Заключения на Европейския съвет от 29 и 30 октомври 2009 г., включително мандата и правомощията на председателя на Европейския съвет и на върховния представител на ЕС за външната политика и политиката на сигурност/заместник-председател на Комисията, и структурата на новата Комисия (разискване)
Председател
Следващата точка е докладът на Европейския съвет и изявление на Комисията относно заключенията на Европейския съвет от 29 и 30 октомври 2009 г., включително мандата и правомощията на председателя на Европейския съвет и върховен представител на ЕС за външната политика и политиката на сигурност/заместник-председател на Комисията, и структурата на новата Комисия.
Фредрик Рейнфелд
Г-н председател, за мен е удоволствие да бъда отново тук и да Ви представя резултатите от заседанието на Европейския съвет, което, както се оказа, беше много сложно и изпълнено с предизвикателства.
Нека обясня какви бяха обстоятелствата в навечерието на Европейския съвет. Поддържахме постоянна връзка с Прага и други столици. Как да се справим с искането на чехите по отношение на Хартата на основните права? Имаше много различни мнения и призиви за различни изключения и специални съображения от страна на няколко други държави-членки.
От друга страна, получихме по-ясно послание относно изменението на климата - друга основна тема на заседанието. Посланието на част от държавите-членки гласеше, че не са готови да се ангажират с цифри относно финансирането, свързано с климата, т.е. как да се финансират усилията за приспособяване и смекчаване на последиците в развиващите се страни.
Предвид обстоятелствата аз съм доволен от заключенията от заседанието. Нека посоча акцентите.
Нашата цел на Европейския съвет беше - с приближаването на Конференцията относно изменението на климата в Копенхаген през декември - да продължим да ръководим борбата с изменението на климата. Нека не се заблуждаваме. Преговорите бяха дълги и трудни, но в резултат от обсъжданията Европейският съвет одобри оценката на Комисията в размер на 100 млрд. евро годишно до 2020 г. и прецени, че нивото на международната публична подкрепа следва да бъде в интервала от 22 до 50 млрд. евро до същата година.
До 2020 г. има само 10 години. Трябва да действаме по-бързо и затова Съветът отбеляза, че в допълнение се нуждаем от глобално финансиране в размер на 5 млрд. евро за всяка година от 2010 до 2012 г.
Окончателната цифра ще бъде определена в светлината на Конференцията в Копенхаген. ЕС и държавите-членки са готови да дадат своя справедлив дял, ако други основни участници положат съответни усилия. Аз съм много доволен, че на заседанието на Европейския съвет успяхме да постигнем съгласие за силен мандат в това отношение.
Преди няколко дни се върнах от разговори с премиера Сингх в срещата на върха ЕС-Индия в Ню Делхи, а по-рано миналата седмица проведох разговори с президента Обама в срещата на върха ЕС-САЩ във Вашингтон.
Благодарение на споразумението, постигнато на Европейския съвет, ЕС беше в състояние да преговаря от много силна позиция. Нашето единство ни даде доверието да насърчим и други. Бяхме в състояние да представим нашите ангажименти. Бяхме в състояние да изразим очакванията си. И отново бяхме в състояние да имаме водеща роля по въпрос, който е от решаващо значение за всички граждани.
На заседанието от миналата седмица беше разгледано и финансово-икономическото положение. Въпреки признаците на подобрение в световната икономика, Европейският съвет подчерта, че няма място за самодоволство. През следващата година съществува риск всички освен една държави-членки да надвишат таван на дефицита от 3%, а колективният ни БВП се е свил с 4,7% от началото на 2008 г. Това са сериозни причини да не оттегляме мерките за подкрепа, докато не гарантираме възстановяването. Междувременно трябва да засилим доверието и да продължим работата си по стратегиите за излизане от кризи.
На заседанието на Европейския съвет постигнахме значителен напредък по отношение на укрепването на финансовия надзор. Постигнахме широко съгласие относно създаването на Европейски комитет за системен риск.
Председателството сега ще започне да обсъжда предложенията с Парламента. Искаме да постигнем съгласие относно пакет за нова структура за надзор. Искаме да бъдем сигурни, че няма да претърпим повторение на финансовата криза, която току-що преживяхме.
След това трябва да се съсредоточим върху запазването на работните места. Над пет милиона европейци вече загубиха работата си и твърде много още ще бъдат изправени пред безработица. От нас зависи да променим тази тенденция.
Когато представих приоритетите на шведското председателство пред вас на 15 юли, казах, че ЕС трябва да излезе от кризата по-силен. Казах ви, че справянето с финансово-икономическата криза е една от най-важните ни задачи. И все още е. Поради това възнамеряваме да разгледаме отново тези важни въпроси на заседанието на Европейския съвет през декември.
Друг важен резултат от заседанието беше приемането на Стратегията на ЕС за региона на Балтийско море - стратегия, основана на инициатива на Парламента. Със стратегията целим да се изправим пред неотложните екологични предизвикателства, свързани с Балтийско море, както и да допринесем за икономическия успех на региона. Убеден съм, че инициативата ще има положително въздействие и върху други части на Европа, сближавайки регионите и допринасяйки за конкурентоспособността на целия ЕС.
Обсъдихме също така правосъдието и вътрешните работи. Приветствахме постигнатия напредък при прилагането на мерки по отношение на незаконната миграция в региона на Средиземно море и призовахме за работа в няколко конкретни области.
Знам, че искате да обсъдим и институционални въпроси този следобед. Те, разбира се, бяха важна част от обсъжданията.
Наистина, един от основните проблеми беше да се гарантира бързото влизане в сила на Договора от Лисабон, което е от решаващо значение, ако искаме да бъдем в състояние заедно да се изправим срещу предизвикателствата, които ни предстоят.
Консултациите бяха многобройни и много сложни, но в крайна сметка успяхме да получим одобрение на искането, отправено от страна на Чешката република.
След постигането на съгласие президентът Вацлав Клаус беше готов да подпише Договора и - както всички отбелязахте - най-накрая го направи преди седмица. Последният инструмент за ратификация сега се депозира от Чешката република при италианските органи. Това означава, че Договорът от Лисабон ще влезе в сила на 1 декември. Знам, че повечето от вас тук днес споделят моето задоволство и облекчение, че най-накрая приключваме тази дълга глава от подготовката за институционална реформа.
Европейският съвет разгледа и други елементи от подготовката за договора. Постигнахме съгласие относно насоките на Европейската служба за външна дейност и приканихме бъдещия върховен представител да представи предложение за организацията и функционирането й.
А сега по въпроса за имената. Трябва да попълним позициите, създадени с Договора от Лисабон. Трябва заедно с вас да назначим нова Комисия. Възнамерявам да свикам среща на държавните и правителствените ръководители на 19 ноември, за да номинираме председателя на Европейския съвет, върховния представител и генералния секретар на Съвета.
Искам да подчертая, че номинирането на върховен представител трябва да се извърши преди назначаването на новата Комисия и след съответни разисквания с Парламента. Както знаете, тъй като това лице ще бъде и заместник-председател на следващата Комисия, той или тя ще подлежи на одобрение от Парламента.
Няма да спекулирам относно това, кои ще бъдат тези хора, но искам да кажа, че не само имената им са важни, но и какво ще вършат и как ще го вършат.
Европейският съвет от миналата седмица ни позволи да постигнем значим напредък не само по един основен въпрос, а по няколко, жизненоважни за бъдещето на Европа и за бъдещето на планетата ни.
Благодарен съм на колегите ми за конструктивното им отношение към предизвикателствата, пред които сме изправени заедно. Въпреки това вие и аз знаем, че предстои много работа. Мога да ви обещая, че идните седмици ще бъдат много натоварени. Очаквам с нетърпение да продължим тясното си сътрудничество с Парламента по много от важните въпроси.
На практика вече остават само 25 дни до срещата в Копенхаген. Икономическата криза съвсем не е отминала, но встъпваме в международните преговори относно климата със солиден мандат. Решени сме да продължим да работим заедно, за да създадем нови източници за растеж и по-голяма заетост.
Благодарен съм на Парламента, че продължава да ни подкрепя. Очаквам с нетърпение да отговоря на вашите коментари.
Жозе Мануел Барозу
Г-н председател, позволете да допълня оценката на премиера г-н Рейнфелд за Европейския съвет, като коментирам един аспект от политиката и един от институционалните въпроси.
По отношение на политиката, основният резултат е изключително важното споразумение относно действията ни във връзка с изменението на климата. Всички знаем, че това са трудни въпроси. Когато е заложено толкова много, никога не е лесно. Честно казано, резултатът от Европейския съвет надмина първоначалните ми очаквания. Получихме одобрение на цифрите, предложени от Комисията, придружено с много условия.
Посланието е ясно: Европейският съюз е готов за Копенхаген и е готов да следва действията ни, насочени към намаляване на емисиите, с ефективна оферта за финансиране, свързано с климата, точно както Комисията предложи през септември, както за финансиране в дългосрочен план, така и в краткосрочния "бърз старт".
Ако искаме от развиващите се страни сериозни ангажименти за смекчаване на последиците, то тогава развитите страни трябва да осигурят средства. По наша оценка до 2020 г. развиващите се страни ще се нуждаят от допълнителни 100 млрд. евро годишно за борба с изменението на климата, което Европейският съвет изцяло подкрепи, както и вероятния дял на международните публични финанси в това число, и споразумение, че Европейският съюз ще плати справедливия си дял.
Също толкова ясно е, че другите партньори трябва да отговорят на сериозността на намерението ни. Политиката ни не се състои в това Европейският съюз да проправя път със слабата надежда, че останалите ще последват. Става въпрос да използваме полезните си средства, за да постигнем възможно най-много по отношение на световните усилия за намаляване на емисиите.
Когато бях във Вашингтон и Ню Делхи миналата седмица, ми напомниха колко далеч са стигнали тези двама партньори през изминалата година и повече. Същото важи и за други, като Китай. Разбира се, ще продължим да се съобразяваме с важното изискване за обща, но диференцирана отговорност по отношение на изменението на климата, но, както многократно казвах наскоро, всички сме ангажирани заедно и ние в Европейския съюз ще продължим да настояваме за реален принос от страна на всички останали участници. Трябва да останем съсредоточени върху крайната цел - амбициозно, сериозно, доказуемо намаляване на емисиите, за да гарантираме, че ще спазим целта си да ограничим повишаването на температурата до по-малко от 2° C.
Е, какви са перспективите за Копенхаген? Сега изглежда, че в Копенхаген вероятно няма да постигнем съгласие за напълно завършения договор, който винаги сме отстоявали и който ще продължим да отстояваме. Но това не е причина да се примирим с друго освен един решаващ пробив в преговорите. В крайна сметка съдържанието е по-важно от формата. Според мен следва да се опитаме да постигнем напълно функционално споразумение, основано на реални политически ангажименти, което бързо да влезе в сила и да включва всички основни участници както по отношение на намаляването на емисиите, така и на финансирането. И трябва да продължим да се борим за постигане на окончателно споразумение за договор - обвързващ договор. За да го постигнем, трябва да обединим силите си в седмиците до Копенхаген.
Току-що показахме, че можем с решителни общи действия да се споразумеем за договор, който се изплъзваше много дълго време. Това беше другият важен резултат от Европейския съвет: той отстрани последната политическа пречка пред окончателната ратификация на Договора от Лисабон. Сега можем да гледаме напред уверено, тъй като, както каза премиерът Рейнфелд, Договорът от Лисабон ще влезе в сила в началото на следващия месец. В действителност Комисията работи по неговото прилагане. Днес Комисията стартира консултация относно Гражданската инициатива като първа конкретна стъпка.
Искам да отдам дължимото на премиера Рейнфелд за сигурната ръка, с която доведе начинанието до успешен край. Шведското председателство свърши забележителна работа в осигуряването на окончателния консенсус на Европейския съвет. Но сега трябва да завършим прехода. Акцентът, разбира се, е върху запълването на новите позиции.
Не е нужно да коментирам кандидатурите за председателството на Европейския съвет, но като председател на Комисията и предвид институционалните въпроси силно се надявам, че държавните и правителствените ръководители ще изберат личност, която ще осигури ефективно водачество на Европейския съвет - председател със сериозен европейски ангажимент, който да гарантира последователност на дейността на Европейския съвет във времето, както във вътрешен аспект, така че да могат да се залагат по-дългосрочни приоритети, а не само за шест месеца, така и във външен, за да можем в рамките на общата външна политика и политиката за сигурност да изпращаме съгласувани послания на международните ни партньори.
С готовност ще работя съвместно с председателя на Европейския съвет, защото това партньорство ще има голямо значение. Трябва да си сътрудничим на равнище на държавни и правителствени ръководители по отношение на общата външна политика и политиката за сигурност, където председателят на Европейския съвет ще представлява Европейския съюз. Също така трябва да съберем всички компетентности на Общността - от икономиката до търговията, от разширяването до развитието, от енергетиката до правосъдието - където председателят на Европейската комисия представлява Европейския съюз съгласно Договора. Поех задължението да накарам партньорството да заработи в интерес на силен и ефективен Европейски съюз както в границите му, така и на световно равнище.
Очевидно същото е валидно и за върховния представител. Във връзка с това си признавам, че проявявам конкретен интерес, защото върховният представител ще бъде и един от заместник-председателите на Европейската комисия. На чисто прагматично равнище, защото номинирането на заместник-председателя/върховния представител и другите предложения на държавите-членки за Комисията ще ми позволи да премина към етапа на финализиране на следващия Колегиум и разпределяне на портфейлите. На политическо равнище, защото съм убеден, че върховният представител/заместник-председателят, подкрепен от силна Служба за външна дейност, обединяваща европейския опит в междуправителствената дипломация и нашите компетентности на Общността, ще представлява реална значителна промяна в ефективността на външната ни дейност.
С това стигам до Комисията като цяло. Искам Комисия, съставена от компетентни и отдадени европейци, Комисия, която да е готова да се възползва максимално от правото си на инициатива. Старая се при окончателните обсъждания с държавите-членки да гарантирам, че това ще стане. Поисках от държавите-членки да предложат имена, включително жени. След това ще взема решение относно портфейлите. Портфейлите не се дават на държави, а на лица, ангажирани с нашия Европейски проект.
Искам също Комисия със силен демократичен мандат. Затова съм решен да взема предвид в максимална степен процеса на изслушванията в Парламента. Забавянето заради Договора породи общо предизвикателство за нас. Не трябва да бавим пристигането на новата Комисия, но не можем да скъсим изслушванията. Очаквам с нетърпение да обсъдим как да се справим с този въпрос на заседанието на Председателския съвет следващата седмица.
Договорът от Лисабон ще ни позволи да отговорим по-добре на очакванията на гражданите - но дали ще се възползваме от възможностите, които ни предлага, ще бъде най-вече въпрос на политическа воля. Договорът ни предоставя възможност да действаме, но ни е нужна готовност да работим заедно.
Това ме отвежда обратно към началото на следобеда. Европа, представена днес тук - Европа, обединена от свобода и солидарност - нямаше да е възможна без ангажираността и отдадеността на хората, които направиха невероятни неща преди 20 години. Трябва да разпалим отново огъня. Трябва ни духът на 1989 г. Ако покажем същата отдаденост и ангажираност, съм сигурен, че ще успеем.
Joseph Daul
Г-н председател, госпожи и господа, Договорът от Лисабон беше ратифициран от 27-те държави-членки на Европа и има задължението да даде резултати.
Има задължението да даде резултати по отношение на институциите, и по-специално по отношение на бързото създаване на отговорни постове. Има задължението да даде резултати по отношение на изменението на климата и енергетиката. И не на последно място, има задължението да даде резултати по отношение на икономическото възстановяване.
С подписа на чешкия президент процесът на ратифициране на Договора от Лисабон най-накрая завърши. Моите благодарности на г-н Рейнфелд.
Групата на Европейската народна партия (Християндемократи), която е оставила своя отпечатък върху Договора в много голяма степен, естествено е доволна от това развитие, но сега е време да спрем да монополизираме европейското обществено разискване относно институциите, които са средство за обслужване на политически амбиции, и вместо това да се съсредоточим върху самите амбиции.
Затова моята група иска от Вас, г-н Рейнфелд, да направите всичко необходимо, за да постигнете съгласие възможно най-бързо по въпроса за имената на председателя на Съвета и върховния представител и затова моята група иска от Вас, г-н Барозу, след като държавите-членки номинират кандидатите си, да разпределите отговорностите им възможно най-бързо, преди да им бъдат задавани въпроси от Европейския парламент по време на изслушванията, които също така искаме да бъдат максимално задълбочени.
Няма да е новина за вас, г-н Рейнфелд, г-н Барозу, да ви кажа, че разискването на профила на кандидатите представлява интерес само за микрокосмоса Брюксел.
Още веднъж, какво искат съгражданите ни? Искат проблемите им с безработицата, кредитирането и обучението да бъдат решени; искат да бъдат приятно изненадани от срещата на върха в Копенхаген относно изменението на климата; и искат да гарантираме, че зимата на 2009-2010 г. няма да бъде белязана от недостиг на газ, който поставя половината континент в невъзможно положение.
Затова ние, европейските институции, аз, говорейки тук, и особено Вие, г-н Рейнфелд, имаме задължението да накараме европейския влак да се движи с висока скорост, а не да продължи да спира на всяка спирка.
Всеки в залата познава трудностите, свързани със задачата, трудния баланс, който трябва да откриете между политическата тенденция, географския произход, равенството и възприемчивостта на кандидатите. Но е ваше задължение да постигнете съгласие в Съвета възможно най-бързо, както е задължение на Парламента и на парламентарните групи да произнесат присъдата си по решенията отговорно и в съответствие с общия европейски интерес. Още веднъж, надявам се, че това ще е поредният успех за шведското председателство, но за да се случи това, трябва да действаме бързо, много бързо.
Госпожи и господа председатели, госпожи и господа, още по-спешен от въпроса с институциите е проблемът с изменението на климата, като срещата на върха в Копенхаген е само след няколко седмици. Преди всичко искам да поздравя за отговорното отношение Европейския съвет, който едновременно потвърждава ангажимента да превърне борбата срещу изменението на климата и намаляването на емисиите на въглероден диоксид в количествена и планирана цел и очаква партньорите ни да се посветят със същата решителност.
За Европа ще бъде най-погрешната тактика досега да сложи всичките си карти на масата преди Копенхаген и да остави партньорите си от САЩ, Китай, Индия и останалите партньори да водят парада. САЩ, Китай и Индия днес са световни сили, които също трябва да поемат отговорностите си. Европа носи отговорностите си, но не може да го прави сама за цялата планета. Няма да е достатъчно политическо споразумение в Копенхаген. Важни са количествените ангажименти на държавите.
Госпожи и господа, започнах, като говорих за задължението да доведем до резултати. Това задължение касае преди всичко икономическото възстановяване и заетостта. Двете са свързани. Дори и да започваме да забелязваме признаци на слаб растеж, трябва да знаем дали икономическото възстановяване се придружава от работни места и дали е изградено върху здрава основа и по-конкретно върху пазар, който е едновременно отворен, регулиран и без протекционизъм.
Това са истинските притеснения на европейците и това трябва да бъде главната грижа на Европа и на държавите-членки отвъд ежедневните административни проблеми. Както видяхме днес, преди 20 години решителни хора успяха да свалят Берлинската стена. Искам същото от Вас, г-н Рейнфелд: разтърсете държавните и правителствените ръководители!
Hannes Swoboda
Г-н председател, г-н действащ председател на Съвета, г-н Барозу, вероятно е съвпадение - щастливо съвпадение - че разискването се провежда веднага след речта на Вацлав Хавел, който ни припомни колко важен беше този процес преди двадесет години. Роден съм само на няколко километра на запад от Желязната завеса, но можеше също така да е обратното. По онова време бях в съветската окупационна зона и видях унгарските бежанци през 1956 г., бежанците от Пражката пролет през 1968 г., като колегата ми Libor Rouček. Гледам на Договора от Лисабон като на продължение на процеса на обединяване на Европа.
Вероятно намерението на Вацлав Клаус не е било да завърши ратификацията точно в месеца, в който отбелязваме 20-та годишнина от падането на Берлинската стена, но е щастливо съвпадение, че Договорът придобива de facto валидност точно сега, дори и все още да няма правна валидност.
Сега трябва да вземем решения по отношение на хората. Не Ви завиждам за задачата, г-н Рейнфелд. Но имам искане или въпрос към Вас: подготвен ли сте при разговорите си с държавните и правителствените ръководители в следващите няколко дни да гарантирате, че в днешна Европа ще стигнем до нещо, което е близо до географски баланс, представителен за нова Европа? Подготвен ли сте също така да гарантирате вероятно по-силно представяне на жените? Не го казвам само заради г-жа Малмстрьом и г-жа Валстрьом, които присъстват тук. Може ли днешна Европа да си позволи да бъде представлявана от толкова малко жени на високи постове, включително и в моята група? Това ли е образът, с който се представя Европа пред гражданите си днес? Председателят на Парламента вече го спомена. Разбира се, няма да Ви обвиним, ако не се получи, но искам поне по време на разговорите да изтъкнете нуждата от по-добър географски баланс и, преди всичко, по-добър баланс между половете в Европа, за да покажем, че представляваме цялото европейско население.
Споменахте върховния представител. Подготвен ли сте, г-н Рейнфелд, също така да гарантирате, че ще бъде изяснено, когато номинирате върховен представител, че той или тя няма да встъпи в длъжност до ратифицирането или докато Парламентът не реши? Знам, разбира се, че ще има разлика във времето, но трябва да бъде ясно, че в ролята си на заместник-председател на Комисията, върховният представител се нуждае от одобрението на Парламента. Ще трябва да бъдем много внимателни и съвестни, когато даваме това одобрение. Трябва да покажем ясно, че конкретно в тази област ще изпълним дълга си и, г-н Барозу - считам, че можем да Ви го обещаем - въпреки че искаме да проведем изслушванията правилно и внимателно, също така искаме да вземаме решения възможно най-бързо, тъй като гражданите на Европа изискват от нас да работим по-бързо, а не да губим месеци в обсъждане на различни хора.
Последният въпрос, който искам да засегна, е финансовата криза, която споменахте, защото тя също предизвиква голямо безпокойство. Правилно посочихте безработицата, която се очаква да нарасне още повече. Също така казахте, че не можем да оттеглим мерките за подкрепа, докато безработицата е от такъв мащаб, тъй като гражданите очакват от нас също така да не се примиряваме с настоящото високо равнище на безработицата в новата Европа.
Водим и разискване относно данъка върху финансовите операции. Знам, че е възлагано на други пет пъти досега, но може би е също и важно разискване, с което да покажем, че държим на контрола, а не защото искаме по-голяма данъчна тежест. Трябва обаче да бъде ясно, че искаме да използваме всички инструменти, за да прекратим спекулациите и че, преди всичко и за да предотвратим нова криза, са налични ресурси за подпомагане на банките, които въпреки всичко все още изпитват затруднения. Трябва да изпратим ясни послания в това отношение.
Ръководителят на "Голдман Сакс" (Goldman Sachs) наскоро каза - и трябва да оставим думите бавно да проникнат в съзнанието ни - "Аз съм само банкер, който върши божията работа". Това със сигурност е особено цинично и вероятно богохулно изявление, но то показва манталитета на много от тези хора. Те спекулират в името на Бог, да го кажем направо. Не искаме да твърдим, че с финансовата си регулация вършим божията работа, а по-скоро, че работим за хората, да предпазим населението на континента от безработица и спекулация, и трябва да го направим. Надявам, че все още ще можете да изпращате ясни сигнали в този смисъл през оставащото време на шведското председателство.
Guy Verhofstadt
Г-н председател, искам първо да поздравя г-н Рейнфелд, както и г-жа Малмстрьом, разбира се, по повод на ратифицирането на Договора от Лисабон. Трябва да подчертаем, че това стана възможно, благодарение на решителността ви, че успяхме най-накрая да го постигнем, благодарение на усета ви към компромиси. Защото имаше твърде много песимисти, включително тук в залата, които смятаха, че трябва да изчакаме изборите в Обединеното кралство или изобщо да спрем да очакваме ратифицирането на Договора. Затова ви благодаря от името на всички за работата, която свършихте. Това означава, че почти десетгодишната работа се увенчава с успех.
Искам да ви благодаря и за днешното разискване, за това, че се съгласихте да обсъдите с председателите на групите профилите на върховния представител и на председателя на Съвета, както и структурата на Комисията, защото това ще бъде единственото разискване по въпроса. Трябва да кажа, че нищо друго не се върши наистина прозрачно. Четем за много неща в пресата и е хубаво, че я има, за да разберем донякъде какво се случва, но считам, че в бъдеще ще трябва да помислим как да внесем прозрачност в процеса, който е изключително важен за Европейския съюз.
Ще изразя мнението си за различните номинации, като говоря по отделните точки в по малко по-различен ред.
Ще започна, г-н Барозу, със структурата на Комисията, защото тя е най-важна, що се отнася до Парламента. Тя е наше задължение, всъщност Ваше задължение, но ние трябва съвместно с Вас да вземаме решения. Ние сме тези, които извършваме контрол, докато това не е така за председателя на Съвета.
Това, което искаме да направите за пръв път във Вашите предложения, е да използвате групи, когато разпределяте отговорностите. Предлагаме на практика да включите портфейлите на Комисията в четири групи: външна дейност, очевидно, след това иновации, изменение на климата и устойчивост, следвани от всичко, свързано с финансово-икономическата справедливост, и накрая, вътрешни работи.
Това е изключително необходимо. Защо да не назначим заместник-председатели, които наистина да поемат ръководството, които да поемат отговорност за всяка от групите, което изглежда произтича от здравия разум, показан в Комисията? Такъв тип организация ще има преимуществото да подобри допълнително работата на Комисията под Вашето председателство. От друга страна, е нужен и баланс по отношение на представителството на жените в Комисията. Считам, че е Ваша грижа също да осигурите кандидати, които предлагат тази възможност?
Относно втората точка, г-н председател, а именно длъжността върховен представител, е най-важно да намерим някой, който да има волята да провежда последователна Обща външна политика и политика на сигурност и последователни политики на Общността, някой, който е и защитник на правата на човека и който ги прави част от всяка задача, която изпълнява. И накрая, трябва ни някой, който вярва в силна Европейска служба за външна дейност. Това са трите основни елемента, които характеризират тази личност. Нуждаем се от някой, който наистина вярва, че Общата външна политика и политиката за сигурност трябва да се обедини с политиките на Общността - което е напълно логично, имайки предвид, че лицето ще бъде и заместник-председател на Комисията.
Стигам и до третата номинация, разбира се, тази, за която се говори най-много, която е, да речем, най-привлекателната от всички, а именно за председател на Съвета. Г-н Рейнфелд, моята група иска да изкаже три мнения по въпроса. Това са просто мнения, тъй като Съветът ще реши. За щастие обаче, Парламентът може да изказва мнения и да го прави открито.
Първо, ролята трябва да е на председател, а не на върховен глава, ако използваме тези понятия. След това тя трябва да се изпълнява от някого, който вярва в европейската интеграция. В края на краищата, за да те изберат за папа, трябва да си католик. Така че, ако сега изберем председател на Съвета, трябва да е някого, който вярва в европейската интеграция, а не скептик, както се случва понякога...
Накрая, за да сме сигурни в твърдото убеждение на лицето по отношение на европейската интеграция, той или тя трябва да вярва в общностния метод. Общностният метод движи Европа напред, а не засилването на ролята на правителствата. Засилената роля на правителствата е концепция на големи държави, макар че, за щастие, има големи държави, които не вярват в междуправителствения метод. Председателят на Съвета трябва да защитава общностния метод.
Ще добавя само още едно нещо в заключение, г-н председател: естествено призовавам г-н Рейнфелд да постигне консенсус в рамките на Съвета, както и проевропейската коалиция в рамките на Парламента да бъде отразена при номинациите и разпределянето на отделните роли. Затова наистина искаме компромис, но такъв, който да се отразява и на състава на проевропейския съюз, който движи Европа напред, в рамките на Европейския парламент.
Rebecca Harms
Г-н председател, г-н Рейнфелд, г-н Барозу, считам, че именно припомнянето на историческите събития от преди 20 години ни позволи сега да видим спора за това, как да приложим възможностите след ратификацията на Договора от Лисабон, в критична светлина. Чудесните думи на Вацлав Хавел и идеите му за Европа, от една страна, и дребнавите спорове за назначенията, които продължиха на заден план по време на последния Съвет, от друга страна, някак си не си подхождат.
Според мен изглежда, че сега облекчението от ратифицирането на Договора от Лисабон след почти десет години отстъпва място на опасения да не би правителствата на държавите-членки да подкопаят постигнатото. Това, към което всъщност трябва да се стремим обаче - особено като имаме предвид колко бурно аплодирахме речта на г-н Хавел - и това, което в действителност трябва да постигнем, е съгласие, че на най-високите политически постове в Европейския съюз трябва да бъдат назначени силни мъже и жени и че индивидуалните интереси, включително интересите на държавите, които на практика се противопоставят на по-широката интеграция, трябва да останат на заден план.
Г-н Рейнфелд, все още не мога да Ви поздравя, защото до момента няма убедителен знак за присъствието на тези силни мъже и жени начело на европейската политика.
Огромните похвали, изказани от различни оратори, относно постигнатото по време на подготовката за Копенхаген също са нещо, с което, за съжаление, не мога да се съглася. Току-що се върнах от последната подготвителна конференция на Обединените нации в Барселона и, както беше потвърдено тук, в Брюксел, по време на срещата на върха, отиваме в Копенхаген с все по-малки очаквания.
Понастоящем европейците погрешно приехме позицията, че на практика сме направили всичко възможно и сега нещата зависят от всички останали. Ако погледнем какво наистина сме свършили по отношение на ефективна политика в областта на климата за намаляване на емисиите на въглероден диоксид, какво в действителност е постигнато, целите за намаляване на емисиите, които сме заложили, законодателството в пакета от мерки за изменението на климата, нищо от изброеното не е достатъчно за постигане на целта за двата градуса, за която постоянно се говори. Всеки го знае, дори и на международно равнище.
Ако европейците сега започнат да се съмняват дали наистина искаме правнообвързващо споразумение, това ще постави под въпрос един процес, който, под егидата на Организацията на обединените нации, е подкрепян от много европейци дълги години. Считам, че трябва да обмислите внимателно съобщенията, които ще направите, отивайки в Копенхаген. Едно нещо ме тревожи подсъзнателно: често се казва в залата, че стратегиите за устойчивост, ефективното използване на ресурсите и опазването на климата следва да бъдат новите парадигми за европейската икономическа и промишлена политика. Г-н Хавел също беше силно аплодиран за това. Оставам с впечатлението, че европейците - колкото и често да го изтъкват и колкото и силно да го аплодират - са изгубили напълно вяра в ориентираните към бъдещето работни места по време на икономическата криза и че затова, точно по време на икономическата криза, изоставят успешните стратегии за създаване на нови работни места и пазарите на бъдещето. В това отношение съм силно загрижена. Икономическата криза е най-лошото оправдание да не предприемаме амбициозни мерки за опазване на климата. Опазването на климата и икономическото развитие са всъщност двете страни на една и съща монета. Това обаче никак не е видно при европейските решения, вземани в Европейския съвет.
Timothy Kirkhope
Г-н председател, искам първо да поздравя шведското председателство за напредъка по време на неотдавнашната среща на върха във връзка с развитието на позицията на Европейския съюз относно изменението на климата. Борбата с изменението на климата е сред най-големите ни приоритети и е въпрос, по отношение на който очакваме и искаме от Европейския съюз да заеме сериозна ръководна роля. Балансираното и премерено споразумение относно договореностите по финансирането има благоприятен ефект и поставя Съюза в силна позиция в подготовката ни за Копенхаген.
Но трябва да спомена разискването, което изглежда сега доминира в дневния ред на Европа: назначаването на председател на Европейския съвет и на върховен представител. Като начало следва да определим ясно обхвата и същността на постовете, а след това и качествата и опита на хората, които ще ги заемат. Разбира се, логично е Европейският съвет да поиска формални номинации и да изслуша кандидатите, може би включително и г-н Verhofstadt, преди да вземе решение.
Вместо това обсъждането деградира до окаяно разискване между правителствени лидери, които изглежда се интересуват единствено как да си поделят работните места, независимо дали са от малки или от големи държави, от север, юг, изток или запад, леви или десни, а не дали дадено лице е наистина най-добрият кандидат, който да поеме отговорността.
По-лошото е, че някои дори опитаха да разделят Европейския съюз на две граждански класи, заявявайки, че само лицата, произлизащи от държави-членки в Шенгенското пространство и еврозоната, следва да са подходящи. Боя се, че това е дискриминация, което е недопустимо, и се случва в деня, в който си спомняме за загиналите по време на война, и през седмицата, в която си припомнихме ужасите от Кристалната нощ и последвалите я трагични събития, и когато отбелязваме подвига на всички, които допринесоха за падането на комунизма, в Полша, където беше началото, в Унгария, в прибалтийските републики, в страните в Източна и Централна Европа, и, разбира се, накрая и в Берлин.
Редно е да се борим за свобода и ценности за всички, а не за добри работни места за малцина късметлии.
Lothar Bisky
Г-н председател, Договорът от Лисабон беше ратифициран от всичките 27 държави-членки. Мнозина ще го отпразнуват като голям успех, но не и моята група. Многократно съм посочвал причините за това в залата и не възнамерявам да го правя отново.
За съжаление, фактът, че Хартата на основните права няма да се прилага за гражданите на три държави-членки, поражда в мен съмнение относно големия напредък на ЕС във връзка със защитата на основните права. Споменавам го конкретно предвид днешното тържествено заседание и речта на Вацлав Хавел. Но точно защото левицата в Европа иска социална, мирна и екологично устойчива европейска интеграция, ще продължим да използваме предоставената от Договора рамка за тази цел. Правили сме го досега и ще продължим да го правим.
Във връзка с това приветствам факта, че Европейският парламент ще има по-големи правомощия. Освен да празнуват, държавните и правителствените ръководители можеха да бъдат посъветвани по-добре да използват неотдавнашната си среща за по-осезаеми политики. Най-голямото предизвикателство пред света е изменението на климата. В подготовката за световната конференция по въпросите на климата в Копенхаген Европейският съюз, за съжаление, изгуби водещата си роля, която сам си беше определил. Една от причините е, че в същността си задълженията за намаляване на емисиите на въглероден диоксид не съответстват на това, което е нужно в действителност. Нещо повече, неприемливо е, че държавите-членки на ЕС съвсем ясно искат да избегнат финансовите си отговорности, макар че в настоящото положение не можем да си позволим да забавим действията си.
Не става въпрос дали Швеция скоро ще стане голям лозарски регион - макар да Ви го пожелавам. Чисто и просто става дума за оцеляване и, между другото, също и за мир в света ни. Изменението на климата вече причинява бедност и глад и принуждава милиони хора да избягат от родните си земи. Всеки в залата със сигурност е говорил по един или друг повод за глобални предизвикателства, които не могат да бъдат преодолени на национално равнище. Опазването на климата, мирът и борбата с бедността са точно такива предизвикателства. Ако Европейският съюз не действа по последователен и образцов начин в това отношение, ще престане да бъде приеман за участник на международната сцена.
William  Dartmouth
Г-н председател, новата длъжност председател на Съвета, от която всички изглеждат доста обсебени, е назначение само за две години и половина и има много малко определени правомощия. Така че някой следва да каже на Тони Блеър да не се разстройва твърде много, ако не я получи.
След Лисабон истинският свещен римски император на 21-ви век - Карл Велики на нашето време - чиито заповеди се простират по-далеч отколкото тези на императора, е, разбира се, председателят на Комисията, нашият сеньор Барозу. И го казвам въпреки коментарите на сеньор Барозу относно партньорството.
Много различно стоят нещата обаче за новия върховен представител. Има голям бюджет за откриване на нови дипломатически мисии и трябва да отбележа, че съществуването на длъжността върховен представител на ЕС заплашва и постоянните места в Съвета за сигурност на ООН на Обединеното кралство и Франция, мосю Daul.
Но големият проблем пред националните държави в Европа не са твърде малкото дипломатически мисии, а твърде многото безработни. Колегите тук празнуват 20-ата годишнина от падането на Берлинската стена - и с право. Но сега имаме нова Берлинска стена не по границите на нациите, а в самите нации. Тази стена е между професионалните политици в политическата върхушка и хората.
Малко е късно сега да искате прозрачност, г-н Verhofstadt. Някои от нас ще продължим да говорим в полза на хората и да се изразяваме открито мнение против институциите, на които не им достига демократична легитимност, както от групата EFD сме казвали няколко пъти и ще продължим да казваме.
Hans-Peter Martin
(DE) Г-н председател, демокрацията се нуждае от революция и никога не е грешно, г-н Dartmouth, да говорим в полза на прозрачността, г-н Verhofstadt. Вие по-конкретно, в шведското председателство, можете да бъдете блестящ пример за това и всъщност да ни кажете какво се случва при пазаренето за високите длъжности, което е абсолютно недостойно за европейския проект, както и - г-н Барозу може да поведе обсъждането на този въпрос - относно назначаването на членовете на Комисията. Германия и Австрия са лош пример в това отношение, но, за съжаление, това се отнася и за други.
В залата има квалифицирани хора, но те нямат шанс да бъдат приети. Моля, сега, когато Договорът от Лисабон е приет, бъдете смели и честни и признайте, че се нуждаем от много по-ясни и прозрачни структури за вземане на решения за Комисията и за високите постове. При толкова много опит трябва да е възможно да намерим хора с умения в Европейския парламент, вместо да ги събираме от една или друга провинция.
Фредрик Рейнфелд
Г-н председател, много благодаря на уважаемите колеги за множеството ценни коментари и въпроси.
Както някой заяви, отне доста време 27-те държави-членки да ратифицират Договора. Обсъждахме Договора в продължение на много години и винаги се учудвам, когато ме попитат колко бързо можем да спрем да се ръководим от конституцията, защото трябва да основавам работата си на договорите. Беше определено, че структурите, които ще вземат решение относно председателя на Съвета, са министър-председателите и държавните ръководители на Европа. Това всъщност е заложеното в договорите.
В допълнение, за мен е очевиден проблем, че повечето от споменатите имена са настоящи премиери на различни европейски държави. В действителност не е лесно да се представиш за кандидат за позиция, която може и да не получиш, да изпратиш сигнал до народа си, че напускаш страната, след което да се завърнеш и да кажеш "е, още съм тук". Считам, че следва да имаме предвид този фактор, когато разглеждаме въпроса.
Относно върховния представител ще разполагате с по-голяма прозрачност, по-широко обсъждане, защото това ще е част от Комисията, част от решение, взето след изслушвания в Парламента. Макар че, за да отговоря на г-н Swoboda, в Договора, влизащ в сила на 1 декември, е ясно, че върховният представител заема пряко новата си длъжност, но трябва да е част от Комисията, одобрена от Парламента.
Това, разбира се, е сложно, но само за да посочим очевидното, както казах предния път, не беше планирано да нещата да се развият по начина, по който се развиха. Трябваше вече да е факт преди шведското председателство. Процесът е много по-дълъг, отколкото можеше да се предвиди.
Относно баланса, защото чувам да се говори и за това, днес проведохме първия кръг консултации с моите 26 колеги. Проблемът е, че става дума за твърде голямо балансиране само за двама човека. Споменахте географския аспект и половете, но най-вече се говори за баланс между център-ляво и център-дясно. Има много работа във връзка с балансирането и бих искал да имаше повече длъжности, за да можем да задоволим всички критерии, които бяха посочени тук. Очевидно се опитваме да намерим възможно най-добрия баланс.
Както казах, следващият четвъртък по време на срещата на високо равнище на ранна вечеря ще отговорим на исканията ви за възможно най-бърз процес. Това се опитваме да направим. Имаше коментари относно кой ще вземе решението. Нужно е малко време, за да се допитаме до всички. Сега сме ЕС-27. Цялостното консултиране с моите колеги изисква двудневна работа -чудесно е, но отнема време.
Относно климата съм съгласен с Rebecca Harms, че Европа не прави достатъчно. Искам също да ви припомня, че предвидихме положение, при което трябва да задълбочим усилията си в Европа в рамките на правнообвързващи цели, но са нужни условия. Това отразява мнението на много от колегите ми. Те са много прецизни по отношение на това, че ако в Европа стигнем дори по-далеч, се нуждаем от същите ангажименти и от другите части на света.
Приветствам държавни или национални решения, които са амбициозни. Имаме многобройни примери за това. Моята страна например си е заложила национална цел от 40% намаление на емисиите до 2020 г. и същото важи и за Германия.
Трябва да направим повече - и не ние искаме да замъглим решението, което трябва да вземем в Копенхаген - но е нужна много работа, за да накараме другите да се раздвижат. Както казах, сега се върнах от Индия и САЩ, по-късно този месец ще пътувам и за Китай и ни е нужно споразумение за водачество, за да задвижим нещата. Това е трудното. Това е глобално предизвикателство в свят, в който нямаме типа глобално водачество или вземане на решения, подобно на това, което имаме в Европейския съюз. Ето защо е по-трудно да го постигнем, но в същото време се нуждаем от него.
Европейският съюз, както знаете, е отговорен за едва 13% от световните емисии. Не можем да се справим сами: трябва ни и ангажираност от другите, особено от тези с най-големи емисии, а точно те вдигат ръце и казват, че не искат споразумение. Това не е възможно, тъй като никога няма да успеем да постигнем целта от 2° C.
И накрая, в рамките на шведското председателство, сега ще се опитаме да прокараме по-добър надзор на финансовия пазар, което е необходимо, за да осигурим по-добро функциониране на финансовите пазари в бъдеще.
Ще започнем и обсъждания, които ще продължат по време на испанското председателство, относно конкурентоспособността, относно начина да осигурим по-добре функциониращ пазар на труда и как да излезем от кризата, след като получим ясни знаци за възстановяване. Така ще постигнем баланс между това, да се поучим от проблемите, които сме имали, и да създадем по-добре функциониращи финансови пазари, а също и обсъжданията и решенията, нужни за осигуряване на по-голяма конкурентоспособност и по-добре функциониращ пазар на труда тук, в Европа.
Жозе Мануел Барозу
Г-н председател, искам да коментирам накратко някои от въпросите, поставени пряко по време на разискването.
Преди всичко нека бъдем ясни по отношение на изменението на климата. Европейският съюз е готов за обвързващ договор. Ангажирахме се с протокола от Киото и го ратифицирахме. Всичките ни държави-членки го ратифицираха и подкрепяме идеята за обвързващ договор в бъдеще. Ако някой не желае обвързващ договор, това не е Европейският съюз.
Но в действителност някои от най-важните ни партньори просто не са готови за него, така че има две възможности. Едната е да настояваме за нещо, което знаем, че няма да се получи, а другата е да се опитаме да постигнем най-напредничавия и амбициозен резултат в Копенхаген. Считам, че все още е възможен и ще се борим за него. Да постигнем възможно най-амбициозното споразумение в Копенхаген и - поне за Европейската комисия, а съм сигурен, че държавните и правителствените ръководители ще се съгласят - ще продължим да настояваме за обвързващ договор, който поставя ясни цели за развитите страни и ясни действия за развиващите се страни, включително и за бързоразвиващите се, големи, нововъзникващи икономики, които също трябва да поемат част от отговорността. Също така трябва да осигурим финансиране на развиващите се държави - особено на най-бедните и най-слабо развитите - защото добре знаем, че без тази подкрепа те няма да успеят с нужните мерки за приспособяване и смекчаване на последиците.
(FR) По отношение на институционалния въпрос, нека бъдем напълно честни пред себе си. Ние сме в навечерието на влизането в сила на нова система, която е истинско предизвикателство.
Повечето от нас се борихме упорито за Договора в продължение на много години - поне девет години. След Ница искахме по-амбициозен договор и сега трябва да го приложим. Сложно е, защото Съюзът ни е сложен - той е съюз на държави-членки, съюз на гражданите.
Най-важното обаче е именно съблюдаването на договорите. Ние сме Общност, основана на принципите на правовата държава, и ако не успеем да спазим ангажимента си да зачитаме Договора, тогава няма да успеем да изпълним дълга си.
Затова е от решаващо значение в прехода - и след като приложим новия Договор - да съблюдаваме договорите и правомощията на всяка институция: правомощията на Парламента, разбира се, правомощията на Съвета и правомощията на Комисията.
Аз лично съм от тези, които считат, че Европа стои безучастна, когато една институция използва силата и властта си срещу другите. Считам, че е грешно да се постъпва по този начин. Считам, че институционалната ревност е присъща на посредствените личности. Точно обратното, считам, че ще бъдем по-силни, ако се подкрепяме един друг. Считам, че е категорично в наш интерес да имаме силен Европейски парламент - а Договорът от Лисабон му предоставя разширени правомощия - но също така да имаме Европейски съвет с последователно и съгласувано ръководство във времето и силна Комисия.
Нещо повече, съгласно договорите, цитирам Договора от Лисабон - защото говорим за него постоянно, но трябва и да го четем понякога - член 17 гласи: "Комисията допринася за общия интерес на Съюза и предприема подходящи инициативи в тази насока. Тя следи за прилагането на Договорите и на мерките, приети от институциите по силата на тези Договори." С други думи, задължение на Комисията е да следи за приложението на договорите, включително по време на прехода. Това е едно от правомощията, което Договорът предоставя на Комисията и което Комисията, разбира се, ще упражнява в рамките на отговорностите си.
С оглед на казаното е важно да работим за партньорска основа, за да укрепим европейските институции. Ако нямаме работещи институции, какво ще се случи? Държавите-членки - особено някои от тях - ще започнат да вземат собствени решения, извън институциите. Това ли искаме? Не мисля така. Искаме решенията да се вземат в институционалната рамка, в рамките на Общност, основана на принципите на правовата държава, и искам да ви кажа много честно и искрено: нека взаимно укрепим институциите си.
Днес чухме необикновената реч на Вацлав Хавел. Необикновена е, но както казва Жан Моне, без хора нищо не е възможно, без институции нищо не е трайно. Сега са ни нужни силни институции, а това е възможно само в духа на партньорство. Затова, освен всичко друго, искам да ви благодаря за предложенията ви по отношение на организацията и структурата на Комисията. Също като вас, и аз подкрепям общностния метод и Договора, който определя ясно разделение на отговорностите. Съгласно Договора отговорността за организацията на Комисията носи председателят й и аз нямам намерение да се отказвам от нея.
Затова, когато представям Комисията, ще направя това, което правят всички скромни автори: ще благодаря на всички, с които съм се съветвал, като в същото време поемам изцяло отговорността за крайния продукт. Днес чух някои добри и интересни предложения, но най-важното е да разберем, че всеки от нас трябва да изпълнява задълженията си в съгласие с останалите институции, разбира се, съобразявайки се в максимална степен общия европейски интерес.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Г-н председател, председателят на Комисията поздрави г-н Рейнфелд за това, че е довел начинанието до успешен край, като въпросното начинание е Договора от Лисабон.
Преди две години заявих в тази зала, че се страхувам Договорът от Лисабон да не сподели съдбата на рибата в повестта на Хемингуей "Старецът и морето", която след дълга битка пристига на пристанището почти като купчина кости. Виждам, че Договорът от Лисабон не пристигна като купчина кости, а запази същността си. Благодаря Ви, г-н Рейнфелд, благодаря Ви, Сесилия.
Трябва да кажа обаче, че считам направеното от вас в търсенето на споразумение с президента на Чешката република за правилно. Мнозина от нас в залата бяхме загрижени от поведението на президента на Чешката република, но един испански поет казва "след всичко, всичко е било нищо"; в края на краищата важното е, че Договорът е в сила и сега мислим за прилагането му.
Г-н Барозу, не възнамерявам да Ви давам съвети как да формирате Комисията, отчасти защото уважавам автономността и независимостта на председателя на Комисията, избран за целта с мнозинство. Когато представите Колегиума си от членове на Комисията и разпределените отговорности, ще Ви кажем дали сме за или против, но днес имате пълната ни подкрепа.
Не възнамерявам да давам съвети и на действащия председател на Съвета, но, ако позволите, искам да посоча нещо, което се случи по време на изготвянето на Договора за създаване на конституцията. В началния проект, който въведе длъжността председател на Съвета, имаше предложение същият да бъде действащ министър-председател от поне две години и половина (на шега, г-н Рейнфелд, го наричахме "клаузата Брутън", кръстена на Джон Брутън, защото Джон ни каза, че е премиер от две години и седем месеца и следователно - подходящ за поста). По-късно обаче премахнахме това условие - г-н Duff си спомня - и го премахнахме, защото в Парламента попитахме какво е нещото, което го има в ДНК-то на премиерите, но което липсва в ДНК-то на останалите смъртни. Защо председателят на Съвета трябва да е министър-председател?
Г-н Рейнфелд, по-скоро следва да намерите човека с най-големия морален авторитет и който е най-добрият посредник в споразуменията в Европа. За да го направите, ние сме Ви дали инструмент, г-н Рейнфелд, и той е фактът, че за избирането на председател на Съвета не е необходимо единодушие, а е достатъчно квалифицирано мнозинство.
Затова по възможност е желателно да има консенсус, в противен случай се възползвайте от квалифицираното мнозинство, за да откриете най-добрия председател на Съвета.
Marita Ulvskog
(SV) Г-н председател, радвам се, че шведското председателство се отказа от желанието си да настоява за бързо преминаване към стратегиите за изход от кризи, които рискуват да превърнат високото равнище на безработицата в постоянен проблем за Европа. Но се безпокоя, че все повече хора предупреждават, че срещата на върха в Копенхаген относно климата няма да има успеха, на който толкова много хора се надяват, и това беше отразено в много от изказванията в разискването и във въпросите към г-н Рейнфелд.
Песимизмът личи и в заключенията на последното заседание на Съвета. Естествено, Съветът потвърждава, че развитият свят трябва да намали емисиите си с 80-95% до 2050 г., но ако искаме да успеем, са ни необходими амбициозни ангажименти в непосредствено бъдеще, а за да го постигнем, трябва да решим въпроса с финансирането на мерките в развиващите се държави. Именно държавите, допринесли най-малко за изменението на климата, ще бъдат засегнати в най-голяма степен и ако не решим въпроса с финансирането, няма да постигнем и споразумение относно климата.
Тогава какви обещания дава Съветът? Както г-н Рейнфелд каза тук днес, ЕС обеща да има разумно участие. По мое мнение, това е разочарование. Възможно ли беше ЕС да реши да няма разумно участие? Според мен това е като да започнеш да плетеш ръкавица и да спреш след палеца. Комисията предложи помощ за региона в размер на 5-7 млрд. евро за първите три години. Съветът реши да вземе това предвид и ми е много трудно да го приема за ангажимент с каквато и да била стойност.
Считам, че това е притеснително. Разбира се, съществуват проблеми с амбициите на САЩ, Китай и на други държави, но още по-големи са проблемите с отношението на ЕС и собствените ни амбиции. Би следвало да има начин да оправим положението и ако г-н Рейнфелд беше счел за подходящо да остане тук, щях да го попитам как шведското председателство възнамерява да получи по-силен мандат преди срещата на върха в Копенхаген, защото тя не трябва да е безрезултатна.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-н председател, Договорът от Лисабон, който, за щастие, влезе в сила, ще ни осигури по-голяма демокрация и процедура по изслушване на върховния представител. Всички членове на Комисията идват тук, първо, за да чуем какво имат да ни кажат и след това, за да ги подложим по този начин на внимателна проверка, а това е правилно. Председателят на Съвета обаче не се изслушва от Парламента, нито подлежи на внимателна проверка от наша страна или от страна на който и да било национален парламент.
Неговата позиция е лошо проектирана от демократична гледна точка. Той не може да бъде политически президент на Европа, трябва да е просто честен посредник между различните интереси на държавите-членки в Съвета и минималното изискване за назначаването му е да има консенсус в Съвета. Както г-н Verhofstadt току-що каза, когато избираме папа, избираме католик, когато избираме председател на Европейския съюз, избираме европеец, с други думи някой, който вярва в европейския идеал. Считам, че това е напълно правилно. Нуждаем се от някой, който да върне "европейското" обратно в Европейския съвет.
Ако разискването - по искане на групата на Алианса на либералите и демократите за Европа - не се беше състояло в Парламента, всички ние щяхме да обсъждаме въпроса в медиите или в коридорите. Считам, че е необходима прозрачност при предстоящите назначения.
На г-н Рейнфелд искам да кажа следното:
(EN) Не става въпрос само за баланса между център-ляво и център-дясно, а за балансирането на центъра, левицата и десницата.
Yannick Jadot
(FR) Г-н председател, изменението на климата вече взе 300 000 жертви и бездействието за нас е престъпление срещу човечеството.
Знаем, че положението е спешно, знаем, че няма план Б, а при все това понастоящем преговорите са в застой. Лесно е да се каже, че вината е на Съединените щати, но ние считаме, че и Европа е в голяма степен отговорна.
Европа, за съжаление, вече не е, както твърди министър-председателят, лидерът в преговорите относно изменението на климата. Включването на цялата планета в ангажиментите на Европа означава повишаване на глобалното затопляне с 4 градуса до края на века, 4 градуса глобално затопляне! Това е недопустимо и вече няма да е достатъчно, както и председателят Барозу твърди, да се крием зад законодателния аспект на самия ангажимент.
Независими проучвания показват, че Япония, Норвегия и Швейцария са готови да положат по-големи усилия от Европа. По отношение на нововъзникващите икономики - Китай, Южна Африка, Бразилия и Индонезия - те също поемат ангажименти на национално равнище, които надминават очакванията на научната общност.
Ако има какво да научим от речта на г-н Хавел, то е как да бъдем скромни и реалисти. Да спрем да се преструваме, че нищо отвъд Европа не се развива, че светът не се е променил след Киото и че Европа винаги е далеч пред международната общност. С отказа си да обърне внимание на исканията на Европейския парламент, и по-конкретно на комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните, Съветът поема отговорност за нещо много сериозно: провал на срещата на върха в Копенхаген.
Още не е твърде късно; Европа може да си върне водачеството, като незабавно увеличи целта си за намаляване на емисиите на 30% и като предостави поне 30 млрд. евро в помощ на държавите от Юга. По този начин ще поведем държавите от Юга и ще измъкнем споразумение от американците.
Konrad Szymański
(PL) Г-н председател, заключенията на Съвета от октомври са добра основа за поставяне на ограничения на напълно нереалистичните мерки, които се очаква Европа да предприеме в областта на изменението на климата.
Действията, които предприемаме в областта на изменението на климата, трябва да се поставят в зависимост от усилията на Китай, Америка, Индия и Бразилия. Приносът ни за чисти технологии в развиващите се страни не трябва да съсипе собствената ни икономика. Да не забравяме, че на практика именно икономическият растеж ни дава възможността да финансираме технологичните промени, които са от основно значение за опазването на околната среда.
Разбивката на участието ни в самия Европейски съюз не трябва да поражда положение, в което държави, използващи големи количества въглерод за производство на енергия, плащат два пъти за едни и същи емисии - веднъж според схемата за търговия с емисии и втори път като част от подкрепата за чисти технологии по света. Ако не вземем предвид това, ще отслабим позицията на Европа в разискването.
Mario Borghezio
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, преди няколко дни едно сериозно постановление на Съда в Страсбург отвори много дълбока рана - във връзка с което Европейската комисия се изказа твърде предпазливо - като забрани на италианската държава да излага разпятия в класните стаи. Въпросът не е свързан толкова с религиозен принцип, колкото с принципа на свободата: това е тежко нарушение на принципа на субсидиарност.
Ако това е показател за онова, което предстои, имаме причина да се безпокоим относно решаването на въпроса след приемането на Договора от Лисабон: сигурни ли сме, че няма да следваме опасния път да имаме закон, който потиска и пренебрегва законите на държавите-членки? Това е опасност, от която трябва да се предпазим. Комисията трябваше да реагира много по-твърдо и не само заради единодушния протест - днес се проведе среща на италианските политически партии, представени тук - който показва мнението и силата на чувствата на нашия народ към тази принадлежност, която е метаполитическа, метарелигиозна и културна, по смисъла на един велик философ, от когото научихме важните думи: "не можем да кажем, че не сме християни".
Въпросът с номинациите е много важен. Вследствие на това сега четем в пресата слухове за срещи; дори не знаем дали ще трябва да има извънредно заседание в Брюксел. За едно нещо се чудя обаче: гледайки имената, които се въртят в пресата - например Ян Петер Балкененде, Дейвид Милибанд и Херман Ван Ромпой - възможно ли е никой да не е забелязал, че и тримата редовно присъстват на заседанията както на Билдербергската група, така и на Тристранната комисия? Считам, че трябва да установим принципи на прозрачност, за които толкова често се говори от страна на нашите институции, и да попитаме ясно тези хора дали са кандидати, които представляват държавите си и политическите си партии, или тайни групи, които заседават при закрити врата и вземат решения, без знанието на хората.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Г-н председател, сега, когато опасенията относно приемането на Договора от Лисабон, са преодолени, е време според мен да помислим за начина, по който трябва в бъдеще да се справим с националистическите настроения, които толкова много възпрепятстват европейската интеграция. Според мен тези препятствия не могат да бъдат без последици. Време е да обмислим на спокойствие възможните мерки, които ще трябва да предприемем през идните дни и години.
Като обикновен член на Парламента, искам бъдещият председател на Съвета, който да е мъж, или по-добре жена, която подкрепя европейския федерализъм, използва еврото, намира се в Шенгенското пространство и се идентифицира с Хартата на основните права на Европейския съюз.
