Hatékonyság és igazságosság az európai oktatási és képzési rendszerekben (vita) 
Elnök
Következő napirendi pontunk Tomáš Zatloukal jelentése, amelyet a Kulturális és Oktatási Bizottság nevében készített az európai oktatási és képzési rendszerek hatékonyságáról és igazságosságáról.
Tomáš Zatloukal
előadó. - (CS) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, az Európai Unió jó néhány ide kapcsolódó társadalmi-gazdasági kihívással áll szemben. Ezek közé tartozik a nagy versenyképességű országok előretörése, a lakosság idősödése, a migráció, a munkaerőpiac szerkezetének gyors változása, valamint az információs és kommunikációs technológiák robbanásszerű fejlődése. Ezen tényezők mindegyike kihat a minőségi oktatáshoz való hozzáférésre. Az alacsony képzettségű emberek pedig egyre inkább ki vannak téve a munkanélküliség és a társadalmi kirekesztődés veszélyeinek.
A tisztességes rendszerek garantálják, hogy az oktatás és szakképzés a társadalmi-gazdasági háttértől és az egyéneket hátrányos helyzetbe hozó egyéb tényezőktől függetlenül működjön.
A kihívás mibenléte abban áll, hogyan segítsük elő, hogy minden társadalmi csoportba tartozó diák, hallgató és felnőtt részt vegyen a képzésekben: a jelenlegi helyzet e tekintetben ugyanis egyáltalán nem kielégítő.
A jelentés, amelyet ma bemutatok Önöknek, arra ösztönzi a tagállamokat, hogy már az iskolás kort megelőző időszaktól kezdve gondoskodjon az iskolák és egyéb intézmények társadalmi sokszínűségéről, és indítson jó minőségű oktatási programokat. Az öröklött vagy fiatal korban elsajátított képességek biztosítják ugyanis a tanulás alapját az élet későbbi szakaszaiban. A befektetés megtérülése ebben az időszakban a legmagasabb, hiszen az ekkori befektetések gyümölcsét egy életen át szüreteli az ember. Szeretném kiemelni, hogy a gyermekeknek az elemi oktatás idején, idejekorán bekövetkező kategóriákba sorolása rendkívül káros következményekkel jár. Ezzel ellentétben azt tartom fontosnak, hogy úgy alakítsuk a tananyagot, hogy az a gyermekek többféle csoportjának, és az ő képességeiknek is megfeleljen, egyazon iskolán belül.
A középfokú oktatásban viszont már kifejezetten hatékony a differenciálás és a rugalmas tanulmányi lehetőségek megteremtése. Ami a szakképzést illeti, javasolnám a felsőoktatáshoz való hozzáférés javítását és az élethosszig tartó tanulás lehetőségeinek fejlesztését.
A felsőoktatás elengedhetetlen a tudás alapú gazdaság sikeréhez. A továbbiakban ezért több támogatást fog élvezni, mint most. A jelentés kifejti, hogy az ingyenes egyetemi oktatás nem feltétlenül garancia az igazságosságra, ezért felszólít a pénzügyi ösztönzők és támogatási lehetőségek körének elemzésére, amelyek jelentősen csökkenthetik az egyetemi oktatáshoz való hozzáférés egyenlőtlenségeit.
Az oktatás kihat a gazdaságra: növeli a humán tőkét és az innovációs képességet, és lehetővé teszi a technológia elterjesztését. Az iskolalátogatás átlagos idejének egy évvel való meghosszabbodása az EU-tagállamokban átlagosan 6,2%-kal növeli a produktivitást, sőt, a gyorsabb technológiai fejlődéshez való hozzájárulásának köszönhetően hosszú távon még további 3,1%-kal. Az oktatás és szakképzés hatékonyságának növelése tehát a befektetések akár 8%-os megtérülését hozza mind az egyes emberek, mind a társadalom egésze számára. További haszon mutatkozik a munkanélküliség csökkenésében: ma az Európai Unióban átlagosan 12,6%-os a munkanélküliség azok körében, akik csak általános vagy középiskolát végeztek, szemben a főiskolát/egyetemet végzettek körében tapasztalható 5%-os aránnyal. Továbbá, a Bizottság által a közelmúltban végzett felmérések szerint 75 millió uniós polgár - vagyis a munkaerőpiac 32%-a - részesült nem kielégítő oktatásban. 2010-ben az új munkahelyek csupán 15%-a lesz majd elérhető az ő számukra, akik nagy része a társadalom hátrányos helyzetű rétegeiből kerül ki.
Az oktatási és szakképzési politikáknak jelentős pozitív hatással kell lenniük a társadalmi és gazdasági eredményekre, a fenntartható fejlődésre és a társadalmi kohézióra, mivel a hatékonyság hiánya és a méltánytalanság óriási költségeket von maga után: az adóbevételek csökkenését, munkanélküliséget, nagyobb követelményeket az egészségügy számára, amelyhez több állami támogatásra lesz szükség, és ide tartoznak a magasabb fokú antiszociális viselkedési formákkal járó költségek is.
Az oktatás és a szakképzés alapvető tényezőként járulnak hozzá az európai gazdaság hosszú távú növekedéséhez és versenyképességéhez, valamint a társadalmi kohézióhoz.
Végezetül szeretném megköszönni minden kollégám segítségét, akik velem együtt dolgoztak ezen a jelentésen.
Ján Figeľ
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, szívből üdvözlöm a Parlament eme kezdeményezését, hogy továbbviszi az általunk e témában tavaly elfogadott közleményben foglaltakat.
Nagy érdeklődéssel olvastam e jelentést, és ugyanígy hallgattam most Zatloukal urat, akinek ezúton szeretnék szívből gratulálni, mert úgy vélem, és úgy érzem, ugyanazon az ügyön dolgozunk, partnerként veszünk részt ebben a vitában, és egyformán próbálunk tenni a helyzet javítása érdekében.
Hosszan sorolhatnánk a társadalmi-gazdasági kihívásokat, amelyekkel egyénenként és közösen szembe kell néznünk, de éppígy elmondhatjuk, milyen fontos az oktatási és szakképzési politikákba történő befektetés - a jobb és több befektetés. Véleményem szerint az oktatási és szakképzési politikáknak kell tevékenységünk középpontjában állniuk, ha a célunk az, hogy még gazdagabb, még nagyobb kohézióval bíró európai társadalmat építsünk.
Minden európai oktatási rendszerre jellemző a társadalmi-gazdasági egyenlőtlenségeket tükröző méltánytalanság. Az oktatás és szakképzés paradox szerepe ezekkel az egyenlőtlenségekkel kapcsolatban az, hogy sajnos gyakran ő maga is hozzájárul ezek állandósulásához. Ugyanakkor néha ez az egyetlen lehetséges eszköz, amellyel csökkenthetők ezek az egyenlőtlenségek.
Az oktatási és szakképzési rendszerek modernizálásának folyamatát Európa-szerte az élteti leginkább, hogy nagyobb hatékonyságra törekszünk, mégpedig költség-hatékonysági szempontból. Ez valóban nagyon kívánatos, de gyakran - és helytelenül - azt a feltételezést vonja maga után, hogy a hatékonyság és az igazságosság kölcsönösen kizárják egymást.
Abbéli elkötelezettségünk részeként, hogy segítsük a tagállamokat oktatási és szakképzési rendszereik javításában, a Bizottság közleményében kifejtette, hogy a hatékonyságot és az igazságosságot nem kizárólag egymás kárára, és a minőség kárára lehet csak alkalmazni. A hatékonyság és az igazságosság valójában kölcsönösen kényszerítő erejű. Véleményem szerint ez a közlemény legfontosabb üzenete.
Az Önök jelentése külön kiemeli, hogy az európai oktatási és képzési rendszernek mind hatékonynak, mind igazságosnak kell lennie, ha azt szeretnénk, hogy ne csak a gazdasági növekedés, hanem a társadalmi kohézió elérésében is segítsen bennünket.
Különösen örülök, hogy az egész életen át tartó tanulás összefüggésében is hangsúlyozzák a hatékony és igazságos politikák kialakításának szükségességét, valamint azt, hogy mennyire fontos már egészen fiatal kortól befektetni az oktatásba, tekintve, hogy a minőségi kora-gyermekkori és iskolás kor előtti oktatásba és gondozásba való befektetés bizonyítottan a leghatásosabb módja a folyamatos hátrányos helyzetbe kerülés ördögi körének megtörésének.
Azt is örömmel nyugtáztam, hogy megerősítették abbéli álláspontunkat, hogy a tanulók korai követése káros hatással van a hatékonyságra és az igazságosságra. Továbbá, természetesen, nagy hangsúlyt fektetnek az értékelési kultúra kialakításának szükségességére, mégpedig azért, hogy hatékony, hosszú távú politikákat, és szilárd bizonyítékokon nyugvó politikákat alakíthassunk ki.
Az Önök kezdeményezése közelebb visz bennünket az egész életen át tartó tanulás egyenlőséget, társadalmi integrációt, befogadást és társadalmi kohéziót elősegítő stratégiáinak kifejlesztéséhez. Teljes mértékben figyelembe fogjuk venni az oktatással és szakképzéssel kapcsolatos következő kezdeményezéseink kidolgozásakor, különösen a munkaprogramunk végrehajtásáról és a jövőre vonatkozó észrevételeinkről szóló 2008-as közös jelentésre irányuló javaslatban, valamint az oktatás és a migráció közötti kapcsolatról szóló zöld könyvben, amely egyik központi témája az egyenlőtlenségek kérdése lesz. Ezt a közleményt reményeink szerint jövő tavasszal adjuk ki.
Christa Prets
a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság véleményének előadója. - (DE) Elnök asszony, a kérdés az: miért beszélünk egyenlőségről és egyenlőtlenségről, amikor több nő ér el magas végzettséget, mint férfi? Ami azt jelenti, hogy ugyanolyan tanulmányi lehetőségeink vannak, amelyekkel élünk is, ám ezek után semmi sem garantálja az egyenlő lehetőségeket. A szakképzésben, a megszerzett tudásuk alkalmazása során a nőknek továbbra is hátrányos megkülönböztetésben van részük, ami azt jelenti, hogy még mindig nincs egyenlőség az oktatási és szakképzési rendszerekben.
Ezért rendkívül fontos, hogy figyelembe vegyük azokat a nőket, akik már anyák, de még tanulnak, például, hogy megköveteljük ezekben az esetekben a különlegesen rugalmas tanulmányi rendet, és hogy segítsük és támogassuk a fiatal nők képzéshez való hozzáférését, különös tekintettel a külső régiókból és kiszolgáltatott csoportokból érkező, például migráns vagy etnikai kisebbségekhez tartozó nőkre, mivel ezen a téren óriási anomáliák és egyenlőtlenségek tapasztalhatók. Ezt már az iskolás kor előtt és annak elején el kell kezdenünk, és folytatnunk kell mindvégig, egészen a szakképzésig.
Egy rövid szünet után folytatnám, amennyiben lehetséges.
Pál Schmitt
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (HU) Köszönöm, tisztelt elnök asszony! Magyarul fogok beszélni. Tisztelt biztos úr, a Kulturális és Oktatási Bizottság képviseletében múlt héten részt vettem Lisszabonban egy "Young Voices - sokszínűség az oktatásban” című konferencián, amit a portugál elnökség rendezett.
Megrázó élmény volt, ahogyan a különböző testi és szellemi fogyatékossággal élő gyerekek beszámoltak iskolai tapasztalataikról. E történetben volt egy közös pont: elmondták, hogy mindegyikük úgy érezte, hogyha ép társaikkal együtt vehetnek részt az iskolai foglalkozásokon, akkor őket nem fogyatékosságuk, hanem tehetségük és egyéniségük szerint ítélik meg.
A fogyatékkal élő gyerekek iskolai integrálása ép társaik közé azért nélkülözhetetlen, hogy őket felnőtt korban is elfogadja és könnyebben befogadja a társadalom. Ha a gyermekek fiatal korban megszokják, hogy ilyen vagy olyan fogyatékossággal rendelkező társaik velük együtt élnek, őket ugyanolyan módon tisztelni kell, adott esetben segíteni nekik, jó esély van rá, hogy felnőtt életükben is nagyobb megértést, több empátiát tanúsítanak majd a hátrányos helyzetűek irányában.
A most előttünk fekvő jelentésben sok szó esik a társadalmi különbségből adódó integrációs kérdésekről. Meggyőződésem, hogy a fenti elmondott példa analógiájára a szociálisan hátrányos helyzetű gyerekek számára is fontos, hogy a többi gyerekkel együtt inkluzív módon vegyenek részt az oktatás különböző fázisaiban.
Mindezek teljesítéséhez két dolognak kell megvalósulnia. Az egyik a technikai fejlesztések, az akadálymentesítés. Ebből a szempontból óriási lemaradásban vannak a közép- és kelet-európai tagállamok, ahol az iskolák, azok környéke, a közlekedési eszközök, vagy ha úgy tetszik a kórházak, más intézmények, közintézmények elérhetetlenek például a kerekesszékesek számára. Másrészt, és ez több időt vesz majd igénybe, szemléletváltozásra van szükség a döntéshozók részéről, hogy elfogadják, az inkluzív oktatás a társadalmi befogadáshoz és beilleszkedéshez vezető folyamat első fontos fázisa.
Végezetül hadd emlékeztessek arra, hogy a sport is a nevelés és társadalmi kiegyenlítődés fontos eszköze, hiszen a sportban eltűnnek a szociális vagy társadalmi különbségek, csak a tehetség, az akaraterő, és a szorgalom számít. Az iskolai testnevelés és a sport nagymértékben elősegíti olyan fontos társadalmi értékek megerősítését, mint a szolidaritás vagy egymás méltóságának tiszteletben tartása.
Épp ezért fontosnak tartom, hogy amikor a Tisztelt Ház az oktatás és képzés minőségéről, hatékonyságáról és igazságosságáról tárgyal, történjen utalás a testi nevelés fontosságára is, annak minőségére, hatékonyságára és igazságosságára. A befogadó, vagyis inkluzív oktatásnak e téren is jelentős szerepet kell biztosítani. Gratulálok a jelentéstevőnek, köszönöm a figyelmüket.
Christa Prets
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, a korlátlan oktatáshoz való jogról, ami az oktatáshoz való hozzáférés jogát jelenti, az alapjogi charta is gondoskodik, ám ennek ellenére még mindig vannak hiányosságok vele kapcsolatban, és a gyakorlatban sem sikerült még teljes mértékben megvalósítani.
Az EU-n belüli oktatási rendszerek teljesítményének egyenlőtlensége később a gazdasági és társadalmi fejlődés különbségeiben is megnyilvánul. Az oktatási rendszereknek hatékonynak, igazságosnak és mindenekelőtt szabadon hozzáférhetőnek kell lenniük. A hatékonyságot már az iskola előtti kortól az iskolarendszeren át, egészen a szakképzési rendszerig mindvégig elő kell segíteni, és hangsúlyozni kell.
Rendkívül fontos, hogy a felsőoktatás igazodni tudjon bizonyos, a rugalmasságot célzó intézkedésekhez, annak érdekében, hogy képes legyen gyorsan reagálni a gazdasági és társadalmi változásokra, mivel ez az egyetlen módja, hogy versenyelőnyre tegyen szert. A multidimenziós megközelítés, a minőség, a magán szektorral való együttműködés, valamint a kutatás és fejlesztés elősegítése alapvető fontosságúak. Mindazonáltal nem csak azért kell oktatnunk az embereket, hogy jól képzett munkaerővel lássuk el a gazdaságot. Az oktatás a személyiség gazdagodását is szolgálja, ezáltal elengedhetetlen feltétele annak, hogy társadalmi kohézióban élhessünk. Elősegíti a személyes fejlődést és az önbecsülést, és ez legalább annyira fontos, mint a speciális, szakmai és üzleti képességek elsajátítása.
Olyan helyzet kialakítása felé kell haladnunk, amelyben minden tanár és diák magas színvonalú oktatásban részesül, és, mindenekelőtt, lehetősége nyílik a további előrelépésre, a rugalmas fejlődésre - mivel ezen a téren már évtizedek óta egy helyben topogunk. Ez nem mehet így tovább!
Túlságosan leegyszerűsített volna azt mondani, hogy az oktatáspolitikának kizárólag a tagállamok ügyének kell lennie. Ez csak részben igaz. Egy európai oktatási térségben, amelynek közös céljai vannak, nevezetesen a lisszaboni célok, közös megközelítésre is szükség van a hatékonyság és az igazságosság elérése céljából.
Jolanta Dičkutė
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (LT) Hölgyeim és uraim, a tanulás az európai társadalmi dimenzió elválaszthatatlan részét képezi, mivel feltárja a szolidaritás, az egyenlő esélyek és a társadalmi integráció jelentőségét. Minden polgárnak meg kell tudnia szerezni azt a tudást és azokat a képességeket, amelyekre szüksége van, és folyamatosan karban is kell tudnia tartani azokat. Sőt, ezenkívül a társadalmi kirekesztődés szélére szorult emberek speciális szükségleteiről sem szabad megfeledkeznünk.
Az Európai Unió nem szabályozza közvetlenül a nemzeti oktatási rendszerek fejlesztését, de jelentős hatással van azok fejlődésére - először is az Európai Unió közös célkitűzésein keresztül; másodszor a meghatározott európai iránymutatások és a tagállamok által az oktatási rendszerek fejlődéséről benyújtott jelentések ellenőrzése révén; harmadszor pedig az Európai Unió által finanszírozott oktatási és szakképzési programokon keresztül.
Üdvözlöm az Európai Bizottság ajánlását, miszerint az emberi erőforrásokba való befektetésnek a Strukturális Alapok egyik prioritásának kell lennie. Az Európai Uniónak megfelelő körülményeket kell biztosítania minden tagállam számára, amely egy hatékony európai oktatási és szakképzési rendszer létrehozásán és fejlesztésén fáradozik a területet érintő problémák leküzdése érdekében. Így például, ma Litvániában az egyik legnagyobb probléma az iskolán belüli erőszak. Ennek leküzdése érdekében országos szinten már eddig is indítottunk különböző megelőző programokat. Egy másik kérdés, hogy olyan módszereket keresünk, amelyek segíthetnének javítani a felsőoktatás színvonalán, mert szeretnénk biztosítani, hogy a mi országunkban lévő egyetemek ugyanolyan színvonalú képzést nyújtsanak, mint Nyugat-Európa legjobb egyetemei.
A litván oktatási rendszernek más egyéb gondokkal is szembe kell néznie. Ezek egyike, hogy a tanárok fizetése minden tudományágban alacsony, ami viszont elkerülhetetlenül oda vezet, hogy tanárhiány van. Nincs elegendő pénzünk a sportcsarnokok és sportpályák felújítására, pedig úgy vélem, hogy a sportinfrastruktúra javítása nemcsak azért fontos, hogy sportszeretetre neveljük a diákokat, hanem azért is, hogy megpróbáljuk megelőzni, hogy a drogokhoz nyúljanak, alkoholizálni vagy éppen dohányozni kezdjenek. És még egy idevágó probléma: a fiatal kivándorló generáció hazatérni kívánó csoportja; nekik is külön támogatásra, kiegészítő oktatást nyújtó tanárokra és speciális programokra van szükségük.
Csak néhány olyan problémát említettem, amelyek kétségtelen, hogy az Európai Unió más újonnan csatlakozott tagállamaiban is érvényesek. Mélyen egyetértek azzal a felszólalóval, aki azt mondta, hogy a jelen helyzet egyáltalán nem kielégítő. Az Európai Unió jelenlegi célja a reális értékelés és a közös európai céloknak és standardoknak megfelelő különböző oktatási rendszereknek nyújtott aktív támogatás kell, hogy legyen.
Zdzisław Zbigniew Podkański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, van egy lengyel közmondás, amely szerint, ha bizonyos dolgokat nem tanulunk meg gyermekkorunkban, annak következményeitől egész életünk során szenvedni fogunk. E mondás bölcs figyelmeztetés számunkra, hogy a gyermekek tanítása a létező legjobb befektetés. Az előadó tehát joggal javasolja, hogy növeljék az iskola előtti oktatásra elkülönített forrásokat, mivel ez az az időszak, amikor a társadalmi integráció kezdetét veszi. Amely pedig segíti az egyén fejlődését, és felkészíti arra, hogyan folytassa majd az életben a hivatását. Az integrációt azonban később is erősíteni kell. Az előadónak tehát abban is igaza van, hogy az egyének kategorizálásában látja a problémát, és hogy ajánlatosnak tartja, ha csak a középfokú oktatás korai éveiben vezetnek be képességek alapján különválasztott csoportokat, valamint hogy helyesli az iskolai rendszerű oktatásban eltöltött idő meghosszabbítását.
Az is helyénvaló, hogy az állásfoglalás-tervezet pontosan kimondja annak szükségességét, hogy a szakmai oktatásra és szakképzésre vonatkozó politikák kapcsolódjanak a foglalkoztatásra, a gazdaságra, a társadalmi integrációra és a felsőoktatás versenyképességének javítására irányuló politikákhoz, valamint, hogy mindenki számára lehetővé kell tenni, hogy ezekhez egyenlő feltételek mellett jusson hozzá.
A legsürgetőbb ok, amiért meg kell hoznunk ezeket az oktatásügyi intézkedéseket az, hogy az Európai Unió 75 millió polgára, vagyis a munkaerő 32%-a nem megfelelően képzett. Ez komolyan kihat az általuk végzett munka hatékonyságára, gazdaságaink teljesítményére és a társadalmi helyzetre. Változásokra van szükség.
Věra Flasarová
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (CS) Hölgyeim és uraim, egy igazságos és hatékony rendszer mindenki számára biztosítaná az oktatáshoz való hozzáférést.
Az előadó azt mondja, javítanunk kell az iskolás kor előtti oktatást, vagyis azt az időszakét, amikor kialakulnak a későbbi tanuláshoz szükséges szokások és képességek. Arra kéri a tagállamokat, hogy növeljék az iskolás kor előtti oktatásra fordított összegeket. De mi a realitás?
Az elmúlt években Európai Unió legtöbb országában bezártak az iskolára felkészítő intézmények. És ennek nem csak a népesség számának kedvezőtlen alakulása az oka. Ezzel a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság is egyetértett, és a helyzet a Cseh Köztársaságban sem más. Az iskolára felkészítő intézmények azért zárnak be, mert túl sokba kerül a működtetésük. Sok falu és város így próbál spórolni költségvetése jelentős részével. A vállalati óvodák gyakorlatilag már egyáltalán nem léteznek. Az egyéb óvodákba pedig egyre hosszabb a várakozási idő után lehet csak bekerülni. Emellett kezdenek megjelenni a magas színvonalat biztosító magán óvodák: ezek idegen nyelvű oktatást és egyebeket kínálnak, ám ezeket csak a tehetős családok engedhetik meg maguknak. A cseh óvodarendszer mindig is magas színvonalú volt, és most is az, de még így is előfordulnak bizonyos egyenlőtlenségek.
Nem tudok továbbá egyetérteni a jelentés 21. bekezdésével, amely azt állítja, hogy az ingyenes egyetemi oktatás nem feltétlenül biztosítja az igazságosságot. Az a helyzet, amelyben fiatal emberek diákhitelt vesznek fel, amit majd csak később kell visszafizetniük, súlyosabb hatással van a szegényebb hallgatókra, mint a gazdagabbakra; ez a helyzet ugyanis jelentősen kihat e fiatalok lelkiállapotára, akik eladósodva indulnak neki az életnek.
Európába rengeteg bevándorló érkezik, akik között sok a gyerek és a diák. Ezek az emberek sokat segíthetnek az Európai Unió jövőbeni fejlődésében. Ők is egy képzeletbeli rajtvonalon állnak, és nekünk lehetővé kell tennünk számukra, hogy sikeresen vegyenek részt az oktatási rendszerben. E tekintetben nehezen értelmezhető az az iskolákra vonatkozó jogszabály, amely 2005 januárja óta van érvényben a Cseh Köztársaságban, amely azt szabályozza, hogy milyen mértékben biztosítható oktatás a letelepedési engedéllyel, a hosszú vagy rövid távú tartózkodásra jogosító vízummal rendelkező külföldieknek, a menekülteknek, a menedékkérőknek vagy épp az ideiglenes védelem alatt álló személyeknek. Egy bürokratikus döntés határt húz tehát azok közé a gyerekek közé, akiknek kötelező iskolába járniuk és azok közé, akiknek nem szabad. Minden azon múlik, hogy az adott személy milyen gyorsan kap meg bizonyos státust. Pedig kezdetnek pont elég az a trauma, amely megérkezésük körül éri őket. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy könnyebben beléphessenek az Európai Unióba. Mi sem szeretnénk, ha ezek a fiatalok a társadalmi élet különböző nem kívánatos szituációiba sodródjanak bele.
Ovidiu Victor Ganţ
(RO) Elnök úr, biztos úr, tisztelt képviselőtársak, hadd gratuláljak Zatloukal úrnak ehhez a jelentéshez, amely véleményem szerint nagyon jó, mert az életünk egyik legfontosabb és legérzékenyebb fejezetéről szól, nevezetesen az oktatásról.
A továbbiakban a jelentés három szempontjára szeretnék kitérni. Én az egyetemi kiválósági programnak kértem magasabb összegű támogatást, mind tagállami, mind uniós szinten, hatáskörhöz mérten. Ez alapvetően fontos, ha sikerre akarjuk vinni a lisszaboni célkitűzéseket, és csökkenteni szeretnénk a többi nemzetközi szereplőhöz képest tapasztalható hiányosságainkat. Mindenhol érezhető, de különösen az új tagállamokban, hogy az agyelszívás jelensége következtében Európa hiányt szenved magasan képzett szakemberekben.
Ugyanakkor meggyőződésem, hogy az oktatási folyamat hatékonyságának növelése szorosan összefügg a többnyelvűséggel. Tekintettel arra, hogy az Európai Unió polgárai szabadon mozoghatnak, a piaci igényekhez való alkalmazkodáshoz ma már az idegen nyelvek ismerete is elengedhetetlen. Sőt, a diákok és hallgatók cseréit a többnyelvű oktatás megkönnyítené.
Ami az oktatási és szakképzési rendszerek igazságosságát illeti, úgy vélem, hogy a tagállamoknak meg kell találniuk a megfelelő eszközöket arra, hogy növelni tudják a gyermekek, a fiatalok és a felnőttek oktatáshoz és szakképzéshez való hozzáférésének mértékét. Államilag támogatott pozíciókkal lehetne, például, segíteni a hátrányos helyzetű társadalmi csoportokat az analfabetizmus csökkentése, a társadalmi átalakulás, a munkaerőpiac követelményeihez való jobb alkalmazkodás és a munkanélküliség csökkentse érdekében. Ezáltal a harmadik országok munkaereje iránti igény. Van elegendő emberi erőforrásunk, csak nincsenek megfelelően képezve és hatékonyan menedzselve.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Elnök asszony, a lisszaboni célkitűzések 2005-ös áttekintése ismételten rávilágított, milyen fontos, hogy az oktatást és szakképzést az EU stratégiájának középpontjába helyezzük.
Nyilvánvaló, és ezt az Eurostat adatai is megerősítik, hogy alatta maradunk azoknak az ambiciózus céloknak, amelyeket 2015-ig szerettünk volna megvalósítani a felsőoktatásban: a K+F befektetésekre, az egyetemek modernizációjára, a tanulási kudarcok és a korai iskolaelhagyók számának csökkentésére, a felnőttek egész életen át tartó tanulásba való bekapcsolódására és a középfokú képzést befejezők számának növelésére irányuló céloknak.
Ezzel a késlekedéssel lemaradunk nemzetközi partnereink, az Egyesült Államok, India és Japán mögött, ráadásul úgy, hogy eközben az európai országok helyzete is felettébb egyenlőtlen.
A nemzetközi versenyképesség és a gazdasági növekedés szempontjából nemcsak a tagállamok oktatási rendszerében fontos, hogy hathatós és eredményes fejlődést produkáljunk; ugyanilyen elengedhetetlen társadalmaink társadalmi kohéziójának javítása is.
Elengedhetetlen befektetni az iskolára felkészítő, az alapfokú, valamint a középfokú oktatásba a társadalmi kirekesztődés kockázatának csökkentése és a magasabb foglalkoztatás és jobb fizetések biztosítása érdekében.
Az oktatásra fordított állami és magán támogatások összegét egyaránt növelni kell, és a tagállamoknak komolyan figyelembe kell venniük annak szükségességét, hogy a bolognai és koppenhágai folyamatokra építsenek.
Hasonlóképpen, az egyetemi oktatást is hozzá kell igazítani a társadalmak egyre heterogénebb társadalmi és gazdasági igényeihez, ugyanakkor arról sem szabad elfeledkeznünk, hogy az oktatás az alapja a társadalomban aktív szerepet betölteni képes szabad polgárok képzésének is.
Végül, késlekedés nélkül korszerűsítenünk és javítanunk kell a szakmai képzésben zajló oktatást, amelyet hozzá kell igazítanunk azokhoz az új kihívásokhoz, amelyeket az európai emberek munkában töltött éveinek meghosszabbodása jelent, ami növeli a felnőttek társadalmi-gazdasági és oktatással kapcsolatos elvárásait; mindemellett nem feledkezhetünk el a nemek közti megkülönböztetés-mentességnek az oktatás minden szintjén történő oktatásáról sem.
Ewa Tomaszewska
(PL) Az Európai Parlament és a Tanács 2006-os ajánlását követően, amelyben hangsúlyozták az élethosszig tartó tanulás fejlesztését, különös tekintettel a munkanélküliekre, valamint a munkaerőpiac működésére kiható gazdasági változásokhoz való alkalmazkodás szükségességét, én most arra szeretném felhívni a figyelmet, milyen fontos szerepet tölt be az oktatás a munkaerőpiacon belüli nagyobb mobilitás elérésében, ami viszont lehetőséget biztosít a strukturális munkanélküliség csökkentéséhez.
Szeretném hangsúlyozni az Európai Képesítési Keretrendszernek a munkavállalók mobilitása növelésében betöltött jelentőségét. Az oktatáshoz való egyenlő hozzáférés, amely rendkívül lényeges annak biztosítása érdekében, hogy minden gyerek és fiatal felnőtt egyenlő eséllyel induljon az életben, szoros kapcsolatban áll az Unió tagállamaiban folyó oktatás finanszírozásával. Az oktatásra, képesítésekre és a tanárok fizetésére elkülönített pénzügyi források közti különbségek jelentősen befolyásolják annak esélyeit, mennyiben sikerül megvalósítani a lisszaboni stratégia ezen célkitűzését.
Az Európai Bizottság által 2005-ben elfogadott "Előrelépés a lisszaboni célok megvalósításában az oktatás és képzés terén” című jelentés világosan rámutat, hogy ez e téren elért fejlődés nem megfelelő mértékű a 2010-re elérni kívánt eredmények szempontjából. Ezért olyan fontos, hogy odafigyeljünk az oktatás minőségének javítására, ezáltal megelőzve a társadalmi kirekesztődést és növelve a gazdaságunk versenyképességét. Gratulálok Zatloukal úrnak a kiváló jelentéshez.
Ilda Figueiredo
(PT) Az iskolára felkészítő oktatás az oktatás egyik olyan területe, amely még mindig hátul kullog az Európai Unió bizonyos tagállamaiban, mint például Portugáliában. Így hát elengedhetetlennek tartom, hogy felhívjam a tagállamokat, hogy fektessenek sokkal többet a magas színvonalú oktatást nyújtó, minden gyermekkel jól bánni tudó nevelőket alkalmazó óvodák országos hálózatába, hiszen ez az egyik leghatékonyabb módja a gyermekek intellektusának fejlesztésének, későbbi tanulmányaik megalapozásának, a képességük általános szintjének emelésére, az oktatási rendszer igazságosságának jelentős fokozásának, és a társadalmi egyenlőtlenségek leküzdésének.
Hasonlóképpen lényeges a minőségi alap- és középfokú oktatás biztosítása is, amelynek általánosnak, kötelezőnek és ingyenesnek kell lennie, hogy olyan alapvető tudást nyújthasson és olyan kulcsfontosságú képességeket fejleszthessen ki, amelyek hozzájárulnak az alapvető társadalmi és polgári értékek eléréséhez, a békére és egyenlőségre neveléshez, ezáltal erősítve a társadalmi kohéziót és integrációt. A felsőoktatással kapcsolatban tudomásul kell vennünk, hogy ez a fejlett társadalmak egyik alapvető szektora, ezért mindenképpen meg kell előznünk az iskolai sikertelenséget és a korai iskolaelhagyást - mert, például, Portugáliában a tanulók közel 40%-a sajnos sohasem fejezi be középfokú tanulmányait.
Az oktatás költségvetésének megnyirbálása, a felsőoktatás költségeinek növekedése és a tény, hogy a családok és a fiatalok egyre nagyobb hányada kerül nehéz szociális helyzetbe meggátolja, hogy Portugália gyorsan tudjon javítani a népesség felsőfokú képzésén. Ennek eredményeképpen Portugália produkálja az Európai Unió legrosszabb jelzőszámait. A felmérések szerint az Európai Unió tagállamairól elmondható, hogy az oktatásban eltöltött átlagos idő szempontjából minden egyes plusz év átlagosan 6,2%-kal növeli a tagállam produktivitását; ennek fényében még inkább érthetővé válik, milyen nehézségekbe ütköznek azok az országok, amelyek nem biztosítanak magas színvonalú oktatást állampolgáraik számára.
Rolf Berend
(DE) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, az oktatásnak eddig is kulcsfontosságú szerepe volt, és ezután is az lesz az európai gazdaság és a fiatal emberek személyes fejlődésében. Ezzel teljes mértékben egyetértek, csakúgy, mint a jelentés számos más megállapításával is, így hát szeretném köszönetemet és elismerésemet kifejezni az előadó felé.
Azt is kijelenthetjük, hogy az oktatási rendszerek akkor hatékonyak, ha a beléjük invesztált források meghozzák a lehető legjobb eredményeket. Valójában minden tagállam ezen célok elérésére törekszik, az összehasonlító tanulmányok azonban gyakran fednek fel érdekes tényeket az eredményekkel kapcsolatban. Ebből kifolyólag, a jelentésben megfogalmazott, a tagállamok felé irányuló figyelmeztetések és felhívások európai nézőpontból több mint jogosak, még akkor is, ha nem vagyunk közvetlenül felhatalmazva arra, hogy beleszóljunk a tagállamok oktatásának tartalmába és struktúrájába. Az eredmények közti ilyen mértékű eltérés oka az oktatás minőség- és intenzitásbeli különbségeiben keresendő, amely a különböző teljesítményszintekben, s ezáltal a fiatalok életben való boldogulásának egyenlőtlen esélyeiben is megmutatkozik.
Véleményem szerint sürgős és elengedhetetlen, hogy újra és újra világossá tegyük, hogy a diákok mai generációja tanulmányaik elvégzése után a képzési helyekért folyó nemzetközi versenybe fog belépni. A mindenki számára biztosítandó egyenlő lehetőségek ezért kihívást támasztanak a tagállamok elé, amelynek mindenképpen meg kell felelniük, ha biztosítani akarják, hogy fiataljaik a lehető legjobb oktatásban részesüljenek, amely olyan intellektuális képességekkel ruházza fel őket, amelyekre boldogulásuk érdekében szükségük van.
Az esélyegyenlőség azonban mindig összefügg a minőséggel és a teljesítménnyel is. Ez viszont azt jelenti, hogy érdemes nagyobb figyelmet szentelni az oktatási rendszeren belül a minőségnek és a teljesítménynek. Ebben az összefüggésben nemcsak a mindenki számára biztosítandó oktatásbeli egyenlőségről kell beszélnünk, hanem arról, hogy mindenki egyenlő eséllyel indulhasson, s azután a lehető legjobb oktatásban részesülhessen, olyanban, amely figyelembe veszi az egyes diákok egyéni tehetségét, valamint a fizikai és szellemi képességeik közti különbségeket.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Elnök asszony, biztos úr, az Európai Unió tervei szerint 2010-re a 18 és 24 év közötti fiatalok közül az iskolából kimaradók aránya nem haladhatná meg a 10%-ot, és a 18 éven felülieknek több mint 85%-a folytatna felsőfokú tanulmányokat.
Az Európai Unióban a 0-17 éves korú gyermekek 9,7%-a él jövedelemmel nem rendelkező családban. Sok szegény családból vagy vidéki környezetből származó gyermek anyagi okok miatt semmilyen felsőfokú tanulmányokat nem folytat. Úgy vélem, hogy egy szociális Európában minden tanulni vágyó diák és hallgató számára ösztöndíjakat kell elérhetővé tennünk. A fogyatékkal élő gyermekek számára is hozzáférhetővé kell tenni az oktatást.
A tagállamoknak és a Bizottságnak prioritásként kell kezelniük, hogy a 7 év alatti gyermekek legalább 90%-a járjon óvodába vagy iskolára felkészítő intézménybe. A fiatal anyukák ezáltal tudnák összeegyeztetni a családi életet a hivatásukkal.
Az oktatás hatékonyabbá tétele érdekében kérem továbbá a tanárok képzésének és motivációjának biztosítását.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, szeretném néhány kérdésre felhívni a figyelmüket.
Először is, egyetértek az előadóval, hogy az iskolára felkészítő nevelésbe való befektetés térül meg leginkább, mert ez az az időszak, amikor a legjobb eredmények érhetők el. És ugyancsak lényeges az egyetemek modernizálásának támogatása, a felsőoktatáshoz való egyenlő hozzáférés biztosítása, valamint a versenyképesség növelése.
Másodszor, az oktatáshoz való egyenlő hozzáférés számos kedvező eredményhez vezet. Hatással van a társadalmi fejlődésre, a gazdasági növekedésre, az innováció fokozására, az emberi képességek és az új technológiák fejlesztésére, de még a munkanélküliség csökkentésére is.
Harmadszor, bár az oktatásba való befektetés megtérülése csupán hosszú idő elteltével válik érzékelhetővé, és ezért hosszú távú tervezést igényel, nem szabad megfeledkeznünk e befektetés alapvető fontosságáról.
Negyedszer, egyetértek azzal az állásponttal, hogy rendkívül lényeges a szakképzési és oktatási politikák összekapcsolása a foglalkoztatási, a gazdasági és a társadalmi integrációt célzó politikákkal.
Ötödször, invesztálnunk kell a fiatalokba, mert a fiatalok generációja jelenti az Európai Unió jövőjét. Nagyon fontos hát, hogy elejét tudjuk venni a gyerekek iskolából való korai kimaradásának.
Hatodszor, szembe kell néznünk egy demográfiai problémával; nevezetesen azzal, hogy Európa lakossága öregszik. Ennek okán pedig elő kell segítenünk a felnőttek egész életen át tartó tanulását.
És végezetül: oktatás, oktatás, oktatás.
Proinsias De Rossa
Elnök asszony, általában véve engem az foglalkoztat, hogy a Bizottság miért fogadja el minden kritika nélkül, hogy a tagállamok megnyirbálják az oktatásra szánt költségeket. Írország esetében ez különösen égbekiáltó, tekintettel a növekvő lakosságszámra és az ennek következtében túlzsúfolt osztálytermekre. Régóta vagyok szószólója annak, hogy az iskolára felkészítő és az alapfokú oktatás minden gyermek személyes fejlődésében létfontosságú szerepet játszik. Minden bizonyíték azt támasztja alá, hogy minél jobb oktatásban részesül valaki, annál jobbak lesznek az esélyei az életben. A jó oktatás még a hosszabb és egészségesebb élettel is összefügg.
Úgy vélem, a Bizottságnak és a tagállamoknak legalább akkora hangsúlyt kell fektetniük a minőségre, mint a hatékonyságra és az igazságosságra. Az iskolai környezet és a tanítás minősége nélkülözhetetlen a hatékonysághoz. A gyerekeknek jó tanárokra van szükségük, és olyan tantervre, amely teljes körű ismereteket nyújt számukra, amely megtanítja őket, hogyan hozzanak racionális döntéseket, hogyan kezeljék a sokféleséget és a változásokat, hogyan kommunikáljanak másokkal, és amely átfogó erkölcsi alapokat szolgáltat azon értékek számára, amelyek szerint élni szeretnék az életüket. Ezek azok a képességek, amelyekre szükségük van ahhoz, hogy a legtöbbet hozzák ki magukból és a társadalomból.
De van egy ennél még sürgetőbb és alapvetőbb kérdés - az iskolákban lévő éhes gyerekek kérdése. Írországban több ezer gyerek érkezik éhesen az iskolába, és biztos vagyok benne, hogy ezzel nem vagyunk egyedül. Nem számít, hogy mennyire hatékony vagy igazságos az oktatáshoz való hozzáférés, ezek a gyerekek nincsenek jól, és ennek a hosszú távú következményei mellett eltörpül az, hogy mennyit tud megtakarítani egy állam azáltal, hogy nem biztosít egészséges reggelit e gyerekek számára.
Ján Figeľ
a Bizottság tagja. - (SK) Szeretném megköszönni Önöknek ezt az egy irányba mutató vitát, amely alátámasztotta nem csupán e jelentésben foglaltakat, hanem a Bizottság e tárgyra vonatkozó közleményét, valamint a tagállamok álláspontját is, amelyet ők a novemberi miniszteri találkozón fejtettek ki; ezt követően 2007 hátralévő részében a Tanács következtetéseket fogadott el, amelyek alapvető pontjai szintén megerősítést nyertek a Bizottság közleményében.
Csupán néhány hozzáfűznivalóm lenne. Úgy vélem, hogy az oktatás igazságosságának és hatékonyságának elősegítése egyrészt erkölcsi kötelességünk, másrészt alapvető pénzügyi/gazdasági szükséglet is. A logika úgy diktálja, hogy jobban és többet kell befektetnünk az oktatásba: először is jobban, mert minden eurót, minden koronát és minden fontot el lehet még hatékonyabban költeni.
Több felszólaló is említette, hogy a képességeknek, valamint az oktatás és a szakképzés minőségének döntő hatása van mind az egyének, mind a társadalmi csoportok jövőbeni helyzetére nézve, ezért ezeket folyamatosan javítani kell. Akik ezért tenni tudnak, azok elsősorban a tanárok. A tanárképzés minőségébe történő befektetés tehát az egyik leghatékonyabb módja az általános javulás elérésének, hiszen a tanárok megsokszorozzák ezeket az eredményeket. A fejlődés szempontjából rendszeresen szükség van, például, minőségértékelésre, mégpedig nem mint valami egyszeri, kivételes dologra, hanem mint alapvető eszközre, mint szabályra, amely szerint a bemeneti elemek, a végeredmény, és minden, ami a kettő közt történik értékelésre kerül, és aminek következtében a minőséget értékelik és jutalmazzák.
Szeretném elmondani, hogy a Bizottság, ahogy azt a jelentés is elvárja tőle, továbbra is nagy figyelmet szentel a kérdésnek. Szeretnénk még több figyelmet fordítani a tisztességes és hatékony oktatás ügyének, például, a jövő év témájául szolgáló oktatás és migráció kérdésének keretében is. Jelenleg is folyik egy egyeztetés a 21. század iskoláiról, vagyis, hogy milyen elvárásoknak kell megfelelniük az iskoláknak ebben az új korszakban; természetesen szeretnénk, ha e folyamat eredményeként kialakulna egy modern, naprakész álláspont az iskolák európai társadalomban napjainkban elfoglalt pozíciójára vonatkozóan. Egy másik általunk a közelmúltban felvetett téma a tanárképzés minőségéről és ennek lényeges következményeiről szóló augusztusban elfogadott közlemény volt.
Végezetül, úgy hiszem, hogy az említett folyamatoknak, úgymint a bolognai és a koppenhágai folyamatnak, valamint a felnőttképzéshez, az iskolára felkészítő oktatáshoz és az élethosszig tartó tanuláshoz kapcsolódó kérdéseknek mind össze kell érniük a hozzáférés és minőség témaköre alatt annak a valóban igazságos oktatási rendszernek a lényegi összetevőiként, amelyre ma is és a jövőben is egyaránt szükségünk van.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2007. szeptember 27-én, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Marianne Mikko  
írásban. - (ET) Az idő nem vár senkire. Ma már világos, hogy Európa nem lesz 2010-re a világ legversenyképesebb gazdasága. De egy megfelelő, jól strukturált oktatási rendszer elérhető közelségbe hozná ezt a célt.
Lehetetlen nem tudomást venni egyes elit egyetemek tudományos és anyagi színvonaláról. Különböző adatok szerint a világ 50 legjobb egyeteme közül 20-30 az Egyesült Államokban található. További öt vagy hat az Egyesült Királyságban, míg Európa többi része 4-5 egyetemmel a harmadik helyen áll, szorosan a nyomában Kanadával és Ausztráliával.
A sikertörténetek szokása, hogy ismétlik önmagukat. Ez a sikertörténet elsősorban sajnos annak köszönheti a létét, hogy az angol nyelvű oktatási piac több milliárd fogyasztót megtalál. A többit pedig megteszi a mérleghatás. Ennek eredményeképpen a Harvard több tízszer gazdagabb és híresebb, mint legközelebbi versenytársa.
Az Ivy League és az Oxbridge elit rendszerének európai lemásolása kockázatos vállalkozás volna. Sőt, egyenesen zsákutcának nevezném. Ugyanis mind az Egyesült Államokról, mind az Egyesült Királyságról elmondható, hogy számos átlagpolgár írni, olvasni és számolni tudása nem megfelelő.
A siker, és különösen a gyors siker érdekében ésszerűbb lenne teljes mértékben a számunkra ismerős tevékenységekre támaszkodni. Az oktatás terén legsikeresebb európai uniós tagállam kétségkívül Finnország, amelynek nemzeti stratégiája tartalmazza, hogy mindenki mindenhol magas szinten férjen hozzá az oktatáshoz.
Az oktatás természetétől fogva stratégiai terület. A vele kapcsolatos döntések és tettek hatásai csak évtizedek múltán jelentkeznek. Ebből kifolyólag értelmetlen lenne, már ami az egyenlőséget illeti, még egy negyed évszázadod feláldozni a magasabb csúcsok nevében. Még akkor is, ha az volna a helyes út.
A nemzetközi verseny tekintetében ezentúl is az egységesen magas színvonal marad Európa legnagyobb ütőkártyája.
