Kampen mot terrorismen - Skydd av personuppgifter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Roselyne Lefrançois, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets rambeslut om ändring av rambeslut 2002/475/RIF om bekämpande av terrorism - C6-0466/2007 -, och
betänkandet av Martine Roure, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets rambeslut om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete (nytt samråd) (16069/2007 - C6-0010/2008 -.
Roselyne Lefrançois
föredragande. - (FR) Herr talman! Först av allt skulle jag vilja tacka mina kolleger som har samarbetat med mig i denna fråga, eftersom vårt samarbete sannerligen har varit utmärkt genom hela förfarandet. Den text som vi ska rösta om i dag är särskilt känslig, eftersom diskussionen om att bekämpa terrorism innebär risker för EU-medborgarnas rättigheter, oavsett om dessa risker beror på terroristerna i sig eller den frihetsförstörande kraften hos åtgärderna som vidtas för att övervinna problemet.
Terroristhotens omfattning har mycket riktigt kunnat överdrivas av vissa regeringar under de senaste åren i syfte att rättfärdiga antagandet av säkerhetspolitik, både inrikes och på internationell nivå. Hotet är trots detta konkret, och Europeiska unionen måste medverka till att förebygga och bekämpa det så handlingskraftigt som möjligt. Säkerheten för dess 500 miljoner invånare och försvaret av de grundläggande värderingar och principer som unionen bygger på är beroende av detta. Sedan attackerna den 11 september 2001 har EU:s eget territorium varit målet för terroristattacker vid ett antal tillfällen, med dramatiska konsekvenser, som vi alla känner till: Madrid i mars 2004 och London juli 2005. Vi har förmodligen alla hört om den våg av attacker som ägde rum så sent som i går i Cantabria.
Terroristernas allt mer sofistikerade och skiftande verktyg och metoder gör uppgiften så mycket svårare. Utvecklingen av informations- och kommunikationsteknik, i synnerhet Internet, gör det enklare att organisera terroristnätverk och sprida propaganda eller till och med utbildningsmanualer via webben. Man antar att det för närvarande finns omkring 5 000 webbplatser av detta slag. Europeiska kommissionen vill följaktligen, av fullkomligt rimliga skäl, anpassa gemenskapslagstiftningen för att försöka förebygga både faktiska terroristattacker, men också förberedelserna för dessa attacker.
För att göra detta har den direkt inspirerats av Europarådets konvention om förebyggande av terrorism. Problemet är att kommissionen har valt att enbart behandla de repressiva aspekterna och ignorerat bestämmelserna om skyddet av de grundläggande friheterna, som utgör den grundläggande motvikten, enligt Europarådet. Jag var mest oroad över begreppet ”offentlig uppmaning” och den risk som detta utgör för yttrandefriheten, eftersom det som människor säger eller skriver som påstås ha lett till ett terroristdåd, eller helt enkelt av allt att döma kommer att leda till ett terroristdåd, kommer att straffas, om man kriminaliserar detta.
Vid den rundabordsdiskussion som organiserades i april i samarbete mellan de nationella parlamenten noterade vi att vi inte är de enda som framför reservationer mot vissa delar av kommissionens text. Flera nationella parlament uttryckte tvivel om tillämpningen av detta rambeslut och räckvidden av begreppet ”offentlig uppmaning”. Europarådet har också framhållit faran med att utesluta skyddsklausuler. Slutligen framförde oberoende experter, inom ramen för olika studier, sina reservationer, särskilt mot definitionen av ”offentlig uppmaning” och textens rättssäkerhetsnivå. Med stöd av en handfull nationella delegationer som var särskilt oroade över skyddet av de grundläggande rättigheterna lade rådet självt till ett antal garantier i rambeslutets text. På en eller två specifika punkter föreslog rådet emellertid också att rambeslutet skulle skärpas, och att det hur som helst krävdes mer arbete för att nå en fullständigt tillfredsställande rättssäkerhetsnivå och ett nöjaktigt skydd av friheterna.
Vi har därför försökt att hitta en balans mellan dessa två uppenbart motsägande, men i grunden oskiljaktiga, mål, nämligen kampen mot terrorism och skyddet av grundläggande rättigheter och friheter, med våra kolleger från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. För att göra detta tvingades vi att gå en svår balansgång, och detta var dessutom nödvändigt eftersom det ibland är svårt i praktiken att uttyda var yttrandefriheten slutar och brott mot mänskliga rättigheter tar vid. Tänk på den vrede som de danska karikatyrerna orsakade för två år sedan, eller mer nyligen, den debatt som uppstod om kortfilmen om islam av nederländska parlamentsledamoten Geert Wilders.
Samtidigt anser jag att den kompromiss som vi har nått är bra. De viktigaste förändringar som vi har gjort är följande: för det första ersatte vi termen ”uppmaning” med ”anstiftan”, som är mer exakt och oftare används i straffrättliga sammanhang, för det andra antog vi en strängare definition av ”offentlig anstiftan”, som på ett snävare sätt avgränsar de gärningar som kan kriminaliseras och därför förebygger eventuella missbruk som skulle leda till en begränsning av yttrandefriheten, för det tredje införlivade vi åtskilliga bestämmelser om skyddet av de mänskliga och grundläggande rättigheterna, och särskilt yttrandefriheten och pressfriheten, i texten, för det fjärde påminde vi om behovet att garantera att vidtagna åtgärder är proportionerliga i förhållande till de mål som ska uppnås, vilket är grunden för ett demokratiskt, icke-diskriminerande samhälle.
Detta är huvudpunkterna i detta ärende. Det gläder mig att detta ämne blev prioriterat under förmiddagens plenarsammanträde, och jag ser fram emot en rik och livlig debatt.
Martine Roure
föredragande. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det gläder mig oerhört att vi i dag för en gemensam debatt om betänkandet av min kollega Roselyne Lefrançois om bekämpande av terrorism och mitt eget betänkande om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Vi ska komma ihåg att kampen mot terrorism inte kan bli helt effektiv och proportionerlig om vi inte ser till att alla medborgares grundläggande rättigheter stärks. Vi måste använda våra grundläggande värderingar om respekt för de grundläggande rättigheterna för att bekämpa de terroriströrelser som hotar våra demokratiska samhällen.
Enligt min mening var kommissionens förslag om bekämpandet av terrorism obalanserat, eftersom det bara stärkte säkerheten utan att beakta flera av de åtgärder som vidtagits för att skydda de grundläggande friheterna. I detta avseende vill jag åter gratulera Roselyne Lefrançois och hennes kolleger för att ha återskapat balans i texten i syfte att se till att den skyddar respekten för mänskliga rättigheter och friheter.
Som vi vet använder sig terroristnätverken i allt högre grad av ny informationsteknik, däribland Internet, för uppmaning till terroristbrott och rekrytering. Övervakning av denna typ av verksamhet på Internet kräver insamling av en stor mängd personuppgifter, men dessa personuppgifter måste garanteras ett högt skydd under insamlingen.
Jag skulle vilja påminna rådet om de åtaganden som man gjorde vid antagandet av direktivet om lagring av uppgifter. Vid det tillfället framförde vi vår önskan att uppgifter som var viktiga i kampen mot terrorism verkligen skulle kunna användas. I utbyte är rådet skyldigt att uppfylla sina åtaganden och anta ett rambeslut om skyddet av personuppgifter som ger en hög skyddsnivå.
Mitt varmaste tack går till alla mina kolleger i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och till alla som har arbetat med mig, särskilt skuggföredragandena, eftersom de ändringsförslag som vi föreslår i mitt betänkande enhälligt godkändes i utskottet. Dessa ändringsförslag visar att vi inte kommer att tolerera en harmonisering som bygger på en minsta gemensamma nämnare. Vi anser att rambeslutet bör ha en stor räckvidd, så att det inte begränsas till enbart uppgifter som utbyts mellan medlemsstaterna. Det måste också omfatta uppgifter som behandlas på nationell nivå, något som skulle skapa förutsättningar för ett starkare samarbete mellan medlemsstaternas olika polisiära och rättsliga myndigheter, samtidigt som en motsvarande nivå av uppgiftsskydd garanteras inom hela Europeiska unionen. Principerna när det gäller ändamål, begränsning och proportionalitet måste garanteras genom att man noga anger och begränsar var uppgifter får vidarebehandlas. Ni måste inse hur viktigt detta är! Uppgifter får inte användas i något annat syfte än det som de insamlades för. Vi vill inte förbjuda all överföring av uppgifter till tredjeländer, eftersom sådan överföring kan visa sig nödvändig som en del i kampen mot terrorism. Men för varje överföring måste en bedömning göras av huruvida tredjelandet i fråga erbjuder ett lämpligt uppgiftsskydd, och jag skulle vilja understryka att denna bedömning måste utföras av en oberoende myndighet.
Vi ber rådet att i rambeslutet inbegripa bestämmelser om nationella myndigheter som har tillgång till uppgifter som samlats in av privata parter, i enlighet med - om jag åter får påminna er - de åtaganden som det brittiska ordförandeskapet gjorde efter antagandet av ”direktivet om lagring av uppgifter”.
Slutligen måste användningen av känsliga uppgifter, såsom uppgifter om politiska åsikter, religiösa övertygelser, hälsotillstånd eller sexliv av princip förbjudas, i strid med det som nu föreslås i rambeslutet. Ni kommer att konstatera att Europaparlamentet med detta ändringsförslag stjälper rådets förslag, som tillåter behandling av dessa uppgifter under särskilda omständigheter. Tvärtom vill parlamentet att behandling av dessa uppgifter ska förbjudas, samtidigt som undantag ska tillåtas. Förfarandet har genomgått en fullständig förändring, och detta är viktigt för oss. Genom att inta denna ståndpunkt vill Europaparlamentet visa respekt för människors värdighet, och vi anser att rådet borde kunna instämma med oss i denna nödvändighet.
Jean-Pierre Jouyet
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Deprez, ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, föredragande, mina damer och herrar! Detta är fransmännens dag, och det är också min dag: jag skulle vilja be så mycket om ursäkt för Rachida Datis oväntade frånvaro, men det är en ära för mig att åter delta i parlamentets arbete, särskilt när det gäller de känsliga ämnen som vi just har diskuterat. Jag skulle särskilt vilja uttrycka ordförandeskapets tack till Martine Roure och Roselyne Lefrançois för det personliga åtagande som de har visat exempel på och det intresse som de visar för frågorna om bekämpandet av terrorism och uppgiftsskydd.
Med dessa två texter har nu parlamentet fått ett fast grepp om den aktuella utvecklingen och vardagslivet i det europeiska samhället. Vi måste skydda våra medborgare mot terroristhot, och vi måste också skydda deras privatliv och konfidentialitet. Detta är ett politiskt ansvar i dess ädlaste mening. Jag skulle vilja svara på flera detaljer i de två betänkanden som just lagts fram.
För det första när det gäller utkastet till rambeslut om bekämpande av terrorism. Kampen mot terrorism är en utmaning för Europeiska unionen som kräver att vi förenar våra resurser. Gilles de Kerchove, EU:s samordnare för kampen mot terrorism, som jag mötte för några veckor sedan, har också talat om för parlamentet att till exempel al-Qaidas verksamhet är särskilt oroande. Det skedde 583 terroristattacker på europeisk mark 2007. Det rambeslut som ni ser på i dag är därför ett stort rättsligt framsteg i kampen mot att sprida teknik som används av terrorister.
Det är exempelvis oacceptabelt att man på en webbplats helt ostraffat kan förklara hur man tillverkar hemgjorda bomber. I dag finns det närmare 5 000 webbplatser som bidrar till att radikalisera ungdomar i EU inom ramen för dessa frågor, och det slovenska ordförandeskapet lyckades, som ni vet, att nå en överenskommelse om dessa utmaningar vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 18 april.
Jag välkomnar Roselyne Lefrançois' betänkande. Hon har gett sitt stöd till rådets mål att införliva de brott som förekommer i Europarådets konvention i rambeslutet av den 13 juni 2002. Hennes förslag är till stor del knutna till de ändringsförslag som rådet lade fram under förhandlingarna, och, som ni vet, var diskussionerna med rådet om denna text mycket livliga. Vi befinner oss helt klart mitt i en debatt som är klassisk för demokratiska samhällen som försöker att bekämpa terrorismen effektivt och samtidigt respektera den grundläggande rättsstatsprincipen och grundläggande principer, till exempel yttrandefriheten, som styr allt demokratiskt liv.
Jag skulle vilja uppmärksamma er på två punkter. För det första syftar detta rambeslut till att straffbelägga tre typer av beteenden som vanligen uppfattas innan attacker faktiskt har begåtts: offentlig uppmaning till terrorism - och jag vill betona ordet ”offentlig”, som alltså utesluter regleringen av privat brevväxling - utbildning och slutligen rekrytering för terrorismsyften. Det skulle skapa överträdelser för Europeiska unionen som medlemsstaterna redan känner till genom Europarådets konvention om förebyggande av terrorism, som fullbordades 2005.
Definitionerna av dessa brott har kopierats ord för ord i rambeslutet, med några få begränsade ändringar för att skapa överensstämmelse med begreppen ”terroristbrott” och ”terroristgrupp”, som har funnits i europeisk lagstiftning sedan 2002. Fru Lefrançois, följaktligen termen ”offentlig uppmaning” i stället för ”anstiftan”, som ni föreslår. Antagandet av en text på EU-nivå kommer att göra det enklare att kontrollera dess införlivande i medlemsstaterna och att snabbare bli gällande inom hela EU.
Det andra skälet är att rådet ägnade särskild uppmärksamhet åt respekt för de grundläggande rättigheterna. Denna oro uttrycktes vid det rundabordsmöte som parlamentet anordnade den 7 april i år. Rådet var mycket medvetet om de diskussioner som ägt rum i parlamentet och följde noggrant den strategi som antagits i Europarådet. Det tillfogades skyddsklausuler - särskilt två, om pressfrihet och yttrandefrihet å ena sedan, och proportionalitet när det gäller kriminaliseringen av brott som de definieras i nationell lagstiftning å den andra - till det ursprungliga förslaget.
Det bör noteras att rådet inte fick igenom de förslag som syftade till att införa regler om extraterritoriell behörighet, som er föredragande ändå inte godkände. En strävan efter balans var därför drivkraften för rådet under förhandlingarna, som ledde till en text som i hög grad beaktar er oro.
Om vi nu övergår till rambeslutet om skydd av personuppgifter, som Martine Roure lagt fram - är det ett faktum att det finns ett inte särskilt omfattande, om ens något, regelverk för så kallade ”suveräna” akter, särskilt för den allmänna säkerheten, som ni påpekade, fru Roure. Men det är på detta område som det är särskilt viktigt att förvalta och reglera utbyte av uppgifter, i syfte att skydda offentliga friheter. Ni har rätt: vi måste agera snabbt och effektivt, samtidigt som rättigheterna för dem vars uppgifter har utbytts, behållits och sparats ska respekteras.
Justitieministrarna nådde en överenskommelse den 8 november 2007 om ett utkast till rambeslut. Som ni själv har påpekat skulle vissa av er i parlamentet ha velat gå längre. Ordförandeskapet är medvetet om detta, men det rambeslut som rådet i slutet av en debatt, som varat mer än två år, lyckades få till stånd full enighet om, varigenom europeiska minimistandarder för personuppgifter tillhandahålls inom ramen för straffrättsligt samarbete, är ett första steg vid en tidpunkt när inga gemensamma regler någonsin existerat inom ramen för den tredje pelaren. Det är en kompromiss. EU är byggt på detta sätt, särskilt på detta område. Det är en kompromiss, men detta gör det inte till ett andra klassens beslut. Det är snarare det bästa möjliga resultatet i dagsläget, eftersom det fyller ett tomrum och banar väg för fortsatt utveckling.
Det är ett första steg mot en reglering av utbyte av uppgifter av rättsliga skäl inom EU:s ram, vars godkännande kan kontrolleras mycket mer effektivt än inom Europarådet. Införlivandet och antagandet av detta rambeslut skulle kunna överlämnas till rådet (rättsliga och inrikes frågor) för en utvärdering, såsom skedde med den europeiska arresteringsordern till exempel.
Herr vice ordförande! Till sist, när vår institutionella ram har utvecklats - något som vi hoppas ska ske - kommer det att bli möjligt för kommissionen att inleda överträdelseförfaranden. Inom EU måste man ofta fastställa om det är bättre med minimistandarder som kan tas upp senare eller om vi bör hålla fast vid till den aktuella situationen, som i dagsläget innebär extremt varierande standarder av uppgiftsskydd, en brist på ordentlig kontroll från de europeiska institutionernas sida samt bilaterala förhandlingar om utbyte av uppgifter med tredjeländer, som inte erbjuder våra medborgare tillräckliga garantier och som kan utföras utan vårt samtycke. Detta är fallet med de bilaterala avtal som ingåtts med USA.
Personligen anser jag att det är bättre att gå vidare i stället för att bevara den aktuella situationen. Enligt vår mening är rambeslutet den första vitala åtgärden. Dessutom har det arbete som gjorts av tidigare ordförandeskap i själva verket skapat förutsättningar för oss att finna jämvikter där också era bekymmer beaktas. Jag ska nämna några av dessa.
Den första är att det framtida rambeslutet verkligen enbart kommer att gälla utbyte av uppgifter mellan medlemsstaterna, som ni har påpekat, men medlemsstaterna har också åtagit sig att anpassa sina egna skyddsnivåer. En klausul som ni borde titta på är artikel 27, som stärks av skäl 8 i detta rambeslut, i vilken kommissionen uppmanas att efter en femårsperiod utvidga textens räckvidd till att kunna omfatta nationella uppgifter. Vi inom rådets ordförandeskap ser vi inga nackdelar med detta.
Den andra är att allt utbyte av uppgifter är föremål för proportionalitetsprincipen, något som innebär att det är möjligt att från fall till fall kontrollera orsaken till uppgifternas överföring och om den uppgiftsmängd som utbyts är större än det som är alldeles nödvändigt.
Den tredje är att överföringen av uppgifter till tredjeländer är föremål för viktiga villkor och skyddsåtgärder som ska ges ett lämpligt skydd. Ni känner alla till att denna bestämmelse inte har passerat obemärkt bland vissa av våra yttre partner, vars namn jag har nämnt. Artikel 14 är ett bålverk som vi kan förlita oss på när det gäller att förhindra överföring till tredjeländer, utan vårt samtycke, av personuppgifter som vi har överfört till andra medlemsstater. Det ger oss också en försäkran om en motsvarande nivå för uppgiftsskydd i den andra medlemsstaten.
För det fjärde och sista har medlemsstaterna åtagit sig att rapportera om sina nationella åtgärder till kommissionen, som i sin tur ska lägga fram en bedömning och förslag till ändringar av denna första ram till parlamentet och rådet. Följaktligen kommer ni att vara fullständigt delaktiga i vidareutvecklingen av detta rambeslut.
Herr talman, föredragande, mina damer och herrar! Ordförandeskapet är väl medvetet om ert engagemang för respekt för de grundläggande rättigheterna inom Europeiska unionen, och jag skulle vilja betona att framtidsgruppen, som är sammansatt av sex justitieministrar från Tyskland, Portugal, Slovenien, Frankrike, Tjeckien och Sverige, har gjort stärkandet av uppgiftsskyddet till en prioritering för Europeiska unionen under de kommande åren. Det är en oro som alla medlemsstater delar, och alla justitieministrarna stödde den under det informella rådets möte den 25 juli.
Herr talman! Det var detta som jag hade att säga parlamentet.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Herr talman! Jag välkomnar naturligtvis rådets ordförande, Jean-Pierre Jouyet, och även våra två föredragande, som har gjort ett fantastiskt arbete. Roselyne Lefrançois har skrivit ett betänkande om ändringsförslaget till rambeslutet om bekämpande av terrorism, och Martine Roure har skrivit ett betänkande om rambeslutet om skydd av personuppgifter. Jag vill naturligtvis också tacka rådets ordförandeskap. De kommentarer som Jean-Pierre Jouyet gjorde bör visa ordförandeskapets intresse för att närma de olika synpunkterna.
Jag ska fatta mig kort, eftersom vi förväntar oss en mycket intressant debatt denna förmiddag i parlamentet. För det första ska jag tala om förslaget till ett rambeslut om bekämpande av terrorism. Som rådsordföranden helt riktigt sa har modern informations- och kommunikationsteknik en viktig funktion att fylla när det gäller att sprida terroristhotet. Internet, som är billigt, snabbt, lättillgängligt och når hela världen, används i hög grad av terrorister.
De fördelar med Internet som uppskattas av laglydiga medborgare utnyttjas tyvärr i brottsliga syften. Terrorister använder Internet för att sprida propaganda i mobiliserings- och rekryteringssyften, liksom för instruktioner och Internetbaserade handböcker som syftar till att utbilda terrorister eller planera attacker. En politisk prioritering är naturligtvis att förebygga detta hot. Europeiska unionen måste bekämpa den moderna terrorismen och dess nya metoder med samma beslutsamhet som den visade när den bekämpande den traditionella terrorismen.
I det förslag som kommissionen har utarbetat uppdateras rambeslutet om bekämpande av terrorism, och det anpassas till Europarådets konvention om förebyggande av terrorism genom att man i begreppet terrorism inbegriper offentlig uppmaning till terroristbrott samt rekrytering och utbildning för terrorismsyften.
Kommissionen är nöjd med det positiva mottagande som Roselyne Lefrançois' betänkande har fått, vilket betonar förslagets mervärde. Fru Lefrançois! Ni har dock också uttryck oro över förslaget, och vill se ett antal ändringar.
Jag ska försöka ge ett kort svar. För det första protesterar ni i ert betänkande mot användningen av uttrycket ”offentlig uppmaning”, och ni angav tydligt att ni anser att begreppet ”offentlig anstiftan” var mer precist. Det är dock ett faktum att kommissionens förslag bygger på Europarådets konvention, och vi följer de definitioner av brott som anges i konventionen mycket noggrant av två anledningar.
För det första ville vi ta hänsyn till Europarådets enastående sakkunskap på området mänskliga rättigheter och rådets genomförda arbete när det gällde att utarbeta den text i konventionen som vi diskuterar. Konventionen bygger också på Europadomstolens rättspraxis vad gäller yttrandefrihet.
För det andra ville kommissionen göra det enklare för medlemsstaterna att genomföra både ändringen i rambeslutet och i Europarådets konvention. Skulle en annorlunda terminologi inte göra tillämpningen något komplicerad? Den frågan vill jag ställa till er.
När det gäller den andra punkten som tas upp i betänkandet stöder kommissionen er idé att införliva skyddsklausuler om mänskliga rättigheter i den ändrade texten motsvarande klausulerna i artikel 12 i Europarådets konvention om förebyggandet av terrorism. Herr Jouyet! Rådets gemensamma ståndpunkt av den 18 april 2008 innehåller faktiskt redan extra skyddsklausuler som svarar mot dem i artikel 12.
Jag ska nu övergå till önskemålet att utesluta alla skyldigheter att kriminalisera ett försök att begå ett brott. Det är vi överens om. I kommissionens förslag garanteras redan uteslutandet av denna skyldighet, och det gjorde rådets gemensamma ståndpunkt av den 18 april 2008 också.
Det som jag skulle vilja säga är att vi, när det gäller de behörighetsbestämmelser som tillämpas på de nya brotten, i stort sett - men inte helt - instämmer i de ändringsförslag som föreslås i betänkandet. Kommissionen kan därför godta avlägsnandet av de kompletterande behörighetsbestämmelserna som den hade inbegripit i sitt förslag.
Men kommissionen delar inte den åsikt som framförs i betänkandet om de befintliga behörighetsbestämmelserna i det aktuella rambeslutet, eftersom detta skulle vara detsamma som att införa en begränsning av de nya brotten. Det ändringsförslag som läggs fram i betänkandet avskaffar en medlemsstats skyldighet att ta itu med nya brott när de begås utanför denna medlemsstats territorium men begås av en juridisk person som är etablerad på dess territorium, eller är riktade mot dess institutioner eller befolkning, eller mot en EU-institution med huvudkontor i den berörda medlemsstaten. Vi befarar att avskaffandet av denna skyldighet för den berörda medlemsstaten att agera kommer att begränsa effektiviteten i kommissionens förslag eftersom de nya brotten mycket ofta är gränsöverskridande, särskilt när de begås via Internet.
Kommissionen hoppas dock att utvecklingen av detta ärende framför allt kommer att göra det möjligt att det ändrade rambeslutet träder i kraft inom en snar framtid. Det är verkligen värt alla våra ansträngningar att uppdatera vår lagstiftning, och jag tackar både parlamentet och ordförandeskapet för att de gör allt sin makt för att nå dessa resultat. Vi behöver verkligen detta nya verktyg.
Nu ska jag tala om betänkandet av Martine Roure, som genom sitt mycket kraftiga skydd har skapat en rättspraxis för parlamentets önskan att få ett meningsfullt rambeslut som banar väg för fortsatt utveckling. Rambeslutet måste i själva verket främja polissamarbete och rättsligt samarbete i brottmål genom att ge detta den effektivitet som uppnås genom äkta legitimitet och respekt för grundläggande rättigheter, särskilt rätten till privatliv och rätten till skydd av personuppgifter. Gemensamma regler för att behandla och skydda personuppgifter, som behandlas i syfte att förebygga och bekämpa brott, kan bidra till att nå dessa två mål.
Herr Jouyet! Det kommer inte att förvåna er att höra att kommissionen är besviken över rambeslutets ganska begränsade räckvidd. Vi hade för avsikt att gå längre, men jag vet att det sittande ordförandeskapet till stor del delar denna åsikt. Texten i rambeslutet omfattar nu bara gränsöverskridande utbyte av personuppgifter, och det är därför som vi ville gå längre. Behandlingen av personuppgifter av dessa myndigheter på nationell nivå harmoniseras inte på EU-nivå under tiden. På nationell nivå kommer denna verksamhet fortfarande att omfattas av nationell lagstiftning om uppgiftsskydd. Fru Roure! Det stämmer att alla medlemsstater har anslutit sig till Europarådets konvention 108 om uppgiftsskydd. Trots detta är jag en av dem som anser att vi bör gå längre.
Den påföljande bedömningen av tillämpningen av rambeslutet, som Jean-Pierre Jouyet hänvisade till, är naturligtvis ett sätt att granska tillämpningen av reglerna i rambeslutet, och också en kontroll av att principerna om målet för begränsning och proportionalitet, som ni gjorde helt rätt i att nämna och som är grundläggande på detta område, faktiskt respekteras. Det stämmer att en granskning, en bedömningsklausul, mot bakgrund av den bedömning som medlemsstaterna har gjort, med säkerhet skulle göra det möjligt att utvidga räckvidden till detta uppgiftsskydd.
En sak är säker, och det finns ingen anledning att jag insisterar på detta eftersom ordförandeskapet just hänvisade till det, och det är att texten kommer att bli viktig inte bara för oss européer, utan också i våra förhandlingar med tredjeländer. Vi kommer att befinna oss i en mycket starkare position, särskilt i förhandlingar med USA - som jag inte har glömt bort - om vi kan göra anspråk på en åtgärd för uppgiftsskydd som verkligen uppfyller våra medborgares behov och förväntningar. Därför hoppas jag att rådet kommer att verka för detta ärende, och att vi kan nå ett avtal. Detta är ett första steg, men detta steg kommer fortfarande att vara viktigt nog. Det är min önskan.
Jag kommer hur som helst att vara nöjd om dessa två förslag och två betänkanden - som är mycket intressanta och värdefulla för kommissionen - gör det möjligt för att oss att nå ett avtal, något som jag verkligen skulle vilja se.
Luis de Grandes Pascual
föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (ES) Herr talman, herr Jouyet, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag talar i egenskap av föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor för betänkandet av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om detta ärende.
Jag skulle vilja tacka utskottet för rättsliga frågor för det stöd som jag fick samt föredraganden Roselyne Lefrançois och säga att hon, när hon har skött denna uppgift, varit öppen för förståelse och dialog för att hitta en enighet, något som är absolut nödvändigt i detta ärende.
Detta förslag till rambeslut skulle kunna anses onödigt. Europarådet har redan tagit upp frågan i sin konvention om förebyggande av terrorism och erkänner de tre typerna av straffbara gärningar som kommissionen inbegrep i sitt förslag: offentlig uppmaning till terroristbrott samt rekrytering och utbildning för terroristsyften.
Men det stämmer också att förslaget ger mervärde, innehåller en bättre definition av terrorism och är mer heltäckande, eftersom det inbegriper en omfattande förteckning över påföljder.
Jag skulle i ärlighetens namn vilja säga att denna åtgärd från kommissionens sida är nödvändig och utgör ett oerhört värdefullt bidrag.
Vi behöver inte oroa oss för de grundläggande rättigheterna, och det strider inte mot yttrandefriheten. I Spanien står inte terroristgruppen ETA med på EU:s förteckning över terroristgrupper för det som den säger, utan snarare för det som den gör, eftersom den använder utpressning, kidnappning, våld, terror och död för att uppnå sina syften. Av den orsaken står den med på förteckningen. Inte för sina uttalanden, utan för sina handlingar.
I det spanska parlamentet finns det grupper som representerar den separatistiska rörelsen som talar helt legitimt, förespråkar oberoende, och naturligtvis inte på något sätt drabbas av några efterräkningar för att de gör det.
Det handlar inte om att fastställa åsiktsbrott. Det handlar om att samarbeta med hjälp av modern teknik och att effektivt bekämpa terrorism.
Låt mig påminna er om att en ärlig person, en medlem av de väpnande styrkorna, en officer vid namn Juan Luis Conde, mördades i går i Spanien av terroristgruppen ETA med den fega metoden en bilbomb.
Europeiska unionen måste stå enad i denna fråga, beslutsamt och kompetent. Vi måste vara kapabla att fastställa kategorier av straffbara gärningar som inte är ohanterliga, för om domstolen anser att det föreligger svårigheter kommer antagandet att en person är oskyldig tills motsatsen har bevisats alltid att styra, och vi får inte försitta detta tillfälle.
ETA och alla världens terroristgrupper bör känna till att Europeiska unionen står enade mot dem, de bör vara säkra på att unionens demokratiska tyngd kommer att drabba dem, och att vi inte kommer att ge upp förrän de är helt uteslutna från livet i våra länder.
Panayiotis Demetriou
för PPE-DE-gruppen. - (EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande! I dag ligger två mycket viktiga betänkanden framför oss. De är mycket ovanliga på grund av deras väl avvägda förhållningssätt och eftersom de är resultatet av ett bredare samarbete om frågor som man i allmänhet kommit överens om i kampen mot terrorism, och givetvis skyddet av mänskliga rättigheter, tillsammans med personuppgifter.
Terrorism är vår tidsålders gissel. Företeelsen har hydrans huvuden, är omänsklig, barbarisk och hänsynslös. Vi måste därför bekämpa den med alla lagliga medel, samtidigt som vi alltid måste komma ihåg att de mänskliga rättigheterna inte får överträdas. Det är exakt vad Roselyne Lefrançois åstadkommer i sitt betänkande.
Det som har sagts är att förslaget att bekämpa terrorism bygger på Europarådets konvention. Men vi har valt att ändra definitionen av ”offentlig uppmaning” så att det blir mer begripligt i rättslig mening i alla länder. Vi talar om ”offentlig anstiftan”, vilket stämmer bättre överens med andan i konventionen och det mål som vi vill nå.
Vår oro när vi diskuterade detta betänkande inriktades på frågan om mänskliga rättigheter. Vi förde omfattande diskussioner, kom överens om en formulering och inbegrep bestämmelser som ska säkerställa den jämvikt som jag har nämnt.
Allting som läggs till kommer förmodligen att rubba denna jämvikt, och alla försök att ytterligare definiera terrorism är att utmana ödet: det var ingen enkel uppgift för EU att komma fram till en definition. Jag satt i Europarådet i tre år. Vi försökte att hitta en definition av terrorism, men lyckades inte. Nu när vi har kommit fram till denna definition finns det ingen orsak att motarbeta den.
När det gäller mänskliga rättigheter finns hur som helst punkt 10 i den inledande delen av förslaget. Där tar man utförligt och i detalj itu med skyddet av de särskilda rättigheterna: mötesfrihet och fria fackföreningar samt alla hithörande rättigheter. Det finns därför inget behov av ytterligare ansträngningar i detta avseende.
Avslutningsvis vill jag tillägga att allt detta är i goda händer. Men det finns ett annat område som vi bör se över: vi bör rikta vår uppmärksamhet mot de samhällen som livnär terrorism. Vi bör tala med resonliga personer, med moderata krafter, så att det moraliska stöd som terrorister i dessa samhällen får kan elimineras. Vi bör inrikta våra ansträngningar, vårt tänkesätt, program och kampanjer på detta.
(Applåder)
Claudio Fava
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, herr Jouyet, herr Barrot, mina damer och herrar! Efter sju års kamp mot terrorismen anser jag att vi nu är skickliga på att katalogisera riskerna med terrorism, dess effekter och dess förödande konsekvenser. Jag anser också att en av de mest dramatiska av dessa konsekvenser är förlusten av jämvikt - en förlust av balansen när det gäller att reagera på terrorismens hot.
Denna jämvikt är nödvändig, inte för att undersöka det ytliga, utan för att granska de djupliggande orsakerna bakom detta våld, och den är livsviktig för att genomföra en förebyggande och bestraffande politik, utan att överge de grundläggande principerna i vår rättskultur. Detta är en värdefull men svår balansgång, eftersom den måste översättas i regler som inte lämnar något utrymme för finkänslighet. Jag välkomnar därför kommissionens initiativ att se över rambeslutet från 2002, förutsatt att uppmärksamhet riktas mot de mycket lägliga rekommendationer som har gjorts i de två betänkanden som vi diskuterar i dag.
Den första rekommendationen, herr Jouyet och herr Barrot, är att vi måste undvika en kultur av misstroende, för om vi grundar vårt samhälle på misstro, och tänker ut integrerings- och invandringspolitik som utarbetas enligt principen om ömsesidig misstro, skulle det vara som att ge en gåva till terrorismen eftersom terrorismens främsta mål är att skapa splittring.
Det är av denna anledning som vi, när vi diskuterar terroristbrott och begreppet uppmaning - som är ett begrepp som verkar både allmänt och subjektivt, enligt vår mening - föredrar det rättsligt mer förenliga och specifika begreppet offentlig anstiftan. Jag anser att detta är en mindre förvirrande och mindre subjektiv princip, och detta är inte en terminologisk fråga, herr Barrot, utan en självständig fråga: uppmaning lämpar sig för missbruk, övergrepp, det lämpar sig också för överdriven uppmärksamhet mot det socialt känsloladdade, som ofta skulle förespråka överdrivna och förvirrade reaktioner. Allt detta leder oss till den andra risk som vi måste undvika: att tolka kampen mot terrorism som skäl som rättfärdigar granskning, minskning och ändring av räckvidden för de grundläggande rättigheterna.
Utifrån dessa två betänkanden förväntar vi oss en tydlig och entydig signal på denna punkt: detta är den utmaning som vi har uppmanats att ta itu med som lagstiftare: att kombinera kampen mot terrorism och gärningar som banar väg för terrorism med respekt för stadgan om de grundläggande rättigheterna, särskilt yttrandefrihet och föreningsfrihet, utan vilka vår kultur skulle återgå till en barbarisk epok. Herr Barrot! Vi måste berätta sanningen: risken att vi kommer att omvandla kampen mot terrorism till en konflikt mellan kulturer eller religioner, att vi kommer att tala rasismens språk. Risken för detta är rätt så stor, som vi såg vid mötet de senaste dagarna i Köln, där en parlamentsledamot, Mario Borghezio, deltog på ett oansvarigt sätt. Det bör alltså sägas med stark röst, och sägas här, och sägas av parlamentet: fascistisk intolerans har inget med kriget mot terrorism att göra!
I det värdefulla arbete som har gjorts med de två betänkanden som vi debatterar här intar man också denna ståndpunkt: bekämpa terrorismen, förebygga terrorismens desperata våld, men se samtidigt till att rätt balans råder mellan behovet av säkerhet för våra medborgare och deras frihet och grundläggande rättigheter. Herr talman, herr Jouyet och herr Barrot! På denna punkt uppmanar vi till vaksamhet från rådets och kommissionens sida, och vi lovar att parlamentet kommer att göra sitt yttersta för att samarbeta med er.
Alexander Alvaro
för ALDE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande! Roselyne Lefrançois och Martine Roure har gjort ett enormt arbete med sina betänkanden, och jag har också haft nöjet att samarbeta med dem under detta arbete. Vi har uppnått mycket och också gjort en stor skillnad. Jag beklagar att Martine Roures betänkande fortfarande hålls kvar i rådet, trots att vi har sett över det. I detta avseende anser jag att det saknas något i det som Jean-Pierre Jouyet talade om, nämligen att vi tar tag i ämnen och förklarar dem vara prioriterade. Vi hörde även detta upprepade gånger och senast av det tyska rådets ordförandeskap. Tyvärr har det helt enkelt inte omvandlats till handling. Parlamentet kan inte nöja sig med tomma ord i längden.
När det gäller Roselyne Lefrançois betänkande: det finns definitivt något anmärkningsvärt i detta betänkande som ingen av er har tagit upp än. Det innebär att vi här har ett av de sällsynta fall då vi harmoniserar konkret straffrätt - helt klart bortom miljöområdet. Detta är något som sträcker sig långt bortom det som Europeiska unionen hittills har gjort. Inom civilrätten har vi sett det i gränsöverskridande ärenden. Men att harmonisera konkret straffrätt är mycket mer djupgående än vad som har framkommit här. Kommissionen förstår då kanske varför vi för en sådan intensiv diskussion om offentlig uppmaning eller anstiftan. ”Anstiftan” är en vanlig rättslig term i alla medlemsstater. Medlemsstaterna i Europarådet fastställde termen ”uppmaning” som en kompromiss. Detta inbegriper även länder som Ryssland.
Jag anser inte att vi måste diskutera om vi alla har en rättslig grund som överensstämmer med detta. Jag måste också fortsatt klargöra i diskussioner med Roselyne Lefrançois att jag, sett ur enbart mitt nationella perspektiv, har ett problem med termen ”anstiftan”, vilket också har framförts här, eftersom det faktum att en anstiftan kan bestraffas utan att det finns ett avsiktligt olagligt påstått brott är främmande för vårt system. Eftersom anstiftan eller uppmaning tillåts i klausulen är båda dessa termer i värsta fall till och med en bluff. De misslyckas båda med att påvisa uppsåt från gärningsmannens sida. Man är helt hänvisad till tredje parters uppfattning när det gäller huruvida det som någon har sagt skulle kunna vara en allvarlig uppmaning till att begå ett terroristbrott eller inte. För tillfället undrar jag var ni drar linjen mellan terroristen och den rasande medborgaren runt stamgästernas bord som anmäls av sin granne.
I detta avseende måste vi också ta upp de befintliga rättssystemen. Jag vet att det i vissa hänseenden är annorlunda i Spanien, men detta är för att landet ska kunna bekämpa inhemsk terrorism. Tro mig, jag är tacksam att jag är ung nog för att inte ha levt under de dåliga RAF-tiderna i Tyskland, men även då diskuterades lämpliga lagar. Länder måste naturligtvis agera på ett exceptionellt sätt i bestämda fall, men under de senaste sju åren har vi också sett att mycket av det som inledningsvis beslutas i ett utbrott av ursinne nu måste dras tillbaka. I detta avseende gläder det mig också att vi har inriktat oss på människor och grundläggande rättigheter över partilinjerna i detta betänkande.
När det gäller Rourebetänkandet är det mycket viktigare att rådet vidtar åtgärder. Vi får inte lura oss själva när det gäller Lissabonfördraget. Vi vill alla att det ska bli kvar fram till Europavalet 2009, men vi vet också att man aldrig får det man vill ha. Nu måste vi försöka fläta in detta betänkande i dessa diskussioner - särskilt när det gäller de samtal som kommissionen för närvarande för med Förenta staterna om ett avtal om uppgiftsskydd mellan EU och USA. De två kan faktiskt inte tillåtas existera oberoende av varandra. Jag skulle därför vilja att vi inte bara fångade den politiska viljan utan till sist också fattade ett politiskt beslut, att äntligen låta rambeslutet om uppgiftsskydd träda i kraft.
Kommissionen och rådet strävar, med ett otroligt arbete, efter att vidta åtgärder på området ekonomiskt skydd av personuppgifter. När vi ser vad som sker i Storbritannien, Tyskland och andra medlemsstater, där det förekommer fall av förlust eller stöld av personuppgifter som förvaltas av offentliga myndigheter, har vi ett lika brådskande behov av åtgärder här. Detta är i slutändan mer än någonsin medborgarnas rättigheter, eftersom de inte har möjlighet att hindra sina regeringar från att handla på detta sätt. När det gäller företag kan medborgarna i alla fall välja ett annat om de tvivlar.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka rådets ordförande och kommissionens vice ordförande samt föredragandena för vad jag anser vara mycket viktiga betänkanden.
När vi diskuterar frågor om terrorism och uppgiftsskydd - och ibland när man granskar innehållet i debatten i parlamentet - verkar det råda en konflikt mellan de som vill ge mer skydd till de enskildas rättigheter och friheter och mer skydd rent generellt till allmänheten gentemot risker för och hot om våld eller till och med anstiftan till våld, som en av mina kolleger redan har sagt. I detta avseende, när vi utvecklar dessa förslag, bör vi vara säkra på att den lagstiftning som vi föreslår, som vi ändrar i parlamentet, verkligen har en rättslig grund, så att den inte riskerar protester och tillrättavisningar när den träder i kraft. En av de svårigheter som vi står inför, på grund av detta rambeslut, med anledning av den rättsliga grunden - eller bristen på rättslig grund - är att vi, när det gäller vissa aspekter av detta rambeslut, skulle kunna utsätta oss för anklagelsen att vara skenheliga och bara ge sken av att agera utan att verkligen vidta några beslutsamma åtgärder.
Om man ser tillbaka på samarbetet inom de rättsliga och polisiära frågor som vi har undersökt här i parlamentet har 90 procent av det grundat sig på ömsesidigt förtroende mellan olika myndigheter på nationell nivå. Detta har varit det enda effektiva sättet att finna en mekanism för att gå vidare, för även om ni möjligen ingår avtal eller fattar beslut kan det inte förekomma något verkligt meningsfullt samarbete eller tas några framsteg om inte myndigheterna i varje medlemsstat är villiga att samarbeta med varandra och utbyta denna information.
Vi måste vara försiktiga när det gäller frågan om uppgiftsskydd och personuppgifter som samlas in, eftersom många av oss vet att det i vår egen medlemsstat finns otaliga byråer, både på nationell och på lokal nivå, som förvaltar uppgifter om var och en. Just nu är det största hotet i Storbritannien frågan om identitetsstöld, och det råder stor oro på grund av borttappade datorer som innehåller uppgifter från statliga byråer - oavsett om det gäller myndigheter inom socialtjänsten, försvaret eller polisen - personuppgifter, uppgifter som man aldrig egenhändigt skulle lämna ut till någon. Ändå verkar det inte finnas skydd för dessa uppgifter.
Det är därför som vi måste vara försiktiga på denna nivå - på europeisk nivå - så att vi inte skapar ett europeiskt rambeslut som möjliggör samarbete mellan medlemsstater, men inte inför dessa kontroller på nationella medlemsstater. Anledningen till att jag säger detta är att det finns ett mer omfattande skydd tillgängligt för enskilda som ska protestera mot nationella myndigheter när de missbrukar, utnyttjar eller förlorar deras uppgifter än vad detta rambeslut skulle ge, och vi kommer att underminera de rättigheter som redan finns på många sätt om vi tvingar fram att detta rambeslut om skydd av personuppgifter ska gälla för nationella uppgifter också. Eftersom vi rör oss framåt med en ny plan på europeisk nivå finns det visst spelrum för ett något mer obestämt svar på de svårigheter som vi står inför när det gäller uppgiftsskydd. Men för att vara säker på att denna lagstiftning blir effektiv ska den inte bara vara tydlig och slutgiltig när det gäller den funktion som vi vill att den ska fylla, utan den måste också ha folkets förtroende för att den kommer att skydda och inte utnyttja dem.
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag är övertygad om att rådet verkligen vill förbättra säkerheten för medborgarna och även sätter stort värde på civila rättigheter. Man kan mycket väl välkomna de aktuella betänkandena med entusiasm, men om man har läst dem noggrant noterar man att de slutsatser som vi drar helt skiljer sig från era. Vi anser i själva verket att de förslag som ni har antagit är rent ut olämpliga, och att de hotar att kränka de medborgerliga rättigheterna.
Hur kommer det sig att vi bedömer saker olika? För det första riktar parlament traditionellt mer uppmärksamhet mot civila rättigheter än regeringar, något som är ett problem för beslutsfattandet. Parlamentet vill dock i synnerhet se hur dessa beslut påverkar samhället på längre sikt. Om man ser på förhållandet mellan regering och medborgare ur ett historiskt perspektiv ser vi att regeringen har monopol på bruket av våld, och medborgare har grundläggande rättigheter som inte får kränkas av regeringen om det inte är nödvändigt, effektivt och proportionerligt. Även om medborgarna alltför ofta varken ser regeringens åtgärder som nödvändiga eller rättfärdigade kommer deras förtroende för, och följaktligen samarbete med, denna regering att minska, och då kommer vi verkligen att få ett omfattande säkerhetsproblem på lång sikt. Det är svårt att vinna ett förtroende, men lätt att förlora det.
Enligt min mening erbjuder inte förslaget om uppgiftsskydd det avsedda skyddet, och rådet är ute på hal is när det vill utvidga rambeslutet.
Om vi börjar med Martine Roures betänkande skulle jag vilja tacka föredraganden varmt för alla de år som hon har lagt ned på att lotsa detta betänkande genom parlamentet. Jag skulle särskilt vilja ställa en rad frågor till rådet. I förslaget hänvisas det till polisiärt och rättsligt samarbete inom EU, det vill säga till tjänster som har med säkerhet att göra. Men - och rådets ordförande kanske motsäger mig på denna punkt - jag förstår att det nu har angetts att rådet inte anser sig vara bundet av dessa förslag om grundläggande nationella säkerhetsintressen står på spel. Vilka intressen talar vi om här, och kan ni ge ett exempel på en fråga som skulle få er att helt enkelt kasta detta rambeslut i soptunnan?
En annan punkt, som Martine Roure redan har tagit upp, är den om känsliga uppgifter. Det finns vissa uppgifter som jag kan förstå att rådet vill ha. Men kan rådet förklara för mig vid vilket tillfälle det skulle ha nytta av att veta om en person var fackföreningsmedlem? Jag skulle vilja att ni gav mig ett exempel på ett tillfälle då det skulle vara användbart att veta om en person var medlem i fackförbundet Federatie Nederlandse Vakbeweging (FNV) i Nederländerna. Skulle detta tyda på motsträvigt beteende? Under vilka omständigheter skulle detta vara relevant, för Guds skull? Folks sexliv? Om vi talar om aktiv pedofili, så är det inte mer än rätt: det är ett brott och kan naturligtvis registreras. Men vad vill ni egentligen ha mer information om?
När det gäller överföring av uppgifter till tredjeländer minns jag fortfarande ett lustigt ögonblick under det tyska ordförandeskapet, då en företrädare för rådet hävdade att det ibland faktiskt var nödvändigt att snabbt överföra uppgifter till Iran. Han fick hela kammaren att gapa. Han kunde väl inte ha menat detta - överföra uppgifter till Iran?! Jag ställer därför frågan nu. Kommer rådets ledamöter att garantera att känsliga uppgifter inte under några omständigheter kommer att överföras till Iran? Skulle ni kanske också kunna ge mig numret på den artikel som ni grundar denna garanti på?
Även om jag anser att skyddsnivån är otillräcklig välkomnar jag målet: ett bättre samarbete mellan polisiära och rättsliga myndigheter på EU-nivå (detta har varit känt för att fungera dåligt till och med på nationell nivå). Ett nyckelord när det gäller att förbättra detta samarbete är ”förtroende” - även här handlar det om förtroende. Jag anklagar rådet för att inte arbeta hårt nog för att öka detta förtroende och således inte heller samarbetet. När allt kommer omkring måste förtroende bygga på något, som till exempel ett omfattande uppgiftsskydd eller rättigheter för misstänkta som det anstår vår rättsstatsprincip - men ni lyckas inte hålla ert ord. Ni har nu arbetat med rättssäkerhetsgarantierna för misstänkta under hela min mandatperiod, och inget har ännu dykt upp. Dessutom misslyckas ni med att driva samarbetet framåt på de områden där ni verkligen skulle ha kunnat vara till hjälp. I stället lägger ni fram det oslipade rambeslutet om bekämpandet av terrorism.
Roselyne Lefrançois har framställt ett passande betänkande om detta, och jag skulle även vilja tacka henne. Min fråga är fortfarande: vilket problem försöker egentligen rådet lösa här? Anstiftan till våld är förbjudet i alla medlemsstater, och det är rätt så - men nu kriminaliseras uppmaning också. Vad innebär ”uppmaning”? Någon som skriver att Förenta staterna är en förbrytarstat, en ondskans axel, som måste bekämpas? Om denna person också skriver: ”de som inte är med oss är emot oss”, är detta en uppmaning? Om en västerländsk man avsiktligt gör en film som kritiserar islam i syfte att kränka människor, uppmanar han då till en attack? Framför jag en uppmaning nu?
Otydlig lagstiftning är dålig lagstiftning. Ni har mitt stöd för kriminalisering av anstiftan till våld på EU-nivå, men inte på detta sätt. Om man jämför alla språkversioner är det inte ens klart om det är ”uppmaning” eller ”anstiftan” som diskuteras. En kvinna kan klä sig provokativt, men det inte bär inte att hon anstiftar våldtäkt. Artikel 1.1 är oroande i detta avseende, eftersom det däri uppges att en person kan dömas till terroristbrott om han eller hon direkt förespråkar sådana brott. För vår grupp är detta verkligen att gå för långt.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande! På grund av den korta tid som jag har till förfogande skulle jag bara vilja diskutera betänkandet av Martine Roure. När vi talar om behandling av personuppgifter inom ramen för polisiärt och rättsligt samarbete i brottmål, skulle jag mycket tydligt vilja klargöra att jag anser att vi måste göra de europeiska bestämmelserna enhetliga.
Under de senaste åren har flera projekt för behandling av dessa uppgifter inletts, särskilt den andra generationen av Schengens informationssystem och informationssystemet för viseringar (VIS). Men dessa uppgifter är också relevanta i förhållande till förslaget att utbyta belastningsregister mellan medlemsstater och till och med införa ett europeiskt system för PNR-uppgifter. En hög uppgiftsskyddsnivå ligger i alla medborgares intresse, och enligt min mening kan det bara garanteras genom enhetliga bestämmelser på EU-nivå.
Rådsordföranden har sagt att det sittande rådets beslut var den bästa lösning som skulle kunna nås. Herr rådsordförande! Jag måste säga er att jag är besviken på rådets nya förslag, för parlamentets nyckelkrav har inte beaktats, och jag anser att det ger en nivå för uppgiftsskydd som i vissa avseende fortfarande ligger under nivån i Europarådets konvention 108. För övrigt delas kritiken av det förslaget av alla grupper över deras skiljelinjer, och jag anser att detta tydliga budskap borde ge rådet en tankeställare.
Vi bör i synnerhet se till att rambeslutet också tillämpas i nationell uppgiftsbehandling. Annars blir meningen med hela förslaget ifrågasatt.
Jag skulle också vilja betona det som vår föredragande, Martine Roure, har sagt, nämligen att särskilt känsliga uppgiftskategorier - det vill säga uppgifter som avslöjar en persons etniska ursprung, politiska åsikt eller religiösa övertygelse - inte bör behandlas. Om vi ska tillåta några undantag från denna princip är det nödvändigt att ett behörigt rättsligt organ godkänner detta på förhand till exempel. Denna uppgiftskategori bör inte behandlas rent mekaniskt.
Rådet har länge lovat parlamentet att det ska anta detta rambeslut. Jag anser att det nu är hög tid att rådet äntligen infriar sitt löfte, och detta med ett rambeslut värt det papper som det skrivs på.
Jag stöder alla de ändringsförslag som parlamentet föreslår i betänkandet eftersom jag anser att vi behöver högsta möjliga nivå av uppgiftsskydd, och detta har ännu inte garanterats i rådets nu existerande rambeslut.
Gerard Batten
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Dessa beslut av rådet är en del av processen för att harmonisera våra nationella rättssystem så att de blir ett gemensamt EU-system. En EU-medborgare kan redan i nuläget utlämnas med minimala skyddsåtgärder från en medlemsstat till en annan med hjälp av en europeisk arresteringsorder. Inte ens vid vetskapen inom ett nationellt rättssystem eller en nationell regering om att det rör sig om en stor orättvisa kan man förhindra detta.
Inom ramen för de nya bestämmelserna om rättegångar som hålls i den åtalades frånvaro kan vi nu åtalas och dömas i en annan EU-stat utan att ens vara medvetna om att det har skett, och därefter utlämnas och fängslas. Vi kan bötfällas eller få vår egendom beslagtagen utan att detta kan förhindras, eller vi kan skyddas, av vårt eget nationella rättssystem eller vår regering.
En europeisk åklagarmyndighet planeras - med bistånd från Europol, vars tjänstemän åtnjuter immunitet från åtal för allt de kan tänkas göra eller säga under sin tjänstgöring - inom ramen för Lissabonfördraget, med omfattande maktbefogenheter för att utreda och lagföra personer som anklagats för brott mot unionens intressen. Och så har vi naturligtvis Europeiska unionens egen paramilitära poliskår, den europeiska gendarmeristyrkan, som upprättades i Vicenza och som kommer att ha befogenhet att passera gränser för att dämpa oroligheter bland civilbefolkningen i EU:s medlemsstater.
Det påstås att allt detta görs för att vi ska skyddas mot terrorism, men vad det egentligen är frågan om är naturligtvis Europeiska unionens ständiga uppdrag, som går ut på att öka och befästa sin egen makt och dominans på varje område i vår nationella tillvaro. Terrorismen är verkligen ett stort hot, vars största enskilda källa i världen i dag är ideologin inom det fundamentalistiska, bokstavliga och extremistiska islam. Men terrorism bör bekämpas av nationella regeringar som samarbetar med varandra, inte användas som en ursäkt för att öka Europeiska unionens makt.
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman! Man hör ofta från olika håll att kampen mot terrorism utgör ett hot mot våra friheter - men detta är en felaktig dikotomi. Yttrandefriheten, tryckfriheten och rätten till privatliv är verkligen grundläggande särdrag för det västerländska samhället, men, som föregående talare just sa, är det dessa öppna samhällen som för närvarande hotas av en islamistisk extremism som uppmanar till terroristdåd mot dessa värderingar. Åtgärderna i detta betänkande innebär ett steg - men bara ett - i rätt riktning. Länder har inte bara uppgiften att skydda sina medborgare mot terrorism, utan måste också kunna vidta alla nödvändiga åtgärder för att garantera den allmänna ordningen.
Jag vill dock framföra en randanmärkning i detta sammanhang, eftersom många talare i anslutning till dagens debatt har hänvisat till Italien. Den italienska regeringen har ändå rätt att bekämpa illegal invandring och brottslighet på de sätt som man anser vara nödvändiga, förutsatt att dessa rättfärdigas av objektiva och legitima faktorer. Dessutom var den skamliga utfrågningen i Rom i förra veckan, där några parlamentsledamöter på yttersta vänsterkanten anklagade italienska karabinjärer för att tortera romska barn, en förolämpning av det italienska folket som inte gynnade Europaparlamentet. Därför hoppas jag att Europaparlamentets talman kommer att be den italienska regeringen om ursäkt på allas våra vägnar.
Jean-Pierre Jouyet
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag bad att få ordet i detta läge eftersom jag olyckligtvis måste ge mig i väg för att delta i en interinstitutionell dialog. Jag ber parlamentet och föredragandena om ursäkt för detta. Jag vill bara svara gruppordförandena med att först och främst säga, beträffande betänkandet av Roselyne Lefrançois och särskilt efter talen om skillnaden mellan ”anstiftan” och ”uppmaning”, att rådets text är en kopia av artikel 5 i Europarådets konvention, för att skillnader i tillämpning ska undvikas. Vi anser att vi bör överlåta åt domare att tillämpa denna kriminalisering på ett skäligt sätt och - som Luis de Grandes Pascual med rätta sa - ta vederbörlig hänsyn till sammanhanget, i synnerhet vad gäller spansk terrorism. Avslutningsvis vill jag påpeka att man i rådets text i stort beaktar å ena sidan klausulen om yttrandefrihet i artikel 2 och å andra sidan proportionalitetsklausulen i artikel 14.
Vad gäller betänkandet av Martine Roure vill jag säga att jag också håller med Kathalijne Maria Buitenweg och Alexander Alvaro: det är verkligen ett framsteg att man med lagstiftning inom den tredje pelaren öppnar för rätten till prövning. Jag har också lyssnat till alla era krav i samband med räckvidd, i synnerhet kraven från Sylvia-Yvonne Kaufmann. Frankrike ansåg samma sak som kommissionen, men vi måste vara realistiska. Vi skulle kunna anta en annan text enhälligt. Vi hade velat gå längre - vilket också kommissionsledamot Jacques Barrot sa - men bara om räckvidden utvidgades, vilket skulle vara mycket positivt. Jag tror inte att vi skulle kunna göra sådana framsteg på kort sikt.
Vi måste nå en kompromiss, etablera en balans. Jag instämmer med Roure om att detta inte är helt tillfredsställande. Men det är fortfarande ett framsteg, och vi måste godta det för vad det är. Så har vi också, som jag sa tidigare, bedömningsklausulen. Jag uppmanar kommissionen och kommissionens vice ordförande att på bästa sätt utnyttja denna bedömningsklausul och de bestämmelser om insamling av uppgifter som tyder på att vi också kommer att ha akter inom ramen för nationell suveränitet i åtanke, och det vet jag att han kommer att göra. Ni nämnde inkluderandet av vissa uppgifter som finns med i beslutet. Personligen skulle jag också bli glad om inkluderandet av uppgifter av religiös och sexuell art granskades, eller om det åtminstone fick en bättre formulering än vad som är fallet i nuläget.
Som svar till Koenraad Dillen i fråga om romerna: EU-toppmötet om romer den 16 september visade, som han vet, det franska ordförandeskapets och kommissionens engagemang i frågan om romer. Vice ordföranden var där, och vi utvärderade de åtgärder som vidtagits tidigare och som medlemsstaterna kan engagera sig i i framtiden för att uppmuntra en integrering av romerna i våra samhällen. Detta är en fråga som också dyker upp frekvent på kommissionsledamot Vladimír Špidlas sociala dagordning.
Det var allt jag hade att säga som svar på de anföranden som gjordes som en del av denna mycket spännande debatt.
Manfred Weber
(DE) Herr talman, herr vice kommissionsordförande, herr rådsordförande! Först och främst vill jag berömma det franska ordförandeskapet för att vi diskuterar dessa frågor tillsammans, eftersom de illustrerar balansen av utmaningen: att övervinna en stor utmaning - terrorism - å ena sidan och dataskydd å andra sidan. Det är synd att rådsordföranden inte kan närvara under hela debatten. Det skulle ha gjort stor nytta.
För det första har vi, i fråga om dataskydd, redan hört många ordförandeskap berätta för oss om stora och betydande framsteg. Jag vill, för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, påpeka att vår föredragande, Martine Roure, har hela parlamentets fulla stöd i denna fråga, eftersom det krävs framsteg på detta område.
Tre frågor är av extra stor betydelse för oss. Jag vill särskilt betona att vi måste fortsätta att betona att vi stöder utbyte av uppgifter. Vi vet från Schengens informationssystem att vi kan spåra många kriminella genom att utbyta uppgifter, och att utbyte av uppgifter garanterar framgång och säkerhet. Men det finns andra aspekter som är viktiga: rätten till tillgång för medborgarna är av särskilt stor betydelse för mig - eftersom det förstärker medborgarnas rättigheter - och räckvidden, som redan har diskuterats upprepade gånger. Kommissionens vice ordförande Jacques Barrot har påpekat att dessa beslut är viktiga som stöd för honom, framför allt under förhandlingarna med Förenta staterna. Jag vill dock tillägga att om Förenta staterna motsätter sig att denna rättsliga ram olyckligtvis bara tillämpas på europeiska frågor, och inte på inomeuropeisk nivå i samband med situationen i medlemsstaterna, kommer man att ha ett argument mot oss, eftersom vi inte ens vågar genomföra denna rättsliga ram i sin helhet i Europeiska unionen.
När det gäller kampen mot terrorism anser jag att det är skamligt att den inte kommer någon vart i fråga om ett praktiskt genomförande av många operativa åtgärder, trots att rådet ständigt inleder nya strategier på detta område. Vi minns alla att det tog över ett år att utse den nya europeiska samordnaren för kampen mot terrorism, Gilles de Kerchove, att vi agerade snabbt i fråga om bevarande av uppgifter men att genomförandet tyvärr har försenats, och att vi fortfarande inte har någon arbetsgrupp inom Europol, en avdelning som ägnar sig åt denna sektor. Vi måste arbeta och kämpa med ett större engagemang i detta avseende, och vi borde göra operativa framsteg snarare än bara argumentera om ordalydelse.
Framför allt i fråga om islamistisk terrorism förväntar vi oss att de största problemen ska orsakas av personer som konverterat - människor som växer upp i vårt samhälle, blir vuxna och sedan konverterar till den islamiska tron. Vi måste fråga oss vad det är som går fel i våra samhällen och vad som går fel i den islamiska miljön för att dessa personer ska bli radikaliserade. Vi måste ta hänsyn till detta.
I Europa kan vi också leva i säkerhet för att vi har en engagerad polisstyrka, som vi måste vara tacksamma mot i detta avseende.
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Första och främst vill jag gratulera föredragandena till deras utmärkta betänkanden, men jag ska huvudsakligen diskutera Lefrançoisbetänkandet.
Vi fortsätter steg för steg att ta in på terrorismen, alltid med hjälp av lagstiftning. Med rambeslutet från 2002 kunde vi fastställa en gemensam definition och en rättslig ram för terroristbrott.
De förändringar som har lagts fram i dag omfattar införandet av tre nya överträdelser som vi måste skydda oss från, som svar på gamla och nya terroristhot och terroristers ökande användning av informationsteknik, inklusive cyberterrorism. Det finns en lång kedja av terroristdåd, alltifrån indoktrinering och väckande av fanatism hos barn till mord.
Denna föreslagna ändring är begränsad till offentlig uppmaning till terroristbrott samt rekrytering och utbildning av terrorister, som nu täcker traditionella och moderna metoder för att sprida terror.
Vi skiljer emellertid inte mellan metoderna, men vi måste vara oerhört försiktiga i fråga om att dra en gräns mellan vad som är oacceptabelt, och som därför måste bestraffas, och yttrandefrihet som en grundläggande rättighet.
Denna gräns är otydligare i fråga om offentlig uppmaning. Därför är uppsåt och manifesterad fara nödvändiga krav för att något ska kunna beskrivas som en överträdelse. Allt annat är yttrandefrihet, och den skyddas av själva ramdirektivet, artikel 6 i EU-fördraget, stadgan om de grundläggande rättigheterna och Europarådets konvention om förebyggande av terrorism.
Vad som brister i fråga om konventionen är att många medlemsstater ännu inte har ratificerat den, vilket inte bidrar till att stödja kampen mot terrorism eller skyddet av friheter.
Varken det ursprungliga rambeslutet eller den befintliga ändrade versionen ersätter konventionen. En ratificering skulle snarare stärka den europeiska lagstiftningen, och tillföra extra mervärde och en mer fullständig rättslig ram.
Precis som i Prümfördraget och i många andra texter skiljer man i den europeiska lagstiftningen inte mellan olika typer av terrorister. Den gäller i lika hög grad inom unionen som för internationell terrorism.
Förra året registrerade Europol totalt 583 terroristdåd, 24 procent mer än året före, av vilka 517 utfördes av separatistgrupper som verkar i Spanien och Frankrike. 201 personer var misstänkta för islamistiska terroristdåd.
Jag vill gratulera polisstyrkorna till deras lovvärda arbete och till deras ansträngningar för att sätta stopp för terrorism och gripa terrorister.
Mitt land figurerar olyckligtvis återigen på nyheterna. Vi har en lång och eländig tradition av terrorism. Vi vet att det inte finns rum för några terrorister i en demokrati, men det finns inte heller rum för personer som uppmuntrar, ger skydd åt eller hjälper terrorister. Därför anser jag att ett annat rättsligt koncept skulle komplettera vår lagstiftning: en kriminalisering av yttringar som misskrediterar eller förnedrar offren för terrorism eller deras familjer. Detta kan vara bra att lägga på minnet inför kommande förändringar.
Avslutningsvis beklagar jag att vi inte kan tillämpa protokoll 10 i Lissabonfördraget för att skynda på överföringen av behörighet i dessa frågor till gemenskapen, eftersom de är så betydelsefulla och brådskande för medborgarna.
Sophia in 't Veld
(EN) Herr talman! Till att börja med vill jag som en ordningsfråga be presidiet att skriva till det franska ordförandeskapet och tillkännage att vi anser att det är oacceptabelt att det franska ordförandeskapet inte är tillgängligt under hela denna viktiga debatt.
(NL) Herr talman! Terrorismen uppstod inte den 11 september 2001; den har alltid funnits. Dessutom står det, som den föregående talaren just påpekade, verkligen i Europols EU Terrorism Situation and Trend Report [rapport om situationen och trenderna i fråga om terrorism i Europeiska unionen] att flertalet attacker inte begås av islamistiska extremister utan av separatister, av styrkor från extremhögern och extremvänstern.
Vad som är nytt sedan 2001 är dock att regeringar över hela världen har utnyttjat kampen mot terrorism för att inskränka civila rättigheter och friheter. Jag är helt för ett samarbete i kampen mot kriminalitet, och jag instämmer helt i det som Manfred Weber sa, men åtgärder har väldigt ofta vidtagits, som t.ex. insamling av personuppgifter, för att uppnå syften som absolut inte har något att göra med terrorism. Passageraruppgifterna används exempelvis för kontroll av invandrare och i kampen mot ”vanliga” brott. Detta är helt legitimt i sig självt, men låt oss i sådana fall nämna saker vid deras rätta namn.
De högtidliga förklaringarna från rådets sida om civila rättigheter och skydd av personuppgifter låter tämligen ihåliga när rådet inte ens är här och, framför allt, inte är berett att införliva Europaparlamentets rekommendationer, som de fastställs i Rourebetänkandet. Då kanske rådet ska sluta gråta krokodiltårar över Irlands ”nej”.
Avslutningsvis har jag två specifika frågor. Jag vill be kommissionen - eftersom rådet inte är här - om information om kontaktgruppen på hög nivå. Efter två års förhandlingar bakom lyckta dörrar och utan mandat uppmanar den amerikanska ministern för inre säkerhet, Michael Chertoff, kommissionsledamot Jacques Barrot att underteckna ett avtal i december. Jag skulle vilja veta om kommissionsledamot Barrot kommer att säga ”nej” på våra vägnar.
Den andra frågan lyder som följer. Det hålls förhandlingar på EU:s vägnar om ett system i vilket tullen - i Europa, och utan några utläggningar eller begränsningar - tillåts söka igenom och beslagta bärbara datorer vid gränsen. Jag skulle vilja få mer information om detta.
Talmannen
Jag anser att det är viktigt att informera er om att det franska ordförandeskapet helt korrekt framförde sina ursäkter före inledningen av debatten och meddelade oss att Rachida Dati inte kunde delta i debatten, eftersom hon var förhindrad av oundvikliga skäl, och att Jean-Pierre Jouyet, som ersatte henne, inte kunde stanna.
Er invändning är ändå viktig, och vi kommer att framföra den, men jag vill betona att det franska ordförandeskapets ursäkter framfördes i förväg.
Bogusław Rogalski
(PL) Herr talman! Terrorism är ett av de största hoten i modern tid. Attackerna den 11 september gjorde oss på ett tydligt sätt medvetna om detta. Terrorism baseras både på psykologiska och sociala effekter och medieeffekter. Det är förklaringen till det problem som uppstått med den oändliga lista över frågor om hur hot av detta slag ska kunna avledas som har antagit en global dimension. Spridande av rädsla, terror och attacker mot det civila samhället - det är terrorism.
EU måste kunna ge sina medborgare en hög säkerhetsnivå. Särskild uppmärksamhet måste fästas vid terroristernas användning av IT och kommunikationsteknik, i synnerhet Internet, som bidrar till att sprida propagandasändningar och utbildningsmanualer. Detta är vad vi verkligen måste motverka. Att bekämpa terrorism måste bli en prioritering för oss i EU, framför allt att bekämpa dess mest hotfulla form, den islamistiska terrorismen, vars mål är att helt ödelägga den västerländska civilisationen. Vad kan vi göra? Det är ett enkelt val: endera tillintetgör vi terrorismen, eller så kommer terrorismen att uppenbara sig för världen.
Angelika Beer
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi kan föra denna debatt utifrån grundläggande principer - vi måste föra den - men inte utan att diskutera ett visst instrument. Jag talar om det man hänvisar till som listan över terroristorganisationer. Efter EG-domstolens domslut av den 3 september vet vi att den rättsliga bedömningen är klar och tydlig. Både EU:s och FN:s system med listor över terroristorganisationer utgör ett brott mot medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter och måste därför reformeras.
Vad är det som har hänt? EU:s lista över terroristorganisationer fungerar i en fullständig gråzon utan parlamentarisk kontroll. Det är verkligen bisarrt att vi i egenskap av parlament får höra att man vid ett möte för rådet (jordbruk och fiske) den 15 juli - där politiker samlats som specialiserar sig på jordbruk, skogsbruk och utveckling av landsbygden - antog en ny europeisk lista över terroristorganisationer utan debatt och utan att veta vad som stod på den. Vi vet att komplikationer på det utrikespolitiska området resulterar i en fullständig gråzon när internationell rätt trampas under fötterna. Vi vill förändra detta, och jag ber om ert stöd i detta avseende. Stort tack!
Giusto Catania
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är också besviken över att den franska ministern har gått, för han kunde bland annat ha fått reda på att den information som han gett oss är felaktig. Bárbara Dührkop har rätt när hon säger att flertalet terroristattacker som utförs i Europeiska unionen har en oberoende grund och inte har någon anknytning till al-Qaida, tvärtemot Jean-Pierre Jouyets uttalande.
I sådana fall hade vi kunnat avlägsna den suggestiva ekvation mellan islam och terrorism som så ofta framhålls för oss. Det händer ofta, och det finns olyckligtvis också anhängare av detta i parlamentet. Jag tänker på den inställning som Mario Borghezio intog vid aktionen i Köln nyligen, och om detta rambeslut hade gällt skulle han tveklöst ha anklagats för uppmaning till terrorism. Jag skulle definiera Borghezios agerande som uppmanande, och jag vill på gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänsters vägnar göra en formell begäran hos parlamentets talman att utfärda en officiell varning till Borghezio.
Enligt min uppfattning har den strategi som antagits i kampen mot terrorism under de senaste åren varit en förlustbringande strategi och alltför underordnad amerikanska intressen i krigen i Irak och Afghanistan, i utformandet av listor över terroristorganisationer och i de restriktioner som tillförts rättsstatsprincipen. Det har förekommit alltför många fall av inkorrekt hantering av personuppgifter, och jag anser att vi alla måste samarbeta - och jag håller på att avrunda nu - för att se till att vi inte begränsar den individuella friheten, för att utöka de demokratiska områdena och för att se till att vi inte bidrar till att uppnå just de mål som terroristorganisationerna har, i säkerhetens namn och i kampen mot terrorismen.
Nils Lundgren
Herr talman! Mme Lefrançois föreslår viktiga förändringar för att värna integritet, yttrandefrihet och rättssäkerhet. Det som ska ses som brottsligt är anstiftan, inte uppmaning till terroristbrott. Privatlivets skydd ska gälla även e-post och annan elektronisk korrespondens och de grundläggande principerna för all vår lagstiftning lyfts fram: proportionalitet, nödvändighet och icke-diskriminering.
Utmärkt. Men, för det finns ett stort ”men”: Var tog subsidiaritetsfrågan vägen? Vilken typ av terrorism ska hanteras på EU-nivå? I Spanien begicks ett vidrigt terroristbrott under den gångna helgen och vi känner alla med det spanska folket, men brottet är ingen EU-fråga. Liksom inte heller den terrorism som pågick under årtionden i Nordirland. Det är uppenbart att rädslan för terrorism används medvetet för att på medlemsländernas bekostnad flytta fram EU:s positioner på rättsliga och polisiära områden. Subsidiaritetsfrågan lever i festtalen men inte i lagstiftningen.
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! I helgen föll Tjeckiens ambassadör i Pakistan offer för en bombattack i det landet. I går skadades tre tjeckiska militärer i en raketattack i Afghanistan. I nuläget påverkar terrorismen också livet för medborgarna i mitt land direkt. Det råder ingen tvekan om att detta är ett av de lömskaste och farligaste fenomen som finns för civilisationen och att vi inte kan ge efter för detta fega och ondskefulla gissel, utan måste bekämpa det. Kriget mot terrorismen får emellertid inte bli en allomfattande besvärjelse. Trots terrorismens alla blodiga följder får inte daglig misstanke och rädsla i samband med den egna säkerheten prioriteras framför frihet. Därför förkastar jag Europeiska kommissionens förslag om att anstiftan till terroristbrott borde utgöra ett brott. Förslaget syftar till att bestraffa muntliga och skriftliga anföranden och utgör följaktligen ett tydligt hot mot yttrandefriheten och grundläggande mänskliga rättigheter. För mig, i egenskap av demokratisk politiker, är detta oacceptabelt.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag vill börja med betänkandet av Martine Roure, som jag återigen stöder p.g.a. att det syftar till att nå en politisk överenskommelse om förslaget till rambeslut om skydd av personuppgifter inom ramen för den tredje pelaren, som inte baseras på minsta gemensamma nämnare, en miniminivå av dataskydd och allvarliga brister. Jag skulle återigen vilja framföra min ståndpunkt, som jag har klargjort vid ett flertal tillfällen tidigare: det är nödvändigt och angeläget att ett rättsligt instrument antas som garanterar skydd av uppgifter inom ramen för den tredje pelaren och en nivå för skydd av personuppgifter som åtminstone är likvärdigt med den nivå som garanteras inom ramen för den första pelaren enligt direktiv 95/46/EG.
Jag tyckte att det var mycket intressant att höra vice kommissionsordförande Jacques Barrots uttalanden. Han är lyhörd för parlamentets oro, men jag anser att det är beklagligt att rådets tomma stol är ett levande exempel på den politiska dövhet som har trängt igenom varje ordförandeskap. Jag känner ingen optimism alls i fråga om rådets svar.
Vad gäller Lefrançoisbetänkandet: år 2002 antog vi ett rambeslut i vilket vi harmoniserade definitionen av ”terrorism” och de tillämpliga straffen. Ett flertal talare har redan hänvisat till Internet, den nya informationstekniken, och de fördelar som dessa innebär, men också till den nytta som brottslingar har av användningen av Internet. Det har redan nämnts att det finns omkring 5 000 webbplatser för terroristpropaganda som är verktyg för radikalisering och rekrytering och som tjänar som informationskälla när det gäller terroristernas medel och metoder. Det är anledningen till att vi måste ändra 2002 års direktiv för att skapa de instrument som krävs för att ta itu med denna form av cyberterrorism. Jag stöder Roselyne Lefrançois' förslag, som kombinerar den brådskande karaktären hos denna kamp med den oumbärliga respekten för yttrandefrihet och organisationsfrihet.
Avslutningsvis är det mycket viktigt att medlemsstaterna ratificerar Europarådets konvention om förebyggande av terrorism från 2005, så att ett parallellt genomförande av båda instrumenten garanteras, tillsammans med ett grundligare och mer heltäckande rättsligt system.
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr talman! Under de senaste åren har diskussionen om terrorism i Europeiska kommissionen och rådet nästan uteslutande uppstått ur ett självklart godtagande av skyddet av de grundläggande rättigheterna. De nästan lika oundvikliga följderna är märkliga lagstiftningsförslag som utgör en överträdelse av just dessa rättigheter.
Ett typiskt exempel är det förslag som vi diskuterar i dag, om bekämpande av terrorism på Internet. Det grundas på erkännandet av att vissa terrorister använder Internet för att uppmana till terrorism, och att vi måste stoppa dem.
Förslaget avslutas hur som helst med följande extrema åtgärd: för att bekämpa terrorism på Internet bör vi fängsla alla medborgare som skriver någonting som skulle kunna tolkas av polisen som avsett att uppmuntra terrorism - märk väl inte ens ”uppmana till” det. Dessutom är alla som direkt eller indirekt stöder terroristbrott skyldiga. Alla som vågar uttrycka, muntligt eller skriftligt, en politisk åsikt som skulle kunna tolkas som ett stöd för terrorism riskerar med andra ord att arresteras. På ett annat ställe i förslaget står det att människor kan åtalas även om de inte har någon avsikt att uppmuntra till terrorism med sina skrivelser, bara på grund av att deras ord, enligt polisens uppfattning, har haft en sådan verkan. En av de grundläggande principerna för brottmålsförfaranden upphävs med andra ord fullständigt.
Lyckligtvis kan de självklara värderingarna i ett demokratiskt samhälle återställas i detta galna rambeslut tack vare Lefrançoisbetänkandet. I detta betänkande skyddas tryckfriheten och innehållet i våra e-postmeddelanden från föregripande spioneri från myndigheternas sida, och det anges uttryckligen att kriminalisering av alla slag inte ska ”inskränka eller hindra ... uttryck för radikala, polemiska eller kontroversiella åsikter som framförs i den offentliga debatten i känsliga politiska frågor, inbegripet frågan om terrorism”. Jag hoppas att rådet kommer att acceptera dessa självklara ändringar.
Det finns ingen här i kammaren som underskattar behovet av att bekämpa terrorismen, men när kampen mot den ger upphov till åtgärder som i slutändan lägger munkavle på demokratin så är Europaparlamentet, med rätta, skyldigt att inte stödja dem.
Anledningen till är att - återigen en av dessa självklara sanningar som riskerar att inte längre kunna tas för givna i dagens Europa - det är absurt att hävda att vi bekämpar terrorismen för att ”skydda vår demokrati” medan vi föreslår åtgärder som går emot demokratins grundläggande principer. Demokratins moraliska överlägsenhet ligger i det faktum att det finns många sätt att besvara och skydda den, men till dessa hör sannerligen inte föregripande övervakning av medborgarnas tankar och ord, för att inte tala om föregripande nedtystande eller kriminalisering av uttryckande av egna tankar av dem som motsätter sig det som är självklart för majoriteten.
Jag uppmanar er att stödja Lefrançois- och Rourebetänkandena. Rådet uppmanar jag i dess frånvaro att lyssna på detta.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Det finns grundläggande brister i det sätt på vilket EU för närvarande agerar när det gäller rättsliga och inrikes frågor, i synnerhet avsaknaden av en helt öppen och demokratisk lagstiftning i frånvaro av Lissabonfördraget (också jag beklagar att Jean-Pierre Jouyet visade sin likgiltighet för våra åsikter genom att gå härifrån, oavsett om han ursäktade sig eller inte) och, för det andra, avsaknaden av balans och respekt för grundläggande rättigheter. Båda dessa framhävs olyckligtvis i detta avseende i de två åtgärder som diskuteras.
Kriminalisering av ”offentlig uppmaning till terroristbrott” - en vag benämning - riskerar att få en skrämmande effekt på yttrandefriheten när den straffbara gärningen anstiftan, som redan existerar, är fullständigt adekvat.
Den andra åtgärden ger bara ett svagt skydd av personuppgifter som skenbart utbytts för att upprätthålla lagen, och har enorma kryphål. Jag kan upplysa parlamentet om att man i Storbritannien använder direktivet om lagring av uppgifter - det brittiska ordförandeskapets epokgörande prestation för tre år sedan - för att ge hundratals icke brottsbekämpande myndigheter tillgång till personliga kontaktuppgifter. På kommunal nivå används de för att kontrollera om föräldrar har ljugit om att de bor i upptagningsområdet för en populär skola - vilket kanske är dumt gjort, men inget grovt brott.
Det är skandalöst hur ministrar för inrikes frågor har lämnat utrymme för eurofober som t.ex. UK Independence Party (UKIP) och de brittiska konservativa att skarpt kritisera samtliga EU:s ansträngningar i fråga om gränsöverskridande brottslighet. Vi vet att en stor majoritet av den europeiska allmänheten, inklusive den i Storbritannien, stöder EU:s agerande för att gripa brottslingar och terrorister, t.ex. med hjälp av den europeiska arresteringsordern. UKIP och Torypartiet, som hävdar att man prioriterar lag och ordning högt, vinkar glatt adjö till alla brottslingar som tar sig undan över Engelska kanalen. Vi borde inte låta dem komma undan med sin propaganda, i synnerhet inte eftersom ministrarna för inrikes frågor gör sitt allra bästa för att undergräva allmänhetens stöd för ett polisiärt samarbete med sin trångsynta strategi, som inte uppmärksammar medborgerliga friheter i tillräcklig grad, oavsett om det rör sig om skydd mot inkräktande i privatliv eller rättigheter för tilltalade i brottmål.
EU:s regeringar har korkat nog låtit Gerard Batten och hans likar att hetsa upp sig över erkännande av utevarodomar på grund av deras misslyckande, som leds av den brittiska regeringen, med att stärka rätten att försvara sig. Tala om en ond allians mellan eurofober och en ryggradslös Labourregering.
Slutligen vill jag fråga var justitieministrarna befinner sig i hela denna övning. De måste få kontroll över cirkusen kring ministrarna för inrikes frågor och börja bygga ett verkligt europeiskt område för frihet, säkerhet och rättvisa. Vi måste se till att Lissabonfördraget införlivar öppenhet och demokrati i detta projekt, och detta snabbt, före valet till Europaparlamentet.
Konrad Szymański
(PL) Det finns stunder när jag lyssnar till denna debatt då jag får intrycket att vi glömmer bort att rambeslutet riktas till demokratiska stater, medlemsstater i EU, med en demokrati som baseras på stabila grunder. Därför finns det ingen brådskande anledning, inget akut behov av, att hämma följderna av rambeslutet genom att införa koncept som ”anstiftan” och ”verkligt terroristhot”. Detta är det odlande av misstänksamhet som Giovanni Fava talade om. Misstänksamhet gentemot staten. Vem kan bedöma hur verkligt hotet faktiskt har blivit? Måste det flyta blod på gatorna i en eller annan europeisk stad för att vi ska vara 100 procent säkra på att det hot som är knutet till utbildning, till anstiftan eller till uppmaning har blivit verkligt?
Dessa och andra skyddsklausuler kan tolkas med illvilja, exempelvis på domstolarnas nivå. De kan i slutändan tolkas som ett uttryck för en ideologi, en falsk uppskattning av mänskliga rättigheter, som i detta avseende skulle undergräva effektiviteten hos kampen mot terrorism. Jag ber medlemsstaterna att visa större tillit, att inte försvaga rambeslutet, och att upprätthålla konvergensen i rambeslutet med den konvention mot terrorism som utarbetats inom Europarådets familj av nationer.
Adamos Adamou
(EL) Herr talman! Terrorism är en handling som måste fördömas av alla ledamöter som är närvarande här i kammaren. Detta bör emellertid inte leda till att vi försvårar skyddet av vår verkliga säkerhet. I verkligheten innebär de val som gjorts av EU för att undanröja dessa avskyvärda brott att vi är splittrade och mycket osäkra.
Antagandet av alltmer reaktionära strategier bekräftar att vi gjorde rätt i att ända från början invända mot grundtanken i hela detta företag, och att vi gör rätt i att nu känna oro över det verkliga skyddet av medborgarnas friheter. I de reformförslag som lagts fram krävs en ännu större investering i åtgärder och politik som kan leda till att oskyldiga personer förhörs och fälls. Den grundläggande rättsliga principen om oskyldighetspresumtion störtas till följd av bara en misstanke.
Hur kan en offentlig anstiftan eller uppmaning vara ett brott när den inte får några följder eller leder till någon handling? Hur långsökt får definitionen av uppmaning vara? När kan den betraktas som offentlig? När är den genuint farlig och följaktligen straffbar?
Den förklarande naturen hos vissa av bestämmelserna om skyddet för yttrandefriheten är inte tillräcklig: det som bestämmer genomförandet av förslaget är tanken bakom definitionerna. Dessa innebär ett brott mot artikel 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och skulle kunna leda till kriminalisering av demonstrationer, anföranden osv.
Enligt vår uppfattning gör EU återigen ett val grundat på ett politiskt egenintresse snarare än försöker skydda medborgarnas faktiska friheter. Man försöker fördriva vår oro med förkunnande klausuler som inte kan garantera skyddet av dem som vissa vill se som potentiella terrorister.
Georgios Georgiou
(EL) Vilken sorg, vilket lidande, vilken smärta och vilket hat terrorism innebär! Lyckligtvis har vi lärt oss att gömma oss, att skydda oss själva och att hata, för det är våra grundläggande rättigheter, och detta är vad de har reducerats till. Det är dock en grundläggande förpliktelse som vi inte har lärt oss: att inte provocera fram terrorism. Terrorism är inte en synd. Det är kanske en brottslig handling som begås i protest eller som hämnd, och det är otvivelaktigt ett förfärligt brott: men det är inte en synd. Jag har inte sett terrorister som är fördärvade och som dör tillsammans med sina offer. Terrorism blir framprovocerad. Försåvitt den framkallas av dem som provocerar fram och utnyttjar den så leder terrorismen till död.
Vi i parlamentet måste skydda européerna, men vi måste också skydda dem som dödas i Islamabad, i Sharm el-Sheikh och, nu senast, i Algeriet. Det är parlamentets skyldighet att skydda dem som inte kan klandras.
(Talmannen avbröt talaren.)
Ashley Mote
(EN) Herr talman! För två veckor sedan talade ordföranden för det muslimska rådet i Storbritannien inför ett möte i denna byggnad och förkastade då kategoriskt reciprocitet mellan religioner, och krävde att lokalbefolkningarna skulle ha skyldighet att välkomna nykomlingar och att dessa nykomlingar hade rätt att hålla sig avskilda från resten av befolkningen. Han hänvisade över huvud taget inte till någon utrensning av de islamistiska fundamentalisterna i hans eget samhälle, trots att han måste veta att det är muslimer, och bara muslimer, som har kunskapen att finna och stoppa fanatikerna bland dem.
Det var inte skotska rugbyspelare som sprängde tunnelbanetågen i London, och det var inte walesiska jordbrukare, eller ens engelska kricketspelare. Det var en grupp hjärntvättade muslimska ungdomar som var på jakt efter 72 kyska oskulder i paradiset, med uppfattningen att de hade en rätt given av Gud att slakta icke-troende. Vi bekämpar inte terrorism. Vi kämpar i ett religionskrig, och det är på tiden att vi inser denna skillnad.
Urszula Gacek
(EN) Herr talman! Många kolleger har kommit med kloka kommentarer om hur vi ska kunna finna en balans mellan att förebygga terroristdåd och att garantera våra medborgerliga friheter, i synnerhet i fråga om lagring och insamling av uppgifter.
Jag skulle vilja ta upp frågan om vad det är för sorts uppgifter som samlas in om våra medborgare, och hur de lagras och nås. Låt mig bara ge ett exempel på insamling av uppgifter som förmodligen påverkar de flesta av mina kolleger i denna plenisal. Vi reser regelbundet med flyg och handlar i butiker på flygplatserna, och alla inköp som vi gör kräver att vi visar ett boardingcard. Om vi bortser från att detta kanske kan berättigas med de olika skattesatserna på parfym, alkohol och tobak, har ni någonsin funderat över varför ni måste visa boardingcard när ni köper en tidning?
Vem behöver veta om ni köper den högerorienterade Daily Telegraph eller den vänsterorienterade Libération? Varför skulle man kontrollera boardingcard om det inte tjänade något syfte?
För det andra måste vi öka garantierna för lagring av och tillgång till uppgifter. Hur i all sin dar ska vi kunna övertyga våra medborgare om att de uppoffringar som de ombes göra i fråga om sin personliga frihet är berättigade när regeringsorgan i medlemsstaterna förlägger enorma databaser, vilket skedde i Storbritannien, eller till och med offentliggör dem på Internet, vilket skedde med skatteuppgifter i Italien?
Det är tillräckligt med dessa exempel för att visa varför kommissionen och rådet borde lyssna på utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, som - bland annat - begär att hantering av uppgifter som avslöjar politiska åsikter bör förbjudas och att rambeslutet också borde gälla för nationell hantering av uppgifter.
Det är bara med dessa och ytterligare garantier som parlamentet föreslår som medborgarna kommer att acceptera insamling av uppgifter. Utan detta kommer vi att få en europeisk höstack med information, med delar av den flygande i vinden och utan hopp om att kunna finna den ordspråksmässiga nålen, den nål som utgör den nyckeldel av information som bidrar till att förhindra illdåd av terrorister.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Det råder ingen som helst tvekan om att vi måste fortsätta kampen mot terrorism med största beslutsamhet. Därför välkomnar jag särskilt det faktum att vi fortsätter att utveckla de instrument som krävs och anpassar dem till de kunskaper som vi fått. En sak måste dock vara tydlig: vi kan bara vinna denna strid utifrån rättsstatsprincipen. Att överge lagar och moral stärker bara terrorismen, det försvagar den inte. Detta har Bushadministrationens agerande tydligt visat oss. I detta avseende kan Europa föregå med gott exempel.
Allmänhetens säkerhet och frihet är dock alltid knuten till individens frihet. Det är bara att titta på exempelvis regionen Baskien. Människorna där lever i skräck eftersom det kan få ödesdigra följder att promenera på gatorna eller besöka fel bar. Det är vårt jobb att skydda våra medborgare från sådana hot. Restriktioner på annan personlig frihet kan krävas emellanåt för att detta ska lyckas. Men våra medborgare måste också kunna förlita sig på att dessa restriktioner är skäliga, och att deras uppgifter inte sprids över världen via underrättelsetjänster. Kort sagt: våra medborgare borde inte behöva öppna ögonen en dag och upptäcka att Orwells visioner inte längre är en utopi. Det är just vad detta handlar om: att garantera säkerhet för liv och lem utan att ödelägga skyddet för privatlivet.
I detta läge vill jag tacka mina båda kolleger som har lagt fram två utmärkta betänkanden. Båda klargör att vi kräver större ansträngningar från rådets sida för att skydda de grundläggande rättigheterna och att vi vill se större varsamhet och bättre skydd när det gäller hantering av personuppgifter. Vi kommer att ge rådet vårt fulla stöd för alla meningsfulla och skäliga åtgärder för att bekämpa terrorism.
Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kommer alltid att se till att alla medborgare kan känna sig säkra, både på gatorna, på större evenemang och i hemmet. Friheten är alltför värdefull för att få ödeläggas, oavsett vilken sida som gör det. Det är vi alltför medvetna om med Europas smärtsamma historia i minnet.
Jean-Marie Cavada
(FR) Herr talman! Mycket har redan sagts, så jag ska inte prata så länge om detta ämne. Jag vill bara fästa er uppmärksamhet på de nya förhållanden som råder: terrorismen har medfört något i vårt samhälle som inte existerade tidigare. Terrorismen har låtit regeringar och lärt stater att hysa misstänksamhet, inte bara gentemot en extern angripare, utan gentemot alla sina medborgare, och det är här svårigheten i styrandet ligger.
Det finns ingen svårare uppgift än att garantera säkerhet och respekt för rättigheter. Utifrån den synpunkten vill jag säga att betänkandena av Rosalyne Lefrançois och Martine Roure tillhandahåller en extremt balanserad sammanställning av de framsteg som krävs för att skyddet av medborgarna och av deras frihet ska kunna garanteras.
Regeringarna vet inte hur man ska göra för att kombinera dessa två nödvändigheter. De är inte vana vid det, och det är något som de nu lär sig att göra steg för steg. Det är verkligen en ära för Europaparlamentet och för denna kammare att vara de som sätter balansens prägel på strävan efter framsteg på dessa två områden: medborgarnas säkerhet och garantin för deras frihet.
Som saker och ting ser ut verkar det som att rambeslutet, ändrat genom de två betänkandena av Roure och Lefrançois, är resultatet av flera års arbete och följaktligen mycket värdefullt. Detta är dock bara ett steg på vägen: regeringarna måste lära sig hur man strävar efter en balans mellan att styra medborgarna och att skydda deras liv. I detta avseende kan vi spela en betydelsefull roll när det gäller att hjälpa dem att fatta de beslut som krävs, vilket de enligt min uppfattning inte kan göra själva och vilka de inte kan tillämpa inom sina nationella gränser.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Terroristattacker som den senaste i Islamabad visar tydligt att terrorism faktiskt är en skrämmande realitet. Därför måste vi välkomna alla förslag om ett effektivt bekämpande av terrorism, med andra ord om att ge Europas nationer säkerhet på ett tillfredsställande sätt.
Å ena sidan angrips dessa mål i det betänkande som diskuteras här, genom ett försök till hårdare tag mot fenomenet terrorism på stadiet för anstiftan, medan det å andra sidan hänvisas till det förkastade Lissabonfördraget. De mål som anges i betänkandet och motiveringen utesluter varandra. Vi kan inte bekämpa terrorism effektivt utan att skära ned på eller begränsa vissa medborgerliga rättigheter. Detta är, tyvärr, ett pris som vi måste betala.
Europeiska unionen har än så länge inte gjort något för att samordna internationella åtgärder, och man simulerar en kamp mot terrorism i en kombinerad virtuell och verbal sfär. På initiativ av den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet upprättades ett ”utskott för CIA-frågor” i Europaparlamentet, som inte har lyckats fastställa någonting och som bara har undergrävt kampen mot terrorism. Vi måste hysa hopp om att vi denna gång inte kommer att sträva i samma riktning under förevändningen att vi ska skydda de grundläggande rättigheterna.
Athanasios Pafilis
(EL) Herr talman! Rådets och kommissionens förslag, som man i betänkandet i stort instämmer i, är en ytterst reaktionär attack på till och med de mest grundläggande medborgerliga demokratiska rättigheterna och friheterna. Det syftar till att stärka den institutionella ramen för undertryckande, så att den kan användas för att krossa folkets kamp.
Genom införande av en ny terminologi för ”våldsyttringar” som kulminerar i ”extrema ideologier” kriminaliseras på ett godtyckligt sätt varje form av yttrande, åsikt, ståndpunkt och ideologisk uppfattning som ifrågasätter det exploaterande kapitalistiska systemet i förslaget.
Därutöver tillfogas tre nya brott i ett ändringsförslag till den europeiska antiterroristlagen, som alla är relaterade till användning av Internet. Inom ramen för denna medeltida institutionella ram tillåts repressiva mekanismer som förbjuder och bestraffar spridningen av idéer under förevändningen att de gynnar eller sporrar till terroristdåd. Samtidigt betraktas enligt samma filosofi olika former av kamp och bekämpning som ifrågasätter EU:s politik och syftar till att störta den som terroristdåd.
Folket måste besvara detta med olydnad och oregerlighet i stället för att acceptera dessa reaktionära lagar.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! I dag talar vi om utformningen av rådets rambeslut i fråga om skydd av personuppgifter som hanteras som en del av samarbetet mellan polis och domstolar i brottmålsprocesser. Detta är en mycket viktig fråga som kräver en grundlig analys. Alldeles i början av betänkandet förekommer dock en hänvisning till Lissabonfördraget och de förändringar som dess ikraftträdande kommer att medföra. Jag vill påminna er om att detta fördrag säkerligen inte längre är gällande efter den irländska folkomröstningen, och att det inte är rätt att försöka förvränga saker på detta sätt. De ändringsförslag från parlamentet som presenteras i betänkandet kommer att leda till en ännu större harmonisering än kommissionen föreslår. Jag anser att vi borde överlåta åt medlemsstaterna att fastställa mer detaljerade definitioner på nationell nivå och inte bestämma allt i Bryssel, och detta gäller också för skydd av personuppgifter.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera de två kolleger som utarbetat de betänkanden som vi diskuterar i dag. Att bekämpa terrorismen är otvivelaktigt det gemensamma, självklara målet för oss alla. Lagstiftningsstrukturen kräver dock att individuella rättigheter och personuppgifter skyddas.
Jag motsätter mig alltså fullständigt att rådet ska gå emot individuella rättigheter. Jag ska dock fokusera på något annat. Det stora antalet läckor av stora mängder personuppgifter i en rad medlemsstater har hittills övertygat mig om att skyddet av sådana uppgifter är ineffektivt.
Behöver jag påminna er om händelserna i Storbritannien som tvingade ingen annan än premiärminister Gordon Brown att be sina medborgare om ursäkt? Måste jag påminna er om att hälften av Storbritanniens befolkning enligt en rapport riskerar att drabbas av urkundsförfalskning eller bankbedrägeri? Behöver jag påminna er om att det redan har förekommit fall också i Tyskland som tvingar regeringen att vidta stränga åtgärder? Jag är säker på att det också i andra länder har skett liknande saker som jag inte känner till.
Mot bakgrund av sådana händelser ställer jag mig alltså mycket tveksam till att acceptera överföring av personuppgifter från ett land till ett annat. Jag är rädd att det enda resultatet av detta förfarande blir precis det som terroristerna strävar efter: ett minskat förtroende för staten från medborgarnas sida. Detta måste undvikas.
Genowefa Grabowska
(PL) Herr talman! Terrorism definieras inte i lagen, men vi vet ändå alla vad detta fenomen grundas på. Tusentals européer har själva erfarenhet av de grymheter som terrorister har gjort sig skyldiga till. Vi vill leva i ett samhälle som är fritt från det mentala gift som terror utgör. Därför måste vi rusta oss. Vi måste rusta oss mot detta fenomen, men vi måste göra det på ett klokt och effektivt sätt. Vi måste bekämpa terrorismen, men inte enligt den vedergällande, om än bibliska, principen ”öga för öga, tand för tand”. Vi är ett demokratiskt samhälle, och vi har inskrivna värderingar om EU-standarder som vi tror starkt på - dessa är grundläggande rättigheter, respekt för mänsklig värdighet och skydd av privatliv, vilket omfattar personuppgifter. Jag tackar därför föredragandena för deras arbete.
Det gläder mig att se förslaget till ändringar av kommissionens slutsatser, men jag vill samtidigt be om effektiva och harmoniserade åtgärder som erbjuder alla skydd mot terroristpropaganda och -agitation, framför allt våra barn och ungdomar. Dessa individer, som är mest mottagliga eftersom de är unga, öppna och tillitsfulla, måste skyddas från de farliga texter som sprids via Internet och andra medier, ofta specifikt under parollen yttrandefrihet.
Anstiftan är ett bra ord för att definiera en sådan handling, men det räcker inte att skriva in det i rambeslutet. Vi måste upprätta mekanismer, vi måste skapa ett effektivt europeiskt system och bra förfaranden som gör det möjligt att på ett klokt sätt tygla det som vi i dag kallar ett brott. Utan sådana verktyg och utan en gemensam politik på detta område kommer vi inte att nå den framgång som vi önskar.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Debatten om vad vi ska göra åt terrorismen blir alltmer angelägen, framför allt mot bakgrund av de tragiska händelserna i Pakistan och Spanien nyligen. Europeiska unionen, som har valt att sträva efter att ge medborgarna en hög nivå av säkerhet och rättvisa, står i nuläget inför nya utmaningar och hot till följd av utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken, inklusive Internet. Förekomsten av nya metoder som används av terrorister, som exempelvis skapandet av tusentals webbplatser för terroristpropaganda, kräver ett kraftfullt svar från Europeiska unionen.
Jag stöder den ståndpunkt som föredraganden, Roselyne Lefrançois, intar, nämligen att det som är mest angeläget är att upprätta en lämplig rättslig ram beträffande Internetterrorism med ett samtidigt skydd av EU-medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter, vilket garanteras enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Enligt min uppfattning är det också nödvändigt att alla medlemsstater ratificerar Europarådets konvention om förebyggande av terrorism.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Europaparlamentet försvarar yttrandefriheten över hela Europa - inklusive i Köln, eftersom Köln hör till Europa - för alla som vill yttra sig mot fundamentalism och islamistisk totalitarism, vars ideologiska grund inte är islam utan terrorismens fundamentalistiska islam.
Ingen mer censurering alltså - låt oss försvara denna rättighet!
Här görs försök till lömska uppgörelser och till att försvara rätten till frihet genom att ge alla som vill möjligheten att tala för terrorism i en moské. Om de tar med några ord mot rasism och främlingsfientlighet kan vi inte längre censurera dem, och vi kan inte hindra dem från att sprida sin propaganda. Vi har hindrats från att tala, och därför sätter jag munkavle på mig själv!
Talmannen
Tack, herr Borghezio. Jag antar, eller drar snarare slutsatsen av ert beslut att sätta munkavle på er själv, att ert anförande är avslutat.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Betänkandena utgör som vanligt ett försök att kombinera skydd av uppgifter med förebyggande av terrorism. Vi vill naturligtvis alla trappa upp kampen och vinna kriget mot terrorism, men jag undrar ärligt talat om, eftersom vi har båda dessa mål, det som vi diskuterar kommer att sluta med ett modererande av initiativens räckvidd - i likhet med alla kompromisser. Polissamarbete och skydd av enskilda personers rättigheter är emellertid inte sällan motsatser, men här lyckas de finna en rimlig balans.
Vad som är säkert är dock att EU:s medborgare plågas av ständiga, för att inte säga kvävande, restriktioner av privatlivet, och det står också klart att detta inte bidrar till att skydda oss mot terrorister. Trots den globala kontrollen av personers kommunikation och förflyttning fortsätter faktiskt terrorister att omvända människor och att så död. Olyckligtvis når våra initiativ inte så långt som en viss islamisk radikalisms kriminella hand, och därför borde vi kanske lägga upp en annorlunda strategi för att bekämpa den.
Herbert Reul
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Enligt min uppfattning gjorde den föregående talaren en felaktig anknytning. Det som hände i Köln handlade inte om att förbjuda yttranden mot fundamentalism eller yttranden av demokrater, utan om det överhängande hotet mot medborgarna. Det rörde sig om högerorienterade extremister, och deras offentliga agerande äventyrade den allmänna säkerheten. Detta är någonting helt annat, och det går inte att missta sig på - inte ens för effektens skull här i parlamentet - jag tycker att detta är oerhört irriterande.
För det andra är det faktum att vi har enats här i parlamentet om att vidta åtgärder mot terrorism klokt, rätt och mycket angeläget. Eftersom detta alltid är svårt att balansera med skydd av uppgifter är varje enskilt beslut otroligt svårt för varje enskild person här i parlamentet. Men det stämmer naturligtvis att vi inte har något annat val när vi ser saker som händelserna på Marriott Hotel i Islamabad och det som hände nu i Spanien igen, när vi ständigt konfronteras med våld av det här slaget - och vi vet alla att det som dessa mördare planerar planeras via moderna informationskanaler och därefter behandlas i medier, med hjälp av modern informations- och kommunikationsteknik. Kommissionen gjorde rätt i att föreslå att vi ska försöka nå Europaomfattande överenskommelser om detta.
Det är en svår balansakt, och det kommer det att fortsätta vara. Först och främst har vi dock i uppgift att skydda människoliv. För att tala klarspråk, vad är det för nytta med skydd av personuppgifter om människor sedan dör? Därför skulle vi göra rätt i att helt enkelt ta en ordentlig titt på den moderna informationstekniken i förhållande till rekrytering, finansiering och genomförande av attacker och förhärligande av attacker, och sedan nå överenskommelser om hur vi ska bekämpa dem över hela Europa, och också komplettera nationella förordningar om detta med europeiska arrangemang och avtal. Detta är en nödvändig skyldighet. Vi måste vidta åtgärder på detta område. Det är i slutändan också positiv reklam för Europa att vi befinner oss i en ställning där vi kan lösa sådana här viktiga frågor, även om de individuella besluten inte på något sätt är lätta att fatta.
Jörg Leichtfried
(DE) Herr talman! Jag vill först och främst ta tillfället i akt att varmt gratulera föredragandena, Roselyne Lefrançois och Martine Roure, till att ha uppnått något i sina betänkanden som, enligt min uppfattning, har en mycket stor betydelse. När det gäller terrorism måste vi vara mycket försiktiga så att vi inte tjänar terroristernas syften med den lagstiftning som vi antar, framför allt i fråga om att införliva dessa instrument i vårt samhälle, som baseras på jämlikhet, frihet och rättsstatsprincipen, eftersom detta förmodligen skulle innebära att de faktiskt uppnått sitt syfte, vilket ingen av oss vill.
Därför är det oerhört viktigt för mig att det kommer att finnas betydande restriktioner för överföring av uppgifter, att känsliga uppgifter bara får vidarebefordras i mycket strängt reglerade undantagsfall och att det kan införas mycket stränga begränsningar för överföring av uppgifter till tredjeländer.
Dessutom anser jag inte att ordet ”uppmaning” är rätt. Det är inte lämpligt för vårt konstitutionella system, och termen ”anstiftan” hade otvivelaktigt varit bättre. Det är också viktigt att se till att det finns tryckfrihet, yttrandefrihet, sekretess för korrespondens och kommunikationshemlighet.
Allt jag kan göra nu är att be om att allt detta ska ske. Om vi hade haft Lissabonfördraget skulle jag inte ha behövt be om detta, eftersom vi skulle ha tillämpat medbeslutandeförfarandet. Men det är skönt att se att detta har avslöjat ledamöterna långt bak på yttersta högern som har förbannat Lissabonfördraget. De vill ha färre rättigheter för medborgarna, mindre skydd av uppgifter, mindre frihet och ett svagare parlament. Jag är övertygad om att väljarna kommer att ha upptäckt detta till nästa gång.
Toomas Savi
(EN) Herr talman! Jag stöder naturligtvis betänkandena, men jag anser att det är ganska märkligt att diskutera Europeiska unionens kamp mot terrorism i detta läge eftersom ordförandeskapet på ett allvarligt sätt har undergrävt denna kamp genom att föra upp Iranska folkets mujahedin på EU:s svarta lista över terroristorganisationer, stick i stäv med EG-domstolens avgörande, EG:s förstainstansrätt och brittiska Proscribed Organisations Appeal Commission [kommission som prövar överklaganden beträffande förbjudna organisationer].
Det har framkommit att det tidigare beslutet att svartlista Iranska folkets mujahedin enligt vad som påstås var en följd av suspekta diplomatiska förhandlingar som framkallats av småaktiga nationella intressen.
Europeiska unionen kan inte fortsätta att frångå rättsstatsprincipen, och därför uppmanar jag mina kolleger att ansluta sig till den nyligen upprättade European committee for justice [Europeiska kommittén för rättvisa] under ledning av vice talman Alejo Vidal-Quadras som kräver ett omedelbart avlägsnande av Iranska folkets mujahedin från svarta listan.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Våra öppna demokratiska samhällen är en styrka, men just deras öppenhet kan utnyttjas och bli en svaghet. Det är den aspekten vi diskuterar i dag. Säkerhet är givetvis inte bara en teknisk process. Säkerhet och frihet är inbördes kompletterande, och vårt starkaste skydd är ett enat, sammanhållet samhälle i var och en av våra nationer, grundat på gemensamma demokratiska värden och ömsesidig tilltro.
På senare år har dock våra institutioner och traditionella värden utsatts för ständiga angrepp både inifrån och utifrån. Samtidigt har vi sett subkulturer växa fram inom våra egna samhällen, som föraktar våra liberala värden, som avsiktligt försöker upprätta alternativa politiska och rättsliga strukturer, ibland genom att använda våld, och som tar skydd bakom våra komplexa och generösa rättssystem och vår liberala syn på mänskliga rättigheter.
EU har i många fall inte varit till någon hjälp. Unionen ser tyvärr varje kris som ett tillfälle att utöka sina egna befogenheter och frågar sig sällan om dess åtgärder på ett område får skadliga effekter på ett annat. Jag ifrågasätter t.ex. politiken med öppna gränser, den lättsinniga inställningen till asyl och invandring och försöken att införa stadgan om de grundläggande rättigheterna i lagboken.
Jag är övertygad om att vi alla vill finna sätt att bekämpa terrorhotet, men jag förstår inte alls varför EU ser det som nödvändigt att med sitt rambeslut upprepa åtgärder som redan vidtagits i Europarådet.
Alla EU:s medlemsstater tillhör det organet, tillsammans med 19 andra stater, och de har antagligen redan lagstiftat tillräckligt. Det finns dock ett område som omfattas av Europarådets behörighet där en översyn vore lämplig, nämligen Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Denna konvention upprättades under helt andra omständigheter, för mer än 50 år sedan. Den rättsliga tolkningen av den skapar ofta hinder mot utvisning av terrorister från våra länder. Om vi vill göra nytta kanske vi skulle kunna enas om att det vore lämpligt att se över konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Marianne Mikko
(ET) Mina damer och herrar! Personuppgifter är känslig information som måste hanteras oerhört försiktigt. Det får inte finnas några luckor i dataskyddet, utan det måste fungera korrekt. Det är just det som är syftet med föredragandens ändringsförslag till förslaget till rådets rambeslut om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Jag vill också gratulera föredraganden till hans arbete.
Rambeslutet kommer att få stor betydelse för en av EU-medborgarnas grundläggande rättigheter: rätten till personlig integritet. Europaparlamentet har alltid eftertryckligen stött ett starkt, skyddande rambeslut som möjliggör en hög dataskyddsnivå, och rådet bör därför allvarligt överväga parlamentets ändringsförslag. Utbytet av personuppgifter bör regleras genom en lättförståelig standardiserad uppförandekod, vars roll måste vara att ge ett tillförlitligt skydd som garanterar respekt för människors grundläggande rättigheter.
Största vikt måste läggas vid hur personuppgifterna i själva verket ska användas. Behandling av personuppgifter som avslöjar en persons ras eller etniska bakgrund, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelser, medlemskap i yrkesorganisationer samt uppgifter som rör hälsa och sexualliv måste regleras lika strikt som apoteksverksamhet. Det räcker inte med en begränsningsklausul som säger att det är tillåtet när det är absolut nödvändigt och att tillräckliga skyddsåtgärder garanteras - det är alltför allmänt; undantagen måste anges klart och tydligt. Tillgång till personuppgifter och utlämning av sådana uppgifter måste ske inom lagens ramar, och säkerheten måste garanteras till fullo. Vi behöver därför ett vattentätt, specifikt, skyddande rambeslut och ett kontrollsystem. Vår roll är att skydda medborgarnas grundläggande rättigheter och samtidigt förhindra terrorism. Låt oss göra bådadera med största omsorg.
Olle Schmidt
Herr talman! Herr kommissionsledamot! Ett tack till föredragandena för ett utmärkt arbete som förbättrat kommissionens förslag väsentligt. Jag haft tidigare haft svårt att stödja betänkanden som behandlat terrorism, detta trots att jag verkligen på allvar ser terrorism som ett av det viktigaste testet av vår unions trovärdighet och förmåga till solidaritet och medansvar. Med all respekt för de kolleger som kommer från medlemsländer som drabbas av terrorismens vansinne vill jag säga att vårt främsta ansvar är att se till att demokratin aldrig försvaras med odemokratiska medel. Rättssamhället måste upprätthållas, liksom respekten för medborgarnas integritet.
Kommissionens luddiga skrivningar om att kriminalisera offentlig uppmaning är, i likhet med andra förslag om att införa ursäktande av terrorism, tillräckligt vida och öppna för tolkningar för att syftet med lagstiftningen, att uppnå en gemensam skyddsnivå inom unionen, riskerar att allvarligt komma på skam. Kampen mot terrorismen måste föras gemensamt men med respekt för unionens olika juridiska traditioner och förutsättningar och inte minst med respekt för demokratiska traditioner och värderingar.
Jas Gawronski
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Många har denna förmiddag talat om kriget mot terrorismen och sedan sagt att det är svårt att föra krig mot något som inte är en konkret enhet och varken har någon armé eller något territorium utan bara är en taktik.
Detta märkliga krig har inte vunnits, och det kommer definitivt att bli svårt att vinna det, men vi har sett en del positiva resultat, t.ex. det faktum att Förenta staterna inte har utsatts för några fler attacker sedan den 11 september. Dessa framsteg har dock haft ett pris, och jag är i likhet med Roselyne Lefrançois bekymrad för att skiljelinjen mellan yttrandefrihet och lagbrott ibland är något otydlig. Det finns en risk för att insatser för att öka EU-medborgarnas säkerhet i praktiken resulterar i restriktioner för dessa medborgares rättigheter och friheter.
Det är mycket svårt att finna en jämvikt mellan dessa två krav, delvis därför att vi befinner oss på okänt territorium. Terrorism är en alltför ny företeelse för att vi ska kunna utgå från tidigare fall eller dra lärdom av tidigare erfarenheter. Det råder ingen tvekan om att olagliga handlingar har begåtts med kriget mot terrorismen som förevändning, främst av det land som gjort mest för att bekämpa terrorism, även i vårt intresse - Förenta staterna. Det beror på att det finns ett pris för att hålla terrorismen under kontroll, och det är en begränsning av de medborgerliga rättigheterna.
Å andra sidan är det lätt att undvika misstag om man gör mycket lite eller ingenting alls. Om vi i EU vill se till att vi får en säkrare framtid måste vi alltså göra mer. Vi måste förbättra samordningen av medlemsstaternas insatser och av de initiativ som tas av underrättelsetjänsterna, och vi får i synnerhet inte låta Förenta staterna bära hela ansvaret. Om vi kan åstadkomma det kommer vi kanske att kunna genomdriva våra principer och vår syn på den där otydliga linjen mellan medborgarnas säkerhet och brott mot mänskliga rättigheter.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Samarbetet mellan EU-institutionerna i kampen mot terrorismen måste fungera felfritt, särskilt som denna företeelse har intensifierats. Terrorismen har blivit den största fienden mot stabilitet och världsfred. Händelserna den 11 september och de som ägde rum i Madrid och London för några år sedan är sinnebilder för terror, skräck och lidande.
För att skydda medborgarnas säkerhet måste vi vidta skyndsamma åtgärder i kampen mot terrorismen, i nära samarbete med lokala och regionala myndigheter. Inget inslag i rambeslutet kan tolkas som en inskränkning eller begränsning av grundläggande rättigheter och friheter som yttrande-, förenings- eller mötesfrihet. Uttryck för radikala, polemiska eller kontroversiella åsikter i känsliga politiska frågor, även terrorism, ligger utanför rambeslutets räckvidd. Så länge vi upprätthåller balansen mellan respekt för friheter och skydd av medborgarnas säkerhet bör alla initiativ välkomnas.
Mihael Brejc
(SL) De två betänkandena om rambesluten utgör ytterligare två bitar i pusslet av en mängd förordningar, direktiv och andra dokument som gäller kampen mot terrorismen. Jag stöder båda betänkandena eftersom jag anser att vi behöver båda rambesluten och eftersom man har funnit en lämplig balans mellan åtgärder för att trygga individens säkerhet och frihet. I framtiden anser jag att kommissionen och rådet bör ägna mer uppmärksamhet åt följande frågor.
För det första, de allt fler antiterroristlagarna och införande av större öppenhet i dessa lagar. Även här har vi onödiga och oanvändbara lagar eller lagbestämmelser som måste omarbetas eller upphävas efter utvärdering.
För det andra är inte lagarnas tillämplighet och därmed en effektiv kamp mot terrorismen enbart avhängig av bra lagstiftning utan även av ett effektivt samarbete mellan medlemsstaterna och deras polisväsenden och säkerhetstjänster. Här har vi ännu inte åstadkommit det samarbete som krävs.
Vi måste granska och jämföra de kontrollmekanismer som står till EU:s och medlemsstaternas förfogande. Vi måste ägna särskild uppmärksamhet åt fall där uppgifter går förlorade eller databaser missbrukas, och det bör också finnas ett ömsesidigt informationsutbyte mellan medlemsstaterna i denna fråga.
Slutligen måste vi göra mer för att öka allmänhetens medvetenhet, så att det blir lättare för människor att förstå varför vissa åtgärder är nödvändiga.
Jag vill gratulera till båda betänkandena.
Iliana Malinova Iotova
(BG) Den senaste utvecklingen i Pakistan kommer tyvärr som ytterligare ett oemotsägligt bevis för hur angelägen dagens diskussion är. Diskussionen måste ge ett klart och bestämt svar på två principiella frågor: för det första, om vi verkligen har gjort tillräckligt med det föreslagna dokumentet för att bidra till kampen mot brottslighet, och för det andra, om vi i det sammanhanget har respekterat mänskliga rättigheter och tillhandahållit ett tillräckligt skydd för våra medborgares personuppgifter. Under detta dokuments långa historia har det rått stor oenighet om det, och det har genomgått många förändringar. Jag vill särskilt berömma föredragandena för det goda arbete de utfört för att till slut komma fram till en samstämmig och balanserad text.
Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt de ändringsförslag som läggs fram i Martine Roures betänkande, om krav på insamling av personuppgifter för lagliga ändamål och iakttagande av konvention 108, och krav på att den registrerade personen informeras om syftet till behandlingen av hans personuppgifter. Vissa bestämmelser som rådet föreslår ger dock anledning till oro. Jag stöder helt Martine Roures förslag om att stryka artikel 1.1 i rådets förslag, som i praktiken undantar ärenden som gäller nationell säkerhet från tillämpning av rambeslutet. Om denna bestämmelse blir kvar är jag övertygad om att det lagstiftningsbeslut som vi om några timmar ska rösta om kommer att göra det möjligt att kringgå lagen och till och med missbruka den, eftersom ”nationell säkerhet” är ett alldeles för generellt begrepp som möjliggör olika tolkningar. Nyligen hade vi t.ex. ett fall i Bulgarien där det gjordes ett försök att obehörigen inhämta uppgifter, personuppgifter, från den nationella försäkringskassan. Detta försök avvärjdes endast tack vare de snabba åtgärder som vidtogs av kassans ledning.
Kontrollfunktionerna och befogenheterna för de nationella tillsynsmyndigheterna och för Europeiska datatillsynsmannen måste stärkas. Tyvärr visar analysen att dessa myndigheter i stället ofta bara har till uppgift att se till att specifika bestämmelser i lagstiftningen iakttas men i själva verket inte har några möjligheter att utdöma påföljder eller göra utredningar. Medlemsstaterna och EU måste rekommenderas att stärka dessa funktioner.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill till att börja med diskutera det andra betänkandet, dvs. rambeslutet om bekämpande av terrorism. Vi vet att insatser för att bekämpa terrorism är nödvändiga, eftersom det faktiskt finns över 300 al-Qaidainitiativ i EU och mer än 500 tillgängliga webbplatser, som till och med innehåller instruktioner för bombtillverkning. Detta står klart, och jag anser att vi måste försöka upprätthålla en balans - skydda grundläggande friheter men också, å andra sidan, vidta alla tänkbara åtgärder för att förhindra dödlig terroristverksamhet.
Här vill jag framhålla en sak. Jag anser att Europaparlamentet skulle göra ett allvarligt misstag om man skulle ändra begreppen och ersätta ”offentlig uppmaning till terroristbrott” till ”anstiftan”. Orsaken är mycket enkel: bevis för anstiftan kan inte läggas fram förrän människor redan har dött - men då är det för sent. Ingen skulle kunna förstå eller godta detta. Om denna rättsakt däremot innefattar offentlig uppmaning går det att ingripa mot uppmaningar till allmän lagöverträdelse eller till straffbara handlingar med anknytning till terroristverksamhet
Detta innebär att vi har möjlighet att rädda liv innan en terroristhandling begås. Det vore därför synd om parlamentet slog in på fel väg här och ändrade dessa begrepp - även därför att Europarådet har fastställt att begreppet ”offentlig uppmaning” bör finnas. Om jag har förstått det rätt är rådet och kommissionen av samma mening, och den bör vi ansluta oss till. Jag vill därför vädja till er alla att låta begreppet ”offentlig uppmaning” vara kvar, eftersom det gör det möjligt att rädda liv innan terroristverksamhet äger rum.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Till att börja med vill jag tacka Martine Roure för betänkandet om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete.
Det råder ingen tvekan om att ett snabbt antagande av ett rambeslut om skydd av personuppgifter inom ramen för tredje pelaren kommer att bidra till skyddet av personuppgifter, privatliv och grundläggande rättigheter för alla medborgare i medlemsstaterna. Detta är en prioriterad fråga för oss socialister, inte bara för att de befintliga juridiska lösningarna på det här området är otillräckliga utan främst därför att frågan har så stor betydelse för alla som lever i EU.
Jag anser att den rättsakt som tidigare utarbetats av rådet innehöll för många luckor. Den garanterade bara ett minimiskydd, vilket definitivt inte var tillräckligt. Jag stöder därför till fullo föredragandens förslag till ändring av rådets förslag, som vi inte var nöjda med, särskilt de som gäller skydd av uppgifter med anknytning till medborgares DNA, hälsa eller sexuella läggning. Alla uppgifter om personliga och känsliga delar av livet, t.ex. ras och etniskt ursprung, religiös övertygelse eller världsåskådning, kräver särskilt skydd, och behandling av sådana uppgifter bör vara tillåten endast i undantagsfall som tydligt definieras i lagen, och med en domstols medgivande.
Det är också av oerhört stor betydelse att föredraganden har gjort sig mödan att ta upp problemet med dataskydd när uppgifterna behandlas ytterligare eller överförs till tredjeländer eller privata organ, för det är just i sådana sammanhang som missbruk är vanligast.
Vad vi behöver är ett tydligt rambeslut som ger ett dataskydd som åtminstone ligger på samma nivå som det som garanteras inom första pelaren genom 1995 års direktiv och konvention 108.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Ibland är jag rädd att det faktum att parlamentet så ofta debatterar terrorism speglar en oroväckande brist på samförstånd när det gäller hur vi ska hantera den. De illdåd som i årtionden begåtts av terrorister världen över, t.ex. bombattacken i Islamabad nyligen, borde väl ha gjort oss medvetna om terrorismens sanna, onda natur och behovet av att inta en fast och entydig hållning mot det existentiella hot den utgör mot västvärldens demokrati och livsstil.
Jag välkomnar därför samarbete mellan EU-länderna för att identifiera dem som ligger bakom terrorism och utdöma hårda straffpåföljder för dem. Jag minns demonstrationerna i London, som sammanföll med publiceringen av karikatyrerna av profeten Muhammed i Danmark. Vi i Europa är givetvis stolta över vår yttrandefrihet, och demonstranter med plakat som kräver halshuggning av dem som förolämpar islam överskred helt klart gränsen mellan yttrandefrihet och våldsfrämjande hatpropaganda.
I Storbritannien har vi på senare tid debatterat gränserna för häktning utan åtal vid misstanke om inblandning i terrorism. Personligen anser jag att vi måste ge polisen och säkerhetstjänsten de resurser de behöver för att kunna skydda våra medborgare, givetvis med förbehåll för stränga juridiska skyddsåtgärder.
Enligt opinionsundersökningar är det definitivt vad de flesta människor i mitt land och övriga Europa vill. När det sedan gäller lagring av uppgifter förfäras jag ofta över hur parlamentet intar en så absolutistisk snarare än balanserad hållning till medborgerliga rättigheter. Förutsatt att det finns tydliga skyddsbestämmelser för utbytet av uppgifter måste vi även här stödja våra brottsbekämpande myndigheter.
Slutligen bör EU lägga till Hizbollah på listan över förbjudna terroristorganisationer. Att så inte skett tidigare trots att det funnits prima facie-bevis tyder på en bristande beslutsamhet i EU som innebär att vi underlättar för dem som vill förstöra vår demokratiska livsstil.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Informationsutbytet mellan polisstyrkorna i våra medlemsstater är avgörande för att terroristhot ska kunna avvärjas och brott förhindras. Många illdåd har förhindrats tack vare sådant utbyte på min egen ö Irland.
Irland och Storbritannien var länge ovilliga att göra detta på grund av en djupt rotad misstro. Det fick fasansfulla konsekvenser. Det är väl därför inte särskilt överraskande att jag i hög grad stöder informationsutbyte. Jag är dock, i likhet med mina kolleger, bekymrad över att rådets ändrade förslag inte ger ett tillräckligt skydd för personuppgifter, som antyds i Martine Roures betänkande. Vi kan inte besegra organisationer som ETA och IRA och andra som föraktar demokrati och mänskliga rättigheter genom att själva undergräva våra demokratiska normer.
Jag vädjar därför till kommissionen och rådet att ta oron hos oss som direktvalda politiker på allvar. Det är av avgörande betydelse att EU:s utveckling inte blockeras och att vi undviker att ge intryck av att EU kan agera utanför medlemsstaternas lagar. Jag hade hoppats att vi skulle kunna hantera dessa frågor genom Lissabonfördragets nya medbeslutandeförfaranden. Tyvärr är det inte möjligt just nu, men vi måste fortsätta att arbeta för att stärka parlamentets och EU:s legitimitet. Det kan vi inte göra om vi undergräver individens rättigheter.
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande. Jag vill redan från början säga att jag starkt stöder kampen mot terrorism, och jag har ägnat hela mitt politiska liv åt motstånd mot IRA och regeringstrogen terrorism på Irland, så var snälla och ta mig på orden.
Vi måste dock se till att vi har tillräckliga motvikter för att skydda medborgarna mot statsterrorism eller missbruk av uppgifter från statens eller EU:s sida, eller av journalister, organisationer, enskilda eller myndigheter för den delen - de som stjäl eller på annat sätt kommer över uppgifter som är privata och konfidentiella.
Botemedlet får inte bli värre än sjukdomen. Lagring och utplåning av sådana uppgifter är grundläggande inslag i detta skydd. Alla försök att besvära enskilda och alla försök till utpressning - politisk, ekonomisk eller annan - bör betraktas som ett särskilt brott och kraftigt fördömas av alla rättänkande människor.
Utplåningen av dessa uppgifter överlåts ofta åt den privata sektorn när en viss tid har gått. Jag för min del är inte övertygad om att den privata sektorn - eller den offentliga sektorn, för den delen - har infört tillräckliga skyddsåtgärder för förstörelse av data som inte längre behövs i kampen mot terrorism. Jag anser att mycket stränga straff bör tillämpas för dem som inte skyddar privata uppgifter utan lämnar öppet för missbruk och misstolkning, oavsett om det handlar om personer i den offentliga eller den privata sektorn, och jag uppmanar kommissionen att ta detta i beaktande. Vårt arbete som parlamentsledamöter är att se till att demokratin kan överleva. Vi måste därför försäkra oss om att vi har alla de verktyg vi behöver för att kämpa mot terrorismen med näbbar och klor, men det betyder inte att vi får vara oaktsamma med våra medborgares anseende, konfidentialitet eller personliga integritet, och jag uppmanar kommissionen att ta det i beaktande.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! Terrorismen är ett av de allvarligaste hoten mot demokrati och ekonomisk och social utveckling i Europa och världen. Modern informations- och kommunikationsteknik har tyvärr stor betydelse för terroristhotets utbredning. Internet, som är billigt, snabbt, lättåtkomligt och globalt tillgängligt, missbrukas ofta av terrorister för att sprida terroristinformation och rekrytera nya medlemmar och anhängare. Jag välkomnar därför rådets rambeslut om ändring av rambeslut 2002/475/RIF om bekämpande av terrorism, bl.a. därför att det innehåller bestämmelser om kriminalisering av anstiftan till terroristbrott samt rekrytering och utbildning för terroristsyften. Jag välkomnar detta ändringsförslag eftersom jag är övertygad om att det är av avgörande betydelse att komma fram till ett internationellt gensvar på det internationella terroristhotet. Ingen enskild EU-medlemsstat kan hantera detta problem på egen hand. Det krävs samordnade insatser av alla medlemsstater. I en demokrati, i den demokratiska unionen av europeiska stater, måste dock kampen mot terrorism föras inom ramen för demokratiska rättstatsprinciper, med hänsyn till mänskliga och medborgerliga rättigheter. Jag stöder därför ändringsförslagen från våra två föredragande om stärkande av just dessa inslag. Avslutningsvis vill jag uppmana alla inblandade - rådet, kommissionen och parlamentet - att snarast anta kompromissförslaget.
Dumitru Oprea
(RO) I det tredje årtusendet hotas det globala samhällets skönhet av global terrorism. Eftersom enskilda länder på grund av subsidiaritetsprincipen bara kan kontrollera 10-15 procent av cyberrymden och resten styrs av privata organ och familjer, anser vi att det för första gången är nödvändigt med en global ansats, och reaktionen på global terrorism bör vara ett nytt koncept, ”Global omsorg om det globala samhället”. Med en sådan ansats och en strategi för att skydda den globala cyberrymden kommer EU att visa sitt engagemang för både den globala och den egna säkerheten.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Trots sina fasansfulla konsekvenser är den internationella terrorismen fortfarande, sorgligt nog, ett kontroversiellt ämne. Vi vill ha skydd, men vi protesterar mot kostnaden och våndan när myndigheterna föreslår åtgärder i det syftet. Vi beklagar terroristattackerna, men vi protesterar mot inskränkningarna i det fulla utövandet av våra rättigheter, trots att vi mycket väl vet att förövarna missbrukar våra demokratiska system.
Helst skulle varje begränsning av våra rättigheter kompenseras med motsvarande ökning av vår säkerhet mot terroristattacker. Vi motsätter oss också gärna harmonisering av lagstiftning mot terrorism, trots att vi vet att konsekvenserna är lika förödande. Dessutom kan attackerna bli fler när straffen är mildare.
För att få ett effektivt skydd mot terrorism bör vi kanske därför komma fram till vad vi vill och till att börja med försöka förena dessa motstridiga synsätt.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Det går knappt en dag utan en terroristhandling. Terrorismen är en explosiv infektion i samhällskroppen. Som alla infektioner kommer den, om ingen behandling sätts in, att fortsätta sprida sig tills den förlamar eller till och med dödar patienten.
Det krävs drastiska åtgärder. Vissa av dessa åtgärder är kontroversiella och innebär utan tvekan vissa intrång i individens friheter, men på det hela taget är de nödvändiga. I en idealvärld är ett strikt skydd av personuppgifter överordnat allt annat, men i en terroristsjuk värld är det tyvärr nödvändigt med eftergifter. Exceptionella omständigheter kräver exceptionella åtgärder.
Jag menar att det är i denna anda vi måste överväga beslut om bekämpning av terrorism. Om vi absolut måste välja mellan en del smärre kompromisser i fråga om individens friheter och ett mycket effektivare sätt att bekämpa terrorism, anser jag att vi bör välja det senare. Jag vill avsluta med följande fråga: Om anstiftan till vissa förfärliga brott som pedofili på Internet är brottsligt - och det med rätta - varför bör inte detsamma vara fallet för anstiftan till terrorism?
Carlo Fatuzzo
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! För pensionärernas räkning och för det pensionärsparti som skickade mig hit till Europaparlamentet vill jag ge vår syn på hur terrorism bör bekämpas: Europaparlamentets och EU:s ekonomiska medel bör i större utsträckning användas för att minska lidandet för de människor som ger terroristerna det största stödet. Dessa medel måste kontrolleras, så att de används till förmån för folket och inte för vissa korrupta ledares illegitima intressen. Jag anser därför att de bör användas för den ”Marshallplan” som Silvio Berlusconi, Italiens premiärminister, föreslagit till stöd för det palestinska folket.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag vill tala om Martine Roures betänkande. Rätten till skydd av personuppgifter är en grundläggande rättighet. De medborgare vars uppgifter behandlas har rättigheter som måste respekteras både på nationell nivå och på EU-nivå. Det finns många EU-förordningar och direktiv som innehåller bestämmelser om informationsutbyte om brott som begås av EU-medborgare i en annan medlemsstat än den där de är bosatta. Vi har exempelvis förordningen om tillträde till vägtransportnäringen och direktivet om gränsöverskridande uppföljning av trafikförseelser. Alla dessa EU-bestämmelser kräver att det inrättas informationssystem som gör det möjligt att vidarebefordra underrättelser och information mellan medlemsstaterna.
Alla relevanta IT-system måste ha både en offentlig del och en säker del som innehåller uppgifter om brott begångna i medlemsstater. Den delen bör vara tillgänglig endast för behöriga institutioner, och endast i överensstämmelse med bestämmelser om skydd av personuppgifter.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Efter att den senaste tiden ha bevittnat ny hänsynslös terrorism i Pakistan, Spanien och Jerusalem, och flera nya terrorförsök av IRA i mitt eget land, kan ingen av oss vara likgiltig inför det avskyvärda gissel som terrorismen utgör. Det är dock naivt att tro att det finns en alleuropeisk patentlösning. Visst behöver vi effektiv utlämning och effektivt samarbete, men lagstiftning som harmoniseras till den grad att den reduceras till minsta gemensamma nämnare är mer till hinders än till nytta.
Dessa frågor är först och främst föremål för nationellt beslutsfattande. Storbritannien, exempelvis, försöker införa 42 dagars kvarhållande i häkte, vilket är mer än jag tycker är nödvändigt, men det är London, inte Bryssel, som har rätt att fatta det beslutet.
Med den metod som beskrivs i dessa förslag skulle vi snart ta ifrån medlemsstaterna den bestämmanderätten. Det kanske skulle överensstämma med EU:s expansionistiska agenda, men det är inte så vi besegrar terrorismen.
Nicolae Vlad Popa
(RO) Som företrädare för de rumänska medborgarna anser jag att det är oerhört viktigt att Europaparlamentet deltar i beslutsprocessen gällande skyddet av personuppgifter som samlas in i samband med brottsbekämpning. Vi måste komma ihåg att EU-medborgarnas rätt till dataskydd är grundläggande, men samtidigt måste de institutioner som deltar i kampen mot terrorism och brottslighet ha tillgång till sådana uppgifter.
Detta betänkande spelar en särskild roll i upprättandet av den rättsliga ramen för personuppgifters beskaffenhet, definition av sådana uppgifter och deras egenskaper samt överföring av uppgifterna till tredjeländer eller tredje man. Jag vill lovorda bestämmelsen om att uppgifter inte får lagras längre än nödvändigt, och medlemsstaterna uppmanas att genomföra de procedurmässiga och tekniska åtgärder som syftar till att upprätthålla dessa begränsningar.
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Herr talman! Jag vill gratulera mina kolleger Roselyne Lefrançois och Martine Roure till deras betänkanden men också ta tillfället i akt att berätta att den franska polisen just har gripit en betydelsefull terrorist, och jag vill därför gratulera den franska regeringen och den franska polisen. Jag anser att de politiska myndigheterna i alla länder bör samarbeta med vår polis, vårt rättsväsende och våra regeringar.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag vill till att börja med gratulera Europaparlamentet som helhet till den höga nivån på denna debatt. Europaparlamentet väntar rätteligen på att Lissabonfördraget ska ratificeras, men det har visat sin mognad denna förmiddag genom att få till stånd en mycket stor majoritet till stöd för de två betänkandena av Roselyne Lefrançois respektive Martine Roure. I dessa två betänkanden eftersträvas den rätta balansen mellan kollektivt skydd mot terrorism, som vi måste garantera våra medborgare, och individuellt skydd av våra friheter. Jag anser att det är där, i denna dubbla balans, som vi måste söka efter de rätta lösningarna.
Jag ska mycket kort sammanfatta diskussionen. Först vill jag återvända till Roselyne Lefrançois betänkande om bekämpande av terrorism. Jag vill bara säga att även om yttrandefrihet, inklusive rätten att framföra kritik, är en av de grundpelare på vilka Europeiska unionen är uppbyggd kan inte anstiftan till rashat anses som godtagbart med yttrandefriheten som förevändning. Rasistiska uttalanden är ett missbruk av yttrandefriheten och kan inte tolereras.
Sedan vill jag påminna er om att kommissionens förslag utarbetats med utgångspunkt i en ingående konsekvensbedömning. Många samråd har hållits, och kommissionens förslag bygger också på Europarådets konvention om förebyggande av terrorism. Vi har försökt följa konventionens balanserade definition av brott.
Om Roselyne Lefrançois och de många parlamentsledamöter som uttryckt sitt stöd för begreppet ”anstiftan” tillåter, skulle jag vilja ägna ett par minuter åt att försvara begreppet ”uppmaning”. Fördelen med begreppet ”uppmaning” är att det är nytt. Det är därför Europarådet har använt det. Eftersom det är nytt kan det få en gemensam och exakt definition i EU. Uppmaning är inte ett begrepp som är öppet för tolkning. Jag anser att det kan ges en korrekt definition genom rättspraxis. Det stämmer att vi vill undvika att en terroristattack av något slag faktiskt äger rum samtidigt som vi kriminaliserar dem som, främst genom sina yttranden, har uppmanat till en sådan attack, även om den inte ägde rum, och det är det som är problemet. Jag tänker dock låta den kloka dialogen mellan rådet och parlamentet leda fram till en lösning.
Jag vill också påpeka att artikel 1.2 i det gällande rambeslutets text innehåller en klausul om skydd för mänskliga rättigheter som avser hela rambeslutet - det tror jag Roselyne Lefrançois håller med om.
Till sist vill jag understryka värdet av att låta denna åtgärd för att bekämpa terrorism ingå i EU:s integrerade institutionella ram. Genom att infoga denna text i EU:s lagstiftning garanterar vi dess effektivitet. Vi får en enhetlig rättslig ram för specifika handlingar när det gäller de straffrättsliga påföljdernas typ och nivå samt jurisdiktionsregler. Det kommer följaktligen att vara möjligt att tillämpa EU:s samarbetsmekanismer enligt 2002 års rambeslut.
Sammanfattningsvis vill jag återigen tacka föredraganden och parlamentet för allt arbete man lagt ned i denna viktiga fråga under de senaste två åren, och jag hoppas att ett beslut nu snabbt kan fattas mot bakgrund av allt det arbete som utförts och behovet - som många av er har framhållit - av att effektivt bekämpa terrorism.
Jag kommer nu till den andra texten, som hänger nära samman med den första, och jag tycker att det var en god idé av parlamentet att koppla samman dem och kräva dataskydd och skydd av individens frihet på samma gång. Jag vill givetvis tacka Martine Roure, som har försvarat denna balans, och dataskyddet, med så stor energi. Det var verkligen mycket viktigt att denna text kom samtidigt som texten om bekämpande av terrorism, så att ordningsmaktens företrädare inom kort får uttryckliga regler om dataskydd. Som jag sagt, och jag vill inte framhärda i detta, ville kommissionen i likhet med parlamentet givetvis gå längre i fråga om dataskydd. Minister Jean-Pierre Jouyet nämnde att det franska ordförandeskapet måste ta hänsyn till huruvida en kompromiss kunde nås, även om man ville samma sak. Jag kan alltså bara säga att kommissionen kommer att försöka utnyttja utvärderingsklausulen och skäl 6a på bästa sätt. Vi lyssnar därför på utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och kommer att försöka tillgodose er önskan om en noggrann översyn av rambeslutet för att utvärdera utvidgningen av dess tillämpningsområde. Det är i varje fall vad kommissionen kan göra och vad jag personligen kommer att försöka göra. Jag vet att Europaparlamentet vill att denna översyn sker ganska snart. Jag hoppas bara att rådet samtycker till en översyn inom ett tidsperspektiv som gör det möjligt att mycket snart få till stånd en balanserad EU-bestämmelse.
Det var allt jag ville säga. Jag vill också klargöra för samtliga talare att jag uppskattat den höga nivån på debatten om en så viktig fråga, där EU måste föregå med gott exempel både genom att garantera ett effektivt kollektivt skydd mot terroristhot och även, naturligtvis, genom att behålla sitt stora engagemang för skyddet av individens friheter och den personliga integriteten. Jag anser att parlamentet återigen tydligt har visat sin mognad och sin förmåga att i framtiden delta i beslutsfattandet på detta område.
Roselyne Lefrançois
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka alla mina kolleger i parlamentet som talat denna förmiddag för den höga nivån på deras anföranden. Deras antal är i sig ett tydligt bevis för det stora intresset för denna fråga. Utan att gå in i detalj på varje anförande skulle jag bara vilja ta upp tre eller fyra av dem.
Claudio Fava visade tydligt hur svår denna fråga är. Vi måste undvika ett klimat av misstänksamhet och misstro, men samtidigt måste vi ha situationen klar för oss och garantera både medborgarnas säkerhet och skyddet av deras friheter.
Luis de Grandes Pascual förklarade tydligt mervärdet i definitionen av terrorism genom att påpeka att den definition vi valt är bättre och även framhålla listan över brott. Eftersom det handlar om att samarbeta för att bekämpa terrorism måste vi sända ett tydligt budskap, samtidigt som vi skyddar individens rättigheter.
Herr Demetriou! Ni nämnde det gissel som terrorismen utgör och som vi måste bekämpa. Men ni använde termen ”offentlig anstiftan” och sa att det var ett begrepp som bättre förstås i alla medlemsstater. Sarah Ludford är av samma mening. Hon ansåg också att den termen var lämpligare, eftersom vi verkligen måste skydda grundläggande rättigheter.
Betänkandet är en produkt av en lång och besvärlig förhandlingsprocess. Jag anser dock att vi kan vara nöjda med resultatet, särskilt när det gäller balansen mellan bekämpning av terrorism och respekt för grundläggande friheter.
Betänkandet av min kollega Martine Roure ingår tydligt i denna andra kategori, eftersom skyddet av personuppgifter är ett av dess främsta inslag. Det är bara en sak jag beklagar, och jag vet att många i parlamentet gör det, särskilt mina kolleger i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Det handlar om att genomförandet av en text med så stora konsekvenser för EU-medborgarnas friheter inte underkastas fullständig rättslig kontroll av EG-domstolen.
För att åstadkomma detta hade det varit nödvändigt att anta rambeslutet enligt den ordning som införs genom Lissabonfördraget. Redan innan fördraget underkändes i den irländska folkomröstningen och det uppstod frågetecken kring det nya fördragets ikraftträdande den 1 januari 2009 hade rådet en tydlig önskan att agera så snabbt som möjligt för att undvika övergången till medbeslutande. Vi i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor försökte dock att arbeta så samvetsgrant och noggrant som möjligt, och samtidigt hålla den hastighet som rådet bestämt.
Vid omröstningen i utskottet den 15 juli antogs mitt förslag till betänkande med 35 röster för, 4 mot och 1 nedlagd röst, och jag hoppas att det ska få en stabil majoritet även i plenum.
Martine Roure
föredragande. - (FR) Herr talman! Jag vill till att börja med tacka alla mina kolleger i parlamentet, för denna debatt har visat att Europaparlamentet står enat i en mycket besvärlig fråga, och vi är Europaparlamentets företrädare, folkets företrädare. Det förtjänar att påpekas.
I dag vänder jag mig i synnerhet till det franska ordförandeskapet. Vi ber rådet att fullgöra åtaganden som ingåtts för länge sedan av flera ordförandeskap efter varandra. Det är absolut nödvändigt att detta rambeslut antas snabbt och att hänsyn tas till Europaparlamentets ändringsförslag. Rådet måste stå vid sitt ord. Vi måste till varje pris arbeta i en anda av tillit. Det är grundläggande. Jag hoppas att detta budskap förs vidare till Rachida Dati, som tyvärr inte närvarar vid denna prioriterade debatt, vilket vi är mycket besvikna över.
Jag vill också särskilt tacka kommissionsledamot Jacques Barrot för hans stöd, som är mycket värdefullt för oss.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Titus Corlăţean  
skriftlig. - (RO) Upprättandet av en rättslig ram för skydd av personuppgifter inom tredje pelaren har varit en angelägenhet för alla EU-ordförandeskap de senaste åren. Det rambeslut som antogs 2006 var emellertid något av en kompromiss, som gick ut på att fastställa minsta gemensamma nämnare i skyddet av personuppgifter. Därför kan vi bara välkomna ett nytt samråd med Europaparlamentet om utvidgningen av rambeslutets tillämpningsområde och om analys av dess konsekvenser för grundläggande rättigheter. Det främsta syftet med ändringarna bör vara att garantera samma nivå på dataskyddet som inom första pelaren. I det avseendet beklagar jag att kommissionens ursprungliga förslag ändrats av rådet. Lika beklagligt är att bestämmelsen om arbetsgruppen för nationella dataskyddsmyndigheter strukits av rådet, vilket är ett bakslag i processen för att skapa ett effektivt system för skydd av personuppgifter.
Petru Filip  
skriftlig. - (RO) Ett effektivt skydd av personuppgifter är fortfarande ett naturligt krav i en modern demokrati. Om detta skydd under vissa förhållanden kräver att EU:s databaser ändras för att undvika att vissa personliga eller sakliga uppgifter kopplas till identifierbara personer, bör vi vara medvetna om att förvaltningen av detta globala system för lagring och behandling av information kräver ett toppmodernt säkerhetssystem. Eftersom verklig säkerhet inte kan garanteras endast genom att vi skriver under på ett antal gemensamma principer, anser jag att vi måste göra en pragmatisk analys av riskerna genom samarbete mellan de brottsbekämpande myndigheterna och rättsväsendet i länder med olika kunskapsnivå på området.
För tydlighetens skull vill jag på nytt nämna behovet i nya medlemsstater av en snabb överföring av expertkunskaper på området, för att förhindra att systemets övergripande säkerhet äventyras.
Dumitru Oprea  
skriftlig. - (RO) Mot bakgrund av terrorismens framväxt och dess intåg i cyberrymden, möjligheten att snabbare manipulera massorna och de begränsade möjligheterna att identifiera terrorister tillräckligt snabbt, anser jag att detta beslut är välkommet med avseende på skyddet av varje medborgares medborgerliga rättigheter och friheter generellt sett, och när det gäller att skapa gynnsamma förhållanden för snabb identifiering och bekämpning av brott, särskilt brott mot säkerheten för personer, länder och nationell infrastruktur.
Jag välkomnar beslutet att betrakta målen i rambeslutet som mål av övergripande europeiskt intresse, särskilt när det gäller gemensamma bestämmelser om skydd av personuppgifter, som kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa samma regler och principer. Dessutom anser jag att vi behöver en rekommendation när det gäller klassificering av information med hänvisning till internationella klassifikationer, för att undanröja alla olikheter mellan medlemsstaterna och andra stater i fråga om genomförandet av säkerhetsåtgärder.
Det finns två grundläggande strategier som bör beaktas i samband med dataskydd och säkerhetssystem: ”det som inte uttryckligen är förbjudet är tillåtet” och ”det som inte uttryckligen är tillåtet är förbjudet”.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
Frågan om det ökade terroristhotet mot Europa är en av de största utmaningarna för vår kontinents säkerhet. Vi hotas i dag av politisk terror som styrs av stater som säger sig samarbeta med oss, och av kriminella grupper, men det största hot vi står inför tycks komma från islamisk fundamentalism.
Det förbluffar mig att Europas ledare är så obekymrade. Vår totala öppenhet mot ett obegränsat antal nykomlingar från islamiska länder, som socialisterna och liberalerna förespråkar, kommer att leda till en våg av tragedier för EU:s befolkning i framtiden. En obegränsad islamisering av Europa går inte för sig!
Låt oss hjälpa fattiga länder, men låt oss inte göra vår kontinent till en plats där gränserna för människors tolerans sätts på prov. Nykomlingar kräver i dag allt större rättigheter, och Europas traditionella folk måste finna sig i allt detta, samtidigt som traditioner som funnits i århundraden går förlorade. Det är farligt. Ett exempel på vad det kan leda till är Nordirland, och de grupper som bekämpar varandra där är bara människor som utövar olika kristna religioner.
Marian Zlotea  
skriftlig. - (EN) Attackerna den 11 september 2001 förändrade världen i grunden. Terroristattackerna den dagen har inte bara förändrat amerikanernas sätt att se och förstå världen utan har också gett demokratiska samhällen världen över ett nytt perspektiv på den moderna världen, där terroristers hot om attacker som de som skakade Madrid (i mars 2004) och London (i juli 2005) är en skrämmande utmaning som vi ofta ställs inför.
I dag använder terroristerna moderna kommunikationsmedel som Internet för utbildning, rekrytering och planering av attacker. Användningen av denna teknik utgör ett unikt hot mot EU, och vi bör alla samarbeta för att bekämpa terrorism med alla de medel som står till vårt förfogande.
För att vårt demokratiska samhälle effektivt ska kunna bekämpa dessa hot måste dock kampen mot terrorism åtföljas av en förstärkning av våra grundläggande rättigheter och friheter. Hanteringen av terrorhotet kräver gemensamma bestämmelser i EU, och vi bör göra de nödvändiga ändringarna av den gällande lagstiftningen.
Den moderna terrorismen fungerar på ett nytt sätt, men EU måste bekämpa den med samma kraft och beslutsamhet som demonstrerades i kampen mot den traditionella terrorismen.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! Jag ska fatta mig kort. Jag talar med stöd av artikel 145 för att bemöta Sarah Ludfords yttranden och kommentarer om mig i sitt inlägg i debatten.
Hon sa många saker, men framför allt sa hon att jag var en ”eurofob” och att jag när det gäller utlämning skulle ”vinka glatt adjö till alla brottslingar som tar sig undan över Engelska kanalen”.
Jag skulle vilja rätta henne när det gäller fakta. Jag är inte någon eurofob. Jag älskar vår europeiska kontinent, dess historia, dess kultur och dess landvinningar lika mycket som någon annan, men jag är EU-fob. Jag hatar Europeiska unionen, som är antidemokratisk och odemokratisk. När det gäller den europeiska arresteringsordern och rättegångar som hålls i den åtalades frånvaro vill jag att en engelsk eller skotsk domstol ska kunna överväga prima facie-bevis mot en misstänkt innan utlämning medges, och även ha makten att stoppa utlämning. De måste kunna fastställa att en rättegång är motiverad och att den kommer att bli rättvis.
Detta gör jag för att skydda brittiska medborgares intressen, och som exempel kan jag nämna fallet med Andrew Symeou, en 19-årig man från London som står anklagad för dråp och som ska utlämnas till Grekland den 30 september. Bevisningen mot honom är oerhört tvivelaktig, och ingen hänsyn kan tas till att det uppges ha förekommit tortyr av vittnen för att få dem att tala.
Jag förstår att denna fråga är känslig för Sarah Ludford eftersom hennes parti, liberaldemokraterna, uppenbarligen har satsat på fel häst och hon - med rätta - är rädd för konsekvenserna vid valet 2009.
Talmannen
Innan jag avbryter sammanträdet vill jag lugna säkerhetstjänsten, eftersom ett rykte spridit sig om att en person med övertäckt ansikte kommit in i kammaren. Det var bara Mario Borghezio, som satt munkavle på sig själv som en protest, så det föreligger ingen säkerhetsrisk för parlamentet. Jag ville bara lugna säkerhetstjänsten.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.00 i väntan på omröstningen och återupptogs kl. 12.05.)
