Den humanitära situationen i Gazaremsan
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av rådet och kommissionen om den humanitära situationen i Gazaremsan.
Manuel Lobo Antunes
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! På kort sikt innebär det regionala och internationella läget en rad möjligheter för en fredlig dynamik för att lösa konflikten mellan Israel och Palestina och inrätta en palestinsk stat, en möjlighet som det internationella samfundet inte får missa.
Vi befinner oss i ett kritiskt läge där vi skulle kunna göra stora framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern. Den bilaterala politiska dialog som är på gång mellan premiärminister Ehud Olmert och president Mahmoud Abbas och de förhandlingsgrupper som nyligen har inrättats på båda sidor är modiga och uppmuntrande steg som vi stöder och som vi hoppas kommer att ge konkreta resultat till det internationella mötet under hösten, ett möte som Förenta staterna har tagit initiativ till.
Vi hoppas att den nuvarande dynamiken, som även omfattar deltagande av arabländer, kommer att göra det möjligt att arbeta mot inrättandet av en livskraftig, demokratisk, oberoende palestinsk stat som på ett fredligt och tryggt sätt kan samexistera sida vid sida med Israel.
EU, både inom och utanför kvartetten, har visat sig vara en pålitlig opartisk partner som är starkt engagerad för att dialogen mellan parterna ska bli framgångsrik. Vi är därför engagerade för den politiska processen, uppdraget att skapa en bas för en palestinsk stat och att stödja den ekonomiska utvecklingen i de palestinska områdena.
Mötena mellan kvartetten och den tillfälliga sambandskommittén i New York den 23-24 september underströk än en gång det internationella samfundets stöd för de pågående diplomatiska ansträngningarna. I slutdokumentet från kvartettens möten uttryckte EU och dess partner i kvartetten sin oro över utvecklingen i Gazaremsan och betonade hur viktigt det är att fortsätta det humanitära biståndet och katastrofbiståndet, samt hur viktigt det är att den palestinska befolkningen ges tillgång till grundläggande tjänster.
Dessutom varnade kvartettens företrädare, Tony Blair, för att den palestinska ekonomin och de palestinska institutionerna måste genomgå en snabb utveckling för att en framtida palestinsk stat ska kunna fungera ordentligt. Det betonades att det var viktigt för kvartettens företrädare att utarbeta en flerårig agenda för ekonomisk och institutionell utveckling i de palestinska områdena. Denna oro, liksom behovet att mobilisera finansiellt och tekniskt stöd från det internationella samfundet, betonades även vid det möte på ministernivå som hölls med de internationella givarländerna inom ramen för mötet med den tillfälliga sambandskommittén.
I olika internationella rapporter anges de försämrade humanitära förhållandena för befolkningen i dessa områden - en situation som föder fattigdom och våld, och främjar radikalism och extremism - en ond cirkel som snabbt måste brytas. Israels beslut av den 19 september om att förklara Gazaremsan som fientligt område och den möjlighet att utvidga sanktionerna mot Gazaremsan man räknar med skulle, om de tillämpas, eventuellt kunna förvärra den nuvarande situationen. Även om EU erkänner Israels rätt att försvara sig självt understryker man också att de israeliska myndigheterna noga måste väga in vilka effekter och konsekvenser dess beslut får för befolkningen i Gazaremsan.
EU har gång på gång bekräftat sitt fulla stöd för fortsatt humanitärt bistånd till Gazaremsan. EU är den största bidragsgivaren. Under 2006 uppgick det totala EU-stödet från kommissionen och medlemsstaterna till 688 miljoner euro. Under 2007 anslog kommissionen mer än 425 miljoner euro, fördelat på humanitärt och socialt bistånd, strategiskt stöd för att upprätta staten och råd om ekonomiska reformer. Den tillfälliga internationella mekanismen, som har förlängts tre månader till slutet av året, var ett av de medel som föredrogs för att betala ut givarländernas stöd med tanke på den komplexa situationen i området. Kommissionen har dessutom för avsikt att omstrukturera stödet till regeringen Abbas/Fayad så att det blir effektivare och mer produktivt.
Vi anser emellertid att EU inte bör bära denna finansiella börda självt och att det därför vore önskvärt om andra partner, särskilt arabländerna, bidrog till dessa ansträngningar och bar en del av kostnaderna för att bygga upp den palestinska staten. EU betonade vikten av att öppna in- och utfarterna i Gazaremsan, så att man kan trygga personers och varors rörlighet i enlighet med överenskommelsen om tillträde och rörelse.
I EU-stödet ingår även stöd till den privata sektorn, drivkraften för långsiktig ekonomisk utveckling, särskilt genom att bevilja stöd till den palestinska regeringen så att den kan reglera sina skulder till den privata sektorn. Detta är kortsiktiga lösningar som inte får överskugga det långsiktiga målet att utveckla den palestinska ekonomin och de palestinska finanserna. Den långsiktiga situationen bör utvärderas för att progressivt kunna gå från den nuvarande fasen med katastrofbistånd till en fas med stöd till ekonomisk utveckling - dvs. en övergång från hat till handel.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! För två veckor sedan var jag i New York där det hölls många möten med världssamfundet om Palestinafrågan. Det hölls ett viktigt möte i kvartetten, där jag är permanent medlem som en del av EU-delegationen, och ett möte med den tillfälliga kontaktkommittén (AHLC) med de viktigaste givarna till palestinierna, som förberedelse för en givarkonferens som sannolikt kommer att äga rum i slutet av december, efter det internationella möte som nu förbereds.
Som rådsordföranden redan har sagt är den huvudsakliga slutsatsen för oss alla att det faktiskt finns en avgörande möjlighet för regionala och internationella partner att effektivt stödja fredsprocessen. Jag måste säga att jag, med vetskap om hur svårt detta är, åtminstone är försiktigt optimistisk om utsikterna till ett genuint och innehållsrikt möte med USA som värd i november. Jag vill tacka dem som har nämnt de bidrag vi har gett, men låt mig också säga att jag har varit mycket tydlig med våra arabiska partner, eftersom det är dessa partner som ännu inte har bidragit på samma sätt som vi har. Jag har uppmanat dem eftertryckligen att göra samma sak för sina arabiska vänner. Vi är också redo att axla vår roll i framtiden, och vi hoppas verkligen att detta internationella möte om Mellanöstern kommer att innebära ett nästa steg mot mer kontinuerliga, positiva samtal och förhoppningsvis, vid rätt tidpunkt, en palestinsk stat som existerar sida vid sida med Israel inom säkra gränser.
Jag är naturligtvis mycket väl medveten om att det har blivit mycket svårare att sända humanitärt bistånd till Gazaremsan. Till exempel har det varit nödvändigt att ställa in två projekt inom området vatten och sanitet, finansierade av kommissionens kontor för humanitärt bistånd. De partner som genomför dessa operationer lyckades inte importera nödvändigt materiel, eftersom import av föremål såsom reservdelar för sjukhus och vattenpumpar har förbjudits.
Europeiska kommissionen har inte underlåtit att reagera på denna situation. Tvärtom har humanitärt bistånd och katastrofhjälp till det ockuperade palestinska territoriet, inklusive Gaza, nått hittills oöverträffade nivåer. Vi fortsätter också att stödja det värdefulla arbete som FN:s hjälporganisation för palestinska flyktingar (UNRWA) utför i Gaza. Kommissionsledamot Louis Michel har nyligen ordnat med nytt stöd genom Världslivsmedelsprogrammet för att möta de mest utsatta palestiniernas grundläggande behov. Vår direkta nödhjälp till personer med låg inkomst och de som är utsatta för socialt lidande fortsätter genom utbetalning av socialhjälp. I september betalade vi ut hjälp till 35 000 fattiga familjer på Västbanken och i Gaza. Detta visar mervärdet hos den tillfälliga internationella mekanismen, vilken kan verka effektivt över hela det ockuperade palestinska territoriet. I september hade vi levererat mer än 90 miljoner liter bränsle till Gazaremsan, bränsle som tillgodoser 25 procent, eller en fjärdedel, av lokalbefolkningens behov av elektricitet.
Vid det senaste mötet i New York bad jag därför kvartetten att förlänga denna finansiella mekanism till december. Även i New York vädjade jag åter vid flera tillfällen, vid flera möten och till olika samtalspartner, om framsteg med dagordningen för öppenhet och fri rörlighet. Vi är mycket glada över att Tony Blair ger detta stor uppmärksamhet, eftersom han vill att det ska finnas ekonomiska förutsättningar för utveckling. Detta är självklart inte möjligt utan öppenhet och fri rörlighet, trots den israeliska regeringens berättigade säkerhetsintressen. Jag tror att mycket mer skulle kunna göras och bör göras, men det kommer att krävas mer politisk vilja än vi hittills har sett.
Jag håller också med parlamentet om att stängningen av gränsövergångarna till Gaza får mycket svåra konsekvenser för en redan utarmad befolknings försörjning, samt för den humanitära insats som krävs. Gränsövergången Karni har nu varit stängd under nästan fyra månader, så vårt bistånd måste passera genom Karem Shalom och Sufa. Vi ser detta enbart som en tillfällig lösning, för det första eftersom resurserna vid dessa gränsövergångar är otillräckliga och leder till extra hanteringskostnader - upp till 40 procent av kostnaden för biståndsmaterialet - och för det andra eftersom begränsningar för den utrustning vi vill föra in i Gaza skapar problem för vårt projektarbete.
Med detta sagt måste vi i vårt agerande också ta hänsyn till det olagliga övertagandet av Gazaremsan. Vår politik överensstämmer med kvartettens linje och hållningen hos den palestinska myndighetens legitima regering, och vi stöder självklart president Mahmoud Abbas. Den 23 september klargjorde vi och andra kvartettpartner vår hållning mycket tydligt. Vi uttryckte stor oro över den fortsatta stängningen av viktiga gränsövergångar. Vi enades om vikten av fortsatt katastrofhjälp och humanitärt bistånd utan hinder, och vi uppmanade till fortsatt tillhandahållande av nödvändiga tjänster.
Låt mig också slutligen säga några ord om situationen på Västbanken, som inte ska glömmas bort. Trots kungörelser nyligen från israeliska myndigheter om ett minskat antal kontrollpunkter är verkligheten på plats tyvärr helt annorlunda. Läget förvärras. Bosättningspolitiken och uppförandet av säkerhetsbarriären fortsätter inte bara, utan 48 nya kontrollpunkter har dessutom inrättats, enligt en färsk rapport från OTCHA.
Det är nödvändigt att vi kan konstatera framsteg med dagordningen för öppenhet och fri rörlighet. I annat fall undergrävs möjligheten till en framtida hållbar palestinsk stat. Låt mig bara tillägga att man, med sikte på nästa möte i rådet (yttre förbindelser), redan i förberedelserna för förslaget till rådets slutsatser tydligt betonar den mycket svåra situationen i Gaza och understryker vikten av oavbruten katastrofhjälp och humanitärt bistånd utan hinder.
Jana Hybášková
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Än en gång står vi här och upprepar att läget i Gaza är förfärligt. Än en gång håller vi alla med om att något måste göras. Därför är det en ära för mig att på PPE-DE-gruppens vägnar lägga fram denna resolution, och jag välkomnar artikel 5 som helt stöder Marylandkonventionen. Men kan jag, ärligt talat, vara positiv, när jag vet att vi uppmanade er, i parlamentet före sommaren, att vara redo för en humanitär krisinsats och för beredskapsplanering?
Många av er trodde att jag efterlyste ett utländskt ingripande. Nej! Jag visste helt enkelt att beredskap för en humanitär operation skulle hjälpa oss att reagera snabbt när den oundvikliga situationen kommer. Det är nu oktober, och vi har inte kommit mycket längre.
Självklart förtjänar människorna i Gaza vår hjälp, våra omedelbara, kortsiktiga snabba lösningar. Men efter många år av samarbete i Mellanöstern vet vi alla att snabba lösningar inte räknas. Vad vi verkligen behöver här är att lösa orsaken till palestiniernas lidande.
Många här anser - och jag håller inte alls med - att Israel är den enda anledningen till lidandet. Jag var i Gaza för första gången 1990. Jag såg också Hodeida, Tanta, Benghazi, Ismailia, för att bara nämna några platser i Mellanöstern där förhållandena är ungefär desamma - ingen ockupation, inget militärt ingripande. Dålig förvaltning, korruption, nepotism, polisstyre - där har vi pudelns kärna. Vi måste namnge dem, vi måste fokusera på hur vi kan hjälpa dem som lider av båda dessa problem.
Vi måste ha tålamod att se sanningen, analysera korrekt och objektivt, utforma hjälpinsatser, att förbereda skräddarsydda projekt, att investera pengar, att undervisa och leda. Och att vara oförsonliga. Att vara hårda, att vara ansvarsfulla.
I Gaza är turkarna, britterna, egyptierna, israelerna, amerikanerna och européerna alla en del av problemet. Men huvuddelen svarar palestinierna själva för. Vi kan bara hjälpa dem. De måste sluta att använda hot, misshandel, våld, terrorism och dödande. De måste stoppa korruptionen. De måste stoppa nepotism och territorier styrda av paschor.
(Talmannen avbröt talaren.)
Thijs Berman
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Sedan mitten av juli, när Hamas grep makten i Gazaremsan, har en och en halv miljon människor varit instängda i vad befolkningen själva kallar ett getto, en boskapsfarm. Inte ens cancerpatienter tillåts lämna regionen. Israel anser att de bor i ett fientligt område. Det enda som kommer in är mat, mediciner och vissa humanitära varor - men människor kan inte leva bara på mjöl, linser och mediciner.
Israels definition av humanitära varor är absurt restriktiv. Komponenter till medicinsk utrustning kan inte importeras; vattenförsörjningssystemet kan inte repareras. Israel hotar hela tiden att avbryta energiförsörjningen. Gazaremsans ekonomi kar kollapsat, befolkningen är arbetslös och förtvivlad, och det finns inte några pengar kvar. Undernäringen breder ut sig. Blockaden främjar förtvivlan, vrede och hat, inte fred. Gazaremsan upplever en oacceptabel humanitär kris.
Uppmaningarna om hjälp blir allt starkare, och dessutom gör blockaden att kostnaderna för hjälpen ökar. Medlemsstaterna måste därför anslå mer pengar till FN:s bistånds- och återuppbyggnadsorgan (UNRRA) och de andra organisationerna på fältet. Europeiska kommissionen har redan tagit detta steg, liksom vissa medlemsstater. Även Europaparlamentet röstade i går för ökad hjälp. Min grupp uppmanar rådet att stödja detta beslut.
Enbart hjälp är emellertid inte nog. Ordförandeskapet har varit osäkert och försiktigt i denna fråga i kväll - men EU kan inte längre ta på sig det moraliska ansvaret för att tillhandahålla hjälp och samtidigt avstå från att vidta politiska åtgärder mot blockaden. På min grupps vägnar vill jag därför be ordförandeskapet, rådet och Europeiska kommissionen att uppmana Israel att omedelbart avsluta blockaden. I Gazaområdet utsätts befolkningen för kollektiv bestraffning - vilket är olagligt enligt artikel 33 i den fjärde Genèvekonventionen. Dessutom anstår denna metod inte Israel, och eftersom Israel är en allierad borde EU tala om detta för Israel i stället för att fortsätta att vara passivt. Det skulle göra associeringsavtalet med Israel meningsfullt. Det är bara genom att vidta åtgärder mot blockaden som EU gör rättvisa åt kapitlet om mänskliga rättigheter.
Chris Davies
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag talar inte för min grupp, utan som en ledamot som har sett saker som han inte vill se.
Jag hoppas att ministern inte tror på de skenheliga klyschor han läser om parlamentet. Att för ett ögonblick antyda att EU:s politik är opartisk är bara löjligt. Alla vet att vi för en dubbelmoralisk politik. Vi förväntar oss och kräver att palestinierna lyder alla krav. Israelerna ber vi bara att tillgodose våra önskemål.
Denna dubbelmoral känns inte bra. Fru kommissionsledamot! Minns ni när ni stod här för bara några månader sedan, efter att den palestinska delegationen hade återkommit från ett möte med Ismael Haniyeh i Gaza, före den palestinska enhetsregeringens sammanbrott, och sa till parlamentet att ni ville göra allt ni kunde för att stödja denna regering? Inom fjorton dagar hade den naturligtvis fallit! Den hade fallit delvis eftersom vi hade vägrat att tala med de valda företrädarna. Vi hade vägrat att tala med Ismael Haniyeh och, föga överraskande, tog våldets krafter över när de demokratiska krafterna hade undergrävts.
Vi verkar aldrig lära oss av historien. Vi måste sluta att ignorera det palestinska folkets önskemål. Vi måste börja visa en viss respekt för de demokratiska krafterna, och vi måste erkänna att man inte kan uppnå fred utan att tala med sin fiende.
(Applåder)
Den fortsatta vägran att ha kontakt med de delar av Hamas som vill närma sig oss gör helt det helt enkelt omöjligt att främja fred i Mellanöstern.
En fråga om det resolutionsförslag som vi har framför oss: Varför funderar vi ens på att ge pengar till Gaza? Vad har det med EU att göra? Gaza är ett israeliskt fångläger! Det har inget med oss att göra. Det är israelerna som bör ta ansvar för att hålla en och en halv miljon människor vid liv. Det är israelerna som håller dem kvar i en eländig situation. Det är inte vårt ansvar att tillhandahålla våra skattebetalares pengar för att ta Israels ansvar.
Låt oss slutligen återgå till frågan om opartiskhet. Vi har under de senaste två veckorna hört att Israels försvarsstyrkor har beordrat konfiskering av mer palestinsk mark för att bygga vägar för att möjliggöra byggandet av bosättningen E1 - en ytterligare utvidgning av judiska bosättningar i östra Jerusalem. Detta strider mot varje åtagande som vi har bett israelerna att göra, och mot varje hopp som skulle kunna finnas om ett verkligt resultat av de kommande fredssamtalen.
När palestinierna ser allt hopp om en livskraftig, oberoende palestinsk stat försvinna inför sina ögon, vad ska EU göra åt detta? Ni vet mycket väl att EU inte kommer att göra någonting utom att yttra några ord och avstå från konkret handling!
Ryszard Czarnecki
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag deltog i den femmannadelegation från Europaparlamentet som tillbringade några viktiga dagar i det självstyrande palestinska området. Jag kan kategoriskt säga att vårt uppdrag var av humanitär karaktär, inte politisk. Jag påpekar detta eftersom jag inte vill att vår debatt ska bli för politisk, där Europaparlamentet agerar åklagare mot någon. Jag skulle vilja att vi står över politiska skiljelinjer och funderar på hur vi kan hjälpa det palestinska civilsamhället.
Låt oss emellertid klargöra att höjd levnadsstandard i Gazaremsan, normalt fungerande sjukhus och skolor, full tillgång till dricksvatten, livsmedel och el och möjligheten att arbeta normalt i jordbruket kan bidra till att minska spänningarna mellan Israel och Palestina och minska den politiska fiendskapen när det gäller judiska bosättare, israeliska bosättare och Staten Israel.
För några månader sedan talade jag här i kammaren om de kontroversiella texter som delades ut i vissa palestinska skolor, i palestinska skolböcker. Men nu har vi rört oss från en extrem till en annan. Vi kan inte längre kritisera vissa aspekter av det palestinska skolsystemet eftersom skolsystemet i praktiken har upphört att existera.
Men det finns även en annan sida, en inompalestinsk aspekt. Det politiska dödläget mellan Hamas och Fatah och president Abu Mazens anhängare fortsätter. Detta dödläge gör det svårt för de palestinska institutionerna att fungera och drabbar därför de palestinier som bor där, och detta är givetvis inte Israels fel. Vi talar om varaktig fred mellan staten Israel och palestinierna, men det är lite som att tala om ett hus och börja med taket. Vi bör alltid börja med grunden och arbeta oss uppåt. I detta fall utgörs grunden av förbättringar i de palestinska maktstrukturerna, offentliga institutioner och humanitär hjälp till den palestinska befolkningen.
Margrete Auken
för Verts/ALE-gruppen. - (DA) Herr talman! Det omnämnda besöket på Västbanken och i Gazaremsan för ett par veckor sedan var en chock - även för dem av oss som har varit där flera gånger. Israels stängning av gränserna och de otaliga vägspärrarna gör det omöjligt att utveckla en sund ekonomi och omöjligt att följa EU:s regler om humanitärt bistånd. Rådet och kommissionen bör omedelbart ingripa för att få den palestinska ekonomin på fötter igen. Låt mig förtydliga mig. Utan ett sådant ingripande kan en fredskonferens inte lyckas. Precis som vi gång på gång har påpekat kan den ekonomiska dimensionen inte skiljas från den politiska. Med andra ord måste Israels ockupation upphöra, annars kommer det aldrig att bli fred. Utöver den ekonomiska utmattningen håller den palestinska befolkningen på att radikaliseras. De radikala strömningarna ökar bland de fattiga - vilka på grund av Israels blockad blir fler och fler - och bland ungdomarna. Palestinier i den äldre generationen har gång på gång varnat för att de ungdomar som växer upp i dag aldrig har levt sida vid sida med israeler, och att deras enda erfarenhet av dem är fula murar, militärinvasioner och tonårssoldater som förödmjukar deras fäder. Detta är inget sätt att skapa fred, bara oförsonliga fiender.
Inte heller finns det något förtroende för EU som ignorerade det demokratiska valet i de palestinska områdena och som genom att isolera Hamas har uppvisat såväl diplomatisk inkompetens som, än en gång, dubbelmoral. Så länge inte alla palestinier är representerade i de pågående förhandlingarna kommer det inte att bli någon fred, vilket alla som är insatta i frågan är väl medvetna om. Precis som Chris Davies och andra har påpekat kommer alla förhoppningar om fred att grusas om den Israeliska regeringen, vilket har rapporterats, tänker expropriera E1. Både USA och EU har mycket tydligt klargjort att detta under inga omständigheter får ske. Den fråga som rådet och kommissionen måste besvara är nu vilka åtgärder som planeras för att förhindra denna expropriering av det palestinska östra Jerusalem.
Luisa Morgantini
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! En minut är ingenting. Manuel Lobo Antunes talade om modiga gester och åtgärder. Den modiga åtgärd som Ehud Olmert borde vidta är att stänga alla nya bosättningar, frige tusentals palestinier, stoppa de militära interventionerna på Västbanken, avlägsna vägspärrarna och upphöra med blockaden mot Gazaremsan! Han borde komma till förhandlingarna med konkreta åtgärder. I går såg vi i stället mer land konfiskeras inne i Jerusalem.
Vårt modiga steg här i EU borde vara att förkasta varje form av kollektiv bestraffning som den israeliska armén utsätter civilbefolkningen för. Våra planer i Gazaremsan blockeras för att det saknas cement, för att det inte finns några rör, för att kostnaderna har fyrdubblats och för att FN:s hjälporganisation för Palestinaflyktingar (UNRWA) fortsätter att sätta i gång katastrofåtgärder.
I den resolution som vi kommer att anta i morgon uppmanar vi till att blockaden av Gazaremsan hävs och till fri rörlighet för personer och varor överallt. Men vi är medvetna om att Palestinafrågan inte är en humanitär fråga. Vårt ansvar är politiskt. Det är vårt ansvar att få ett slut på den militära ockupationen och uppmana två folk och två stater att existera tillsammans i ömsesidig säkerhet.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! I slutet av förra veckan debatterade en delegation från vårt parlament den allvarliga situationen i Mellanöstern med våra amerikanska motparter som ett led i den transatlantiska lagstiftningsdialogen. Under debatten gav Förenta staternas fredsförhandlare Dennis Ross oss det mycket praktiska rådet att erbjuda den palestinska befolkningen hjälp i deras utsatta situation. Ett nät av pålitliga, politiskt obundna frivilligorganisationer behövs för detta.
Rådet och kommissionen, i vilken utsträckning ser ni verkliga möjligheter för både Västbanken och Gazaremsan? Jag anser nu att Hamas beteende ligger bakom den nuvarande interna och externa krisen i Gazaremsan. Hamas tar varje tillfälle i akt att delegitimera staten Israel och legitimera våld mot israeler och palestinska ”dissidenter”.
Nyligen mördades palestiniern Christian Rami Ayyad brutalt, endast trettiotre år gammal. Detta understryker den utsatta situationen för minoriteten i Gazaremsan. Jag förväntar mig att rådet och kommissionen uppmärksammar och stöder den kristna minoriteten i samtliga palestinska områden.
Edward McMillan-Scott
(EN) Herr talman! Chris Davies frågade tidigare vilken roll EU hade i Mellanöstern. Självklart vet jag att det var en retorisk fråga, eftersom han är mycket engagerad i att finna en lösning, men det är ett faktum att EU har ett direkt intresse av resultatet av fredsprocessen i Mellanöstern.
Jag företräder en valkrets i Yorkshire från vilken de fyra personer kom som utförde bombdåden i London för några månader sedan. De drevs av vad som skedde i Mellanöstern. De som utförde bombdåden i Madrid likaså. Så EU:s säkerhet är direkt knuten till Mellanöstern.
Jag anser att vi också har historiska och humanitära åtaganden för en fredlig lösning. När allt kommer omkring har fredsprocessen varit långsam och ojämn, och den har lett till ett flertal initiativ, ett flertal regeringskonferenser - Madrid, Oslo och så vidare. Nu i oktober 2007 har vi kommit till en punkt när vi nästan är desperata efter en lösning.
Så jag tror att det nu är dags för ett ganska radikalt nytänkande. Ett av de förslag som jag skulle vilja komma med är att de samtal som nyligen hölls mellan Ehud Olmert och Mahmoud Abbas om en lösning när det gäller slutlig status, bör spegla de förhandlingar som Ehud Olmert själv som ung parlamentsledamot deltog i 1987, då han och PLO förhandlade privat just om att föra samtal om den palestinska statens huvudstad i östra Jerusalem, om gränserna från 1967 och om några återvändande bosättare. Med andra ord kom han dit 1987, och kanske tiden nu är inne, i höst, för dessa två ledare, uppmuntrade av världssamfundet, att mötas på ett radikalt sätt för att forma framtiden för en fredlig tvåstatslösning i fredsprocessen i Mellanöstern.
Kyriacos Triantaphyllides och hans delegation, som åkte till Palestina häromdagen, kom tillbaka med två grundläggande slutsatser. Låt oss fokusera på den humanitära situationen i Palestina, men låt oss också fundera på den roll som valda parlamentsledamöter där och på andra platser kan spela i denna process. Vi bör inte glömmas bort.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman! När vi utarbetade denna resolution sa vi till oss själva ”ingen politik, bara humantära åtgärder”. Det går inte att tolerera att ett folk i dag sakta dör i ett stort utomhusgetto, jagade av hela världens kameror. Ett folk som har förblött, utan rätt att utvecklas, röra sig fritt eller att undervisa sina barn. Men ett folk för vars överlevnad vi betalar ett högt pris och som framför allt inte får dö på grund av oss. Detta skulle solka ner vårt rykte, och våra demokratier skulle inte kunna klara detta.
I år kommer EU att ha betalat mer än 300 miljoner för att förhindra denna kris. Det är för lite för att palestinierna ska kunna leva, men det är ändå tio gånger, hundra gånger för mycket. Om alla internationella åtaganden, fjärde Genèvekonventionen och de mänskliga rättigheterna respekterades skulle detta inte vara nödvändigt.
Fy skam för gettot! Fy skam för oss européer! Vi klarade av att försörja Berlin när befolkningen var belägrad! Fy skam för oss som glädjestrålande välkomnade Berlinmurens fall men som nu är fångar bakom och medhjälpare till andra murar och andra getton! Stoppa inhägnaden!
Men i dag kan humanitära åtgärder inte skyla över politiken. Den 24 september beordrade den israeliska regeringen att 1 100 dunam mark skulle konfiskeras i fyra arabiska byar mellan Jerusalem och Jeriko, för att bygga en väg som definitivt kommer att dela Västbanken i två delar. Det är en gammal israelisk plan från 2004 som EU och till och med USA alltid har avvisat. I dag, precis inför det internationella mötet i Washington, är det en tidsinställd bomb. Med Gazaremsan instängd och Västbanken delad i två delar, hur kan vi fortsätta att drömma om två stater som lever fredligt tillsammans?
Den 8 februari 2005 förklarade Ariel Sharon i Sharm el-Sheikh att ”Vi har en möjlighet att välja en ny väg. För första gången på länge finns det hopp i vår region om en bättre framtid för våra barn och barnbarn.” Det är en ytterst skör möjlighet som extremisterna vill krossa. Om denna väg, och många andra, förverkligas kommer extremisterna att ha vunnit. Arkitekter och geografer använder nu mer perversa vapen än bomber. De omgärdar palestinierna med murar och vägar som krossar alla drömmar om en livskraftig stat.
(Applåder)
Elizabeth Lynne
(EN) Herr talman! Det finns inget mer nedbrytande än ett liv i fattigdom, ett liv utan utsikter och ett liv fördärvat av stridigheter. Människorna i Gaza befinner sig i en humanitär katastrof, och det är tydligt att det enda mål som israeliska och palestinska ledare lyckas uppnå är överföringen av smärta, fattigdom, elände och hat till en ny generation unga palestinier.
Som en följd av Israels blockad av personers och varors rörlighet, har barn inte ens grundläggande utbildningsresurser. Alla nekas de grundläggande nyttigheter som alla i parlamentet tar för givna. Födkrokar går om intet när fiskare, jordbrukare och andra inte kan bedriva handel. Individer drabbas av onödigt lidande och dör på grund av begränsade medicinska tjänster och behandlingar. Allt detta sker mot en bakgrund av våld och förtryck.
Icke-statliga organisationer bedömer att det finns nästan 2 000 människor i Gaza som nyligen har blivit allvarligt handikappade. Dessa är huvudsakligen unga människor, som blir beskjutna av stridsvagnar eller krypskyttar, vilket ofta leder till förlust av armar eller ben, hjärnskador eller ryggradsskador - men organisationer som verkar för att hjälpa handikappade hindras av Israels blockad och kan inte få den specialistutrustning som de behöver! Israel måste uppfylla sina internationella skyldigheter, såsom Genèvekonventionen, och garantera tillförseln av humanitärt stöd, bistånd och nödvändiga tjänster, samt öppna gränserna.
Rådet och kommissionen måste fortsätta att utöva påtryckningar, men de måste tala med alla parter. Detta är det enda sättet att hitta en lösning. Det är meningslöst att säga att vi inte kommer att tala med en part. Vi måste hitta en lösning genom att tala med alla. Om inget görs kommer människor att dö i onödan. 1,3 miljoner människor i Gaza kommer att fortsätta att berövas sin värdighet, och överföringen av lidande, fattigdom, elände och hat till en ny generation palestinier kommer bara att fortsätta.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Vid en tidpunkt då gränsövergångarna till Gazaremsan är stängda och kontrolleras av den israeliska armén, vid en tidpunkt då mordräder dagligen sker där och vid en tidpunkt då antalet bosättare i de ockuperade områdena fotsätter att växa, vid en tidpunkt då - i strid med internationell rätt - uppförande av muren och säkerhetskontrollerna fortsätter, inom just dessa murar, finns det fortfarande personer här i Europaparlamentet som inte vill kalla Israel för en ockupationsmakt. Det är chockerande!
Israel är en ockupationsmakt, och som en sådan har man skyldigheter enligt Genèvekonventionerna och får framför allt inte under några omständigheter använda sig av kollektiv bestraffning. Vi borde se till att Israel uppfyller sina skyldigheter i stället för att skicka katastrofala signaler, som vi exempelvis gjorde genom att frysa anslagen till bränsleförsörjningen till kraftverket i Gaza. De krokodiltårar vi har spillt över motsättningarna mellan palestinierna är verkligen olämpliga efter det att EU inte kunde stödja Mahmoud Abbas ansträngningar att samarbeta med Hamas pragmatiska flygel.
Kan ni föreställa er något värre? Spela ut Ramallah mot Gaza? Avgöra vilka som är de goda palestinierna och hjälpa dem att bli av med de onda? Vem kan tro på en varaktig lösning om Palestinas politiska och territoriella enhet inte garanteras? Vem kan tro på att fred för israelerna och palestinierna ska byggas med en politik som i praktiken leder till radikalisering av befolkningen i Israel och Palestina?
Den humanitära situationen i Gazaremsan kränker alla människorättsnormer. Blockaden mot Gazaremsan måste hävas så snart som möjligt. Israel måste utsättas för ordentliga påtryckningar. Denna fråga får inte längre vara tabu, och jag frågar er, rådet och kommissionen, vilka åtgärder ni har för avsikt att vidta för att uppmuntra Israel att häva blockaden och tvinga Israel att uppfylla sina internationella skyldigheter och åtaganden. Jag frågar er vad ni har för avsikt att göra för att förmå Israel att ge upp sina planer på att dela upp Västbanken i två delar genom att koppla samman Jeriko med Jerusalem, en månad före den internationella konferensen.
(Applåder)
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Fru talman! Utvecklingen i Palestina går rasande snabbt och ger oss nästan ingen tid att reagera. Därför diskuterar vi nu den humanitära situationen i Gazaremsan, medan de israeliska myndigheterna ensidigt har beslutat att expropriera tusentals hektar arabisk mark för att fortsätta med planen E1, byggandet av en väg som i praktiken kommer att dela Västbanken i två delar.
Ni vet att det internationella samfundet har motsatt sig denna plan. Jag tror att det vore bra om parlamentet tog ställning i denna fråga. Den politiska utvecklingen bakom kulisserna har emellertid inte tillåtit detta. Resultatet är tydligt. Återigen står vi och tittar på medan utvecklingen i Palestina blir värre och värre. För varje dag som går försvagas palestiniernas förhandlingsposition, och tvivel reses för alla existerande möjligheter till framgång vid den stundande internationella konferensen om Palestinafrågan i november.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! I går kväll hade jag förmånen att delta i invigningen av Brysselkontoret för European Friends of Israel (EFI), som utgår från förutsättningen att vi bör stödja den demokratiska staten Israels rätt att existera och utvecklas. I kontrast till detta har Hamas som målsättning, enligt sin stadga från 1988, att förinta Israel och förblir därmed en terroristorganisation som är förbjuden av EU.
Det är inte förvånande för mig att man i denna resolution försöker att lägga mycket av skulden för den aktuella situationen i Gaza på Israel. Det är tydligt att Israels ensidiga tillbakadragande från Gaza som en gest i god tro enligt principen ”land för fred” betyder mycket lite för Israels kritiker.
I resolutionen talas om en humanitär kris i Gaza utan att orsakerna till denna utforskas närmare. Hamas lockelse för palestinska väljare var att organisationen tillhandahöll många av de sociala tjänster som försummades av den korrupta Fatah-administrationen. Ändå står samma skolor nu tomma på barn, som är alltför rädda för att lämna sina hem. Sjukhusen behandlar dem som skadas i det dagliga våld som har karakteriserat Hamas våldsamma övertagande av Gaza och segern över det sekulära Fatah.
En kristen förgrundsfigur i Gaza, Rami Ayyad, mördades i lördags, och på söndagen avfyrade Hamas åtta granater och en Katyusha-raket urskillningslöst mot Israel. Märkligt nog har Hamas också beskjutit gränsövergången i Khani.
I resolutionen uppmanas också Israel att vidta åtgärder för att garantera fri passage för humanitära sändningar och nödvändigt utrustning. Faktum är att Israel inte har stoppat transporten av sådana varor som mat, elektricitet eller vatten till Gaza och faktiskt agerar återhållsamt och med måttlighet, trots att Hamas har attackerat Israel militärt.
Jag inser att Israel har kommit att förvänta sig en stadig ström av skällsord från Europaparlamentet, men Israel bör veta att landet också har några vänner här, och över hela Europa, som är engagerade i freden och säkerheten i regionen. Det kommer aldrig att uppnås så länge Hamas program så villigt accepteras av så många här i parlamentet.
Richard Howitt
(EN) Herr talman! En humanitär kris kräver ett humanitärt svar, och vår första prioritet i kväll bör vara att ta upp de medicinska sändningar och skolböcker som hejdas på ena sidan gränsen, samtidigt som studenter och sjuka väntar på andra sidan. Internationell humanitär lag ger EU direkt skyldighet att agera och, fyra månader efter det att Gaza isolerades, lyckas vi inte fullgöra vårt direkta åtagande om gränsuppdraget.
Jag tackar kommissionsledamoten för den försiktiga optimism som hon uttryckte i kväll om återupptagandet av fredsprocessen och om den tillfälliga internationella mekanismen. Vi uppmanar henne naturligtvis att göra allt hon kan. Jag håller med Charles Tannock om att vi bör fördöma attackerna med raketer och granatkastare från militanta palestiniers sida, men hans klagomål skulle vara mycket mer trovärdiga om han även fördömde den israeliska försvarsmaktens dödande av civila genom attacker med luftvärnsrobotar. Jag ber er, fru kommissionsledamot, och även rådsordföranden, att snarast fördöma den konfiskering som det rapporterades om i morse av ytterligare 3 procent av Västbankens mark mellan Jerusalem och Jeriko, som ett led i annekteringsplanen för E1.
(Talmannen avbröt talaren.)
Miroslav Mikolášik
(SK) I ljuset av Europaparlamentets resolution av den 21 juni om Meda och finansiellt stöd till den palestinska myndigheten, Europaparlamentets resolution av den 12 juli 2007 om situationen i Mellanöstern och kvartettens uttalande av den 23 september 2007 måste parlamentet inta en tydlig hållning när det gäller situationen i Palestina. Vi måste emellertid betrakta situationen ur åtminstone två perspektiv: ett humanitärt och ekonomiskt perspektiv, och ett politiskt och säkerhetsmässigt perspektiv.
Ur humanitär och ekonomisk synvinkel är det upp till EU att, efter att ha anslagit enorma finansiella resurser för att bistå Palestina, garantera att stödet och det humanitära biståndet rent tekniskt går att dela ut. Det är oacceptabelt att palestinska civila nekas tillgång till mediciner och att sjukvårdsinrättningar, skolor och privatbostäder förstörs. Som det ser ut just nu beror bristen på tillgång till ordentligt dricksvatten och ordentlig mat på den inskränkta rörligheten för personer och varor.
Ur ett politiskt och säkerhetsmässigt perspektiv måste det tydligt framhållas att samtidigt som det internationella samfundet erkänner palestiniernas rätt till självstyre måste Palestina, inklusive den styrande Hamasregeringen, erkänna staten Israel. Hittills har Hamas inte vidtagit några åtgärder för att distansera sig från sitt eget grundmanifest, i vilket utplåning av staten Israel ingår som ett av målen. Det är detta som är det politiska problemet, vilket har trappats upp till väpnad konflikt: terrorism på ena sidan och tuffa försvarsåtgärder på den andra.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Först av allt skulle jag kunna säga att Charles Tannock gör Israel en otjänst genom sitt orubbliga stöd för Israels olagliga agerande mot palestinierna, särskilt när det gäller Gaza. Jag stöder denna resolution, inklusive punkt 5. Den humanitära krisen i Gaza är inte ny. Den har heller inte varit oförutsedd. De av oss som har besökt området regelbundet under åren har ständigt varnat för israelernas handlingar, vilka drev befolkningen till förtvivlan. Ekonomin är nu i fritt fall. De sociala tjänsterna har praktiskt taget kollapsat. Undernäring och kroniska sjukdomar är utbredda, och läkemedel finns inte att tillgå. Gaza är nu helt beroende av hjälp utifrån, vilken hejdas av israeliska blockader. Det är ett fängelse som är strängt kontrollerat av Israel, och vi kan inte låta människornas välfärd i Gaza offras i de politiska manövrer som är på gång. Förhoppningsvis kommer dessa manövrer att leda till fredssamtal.
Jag fördömer Israels unilaterala beslut att beslagta mark från fyra arabiska byar, vilka ligger mellan östra Jerusalem och Västbanken. Jag beklagar att varken rådet eller kommissionen har nämnt detta, och jag skulle vara förvånad om de inte visste om det. Vi i parlamentet känner till det och det är också allmän kännedom. Israels agerande är helt i strid med färdplanen, och det är i strid med överenskommelsen att gränserna från 1967 inte ska ändras utan en gemensam överenskommelse mellan israeler och palestinier.
Zbigniew Zaleski
(PL) Herr talman! Vi hoppas att konflikten kommer att lösa sig av sig själv. Det är det tommaste hopp som finns. Nya generationer växer upp, och konflikten fortsätter och blir vara värre. Man skulle tro att två nationer som är så nära varandra, judarna och araberna, skulle kunna leva tillsammans, men inte under ett hierarkiskt systems villkor. Varje beroende som en part har i förhållande till den andra, ojämlikhet och framför allt bristen på en självstyrande arabisk statsstruktur, kommer att vara en ständig källa till negativa känslor, övertygelser och vedergällning.
Om staten Israel inte kan överväga en territoriell uppdelning är jag rädd att det blir svårt att få fred i området. Precis som judarna har rätt till sitt land, sin stat, har araberna, palestinierna också denna rätt. Historiskt sett - före andra världskriget - existerade Palestina som eget land, och som vi ser är det inte lätt att radera detta från det arabiska minnet.
Varje dag blir situationen allt värre för befolkningen i Gazaremsan. Utbrott av uppdämda aggressioner är oundvikliga, och allt vi kan göra är att skamset och med sorg titta på. Det bästa vi kan göra, för vår del - förutom att försöka dämpa tendenser till ömsesidig förstörelse och utöver medlingsförsök - är att öka det humanitära biståndet till befolkningen så att de kan leva under så bra förhållanden som möjligt, så att de har något att äta och någonstans att gå i skolan. Men jag betonar att detta endast är en ersättning för en lösning, en lösning som vi tyvärr inte kan leda vägen mot.
Erfarenheterna från Central- och Östeuropa under arton- och nittonhundratalets fasor i Europa och Afrika visade tydligt kraften i ett folks strävan efter oberoende. Det rör sig om samma strävan här.
Béatrice Patrie
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Givetvis måste EU göra allt det kan för att få Israel att släppa stryptaget på befolkningen i Gazaremsan i denna humanitära kris som saknar motstycke.
För egen del skulle jag vilja påpeka att Israels utnämning av Gazaremsan till fientligt område har flera dramatiska konsekvenser. Israel kan genomföra mycket större operationer i området än tidigare. Israels elbolag kan minska elleveranserna till Gazaremsans 1,5 miljoner palestinier till ett minimum, och bolaget Mekorot kan ransonera det vatten som det levererar, så att det blir upp till Hamas att leverera vattnet till distrikten.
Denna israeliska strategi är tydligt ämnad att skapa ett folkligt uppror mot Hamas ledare. Detta är oacceptabelt och kan bara leda till att våldet trappas upp ännu mer. För att inte tala om de nya bosättningarna som kommer att förvandla Palestina till en ny bantustan.
För egen del skulle jag som medlem av kvartetten vilja att EU ges en försäkran om att målet med den fredskonferens som är tänkt att hållas i november inte bara är ett sätt att ge Förenta staterna en utväg ur det dödläge det befinner sig i i Irak och Afghanistan, utan att det är ett verkligt toppmöte för fred, som samlar alla arabiska aktörer.
Nickolay Mladenov
(EN) Herr talman! De civila är de tysta offren i alla konflikter och vi har en skyldighet - faktiskt en plikt - att stå upp och skydda dem, och att leva upp till fredspristagaren Elie Wiesels maning om att aldrig vara tyst när och var helst människor drabbas av lidande och förödmjukelse.
Jag välkomnar därför Europaparlamentets initiativ att debattera situationen i Gaza och dessutom välkomnar jag uppmaningen i resolutionen att uppmana Israel att uppfylla sina skyldigheter och garantera flödet av humanitärt bistånd till Gaza.
Men i dag behöver vi även ställa några andra frågor. Vi måste börja med att fråga oss själva varför våldet trappas upp så fort ett initiativ för fred tas? Varför tar terroristgrupper till vapen mot freden varje gång förnuftets röster i Israel och de palestinska territorierna söker en lösning? Varför är rädslan för en tvåstatslösning, där Israel och Palestina lever sida vid sida i fred, så stark hos vissa att de föredrar att tillfoga sitt eget folk smärta och lidande?
Låt oss inte dra oss för att medge att ansvaret för Gaza-befolkningens förfärliga situation även tydligt vilar på Hamas, som motsätter sig en lösning, som kräver att en legitim medlem av FN utplånas och som fruktar fred och främjar våld.
År 2005 avfyrades 400 raketer in på israeliskt område från Gaza. År 2006 avfyrades 1 726 raketer. År 2007 var det nära 1 000 raketer. Många har dött, hundratals har skadats och tusentals har evakuerats. Dessa är också civila - män, kvinnor och barn.
Den 26 september avfyrades 54 granater från Gaza mot gränsövergången Sufa. Dagen därpå utsågs de övergångar som kommissionsledamoten nämnde - Erez och Karem Shalom - till mål. De var mål eftersom Hamas tror att en stängning av dessa övergångar fyller deras syfte att öka lidandet, så att människor ställer sig på Hamas sida. Detta är fel strategi.
Låt oss erkänna att det finns krafter drivna av terror och fruktan i Gaza, krafter som försöker att dra nytta av sitt eget folks lidande.
Jamila Madeira
(PT) Jimmy Carter sa i en intervju i veckan att sedan president Clinton har det aldrig förts några samtal i god tro om Mellanöstern under ledning av Förenta staterna. Förväntningarna är därför stora på den internationella konferensen i november. Det förväntas bli vissa konkreta resultat så att vi faktiskt kan förutse en tidsplan för att lösa det mänskliga dramat och konfliken.
Den humanitära situationen blir för närvarande allt värre. Även om vi redan för några månader sedan hade ett riktigt utomhusfängelse som hela tiden stängde in människor blir detta allt tydligare med den dagliga räkningen av döda, hungern, rädslan, vapnens makt och deras effekt - på båda sidor om muren - på civilbefolkningens liv. I ljuset av Genèvekonventionerna krävs snabbt humanitärt bistånd, och Israel måste tillåta att hjälpen delas ut. Rörligheten för personer och varor måste bli verklighet, annars kommer vi att få se en verklig mänsklig tragedi i denna kustremsa.
De viktigaste mål som vi bör sätta upp för nästa internationella konferens är att få ett slut på våldet och att, baserat på de befintliga resolutionerna, försöka nå en lösning som gör det möjligt för palestinierna och israelerna att leva tillsammans i fred, innan det är för sent.
Christopher Beazley
(EN) Herr talman! För 20 år sedan fanns det tre skådeplatser för våldsamma strider som orsakade bestörtning i hela världen: Sydafrika, Irland och Mellanöstern. På de första två platserna har det skett en försoning och en politisk förändring. I Mellanöstern har inga framsteg gjorts. Man kan påstå att situationen i stället är värre.
Den humanitära katastrofen i Gaza tvingar oss att agera, medvetna om att försoning och politisk förändring är möjligt, ändamålsenligt och nödvändigt. Men samtidigt är det tydligt att palestinierna och israelerna inte kan lösa sina skiljaktigheter själva. De tar båda till våld, vilket vidmakthåller dödläget.
Den humanitära katastrofen i Gaza är bland det värsta som hänt under 60 års kontinuerliga stridigheter i Mellanöstern. Vi efterlyser säkerhet för staten Israel och vi efterlyser säkerhet för staten Palestina. I dag har vi ingetdera. Det krävs ett nytt sätt, en ny metod.
Det är tydligt att Förenta staternas administration har ansvaret och möjligheten att utöva ett avgörande inflytande på Israel, och till exempel uppmana landet att häva blockaden av Gaza.
EU måste på ett liknande sätt uppmuntra palestinierna att avstå från våld, så att båda parterna kan uppnå sina mål om säker självständighet genom de enda tillgängliga effektiva medlen, vilka är fredliga medel.
Eftersom denna resolution kommer att vidarebefordras till parlamenten i Palestina, Israel, Egypten och Europa-Medelhavsförsamlingen skulle ett konstruktivt bidrag mycket väl kunna vara att vi stöder och främjar en parlamentarisk dialog för att ersätta det aktuella utmattningskriget, vilket måste få ett slut så att det inte längre vanställer det heliga landet.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Herr talman, herr kommissionsledamot! Människor lider i Gazaremsan. Den humanitära krisen där har under de senaste månaderna utan tvekan växt till en katastrof.
Det handlar inte längre bara om brist på baslivsmedel. Den palestinska ekonomin har kollapsat, och det har blivit svårare att bedriva affärer. Människors dagliga liv har krossats, och hjälporganisationerna kan inte bedriva verksamhet i regionen. Människorna som bor där utsätts för en blockad, och som kommissionsledamoten sa förväntas samma problem drabba Västbanken.
Gazas befolkning är offer för en misslyckad politik från var och en av de olika parterna i krisen. Det är en sak att tala om Hamas som fienden och som en terroristorganisation; det är en helt annan sak att förklara hela Gazaområdet för fientligt område. Det är en sak att tala om Israel som fienden; det är en helt annan sak att vägra att samarbeta med de som tillhandahåller grundläggande tjänster och internationella organisationer. Även om konfliktens parter har nått ett dödläge har båda parter ansvar för att grundläggande mänskliga rättigheter respekteras.
Resolutionen från parlamentets grupper är ett föredömligt rättframt uttryck för opinionen om krisen i Mellanöstern. Alla bakomliggande politiska motiv har tagits bort. Allt som är kvar är EU:s djupa oro över livsvillkoren för befolkningen i Gazaremsan.
Jag skulle vilja påminna alla om att detta är samma oro som vi gav uttryck för tidigare i år. Vi kan inte välja sida, och vi kan inte peka finger. Oskyldiga människors lidande gör att det är irrelevant att ursäkta och försöka motivera situationen i Gazaremsan. Vi begär bara en sak: att krisens parter låter oss hjälpa till och att de framför allt bör hjälpa sig själva, för detta är en enorm humanitär kris.
Herr kommissionsledamot! Jag hoppas att ni kommer att förmedla denna enda begäran från EU om situationen i Gazaremsan till krisens parter, Arabförbundet och kvartetten.
Manuel Lobo Antunes
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tack för alla era kommentarer och anföranden, som jag noga lyssnat på. Vi inser att oavbrutet och oförminskat stöd till de palestinska områdenas ekonomiska utveckling är en av grunderna för fred. Det finns en stark koppling mellan säkerhet, politisk stabilitet och ekonomi. Fred och säkerhet kan därför inte uppnås utan att man först lägger en solid och varaktig ekonomisk grund, tillsammans med en trovärdig fredsprocess.
Alla dessa initiativ speglar vårt engagemang för att bistå och hjälpa den palestinska befolkningens levnadsförhållanden på Västbanken och i Gazaremsan. Det är detta vi vill göra, och vi är säkra på att givarkonferensen, som är tänkt att hållas i Paris i december, kommer att ge det internationella samfundet en konkret möjlighet att uttrycka sitt stöd för den palestinska myndigheten och det palestinska folket i allmänhet. Det är viktigt att det internationella samfundet inte överger befolkningen i Gazaremsan, så att den mycket svåra humanitära situationen inte fortsätter att vara en politisk faktor som leder till instabilitet, spänningar och meningsskiljaktigheter.
EU har en politisk strategi för Mellanösternprocessen som vilar på en solid grund och sunda principer, och det är därför EU är en välkommen partner i den politiska processen. Dessutom har vi en konsekvent biståndspolitik för dem som mest behöver det i de palestinska områdena. De siffror som jag själv lade fram, och som kommissionen hänvisade till, är utan tvekan ett bevis på detta. På denna punkt hoppas jag att alla kommer att följa EU:s exempel.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Vi vet alla att situationen i Gaza är dramatisk. Men vi vet också att vi, även om vi ger mycket humanitärt bistånd, i slutändan också måste hitta en politisk lösning. Jag sa det tidigare, och rådets ordförande har nu nämnt det, att detta internationella möte är en mycket viktig tilldragelse. Vi har alla gjort tydligt att det inte bara kan vara ett fototillfälle. Det måste vara ett möte med innehåll, där vi hoppas att förhandlingarna och de personliga samtalen mellan premiärminister Ehud Olmert och president Mahmoud Abbas faktiskt leder till ett viktigt första dokument, där man inte minst tar upp de mycket svåra frågorna. Därifrån och fortsättningsvis kommer arbetsgrupper att behöva vidareutveckla idéerna.
Vi vet alla att det finns många möjliga alternativa lösningar på förhandlingsbordet. Samtidigt har det hittills under mycket lång tid inte funnits någon möjlighet att sammanföra de två parterna under en sådan internationell sammankomst, med stöd av EU, USA, Ryssland och FN, och även med uppbackning från Arabförbundet.
Det är mycket viktigt att även amerikanerna den här gången har sagt att de är redo att bjuda in den så kallade ”uppföljningsgruppen” inom Arabförbundet, inklusive Syrien och Saudiarabien. Detta visar att det finns en viss öppning.
Vi är också på det klara med att vi inte bara kan ha politiska förhandlingar, och detta framgick tydligt av det andra mötet vi hade, med den tillfälliga kontaktkommittén. Vi måste också få till stånd en förändring på plats. Det är helt nödvändigt. Det handlar om att främja ekonomisk utveckling, och detta är en del av Tony Blairs mandat, där vi också vill stödja honom så mycket vi kan eftersom detta är en möjlighet och ett tillfälle vi måste utnyttja.
Vi vet naturligtvis, liksom han också gör - jag har fört långa diskussioner med honom - att ekonomisk återhämtning, vilket Världsbanken har betonat, förutsätter en förbättring i rörlighet och tillgång, främjandet av den privata sektorn i Gaza, som måste förbli en del av ekonomin där, och självklart också främjandet av saker som god förvaltning. Vad vi vill göra är att skapa en livskraftig palestinsk stat för den tidpunkt då saker, så att säga, är mogna på det politiska området.
Jag håller med om att vi inte kan få en omedelbar lösning, men samtidigt behöver vi nu en förhandlingsprocess som slutligen kommer att starta, och snabbstarta, projekt. Detta är ett område som vi redan håller på att förbereda, så att saker är på plats efter det internationella mötet och kanske efter, eller i samband med, givarkonferensen. Vi överväger projekt, vilka för övrigt har valts ut och stöds av oss och även av Tony Blair, för att exempelvis renovera skolor, så att människor ser att något görs på plats.
Det finns också många andra projekt som vi undersöker för tillfället, i strävan att försöka hitta rätt svar, och för vilka vi naturligtvis också behöver Israels stöd.
Det är även tydligt att Israels säkerhetsintressen måste tas i beaktande. I slutändan måste vi dock hitta en politisk lösning, och det är president Mahmoud Abbas som är den folkvalda presidenten för alla palestinier. Därför måste vi nu ge honom tilltro och arbeta med honom och stödja honom.
Jag vill tacka er för att mycket generöst ha gett kommissionen möjligheten att under 2008 direkt få 10 000 euro mer i budgeten för palestinierna. Vi kommer utan tvekan att behöva detta och det kommer att vara särskilt viktigt för vår givarkonferens.
Låt mig också säga att vi inte bara stöder de kristna - detta nämndes av Bastiaan Belder - utan också de mest utsatta delarna av Palestinas befolkning, av vilka vissa är kristna, men inte alla. Vi utgår från behov, inte religion, som jag nämnde tidigare.
Låt mig slutligen säga att vi är högst medvetna om vad många av er har sagt. Vi har analyserat situationen. Den enda vägen är att försöka att komma fram till en politisk lösning, samtidigt som vi försöker att lindra lidandet så mycket vi kan.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon den 11 oktober 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
David Martin  
skriftlig. - (EN) Jag ansluter mig till uppmaningen till Israel att fullgöra sina skyldigheter enligt Genèvekonventionen och garantera införseln av humanitärt bistånd, humanitärt stöd och nödvändiga tjänster, såsom elektricitet och bränsle, till Gazaremsan. Israel måste häva blockaden av Gazaremsan och se till att människor och varor kan röra sig fritt över gränsövergången Rafah, i enlighet med överenskommelsen om transport och tillträde och EU:s gränsuppdrag, samt se till att varor kan transporteras via gränsövergången Karni. Alla EU-institutioner, inklusive rådet, den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och kommissionen måste fullt ut ta sitt ansvar för att detta avtal genomförs.
Slutligen upprepar jag uppmaningen till Israel att garantera att finansiella tillgångar når Gazaremsan, vilket varit en omöjlighet sedan den 25 september 2007. Avsaknaden av finansiella tillgångar inverkar mycket negativt på palestiniernas ekonomiska, sociala och dagliga liv.
