Haagkonventionen om finansiella instrument (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Pervenche Berès, Wolf Klinz, Enrique Barón Crespo, Monica Frassoni, Magda Kósáné Kovács, Louis Grech, Adeline Hazan, Alain Lipietz, Antolín Sánchez Presedo, Benoît Hamon, Rosa Miguélez Ramos, Bernard Poignant, Donata Gottardi, Catherine Trautmann, Giovanni Pittella, Henri Weber, Inés Ayala Sender, Jean Louis Cottigny, Jean-Luc Bennahmias, Marc Tarabella, Jean-Paul Gauzès, Kader Arif, Marie-Arlette Carlotti, Martine Roure, Nicola Zingaretti, Yannick Vaugrenard, Harlem Désir, Gilles Savary, Guy Bono, Janelly Fourtou, Rosa Díez González, Michel Rocard, Marie-Line Reynaud, Bernadette Vergnaud, Béatrice Patrie, Catherine Guy-Quint, Pierre Moscovici, Jean-Claude Fruteau och Csaba Sándor Tabajdi om konsekvenser av undertecknande av Haagkonventionen om finansiella instrument B6-0447/2006).
Pervenche Berès 
frågeställare. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Under eftermiddagen kommer vi att behandla frågan om EU:s undertecknande av Haagkonventionen om tillämplig lag för vissa rättigheter i fråga om finansiella instrument som förvaltas av en förmedlare.
Europaparlamentet har accepterat EU:s undertecknande av Haagkonventionen så länge som parlamentet får möjlighet att utöva demokratisk kontroll över ratificeringen av varje enskild sektor. Den konvention som är föremål för dagens debatt rör oss på mer än ett sätt, framför allt eftersom den innebär att flera direktiv som vi har antagit på det berörda området måste revideras. Jag tänker på direktiven om finansiell säkerhet, om slutgiltig avveckling och om likvidation av kreditinstitut. Om det inte vore för tre grundläggande problem skulle vi emellertid ganska lätt kunna revidera dessa direktiv.
För det första ger ratificeringen av denna konvention om tillämplig lag för vissa rättigheter i fråga om finansiella instrument som förvaltas av en förmedlare parterna så stort utrymme att själva välja tillämplig lag att vi är oroliga för att man helt enkelt kan kringgå alla de instrument för att bekämpa penningtvätt som vi med stor noggrannhet och efter mycket arbete har infört på EU-nivå.
För det andra anser vi att de rekommendationer som arbetsgruppen för finansiella åtgärder (FATF) har utfärdat om behovet av att kunna identifiera värdepappersinnehavare inte alls går att förena med Haagkonventionen eftersom denna som sagt ger parterna för stor frihet att själva välja tillämplig lag.
För det tredje är vi oroliga för att ikraftträdandet av en sådan konvention kommer att leda till att man kringgår de bestämmelser som EU har antagit för att bekämpa missbruk på marknaden. Vi upprepar att vi befarar att man utan tydlig identifiering av värdepappersinnehavare kommer att kunna undvika vissa skyldigheter som har fastställts på EU-nivå. Här skulle jag vilja åberopa Europeiska centralbankens yttrande - en gång gör ingen skada - och kräva att detta förslag dras tillbaka. Som ni vet har Europeiska centralbanken gjort några viktiga reservationer i sitt yttrande. Framför allt har den framhållit systemriskerna och riskerna för en exponentiell ökning av rättstvister som skulle kunna försvåra ett tydligt skiljedomsförfarande för att avgöra hur värdepapper ska rankas.
Herr Barrot! Kommissionen har nästan gjort ”bättre lagstiftning” till ett ledmotiv i sin verksamhet. Detta är ett typexempel på när denna princip kan omsättas i praktiken. Därför uppmanar vi kommissionen att dra tillbaka sitt förslag om att ratificera Haagkonventionen om tillämplig lag för vissa rättigheter i fråga om finansiella instrument.
Jacques Barrot
Herr talman, Pervenche Berès, mina damer och herrar! Kommissionens förslag från 2003 om att underteckna Haagkonventionen om finansiella instrument har kört fast. Förenta staterna och Schweiz undertecknande konventionen i juli 2006, EU för en intern debatt och rådet är splittrat.
År 1998 infördes bestämmelsen om var ett konto ska anses vara beläget i direktivet om slutgiltig avveckling, och därefter även i direktivet om likvidation av kreditinstitut och direktivet om ställande av finansiell säkerhet. Sammantaget har allt detta bidragit till att garantera rättssäkerheten i samband med de lagar som ska tillämpas på värdepapper som förvaltas av en förmedlare.
Om det är sant att det inte finns några bevis för att det existerar praktiska problem på den inre marknaden är detta instrument huvudsakligen begränsat till situationer där värdepapper fungerar som bankgarantier. I dagens immateriella och virtuella värld behövs det en ny gemenskapslagstiftning för att avgöra var värdepapperskontona ska anses vara belägna, exempelvis ett standardiserat nummersystem för bankkonton.
Målet för förhandlingarna om Haagkonventionen om värdepapper var att skapa en enda, gemensam bestämmelse som skulle kunna tillämpas internationellt. I detta syfte föreslås det i konventionen att det ska vara upp till parterna själva att välja vilken lagstiftning som ska reglera vem som juridiskt sett innehar värdepapperen. Med tanke på att samtliga medlemsstater vid det aktuella tillfället accepterade denna kompromiss föreslog kommissionen 2003 att konventionen skulle undertecknas. Då inkom flera medlemsstater med nya invändningar mot projektet. Sedan bad rådet kommissionen att precisera fyra specifika rättsliga frågor. Svaret gavs i form av en analys av vilka rättsliga konsekvenser konventionen skulle få. Analysen utfördes av kommissionens tjänsteavdelningar och meddelades rådet den 3 juli 2006.
I sin analys ansåg kommissionens tjänsteavdelningar att undertecknandet av konventionen för tillfället var den enklaste lösningen på frågan hur man skulle kunna skapa en gemensam bestämmelse på internationell nivå. I konsekvensanalysen föreslogs dessutom alternativ till undertecknandet av konventionen, framför allt en utvidgning av klausulen om var ett konto ska anses vara beläget så att all användning av värdepapper omfattas, inte bara användningen av värdepapper som garantier.
För att på grundval av detta nå en lösning på internationell nivå skulle det emellertid krävas nya förhandlingar med tredjeländer. Enligt min kollega med ansvar för den inre marknaden går det inte att lösa problemet med hjälp av den typ av analys av konventionens ekonomiska och finansiella följder som efterfrågas i den muntliga frågan. Faktum är att de medlemsstater som 2002 förhandlade fram konventionen, och som idag för en debatt inom rådet, inte ansåg att en sådan analys behövdes - varken då eller nu.
I enlighet med det interinstitutionella avtalet och eftersom kommissionen strävar efter effektivare lagstiftning välkomnar vi varje ytterligare extern rättslig eller ekonomisk konsekvensanalys som skulle kunna hjälpa oss att komma framåt.
Som jag redan har nämnt har frågan avstannat i rådet. Men kommissionen är öppen för alla förslag. Det var vad jag hade att säga för Charlie McCreevys och kommissionens räkning om denna muntliga fråga. Samtidigt understryker jag givetvis att det rör sig om ett svårt problem. Jag är självklart öppen för alla förslag och uppslag som parlamentet kan tänkas ha i denna fråga.
Jean-Paul Gauzès
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som vi nyss hörde är syftet med Haagkonventionen om finansiella instrument som förvaltas av en förmedlare framför allt att avgöra vilken lagstiftning som ska tillämpas vid ägarfrågor i samband med registreringen av värdepapper som förvaltas av en förmedlare. Det råder långt ifrån något samförstånd om denna text inom EU. Därför är Pervenche Berès relevanta frågor högst motiverade.
För det första respekterar Haagkonventionen investerarens och dennes förmedlares fria vilja genom att den låter dem välja den lag som de ska vara bundna av vid en rättstvist. Detta strider mot lagstiftningen i flesta EU-länder, enligt vilken landet där värdepapperskontot är beläget är den viktigaste faktorn för att avgöra vilken lag som ska tillämpas. Med andra ord skulle valet av lag från och med nu bara vara en ren avtalsfråga. Detta skapar utan tvekan rättsosäkerhet på området.
Om vi dessutom - och låt oss inte bli naiva och för optimistiska här - tar hänsyn till hur viktiga de amerikanska kreditinstituten är på detta område kan vi befara att från och med nu kommer amerikansk rätt att bli normen när avtal ingås. Detta kommer att få vissa negativa konsekvenser. För verksamheten finns en stor risk att kunskapen om amerikansk rätt - som Förenta staternas kreditinstitut givetvis har - gynnar dessa kreditinstitut och ger dem konkurrensfördelar gentemot europeiska kreditinstitut. Dessutom påverkas investerarnas skydd. Enligt de flesta europeiska rättssystem har investeraren och den som innehar ett värdepapper rättigheter gentemot den som utfärdade värdepappret. Enligt amerikansk rätt har de endast rättigheter gentemot förmedlaren. Det finns därför en befogad oro över vad som händer om utfärdaren går i konkurs.
Precis som Perenche Berès redan har nämnt är konventionsbestämmelserna avslutningsvis av en sådan karaktär att alla instrument som används för att bekämpa penningtvätt helt skulle kringgås eftersom dessa instrument baseras på principen om var ett konto är beläget. Förklaringar om misstankar måste riktas till berörd nationell myndighet, det vill säga myndigheterna i det land där förmedlaren har sitt säte. Det finns därför en potentiell konflikt mellan den lagstiftning som skulle gälla för värdepapper - en lagstiftning som eventuellt omfattar krav på regler om banksekretess för kontoinnehavaren - och skyldigheten att anmäla misstankar mot en förmedlare. Europeiska centralbanken har uttryckt sin oro, särskilt över risken för att finanssystemets regler om försiktighet och stabilitet inte går att förena med bestämmelserna i den lagstiftning som parterna väljer. Dessutom verkar det svårt att förena majoriteten av EU-ländernas principer - enligt vilka det finns ett direkt samband mellan investeraren och den som utfärdar värdepapperen - med den anglosaxiska lagstiftningen, enligt vilken det inte finns något direkt samband mellan den som utfärdar värdepapperen och investeraren.
Herr Barrot! Ni sa att processen för att underteckna Haagkonventionen om finansiella instrument som förvaltas av en förmedlare har kört fast. Vi vill att det förblir på det sättet.
Antolín Sánchez Presedo
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Sedan 1893 har Haagkonferensen genom utarbetandet av konventioner arbetat för att gradvis göra internationella privaträttsliga bestämmelser mer enhetliga.
Den 5 oktober antog Europeiska rådet, efter samtycke av Europaparlamentet, ett beslut om gemenskapens anslutning till konferensen.
Det nuvarande initiativet rör konventionen om tillämplig lag för vissa rättigheter i fråga om finansiella instrument som förvaltas av en förmedlare. Den har förhandlats fram vid tre sessioner i den diplomatiska konferens som hölls i december 2002.
Konventionen är öppen för alla och även om Europeiska gemenskapen inte deltog i den konferens vid vilken konventionen utarbetades lade kommissionen den 15 december 2003 fram ett förslag om att underteckna konventionen.
Det främsta syftet med detta initiativ är att framhålla behovet av respekt för Europaparlamentet befogenheter på området och garantera att parlamentet kan utöva mer demokratisk kontroll över det arbete som rör konferensen.
EU:s befogenheter, med Europaparlamentet som medlagstiftare, vid civilrättsligt samarbete med gränsöverskridande konsekvenser påverkas av konventionens räckvidd eftersom det är nödvändigt att se till att den inre marknaden fungerar ordentligt.
Enligt Europeiska centralbankens yttrande kan konventionen dessutom medföra konsekvenser för utformningen och genomförandet av den monetära politiken, för väl fungerande clearing- och betalningssystem och för effektiviteten i bestämmelserna i gemenskapens regelverk.
Förslaget om att underteckna konventionen ger upphov till stor oro och allvarliga problem inom EU, både när det gäller form och innehåll. Konventionens nyckelparagraf finns i artikel 4 där det anges att den lag som ska tillämpas är gällande lag i den stat som avtalsparterna uttryckligen har angett. Detta ger upphov till betydande frågor och risker som återstår att lösa.
På grund av de omfattande rättsliga följder som kan bli fallet måste kommissions standarder tillämpas så att man genom ett samrådsförfarande och offentlig debatt kan få till stånd en bättre lagstiftning. Så skedde i Förenta staterna när mindre omfattande ändringar än de som föreslås i konventionen skulle genomföras.
Genom konventionen införs en ökad komplexitet och osäkerhet. Flera olika lagstiftningar kan tillämpas på ett och samma registrerings-, clearing- och avvecklingssystem. Så länge som de grundläggande aspekterna inte har harmoniserats kan detta få rakt motsatt effekt och innebära systemrisker.
Den lösning som föreslås bidrar inte till konferensens mål om mer enhetliga bestämmelser. I stället ökar inkonsekvenserna och lösningen är oförenlig med den gemenskapslagstiftning där det anges vilket kriterium som ska användas för att avgöra var en värdepappersportföljen är belägen. Detta kriterium har bidragit till ökad säkerhet och effektivitet inom gemenskapen.
Enligt konventionen ska den lag som ska tillämpas avgöras genom förhandlingar. Detta öppnar vägen för rättslig omlokalisering, vilket skulle missgynna investerare och finansorgan. Ikraftträdandet av konventionen skulle kunna uppmuntra till okontrollerad konsolidering av avvecklings- och clearingverksamhet på global och regional nivå. Detta skulle öka risken för koncentration utanför EU, allvarligt skada övervakningen samt göra det svårare att förhindra finansiering av terrorism och att bekämpa penningtvätt.
Det alternativ som har valts kan få följder för investerarnas politiska rättigheter, insynen i verksamheten och god affärssed.
Det finns många tveksamheter och förslaget bör därför undergå en mer omfattande konsekvensanalys eller dras tillbaka.
John Purvis
(EN) Herr talman! Jag har nyligen fått kännedom om denna fråga, men är ändå förvånad över att de som lade fram denna muntliga fråga uppenbarligen håller fast så hårt vid ett rättssystem för värdepapper som i grund och botten är föråldrat. Det fungerar i ett europeiskt sammanhang, men nu vill vi delta fullt ut på den globala marknaden och Haagkonventionen är utformad för att ge rättslig säkerhet under moderna - globala - förhållanden, där värdepapper oftast innehas indirekt genom i första hand elektroniska mellanhänder. Inom rättssystemet definieras lagen enligt vad deltagarna har enats om och inte utifrån platsen för kontot, vilket är en vettig lösning med tanke på dessa moderna elektroniska förhållanden och med ett system som mycket väl kan omfatta flera mellanhänder.
Därför har kommissionen enats om att den bästa lösningen är att underteckna konventionen. Den slutsatsen nåddes efter en förfrågan från rådet om att undersöka de rättsliga följderna, vilket kommissionen nu har gjort. Haagkonferensen för internationell privaträtt har sedan 1893 syftat till att harmonisera den internationella privaträtten, och den 5 juli i år blev USA och Schweiz - inte bara USA, utan även Schweiz - först med att underteckna konventionen. Kommissionen har rekommenderat EU-medlemsstaterna att göra detsamma. Många av konferensens övriga 64 medlemsstater förbereder sig för att underteckna den. EU-medlemsstaterna tycks däremot ovilliga att inse fakta, och vi i Europa har minst lika stort intresse av trygghet inom detta område om vi ska kunna delta fullt ut på dagens globala finansmarknader. Detta kommer säkert att vara avgörande för ett effektivt clearing- och avvecklingssystem.
Låt oss därför uppmana kommissionen och medlemsstaterna att ansluta sig till konventionen. EU bör gå i täten för moderniseringen och harmoniseringen av den rättsliga ramen för värdepapper. Kommissionen är redo att genomföra nödvändiga ändringar i gemenskapslagstiftningen, och därför borde vi uppmana medlemsstaterna, till och med kräva av dem, att de ska enas om att underteckna och ratificera denna viktiga konvention.
Marc Tarabella
. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi vet alla hur mycket världsekonomin är beroende av effektiva marknader. Begreppet ”marknader” innebär här likvida medel och värdepappers förmåga att snabbt överföras, och det under optimala säkerhetsförhållanden. Den rättsliga ram som reglerar dessa transaktioner är en viktig säkerhetsparameter. På grund av globaliseringen spänner kedjan av aktörer över allt fler länder. Det ger upphov till följande fråga: Hur avgör man vilken lagstiftning som ska tillämpas? Det var meningen att Haagkonventionen av den 13 december 2002 skulle besvara denna fråga. I stället för att lösa problemet skulle emellertid en ratificering av denna konvention öka systemriskerna och undergräva EU-institutionernas befogenheter.
Mot bakgrund av att det antas vara omöjligt att objektivt avgöra var ett värdepapperskonto är beläget och att det därför antas vara omöjligt att avgöra vilken lagstiftning som ska tillämpas prioriterar man i konventionen parternas frihet att själva välja vilken lagstiftning som ska tillämpas på avtalen. Denna rättsprincip strider mot gemenskapens prima-princip, som garanterar betydelsen av var ett värdepapperskonto är beläget. Prima-principen antogs i tre direktiv: direktivet om slutgiltig avveckling (1998), direktivet om finansiell säkerhet (2002) samt direktivet om likvidation av kreditinstitut (2001).
Låt oss börja med att titta på vilka metoder som har använts. Till skillnad från vad som är brukligt har parlamentet inte rådfrågats om de förhandlingar som har förts i Haag, framför allt om avskaffandet av principen om var ett konto ska anses vara beläget. Det måste finnas demokratisk kontroll över de förhandlingar som förs inom ramen för Haagkonferensen om internationell privaträtt.
Genom att anta denna konvention skulle EU löpa en stor risk. Det gäller allt från investerare till utfärdare. Detta skulle få negativa konsekvenser för kampen mot penningtvätt eftersom det skulle det göra det enklare att bortse från såväl skyldigheten att anmäla misstankar som mekanismerna för att bekämpa penningtvätt. Det skulle få konsekvenser för leveransregleringssystem, kreditrisker och skattelagstiftning, framför allt för målet om en gemensam skattelagstiftning på EU-nivå. Det bör tilläggas att möjligheten att fritt välja tillämplig lagstiftning i de flesta fall skulle innebär att parterna skulle välja den lagstiftning som har det största inflytandet på området, nämligen den amerikanska lagstiftningen. Detta skulle minska de europeiska företagens konkurrenskraft.
Jag skulle vilja påpeka följande fyra saker: För det första går det att avgöra var ett konto är beläget och detta fungerar bra i Europa. För det andra måste Europaparlamentets rättigheter respekteras. För det tredje är det viktigt att skydda allmänna europeiska intressen, särskilt de europeiska investerarnas rättigheter och de europeiska företagens konkurrenskraft på finansmarknaderna. För det fjärde är det viktigt att gynna ett ramverk som gör att vi kan bekämpa penningtvätt. Därför bör kommissionen dra tillbaka sitt förslag om att ratificera den 36:e Haagkonventionen.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. (FR) Herr talman! Jag har lyssnat noga på de olika kommentarerna. Och jag är säker på att Charlie McCreevy, den kommissionsledamot som är ansvarig för den inre marknaden, kommer att läsa igenom dem lika noga. Låt mig få påminna er om att kommissionen undertecknade Haagkonventionen för att den ansåg att denna var en bra lösning och att syftet med konventionen bara var att klargöra vilken lagstiftning som skulle tillämpas och inget mer. Såvitt kommissionen vet kan investerare redan idag öppna ett konto i Förenta staterna. Och i så fall gäller amerikansk lagstiftning.
Konventionen innebär inga stora förändringar eftersom personer redan nu är fria att välja var de vill ha sina konton, även om konventionen är ett steg framåt för vissa av er. Efter att ha lyssnat till vad de olika talarna har haft att säga skulle jag trots allt vilja säga att kommissionen inte kommer att slå dövörat till utan kommer att beakta kommentarerna.
Denna debatt visar att konventionen fortfarande ger upphov till stor oro. Kommissionen kommer därför att vara öppen för alla förslag som rör denna tekniskt komplexa fråga. Frågan blockeras för närvarande i rådet trots att samtliga medlemsstater ursprungligen stödde innehållet i Haagkonventionen från 2002.
Så mycket kan jag säga. Kommissionen arbetar givetvis gärna tillsammans med rådet och parlamentet för att hitta en lösning som gör det möjligt att utarbeta en rättslig ram. Vi är dessutom medvetna om vilka risker detta medför. Ni kan räkna med att vi om det blir nödvändigt kommer att försöka mildra de negativa konsekvenserna av den lösning som antas.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill bara försäkra mig om att ni, när ni rapporterar tillbaka till kommissionsledamot Charlie McCreevy om denna debatt, talar om att den debatt som vi nyss har haft riktar sig till honom. När frågan behandlas på nytt i rådet måste han kunna redogöra för frågan och tala om vad som har sagts här under eftermiddagen. Rådet måste göras medvetet om att de åtgärder som vidtas i frågan berör parlamentet.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 17.00.
