Europeisk kritisk infrastruktur (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Jeanine Hennis-Plasschaert, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets direktiv om kartläggning och klassificering av europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behoven att stärka skyddet av denna - C6-0053/2007 -
Franco Frattini
kommissionen vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes imponerande betänkande, som följer på ett initiativ som kommissionen har lagt fram.
Skyddet av kritisk infrastruktur är givetvis en prioriterad fråga för både Europeiska kommissionen och medlemsstaterna, inte minst eftersom exempelvis behovet att skydda kritisk infrastruktur från en eventuell terroristattack härrör från just dessa infrastrukturers karaktär och sammanlänkningen och det ömsesidiga beroendet mellan dem. Om en fysisk eller teknisk infrastruktur attackeras i en medlemsstat kommer effekterna oundvikligen att göra sig påminda i den andra medlemsstaten. Därför behöver vi en gemensam europeisk ram för att förhindra attacker och skydda kritisk infrastruktur.
Vi anser att bästa vägen framåt är att först av allt låta den privata sektorn bli delaktig. På så sätt kan man bygga vidare på befintlig teknik och stimulera mer teknisk forskning. Vi skulle sedan uppmana företag och forskningslaboratorier att samarbeta genom att göra sina resultat tillgängliga inom denna gemensamma europeiska ram. Tanken är att ha ordentliga säkerhetsprogram som inriktas på de olika infrastruktursektorerna och ett stort nät av kontaktpersoner för att se till att denna gemensamma europeiska ram fungerar.
Vår tanke är att endast undersöka sådan infrastruktur som verkligen är gränsöverskridande till sin karaktär och givetvis inte den infrastruktur som begränsas till enbart en medlemsstat, såvida inte särskilt kritisk infrastruktur har en påverkan som går utöver den medlemsstatens gränser.
Som ni känner till antog vi ett meddelande i december förra året i syfte att inrätta ett europeiskt program för skydd av kritisk infrastruktur, tillsammans med ett förslag till direktiv för att kartlägga vilken infrastruktur som behöver skyddas. Jag är därför tacksam för att parlamentet har behandlat alla förslag som rör detta viktiga ämne. I meddelandet anges givetvis vilka principer och processer som ska utföras, liksom det instrument som ska användas för att utföra processerna. I direktivet fastställs regler för att kartlägga de infrastrukturer som i enlighet med en gemensam europeisk strategi behöver skyddas. Vi har för avsikt att ytterligare utveckla denna handlingsplan genom ett stort nätverk av privat-offentligt samarbete.
Vi anser att medlemsstaterna bör få stöd när de ska utveckla de olika initiativen i handlingsplanen. Vi är dessutom övertygade om att man måste ta hänsyn till den internationella dimensionen och finansieringen. Vi har i och för sig redan ett finansiellt program för att förebygga, förbereda oss inför och hantera följderna av terroristhotet. Eventuellt kan vi använda medel från detta program för att bekosta skyddet av kritisk infrastruktur.
Jag kan direkt säga att jag kan godta vissa viktiga ändringsförslag som parlamentet planerar att behandla. Det första rör behovet av att i direktivets text framhålla att det är varje medlemsstats skyldighet att kartlägga de lämpligaste formerna och metoderna för att genomföra direktivet. Vi måste med andra ord betona flexibilitetsprincipen vid genomförandet av direktivet. Alla åtgärder bör därför - oavsett om de är obligatoriska eller ej - verkställas utan allt för rigida bestämmelser.
Den andra punkt som jag kan godta rör behovet av att klargöra förfarandena för att undanta vissa sektorer från en del av de skyldigheter som fastställs i direktivet. Kommissionen har förutsett möjligheten att undanta vissa sektorer, och parlamentets ändringsförslag syftar till att tydligare specificera när ett visst undantag gäller för en viss sektor. Jag tror jag kan gå med på behovet av att införa en viss specifikation och på så sätt göra direktivet tydligare.
Jag kan även ställa mig bakom förslaget att ändra förteckningen över kritisk infrastruktur som bör skyddas, vilken återfinns i bilaga I i förslaget till direktiv. Jag tror att parlamentets förslag att ändra denna bilaga kan godtas, liksom införandet av vissa ändringar av de sektorer där kommittéförfarandet ska användas. Det finns ett specifikt förslag om detta, även om vi bör vara medvetna om att vi genom att begränsa användningen av kommittéförfarandet kommer att göra att det tar länge tid att genomföra direktivet. Kommittéförfarandet är kanske ett något komplicerat redskap men det sparar faktiskt tid vid genomförandet. Jag kan emellertid tänka mig att godta tanken bakom dessa ändringsförslag.
Som avslutning kan jag säga att jag är glad och nöjd med det betänkande som har lagts fram, och jag hoppas att parlamentet kommer att anta det med stor majoritet. Vi måste visa att vi är eniga om behovet av en strategisk åtgärd som detta europeiska initiativ för att skydda kritisk energi-, transport- och teknikinfrastruktur. Eftersom terroristhotet tyvärr i första hand riktas mot kritisk infrastruktur kräver detta kraftiga förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder. Jag tackar därför parlamentet för det bidrag som det har gett - och kommer att ge - till vårt arbete.
Jeanine Hennis-Plasschaert 
föredragande. - (NL) Herr talman! Redan i juni 2004 uppmanade rådet kommissionen att lägga fram en allmän strategi för att skydda kritisk infrastruktur. Under de senaste tre åren har frågan konstant stått på kommissionens dagordning, och med all rätt. I linje med rådets och Europaparlamentets önskningar utarbetade kommissionen äntligen ett förslag till europeiskt program för att skydda kritisk infrastruktur, som kulminerade i det direktiv som vi behandlar i dag.
Som föredragande stöder jag tanken på en gemensam ram för infrastrukturen. Ett effektivt skydd för ömtåliga, kritiska infrastruktursystem och tjänster kräver kommunikation, samordning och samarbete där samtliga berörda parter deltar, såväl på nationell som på europeisk nivå. De komplexa processerna och gränssnitten i den kritiska infrastrukturen med gränsöverskridande dimensioner är, som jag ser det, också legitima områden att ta upp.
Som kommissionsledamot Franco Frattini redan har förklarat vid flera tillfällen kan skador på eller förlust av vissa infrastrukturer i en medlemsstat få svåra konsekvenser i andra medlemsstater, och till och med på den europeiska ekonomin som helhet. Tack vare ny teknik, till exempel Internet, samt en omfattande avreglering av marknaden, till exempel när det gäller leverans av elektricitet och gas, ingår mycket av infrastrukturen redan i större nät.
Under omständigheter som dessa är det den svagaste länken som bestämmer styrkan för de skyddsåtgärder som vidtas. Jag anser emellertid, vilket också Franco Frattini redan har påpekat, att kommissionen har varit lite väl proaktiv eller överentusiastisk i vissa delar av direktivet. Det måste framgå klart att det primära och slutgiltiga ansvaret åligger medlemsstaterna och dem som äger denna kritiska infrastruktur.
Därför anser jag att en strategi nedifrån och upp är av avgörande betydelse. Gemensamma åtgärder kan, som jag ser det, endast vara motiverade om minst tre medlemsstater skulle drabbas av negativa effekter, eller minst två medlemsstater förutom dem i vilka den kritiska infrastrukturen är belägen. Trots allt har många överenskommelser redan träffats bilateralt. Och det är, i ärlighetens namn, också den mest flexibla lösningen.
Jag anser dessutom att överlappning eller bristande överensstämmelse med befintliga lagar och/eller förordningar måste undvikas till varje pris. Befintliga kriterier och mekanismer måste därför beaktas. För mig är det sedan lika viktigt att de privata sektorerna inte ställs inför onödiga administrativa pålagor. Jag vill uppmana dem att utnyttja den expertkunskap som redan finns och jag vill framför allt råda dem att inte försöka uppfinna hjulet på nytt. Av den anledningen stöder jag denna pragmatiska, men ändå strukturerade, strategi.
Efter diskussionerna i de parlamentariska utskotten har vissa grupper i parlamentet dessutom kommit överens om att fokusera på så kallade prioriterade sektorer. Man har faktiskt också beslutat att hoppa över det föreslagna kommittéförfarandet. Tidigare har ett kommittéförfarande alltför ofta lett till osäkerhet. Jag vill därför tacka kommissionsledamoten för hans påpekanden om denna fråga och om de övriga ändringsförslagen och för att han har visat att han är nöjd. Men jag skulle gärna vilja höra hans reaktion på definitionen av två eller tre medlemsstater, eftersom jag anser att det är det viktigaste ändringsförslaget.
Låt mig avsluta med en kommentar till rådet, som än en gång lyser med sin frånvaro. Att komma överens om en gemensam ståndpunkt verkar vara ett steg för mycket för dem. Det är anmärkningsvärt, eftersom det var rådet självt som bad om att få detta gemensamma ramverk, och dessutom ovanligt, eftersom just rådet omedelbart brukar rycka ut och föreslå alla möjliga regler om något händer, utan att ta hänsyn till förslagens kvalitet, deras konsekvenser för exempelvis den inre marknaden eller för de europeiska medborgarna, vad det anbelangar.
Trots allt har vi rätt att vänta oss visioner och beslutskraft från rådet i denna fråga. När sammanträdet öppnades tidigare i dag sa talmannen Hans-Gert Pöttering något mycket klokt. Ingen väntar sig specialregler och förordningar som dikteras av panik. Däremot är en strukturell angreppsstrategi som tar hänsyn till rättsstatens principer - och detta är synnerligen viktigt - mycket välkommen. Jag tackar er alla och jag tackar kommissionsledamoten.
Harald Ettl 
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - (DE) Herr talman! Gränsöverskridande kriser, oavsett om de skapas av terrorism eller naturliga orsaker, kräver ett gemensamt skydd av unionens kritiska infrastruktur. Man kan inte hålla kritisk infrastruktur hemlig genom att inte tala om den. Det skulle vara mycket naivt att tro något sådant.
Ur psykologisk synpunkt leder förstörelsen av kritisk infrastruktur till att allmänhetens förtroende för Europeiska unionen minskar. Krisskydd är därför inte bara en nationell fråga, utan det kräver europeisk krishantering, som kommissionen föreslår.
Som utskottet för ekonomi och valutafrågor dessutom har påpekat ökar risken för terroristattacker om man flyttar ut delar av den europeiska infrastrukturen utanför EU. Framför allt gör tillgången till data hela infrastrukturen sårbarare. Detta gäller även banker och försäkringsbolag. Även om säkerheten och kontrollerna hela tiden förbättras på dessa områden, så finns det fortfarande ett behov av fler samordnade europeiska åtgärder. Ingen vill se dubbel lagstiftning. Det vi behöver är större säkerhet. Generaldirektoratet för inre marknaden måste låta sig ledas av det och inte av kortsiktiga önskningar som framförs av näringslivet.
Renate Sommer 
föredragande för yttrandet från utskottet för transport och turism. - (DE) Herr talman! Utskottet för transport och turism anser, när det gäller utskottets ansvarsområde, att kommissionen överskrider sina befogenheter med detta förslag till direktiv, eftersom den har missuppfattat sina instruktioner. I förslaget talas det om att stabilisera den inre marknaden, men direktivet skulle i första hand handla om att skydda mot terrorism.
Dessutom strider kommissionens förslag mot subsidiaritetsprincipen, eftersom syftet inte bara är att komplettera medlemsstaternas befintliga åtgärder, utan att ersätta vissa av dem. Slutligen tar kommissionen inte tag i det egentliga uppdraget i sitt förslag, utan delegerar det till en kommitté.
Utskottet för transport och turism avvisade därför kommissionens förslag, även om vi vet att vi naturligtvis behöver europeiskt samarbete. Frågan är bara hur. Jag tycker det viktigaste är att se till att medlemsstaterna inte är skyldiga att meddela sina kritiska infrastrukturer till kommissionen, så att den sedan kan utarbeta en fullständig förteckning över sårbara infrastrukturer i EU, förse dem med säkerhetsplaner och sedan arkivera alltsammans i något kontor i Bryssel. Det skulle strida mot nationella säkerhetsintressen. En sådan förteckning skulle bli en mycket intressant källa till information för terrorister.
Allt kommissionen borde göra är att definiera och förteckna de viktigaste risksektorerna i allmänna termer. Det bör vara upp till medlemsstaterna att identifiera de sektorerna, eftersom det är de som har det primära ansvaret för att skydda viktiga infrastrukturer, och de bär det yttersta ansvaret för åtgärderna för att skydda kritisk infrastruktur inom det egna landets gränser. För att bevara den nationella säkerheten måste det förbli så, även i framtiden. Endast en decentraliserad hantering av känslig infrastruktur kan minska riskerna.
Jag tycker att den mer begränsade definitionen av kritiska europeiska infrastrukturer, enligt vilken minst tre medlemsstater måste påverkas, eller två förutom den där den kritiska infrastrukturen är placerad, är den rätta. Vi måste se till att direktivet enbart omfattar europeiska infrastrukturer, och inga nationella. Jag anser också att bilateralt samarbete mellan medlemsstaterna är förnuftigare på detta område ur säkerhetssynpunkt.
Låt mig slutligen uppriktigt tacka föredraganden Jeanine Hennis-Plasschaert, och försäkra henne om mitt stöd.
Herbert Reul
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har utan tvekan tagit upp en mycket svår fråga med kritiska europeiska infrastrukturer. Men det råder ingen som helst tvekan om att vi måste ta tag i denna fråga på EU-nivå och hitta och utveckla lösningar gemensamt med medlemsstaterna. De potentiella hot som kommissionsledamoten just har beskrivit existerar verkligen och måste därför tas på allvar.
Det är emellertid mycket svårt att avgöra var den europeiska behörigheten ligger i frågan, vad som måste organiseras på EU-nivå och var man måste ta itu med decentraliserade uppgifter. Denna fråga sysselsatte oss i utskottet under mycket lång tid. Vi har försökt - och låt mig tacka föredraganden uppriktigt för hennes mycket balanserade och öppna samarbete - att hitta ett sätt som kan garantera ett utbyte av bästa praxis mellan medlemsstaterna genom EU-baserat samarbete, samtidigt som vi håller subsidiaritetsprincipen i fokus. Vi vill inte heller, som Renate Sommer redan har sagt, informera om speciellt kritisk infrastruktur och sedan samla uppgifterna någonstans, i stället vill vi se till att sekretessen garanteras.
Därför är vi överens om att medlemsstaterna bör meddela kommissionen sina respektive kritiska sektorer, men inte specifika infrastrukturer. Det var viktigt för oss att inte välja ett kommittéförfarande, och jag är tacksam mot kommissionsledamoten för att han går parlamentet till mötes i den frågan. Som föredraganden redan har påpekat uppmuntrar förfarandets tidigare bristande effektivitet inte till att man fortsätter längs den vägen. Vi föreslår en annan väg.
Jag vill också säga att det var viktigt för oss att undvika onödig byråkrati, att en kontaktpunkt i medlemsstaterna ska ansvara för identifiering och fastställande och att ingen ny byråkrati får skapas, att de administrativa kostnaderna ska hållas nere och att flexibiliteten måste vara stor.
Inés Ayala Sender
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman! Europaparlamentets talman Hans-Gert Pöttering hänvisade i dag till just detta betänkande från Jeanine Hennis-Plasschaert när han fördömde de senaste terrorattackerna, båda på europeiskt territorium - där flygplatser var måltavlor - och i tredje land som Jemen - där det gällde mordet på spanska turister. I det senare fallet var målet inte en specifik infrastruktur, utan snarare turister som färdades i ett fordon längs vägen.
Dessa exempel visar återigen eller förstärker betydelsen av det förslag som kommissionen har lagt fram i parlamentet och för vilket jag vill tacka kommissionsledamoten hjärtligt. Detta är inte en enstaka åtgärd, utan snarare en del av en lång process - som startade 2004 - och som nu tar formen av allt intressantare och effektivare åtgärder.
Med tanke på vårt sammansatta europeiska samhälle och dess komplexa och öppna kommunikationsnät, vars tjänster dessutom är en förutsättning för vår ekonomi, måste vi också försvara dem och försvara oss själva med tanke på nätens potentiella sårbarhet för terroristattacker.
Jag vill påpeka att min grupp hade lättare att instämma i kommissionens ursprungliga förslag till definition av kritiska europeiska infrastrukturer, i betydelsen infrastruktur som delas av två eller fler länder, eller fall där en stat påverkas av en infrastruktur i en annan medlemsstat.
För oss skulle till exempel Eurotunneln vara ett bra exempel för tillämpning av detta optimala skydd mot tänkbara attacker, för att inte nämna flygplatser etc., där vi redan har drabbats av sådana attacker.
I morgon kommer vi därför att stödja kommissionens ursprungliga förslag, för vi vill fortfarande hoppas att vi ska kunna få mera stöd i rådet. Under alla omständigheter föredrar vi att fortsätta utvecklingen mot mer integrerade och europeiska lösningar, och vi föredrar att undvika besparingar som verkar sänka kostnader, men som vi kan komma att ångra i framtiden.
Vi stöder verkligen allt som Jeanine Hennis-Plasschaert föreslår när det gäller skyddet i tredje land. Vi stöder allt som gäller skyddet av enskilda uppgifter. Naturligtvis stöder vi allt som gäller behovet av sekretess - vi har lång erfarenhet av att hantera denna sekretess, såväl på nationell nivå som på kommissionsnivå, och vi tror inte att den kommer att kränkas i detta fall - och vi håller också med om att vi bör undvika alla dubbleringar mellan sådant som redan gjorts inom medlemsstaterna och sådant som kommissionen nu föreslår.
På det här viset hoppas vi kunna komma ifrån den bakåtsträvande ståndpunkt som vi var tvungna att acceptera i utskottet för transport och turism och som min grupp fortfarande inte stöder. Vi hoppas att vi ska kunna fortsätta gå framåt med det förslag som kommer att läggas fram för omröstning i morgon, och att vi ska uppnå ett bättre skydd för våra viktiga europeiska infrastrukturer både genom det som parlamentet föreslår - och jag är tacksam för det fantastiska arbete som utförts av Jeanine Hennis-Plasschaert och samtliga ledamöter - och genom rådets förslag.
Margarita Starkevičiūtė
för ALDE-gruppen. - (LT) Jag vill tacka kommissionsledamoten och föredraganden för deras förslag. Jag vill emellertid understryka att dessa förslag enbart bör betraktas som början på diskussionen. Jag vet inte om Internet kan beskrivas som en kritisk infrastruktur enligt den definition som tillämpas av kommissionen. Det är svårt för mig att veta. Om en viss webbsida blockerats i ett land, innebär det då att den inte längre är kritisk infrastruktur? Man behöver bara blockera webbplatsen som tillhör en stor bank med huvudkontor i till exempel Tyskland, Frankrike eller Storbritannien för att samtliga som lever i Europa ska drabbas. Vi talar om en konsolidering av den finansiella sektorn, konsolidering av näringsverksamhet, till och med konsolidering av hotellkedjor. Med andra ord måste vi inse att kritisk infrastruktur har spillt över i cyberrymden, och jag tror att Estland var det första landet som drabbades av cyberkrig. Jag beklagar att så lite uppmärksamhet har ägnats åt detta, och nu har denna fråga utvecklats bortom de ansvarsområden som hör till kommissionsledamoten med ansvar för kommunikationer. Låt mig emellertid säga att frågan måste belysas ur säkerhetssynpunkt, eftersom det är svårt att föreställa sig vad de europeiska medborgarnas tillvaro skulle vara utan Internet. Det är omöjligt att avgöra om Internet är europeiskt eller om det hör till ett enskilt land. Det är ett världsomspännande nät, och att säga hur man ska skydda nätet från en attack som kan utföras när som helst är ganska komplicerat och diskussionen måste föras på en helt annan nivå. Vi talar för närvarande i första hand om fysisk infrastruktur och utan tvekan inträffar tragiska händelser som upprör oss, men livet blir mer och mer virtuellt och det måste vi uppmärksamma.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ingen i denna kammare ifrågasätter att ett nära samarbete mellan medlemsstaterna är mycket viktigt och nödvändigt för att möta risken för terroristattacker. Vår kritik gäller hur det ska göras. Mer byråkrati kommer inte att hjälpa oss mot terrorism! Jag vill tacka föredraganden för att åtminstone ha tagit ner förslaget på jorden och för att kraftigt ha förbättrat kommissionens version. Hon har dessutom framfört ett antal mycket praktiska förslag.
Vi är alla överens om att förstärkt samarbete och information är bra. Det kan göras bilateralt eller multilateralt. Men att utarbeta en förteckning över samtliga infrastrukturer i riskzonen medför inga säkerhetsvinster och det kan till och med motverka sitt syfte. I slutändan ligger emellertid ansvaret under alla omständigheter hos de enskilda medlemsstaterna, och det är ingen idé att försöka flytta över det på EU-nivå.
Jag hoppas att vi alla visar prov på den realism som föredraganden redan visat prov på när vi kommer fram till omröstningen i morgon, och att vi ser till att säkra det vi redan har: en förnuftig och framkomlig väg som tar hänsyn till realiteterna och inte skapar några illusioner!
Erik Meijer
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Herr talman! De som tidigare alltid har velat ha mer statligt inflytande inom områden som försvar, polis, säkerhetstjänster, alla möjliga typer av andra kontrollsystem och fängelser har kunnat förstärka sina positioner sedan millennieskiftet. De kan nu peka på tillkomsten av en ny typ av terrorism som, eftersom den kom som en chock för alla, skapar utrymme för illa genomtänkta lösningar.
På alla administrativa nivåer har det framlagts förslag om att underkasta demokratin, föreningsfriheten, demonstrationsfriheten, strejkrätten, friheten att resa och skyddet av personuppgifter ett antal säkerhetsgarantier. Problemet med den strategin är att den inte gör någonting för att avlägsna grogrunden för terrorismen, inklusive den väldiga brist på rättvis fördelning av välstånd och makt som delar upp världen.
I stället samlar vi in mer information, övervakar fler objekt, organiserar mer byråkrati och skapar mer vantrivsel. När det gäller kritisk infrastruktur finns det redan 32 direktiv, förordningar, fördrag och beslut inom Europeiska unionen, något som gör en europeisk strategi omöjlig. Därför har förslaget att lägga fram ytterligare ett direktiv med ännu fler befogenheter och skyldigheter lett till ett antal höjda ögonbryn.
I januari riktade det nederländska parlamentets utskott för förhandsprövning min uppmärksamhet på just denna fråga. Det utskottet ifrågasätter artikel 308 i EG-fördraget, som fokuserar på en interimistisk förstärkning av befogenheter, som rättslig grund, och anser att skyddet av kritisk infrastruktur i första hand är en nationell fråga.
Som skuggföredragande för frågan i utskottet för transport och turism gladde det mig verkligen att upptäcka att utskottet beslutade att uppmana utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att med kraft avvisa förslaget. Det viktigaste skälet till denna uppmaning var att allting som sägs i förslaget till direktiv kan regleras effektivare i mindre skala, dvs. av medlemsstaterna eller deras regioner. I det här fallet betyder mer ingripande från Europeiska unionen i första hand mer improduktiv byråkrati.
Dessvärre var den grupp som enhälligt röstade nej i utskottet för transport och turism splittrad i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Samma sak gällde min grupp. De flesta delegationer från små länder anser att detta är ett dåligt förslag, bland annat eftersom en onödig inblandning gör fördelningen av uppgifter mellan medlemsstaterna och unionen oklar, och delvis eftersom förslaget kan missbrukas för att minska de medborgerliga rättigheterna, till exempel demonstrationsfriheten, genom att hänvisa till skyddet av infrastruktur, vilket inte skulle drabba den internationella terrorismen, utan snarare den inhemska demokratin.
Å andra sidan kan ledamöterna i de större delegationerna från Tyskland och Italien även se positiva inslag i förslaget. De förväntar sig en minskning av den makt som redan utövas av kommissionen och en bättre parlamentarisk kontroll över de återstående befogenheterna. De som är för och de som är emot i min grupp applåderar att ändringsförslagen i första hand försvagar förslagets effekter och begränsar tillämpningen till frågor som påverkar minst tre medlemsstater.
Christian Ehler
(DE) Herr talman! Till skillnad från utskottet för industrifrågor, forskning och energi och utskottet för ekonomi och valutafrågor kunde det ansvariga utskottet, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, inte inse betydelsen av en europeisk nivå för skydd av kritisk infrastruktur. Fokus ligger inte längre på skyddet av enskilda infrastrukturer, utan på hanteringen av sektorer.
Jag anser att det förfarande som föreslås i betänkandet brister i klarhet. Det mervärde som kommer från att inkludera den europeiska nivån har nästan helt övergetts. Det står klart att ansvaret för den kritiska infrastrukturen måste åvila medlemsstaterna. Men om vi överlåter utformningen helt till de enskilda nationerna kommer vi inte att kunna identifiera svagheter och strukturella beroenden, och det är just det som behövs för att kunna definiera den kritiska europeiska infrastrukturen.
Tanken att en förteckning skulle fungera som en instruktionsbok för terrorattacker är helt enkelt naiv. Medlemsstaterna har länge haft sådana förteckningar. Ett av de viktigaste strukturella felgreppen var till exempel att inte ha stämt av de förteckningarna med Nato. Inom det militära området har Nato haft sådana förteckningar över kritisk infrastruktur under 40 år och relevanta scenarier har sedan länge utarbetats för att föregripa militära kriser.
Inger Segelström
Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett bra betänkande och ett väl utfört arbete. Det känns som om vi i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor systematiskt tar oss igenom alla områden i samhället som påverkar hoten mot medborgarna genom terrorism. Det här tog också talmannen upp i dag.
Det är av stor vikt att vi inte ser till varje enskild åtgärd för sig utan ser över alla områden tillsammans så att vi får gemensamma säkerhetsbestämmelser som täcker allt från visumregler och säkerhetskontroller på flyget till hur vi bättre skyddar oss mot hoten mot flygplatser, kollektivtrafik och hamnar och hela den infrastruktur som genom sin stora mängd passagerare kan drabbas av en stor katastrof om en terrorattack skulle inträffa.
Den fråga som jag vill ta upp från föredragandens förslag är om det ska krävas att tre eller fler medlemsstatera drabbas av driftstörning eller förstörelse eller om det ska räcka med två. Föredragandens förslag innebär ökning från två till tre jämfört med ursprungsförslagets direktiv. Jag anser inte att den skärpningen är rimlig eftersom ett hot eller en olycka eller förstörelse kan drabba många människor trots att det rör sig om få länder. För den plats som drabbas kan det dessutom vara mera betydelsefullt än mer centralt belägna platser i EU. Det här förslaget gör det även svårare för mindre EU-medlemmar att bli beaktade trots att de riskerar att drabbas av minst lika stora och allvarliga kriser.
Jag tror också att vartefter vi täpper till hålen och gör det svårare att angripa flyget så kommer terroristerna att rikta in sig på andra mål och centralt belägna platser inom infrastrukturen där mycket stora skador kan åstadkommas. Vi får inte vara naiva utan vi ska vara så väl förberedda som vi bara kan. Det är vårt ansvar.
Marianne Mikko
(ET) Cyberattackerna mot Estland som ägde rum i april och maj i år var de första sådana attacker som fick global uppmärksamhet. Men det var inte de första attackerna mot den viktiga europeiska infrastrukturen. Hittills har cyberattacker riktats mot enskilda företag, i första hand inom finanssektorn, där Internet har blivit nödvändigt för transaktioner.
Av förståeliga skäl föredrar bankerna att ligga lågt om attackerna. Brist på förtroende för banksystemen skulle få allvarliga konsekvenser för hela den europeiska ekonomin.
De aktivitetsområden där Internet har blivit en viktig del av infrastrukturen inkluderar offentlig förvaltning och medier. Oförmågan att avvärja en cyberattack kan i värsta fall kasta Europeiska unionen tillbaka till förra århundradet.
Föreställ er i dag, under 2000-talet, en situation där kommunikationen mellan ministerier avbryts och varken regeringar eller media kan informera allmänheten. Detta är precis vad som hände i Estland, som Margarita Starkevičiūtså riktigt påpekade.
Jag vill tacka fördraganden och särskilt framhålla hennes utmärkta timing. Cybersäkerhet är det bästa exemplet på behovet av ett gemensamt försvar av Europeiska unionens viktigaste infrastruktur. Under denna hittills unika cyberattack mot en självständig stat, fick estniska IT-specialister stöd av experter både från Europeiska unionen och från annat håll.
Måtte detta samarbete bli en förebild och en lektion i intern säkerhet för ansvariga parter i samtliga medlemsstater. Varken välstånd eller militär makt kan hjälpa oss att avvärja en cyberattack. Det enda försvaret är samarbete. Än en gång ett stort tack till fördraganden.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Samtidigt som jag är tacksam mot samtliga talare, inklusive föredraganden, har jag dessvärre ett par invändningar mot att acceptera den ganska inskränkta strategi som utskottet för transport och turism har försökt föra fram.
Som vissa medlemmar med all rätt har påpekat - Inger Segelström var den senaste, och det fanns även andra: att begränsa tröskeln för att definiera europeisk infrastruktur till bara tre eller fler medlemsstater skulle, enligt min bedömning, medföra två nackdelar. Den första skulle vara att man förhindrar att de mindre medlemsstaterna tar del i programmet för att skydda kritisk infrastruktur. Vi vill naturligtvis undvika alla sådana eventualiteter. Vi vill erbjuda samtliga medlemsstater som utgör potentiella mål för terroristattacker en möjlighet att delta i denna europeiska strategi.
Jag måste också få invända mot den negativa synen på idén att Europa skulle ägna sig åt att skapa ett gemensamt program för att skydda infrastruktur. Detta handlar inte om subsidiaritet, som vi är mycket noga med att respektera. Problemet är att dagens infrastrukturer är så intimt sammankopplade, och det sista anförandet av ledamoten från Estland, som påminde om cyberattacken på sitt land, är det bästa beviset för detta: det var en attack som påverkade ett helt nationellt system. Kan det råda något tvivel om att attacken indirekt påverkade Estlands hela nät av relationer med de andra länderna i Europa, trots att endast en enskild stats system berördes? Om banksystemet i ett enda land paralyseras under ett antal dagar, så drabbas oundvikligen en av de grundläggande strukturerna i Europeiska unionen. Jag anser därför att kommissionens ursprungliga förslag, som jag bekräftar att jag stöder, är bättre, eftersom det erbjuder ett större urval av olika möjligheter.
När det gäller cyberattacker kan jag inte utesluta möjligheten att terrorister kan planera en attack på ett nationellt system, till exempel ett banksystem, ett ministerium eller ett administrativt system. Vi undersöker vad som hände i Estland och vår byrå för informationssäkerhet kommer att lägga fram en rapport efter sommaruppehållet. Jag har naturligtvis för avsikt att offentliggöra den rapporten. Men om vi bortser från analysen av denna speciella incident kan vi inte utesluta möjligheten att terroristorganisationer planerar att slå ut ett helt nationellt system genom en cyberattack. Därför anser jag att en något mindre restriktiv strategi är absolut nödvändig.
Avslutningsvis vill jag ännu en gång tacka föredraganden och samtliga ledamöter i parlamentet. Genom att anta ett stringent betänkande om de initiativ som kommissionen har tagit skulle vi mycket klart kunna visa att vi är intresserade av att förebygga attacker. Som någon helt riktigt påpekade har Europeiska kommissionen och Europeiska unionens institutioner agerat för att förstärka vår preventiva politik sedan 2004. Det är bara genom att göra detta som vi kan erbjuda ett verkligt effektivt och samordnat svar på terroristhotet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, den 11 juli 2007.
