004. Detta är helt klart. Jag bör också tillägga att denna siffra inte står för alla resurser som finns tillgängliga för att rent allmänt ta itu med problemet. Detta är ett kompletterande stöd, som omfattar initiativ och resurser som är nödvändiga för att Marocko skall kunna förbättra sin hantering av problemet. Marocko håller emellertid på att genomföra sina egna åtgärder. Jag vill också tillägga att denna fråga har att göra med mer än bara pengar. Alla sådana frågor tas upp vid en översyn efter halva tiden. Det är inte bara en fråga om att leverera litet hårdvara här och där.

Talmannen.
Fråga nr 38 av Mary Elizabeth Banotti (H-0825/02):

Angående: Missbruk av EU:s lagstiftning för forskning om särläkemedel
EU antog 1999 lagstiftning som avsåg att uppmuntra till forskning för att utveckla särläkemedel för behandling av ovanliga sjukdomar. Det verkar nu som om skrupelfria läkemedelsföretag använder denna lagstiftning för att skaffa sig ensamrätt till vanliga läkemedel som för närvarande används för behandling av ovanliga sjukdomar, och sålunda tvingar upp priserna för dessa läkemedel.
Har kommissionen för avsikt att undersöka omfattningen av detta missbruk, och vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få ett slut på missbruket och för att se till att lagstiftningen används till det ändamål den är avsedd, nämligen forskning i syfte att utveckla effektiv behandling av ovanliga sjukdomar?

Liikanen
Herr talman! Särläkemedel kallas så därför att de används för behandling eller diagnos av sjukdomar som är sällsynta. Kostnaden för utveckling och marknadsföring av särläkemedel täcks inte av den förväntade försäljningen. Av detta skäl har läkemedelsindustrin varit ovillig att utveckla sådana produkter under normala marknadsvillkor. Genom förordningen om särläkemedel, som trädde i kraft i januari 2000, tillhandahålls ett incitamentsystem för sponsorer för utveckling och marknadsföring av utvalda särläkemedel.
Ett av dessa incitament är ensamrätt under 10 år. Detta beviljas om ett utvalt särläkemedel får tillstånd att säljas i alla medlemsstater. För att få ensamrätten måste även sponsorn utföra en rad tester och undersökningar för att visa att produkten uppfyller de hårda kvalitets-, säkerhets- och effektivitetsstandarder som krävs för alla läkemedelsprodukter som säljs i EU. Sedan 2000 har 123 produkter valts ut som särläkemedel och tagits med i gemenskapens register.
I ett mycket litet antal fall handlar detta om en allmänt tillgänglig kemikalie som tillverkaren har levererat till sjukhus som har tillrett kemikalien så att man kan ge den till patienter. De allra flesta av dessa särläkemedel innehåller nya innovativa ingredienser. I ett fåtal fall har det blivit vanligt att under en viss tid leverera de oberedda ingredienserna som behövs för behandlingen av patienten. Denna kemikalie har emellertid inte genomgått renhets- och säkerhetstester, och produkten har inte fått tillstånd. Kemikalien har förvisso inte läkemedelskvalitet och kan innehålla ospecificerade och okvantifierade orenheter. I detta läge är det inte överraskande att en läkemedelsprodukt med tillstånd, som utvecklats för att uppfylla hårda kvalitets-, säkerhets- och effektivitetsstandarder, kostar mer än grundkemikalien.
Kommissionen har inga befogenheter varken när det rör priset eller ersättningen för läkemedel. Förordningen om särläkemedel innehåller emellertid en bestämmelse som syftar till att minska ensamrättsperioden till sex år, om det efter fem år kan visas att produkten är så pass vinstgivande att det inte är berättigat att ensamrätten behålls.

Talmannen.
Fråga nr 39 av Bernd Posselt (H-0773/02):

Angående: Tjetjenien - kommissionsledamot Nielsons resa
Har kommissionen redan beslutat när kommissionsledamot Nielson skall resa till Tjetjenien för att på plats bilda sig en egen uppfattning om den humanitära situationen och få till stånd en bättre fördelning av EU:s bistånd?

Nielson
Herr Posselt! Det korta svaret på er fråga är nej. Nu följer det långa svaret. Jag följer mycket noga utvecklingen av den humanitära situationen i Tjetjenien och i de grannrepubliker till vilka en del av den tjetjenska befolkningen har flytt. I de senaste pressmeddelandena från den 27 november och 5 december i år, uttryckte jag min oro över den turbulenta humanitära situationen på platsen, särskilt de växande påtryckningarna på de internt fördrivna personerna att lämna lägren i Ingusjien och återvända till Tjetjenien.
Som ni känner till är ECHO den största givaren av humanitärt bistånd till regionen. Den har stött offren i den andra Tjetjenienkonflikten sedan första början, och kommer att fortsätta med det. Kommissionen, genom ECHO, har hittills avsatt mer än 90 miljoner euro i humanitärt bistånd för att hjälpa folk att överleva. Bara under 2002 har 25 miljoner euro avsatts för denna kris, och snart kommer ytterligare 3 miljoner euro att tilldelas för mer akut livsmedelshjälp.
I Ingusjien - i detta mycket känsliga läge - tillhandahåller ECHO stöd till internt fördrivna personer i flyktingläger, spontana bosättningar och värdfamiljer. Det mesta av biståndet som ges i Aki Yurt-lägret har finansierats av ECHO, och vi kommer att fortsätta att vara närvarande i alla övriga läger.
Samtidigt försöker ECHO på ett lämpligt sätt att finansiera en mycket stor del av det humanitära biståndet som går till Tjetjenien. Detta är en mycket svår uppgift, eftersom platsen är en av de värsta i världen när det rör arbetsförhållandena för humanitära organisationer, både avseende säkerhet och övervakning. Vi fortsätter att argumentera med de ryska myndigheterna om alla de frågor som jag gång på gång har informerat detta parlament om. Slutsatsen är att vi kan leverera humanitärt bistånd både omkring och inne i Tjetjenien, även om det är svårt - men vi kan göra det och vi kommer att fortsätta att göra det.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Bara två konkreta frågor. För det första: Kan ni i någon mån - fullständigt kan man naturligtvis aldrig göra det - garantera att den humanitära hjälpen faktiskt når de bortdrivna tjetjenerna, eller litar ni där fullständigt på de ryska myndigheterna?
Den andra frågan som jag vill ställa: Det har nu upprättats läger i Ingusjien, massor av människor har deporterats. Vet ni vart dessa människor har begett sig?

Nielson
En av de viktigaste verksamheterna som vi också gärna fortsätter att finansiera, är det logistiska arbete som tillhandahölls av Danska flyktingrådet - den enda icke-ryska verksamheten genom vilken man levererar livsmedel och andra förnödenheter inne i Tjetjenien. Man använder sig av lokala förare, men den nämnda icke-statliga organisationen ansvarar för hela projektet. Detta uppmärksammas också av UNHCR och FN-systemet i stort. Det är en mycket viktig insats, eftersom den ger tillträde till de humanitära organisationerna.
Så svaret på frågan om vi kan övervaka hela flödet, är att vi gör så gott vi kan. Vid en rad tillfällen under årens lopp har jag informerat parlamentet att vi arbetar på grundval av en ?fjärrkontrollidé?, vilket innebär att vi måste använda lokala genomförandepartner. Vi har emellertid hittills inte stött på problem som har att göra med ansvarighet. Vi försöker att spåra varje aktivitet så noggrant som möjligt. Jag skulle vilja säga att så länge som vi kan upprätthålla projektet som sköts av Danska flyktingrådet, har vi en viss säkerhet när det gäller vetskapen om vad som försiggår. Insatserna från FN-organisationerna är också nödvändiga i detta avseende, och vårt samarbete med dem är välutvecklat.
Problemet för folk som är mer eller mindre beredda att resa dit igen - och vi fruktar att de är färre numera - är att de reser tillbaka till en mångskiftande situation. Detta är skälet till varför vi kritiserar påtryckningarna mot dem. Vi är helt klart oroade.

Talmannen.
Vi inleder nu den andra delen av frågestunden med frågor till vice ordförande de Palacio.
Andra delen
Frågor till de Palacio
Talmannen.
Fråga nr 41 av José Manuel García-Margallo y Marfil (H-0800/02):

Angående: Beskattning av bränsle som tankas i Gibraltar
Dagstidningen El País innehöll den 20 november uppgifter om att de flesta fartyg som passerar Gibraltar sund tankar bränsle från tankfartyg som ligger förankrade i gibraltiska vatten istället för att göra det i hamnen i Algeciras, vars anläggningar är bättre. Orsaken till detta är bland annat att bränslepriserna är lägre i Gibraltar än i Spanien och att de spanska myndigheterna tillämpar gemenskapsreglerna om sjösäkerhet och förebyggande av föroreningar mer strikt än myndigheterna i Gibraltar.
Det är känt att detta särskilda sätt att tanka fartyg utgör en avsevärd miljöfara på grund av risken för utsläpp, som också förekommer med jämna mellanrum. De skillnader i beskattning av bränsleprodukter som finns mellan Spanien och Gibraltar innebär dessutom en verklig skattediskriminering som leder till att konkurrensen snedvrids starkt, vilket drabbar samtliga produkter som omfattas av gemenskapens punktskatter.
Vad avser kommissionen mot bakgrund av dessa fakta att göra för att stoppa denna verksamhet som är så miljöfarlig och skadlig för den inre marknaden?

De Palacio
Herr talman! Gibraltar är en av de huvudsakliga platserna för leverans av fartygsbränsle i Medelhavet, och en stor del av denna verksamhet sker med hjälp av tankbåtar. Även om ett stort antal hamnar har anläggningar för leverans vid kaj är detta sätt att fylla på bränsle fortfarande det vanligaste i hamnarna, inte bara i små hamnar utan också i andra som Rotterdam, Barcelona och Hamburg.
Kommissionen anser att denna verksamhet bör övervakas noga i syfte att förhindra utsläpp och föroreningar i havet. Därför har många hamnar antagit specifika regler och förfaranden som reglerar dessa verksamheter. Kommissionen å sin sida övervakar, i enlighet med fördragen, att gemenskapsreglerna för miljöskydd följs. Den 24 januari 2001 förde kommissionen Förenade kungariket inför EG-domstolen på grund av att Förenade kungariket på Gibraltar inte tillämpar ett stort antal miljöregler, inklusive direktiv 93/12/EEG om svavelhalten i vissa flytande bränslen.
När det gäller skattefrågan är de flytande bränslen som används som bränsle vid sjöfart och fiske i gemenskapsvatten, med undantag av privata fritidsbåtar, undantagna från punktskatter, såväl på gemenskapsnivå som nationell nivå vid tillämpning av skatteregler.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Fru kommissionär! Efter det ?svarta hav? som Galicien i dag är drabbat av, och som andra europeiska kuster drabbats av vid andra tillfällen, finns det alltid ett ?hav av svarta pengar? som man bör undersöka. Svarta hav och svarta pengar, som alltid har med grupper vars strukturer är mer maffia- än företagsliknande att göra, som består av företag med löjligt små tillgångar för att undvika ansvar och som täcks av lika löjliga försäkringar. Dessa grupper söker alltid skydd under tillåtande lagstiftningar ur miljö-, handels, skattesynpunkt, etc. och Gibraltar är inget undantag.
Hamnen i Gibraltar levererar mycket mer bränsle än den i Algeciras, bland annat beror det på att man betalar lägre hamnavgifter, eftersom - som kommissionären medger - miljöskydds- och sjösäkerhetsreglerna tillämpas mindre strängt, och för det tredje, eftersom man betalar lägre skatt där.
Jag talar naturligtvis inte om punktskatter. Vilken elev som helst på första årets juridikkurs vet att det bränsle som används för sjöfart är undantaget från mervärdesskatt för flytande bränslen. Problemet är att de inte heller betalar direkta skatter, företagsskatt, vilket också påverkar priserna: i Algeciras 35 procent och i Gibraltar inget, som kommissionär Monti mycket väl vet.
Jag skulle vilja veta om det föreligger skattemässiga skillnader eller ej mellan Gibraltar och Algeciras. Detta med tanke på att de inte kan påföras som punktskatter om de påförs på hela skatten, vilket också påverkar kostnaderna, på samma sätt som ledamöterna vet händer varje gång man går ut och äter och betalar notan.

De Palacio
Herr talman! Min kollega Mario Monti har redan inlett två förfaranden mot Förenade kungariket just för att säkra förverkligandet av den inre marknaden och en korrekt tillämpning av konkurrensreglerna, med samma nivå för alla platser.
Men jag är säker på att García-Margallo som inte är förstaårsstudent känner till dessa frågor mycket väl, och jag är säker på att min kollega Mario Monti kommer att fortsätta att arbeta för att det inte skall finnas paradis på något territorium i Europeiska unionen i förhållande till andra platser, när det gäller tillämpningen av gemenskapslagstiftningen.

Talmannen.
Fråga nr 45 av Nuala Ahern (H-0721/02):

Angående: Kärnkraftslagstiftning på EU-nivå
Den 12 september informerade kommissionsledamoten med ansvar för energifrågor inför utvald press om de nya planerna för kärnkraftslagstiftning på EU-nivå och avslöjade att planerna omfattar följande:
Ett ?ramdirektiv? som skall inrätta standarder för kärnkraftssäkerhet i EU, ett direktiv om hantering och avyttring av radioaktivt avfall, ett direktiv om ekonomiska mekanismer för säkrande av långtidsförvaring av radioaktivt avfall och avveckling av kärnkraftverk samt fullmakt att förhandla om ökad import av kärnbränsle till EU.
Kan kommissionen ange vilka bestämmelser i det befintliga Euratom-fördraget om kärnkraftslagstiftning som är otillbörliga och kräver ändringar, om den samrått med medlemsstaterna när det gäller planerna att öka importen av kärnbränsle till EU och om den planerar att denna ökade kärnbränsleimport skall upparbetas i Sellafield och La Hague?

De Palacio
Herr talman! Under 45 års tillämpning av Euratomfördraget har dess anpassning och flexibilitet för att svara mot behov och bekymmer vid varje tillfälle visats. På så sätt har en utveckling av gemenskapsforskningen främjat och underlättat en kontrollagstiftning inom detta område, såväl inom strålskydd som kontroll av användning av kärnmaterial.
De föreslagna åtgärderna är det konkreta beviset på fördragets lämpliga karaktär. Bestämmelserna ger dem en solid och tillräcklig rättslig grund.
Förslagen från kommissionen stärker framför allt den befintliga bestämmelsen om att garantera skyddet av befolkningens och arbetstagarnas hälsa, i enlighet med kapitel 3, avsnitt 2 i Euratomfördraget. Hälsoskydd i kombination med bestämmelserna om strålskydd kompletteras med kärnsäkerhetsbestämmelser som kan garantera en förenlighet med strålskyddsbestämmelserna.
När det gäller handel med kärnmaterial med Ryssland har kommissionen planer på att lägga fram ett beslutsförslag om förhandlingsmandat till rådet, i enlighet med kommissionens initiativrätt.

Ahern (Verts/ALE).
Kommissionär! Vi blev mycket överraskade av att upptäcka ett ni, som är kommissionär med ansvar för förbindelserna med Europaparlamentet, informerade pressen i september, innan parlamentet ens hade hört talas om dessa förslag. Detta var ett motbjudande beteende. Jag måste mycket bestämt betona att ni borde ha kommit hit och diskuterat förslagen med parlamentet innan ni informerade pressen.
Det förvånar mig mycket att höra att ni har en tillräcklig rättslig grund. Jag har förstått att rådet diskuterar detta just nu, och att era förslag på kärnkraftsområdet är grundade på fel rättslig ram. Ni har faktiskt fått saken om bakfoten, fru kommissionär. I motsats till vad kommissionen har förslagit, är artiklarna 30, 31 och 32 i Euratomfördraget inte tillämpliga, eftersom kommissionen skulle blanda sig i säkerheten hos kärnkraftverk när det rör deras tekniska drift. Detta behandlas inte i Euratomfördraget.
Jag vill också informera er om att man i medlemsstaterna, särskilt i Förenade kungariket, ifrågasätter ert stöd till upparbetning i vissa av era uttalanden. Jag uppmanar er att klargöra att ni inte stöder upparbetning av plutonium genom dessa förslag.

De Palacio
Herr talman, ledamöter! Ursäkta mig, men avsikten att lägga fram detta paket om kärnsäkerhet informerade jag allra först detta parlament om, och jag har upprepat det vid ett flertal tillfällen, så det är ingen nyhet. Och jag lade inte fram initiativen för pressen innan jag gjorde det i parlamentet, tvärtom. Jag kom hit och berättade i kammaren om de initiativ jag hade tagit upp i Bryssel.
När det gäller den rättsliga grunden hänvisar jag till pressmeddelandet från domstolen i Luxemburg den 10 december. Domstolen anser att Euratom har befogenheter inom följande områden: upprättande av en ramlagstiftning för att organisera säkerheten på kärnanläggningar, åtgärder avseende utveckling och kontroll av säkerheten, organisation vid nödfall, val av plats för kärnanläggningar och slutligen utformning, byggande och drift av kärnanläggningar.
Därför tror jag att ingen längre kommer att ifrågasätta Euratomfördragets rättsliga grund i alla de förslag jag gett rådet och parlamentet, eftersom domstolen sagt det högt och tydligt.
Avslutningsvis stöder jag inte på något sätt upparbetning. Jag vet inte var ledamoten fått det ifrån. Jag ger mig inte in i den sortens frågor. Det enda jag säger är att man måste ha en säkerhetsram som är så hög den kan bli i alla unionens länder. I alla medlemsländer, de framtida och de nuvarande, och att denna ram måste ha högsta säkerhetsnivå, och innebära att endast det som är rekommendationer från säkerhetsbyrån i Wien är obligatoriskt.

Talmannen.
Fråga nr 46 av Laura González Álvarez (H-0737/02):

Angående: Självständighet som den utövas av kommissionen
I juni 2002 besökte en delegation från Europaparlamentets utskott för framställningar Asturien på inbjudan av Asturiens regionala parlament. Vid ett sammanträde med olika grupper som ingivit framställningar mottog ordförande Gemelli bland annat en framställning där man klagade över dragningen av motorvägen ?autovía del Cantábrico? genom västra delen av regionen på grund av de sociala och miljömässiga konsekvenserna. Denna framställning förklarades tillåtlig av Europaparlamentets utskott för framställningar.
Innan framställningen hann behandlas i enlighet med det normala förfarandet deltog emellertid en parlamentsledamot tillsammans med sekreteraren i hans parti i den berörda regionen och tre borgmästare i ett sammanträde med kommissionsledamot Loyola de Palacio och två av kommissionens tjänstemän. Då borgmästarna återvände till Asturien tillkännagav de inför massmedia att behandlingen av denna framställning hade avslutats.
Hur kan ett ärende avslutas innan det ansvariga utskottet vare sig sett eller diskuterat det? Hur kan Loyola de Palacio avsluta behandlingen av en framställning som inte faller inom hennes kompetensområde, såsom framgår av ett svar jag erhållit från Margot Wallström? Anser inte kommissionen att dess oberoende och de berörda tjänstemännens rätt att gå fria från otillbörlig påverkan har lidit skada? Anser inte kommissionen att detta förfarande har skadat verksamheten när det gäller såväl utskottet för framställningar som parlamentet, och, vilket är allvarligare, att det även tyder på bristande respekt för framställarna?

De Palacio
Herr talman! Jag vill kortfattat informera ledamoten om att jag helt riktigt tagit emot ett besök - som så många andra - av ett antal representanter som inte bara besökt mig, utan också generaldirektoratet för miljö, som ansvarar för den fråga ledamoten talar om. Detta slag av besök vid kommissionen är vanliga. Vid något tillfälle har jag också träffat ledamoten och andra personer, och dessa möten är dessutom mycket viktiga tycker jag för att få veta vad samhällsgrupper och folk i allmänhet tycker. Det vi måste försöka hindra då vi arbetar i kommissionen, i Bryssel, är att förlora kontakten med verkligheten.
Detta sagt kan jag inte gå in på vad personer som besöker mig uttalar och det innehåll de är fria att uttrycka. Jag vill inte gå in på det, men jag vill säga er för det första att jag inte är den som ansvarar för att inleda de förfaranden eller undersökningar som kan göras i dessa frågor. Det är min kollega Wallströms kompetensområde. För det andra, när det gäller utskottet för framställningar, har jag inte heller något ansvar eftersom det är parlamentets sak att utreda de frågorna.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Mer än att komplettera frågan, eftersom jag anser att kommissionärens svar är korrekt, vill jag istället informera om att de i så fall använde hennes namn och namnen på två tjänstemän på generaldirektoratet för miljö fel.
Som jag säger i frågan träffade ett antal framställare Gemelli, i Asturias - min region -, och därefter kom ett antal besök hos kommissionären. Det som står i den regionala pressen är att kommissionären och tjänstemännen säger att ärendet är avslutat. Jag tycker att det är olyckligt att man använt namnet på två tjänstemän på generaldirektoratet för miljö.
De asturianska framställarna frågade mig med all rätt hur ett ärende kan vara avslutat som inte ens diskuterats i utskottet för framställningar. Därför säger jag er att namnen på dessa tjänstemän och kommissionären i pressen ger upphov till en total brist på förtroende för de europeiska institutionerna och för utskottet för framställningar. Det smärtar mig att ert och de två tjänstemännens namn skall blandas in i en politisk fråga som inte borde ha figurerat i pressen på det sättet.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman! Jag tycker att det är konstigt att så erfarna ledamöter kan blanda ihop vad som är ett klagomål till kommissionen med en framställning till Europaparlamentet.
Ett så viktigt offentligt infrastrukturprojekt för kommunikationer som motorvägen ?autovía del Cantábrico? är värd allt stöd från alla asturianska politiska representanter. Därför har några asturianska borgmästare, som är mycket oroade över några klagomål som inkommit till kommissionen från vissa grannsammanslutningar i Asturien, kommit hit för att få veta på vilket sätt den verkställande kommissionen hanterat dessa anmälningar.
Såväl kommissionär Loyola de Palacio som vissa tjänstemän tog emot dem. De informerade om att den anmälan som skickats till kommissionen just den veckan hade arkiverats och att ärendet var helt avslutat.
Det är naturligtvis inte kommissionens uppgift att lösa den slutliga destinationen för framställningar till Europaparlamentet, utan de europeiska ledamöternas. Men vi får inte blanda ihop klagomål med framställningar.
Fru Loyola de Palacio. Jag skulle vilja fråga er om ni vet om det hos de behöriga tjänsterna finns något annat klagomål som inlämnats om motorvägen ?autovía del Cantábrico?.

De Palacio
Herr talman! Det är möjligt att det uppstått en viss förvirring, som ledamoten sade. Jag kan bara upprepa att jag inte kan gå in på innehållet i de uttalanden som görs av de personer som besöker mig.
För det andra är ett klagomål en sak och utskottet för framställningar en annan. Jag insisterar på att kommissionen inte har något att göra med detta utskott, utan att det är parlamentets kompetensområde.
När det gäller klagomål är frågan Wallströms. Jag känner inte till det, men jag tar gärna reda på det. Jag informerar mig om det och informerar sedan ledamoten.

Talmannen.
Ni vet att detta är en frågestund med tilläggsfrågor till kommissionen. Inte en frågestund för förklaringar och beskrivningar av ledamöterna.
Jag har full respekt för er önskan att debattera och förklara, men detta är en frågestund.
Eftersom frågeställaren är frånvarande faller fråga nr 47 av Herman Vermeer.

Talmannen.
Fråga nr 48 av Carlos Bautista Ojeda (H-0781/02):

Angående: Datum för presentation av det tredje åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet
Som svar på min fråga E-1265/02 av den 26 april 2002 försäkrade Europeiska kommissionen att det tredje åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet skulle behandlas i ett meddelande från kommissionen under det tredje kvartalet detta år. Enligt ett uttalande av De Palacio torsdagen den 12 september, i samband med firandet av årsdagen för Röda Korsets trafiksäkerhetskampanj, kommer det tredje åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet inte att läggas fram förrän nästa år (2003). I det europeiska forskningsprogrammet FANTASIE anges att i händelse av ?hållbar ökning? eller ?varaktig balans? när det gäller den europeiska trafiken kommer användningen av tvåhjuliga fordon att öka påtagligt.
Kan kommissionen bekräfta datum för offentliggörande av det tredje åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet? Kan kommissionen redan nu ange vilka särskilda åtgärder för trafiksäkerhet för tvåhjuliga fordon som kommer att föreslås i det framtida åtgärdsprogrammet?

De Palacio
Herr talman! I vitboken om den europeiska transportpolitiken tas ett antal åtgärder upp som bör vidtas för att förbättra trafiksäkerheten. I vitboken presenteras också ett åtgärdsprogram för trafiksäkerhet som är inriktat på att fastställa de åtgärder som kommer att leda till att man år 2010 kan nå det övergripande målet att minska antalet döda i trafiken i Europeiska unionen med hälften.
Programmet är under utarbetande och antagandet förutses under första kvartalet 2003. Några åtgärder handlar konkret om tvåhjuliga fordon och jag vill då ännu en gång framhäva det utmärkta arbete ledamoten, Bautista Ojeda, gjort inom detta område.
De generella åtgärderna kommer också att få betydande positiva konsekvenser för säkerheten för förare och passagerare för tvåhjuliga fordon.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Tack vare förbättringen av kommunikationsnäten, framför allt i städer och samhällen, förbättringen för fotgängarna på gatorna och den ökade trafiken med fyrhjuliga fordon är antalet användare av tvåhjuliga fordon större för var dag som går, som ni sagt.
Fru kommissionär! Jag skulle vilja fråga er om ni planerat något särskilt initiativ som främjar användningen av tvåhjuliga fordon. Särskilt med tanke på den nuvarande situationen i fråga om försäkringskostnader, som leder till en avsevärd minskning av försäljningen av dessa fordon.

De Palacio
Herr talman! Jag kan säga er att särskilda initiativ kommer att tas. Till exempel tar man i programmet för bilsäkerhet, i avtalen med biltillverkningsindustrin, upp formgivningen av bilar som är mindre farliga vid krockar med oskyddade personer, det vill säga såväl fotgängare som användare av tvåhjuliga fordon (motorcyklar, cyklar, etc.).
Det är också nödvändigt att inom Europeiska unionen som alltid göra en uppföljning av den verkliga efterlevnaden av de trafikregler och trafikbestämmelser som finns, som till exempel att motorcykelförare skall ha hjälm, eftersom vi sett att det som ofta sker är att den redan antagna lagstiftningen tyvärr varken tillämpas eller genomförs tillräckligt strängt.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Många olyckor med tvåhjuliga fordon sker framför allt också på grund av vägarbeten, avspärrningar, vägdelningar, och vägavsnitt med dålig sikt. Har man egentligen för avsikt att utveckla några slags bästa lösningar eller riktmärkningssystem, så att man förser olycksdrabbade avsnitt, som man ju känner till sedan gammalt, med anordningar för att mildra riskerna, så att vägbyggnadsarbetena i framtiden tjänar till att utforma trafiken på ett säkrare sätt, så att det därigenom sker färre olyckor?

De Palacio
Dålig sikt drabbar tvåhjuliga fordon och alla fordon i allmänhet. När det gäller formgivningen av hinder vill jag säga att Bautista Ojeda vid flera tillfällen tagit initiativ i frågan. Vi studerar i kommissionen om det verkligen finns former och utföranden i formgivningen av hinder som är mindre skadliga och således säkrare. Det är något vi inte har definitiva slutsatser om, men det är en av de frågor som vi analyserar för att öka säkerheten och undvika de hemska olyckor som ibland uppstår.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Fru kommissionär! Min vän och kollega Carlos Bautista Ojeda har gjort en kortfattad hänvisning till detta, men jag skulle vilja gå djupare i en av de frågor som han tog upp. Som ni vet har användarna av tvåhjuliga fordon i Spanien verkliga svårigheter att hitta bolag som vill försäkra mopeder, motorcyklar etc. Den enda utvägen - i vissa fall - är att använda sig av den spanska garantifonden Consorcio de seguros. Jag vet inte om kommissionen kan ta initiativ till att göra något, eftersom det finns en stor efterfrågan. Inom motorcykelsektorn vill man att det skall finnas ett verkligt försäkringsskydd som är tillgängligt och proportionerligt i förhållande till den användning, det nöje och de kostnader som motorcyklar och tvåhjuliga fordon i allmänhet innebär.

De Palacio
Herr talman! Allt som har med den inre marknaden att göra hör mer direkt till min kollega Bolkesteins område, men jag antecknar det som såväl ni som er kollega Bautista Ojeda sagt, och vi skall försöka analysera det. Onekligen har det också mycket att göra med problemet med risknivåer och dess fysiska och hälsomässiga konsekvenser.
Det handlar således om att agera för att nå en större säkerhet i sektorn för motorcyklar, mopeder och cyklar, det vill säga tvåhjuliga fordon, men naturligtvis kommer jag också att studera frågan om problemet med försäkringar.

Talmannen.
Fråga nr 49 av Proinsias De Rossa (H-0786/02):

Angående: Skydd av Irlands infrastruktur för spårbunden godstrafik (Railfreight)
Har kommissionen tagit del av de nyligen framlagda förslagen från Irlands statligt ägda operatör av spårbunden godstrafik, Iarnrod Eireann, om att avsäga sig vissa godstrafikuppdrag? En konsekvens av detta förslag vore att landsvägstransporterna skulle öka med uppskattningsvis 400 lastbilar om dagen. Landets otillräckliga vägnät gör att Irland redan idag lider av svåra trafikstörningar, och ytterligare förskjutningar från spårbunden godstrafik till vägtransporter med lastbil skulle avsevärt förvärra detta problem. En sådan lösning skulle också stå i strid med kommissionens strategi för utvecklingen av järnvägsnät för godstransporter.
Är kommissionen beredd att utan dröjsmål ta upp denna fråga med Irlands regering och se till att den nu pågående översynen att landets strategiska järnvägsbehov ligger till grund för en inhemsk godstransportpolitik i linje med vitboken om transporter, begära en tydlig redovisning av de summor som har tilldelats Railfreight ur nuvarande och tidigare strukturfonder, redogöra för hur den tänker gå tillväga för att utveckla en prispolitik för transporter, samt åta sig att fortsättningsvis förvalta järnvägssystemet i enlighet med de principer som anges i vitboken om transporter?

De Palacio
Herr talman! I vitboken om transporter talar man tydligt om att stärka järnvägen i hela Europeiska unionen. För att nå detta mål har gemenskapen tagit olika initiativ och nyligen formulerat förslag.
Det nya europeiska regelverket som underlättar integration och driftskompatibilitet på marknaden kommer att göra det möjligt för järnvägsbolag att förbättra sin konkurrenskraft och inrikta sin företagsverksamhet mot en ökning av marknadsandelar, som till exempel de europeiska varutjänsterna.
Unionens ekonomiska hjälp att bygga eller modernisera järnvägens infrastruktur, samt eliminera trafikstockningar ger de fysiska förutsättningar som behövs för att järnvägen skall kunna stå för en större procentandel av den framtida ökningen av transportvolymerna.
Gemenskapen har samfinansierat flera projekt för utveckling av det transeuropeiska järnvägsnätet på Irland. Under 2000 fick projekten exempelvis en samfinansiering på nära 3 miljoner euro ur budgeten för transeuropeiska nät och omkring 16 miljoner euro ur sammanhållningsfonden. Dock finns det subsidiaritetsskäl som hindrar att kommissionen går längre än sina egna befogenheter när det gäller tilldelning eller val av prioriterade åtgärdsmål för en regering, vid en viss tidpunkt, i en konkret medlemsstat i unionen.

De Rossa (PSE).
Kommissionären känner förmodligen till att det irländska järnvägssystemet drivs av ett statligt företag som staten är delägare i. Detta statliga företag har nyligen meddelat sin avsikt att se över hela sitt nät, särskilt fraktnätet, vilket kan föra med sig en fullständig nedläggning.
Med tanke på att det är kommissionens, och förvisso Europeiska unionens, mål att trafikökningar bör absorberas av järnvägssystemet, anser inte kommissionären att det här finns en konflikt mellan det som vi försöker att åstadkomma, i förhållande till varuleveranser i synnerhet, och att han åtminstone bör tala med den irländska regeringen om att upprätta en viss samordning mellan vitboken, den föreslagna nationella transportpolitiken, som regeringen hävdar att den arbetar med, och förslaget att stänga järnvägsnätet i Irland?

De Palacio
Herr talman! Irish Rail tog för inte länge sedan beslutet att inställa alla omstruktureringsåtgärder tills en strategisk studie för järnvägen har publicerats, vilken vi väntar oss i början av 2003. Kommissionen hoppas att denna studie av det irländska järnvägssystemet naturligtvis skall ha inte bara den allmänna transportpolitiken i beaktande, utan också de investeringar som gjorts de senaste åren med gemenskapsmedel i järnvägen på Irland.

Talmannen.
Fråga nr 50 av Paul A.A.J.G. Lannoye (H-0793/02):

Angående: Flygtrafik och buller
Som fortsättning efter antagande av 2002/30/EG

De Palacio
I direktiv 2002/30/EG fastställs mål och metoder för att lösa problemen med buller i närheten av gemenskapens flygplatser. I detta syfte beskrivs i direktivet de åtgärder som medlemsstaterna kan använda för att minska bullret, och det föreslås ett antal principer och regler om metoderna för att bedöma buller i syfte att minska bullernivåerna.
Kommissionen anser att det nu är prioriterat att övervaka att nämnda direktiv införlivas korrekt i de nationella lagstiftningarna i unionens medlemsstater. Detta bör ske senast den 28 september 2003.
Direktivet är ytterligare en åtgärd i en rad åtgärder som är ägnad att kontrollera exponeringen för buller kring flygplatser.
När det gäller förslaget till direktiv avseende upprättandet av en gemenskapsram för klassificering av buller från civila underljudsflygplan och för beräkning av bulleravgifter, är det nu, efter första behandlingen i Europaparlamentet i september förra året, upp till rådet att inleda en granskning av den föreslagna texten.
Kommissionen har inte för avsikt att utarbeta en egen stadga om rättigheter för de personer som bor i närheten av flygplatser.

Lannoye (Verts/ALE).
Jag skulle vilja påminna kommissionären om att för ungefär ett år sedan gav Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna dem som bor i närheten av Heathrowflygplatsen i London, och som fick sin sömn störd av nattflyg, rätt och de fick bekräftelse på att det verkligen i det fallet rörde sig om ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Detta beslut från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna riskerar att bli rättspraxis, till förmån för dem som bor i närheten av flygplatser. Jag anser emellertid att Europeiska kommissionen borde påskynda arbetet och vidta konkreta åtgärder för att förhindra att problemen måste lösas på rättslig väg. Det krävs verkligen effektiva EU-åtgärder som skulle göra det möjligt att minska exponeringen för buller, särskilt nattetid, för dem som bor i närheten av flygplatser.
Fru kommissionär! Anser ni inte att artikel 1 i direktiv 2002/30/EG, som antogs i mars 2002 och som just innebär att färre människor exponeras för buller, mer konkret borde följas av praktiska åtgärder som syftar till att minska dessa människors exponering för buller?

Talmannen.
I enlighet med arbetsordningen kommer fråga nr 51 att besvaras skriftligen.
Frågor till Kinnock
Talmannen.
Fråga nr 52 av Gerard Collins, som ersätter Hyland (H-0801/02):

Angående: Nya Berlaymont-byggnaden
Huvuddragen i kontraktet för köpet av kommissionens Berlaymont-byggnad tillkännagavs den 23 oktober i år. Kommissionens totala betalning kommer att uppgå till 553 miljoner euro och dess andel av renoveringskostnaden är fastställd till 503 miljoner euro, vilket inkluderar 35,6 miljoner euro för utvidgningen. Vilka åtgärder har vidtagits med avseende på allmänhetens tillgång till den nya Berlaymont-byggnaden? Vilka besparingar förväntar sig kommissionen göra när behovet av dess nuvarande ?improviserade arrangemang? inte längre finns och den har återvänt till sitt ursprungliga huvudkvarter, och vilka nya åtgärder har vidtagits för att se till att driftskostnaderna för Berlaymont-byggnaden hålls nere så mycket som möjligt och att byggnaden fungerar som en symbol för ett dynamiskt EU?

Kinnock
Jag är mycket glad över att intresset för Berlaymont-byggnaden sprider sig.
Som svar på frågan som ursprungligen ställdes av Collins, ansåg man att allmänhetens tillträde till byggnaden var en viktig aspekt i stadsintegrationen under utformningsfasen av renoveringsprojektet för byggnaden. Skapandet av ett nytt offentligt utrymme omkring byggnaden och skyddsmuren av glas, är bara två av konsekvenserna av detta integrationsmässiga förhållningssätt. Genom utformningen ser man också till att byggnaden, med undantag för vissa särskilda tekniska installationer, kommer att bli fullständigt tillgänglig för handikappade personer. Alla kontor, mötesrum, tolkbås och gemensamma utrymmen, kommer att vara tillgängliga antingen direkt från hissarna eller via ramper. Väl synliga skyltar och markeringar överallt kommer också att bli karakteristiskt för byggnaden.
När det gäller den andra frågan som ställdes av Collins, kommer kommissionen att göra betydande besparingar, eftersom köpet av Berlaymont-byggnaden till ett jämförelsevis konkurrenskraftigt pris placerar kommissionen i en bättre förhandlingsposition på en fastighetsmarknad där de stora aktörerna är väl medvetna om att kommissionen kommer att utrymma en rad ersättningsbyggnader när den återvänder till Berlaymont i början av 2004. För att kunna dra fullständig nytta av denna situation, har kommissionen inlett ett förfarande som handlar om tillhandahållande av kontorsutrymmen.
De slutliga besparingar som uppkommer genom denna situation kan kvantifieras först när läget på kommissionens alla kontor i Bryssel har fastställts. Det kommer då att bli möjligt att göra riktiga jämförelser mellan det pris som betalas av kommissionen - som är fast - och de marknadshyror som uppenbarligen inte kommer att gå ned i den del av Bryssel som är av särskilt intresse för oss.
Dessutom, till skillnad från hyresavtal som måste förnyas efter en viss period, är kostnaden för Berlaymont helt förutsägbar i gemenskapens budget, eftersom de årliga betalningarna på 31,9 miljoner euro och den årliga ökningen på 2 procent bestämdes när jag undertecknade Berlaymont-kontraktet med de belgiska myndigheterna i oktober.
Andra kostnadsbesparingar som inte är lätta att kvantifiera på detta stadium, kommer att omfatta de minskade kostnaderna för transport och kommunikation mellan kommissionens kontor, som nu ligger utspridda. Berlaymonts energieffektivitet och miljövänliga teknik, tillsammans med en utformning som kommer att minska underhållskostnaderna, kommer dessutom att medföra ytterligare besparingar.
Frågan om finansieringskostnaderna - den tredje punkten som togs upp av Collins - är central för utvecklingen av projektet. Berlaymonts mest framträdande konstruktionsdrag har redan vunnit ?the International 2000 Passive and Low Energy Architecture Award? för bästa arkitektoniska utformning. En kopia av en auktoritativ specialistartikel som innehåller uppgifter om detta, kommer att skickas direkt till den berörda ledamoten. I artikeln framgår tydligt hur investeringar i innovativa tekniker och installationer sänker drifts- och energikostnaderna på ett betydande sätt.
Många andra aspekter av byggnadskonstruktionen kommer att hålla nere driftskostnaderna maximalt. Till exempel kommer regnvattnet automatiskt att samlas in och återvinnas för spolning och underhåll i hygienutrymmena. Jag är mycket glad över att kunna säga att det i Bryssel inte råder någon tvekan om att det kommer att regna med jämna mellanrum.

Hyland (UEN).
Jag tackar kommissionären för hans som vanligt mycket omfattande svar. Han förutsåg tydligen många av de följdfrågor som jag skulle ställa på min kollega Collins vägnar. Jag ber om ursäkt för hans frånvaro. Kommissionären har definitivt motiverat utgifterna i förhållande till Berlaymont. Jag förmodar att han har svarat på många frågor som allmänheten har ställt, men jag är inte säker på att den kommer att vara nöjd med svaren. Vi måste emellertid godta kommissionens förklaring och se den som trovärdig; det gör förvisso jag.
Kan han förklara varför det har tagit så lång tid att få byggnaden klar? Allmänheten vill dessutom veta hur den ursprungliga kostnaden förhåller sig till slutkostnaden.

Kinnock
Jag tackar ledamoten och skickar gladeligen alla uppgifter som ursprungligen gavs till parlamentet till honom och till Collins, som jag vet är intresserad av frågan sedan länge, men jag är säker på att siffrorna kommer att vara intressanta.
Jag skall nu svara på de precisa frågor som Hyland ställde. Ett av kommissionens grundläggande mål under förhandlingarna om Berlaymont-kontraktet, var att skydda de europeiska skattebetalarnas intressen. Hela projektet har tagit så lång tid och kommer att ta ännu längre tid - till den 31 december nästa år - delvis på grund av svårigheter i samband med asbestsaneringen i byggnaden, som utrymdes 1991. Saneringen tog ungefär två år längre än vad som hade planerats från början. För det andra försenades även planerna i samband med förvaltningen av Berlaymont-renoveringen. För det tredje har tvister av olika slag, däribland rättstvister, lagt till åtminstone flera månader - vi kan förmodligen börja räkna i år - till renoveringen.
Problemet är att förseningar innebär kostnader, och ett av våra mål var att se till att vi bara godtog en skälig andel av kostnaderna. Vi godtog därför att alla ytterligare kostnader som krävdes, särskilt i förhållande till ytterligare krav i samband med utvidgningen, skulle bäras av kommissionen, vilket bara är skäligt. Vi ville också utforma anpassningar för att göra byggnaden helt tillgänglig och toppmodern. Nettoresultatet av allt detta är att det faktiska årliga priset på 31,9 miljoner euro som vi kommer att betala - till en ränta som vi förhandlat fram under de senaste månaderna - kommer att bli lägre än den kostnad som vi förväntade oss när protokollet, samförståndsavtalet, undertecknades mellan kommissionen och den belgiska regeringen 1997.
Den totala kostnaden för Berlaymont har samtidigt stigit, men vårt bidrag till denna kostnad är fast på grund av avtalsvillkoren. Den belgiska staten har emellertid en skyldighet att betala ytterligare kostnader som uppkommer. Jag tillhandahåller mycket gärna alla siffror i det meddelande som vi gav till parlamentet och rådet i oktober, och jag skall se till att de finns hos ledamoten senast i morgon kväll.

Talmannen.
Fråga nr 53 av Kathleen Van Brempt (H-0818/02):

Angående: Kommissionstjänstemän som går över till näringslivet
Europeiska kommissionen uppmuntrar tjänstemän att gå över från den privata sektorn till den offentliga och omvänt. Den har t.o.m. utarbetat ett system enligt vilket tjänstemän under en begränsad tid kan arbeta i näringslivet. Detta är i sig positivt, men när chefen för dataavdelningen går över till Microsoft väcker det debatt eftersom han varit delaktig i kartellundersökningen mot Microsoft. Kommissionens talesman svarade att GD Konkurrens inom ramen för undersökningen konsulterat personen i fråga, och att denne i en skrivelse försäkrat att han hos Microsoft inte skulle arbeta med frågor som kommissionen undersöker. Därför utgjorde övergången inget problem.
Vilka garantier har kommissionen för att EU-tjänstemän som byter sektor inte för vidare viktig information till sina nya arbetsgivare? Räcker skriftliga löften som garanti? Delar kommissionen uppfattningen att nya bestämmelser om EU-tjänstemän som tillfälligt byter sektor är absolut nödvändiga? Om svaret är ja, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta?

Kinnock
Jag är tacksam för att ledamoten ställer denna fråga. Tjänstledighet av personliga skäl från Europeiska unionens civilförvaltning regleras genom artikel 40 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna. I denna artikel finns bestämmelser som gör det möjligt för en fast anställd tjänsteman att få tjänstledighet utan lön av personliga skäl under exceptionella omständigheter, och på hans eller hennes egen begäran. Som ledamoten helt korrekt påpekar, kan sådan obetald tjänstledighet beviljas när tjänstemannen har för avsikt att arbeta under en period inom den privata sektorn i syfte att öka sina kunskaper och utöka sin erfarenhet.
Kommissionens åsikt är att institutionen tjänar på sådana utbyten av sakkunskap och erfarenhet, och att de därför, i princip, bör uppmuntras. Kommissionen inser att utnämning till vissa tjänster kan utgöra - eller ser ut att utgöra - en intressekonflikt. Det är därför viktigt att betona att tjänstlediga tjänstemän fortsätter att lyda under artikel 12 i tjänsteföreskrifterna, vilket innebär att tjänstemännen måste erhålla tillstånd innan de deltar i varje form av extern verksamhet, vilket också kan medföra vägran att ge tillstånd eller uppställande av villkor, när kommissionen bedömer att verksamheten annars kan vara skadlig för gemenskapernas arbete. Kommissionen skulle tolka uppkomsten av intressekonflikter som skadliga för gemenskapen, och skulle sålunda vägra att ge tillstånd till sådana verksamheter eller uppställa villkor i syfte att förhindra att konflikter uppstår.
Genom artikel 17 i tjänsteföreskrifterna kräver man samtidigt att tjänstemän, antingen i tjänsten eller under tjänstledighet, inte lämnar ut någon information till icke-behöriga personer som inte redan blivit offentliggjord. Om en tjänsteman eller en före detta tjänsteman som arbetar inom den privata sektorn skulle använda sig av sådan konfidentiell information, skulle han eller hon förvisso drabbas av disciplinära åtgärder. Syftet med skrivelsen som undertecknats av den tjänsteman som nämns i ledamotens fråga, var att uttrycka hans fulla förståelse för att dessa krav alltid gäller och att de är ovillkorliga.
Bestämmelserna om tjänstledighet av personliga skäl i tjänsteföreskrifterna kommer att förtydligas genom de reformändringar som föreslås av kommissionen och som ligger på rådets bord, vilket ledamoten känner till. Kommissionen håller dessutom på att undersöka sätt på vilka man kan tillhandahålla mer detaljerade riktlinjer till tjänstemän och möjliga arbetsgivare, i syfte att förbättra förståelsen för behovet att se till att målen när det rör utbyten mellan kommissionen och andra organisationer uppfylls, samtidigt som man också ser till att kommissionens okränkbarhet och säkerhet skyddas fullt ut.

Van Brempt (PSE).
Som jag även sade i min fråga så vill jag absolut inte ifrågasätta att det är viktigt att tjänstemän även kan gå över till den privata sektorn. Ert svar är dock inte helt tillfredsställande, herr kommissionär! Jag vill lita på den goda tron - jag litar absolut på den goda tron, det är klart - hos den här tjänstemannen. Det har dock väckt en aning om något. Han arbetade på utredningen om Microsoft och sedan går han över till det företaget. Jag tror att det ändå klart får sägas vilket ärende det handlar om här. Jag begär inför framtiden en mycket tydligare och genomförbar avtalsram. Ja, det måste vara möjligt att byta arbete, men inte att gå över till företag eller sektorer som man själv arbetat med inom kommissionen, eftersom det ger ett sken av partiskhet som skadar er kommission och i förlängningen även alla europeiska institutioner. Jag vill dock fråga kommissionären om hans föresatser för framtiden. Finns det en möjlighet att utarbeta en sådan avtalsram?

Kinnock
Herr talman! Ja, det är möjligt att ha en sådan ram, vilket är skälet till varför jag hänvisade till kommissionens förslag som nu ligger på rådets bord. Det är också skälet till varför jag hänvisade till det ytterligare arbete som görs för att klargöra bortom varje tvivel - för både möjliga arbetsgivare och för kommissionens tjänstemän och före detta tjänstemän - var gränserna för verksamheten går. 
Den tjänsteman vars fall har att göra med den specifika fråga som ledamoten ställde, beviljades tjänstledighet och tillstånd att arbeta för ett företag efter det att han hade undertecknat en förklaring om att han var medveten om sina skyldigheter enligt tjänsteföreskrifterna och att han inte skulle lämna ut någon konfidentiell information till sin arbetsgivare. Som ledamoten förstår, och som hon var vänlig nog att inse både i sin fråga och sin följdfråga, gäller detta i ett fritt samhälle: Om vi skall försöka att behålla fördelarna med kontakter mellan institutionerna och andra organisationer, måste vi, när det kommer till kritan, lita på tjänstemännens heder och på det faktum att de är underrättade om och känner till att om de inte följer de aktuella bestämmelserna, så kommer de automatiskt att drabbas av disciplinära åtgärder.
Det kanske kan vara intressant för ledamoten och kammaren att veta att 566 tjänstemän från kommissionen för närvarande är tjänstlediga. 400 fall har undersökts hittills; alla kommer att undersökas. Omkring 10 procent, det vill säga ca 40 personer, deltar i yrkesmässig verksamhet. De övriga 90 procenten har tagit tjänstledigt på grund av familje- eller utbildningsmässiga skäl, eller deltar i kurser som ges utanför kommissionen. När vi har fått de slutliga siffrorna någon gång under de första veckorna nästa år, skall jag naturligtvis se till att ledamoten får dessa uppgifter.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Kinnock.
Frågor till Monti
Talmannen.
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 54 av Obiols i Germà.

Talmannen.
Fråga nr 55 av Astrid Thors (H-0828/02):

Angående: Undersökning av Microsofts eventuella överträdelser av EU:s konkurrenslagstiftning
Kan kommissionen bekräfta att kommissionen kommer att fatta ett beslut som ett resultat av dess aktuella undersökning av Microsofts eventuella överträdelser av EU:s konkurrenslagstiftning med beaktande av de europeiska marknadernas särskilda villkor och de europeiska konsumenternas intressen, och att detta beslut kommer att omfatta tillräckliga åtgärder för att få ett slut på och för att undvika en upprepning av de av Microsofts affärsmetoder som har visats vara eller fortsätter att vara i strid med EU:s antitrustregler.
Är kommissionen medveten om att ledande konsumentföreträdare i Förenta staterna i själva verket inte håller med om att den uppgörelse som Microsoft och den amerikanska justitiedepartementet kom överens om skulle vara i konsumenternas bästa intresse, trots att parterna som skrivit under uppgörelsen påstår detta?

Monti
Kommissionen bekräftar att dess pågående undersökning som har att göra med Microsoft bygger på en omfattande analys av förenligheten hos Microsofts affärsmetoder med Europeiska unionens kartellagstiftning, och sålunda granskas också effekterna av dessa metoder inom EU. Kommissionen har för avsikt att se till att slutresultatet blir till nytta för konsumenterna och för innovation på de berörda marknaderna, och att detta resultat fastställer en lämplig standard som kan användas vid framtida kontakter. 
Kommissionen är naturligtvis medveten om utvecklingen när det rör Förenta staternas förhandlingar. Kommissionen betonar emellertid att de respektive målens karaktär i EU och Förenta staterna är olika - både faktiskt och rättsligt - och därför prövar kommissionens sitt mål på grundval av EU:s kartellagstiftning. I detta avseende, samtidigt som kommissionen kommer att ta hänsyn till uppgörelsen mellan Förenta staternas justitiedepartement och Microsoft - med hänsyn till de redan nämnda faktiska och rättsliga olikheterna mellan de två målen - kan kommissionen inte utesluta att man kommer att söka andra lösningar på vissa områden.

Thors (ELDR).
Tack, herr kommissionär, för svaret! Jag noterade att ni sade att det är viktigt att beakta de marknader som är relevanta samt att det är viktigt för innovationen. Vi befinner oss nu i ett läge där innehållsproducenterna och en stor del av informationssamhället kan komma att beröras av detta i framtiden.
Vilka punkter anser kommissionären vara sådana där dominansen från företaget kan vara speciellt stor? Kommer kommissionen att ta hänsyn till de vinstmarginaler som man hänvisar till offentligt, nämligen 85 procent för vissa typer av software? När kan man förvänta sig det avgörande från kommissionen i denna fråga som konsumenterna i Europa verkligen väntar på?

Monti
När det rör frågan om när kommissionen fastställer att en dominerande marknadsställning föreligger, finns det en rättspraxis som utgörs av kommissionsbeslut och domstolsdomar, utifrån vilka ytterligare beslut fattas. 
När det rör er fråga om tidpunkten, har vår analys av en mycket omfattande fråga kommit långt. När all relevant information har granskats och bedömts, kommer vi att kunna besluta om hur vi skall fortskrida med målet på bästa sätt. Det skulle vara realistiskt att förvänta sig en slutlig lösning under första halvåret nästa år.

Talmannen.
Tack så mycket för ert svar, herr Monti. Därmed avslutar vi denna frågestund. 
Eftersom tiden för frågor till kommissionen är slut kommer frågorna nr 56 till 102 att besvaras skriftligt.

Talmannen.
Herr Oswaldo Payá, tillåt mig att uttrycka den sinnesrörelse som vi alla känner när vi i dag välkomnar er att motta Sacharovpriset för tankefrihet.
Det har varit svårt att erhålla ert visum, så att ni kunde besöka Strasbourg. Jag vill tacka alla dem som gjort detta möjligt, däribland ledamöter av Europaparlamentet som tog upp frågan med de kubanska myndigheterna i förra veckan när de var i landet.
Jag bad Kubas president, Fidel Castro, att låta er komma till denna ceremoni som en signal från den kubanska regeringen att den erkänner dagordningen för de mänskliga rättigheterna. Det gläder mig att denna signal har getts till Europaparlamentet.
Bäste herr Payá, för många av dagens kubaner står ni för det som många sovjetmedborgare ansåg att Andrej Sacharov stod för under 1980-talet - ni står för hopp.
Trots att ni blivit trakasserad, jagad, förföljd, åtalad, fördömd och fängslad ända sedan er ungdom på grund av era åsikter, som var öppet kritiska mot regeringens politik, har ni fortsatt att bygga upp er rörelse, Kristna befrielserörelsen för fred (Christian Liberation Movement for Peace).
Ni förespråkar en nationell dialog för att möjliggöra demokrati i Kuba. Ni arbetar oförtröttligt med att skapa en alternativ, fredlig demokratisk rörelse, som grundas på en bred koalition. Genom att använda de befintliga rättsliga och politiska ramarna vill ni införa reformer för att kunna inleda en övergångsprocess som resulterar i en pluralistisk demokrati, och respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Under er ledning föddes det medborgerliga initiativet ?Varelaprojektet?. Genom detta initiativ uppmanar ni till en folkomröstning om fria val, yttrandefrihet, frihet för politiska fångar och fri företagsamhet. Hittills har projektet fått stöd från fler än 100 organisationer i Kuba och tiotusentals personer har undertecknat det.
Tillsammans med andra oppositionsledare utarbetade ni manifestet ?Todos Unidos?, och för första gången, tack vare era åtgärder, har oppositionen enats kring ett enda initiativ: Varelaprojektet.
Vi erkänner er uthållighet mot alla hinder ni har stött på. Vi erkänner ert personliga mod. Er plan är ingen teoretisk konstruktion; den utlovar inte ett himmelrike på jorden, utan påminner folk om de grundläggande principer som så många har kämpat för så länge: respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska principerna.
Under årens lopp har Europaparlamentet varit den institution som placerat de mänskliga rättigheterna högst på den politiska dagordningen.
För vår del är detta inte ett abstrakt engagemang; det utformades genom de tragiska händelserna under det barbariska 1900-talet i Europa. Det har använts under de senaste 50 åren för att skapa en vision om ett Europa som har dragit lärdomar av sitt förflutna, men inte glömt bort det.
Vi stöder principerna för demokrati och respekten för de mänskliga rättigheternas, de grundläggande friheternas och rättsstatsprincipens allmängiltighet och odelbarhet. Genom Sacharovpriset högtidlighåller vi årligen detta engagemang.
Sacharovpriset för tankefrihet 2002 utdelas till Oswaldo Payá, som en hyllning av hans engagemang för tankefrihet, demokrati och försoning för det kubanska folket.
Vi hyllar Oswaldo Payás beslut att använda pennan i stället för svärdet, att använda underskrifter i stället för gevärskulor, att använda fred i stället för terror, som en väg till demokrati i Kuba.
Herr Payá, till er, och genom er till dem som stöder Varelaprojektet, säger vi i dag: ?Vi följer er på er resa. Ni är inte ensam. Ert arbete är inte ouppmärksammat?.
I samband med ert första besök till en plats utanför Kuba, hedrar Europaparlamentet - genom er Oswaldo Payá - alla dem som försvarar de mänskliga rättigheterna, och deras hårda arbete och ert hårda arbete för att skapa demokrati från gräsrotsnivå, steg för steg, person för person, dag för dag.
(Applåder)

Oswaldo José Payá Sardiñas
Tack herr talman, Pat Cox, och detta parlament där många folk i Europa är representerade.
Ni har gett Andrei Sacharovpriset till det kubanska folket. Jag säger det kubanska folket eftersom det är de som är värda detta erkännande. Jag säger det utan att utesluta någon av mina landsmän, oberoende av politisk uppfattning, eftersom rättigheter inte har någon politisk färg, eller ras, eller kultur. Inte heller diktaturer har politisk färg. De är varken höger eller vänster, de är bara diktaturer. I mitt land finns det tusentals kvinnor och män som kämpar för kubanernas rättigheter mitt i förföljelsen. Hundratals av dem är fängslade enbart på grund av att de tillkännager och försvarar dessa rättigheter. Därför tar jag emot detta erkännande i deras namn.
Jag säger att priset är till alla kubaner eftersom jag förstår det så att Europa vill säga till dem. ?Ni har också rätt till rättigheter?.
Det har vi hela tiden varit övertygade om, men det fanns tider då det verkade som om denna sanning inte var så uppenbar för många i världen.
Jag är inte här för att begära stöd till oppositionen mot den kubanska regeringen, och inte heller för att döma dem som förföljer oss. Det är inte någon hjälp för Kuba att några i världen tar parti för den kubanska regeringen eller för dem som är i opposition mot den utifrån ideologiska uppfattningar. Vi vill att man skall ta parti för det kubanska folket, för alla kubaner. Och det innebär att stödja respekten för alla deras rättigheter, stödja en öppning, stödja begäran om att man skall rådfråga vårt folk genom val om de förändringar som vi begär. Vi ber om solidaritet för att man skall ge vårt folk en röst vid valurnorna, som föreslås i Varelaprojektet.
Många har förknippat detta pris med Varelaprojektet, och de har rätt, eftersom de tusentals kubaner som mitt i förtrycket har undertecknat denna begäran om en folkomröstning ger ett avgörande bidrag till de förändringar som Kuba behöver. Förändringarna skulle innebära ett deltagande i det ekonomiska och kulturella livet. De skulle innebära politiska och civila rättigheter och nationell försoning. De skulle vara det verkliga genomförandet av vårt folks självbestämmande. Myten att kubanerna skall leva utan rättigheter för att upprätthålla vårt lands oberoende och suveränitet måste få ett slut.
Félix Varela visade oss att oberoende och nationell suveränitet inte kan skiljas från utövandet av de grundläggande rättigheterna. De kubaner som bor på Kuba och i förskingringen har, som ett enda folk, viljan och kapaciteten att bygga ett demokratiskt, rättvist och fritt samhälle, utan hat och hämndlystnad och som José Martí drömde om: ?Med alla och för allas bästa?.
Vi har inte valt den fredliga vägen som en taktik, utan för att den inte går att separera från vårt folks mål. Erfarenheten säger oss att våld föder mer våld och att då de politiska förändringarna sker på denna väg når man nya former för förtryck och orättvisor. Vi vill att våld och makt aldrig mer skall vara vägar för att komma över kriser eller orättvisa regeringar. Denna gång genomför vi förändringar genom den medborgarrörelse som redan håller på att inleda en ny etapp i Kubas historia, där dialog, demokratiskt deltagande och solidaritet kommer att dominera. Så kommer vi att bygga en verklig fred.
De kubanska civila kämparna, medborgarna som undertecknar Varelaprojektet har inga vapen i händerna. Vi är inte beväpnade. Vi sträcker ut våra händer till alla kubaner, som bröder, och till alla folk i världen. Den första seger som vi kan tillkännage är att vi inte bär hat i våra hjärtan. Därför säger vi till dem som förföljer oss och till dem som försöker att dominera oss: Du är min bror, jag hatar dig inte, men du skall inte längre dominera mig med rädsla, jag vill inte påtvinga dig min sanning och inte heller att du påtvingar mig din, tillsammans skall vi söka sanningen.
Det är den befrielse vi tillkännager.
Det finns fortfarande de som upprätthåller myten om åtskillnaden mellan politiska och civila rättigheter å ena sidan, och ett samhälles kapacitet att skapa social rättvisa och nå utveckling å den andra. Det ena utesluter inte det andra. Avsaknaden av civila och politiska rättigheter på Kuba har fått allvarliga konsekvenser, som ojämlikhet, majoritetens fattigdom, minoritetens privilegier, försämringen av vissa tjänster, även om dessa uppfattas som humana och positiva system. Även om många kubaner under många år arbetat med kärlek och förtröstan finns det i dag en allvarlig situation när det gäller de civila och politiska rättigheterna, förutom en ökande ojämlikhet och försämring av livskvalitet för majoriteten. Man till och med bakbinder händerna på medborgarna genom att neutralisera den enorma potentialen i det kubanska folkets kreativitet och arbetsamhet. Det är den huvudsakliga orsaken till vår fattigdom.
Det går inte att rättfärdiga denna verklighet genom att bekräfta att det kubanska folket fritt valde detta system. Ni vet att inget av de folk som representeras i detta parlament, och inte heller något folk i världen, någonsin skulle avstå möjligheten att utöva sina grundläggande rättigheter.
För var dag som går syns det allt tydligare att välstånd och framsteg på det ekonomiska och sociala området är frukten av utövandet av rättigheter. På samma sätt är en demokrati inte sann eller komplett om den inte är kapabel att inleda och upprätthålla en process för att höja människors livskvalitet. Inte något folk använder sin röst fritt för att välja fattigdom och ojämlikhet som försätter massorna i en situation av underläge och marginalisering. Våra latinamerikanska folk kräver reell demokrati, som är vad man kan bygga upp en rättvisa i. Det är skandalöst att man i effektivitetens namn använder metoder som försöker lösa kriser och bekämpa fattigdomen, men som i praktiken hotar att utplåna de fattiga.
Jag är inte ute efter att tala om nya ställningstaganden eller modeller, men vårt folk har levt och lidit under olika politiska och ekonomiska system. I dag vet vi att alla metoder och modeller som, under förevändningen att söka rättvisa, utveckling eller effektivitet, ställer sig över personer eller upphäver någon av de grundläggande rättigheterna leder till någon form av förtryck, uteslutning och ger folken motgångar. Vi vill härifrån uttrycka vår solidaritet med alla dem som lider av någon form av förtryck eller orättvisa, med dem som är tystade eller marginaliserade i världen.
De mänskliga rättigheterna är en enda sak, som mänskligheten också är en. Om man i dag talar om globalisering, aviserar vi och påtalar att om man inte globaliserar solidariteten är inte bara de mänskliga rättigheterna i fara utan också rätten att fortsätta att vara människor. Utan mänsklig solidaritet kommer vi inte heller att ha en ren värld kvar där det kommer att vara möjligt för människor att leva.
Därför tror jag helt enkelt att snarare än nya modeller, såväl i samhällena som i förbindelserna mellan länder, är det som behövs en ny anda.
Denna nya anda bör uttryckas i solidaritet, samarbete och rättvisa i förbindelserna mellan länder, och kommer inte att vara ett hinder för utvecklingen. Om man underordnar politikområden och modeller förverkligandet av människor, skapandet av rättvisa och demokrati, om man gör politikområdena mer humana kommer man att komma över de klyftor som skiljer folken åt och vi kommer att bli en verklig människofamilj.
Låt vårt budskap om fred och solidaritet för alla folk nå fram från Kuba. Alla kubaner tar emot detta pris med värdighet och tillkännager vårt hopp att återuppbygga vårt samhälle med allas kärlek, som bröder, som Guds barn. Vi kubaner är enkla och vi vill bara leva i fred och göra framsteg i vårt arbete, men vi kan inte och vill inte leva utan frihet.
Vi sätter vår tro till Herren, som låg i en enkel krubba, och det här är vår hyllning till Honom.
Tack och god jul.
(Stående ovationer)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0442/2002) av Nisticò för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av direktiv 2001/83/EG
(PE-CONS 3652/2002 - 5-0469/2002 - 2002/0323(COD)).

Byrne
Fru talman! Det var nästan två år sedan kommissionen antog sitt förslag till direktiv om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för blod och blodkomponenter.
Detta lades fram för rådet och parlamentet i januari 2001. Det har utförts en avsevärd mängd arbete sedan dess, och jag välkomnar det konstruktiva sätt på vilket förslaget har tagits upp i både parlamentet och rådet.
Parlamentet har nu nått en viktig milstolpe när det rör dess bedömning av detta förslag. Ert kommande godkännande av detta föreslagna direktiv är höjdpunkten på de avsevärda ansträngningar som rådet har gjort för att nå sin gemensamma ståndpunkt, där man tagit till sig många av parlamentets ändringsförslag från första behandlingen; utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har ansträngt sig genom att lägga fram ändringsförslag till denna ståndpunkt och parlamentets delegation har ansträngt sig för att nå en konstruktiv kompromiss med rådet.
Låt mig uttrycka mitt uppriktiga tack till i synnerhet Nisticò och Lund, för deras verkliga ansträngningar när det gällt att lotsa detta tekniskt komplexa direktiv fram till en framgångsrik avslutning på en så kort tid, och för att de nått en kompromiss i frågan om frivilliga, obetalda donationer.
Jag hoppas verkligen att kommissionens förslag till direktiv om vävnader och celler kommer att behandlas med samma intresse och effektivitet.

Doyle (PPE-DE).
Fru talman! Jag tackar kommissionären. Han fattade sig kort, men på detta stadium har det mesta blivit sagt. Jag vill tacka min frånvarande kollega, Nisticò, för det mycket omfattande arbete han har utfört i samband med detta direktiv. Det har på ett mycket tillfredsställande sätt kommit tillbaka till oss från förlikningen.
Den slutliga frågan i diskussionen handlade om huruvida en läkare skulle vara ansvarig för givarnas lämplighet, medan rådet ville ha en hälsovårdskunnig person, och ansåg att det var tillräckligt. Kompromissen är att parlamentet och rådet har kommit överens om en kvalificerad hälsovårdskunnig person. I förlikningens anda är detta mycket tillfredsställande. Andra kan kalla det något annat, men det för oss dit vi vill vid denna tidpunkt. Jag tackar alla dem som använt mycket tid och gjort stora ansträngningar för att nå detta läge.
Det direktiv vi har framför oss handlar om insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod. Det är en ganska omtvistad fråga i många av våra medlemsstater, inte minst vår egen. Vi har haft en domstol, känd som Lindseydomstolen, som nyligen lades ned, som fanns under en viss tid och som försökte att lösa de mest tragiska målen med patienter - många av dem har dött efteråt - som fick smittat blod. Det har hänt liknande saker i andra länder.
En av de viktigaste aspekterna med detta direktiv är att det kommer att återskapa förtroendet för blodgivning rent allmänt, och för leveranser av blod och blodprodukter över Europeiska unionen, så att vi alla kan känna förtroende för andra medlemsstaters system i sammanhanget.
Detta nya direktiv, tillsammans med det befintliga direktivet 89/381/EEG, kommer att se till att bindande gemenskapslagstiftning nu är tillämplig på blod och blodprodukter i alla sammanhang. Förutom blod och blodprodukter kommer det också att omfatta hela området av patienter som donerar sitt eget blod före operationer på sjukhus, och även specifik lagstiftning inom detta område.
Det förekom ganska mycket diskussioner vid tidigare behandlingar om detta direktiv om huruvida alla donationer måste vara frivilliga och ske utan ersättning. Detta borde vara den kultur och den anda vi stöder. Samtidigt som vi aldrig bör riskera att ovanliga blodgrupper eller blodprodukter blir otillgängliga för patienter på grund av vår ovilja att betala, måste detta vara ett undantag. Betalning kan ske i många former när det handlar om utgifter, eller bara som ersättning för förlorad arbetsinkomst, till skillnad från vinst när det gäller betalning.
Patientgruppernas åsikter, som var mycket kraftfulla vid första och andra behandlingen, innebar att vi inte fick avfärda ersättning, men att den inte fick vara regel. Vi måste fortsätta med andan av frivillighet. Jag välkomnar detta betänkande tillbaka från förlikningen, och jag hoppas att det inte tar för lång tid innan alla våra medlemsstater införlivar det i sina författningssamlingar.

Lund (PSE).
Jag tackar herr Nisticò och kommissarie Byrne för ett gediget arbete med denna fråga. Förlikningsresultatet kommer att betyda att en höjd miniminivå nu fastställs för säkerheten och kvaliteten på blod och blodkomponenter för transfusion. Man kommer att ställa krav på den ansvariga personalens kvalifikationer, krav på blodbankernas verksamhet, på testning av givarblod och också på en effektiv kontroll och övervakning. 
Den mest omdiskuterade frågan har ju varit om blodgivning skall ske utan någon egentlig betalning till blodgivaren. Jag anser det väl dokumenterat att frivillig blodgivning utan ersättning ger den bästa blodkvaliteten, i synnerhet om man har en fast kår med blodgivare. Men de olika bestämmelserna i medlemsländerna har inneburit att vi inte har kunnat besluta att blodgivning utan ersättning skall gälla i alla medlemsländer från dag ett. Ändå är jag mycket nöjd med att man i direktivet nu hänvisar till Europarådets riktiga definition av blodgivning utan ersättning. Jag är också mycket nöjd med att medlemsländerna nu skall vidta åtgärder med sikte på frivillig blodgivning utan ersättning, och att de vart tredje år skall inlämna en rapport till kommissionen om vilka åtgärder de har vidtagit. Slutligen anser jag det viktigt att enskilda medlemsländer har rätt att införa krav på frivillig blodgivning utan ersättning, ett krav som också omfattar ett förbud mot import av blod och blodkomponenter som inte har lämnats i överensstämmelse med dessa principer om blodgivning utan ersättning. Jag är övertygad om att det direktiv vi här har kommit fram till kommer att lämna ett viktigt bidrag till säkerheten och kvaliteten på blodgivningen i Europa.

Ries (ELDR).
Fru talman, kommissionär Byrne! För den liberala gruppens räkning vill jag i min tur tacka vår föredragande Nisticò för kvaliteten och stramheten i hans arbete, och jag beklagar verkligen att han inte är här i kväll för att så att säga skörda frukterna. Jag gläds åt att det gemensamma förslaget antagits i förlikningskommittén. Att garantera en rättvis och hög säkerhetsnivå för insamling av blod och blodtransfusioner på hela europeiska unionens territorium var grundläggande, på samma sätt som alla förbättringar i lagstiftningstexten under hela förfarandet.
Förbättringar som, till att börja med, innebar en stor seger för givare och för patienter: införlivandet av ett särskilt kapitel om blodövervakning som omfattar spårbarhet och anmälan om olyckor och allvarliga oönskade reaktioner. Den liberala gruppen fäste stor betydelse vid det, helt enkelt för att behovet av denna typ av vaksamhet inte längre behöver bevisas i Europa. Nätverken för blodövervakning är ett grundläggande verktyg för att göra transfusionskedjan så säker som möjligt.
När det gäller den besvärliga frågan om blodgivande skall vara gratis skiljer sig min tolkning från den som Lund gör. Jag gläds åt att det gemensamma förslaget, samtidigt som det starkt uppmanar till frivilligt givande utan ersättning - det är innehållet i vår artikel 20 -, ger medlemsstaterna ett manöverutrymme för att kunna använda givare som får ersättning i en strikt reglerad miljö. Måste vi erinra om att unionen importerar inte mindre än 50 procent av terapeutiska plasmaderivat, och att patienter med blödarsjuka, stora brännskador med flera, har ett mycket stort behov av dessa läkemedel? I det hänseendet framstår en voluntaristisk politik för att tillgodose patienter med rekombinanta faktorer nödvändigare än någonsin.
Ett annat av den liberala gruppens önskemål var att det i texten skulle finnas en hänvisning till vetenskapliga och tekniska framsteg. Detta togs upp i artikel 29, där man särskilt fastställer tydliga riktlinjer för anläggningar som sysslar med blodtransfusioner.
Genom förlikningsförfarandet fulländades det utmärkta arbete som de tre institutionerna utfört i frågan. Den enda punkt där man inte var överens, men som snabbt kunde lösas, var den fråga som redan tagits upp om läkarundersökningen som genomförs före blodgivningen. Jag gläds även här åt att förlikningskommittén anser att det är tillräckligt att begära att denna undersökning genomförs av kvalificerad sjukvårdspersonal. Jag skulle för övrigt tycka att det var oförnuftigt, och det sade jag redan vid första behandlingen, att gå emot vissa nationella tillämpningar som ger utmärkt resultat. Jag tänker bland annat, men inte enbart, på kampanjerna för medvetandegörande och blodgivning i bussar, som skulle kunna blockeras om vi kräver att en läkare skall vara närvarande.
Europeiska unionen är självfallet inte skyddad från tillbud, inte heller från uppkomsten av ett nytt virus. Nordamerika upplever just nu en säkerhetsvarning för blodprodukter, på grund av ett virus från en västlig ö. Vi måste därför fördubbla vaksamheten, tillämpa principen med tidig upptäckt för allt användande av blod och säkerställa spårbarhet från givaren till mottagaren. Det är till det priset som en blodbransch kan inrättas som alla i Europa har förtroende för.

Caudron (GUE/NGL).
Fru talman! Det är i min grupps namn, GUE/NGL-gruppen, men även personligen i min egenskap av förkämpe för blodgivning sedan länge och som blodgivare själv, som jag är glad över att kunna uttala mig här i kväll om detta mycket viktiga ärende, till och med livsviktiga i ordets rätta bemärkelse.
Blodgivning har som många vet en ojämförbart mänsklig dimension, som berör oss alla. Jag skall till att börja med nämna några talande siffror. De gäller endast Frankrike, och jag ber om ursäkt för det, men jag tror att de till stor del kan överföras till de flesta av unionens medlemsstater.
I Frankrike behövs 8 000 blodgivare per dag för att rädda 60 000 liv varje år och för att göra 800 000 blodtransfusioner. Den som varit med om en trafikolycka kan behöva blod från tio till trettio personer för att kunna överleva, och ändå är det bara 5 procent av människorna som lämnar blod.
Man kan därför verkligen undra varför det finns så få blodgivare. Europeiska unionen har förstått - och det tackar jag den för - en grundläggande del av problemet genom att fastställa målsättningen i sitt förslag från december 2000. Det handlar om att öka allmänhetens förtroende för att blodet och blodprodukterna är säkra, och på så sätt uppnå självförsörjning inom Europeiska unionen.
Jag skall inte breda ut mig här i kväll om skandalerna med smittat blod, som med rätta fått förtroendet att svikta och som dessutom skakat om några politiskt ansvariga på grund av bristande vaksamhet eller till och med brist på kompetens. Utan att vare sig glömma eller förlåta något föredrar jag att koncentrera mig på tre frågor. Vad skall vi nu göra för att återupprätta förtroendet? Hur skall vi få människor att i större utsträckning lämna blod och få fler att göra det? Och den tredje frågan är om lösningen inte skulle ligga i att ge blodgivarna ersättning, eftersom vissa EU-stater redan tillämpar systemet?
På den sista frågan vill jag genast säga att för mig är svaret ?nej?. Ett tydligt och bestämt nej. Blod och blodprodukter är inga handelsvaror. För närvarande noterar jag att vissa till och med här i parlamentet, som högljutt försvarar etiska principer i frågor som gäller mänsklig genetik, inte drar sig för att försvara lösningen med ersättning för att lämna blod och därmed ersättning för kroppen. Jag skall inte säga mer om det just nu, så slipper jag bli arg. Men jag måste också nämna den motbjudande trafik som äger rum i länder där människor inte ser någon annan möjlighet att överleva än att sälja blod eller andra organ. Vi måste därför vara bestämda när det gäller den frågan, för att undvika allt missbruk, varje skandal och varje angrepp på den mänskliga värdigheten och på våra gemensamma etiska principer som är så viktiga för oss.
Blodgivning skall därför även fortsättningsvis grundas på principen om frivillighet, anonymitet och kostnadsfrihet. Jag anser att det är något som inte ens borde diskuteras. Naturligtvis bör man skilja på ersättning för själva blodet och ersättning för utlägg för att kunna ge blod: något ätbart, förfriskningar, ersättning för faktiska resekostnader, liksom ersättning för förlorad arbetstid för att lämna blod.
Förslaget man lagt fram för oss på området går i rätt riktning. Det har berikats på ett mycket bra sätt och preciserats av Europaparlamentet. Jag tar tillfället i akt att varmt lyckönska professor Nisticò för hans utmärkta arbete.
Det är avslutningsvis viktigt att betona några grundläggande punkter: kvalitets- och säkerhetsnormer för blod, utökade föreskrifter när det gäller vilka som får ge blod och plasma samt kontroll av blodgivning i Europeiska gemenskapen.
Till sist vill jag, när det gäller de punkter som varit föremål för tvisten, säga att jag kan acceptera de resultat som uppnåtts efter förlikningsförfarandet när det gäller garantin för spårbarhet och kvalitet för den personal som direkt arbetar med insamling, kontroll, framställning och förvaring.
Fru talman, kära kolleger! Av alla dessa anledningar kan jag rösta för betänkandet och jag ber också er att göra det. Det är vårt ansvar att bidra till att göra allmänheten medveten om denna gest som räddar livet på tiotusentals personer varje år, en gest som skulle kunna bli vanligare i framtiden och korrekt motsvara våra behov på ett mänskligt och etiskt sätt.

Korhola (PPE-DE).
Fru talman! Jag vill lyckönska kollegan Nisticó till förlikningsresultatet, vilket för parlamentets del måste ses som en god prestation. En stor del av våra målsättningar genomfördes, och direktivet kommer säkert att öka det allmänna förtroendet för såväl kvaliteten på donerat blod som för skyddet av givarnas hälsa i ett förenat Europa. 
För finländarna är resultatet dock ingen fullträff. Parlamentet godkände mitt ändringsförslag om blodgivning utan ersättning i första behandlingen i september 2001, men vi var slutligen tvungna att ge efter. Vi hade gärna velat se att man villkorslöst tillämpat principen om frivillig blodgivning utan ersättning i hela Europa; nu nämns den bara som en önskvärd målsättning, tyvärr inte som en förpliktelse. I den egentliga artikeln om ersättningsfrihet önskar man att blod och blodkomponenter i så hög grad som möjligt skall härstamma från sådana donationer. Principen om blodgivning utan ersättning motverkades med argumentet att ovanliga blodprodukter är svåra att komma åt. Själv hade jag löst frågan fall för fall utan att erbjuda ersättning för alla blodprodukter.
Från patient- och myndighetshåll var det en gång i tiden många som vädjade till parlamentet för att det inte skulle godkänna en kommersialisering av blodgivningen. Det är framför allt fråga om en säkerhetsrisk.
Det är också fråga om en etisk risk. Vi har även ansvar för hur övriga världen kopierar våra förfaranden. Om vi tillåter att man idkar handel med en del av människokroppen, blod, måste man ta i betraktande att utvecklingsländerna följer Europas exempel. Detta kan leda till utnyttjande, men även medföra ökade risker. Dessutom har flera medlemsstater undertecknat bioetikkonventionen, som otvetydigt förbjuder ekonomiskt utnyttjande av människokroppen och delar av den, inklusive blod.
Finland behöver dock inte avstå från sin princip om ersättningsfrihet, eftersom det i inledningen konstateras att medlemsstaterna med utgångspunkt i fördraget har rätt att tillämpa striktare skyddsåtgärder. Min önskan är att man när detta direktiv någon gång omarbetas på nytt även funderar över vilken roll principen om ersättningsfrihet spelar.

Myller (PSE).
Fru talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Jag är av samma åsikt som de talare som konstaterat att förlikningen från parlamentets synpunkt var lyckad med tanke på vårt utgångsläge. Det är absolut nödvändigt att en så viktig fråga för en människas liv som kvalitets och säkerhetsaspekterna i fråga om blod, är tryggad inom hela Europa. Därför anser jag att man gjorde framsteg i frågan i och med att målsättningen är frivillig blodgivning utan ersättning. Visserligen är det beklagansvärt att målsättningen inte genomdrevs fullt ut, men jag tror att man i fortsatta behandlingar av frågan är på väg åt det här hållet. Det tyder också ordalydelsen i förlikningen på. 
Så som här har sagts kan inte blod eller blodkomponenter utgöra en handelsvara. Det är snarare fråga om en gåva från en människa till en annan och så måste man också se det. Med tanke på att kompetensen hos den sjukvårdspersonal som utför läkarundersökningen av blodgivare orsakade mest bekymmer i slutskedet av förlikningen, anser jag att man åstadkom ett riktigt bra resultat. Det är viktigt att det är fråga om kvalificerad sjukvårdspersonal; vi måste också lita på andra än läkare.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet från kommissionen om förekomst av nitrofuran och andra förbjudna ämnen i fjäderfä och räkor.
Jag ger er ordet, herr kommissionär.

Byrne
Fru talman! Under 1966 upprättade gemenskapen för första gången ett heltäckande system för övervakning och kontroll av restsubstanser i livsmedel av animaliskt ursprung från medlemsstaterna och från tredje länder. Detta system omfattar upprättandet av en övervakningsplan för restsubstanser, såväl som en rättslig ram för officiella kontroller och en praktisk infrastruktur för provtagning i laboratorier. Denna lagstiftning kräver att medlemsstaterna och tredje länder som exporterar till EU årligen inlämnar en övervakningsplan för restsubstanser i produkter av animaliskt ursprung.
Övervakningen bör inriktas på att upptäcka olaglig hantering av djur och på kontroll av efterlevnad avseende högsta gränsvärden för restsubstanser för veterinärmedicinska produkter, högsta gränsvärden för bekämpningsmedel och högsta gränsvärden som anges i relevant lagstiftning avseende smittämnen i miljön.
Restsubstansplanerna underkastas ett omfattande utvärderingsförfarande. Endast de tredje länder som har lämnat in godkända övervakningsplaner för restsubstanser får exportera till Europeiska unionen och inkluderas på den lämpliga förteckningen.
Denna förteckning ses ständigt över, därför att man skall kunna ta hänsyn till resultaten av utvärderingen av de årliga uppdateringarna av övervakningsplanerna för restsubstanser.
Denna metod måste emellertid kompletteras med åtgärder på plats.
För det första måste medlemsstaterna genomföra importkontroller vid unionens yttre gränser.
För det andra skall kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor bekräfta hur övervakningsplanerna för restsubstanser genomförs i medlemsstaterna och tredje länder.
Under det gångna året har vi särskilt oroats av upptäckter av förbjudna veterinärmedicinska produkter, det vill säga kloramfenikol och nitrofuran, i livsmedel av animaliskt ursprung. Det är förbjudet att ge dessa substanser till djur som används som livsmedel i Europeiska unionen, eftersom det inte har varit möjligt att fastställa en säker nivå av restsubstanser på grund av deras toxiska effekter på människor.
Kommissionen har inte tvekat att vidta åtgärder när detta problem har uppstått. Till exempel import från Kina av alla produkter som härrör från uppfödda djur, inklusive vattenbruk, har förbjudits på grundval av de slutsatser som drogs av en delegation från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, vilka stöddes genom upptäckter av smittat livsmedel.
I andra fall har det inte varit nödvändigt att förbjuda import, eftersom de berörda tredje länderna har inlett omfattande handlingsplaner för att lösa problemen - i synnerhet provtagning av alla leveranser som exporteras till Europeiska unionen och avstängning av företag som har begått överträdelser.
Dessa åtgärder som vidtas i tredje länder kompletteras med stränga, obligatoriska importkontroller för att ge tillräckliga garantier. Så är fallet för både Thailand och Brasilien. Kommissionen kommer att säkra upprätthållandet av nödvändiga kontrollnivåer för importerade produkter, för att garantera ett konsekvent förhållningssätt till konsumentsäkerheten. Systemet för snabbt informationsutbyte om livsmedel och foder är instrumentet för att sprida all relevant information mellan medlemsstaterna och kommissionen, såväl som till tredje länder.
Låt mig säga att det inte bara är i förhållande till import från tredje länder som kommissionen har fastställt problem med restsubstanser i livsmedel. Det är faktiskt så att man genom övervakningsplaner för restsubstanser som genomfördes av medlemsstater också kunde fastställa smitta i livsmedel som producerats i Europeiska unionen.
Man har uttryckt en viss oro - och frågan har tagits upp och skickats till kommissionen från parlamentet - över inställandet av inspektioner i tredje länder som utförs av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, under vilka smittade produkter har identifierats. Jag kanske borde förklara bakgrunden till detta.
Saken är den att kommissionen har skjutit upp ett antal planerade tjänsteresor som har att göra med restsubstanser. Detta inkluderar tjänsteresor till Brasilien och Thailand. Man har ansett att denna typ av tjänsteresor skulle vara ett slöseri med värdefulla resurser vid denna tidpunkt, eftersom det sker en hundraprocentig provtagning av fjäderfäkött från Brasilien och Thailand, och av räkor från Thailand. Leveranser som har uppvisat positivt resultat vid provtagning kasseras.
Dessa åtgärder är nödvändiga, eftersom det har gjorts allvarliga misstag i samband med kontroller av restsubstanser i de berörda länderna. Det är inte nödvändigt att skicka en undersökningsgrupp för att fastställa det som redan är känt. När det rör Kina, råder redan ett omfattande förbud för export till Europeiska unionen för en rad produkter, och man har inlett en ökad provtagning för övriga produkter. Det är för tidigt att genomföra tjänsteresor nu, eftersom kommissionen inte är övertygad om att de nödvändiga åtgärderna har vidtagits. Vi anser i stället att det är bättre att avvakta konkreta bevis på att det finns kontroller, till exempel lagstiftning osv.
Under de kommande månaderna kan det emellertid bli nödvändigt att personer från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor besöker länderna för att bedöma genomförandet av åtgärderna och de förändringar som gjorts av de berörda tredje länderna när det gäller övervakning av restsubstanser. I kontoret för livsmedels- och veterinärfrågors inspektionsprogram för 2003, nämner man denna typ av tjänsteresor.
Detta är vår ståndpunkt i de punkter som har tagits upp i frågorna. Det gläder mig att kunna redovisa detta för parlamentet.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! Jag tror att det här handlar om en mycket omfattande och svår fråga. Jag har uppmärksamt lyssnat till era utläggningar, och nu kommer jag fram till en fråga som jag gärna skulle ha lagt fram för er skriftligt i förväg. Men jag tror att om vi gemensamt försöker så kan jag kanske ändå få ett svar från er.
Nitrofuran - det är ett övergripande begrepp. En mycket viktig produkt inom detta övergripande begrepp är Nifursol. Nifursol är det sista ämne för att förebygga histomoniasis som fortfarande är tillåtet i EU, och som vi använder som fodertillsats inom fjäderfäuppfödningen för att förhindra sjukdomen ?blackhead?. Jag medger att jag inte är någon vetenskapsman. Enligt uppgifter från experter har jag emellertid förstått att denna produkt slutgiltigt förbjuds i förordning nr 2377/90. Vetenskapliga foderkommittén fick i uppdrag av kommissionen att granska Nifursols ofarlighet. Här väntar vi fortfarande på resultatet av undersökningarna för att kunna göra en slutgiltig bedömning.
Jag har nu, eftersom jag också svarar för betänkandet om fodertillsatser, hört flera varningssignaler, eftersom många som befattar sig med frågan befarar en kris inom uppfödningen om några få månader. Som en logisk konsekvens av förbudet mot nitrofuraner i förordning nr 2377/90 utfärdades den 23 september 2002 förordning nr 1756/2002, där ett förbud mot Nifursol föreskrivs från och med den 31 mars 2003. Om detta förbud träder i kraft den 31 mars kommer det att bli en kris inom uppfödningen när det gäller bekämpning av sjukdomen ?blackhead?, exempelvis bland kalkoner. Det finns i EU inte något lagligt alternativt medel till förfogande, varken som fodertillsats eller som djurläkemedel.
Konsekvenserna av förbudet drabbar uppfödarna och konsumenterna. Konsekvenserna är en akut situation i fråga om uppfödningen, plågsam död för stora djurbestånd, äventyrande av jordbruksföretag som ägnar sig åt kalkonuppfödning, utveckling av en okontrollerbar svart marknad, ökad import av fjäderfä från tredje land, där många av de inom EU förbjudna ämnena kan användas okontrollerat. Just förra veckan kunde vi ju återigen upptäcka förbjuden antibiotika ur gruppen nitrofuraner i billigt kött som importerats från tredje land till EU.
I konsekvensens namn måste nu blandfodertillverkarna åtminstone från och med januari 2003 också stoppa användningen av Nifursol, för att det fram till början av mars inte längre skall finnas sådant foder i någon silo.
Min fråga till er här i kväll, som jag emellertid inte vet om ni redan kan besvara är vilka nu de eventuella försöken att lösa problemet är? För mig är det svårt att förklara att kommissionen å ena sidan, i den rapport som jag har, bejakar användningen av ämnen som förebygger histomoniasis - vi har arbetat mycket noggrant med det som kommissionen lagt fram - men å andra sidan i en annan förordning förbjuder den enda produkt som finns på marknaden. Därför har jag några frågor. Vad skall vi säga till uppfödarna? Vad skall de göra? Vilka behandlingsmöjligheter har de? Och är kommissionen för det andra medveten om att den europeiska produktionen fortsätter att gå tillbaka, försvinner från marknaden i Europeiska unionen och att vi i ökad utsträckning utsätter oss för import av kalkonkött från tredje land, där vi fortfarande inte känner till kvalitetsnormerna för denna import?

Van Brempt (PSE).
Jag tror att jag kan fatta mig kort, men jag skulle gärna vilja reagera på kommissionärens svar. Jag tror att det är väldigt viktigt att i första hand erkänna problemet. Jag hade dock känslan av att kommissionären inte helt ville erkänna att det just nu finns ett problem i unionen, vad gäller förekomsten av ett antal förbjudna antibiotika, bland annat i kycklingar och i räkor. Vi vet alla, herr kommissionär, att ni är mycket oroad och att ni gör stora insatser för livsmedelssäkerheten, och det här parlamentet, över alla partigränser, stöder er i det avseendet. Det är dock mycket viktigt - och det tvivlar vi ju litet på - att ett och samma rättsliga regelverk tillämpas för produkter som produceras hos oss och produkter som hamnar på vår marknad. Jag tror att det är just där som skon klämmer. Jag kommer från Belgien där vi haft vår dioxinkris som ni säkert vet. Då agerade kommissionen mycket, ja väldigt hårt mot Belgien. Med rätta, med rätta agerade ni hårt och en del av er kraftigaste kritik gällde det faktum att medlemsstaten inte gav tillräcklig information.
Jag tror att vi nu befinner oss i en liknande situation. Vi kan inte annat än erkänna problemet, och därför beklagar vi verkligen att inspektionen inte genomförts eftersom vi är övertygade om att ni inte hade några goda skäl till det. Jag tycker absolut inte att det går för sig att handelsförbindelser upphävs för att se till att vissa inspektioner inte utförs eller att lägre eller andra normer används. Jag hade alltså gärna velat ha några konkreta svar på de frågorna eftersom jag inte fått intrycket att ni gått in på dem helt och hållet. Jag tycker också att ni kan ge bättre svar för att försäkra konsumenterna om att det som slutligen hamnar på deras tallrikar också är säkert.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Fru talman, herr kommissionär! Det finns två områden som oroar oss. För det första är det naturligtvis konsumenternas hälsa, men för det andra också situationen för producenterna här, om vi inte kan se till att det som inte får tillämpas här, inte heller får tillämpas i utlandet. Då uppstår frågan: Vem producerar då dessa ämnen, och hur kan de komma in i Europeiska unionen? Nu sade ni att det kontrolleras noggrant, men att det inte är nödvändigt med utlandsresor - om jag förstått det rätt - eftersom vi där hur som helst kommer att påträffa dåliga förhållanden. Alltså behöver vi alls inte fara dit.
Jag har hört att det i dag under sammanträdet med det ständiga utskottet egentligen skulle diskuteras att Thailand återigen stryks från listan på länder där det krävs särskild prövning. Vad ligger bakom detta beslut? Jag har också hört att ni har tillkännagett inspektionsresor till dessa länder under nästa år. Vad är nu anledningen till att ni utgår från att dessa resor skulle löna sig? Jag anser att dessa länder - om de inte uppfyller våra krav - måste sättas upp på listan, och då får de inte leverera till dess att de kan se till att de levererar produkter till Europeiska unionen som motsvarar vår standard.
Det finns ytterligare ett problem som inte är uppklarat: Vad händer sedan med dessa räkor, med detta höns- eller kalkonkött, som importeras till unionen och inte motsvarar våra krav? Skickas det tillbaka? Vart tar skräpet vägen? Ett förbud - det diskuterade vi länge vid ett tidigare tillfälle när det gällde matrester - är ju inte tillräckligt. Det såg vi när det gällde räkorna från Kina, som sedan hamnade någonstans i djurfodret och på den vägen återigen hamnade i näringskedjan. Det jag alltså gärna skulle vilja är att ni här lägger fram ett klart koncept, och att vi parlamentsledamöter, som måste försvara oss - och också försvara kommissionen - vid er sida kan säga att kommissionen, Europeiska unionen, här är tillräckligt sträng. För det får inte besannas att ni säger att kommissionen går in i handelsförbindelser och är mindre sträng när det gäller vissa länder. På den senaste tiden har det uppstått tvivel om detta. Jag hoppas att ni kan undanröja detta tvivel i ert svar.

Whitehead (PSE).
Fru talman! Det känns som om det vore i går som kommissionären och jag talade om andra frågor avseende säkerhet för vissa av dessa livsmedel.
Anser kommissionären fortfarande att hans uttalande den 28 juni var ett nödvändigt och tillräckligt svar på den oro som har uppstått? Han har just berättat för oss att kontoret för livsmedels- och veterinärfrågors tjänsteresor till Brasilien och Thailand, och förmodligen till andra platser, hade ställts in på grund av att man nu genomför en hundraprocentig provtagning i medlemsstaterna. Om kommissionären inte sade detta, så hörde jag fel. Det är förvisso så att man i vissa av dessa medlemsstater - särskilt Tyskland och Nederländerna - har uttryckt en avsevärd oro över den mängd nitrofuran som finns i fjäderfä och den utsträckning i vilken till och med en sofistikerad medlemsstat inte själv kan garantera provtagningsnivån.
Frågan är inte bara vad som händer inom medlemsstaten - som kommissionären känner till har det skett en hel rad tidiga varningar under 2002. Jag skulle vilja veta hur många tidiga varningar i Europeiska unionen som har gjorts under detta kalenderår som ett resultat av denna pågående oro över cancerframkallande ämnen som nitrofuran när restsubstanser upptäcks i importvaror. Jag skulle vilja veta om han anser att fjäderfäimport från länder som Brasilien ger anledning till allvarlig oro. Jag vill att kommissionären redovisar kommissionens ståndpunkt och ståndpunkten hos dess egna sakkunniga inom restsubstanser, om det antal ton av fjäderfä från de aktuella länderna som har kommit in i Europeiska unionen utan att det har skett korrekta inspektioner. Jag har fått information om att omkring 2 000 ton brasilianska fjäderfän har kommit in i EU på detta sätt.
Hur nära tror kommissionären att vi är när det gäller att uppnå en hundraprocentigt säker provtagning i medlemsstaterna? Varför ställs tjänsteresorna in? Pressas GD Hälsa och konsumentskydd av andra generaldirektorat? Är det här fråga om ett äventyrande av handelssamtalen, det vill säga att man inte bör rikta misstankar mot andra stater? Om så är fallet är det inget tillräckligt svar att ge till dem vars huvudsakliga intresse - precis som kommissionens - är att uppnå livsmedelssäkerhet.
Slutligen: När kommer dessa uppskjutna tjänsteresor att bli av? Kommissionären sade tidigare i dag under debatten om mul- och klövsjukan, att han inte tyckte om förklädda former av protektionism - det gör inte jag heller. Jag tycker emellertid inte heller om förklädda former av förtigande, när det finns en risk. Om det inte finns några tillgängliga pengar, och detta är skälet till varför kontoret för livsmedels- och veterinärfrågors tjänsteresor har skjutits upp - berätta då det för oss. Det finns ledamöter i budgetutskottet närvarande. Parlamentet vill mycket gärna stödja er, men vi behöver öppenhet för att kunna göra det.

Turmes (Verts/ALE).
Fru talman, herr kommissionär! Tidigare hade man kunnat tala om svineri, i dag talar man väl hellre om ?räkeri?. Vi läste i dag i gårdagens meddelande KOM (2002) 422 att räkor med mycket höga värden av nitrofuraner - 20 mg - importerats från ett företag i Vietnam via Ostende till Tyskland, och sedan saluförts i Österrike, Luxemburg och även i Tyskland.
Hur är det möjligt? Detta meddelande är daterat den 25 november, och först i dag, nästan fyra veckor senare, kommer en tidig varning. Hur kunde det ta fyra veckor? Jag skulle vilja att ni ger mig klara svar också för de luxemburgska konsumenternas skull.
En andra fråga: Den 2 oktober lättade ni på kontrollerna för Vietnam. Det är ett beslut från kommissionen. Jag skall läsa upp texten för er:

Byrne
Herr talman! Jag vill för det första säga att jag är tacksam mot parlamentsledamöterna för att de tar upp dessa viktiga frågor. Låt mig också säga att jag är säker på att ni alla godtar detta som ett värdefullt bidrag till debatterna i parlamentet, men ibland följs allmänna frågor upp av oerhört detaljerade frågor som bäst kan besvaras genom korrespondens. Jag kommer emellertid att göra mitt bästa för att besvara de frågor som ni har ställt. Jag har gjort anteckningar, och om jag inte just nu kan besvara tekniska frågor av en viss typ, kommer jag att svara frågeställaren skriftligt. 
De frågor som har ställts kretsar kring frågan varför inspektionerna sköts upp och när dessa kommer att återupptas. Som jag nämnde i mitt tidigare inlägg, sköts dessa inspektioner upp antingen därför att det fanns ett importförbud för produkter från detta land, eller därför att det i de två aktuella länderna fanns ett hundraprocentigt provresultat med hänsyn till alla produkter som kommer från länderna.
Man förväntar sig att de kontroller som finns i medlemsstaterna effektivt uppfyller den uppgift de är avsedda för, eftersom avsikten är att inspektionerna skall vara hundraprocentigt tillförlitliga. Det är därför viktigt att man upptäcker alla restsubstanser i alla livsmedel som man tar prov av. Jag vill bekräfta att när proven uppvisar ett positivt resultat, som jag nämnde tidigare, kasseras dessa produkter
Ett antal av er ställde frågan om det fanns några tveksamheter om standarder och om det utövades påtryckningar mot kommissionen och GD Hälsa och konsumentskydd, i synnerhet från andra generaldirektorat, i samband med genomförandet av provtagningarna eller ändringen av förfaranden, antingen genom att skjuta upp inspektioner som utförs av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i tredje länder eller genom att inte göra så. Jag bekräftar för kammaren att överväganden av detta slag aldrig påverkar ett beslut som har att göra med livsmedelssäkerhet. Jag har påpekat detta många gånger här i parlamentet, och jag gör det gärna igen.
Oundvikligen möter man representanter från de utvecklingsländer vi talar om och ofta andra, ibland parlamentsledamöter, som påstår att Europeiska unionen kanske inför försiktighetshinder i stället för tullhinder. Detta är en viktig fråga som man måste ta hänsyn till, men jag har alltid svarat genom att säga att skyddet av folkhälsan, konsumentskyddet och upprätthållandet av standarder som konsumenterna förväntar sig i förhållande till import av livsmedel, måste sättas främst.
Jag försäkrar de ledamöter som ställde denna fråga, att de beslut som fattas i förhållande till dessa typer av frågor - provtagning för att se om det finns restsubstanser - helt och hållet grundas på vetenskaplig analys och bedömningar som utförs av teknisk och vetenskaplig personal inom GD Hälsa och konsumentskydd, som ger råd när det rör den lämpliga vägen framåt med hänsyn till dessa frågor. Det tas aldrig hänsyn till några andra politiska eller handelsmässiga överväganden. Det händer helt enkelt aldrig.
När det gäller frågan om när inspektionerna kommer att återupptas, så sker detta i vår, men det är inte mycket mening med att skicka inspektörer till tredje länder - eller till dem som jag har beskrivit - för att utföra provtagning för att bestämma något som vi redan vet, för att bekräfta en fortsättning av antingen ett förbud eller en hundraprocentig provtagning. Den enda slutsats som föreslås av dem som tog upp denna fråga är att, om dessa provtagningar och inspektioner fortsätter och man upptäcker att det fortfarande finns restsubstanser eller att hundraprocentig provtagning är ett ineffektivt och otillräckligt gensvar, bör vi, där och då, besluta att upprätta ett förbud mot import av livsmedel från dessa utvecklingsländer.
Detta är ett mycket allvarligt beslut att fatta. Vi måste bestämma om det är ett proportionerligt gensvar på en risk som kan finnas för Europeiska unionens konsumenter, och inte bara tänka på handelsfrågorna, utan på den typ av frågor som jag är säker på att frågeställarna tänker på här i dag. Jag vet att ni också tänker på att vi skall behandla utvecklingsländerna väl. Detta är ingen låst fråga. När vi beslutar vad som är ett lämpligt gensvar, måste vi ta hänsyn till alla dessa frågor och se till att gensvaren blir proportionerliga.
En av de svåraste aspekterna i mitt jobb när det handlar om livsmedelssäkerhet, är att hitta lösningar som är proportionerliga. Mycket ofta, när man är för hård, påpekar folk detta. Ibland när de tycker att man är för kraftlös, påpekas detta av folk från andra sidan. Det är inte alltid möjligt att se till att alla ständigt är glada och nöjda. Men jag är nöjd, med tanke på hur hårda inspektörerna från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor är i sitt arbete och under utarbetandet av sina rapporter, som finns tillgängliga på Internet för alla, såväl som med tanke på det arbete som utförs av tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna för att se till att hundraprocentig provtagning sker när detta behövs. Jag tycker att detta är ett proportionerligt gensvar på den risk som man kanske har fastställt.
Vi gör ständigt översyner. Om problem uppstår i den omfattning som skedde i Kina, bedömer man att ett förbud är det enda lämpliga gensvaret under dessa förhållanden. Till följd av detta förbjöds import av kyckling, kräftdjur, honung och ytterligare en eller två produkter. Det var det lämpliga gensvaret under dessa förhållanden. Om vi kommer fram till att detta är det lämpliga gensvaret i förhållande till andra länder som försöker att bedriva handel med Europeiska unionen och skicka livsmedel hit, till skillnad från fullföljandet av ett hundraprocentigt kontrollprogram, kommer detta att ske. Men vi har inte kommit fram till detta när det gäller de två länder som jag har identifierat.
Jag har noterat de mer detaljerade och tekniska frågor som många av er har ställt. Jag kommer att se till att var och en av er får ett skriftligt svar i vederbörlig ordning.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0437/2002) av Ries för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugofjärde gången av rådets direktiv 76/769/EEG beträffande begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (pentabromdifenyleter, oktabromdifenyleter) (PE-CONS 3664/2002 - C5-0500/2002 - 2001/0018(COD))

Ries (ELDR).
Fru talman, herr Liikanen, kära kolleger! Jag skulle först av allt vilja tacka mina tolv kolleger i parlamentets delegation till förlikningskommittén. Jag ser här Bowe, Schörling, Lund och Van Brempt, som alla livligt och bestämt försvarat konsumenternas rätt till säkra och effektiva flamskyddsmedel. Ett gemensamt projekt som inte heller skulle ha kunnat slutföras utan det danska ordförandeskapets effektiva arbete - det skall framföras till dem - liksom kommissionens arbete naturligtvis.
Vi har gått en lång väg sedan den 16 januari 2001 då kommissionen överlämnade detta förslag till direktiv som, jag erinrar om det, syftade till att förbjuda utsättande på marknaden och användning av endast pentabromdifenyleter, ett bromerat flamskyddsmedel som bland annat används i tillverkning av polyuretanskum. Det handlar om ett kemiskt ämne som är skadligt för miljön och hälsan. Det finns i koncentrerad halt bland annat i modersmjölk och det finns en viss risk för att det kan överföras till spädbarn. Parlamentet uttalade sig därför logiskt nog vid första behandlingen för ett förbud mot pentaBDE i alla dess former, och bekräftade på så sätt det röda kort som kommissionen visat. Det rådde alltså enighet om detta första ämne.
Kammaren ville också vid omröstningen i september 2001 att förslaget skulle omfatta två närbesläktade ämnen, nämligen oktabromdifenyleter och dekabromdifenyleter. Med tanke på de stora misstankarna om att oktabromdifenyleter skadar såväl miljön som folkhälsan uttalade sig parlamentet, ännu en gång med mycket stor majoritet, för att det omedelbart skulle förbjudas.
Kammaren ville däremot ge gult kort till dekabromdifenyleter genom att förslå att förbudet skulle skjutas upp som längst till den 1 januari 2006, och att slutresultaten från riskanalysen skulle vara ett villkor. En ståndpunkt som strikt tillämpade försiktighetsprincipen, men som på detta stadium vare sig rådet i sin gemensamma ståndpunkt eller kommissionen i sitt ändrade förslag instämde i. I detta slag av ärenden där kemiska substanser placeras på de anklagades bänk är debatten alltid känslig. Det handlar om att fastställa en vansklig balans mellan uppenbara egenskaper när det gäller säkerhet vid brand, och lika tydliga skador i vissa fall på miljön och hälsan. Och det är den balansen som måste hittas i riskhanteringen, med beaktande av så varierande beståndsdelar som vetenskaplig bedömning av risker, proportionalitet och kostnads-nyttoanalys, som stått i centrum för diskussionerna i förlikningskommittén.
Det krävdes tre trepartssammanträden för att föra ståndpunkterna närmare varandra och uppnå en kompromiss som alla kunde acceptera, huvudsakligen för dekabromdifenyleter eftersom, det vill jag betona, kammarens påtryckningar gav resultat när det gäller oktabromdifenyleter. Påtryckningarna bidrog till att riskanalysen snabbt kunde avslutas och den blev negativ, vilket övertygade rådet om att gå på vår linje och förbjuda användningen av detta ämne.
När det gäller dekabromdifenyleter förefaller införandet i det gemensamma förslaget av ett beaktande där kommissionen uppmanas att utan dröjsmål bedöma resultaten av strategin för att minska riskerna, vilket förväntas senast den 30 juni nästa år, objektivt sett vara den första kompromiss vi kan uppnå på detta stadium, för här är ett sådant uppskjutande med stränga villkor berättigat, i motsats till oktabromdifenyleter och framför allt eftersom risker för människans hälsa inte kan bevisas - slutsatserna från den franske föredraganden är i detta fall formella. Man måste ändå erinra om att dekabromdifenyleter, som huvudsakligen används i isoleringsprodukter, vid byggnation och i textilier, är ett flamskyddsmedel som är särskilt effektivt och motståndskraftigt mot eld. Under enbart år 2000 och enbart i Förenade kungariket kunde 155 liv räddas och 4 537 skador kunde undvikas genom att denna typ av ämne fanns i möbeldetaljer.
Men det krävdes stora ansträngningar, skulle jag vilja säga, för att uppnå denna överenskommelse i förlikningskommittén. I min egenskap av föredragande hade jag ibland intrycket av att snarare agera som medlem i den europeiska kemikaliebyrån än som en direktvald företrädare för folken. Det handlade om ett riskbedömningsförfarande som var tungt, långsamt och med dålig insyn. Det kommer att ha tagit totalt nära tio år innan bromerade flamskyddsmedel, som ändå är upptagna på förteckningen över prioriterade ämnen, äntligen bedöms.
Jag hoppas verkligen att kommissionen, och framför allt medlemsstaterna, när det gäller att förbereda den kommande förordningen om kemiska produkter, genom detta skolexempel insett behovet av att inrätta en ny bedömningsmetod som är snabbare, effektivare och öppnare, ett REACH-system som bygger på en verklig strategi för riskhantering på gemenskapsnivå, såsom föreslås i den resolution som antogs av parlamentet i november 2001.
Sammanfattningsvis, och jag återanvänder min symbolik från fotbollsvärlden: där kommissionen i sitt ursprungliga förslag bara gav ett halvt rött kort till pentabromdifenyleter, visar parlamentet och rådet som opartisk och rättvis domare två röda kort för pentabromdifenyleter och oktabromdifenyleter och gult kort för dekabromdifenyleter, eftersom det viktigaste är att förena omedelbar säkerhet för medborgarna gentemot brandrisker med de långsiktiga vinsterna för folkhälsan och miljön. Det gemensamma förslaget, som lämnas till kammaren i morgon, uppfyller denna dubbla målsättning. Av alla dessa anledningar ber jag mina kolleger att stödja det.

Liikanen
Fru talman! Jag vill börja med att tacka ledamöterna för deras intresse för detta förslag och i synnerhet föredragande Ries för hennes konstruktiva arbete, samt Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén. 
Detta är ett viktigt direktiv, eftersom det skulle införa ett förbud mot ämnen som fastställts som farliga bromerade flamskyddsmedel, vilka utgör oacceptabla risker för hälsan och miljön.
Det är ett långtgående direktiv, eftersom det förbjuder försäljning och användning av alla produkter som innehåller dessa ämnen. Det föreslagna direktivet kommer därför att främja försäljning och användning av säkrare alternativ.
Det föreslagna direktivet ser dessutom inte bara till att skydda hälsan och miljön, utan det skulle också bevara den inre marknaden, eftersom det skulle införa harmoniserade bestämmelser i gemenskapen.
Det förlikningsförfarande som är i färd med att avslutas, har dragit nytta av det faktum att riskbedömningen och riskminskningsstrategin för octaBDE blev tillgängliga i juli i år. Vi kunde därför inkludera ?octa? i detta direktiv. Kommissionen anser att detta är ett positivt resultat.
Med hänsyn till diskussionerna om utvidgningen av förbudet till att omfatta det tredje bromerade flamskyddsmedlet, decaBDE, kräver detta ytterligare undersökningar och slutförande av den pågående riskbedömningen. På samma gång kommer en riskminskningsstrategi att utvecklas. Detta är ett viktigt steg i förfarandet. Det kommer att göra det möjligt att hitta rätt balans mellan skyddet av hälsan och miljön, å ena sidan, och behovet av ett effektivt flamskydd å andra sidan.
Eftersom riskbedömningsförfarandet och riskminskningsstrategin kommer att slutföras inom de närmaste månaderna, kommer kommissionen snart att kunna föreslå berättigade åtgärder.
Sammanfattningsvis är jag mycket glad över det framgångsrika samarbetet mellan Europaparlamentet och rådet, och hoppas att detta viktiga direktiv snart kan antas.

Bowe (PSE).
Fru talman! I likhet med de två föregående talarna välkomnar jag detta betänkande och berömmer föredraganden för hennes arbete. Det ursprungliga förslaget att förbjuda användningen av flamskyddsmedlet pentaBDE, ansågs inte vara tillräckligt av parlamentet, eftersom närbesläktade ämnen, det vill säga octaBDE och decaBDE, inte inkluderades. Parlamentet var dessutom inte nöjt med den takt i vilken riskbedömningen genomfördes, eftersom denna försenade alla verkligt konkreta beslut. 
Ingen undervärderar värdet och betydelsen av dessa ämnen: De är mycket effektiva flamskyddsmedel och de räddar liv. De verkar emellertid ha skadliga effekter på miljön och folkhälsan, och vi ansåg därför att någonting måste göras.
Jag är säker på att parlamentet gläder sig över att det ursprungliga förslaget nu har utvecklats och att även octaBDE har förbjudits. Parlamentet kan emellertid inte vara helt nöjt när det rör decaBDE:s öde, vilket ännu inte har bestämts. Parlamentet vill ha ett tydligt datum för åtgärder om detta. Ödet för detta återstående ämne hänger fortfarande i luften. Vi behöver en tydlig försäkran från rådet och kommissionen - genom infogande av en punkt i texten under förlikningen - om att omedelbara åtgärder kommer att vidtas när resultaten av riskbedömningen blir kända, som utlovats, i juni 2003. Jag hoppas att kommissionären bekräftar detta i kväll.
På grundval av detta kan PSE-gruppen stödja detta förslag, som vi skall rösta om i morgon förmiddag.

Schörling (Verts/ALE).
Fru talman! Ries har på ett utmärkt sätt redogjort för förhandlingarna vid förlikningen och de problem som har uppstått i samband därmed. I parlamentets delegation kan vi i och för sig vara mycket nöjda med att vi lyckades få till stånd en uppgörelse som också inkluderade oktaBDE, vilket förstås innebär att ett förbud kan komma att införas snabbare.
Jag ser det ändock som ett misslyckande för EU:s miljö- och hälsoskydd att kommissionen och rådet inte följde parlamentets förslag att även inkludera decaBDE i förbudet. Åtminstone 75-80 procent av all användning av bromerade flamskyddsmedel avser deca, och den riskutvärdering som föreligger visar att decaBDE borde ha förbjudits omgående. Ytterligare väntan medför ytterligare risker för folkhälsan. Dessa ämnen är långlivade och bioackumulerande. De lagras i levande organismer, och de ger beteendestörningar på försöksdjur. Deca kan också omvandlas till pentaBDE och oktaBDE, precis det som rådet vill förbjuda. Det kan också omvandlas till bromerade dioxiner.
De vetenskapliga bevisen är så oroande för hälsa och miljö att Europeiska kemikaliebyrån rekommenderade medlemsländerna att fatta ett politiskt beslut, nämligen att använda försiktighetsprincipen. Den kompetenta myndigheten för medlemsländerna ansåg i juni 2002 att det är nödvändigt att vidta åtgärder på en gång, without delay.
Avslutningsvis måste jag ändå säga att resultatet är ett misslyckande för EU:s miljö- och hälsoskyddspolitik. Jag tror därför att Ries har förståelse för att min grupp kommer att lägga ned sin röst i slutomröstningen.

Lund (PSE).
Fru talman! Ett stort tack till fru Ries för ett fint arbete i denna fråga. Den är ju ett bra exempel på att Europaparlamentet kan bidra till att främja miljö- och hälsoskyddet i Europa. Kommissionen nöjde sig i sitt utspel med förbud mot användning och utsläppande på marknaden av ett av de farliga flamskyddsmedlen, pentaBDE, och efter krav från parlamentet lyckades man med att få ett mera omfattande direktiv, så att slutresultatet i förlikningskommittén också omfattar ytterligare två flamskyddsmedel. I fråga om octaBDE har riskbedömningen klart avslöjat att ämnet innebär klara risker för miljön och för människors hälsa, och det råder nu också enighet om att omedelbart införa förbud mot användning av detta ämne, och det är bra.
I fråga om det tredje ämnet, decaBDE, har medlemsländerna och kommissionen däremot först hållit fast vid sitt motstånd mot ett förbud. En majoritet i förlikningskommittén valde att böja sig för det förhållandet, så att detta ämne endast har beaktats i direktivet, det har så att säga fått gult kort, om jag får citera fru Ries. Man kan säga att det blir miljön och människornas hälsa som nu kommer att utsättas för risken med användningen av detta ämne under ännu en tid. Det tycker jag är mycket olyckligt, och det illustrerar ju vikten av att vi på kemikalieområdet kan vända på bevisbördan, så att det blir producenterna som skall dokumentera att de ämnen de använder är utan risk för miljön och för människor. Men till skillnad från fru Schörling anser jag att resultatet, antagandet av förlikningsresultatet, trots allt är en klar förbättring i förhållande till situationen i dag. Så jag kommer att rösta för förlikningsförslaget och förlikningsresultatet vid den slutliga omröstningen i morgon.

Liikanen
Herr talman! Det ställdes en direkt fråga om tidpunkten för kommissionens förslag. Som jag sade tidigare kommer den vetenskapliga kommittén att slutföra sitt yttrande, i samband med riskbedömningen, under de kommande månaderna - sedan kan vi slutföra riskminskningsstrategin. Om så blir fallet kan kommissionen lägga fram ett förslag senast i juni nästa år. Mitt svar till Bowe är därför ?ja?.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0438/2002) av Florenz för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast avseende Europaparlamentets och rådets direktiv om:
1. avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEEE)
(PE-CONS 3663/2002 - 5-0486/2002 - 2000/0158(COD));
2. begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter
(PE-CONS 3662/2002 - C5-0487/2002 - 2000/0159(COD)).

Florenz (PPE-DE)
Fru talman! Det är en svår text. Många har under loppet av de senaste ett och ett halvt åren frågat mig: ?Varför gör ni egentligen så, elektronikskrot i Europa? Vad är det för mening med det?? Meningen är helt enkelt att vi för några år sedan beslutade i Europeiska unionen att vi vill bedriva en hållbar politik på områdena näringsliv, miljö och social verksamhet. I sex miljoner ton elektronikskrot varje år finns en enorm mängd värdefulla beståndsdelar, som vi vill återanvända i framtiden. Därför har vi detta direktiv.
Jag vill tacka kollegerna i förlikningskommittén så hjärtligt, och även kommissionären och rådsmedlemmarna, som med denna rapport om elektronikskrot har åstadkommit en liten succéhistoria, anser jag. Vi enades på svåra punkter. Vi kunde till exempel konstatera att konsumenterna från och med år 2005 mer eller mindre kommer att uppmanas av sina medlemsstater - jag skulle visserligen hellre ha velat att det var tvingande - att inte längre slänga apparaterna i soptunnan, utan att sortera dem separat.
Vi har fastställt bindande mål. Tyvärr skryter Europa ju alltid med att man obegränsat använder sig av odefinierade rättsbegrepp. I dag, i detta direktiv, har vi visserligen inte särskilt höga hinder, men vi har hur som helst fastslagit definierade och bindande hinder. Jag tror att det är ett bra resultat.
När det gäller frågan om hur vi skall behandla sådant material i framtiden var vi tyvärr något vaga, men vi har ändå använt oss av den bästa teknik som står till buds. Nu vet jag bara alltför väl att begreppet ?bästa teknik som står till buds? definieras på sexton olika sätt i mitt land, eftersom vi har 16 förbundsstater. Då finns det säkert fortfarande kryphål, men hur som helst har vi också när det gäller återvinningskvoterna kommit ett bra stycke framåt. Jag tror att kvoterna för industrin kan uppnås, så att egentligen ingen kan säga att vi skulle ha krävt för mycket av dem.
Medborgarna har år 2005 möjlighet att gratis lämna sina produkter vid en sopstation, såvida inte medlemsstaten går ännu ett stycke längre. Det kan då beslutas individuellt i medlemsstaterna.
Jag anser att det är ett stort framsteg att vi har kommit fram till en ?individuell kostnadsfördelning?. Det är ett steg in i framtiden, eftersom vi gärna vill ha ett styrinstrument, och för att den som i dag bygger en dator som går bra att återvinna - den här till exempel - också skall belönas, och för att den som vill fortsätta att producera en trist och gammalmodig apparat också måste få stå till svars genom de höga avfallshanteringskostnaderna. Där fanns det faktiskt länder som inte ville ha denna punkt. Det gläder mig att vi med hjälp av kollegerna i de andra grupperna, genom arbete dag och natt, har fått dessa kolleger att ändå rösta för det.
Detta individuella ansvar är efter förpackningsförordningen och förordningen om gamla bilar det första steget mot en verkligt hållbar miljöpolitik, till vilken jag, tillsammans med den ekonomiska politiken, bara kan ge mitt fulla stöd.
Eventuellt har vi lyckats att lämna dem utanför som åker snålskjuts, och sådana finns ju alltid i ett sådant system. Det finns stora koncerner som kort före jul beställer 100 000 kylskåp i Stillahavsområdet och inte förser dem med någon logotyp, så att sedan den lilla företagaren eller medborgaren måste betala.
Vi har kommit fram till bestämmelser om att det måste ske en tvångsmärkning, så att kostnaderna också får bäras av någon, och så att det sedan också står medel till förfogande för återvinning, hur än medlemsstaterna utformar det - och vi vill mycket gärna lämna över det i subsidiära händer. Men det är viktigt med en garanti för att detta sker, och det önskemålet har kommit med.
Att de gamla apparaterna måste hanteras men även betalas av de företag som för närvarande finns på marknaden - i detta fall betalas kollektivt - är det inget tvivel om, eftersom det inte finns något annat system för det. Men vi har lämnat möjligheten öppen för medlemsstaterna att ställa finansiering till förfogande, så att det blir möjligt med en så kallad synlig avgift - hur man än kallar det - för de gamla apparaterna. Jag tror att även detta var en bra åtgärd.
Jag skulle ha varit glad om vi i debatten om gamla bilar och elektronikskrot mer och intensivare hade diskuterat hur vi i framtiden bättre kan främja ett flöde med sekundärråvaror. Vi har tyvärr fortfarande den egenheten att vi gärna använder primärmaterial och alltid behandlar sekundärmaterial ganska styvmoderligt. Jag skulle kunna gå så långt som att säga att man borde ge sådant sekundärråmaterial en viss mervärdesskattepreferens. Det är inte obetingat den klassiska inställningen i min grupp. Men jag tror att detta kunde vara ett instrument som motiverar till att man här verkligen inför hållbarhet.
Det är nämligen det som det handlar om, mina damer och herrar. Vi vill i framtiden återanvända råmaterial. Genom att motivera företagen att bygga apparaterna så att de kan återanvändas har vi funnit en marknadsekonomisk väg för att här få till stånd en diskussion mellan berörda parter - och att detta är viktigt för mig behöver jag inte säga. Det gladde mig för övrigt mycket att de icke-statliga organisationerna kämpade tillsammans med oss i denna fråga, och att företagen och de icke-statliga organisationerna - i positiv bemärkelse - antog en gemensam resolution baserad på våra ansträngningar. Under den tid jag varit här i kammaren - och det har jag varit i tretton och ett halvt år - har något sådant aldrig tidigare inträffat!
Här vill jag tacka också de kolleger som stannade kvar ombord i svåra ögonblick. Det finns tillräckligt många som bara avviker när det uppstår problem. Det fanns hela tiden kolleger som stannade kvar när det gällde att parera tryck från rådet och det bidrog till slut - fru kommissionär, ni bidrog också på ett utmärkt sätt - till denna framgång.
Detta direktiv består i grund och botten av två delar. Den andra delen är frågan om hur vi i framtiden skall hantera farliga produkter, till exempel kadmium, bly och sexvärt krom. Här anser jag att vi har gjort ett litet steg framåt. När allt kommer omkring gäller det att samla in och koncentrera exempelvis förlupet bly i lampor, i små radioapparater, i de små apparater som vi alla känner till. Tio ton bly i en hög är helt ofarligt. Men i form av förlupna smådelar utgör det ett problem. Här har till exempel japanerna visat oss mycket hoppfulla ansatser, och vi håller nu också på med att genom motiverande åtgärder klargöra för företagen att vi på sikt vill få ett samhälle där dessa mycket farliga substanser mer och mer tillhör det förgångna.
Fru talman och fru kommissionär, låt mig rikta ett par personliga ord till mina personliga medarbetare, som här har arbetat mycket aktivt i timmar och nätter. Låt mig än en gång rikta ett tack till mina kolleger, till er, fru kommissionär, till era medarbetare, som har hjälpt till på ett utmärkt sätt varje gång när det dök upp stora frågetecken. Jag var stolt över denna europeiska kammare och det skulle glädja mig om det i framtiden för de följande direktiven kunde fortsätta på samma sätt.

Wallström
Fru talman, ärade ledamöter! Även jag är mycket glad över att dessa två viktiga direktiv nu äntligen har nått det sista steget i beslutsprocessen.
Den typ av avfall som växer snabbast i dag är avfall från elektriska eller elektroniska produkter. Genomsnittseuropén producerar ungefär 14 kg av detta slags avfall varje år. Den största delen av det hamnar på deponier eller i sopförbränningsanläggningar. Dessa nya direktiv är viktiga milstolpar som innebär att det blir lättare att ta itu med de framtida miljöproblem som vårt avfall kan leda till, genom att vi nu kan sortera ut denna typ av utrustning för återanvändning och materialutnyttjande, och på så sätt också minska dess potentiellt farliga effekter.
Genom de nya direktiven kommer medlemsstaterna att bli skyldiga att se till att avfall från elektriska och elektroniska produkter samlas in skilt från annat avfall. I direktiven fastställs vidare bindande insamlingsmål på 4 kg per invånare och år från privathushållen. Detta insamlingsmål skall grundas på enskilt ansvar, i enlighet med Europaparlamentets förslag. En mängd farliga ämnen kommer att avvecklas i hela gemenskapen från och med den 1 juli 2006, vilket innebär att många problem i avfallsledet kan undvikas innan de hinner uppstå.
Jag anser att dessa lösningar är en stor framgång för Europaparlamentet och för samarbetet med rådet i förlikningskommittén. Jag skulle vilja återgälda vänligheten och tacka föredraganden, Karl-Heinz Florenz, och alla medlemmar i Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén för deras bidrag till den konstruktiva överenskommelse som kommer att gå till omröstning under onsdagen. För miljöpolitiken är detta ett viktigt steg. Än en gång tack också till Florenz, som alltid är lätt att samarbeta med.

Ahern (Verts/ALE).
Fru talman! Jag vill också tacka förlikningskommittén för dess konstruktiva arbete. Det har varit en mycket stor framgång för parlamentet och förvisso för Europeiska unionens medborgare.
Avfall från elektroniska och elektriska produkter är nu en av de snabbast växande avfallskällorna i Europeiska unionen. Som kommissionären har sagt, utgör det nästan 14 kg per person och växer med åtminstone 3-5 procent varje år. Elektroniska och elektriska produkter är en av de största kända källorna till tungmetaller och organiska föroreningar i avfallsflödet. Utan korrekt förbehandling kan de mycket toxiska komponenterna förorena marken och grundvattnet, såväl som luften.
Direktivet kan ses som ett av de grundläggande instrumenten för en enhetlig produktstrategi, där en produkts hela livscykel kommer att beaktas och där man kan främja en miljövänlig produktutformning. Behovet för näringslivet att anpassa sig till en föränderlig dagordning, där man måste ta större hänsyn till miljöaspekter, blir allt mer accepterat. Det är faktiskt så att näringslivet och de miljöinriktade icke-statliga organisationerna har haft samma inställning under denna process, vilket inte alltid är fallet.
Man accepterar också att länder och branscher som är mer innovativa blir mer konkurrenskraftiga än de som är mindre innovativa. Antagandet av detta direktiv kommer att vara ett budskap i detta avseende.
Den ledande principen bakom direktivet är graden av tillverkaransvar. Målet med denna princip är att göra tillverkarna ekonomiskt ansvariga för sina produkter när dessa blir avfall, så att man skapar en effekt som leder framåt i kedjan, vilket resulterar i miljövänlig utformning, beaktande av hållbarhet, reparationsmöjlighet eller uppgradering, demontering eller återvinning av produkten. Dessutom finns återanvändning av resurser och separat insamling, och farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter förhindras från att släppas ut i miljön.
Genom direktivet tillämpas också principen med internalisering av externa kostnader. Kostnader för bortskaffning, som hittills har betalats av de lokala myndigheterna - vanligen som en del av avfallsbortskaffningen - skall nu internaliseras, och det finns bestämmelser om återanvändning och återvinning av dessa produkter. Det slutliga målet är alltså att minska mängden avfall och därigenom uppnå hållbarhet.

Doyle (PPE-DE).
Fru talman! Jag vill instämma med alla övriga och berömma alla inblandade, särskilt för att man lyckats få detta genom förlikningen på ett framgångsrikt sätt. Jag vill särskilt tacka min kollega, föredragande Florenz, för den vilja han har visat under detta arbete, trots alla de problem som han stötte på från branschen och de olika politiska grupperna i denna kammare, inte minst från sin egen grupp. Jag tackar honom för hans engagemang och tro på båda dessa direktiv.
Begränsning av användningen av vissa farliga ämnen, å ena sidan, och förhindrande av avfall från elektriska och elektroniska produkter å den andra, är vad de två betänkanden som vi har framför oss handlar om. Mina kolleger har nämnt den takt med vilken detta avfall ökar. Det är intressant att veta att det kommer att växa tre gånger snabbare än det genomsnittliga kommunala avfallet till 2010 - en ganska skrämmande tanke. På grund av dess farliga innehåll, orsakar elektriska och elektroniska produkter miljöproblem under avfallshanteringsprocessen om de till exempel inte hanteras, sorteras, separeras, återvinns och återanvänds på ett lämpligt sätt. Vi kan insistera på förbättrad produktutformning, och detta kommer att underlätta återvinningen och bortskaffandet av produkter när de är uttjänta. Det är mot denna bakgrund man måste betrakta de två direktiven.
Jag noterade att de berörda åsikterna var enhälliga under förlikningen - och detta omfattar åsikter från Irland, Portugal, Grekland och andra länder vars avfallsnät och återvinningssystem är mycket mindre utvecklade än i vissa länder i EU. Jag hoppas att våra tjänstemän, ministrar och andra som avtalade om målen och tidsplanerna var realistiska, eftersom vi inte bör åta oss att göra någonting som vi inte kan uppfylla. Om det bara är en tidsfråga innan länder dras inför EG-domstolen för att de inte följer eller införlivar en särskild förordning, hamnar lagstiftning som antas i denna kammare i vanrykte. Det gläder mig att de var enhälliga, men jag är litet oroad, eftersom de kanske inte tar allvarligt på det som krävs av dem. Genom att jag känner till förhållanden med ?underutveckling? av återvinning och avfallshantering i exempelvis mitt hemland Irland, hoppas jag verkligen att de menar vad de säger när de går med på detta direktiv, och jag stöder fullständigt det faktum att de har gjort det.
I förhållande till WEEE-direktivet, var en av de frågor som orsakade störst ångest inom branschen hanteringen av gammalt avfall: vem skall betala för det, osv. Jag har förstått att det fortfarande väcker oro inom branschen, även om man har godtagit - kanske något motvilligt - att det enda sättet att betala är kollektivt och rättvist. Alla tillverkare av nya produkter bör täcka sina egna kostnader, och insamlingen och hanteringen av alla nya produkter kan göras kollektivt. Tillverkarna måste ge en garanti innan de säljer sina produkter på marknaden, för att säkra finansieringen av den framtida bortskaffningen av produkterna - kanske genom försäkring eller ett spärrat bankkonto. Om en tillverkare försvinner från marknaden, skulle en sådan försäkring garantera att kostnaderna inte måste bäras av samhället eller andra tillverkare.
Till sist: Vi måste vara realistiska när det gäller målen och tidsplanen för avskaffandet av de farliga ämnena, särskilt bly och lödmetall av bly, och den oro som branschen har uttryckt. Låt oss förvissa oss om att vi tekniskt kan ersätta det vi är på väg att förbjuda med en säkrare produkt, när det handlar om miljön.

Van Brempt (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Jag skall av två anledningar fatta mig kort. För det första tycker jag fortfarande att det är litet knasigt att här för tredje gången i plenum föra samma debatt med exakt samma människor. Den andra anledningen är dock kanske viktigare, och något mycket positivt. Det här kan knappast kallas en debatt längre, det här är förklaringar från personer som egentligen till allra största delen är ense med varandra. Det är det fina i det förfarande som vi gått igenom, eftersom det vid första behandlingen verkligen inte var fallet. Vi har under diskussionens gång kommit varandra närmare. Vi har i det avseendet varit ett starkt parlament och en stark delegation i förhandlingarna. Därigenom har de viktigaste aspekter som fördes fram också framkommit. Föredraganden uppehöll sig inte för inte länge vid det enskilda tillverkaransvaret. Jag tänker inte förklara det en gång till, men det är av avgörande betydelse, det utgör ett prejudikat och det är ett sätt som vi måste fortsätta att arbeta efter i vår miljöpolitik under de kommande månaderna och åren. Ja, det vill jag ändå rätta till, det handlar inte om kollektiv organisation, det handlar om kollektiv finansiering. 
Jag vill ta upp några saker till som är viktiga eftersom vi inte lyckats få igenom dem helt och hållet. Jag tänker till exempel på de bindande målen. Vi har visserligen de bindande målen, men när det gäller deras nivå har vi varit tvungna att inskränka oss. Vi har gått från 6 till 4 kilo. Det tar jag inte så väldigt hårt av det enkla skälet att jag i mitt land, i Belgien, i Flandern, sett att vi på ett år samlat in 4 kilo och att vi ökar den siffran i mycket snabb takt. Det säger jag också till mina brittiska kolleger. Jag bjuder gärna in dem till Belgien. Vi är inte alltid bäst i klassen när det gäller miljön, men när det gäller förebyggande och återvinning av avfall så är vi det. Vi gör det också på kort tid. Om den politiska viljan finns så går det att klara på kort tid. Därför är det i sig bra med ett bindande mål.
Vad jag tycker är mycket synd är exportfrågan. Vi exporterar helt enkelt flera problem. I det avseendet har vi inte nått vårt mål av juridiska skäl. Jag finner mig i det, men jag tror att vi via andra vägar måste se till att vi löser det problemet.
Jag skall sluta med en sista punkt som jag personligen alltid försvarat, nämligen återanvändning. Den principen finns med i direktivet. Jag hoppas att vi nästa gång också kan nå konkreta mål med avseende på återanvändning. För mig återstår endast att tacka föredraganden och mina kolleger så hjärtligt för det trevliga nattliga samarbetet vi haft. Jag har lärt mig mycket av det och det har varit väldigt trevligt.

Davies (ELDR).
Herr talman! Äntligen vet jag hur de europeiska lagarna egentligen stiftas. De stiftas i ministerrådet av utmattade personer som skriker åt varandra i korridorerna mitt i natten - och föredraganden och kommissionären vet exakt vad jag menar.
Om jag skulle bli ombedd att ge ett exempel på hur principerna om hållbar utveckling kan omsättas i praktiken, kan detta direktiv mycket väl vara ett. Om jag får en fråga om bördan av nya föreskrifter som parlamentet ibland lägger på industrin för att man skall kunna göra miljöförbättringar, kommer jag att framhäva detta direktiv som ett exempel på hur industrin och parlamentet kan samarbeta. Det är en fantastisk rättsakt. Vi har inte sett slutet, men det är en bra början och jag vill verkligen berömma både kommissionen och föredraganden.
Jag är särskilt nöjd med principen om individuellt tillverkaransvar, som har mottagits på ett så bra sätt. Under den senaste veckan har vi sett två bra exempel på hur industrin bemöter det på ett yrkesmässigt och effektivt sätt. Fyra av de större tillverkarna av elektriska produkter, däribland vår största lobbyist, Electrolux, har samarbetat för att utveckla en gemensam metod för avfallshantering, som syftar till att vara både innovativ och kostnadseffektiv. Världens mobiltelefontillverkare har också kommit överens om att samarbeta för att säkra en miljömässig hantering av sina uttjänta produkter.
Min huvudsakliga oro har att göra med - och jag upprepar Doyles ord - genomförandet av direktivet. För bara några veckor sedan i det rummet i rådet åtog sig regeringsföreträdare att anta denna lagstiftning under förlikningskommitténs möte. Avsikten är att allt skall införlivas i den nationella lagstiftningen inom ca 18 månader. Men att döma av vår erfarenhet av direktivet om uttjänta fordon, kommer inte detta att ske när det gäller många medlemsstater. Den brittiska regeringen har ännu inte införlivat Florenz lagstiftning.
Jag hoppas att kommissionen kommer att utnyttja det europeiska konventet för att lägga fram vissa förslag till ändring av genomförandeförfarandena, för att hindra att medlemsstater slipper undan när de bryter sina åtaganden och utnyttjar systemet.
Till sist: Jag tog upp artikel 4 i inledningen. Jag lade fram utkastet i syfte att försöka ta itu med problemet med skrivarpatroner, av vilka många inte återvinns på grund av skäl som går ut på att minska konkurrensen, och i stället hamnar i giftiga högar i Kina. Jag har tråkigt nog hört att den brittiska regeringen försöker att slingra sig ur kravet att förhindra tillverkare att göra återanvändning svår genom att hävda att deras produkter är konsumtionsvaror. Det kommer förmodligen att krävas en brittisk domare för att få dem att förstå den uppenbara sanningen, att en patron som har ett elektroniskt chip är en elektronisk produkt.
Jag hoppas att andra medlemsstater kommer att ta ledningen här och i andra avseenden när det gäller att genomföra detta direktiv fullt ut, och visa vilken utmärkt rättsakt detta direktiv kommer att bli. Jag önskar er och ledamöterna i delegationen till förlikningskommittén, och kommissionären och hennes personal, en god jul.

De Roo (Verts/ALE).
Även jag vill gratulera föredragande Florenz. Det här är ett historiskt genombrott. För tio år sedan förslog vi i Gruppen De gröna enskilt tillverkaransvar för förpackningsdirektivet. Då skrattade man åt oss. Vi har ett förpackningsdirektiv som inte fungerar alls, och det beror på att ansvaret delas mellan myndighet och tillverkare. För två år sedan lyckades det nästan med avseende på skrotbilarna. Där har tillverkarna huvudansvaret och det är intressant att se att den tyska industrin som då var så mycket emot det, nu tar ett hundraprocentigt ansvar. I morgon har vi då äntligen kommit så långt: för elektriskt och elektroniskt avfall blir tillverkarna själva ansvariga till hundra procent. Det är inte så att industrin var helt enig. Det största företaget i mitt land, Philips, var helt klart motståndare. Det faktum att vi i parlamentet redan vid första behandlingen hade slutit en kompromiss mellan de olika grupperna, och hållit fast vid den fram till det nattliga sammanträdet med tillhörande skrik, bidrog dock till vår framgång och det vill jag särskilt tacka Karl-Heinz Florenz så hjärtligt för.

Titford (EDD).
Herr talman! Vi har noga gått igenom den oro som finns när det rör de ökande kvantiteterna av elektriska och elektroniska produkter. Det råder ingen tvekan om att denna typ av avfall är ett problem. Det råder dessutom ingen tvekan om att problemet kommer att fortsätta att växa. Det är emellertid en väldig skillnad mellan att hålla med om att någonting är ett problem och att hålla med om en föreslagen lösning. 
Syftet med mitt inlägg är därför att få med i protokollet att jag är helt emot detta direktiv. Min viktigaste invändning är att direktivet är ekonomiskt okunnigt. Dess effekt kommer att bli att väldiga kvantiteter material skapas på en mycket lättrörlig marknad. När kvantiteterna ökar som ett resultat av detta direktiv, kommer värdet av de återvunna materialen att minska, vilket gör ekonomin för återvinning oerhört osäker. På denna grund uppmanas tillverkare och i slutändan deras konsumenter, att skriva under en blankocheck.
Man verkar inte heller på ett seriöst sätt ha bedömt problemen med rekrytering av arbetskraft. Att samla in material kräver mycket arbetskraft, men arbetet är oattraktivt. Antingen måste lönerna gå upp kraftigt för att möta efterfrågan på mer arbetskraft, eller så kommer systemet att trasslas till på grund av brist på arbetskraft. De återvinningsanläggningar som krävs för att man skall följa detta direktiv kräver stora kapitalinsatser. Med så pass osäkra vinster, verkar det osannolikt att någon kommer att engagera sig när det gäller att bygga upp de nödvändiga anläggningarna.
Till sist: Jag måste tillägga på listan över invändningar, som inte alls är fullständig, att systemet är mycket byråkratiskt och för med sig stora omkostnader och en totalt onödig börda för industrin - vilket vi brukar förvänta oss av EU:s lagstiftning. Systemet kräver också att medlemsstaterna skapar ännu fler straffbara handlingar för att kunna reglera den kommersiella marknaden. Handlar verkligen den europeiska sammanhållningen om att förvandla våra affärsmän till brottslingar? Är detta verkligen vad Monnet planerade? Det finns säkert bättre sätt.
Om det finns skattelättnader för företag som använder återvunnet material och importkontroller som gynnar produkter med en hög andel återvunnet material, såväl som skattelättnader för företag som bearbetar material, borde detta logiskt sett skapa en marknad. Man skulle kunna se att en ny marknad skapades, som fallet var med återvinningen av bilbatterier - innan EU förstörde den. Ett lämpligt utformat system av detta slag kunde garantera att slutanvändarna fick betalt för att de levererade avfallsmaterial, vilket är exakt det som hände med bilbatterierna och skälet till varför vi lyckades att återvinna över 80 procent av bilbatterierna - innan EU blandade sig i. Med en sådan grad av samarbete minimeras den dyraste delen av systemet, det vill säga insamlingskostnaderna.
Närhelst det finns ett val mellan ett enkelt och effektivt system och ett som är kostsamt, byråkratiskt och ineffektivt och som också kriminaliserar näringslivet, verkar det som om Europeiska unionen alltid väljer det senare. Om man behöver en förklaring till varför det finns en växande besvikelse över Europeiska unionen, behöver man bara titta på detta direktiv och många andra som är likadana.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Betänkandet från kollegan Florenz är från parlamentets synpunkt en av de största prestationerna under denna valperiod. 
För det första åläggs tillverkarna nu ansvar för de apparater de säljer under hela deras livstid. Ett tydligt individuellt tillverkaransvar är något som jag som ursprunglig föredragande av ändringsförslaget är speciellt glad över. Just på det här sättet säkrar man en miljövänlig produktdesign och på så sätt hela direktivets ändamålsenlighet: om tillverkaren är medveten om att han eller hon är ekonomiskt ansvarig för apparaten i dess slutskede minimerar denne kostnaderna redan på förhand, det vill säga försäkrar sig om att det uppstår så litet avfall som möjligt och att den lilla mängd avfall som uppstår är återvinningsbar. Även parlamentets vilja att förhindra ?fripassagerare? har på ett rimligt sätt beaktats bland annat genom att man avkräver tillverkarna en garanti som täcker kostnaderna redan när produkterna lämnas ut till försäljning.
För det andra måste man lyfta fram vår föredragandes förträffliga lösning av insamlingsskyldigheten som genomförs till fullo, för vilken man måste kunna påvisa att fyra kilo avfall per invånare och år har samlats in. På så sätt förblir inte ett enda gram utan ansvarstagare, fastän själva bevisbördan av olika praktiska skäl - och slutligen som en kompromiss i förlikningen - utgörs av endast fyra kilo. Sålunda är hela kedjan - tillverkarna, importörerna, köpmännen, konsumenterna, organisatörerna av avfallshantering och återvinning samt myndigheterna - var och en ansvarig för sin del, men man har hittat en utmärkt jämvikt mellan dessa olika gruppers ansvar. Därtill har man utnyttjat marknadsmekanismerna precis på rätt sätt: det skapas positiva incitament till ett mera ekologiskt beteende.
Tyvärr måste man säga att den ståndpunkt som rådet drev in i det sista om en lösning av kostnaderna inte hade fungerat på detta sätt, och därför inte hade haft en lika stor ekologisk effekt, fastän den eventuellt skattemässigt hade varit attraktiv för medlemsstaterna.
Jag hoppas att man i medlemsstaterna även löser ordnandet av insamlingsplatser på ett rättvist sätt. I mån av möjlighet åligger detta de lokala myndigheterna och tillverkarens kostnadsansvar börjar vid insamlingsstället.
Jag tror att vi i direktivet om elektriskt och elektroniskt avfall har kommit fram till en förträfflig modell som vi förhoppningsvis snart skall kunna tillämpa på många andra produktgrupper. När kommissionen bereder förslagen till dessa må den sporras av det enhälliga stöd som vi i det framlagda förslaget nu har fått av miljö- och konsumentorganisationerna och industrin inom branschen.

Bowe (PSE).
Herr talman! Jag håller med alla som har talat i kväll. Detta är ett betydande och mycket viktigt förslag. När det har genomförts kommer det att föra med sig en omvandling av återvinningskulturen i många medlemsstater.
Föredraganden kan vara verkligt stolt över sitt arbete och jag gratulerar honom till det. Kraven i dessa två förslag: för det första, att säkra återvinning av betydande mängder avfall från elektroniska och elektriska produkter, och, för det andra, att säkra betydande minskningar av mängden farliga ämnen i dessa produkter, kommer att bli tekniskt och ekonomiskt mycket svårt att åstadkomma för många personer. Man måste visa tålamod med vissa medlemsstater som börjar från noll och har en mycket liten infrastruktur för återvinning. Vi kan i synnerhet inte förvänta oss att de nya anslutningsstaterna lätt eller snabbt skall nå de höga återvinningsnivåer för dessa produkter som redan finns i en del mer utvecklade medlemsstater.
Vi kan glädja oss åt att enskilda konsumenter får återlämna sitt avfall gratis, och att det primära ansvaret för insamling och bortskaffning av detta avfall ligger hos tillverkaren. Vi kan emellertid få se kommunala myndigheter - och i slutändan skattebetalarna i kommunen - som har oturen att få ta hand om övergivet och en del gammalt avfall. I detta läge har de stater som har godtagit detta förslag ett ansvar att ekonomiskt stödja detta nödvändiga arbete. Trots alla de svårigheter som jag förutser under genomförandet av detta förslag i delar av unionen, är vi i färd med att ta ett mycket viktigt steg i kväll och i morgon när vi röstar om det - det gör att vi alla tar ett mycket praktiskt steg framåt i riktning mot en hållbar framtid för den europeiska ekonomin och en hållbar framtid för oss alla.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Även jag vill tacka Florenz för detta betänkande. Jag vill tacka honom särskilt därför att han till att börja med intog en helt annan ståndpunkt när det gällde direktivet om gamla bilar. Jag tror att det vittnar om styrka att man kan ändra sin ståndpunkt på så vis, att man klargör att det är möjligt med tillverkaransvar. För om vi inte hade löst problemet med direktivet om gamla bilar på ett så tillfredsställande sätt, då hade vi inte heller kunnat anta detta direktiv, för det skulle inte ha varit begripligt varför några skulle undantas från tillverkaransvar och andra inte.
Därför anser jag att det är ett mycket stort framsteg inte bara för miljön, utan också för konsumentskyddet. Jag tycker nämligen att det också är mycket viktigt att konsumenten i framtiden kan vara mer säker på att priserna anger den ekologiska sanningen, och att konsumenten inte samtidigt med varje nytt mjukvaruprogram också måste köpa en ny hårdvara. Därmed ger vi industrin också stimulans inte bara till att bedriva en miljövänlig, utan också en konsumentvänlig politik. Jag anser att det är mycket viktigt att vi lyckats reglera denna individuella kostnadsfördelning, och att vi också kunnat undvika att rådet fick sin vilja igenom och att små och medelstora företag inte undantogs från ansvar. Jag skulle emellertid vilja be kommissionen att senare också kontrollera och begära in denna individuella kostnadsfördelning. Bara på så vis kan vi verkligen göra detta direktiv till en milstolpe för miljö- och konsumentskyddet.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Allra först vill även jag gratulera Karl-Heinz Florenz så hjärtligt. Han har lagt ned sin själ i detta betänkande, han har kämpat, och jag tror att han har åstadkommit ett bra resultat. Att ställa företagens egna ansvar i centrum tror jag innebär att man har preciserat problemet. Dessa företag kan i framtiden genomföra offentliga anbudsförfaranden, de kan använda sig av lokala eller regionala offentliga inrättningar och kan infordra anbud. Det betyder att det kan bli mycket billigare för konsumenten. 
Ett problem som naturligtvis uppstår för de små och medelstora företagen är hur de skall skaffa fram en garanti för diverse tjänster. För just nu, genom Basel II-föreskrifterna, där det ju handlar om kreditvärdighet, om säkerheter och om öppenhet, uppstår frågan om hur de i framtiden skall kunna skaffa fram dessa garantier. Här är det viktigt att de nationella, regionala eller lokala politiska beslutsfattarna överväger hur man i framtiden kan hjälpa de små och medelstora företagen när det gäller garantierna.
En annan punkt är förbuden mot olika ämnen. Jag tror att kommissionen här noga bör se till att man bevisar hållbarheten under de närmaste tre åren, så att vi alltså märker att man genom dessa förbud mot olika ämnen faktiskt åstadkommer en bättre, mer hållbar och mer ekologisk lösning. Vi måste undvika att förbrukningen och kostnaderna ökar på vissa områden på grund av förbuden och att systemet därmed belastas på ett kontraproduktivt sätt.
På det stora hela tror jag att diskussionen verkligen har lönat sig. Jag vill också tacka kommissionären så hjärtligt eftersom det är ett viktigt framtidsorienterande steg också när det gäller avfallshanteringen, och eftersom de små och medelstora företagen här får helt nya möjligheter.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Rübig.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0435/2002) av Eija-Riitta Anneli Korhola för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (PE-CONS 3667/2002 - C5-0512/2002 - 2000/0169(COD)).

Korhola (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill för det första tacka kommissionen för det stora stöd som parlamentet har fått under hela den två och ett halvt år långa lagstiftningsprocessen. Utan detta stöd tror jag att resultatet som vi nu har i våra händer inte hade varit närapå lika lyckat, trots att parlamentets egen vilja hela tiden varit klar och orubblig. 
Själv har jag starkt försvarat parlamentets ståndpunkter, eftersom vi på många sätt har att göra med frågor som hör till parlamentets grundläggande uppgift: för det första ger vi med detta direktiv medborgarna viktiga nya rättigheter, för det andra förstärker vi god förvaltning och öppenhet, för det tredje främjar vi hållbar utveckling i enlighet med riktlinjerna från Riokonferensen och därtill ser vi till att våra medborgare lever i en hälsosam miljö. Så många fler ur parlamentets synvinkel sett centrala frågor än så här ryms det inte i ett direktiv.
En speciell utmaning i förlikningen var den ovanligt stora mängden skilda meningar i fråga om ändringsförslagen. När vi hade kommit till den egentliga förlikningen märkte vi dessutom att rådet enligt ordföranden inte alls var villigt att få till stånd ett direktiv. Om Florenz betänkande till sitt innehåll kan ses som en stor seger för parlamentet, är mitt direktiv en av parlamentets största segrar just därför att vi trots rådets motstånd kunde åstadkomma en positiv lösning. Och inte vilken lösning som helst, utan ett direktiv som på ett betydande sätt representerar parlamentets ståndpunkt och som uppfyller och till och med överträffar minimikraven i Århuskonventionen.
De viktigaste detaljerna i förlikningsresultatet gäller undantagen. Ett resultat av förlikningen är att möjligheterna att tillämpa undantag begränsas så att öppenheten verkligen kan genomföras. Dessutom åläggs myndigheterna att tillämpa ett förfarande där man fall för fall väger nyttan med att tillämpa undantag mot fördelen av att offentliggöra informationen. Information om miljöutsläpp måste även i undantagsfall alltid lämnas ut, utom då undantaget gäller försvarsfrågor, att skydda rättvisans gång eller immateriella rättigheter och upphovsrätter.
Ett annat betydande resultat av förhandlingarna gäller avgifter. I direktivet konstateras att principen om gratis tillgång gäller som allmän praxis och speciellt när det är fråga om undersökning av information på plats eller användning av offentliga register och förteckningar. Om avgifter tas ut skall de vara rimliga: de får inte överstiga kostnaderna för tillhandahållandet av materialet.
Ett tredje betydande resultat av förhandlingarna är att man antog en ny separat artikel i direktivet som gäller kvalitetskraven på miljöinformation. Medlemsstaterna måste se till att informationen är aktuell och exakt samt framför allt jämförbar. När det gäller utsläpp måste man även meddela mätmetod för att bekräfta jämförbarheten. Kvaliteten på informationen är speciellt viktig nu när informationen blir tillgänglig för en bred publik som inte är speciellt insatt i frågorna. En expert skulle nog kunna misstänka att man i utsläppsinformationen till exempel tillämpar en helt annan skala eller mätmetod än den siffra som han eller hon jämför informationen med.
Ett bra resultat är även det, att myndigheterna är skyldiga att hjälpa och vägleda den informationssökande så att denne kan utnyttja sin rätt på bästa möjliga sätt. Även andra praktiska arrangemang som man kommit överens om i direktivet är väl fungerande och rimliga med tanke på de myndigheter som bär ansvaret för tillämpningen.
Sålunda kan man konstatera ett av direktivets mål, som är att korrigera svagheterna och bristerna i det gamla direktivet, kan uppfyllas.
Den av direktivets målsättningar som är svårast att uppfylla är uppdateringen av direktivet så att det motsvarar den informationstekniska utvecklingen. Det verkar vara mycket lätt att utfärda gemensamma högtidliga manifest om e-Europa, men när det är fråga om en skyldighet att skapa konkret innehåll åt e-Europa, motsätter sig vissa medlemsstater att man ens nämner ordet Internet. Lyckligtvis fick vi igenom en särskild notis om att man vid översynen av direktivet skall ta särskild hänsyn till utvecklingen av telekommunikation och elektronisk utrustning. Tills dess tror jag att även myndigheterna har kommit underfund med att det i själva verket är till deras fördel om det finns tillgång till lätthanterade databaser där medborgarna själva kan skaffa sig information: på så sätt upptar de inte myndigheternas arbetstid med sina förfrågningar. 
Förlikningens resultat kan anses vara tillfredsställande från parlamentets synpunkt, eftersom det minimimål som fastställts i Århuskonventionen överträffas i alla viktigaste hänseenden och man tar ett betydande steg framåt i ratificeringen av konventionen. Resultatet är en lagstiftning som verkar vara välfungerande och balanserad, som de olika medlemsstaterna - även de nya medlemmarna - med rimliga ansträngningar kan införliva och verkställa som en del av den nationella lagstiftningen.
Jag rekommenderar varmt ett godkännande av förlikningens resultat i morgondagens omröstning.

Wallström
Herr talman, ärade ledamöter! Detta direktiv är verkligen ett mycket viktigt steg framåt. Allmänheten får rätt till miljöinformation. Då avses varje fysisk eller juridisk persons - oavsett medborgarskap, nationalitet eller hemvist - rätt till miljöinformation som innehas eller utarbetas av offentliga myndigheter. Direktivet innebär också att myndigheter blir skyldiga att på eget initiativ se till att sådan information läggs in i elektroniska databaser som på ett enkelt sätt kan nås av allmänheten, t.ex. via Internet.
De offentliga myndigheterna är skyldiga att se till att den information som de förfogar över görs enkelt tillgänglig, men allmänheten har också rätt att erhålla miljöinformation efter en uttrycklig begäran till den offentliga myndigheten. Vidare är myndigheterna skyldiga att se till att databaserna är utrustade med de sökvertyg som krävs.
En omfattande och okomplicerad tillgång till miljöinformation kommer att öka medborgarnas kunskaper och förståelse om miljöfrågor samt den allmänna medvetenheten om dessa frågor. Därför är detta ett viktigt steg framåt.
Avslutningsvis vill jag också tacka föredraganden, Korhola, och samtliga ledamöter i Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén. Kommissionen noterar att Europaparlamentet efterlyser en effektiv lagstiftning och ett stärkande av medborgarnas rätt till miljöinformation av god kvalitet, lagstiftning som utgör en betydande del av den gemenskapslagstiftning som krävs för att ratificera Århuskonventionen.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för att hon verkligen har kämpat som en lejoninna för tillgången till miljöinformation. Jag kan säga att om jag i förlikningskommittén röstade blankt så berodde det inte alls på föredragandens eller parlamentets strävanden, utan på att rådet visade en klar ovilja att verkligen modernisera direktivet om miljöinformation och föreslå ambitiösa mål för Århuskonventionens målsättningar om tillgången till miljöinformation. 
Jag tror att parlamentet lyckades avvärja rådets värsta strävanden att erbjuda medlemsstaterna möjlighet till en vid tolkning av till exempel undantagen i direktivet utifrån vilka man kan förvägra medborgarna information. Det är just typiskt att medlemsstaternas förvaltningsmyndigheter vill komma i åtnjutande av en sådan tolkningsmakt, så att de sedan vid behov skall kunna förvägra information. Jag tror trots allt att man lyckades avvärja det värsta.
Beträffande avgifterna kan vi å andra sidan med tillfredsställelse konstatera att principen om gratis tillgång till information har införlivats. Jag kan dock konstatera att i de avseenden som garantin om information åt medborgarna kräver att man letar i arkiv och sammanfattar information har myndigheterna möjlighet att fastställa vissa avgifter. Jag vet inte om medborgarna är skyldiga att betala för att förvaltningen gör vad som förväntas av den.
Till slut vill jag ta upp ett exempel. EG-domstolens generaladvokat Tizzano har nyligen uttalat sig om att man till exempel med stöd av direktivet om märkning av genetiskt modifierade produkter inte har kunnat lämna ut information till medborgarna. Jag vill därför påpeka att man nu testar det här direktivet när det gäller att avgöra om vi har en tillräckligt bred definition av miljöinformation. I direktivet nämns till exempel livsmedelskedjan och jag hoppas att detta verkligen garanterar att man i framtiden även kan lämna ut sådan information till medborgarna.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Hautala.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Marques (PPE-DE)
Jag vill gratulera Langenhagen till det utmärkta betänkandet om Revisionsrättens särskilda rapport nr 2/2002 om gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates och Ungdom för Europa - för perioden 1995-1999, vilket jag stöder helt och hållet, särskilt när det gäller frågan om att det är nödvändigt att göra de olika gemenskapsprogrammen tydliga, preciserade och rigorösa från och med deras tillkomst till deras själva utvärdering.
I detta sammanhang vill jag framhålla att Europaparlamentet inom ramen för beslutsprocessen inför godkännandet av gemenskapsakterna måste förespråka en klarhet i texterna, ett förenklat förfarande och när det är fallet, de mekanismer som garanterar en effektiv förvaltning och utvärdering av den akt som behandlas.

Caudron (GUE/NGL)
Jag godkänner betänkandet från Elisa Maria Damião och jag gratulerar henne varmt till hennes arbete.
Asbestkatastrofen är ett typiskt exempel som vi måste dra alla lärdomar av! Man har länge vetat att det fanns en pyrande risk här. Under lång tid bortsåg man av ekonomiska skäl från den risken, och i dag lider och dör tiotusentals offer.
Nu försöker man skydda sig.
Men i morgon blir de som inte velat veta av någonting tvungna att förklara sig för offren, och ge dem ersättning.
Måtte denna asbestkatastrof, efter de nya skyddsåtgärder som vidtagits, fungera som lärdom för dem som behandlar riskerna med vissa produkter nonchalant, genom nya produktionsformer, genetiska manipulationer och ett gränslöst skapande av nya magnetfält ... (för att bara nämna några kända exempel).
Kort sagt, i brist på förnuft måste man erinra om det juridiska eller till och med det straffrättsliga ansvaret.
Det är innebörden av min röst för Damiãos betänkande.

Thorning-Schmidt (PSE)
Jag har i dag röstat för Bourlanges betänkande (A5-0425/2002). Jag håller med om att EU-systemet måste förenklas och att parlamentet måste bidra till arbetet i konventet.
Jag beklagar dock hänvisningen till arbetsmarknadens parter. Föredraganden försöker få ett förfarande med godkännande från rådet och parlamentet infört, när arbetsmarknadens parter har kommit fram till ett förslag. Detta kommer enligt min mening att skapa en olämplig tredje part i den sociala dialogen. Syftet med den sociala dialogen är att arbetsmarknadens parter skall ingå bindande avtal med varandra.

