Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 23 juli 1999.

I somras blev jag nödsakad att uttrycka vår solidaritet med de turkiska och grekiska folken i samband med tragedierna vid de våldsamma jordbävningarna i Izmit och Aten. Såsom vissa av er har kunnat konstatera framförde jag i vårt namn, i ert namn, vårt beklagande och visade vår djupaste sympati i den prövning de hade gått igenom. Av respekt för minnet av offren och deras familjers ofantliga sorg ber jag er nu att hålla en tyst minut.
(Kammarens ledamöter höll stående en tyst minut.)
 Kära kolleger! Såsom ni kanske också har konstaterat ville jag, så snart jag fått vetskap om Yaguine Koitas och Fodé Tounkaras död under ovanligt tragiska omständigheter, klargöra att dessa dödsfall verkligen skakat om mig. Känslan var naturligtvis densamma när man tillkännagav att en ung senegales dött under liknande förhållanden. Det brev de sänt till de ansvariga i Europa påverkade naturligtvis mig i första hand i min egenskap av talman för Europaparlamentet. Denna djupt mänskliga gest är ett desperat skrik från ungdomar på en kontinent, där klyftan mellan norr och söder när det gäller levnadsstandard oundvikligen vidgas för varje år.
När vi nu som bäst omförhandlar Lomékonventionen och förhandlingarna, som ni vet, stupar på bl a genomförandet av principer för god förvaltning av offentliga medel, känns det viktigt för mig att säga att utbildning måste vara en av Europeiska unionens prioriteringar.
När det så gäller lokalerna i byggnaden i Strasbourg minns ni hur vi under sammanträdesperioden i juli alla kunde konstatera att det förelåg stora brister, bristande funktioner och problem som gällde förhållandena för mottagande och för kollegernas arbete, liksom för våra assistenter och media som följer vårt arbete. Ni minns att jag lovade er här i kammaren att göra allt som stod i min makt för att saker och ting skulle förbättras.
Jag tackar vår generalsekreterare för det mycket aktiva och snabba bistånd han har givit mig, eftersom en task force omedelbart inrättades för samtliga berörda enheter, och som mycket aktivt studerat hela situationen. Jag har å min sida tagit ett antal juridiska och administrativa kontakter och jag ville göra ett besök som jag inte tvekar att kalla för inspektion. Förra onsdagen tillbringade jag därför en hel dag här, tillsammans med kvestorerna, Colom i Naval som är vice talman med särskilt ansvar för byggnader, generalsekreteraren, min kanslichef och de tjänstemän som framför allt berörs av ärendet, för att sammanfatta vad som kunnat förbättras och vad som fortfarande återstår att göra.
Efter denna dag, som avslutades med ett arbetsmöte - jag vill betona att det var ett arbetsmöte - tillsammans med borgmästaren och verkställande direktören för det företag som uppfört byggnaden, skrev jag ett brev till er som jag hoppas att ni redan fått - det finns i alla fall i era fack - där jag sammanfattade situationen. Till brevet finns ett antal bilagor med upplysningar om vad som kunnat genomföras och vad som återstår att göra.
Jag skall bara här ta upp några punkter som vi då ville prioritera, och till att börja med gäller det tillträdet för funktionshindrade. Vissa förbättringar har gjorts, efter en fullständigt berättigad begäran från en av våra kolleger. Jag tror att det när det gäller den frågan fungerar bra nu. Återstår problemet med funktionshindrade besökare som vi självfallet avser att ta hand om.
När det gäller skyltning och tillträde till byggnaden har ni förhoppningsvis kunnat konstatera att några förbättringar gjorts. Ni uppskattade säkerligen de unga värdinnor som Strasbourgs borgmästare accepterat att ställa till vårt förfogande för att välkomnandet skall bli trevligare.
Vi har också ägnat ett mycket stort antal timmar åt säkerhetsproblemen när det gäller hissarna, och de mycket allvarliga fel som uppstod under sammanträdesperioden i juli, beträffande både ventilation och funktion.
Vi har också mycket noggrant studerat problemen med arbetsförhållanden för media, och vi har framför allt koncentrerat oss på planeringen av pressrummet och problemet med att använda mobiltelefoner, men även andra problem. Slutligen tog också kvestorerna upp, och jag tror att de kommer att vara tillräckligt kreativa på den punkten, frågan om utsmyckning av byggnaden, så att den i vissa hänseenden blir mindre dyster. Därför har vi t. ex. i en hiss en prototyp till en panel i ljust trä som, om vi vill, skulle kunna användas för att förbättra en annan väggbeklädnad. Jag skall naturligtvis mycket noggrant studera det juridiska problem som detta skulle kunna medföra när det gäller byggnadskonstruktörens konstnärliga upphovsrätt.
Kära kolleger! Som ni ser har jag strävat efter att allt detta verkligen skall tas på allvar, men jag vill inte att vi skall inleda en debatt om frågan nu. Jag tror inte att det skulle tjäna något till, eftersom ni ännu inte kunnat se allt som har gjorts. Vi har också problemet med parlamentsledamöternas kontor och behovet av låsbara fack. Vi har verkligen gått in i detalj på detta, och om ni är överens med mig skulle jag på fredag morgon vilja arrangera en slags frågestund, som jag är ordförande för, där ni får möjlighet att ta upp alla de brister som ni har kunnat konstatera under denna vecka, så att vi tillsammans kan se hur sammanträdesperioden som inleds den 4 oktober kan genomföras under bästa möjliga förhållanden. Om ni accepterar förslaget kan vi alltså besluta det och vi har i så fall en frågestund på fredag kl. 9.00.

Howitt
Fru talman! Jag respekterar vad ni säger om att inte blanda sig i debatten och jag kommer inte att försöka göra detta, men jag undrar om ni kan ge ett löfte om att svara på det brev som jag och rad andra ledamöter särskilt skrev till er personligen om frågan rörande tillträde för funktionshindrade. Om vi kunde få svaret före fredag, skulle detta vara till enorm hjälp vad gäller denna fråga.

Talmannen
Absolut, vi har för avsikt att studera frågan med kollegerna, men också tillsammans med behöriga föreningar på området, för att allt som bör göras skall bli gjort. Men jag skall naturligtvis svara före fredag, eftersom ni vill det.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! I vårt rum har vi en jättefin TV-apparat och den fungerar också. Det kan jag alltså absolut inte klaga över. Det är fantastiskt. Vi har tjugo kanaler. I det förra parlamentet fanns det däremot en nederländskspråkig kanal också så att även vi nederländska parlamentsledamöter kunde följa nyheterna. Den saknas nu bland alla de tjugo kanalerna. Jag skulle vilja be er att installera den nederländskspråkiga kanalen igen. Jag menar inte en för att följa plenarsammanträdena utan en riktig TV-kanal, såsom Nederland 1, 2, 3 eller RTL 4 som vi hade i den förra parlamentsbyggnaden.

Talmannen
Kära kollega! Ni har alldeles rätt i att jag planerat in denna frågestund på fredag för att vi skall kunna göra en sammanställning över samtliga nya och äldre problem som inte åtgärdats, och kunna titta på detta. Jag ber er att vänta med alla era synpunkter när det gäller lokalerna till på fredag, så att vi då kan ha en fullständig debatt i frågan. Om det är brådskande får vi se om problemet kan lösas före fredag, men jag är inte säker på det.

Nogueira Román
? (ES) Fru talman! På samma sätt som vi höll en tyst minut för jordbävningsoffren i Grekland och Turkiet borde vi av ännu större skäl hålla en tyst minut för de som fallit offer för det indonesiska förtrycket i Östtimor eftersom detta, oberoende av antalet döda, tillmäts stor politisk betydelse.

Talmannen
Kära kollega! Som ni vet har vi fört upp denna tragiska fråga på sammanträdesperiodens föredragningslista. Vi skall alltså ha en mycket fördjupad debatt om frågan med ett inlägg från det finländska ordförandeskapet och omröstning om en text. Det är anledningen till att jag, när jag förklarade sammanträdet öppnat, inte tog upp situationen i Östtimor. Men jag kan säga er att den oroar mig mycket, och det vet ni. I den frågan har jag för övrigt redan uttalat mig mycket bestämt och i allas vårt namn.
Såsom ni kanske också vet har ett mindre observationsuppdrag i all hast arrangerats under sommaren av ordföranden Báron Crespo, som besökte mig i detta ärende, och jag biföll gärna hans begäran. Kära kollega! Vi ställer alltså upp mycket solidariskt här.

Lynne
Fru talman! Jag vill framföra en begäran om att områdena där " rökning förbjuden" råder respekteras, något som inte skedde vid förra sessionen i Strasbourg. Eftersom jag har astma fick jag två astmaattacker i denna byggnad under förra sessionen. Jag vill verkligen inte att detta upprepas. Det finns säkert andra i denna byggnad som lider av astma och andra lungproblem, så jag fordrar att alla områden där rökning förbjuden råder respekteras.
(Livliga applåder)

Talmannen
Kära kollega! Jag har noterat er begäran som är fullständigt berättigad, även om man inte har astmaproblem. Det är faktiskt mycket obehagligt, och vi skall se till att dessa områden respekteras fullständigt.

Knörr Borràs
Fru talman! Förutom att instämma i min kollegas förslag om offren i Östtimor vill jag påminna er om att en fredsprocess inleddes för ett år sedan i mitt land. Med hjälp av er vill jag nu för det första be Europaparlamentet ge sitt stöd åt alla de politiska krafter som verkar för ett främjande av en dialog mellan de politiska partierna. För det andra vill jag att parlamentet av ETA kräver ett definitivt stopp på alla våldshandlingar och för det tredje att vi försöker enas om ett åtgärdsprogram för att hjälpa alla offer, för att möjliggöra en återanpassning av fångar samt lära oss hur fred skall uppnås i Baskien och Nordirland.

Talmannen
Kära kollega! Jag har noterat ert inlägg som passar mycket bra in i den debatt vi skall ha i ämnet.

Justering av protokoll
Talmannen -
Protokollet från sammanträdet fredagen den 23 juli har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Posselt
Fru talman! Ett påpekande till protokollet. Jag vill bara säga att ett uttalande av mig inte blev korrekt återgivet i protokollet från förra fredagen. Jag påpekade nämligen att det enligt vår arbetsordning måste genomföras val av presidier i de gemensamma parlamentarikerkommittéerna på samma sätt som i utskotten, i motsats till vad som är fallet i delegationerna. Detta har inte återgetts i protokollet. Man har bara tagit med min protest över att underlaget inte hade delats ut i tid. Jag ber om att det skall klargöras att vi i de gemensamma parlamentarikerkommittéerna måste genomföra val på samma sätt som i parlamentets utskott.

Talmannen
Tack, herr Posselt. Jag noterar er begäran.
Om det inte finns några andra synpunkter på protokollet förklarar jag det godkänt.

Perry
Fru talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Jag ser att vissa ledamöter i kammaren just nu med plakat visar sitt stöd för Östtimor. Jag är säker på att den överväldigande majoriteten, jag själv inräknad, ställer upp på denna manifestation, men har ni några råd rörande regler, bestämmelser eller dylikt som ni kan förmedla till kammaren vad gäller opinionsyttringar av alla de slag förutom en hänvisning till kammarens arbetsordning?

Talmannen
Kära kolleger! Såsom Perry just sagt tror jag att jag kan bekräfta att så gott som hela parlamentet naturligtvis instämmer i känslan hos de kolleger som håller upp de aktuella plakaten.
Denna manifestation skapar emellertid ett allvarligt prejudikat, och även om vi i dag är i stort sett överens när det gäller frågan om Timor, förstår ni ju att så inte alltid kan vara fallet. Vi har som jag sagt planerat en debatt i frågan. Vi hoppas att det skall bli en verkligt seriös debatt, vilket jag inte ett ögonblick betvivlar, en debatt som utmynnar i den politiska roll som vårt Europaparlament anser sig spela i denna situation.
Kära kolleger! Jag skall därför be er vara så vänliga att återta era skyltar. Budskapet gick fram mycket bra. Men det räcker, för vi får inte skapa prejudikat som under andra omständigheter skulle kunna störa kammarens arbete.
Jag tackar för er förståelse och jag skall också bifalla er begäran och föreslå att ni reser er för att hålla en tyst minut för offren i Timor.
(Kammarens ledamöter höll stående en tyst minut.)

Tolkning av arbetsordningen
Talmannen
Ni minns säkert att utskottet för konstitutionella frågor vid sitt sammanträde den 27 och 28 juli granskade en begäran om tolkning av artikel 29.1 i arbetsordningen, vilken utarbetades av talmanskonferensen vid dess sammanträde den 21 juli.
Utskottet för konstitutionella frågor kom till följande slutsats: "Uttalandet om bildandet av Tekniska gruppen för oberoende ledamöter, en blandad grupp, är inte förenligt med artikel 29.1 i Europaparlamentets arbetsordning". Och utskottet för konstitutionella frågor fortsätter: "Uttalandet om bildandet av denna grupp, särskilt bilaga 2 till brevet om bildandet riktat till Europaparlamentets talman, utesluter all politisk tillhörighet. Det innebär fullständigt politiskt oberoende inom denna grupp för de undertecknande medlemmarna".
Utskottet för konstitutionella frågor begär att följande tolkning införs i artikel 29.1 i vår arbetsordning: "enligt avsikten i denna artikel kan inte bildandet av en grupp godkännas, när den öppet förnekar all politisk karaktär och all politisk tillhörighet för medlemmarna".
Denna tolkning kommer såsom sig bör att återfinnas i protokollet över dagens sammanträde. Den kommer sedan att införas i arbetsordningen, men om en politisk grupp om minst 32 ledamöter i morgon, innan protokollet justerats och i enlighet med artikel 180.4 i arbetsordningen, motsätter sig denna tolkning kommer frågan att omedelbart överlämnas till kammaren, som enligt reglerna skall rösta med enkel majoritet, med minst en tredjedel av ledamöterna närvarande. Sådan är arbetsordningen. Om förslaget förkastas kommer frågan att återförvisas till behörigt utskott.

Dell' Alba
Fru talman! Eftersom Tekniska gruppen för oberoende ledamöter fortfarande kommer att vara i livet i morgon, begär vi, som ni kan föreställa er, omröstning i frågan och vi begär till och med att parlamentet genast meddelar att man kommer att uttala sig i frågan tidigt i morgon. De ledamöter som valdes in på Bonino-listan har i ett öppet brev till samtliga sina kolleger försökt förklara skälen till att gruppen bildats, skälen till den diskriminering som drabbar de grupplösa i detta parlament, skälen, med andra ord, till detta vårt initiativ - och till det andra, som jag hoppas snart kommer att meddelas, dvs. den föreslagna förändringen i arbetsordningen - och framför allt uppmanar vi dem att rösta med oss mot denna tolkning.

Talmannen
Det finns ingen anledning att inleda en debatt i denna fråga. Jag tackar er för att ni redan nu aviserar att det kommer att föreligga en motsättning mot denna tolkning, och att kammaren därför blir tvungen att rösta i morgon kl 9.00, enligt de regler jag nyss nämnde.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 9 september, har delats ut.

Chichester
Fru talman! Jag vill ta upp en punkt på föredragningslistan för onsdagen den 15 september. Jag blir ganska överraskad när jag ser ett förfarande utan debatt om ett betänkande som utarbetats av Westendorp. Jag har här dokumentet om detta betänkande i vilket sägs att utskottet röstade om det. Jag var närvarande i utskottet vid tidpunkten och jag känner inte till att man röstade om betänkandet, och jag tror att det skett ett missförstånd eller att ett misstag har begåtts inom utskottets sekretariat. Jag vill att ni uppmärksammar att detta är en sak som måste utredas, och att vi kanske måste protestera mot denna punkt på föredragningslistan.

Talmannen
Herr Chichester! Det är självklart att om betänkandet inte röstats igenom av det berörda utskottet kan det inte bli fråga om att rösta om det i kammaren. Vi skall därför kontrollera denna punkt, och jag tackar er för att ni fäste min uppmärksamhet på detta.
(Talmannen läste upp ändringarna i föredragningslistan för onsdag, torsdag och fredag.)
(Arbetsplanen fastställdes med dessa ändringar.)

Oberoende expertkommitténs andra rapport
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om åtgärder avseende den andra rapporten från den oberoende expertkommittén, vilken överlämnats till er snarast, enligt ert önskemål. Vi har verkligen gjort allt vi kunnat för att ni skall få kännedom om den tillräckligt tidigt, bl a i de olika grupperna.
Jag vill erinra om att talmanskonferensen vid sitt sammanträde den 9 september beslutade att vända sig till budgetkontrollutskottet för att en rapport skulle utarbetas.

Marín
Fru talman, ärade kolleger! I fredags mottog kommissionen den andra rapporten från den oberoende expertkommitté som utreder kommissionens administrativa ledning och lägger fram olika reformförslag.
Jag behöver inte påtala den politiska betydelse detta tillmäts i det läge vi nu befinner oss i.
Den här kommissionen, den avgående kommissionen, har hållit det som förmodligen var dess sista sammanträde i onsdags och har på grund av den korta tid som förflutit inte haft någon möjlighet att närmare granska dess innehåll och därmed inta någon definitiv ståndpunkt om densamma.
Det tillkommer den nya kommissionen att utvärdera denna andra rapport. Därför kommer vice ordförande Kinnock, som är ansvarig för kommissionens omdaning, under debattens gång att besvara de frågor som mera konkret berör framtida åtaganden.
Efter att ha klargjort detta vill jag att ni tillåter mig att i all korthet, utifrån den avgående kommissionens ståndpunkt, kommentera det arbete som utförts av den oberoende expertkommittén i denna andra rapport.
För det första vill jag understryka att kommissionen lojalt och konstruktivt har samarbetat med kommittén precis som man lovade parlamentet när arbetet inleddes. När parlamentet lade fram förslaget om kommitténs bildande och när dess mandat utformades visade kommissionen klart och tydligt att man var överens, och att man skulle stå för de följder och det ansvar detta skulle kunna medföra. Så till den grad att den första rapporten som lades fram av den oberoende expertkommittén föranledde kommissionens avgång. Jag tänker inte uppehålla mig vid detta, eftersom alla här i parlamentet mer än väl känner till vad som hände och jag tycker att det nu är en del av historien.
Däremot vill jag gärna påtala att med tanke på framtiden så är den andra rapporten enligt vår mening ett positivt bidrag till den reformprocess som nästa kommission ledd av professor Prodi står inför. Detta vill jag gärna kommentera litet mera.
Den här debatten hålls för att kunna blicka in i framtiden, Europeiska unionens framtid, och för att förstärka dess institutioner, särskilt den Europeiska kommissionen vars centrala roll i det europeiska bygget ingen kan betvivla.
Utan tvivel kan man lära sig något av att läsa den här rapporten. Svagheter i ledningen betonas, men för första gången menar vi att man även, om än försiktigt, tar upp anledningen därtill. I vissa fall stadgeenliga begränsningar eller förpliktelser som kommissionen som institution har sett sig tvingad att följa i oförutsedda eller inte tillräckligt förväntade situationer. Dessutom något som framkom redan i den första rapporten och som här återupprepas vid ett flertal tillfällen: bristande personalresurser i förhållande till de arbetsuppgifter kommissionen har åtagit sig på allmänhetens eller rådets begäran och ibland även på begäran av parlamentet.
Därför menar jag att rapporten i huvudsak är analytisk. Utan tvivel är den också kritisk, vilket än en gång visar vad jag alltid har kunnat konstatera som kommissionär, och som jag nu vill tillkännage här i kammaren: de mänskliga och professionella egenskaper och den integritet som finns hos de kvinnor och män som är en del i den europeiska offentligheten, och som inte bara ger sitt arbete utan också hela sin själ åt denna.
Vi har även kunnat se det motsatta. Det har funnits fall av missbruk, dock i begränsad omfattning, i synnerligen begränsad omfattning. Att man med anledning av dessa mycket begränsade fall har hemfallit till generaliseringar om den europeiska offentliga verksamheten har alltid förefallit mig orättvist. I Europeiska kommissionen finns hederliga och rättrådiga tjänstemän som vill samarbeta med er och övervinna den kris som vi har befunnit oss i under det senaste året.
Glöm inte att Europeiska kommissionen på grund av dess beskaffenhet är kvintessensen, sedimentet och sammandraget av allt gott, men även av allt ont i den europeiska integrationens historia.
Visst är det så att Europeiska kommissionen som institution representerar mer än fyrtio år av den europeiska integrationens historiska fädernearv. Fyrtio års fädernearv medför tvivelsutan också en viss börda, en börda som ibland kan vara negativ.
Europeiska kommissionen har varit tvungen att ta itu med nya och alltmer omfattande uppgifter och mycket riktigt, vilket jag utan några som helst komplex kan erkänna, har vi haft vissa problem med att anpassa oss till de nya utmaningarna. Utan tvekan vårt stora ansvar.
En modernisering och omorganisering är följaktligen nödvändig och vi måste slutföra detta om vi vill att kommissionen skall kunna spela inte bara den mera grundläggande rollen som fördragens väktare utan också som impulsgivare till beslutsprocessen och samvetsgrann administratör för de program och projekt den får sig tilldelad.
Under de senaste månaderna har alla - parlamentet, medlemsstaterna, massmedia - kungjort att man i framtiden vill se en stark och oberoende kommission. Jag hoppas att detta är vad man verkligen vill, även om jag ibland betvivlar att så alltid är fallet.
I rapporten förordas ett stort antal förändringar som sammanfattas i 90 rekommendationer. Vi kan inte gå in på dem i detalj, men jag vill understryka att problemen beträffande tilldelningen av budgetmedel, värnandet om unionens finansiella intressen, kampen mot bedrägerier, hanteringen av avtal eller decentraliseringen alla är frågor som inbegriper lösningar och svar och där ett aktivt samarbete behövs från såväl Europaparlamentet som medlemsstaterna samlade i ministerrådet.
Varför? Fru talman, de rekommendationer som tas upp i rapporten är alla mycket olika. Några innebär vissa praktiska förändringar. Förändringar som snabbt kan genomföras. Andra innebär förändringar i verksamhetsmaskineriet. Förändringar som kan genomföras men som kräver sin tid, vilket min kollega Kinnock kommer att förklara.
I andra fall är det fråga om mera djupgående ibland radikala förändringar av den rättsliga och stadgeenliga ramen, något som kommissionen inte kan göra ensam. Slutligen finns så de andra, de som innehållsmässigt är större och mera djupgående och som till och med kräver en reformering av fördragen och för en del medlemsstater en eventuell grundlagsändring.
Fru talman, jag vill inte sticka under stol med att jag som europeisk medborgare från och med nästa vecka med stor nyfikenhet kommer att följa såväl medlemsländernas som Europaparlamentets hållning när den nya regeringskonferensen inleds i Helsingfors. För tvivelsutan kan man applådera expertkommitténs slutsatser. Några är enligt min mening nödvändiga, mycket nödvändiga. Dessutom går de att genomföra. Andra går att genomföra men det kommer att ta sin tid. Däremot finns det några som kan förorsaka stor besvikelse om inte Europaparlamentet trycker på där man skall trycka på, påtryckningar som i det här fallet inte längre utövas av Europeiska kommissionen utan i första hand av medlemsländerna.
Och jag insisterar att anledningen därtill är att de mera radikala reformerna kräver en förändring i fördragen. Som kommissionär med lång erfarenhet skulle jag i all anspråkslöshet vilja veta hur vi alla i sanningens ögonblick kommer att förhålla oss till ett nytt sätt att organisera den europeiska integrationen.
Övriga frågor är gamla och har redan tagits upp till behandling. Inget nytt utan de är alla en produkt av verkligheten, en produkt av motsättningar men även av successiva politiska kompromisser, något som till syvende och sist är det som ger Europeiska kommissionen dess form.
Vi befinner oss i ett kritiskt läge. Kanske lyckades vi inte förklara det hela, kanske inte. Kanske saknades mod, men något påbörjades med den avgående kommissionen. Jag vill därför avsluta med att säga att den här debatten både är bra och positiv.
Häromdagen gick vi i all hast igenom expertkommitténs arbete. Vi menar att mycket går att göra. Vi betalade dyrt, kanske för att vi inte lyckades göra något. Jag skulle dock vilja be parlamentet att noggrant studera kommitténs andra rapport. Efter Kinnocks förklaringar kommer ni att förstå att kommissionen behöver litet mera tid, och att ni den här gången måste vara litet generösare. Ge Prodi och hans grupp tid, hans uppgift är förmodligen mycket svårare eftersom han måste slutföra det vi inte lyckades göra.
Med tanke på framtiden, men främst med tanke på medborgarna så tror jag att detta är ett konstruktivt sätt att förstå resultatet av krisen. Kommissionen kanske kan gå vinnande ur detta precis som ni. På det sättet kanske vi kan undvika reaktionerna från de medborgare som den här gången inte ville gå till valurnorna, förmodligen därför att man inte förstod vad som hände i Bryssel.
Ursäkta min frispråkighet, men jag har försökt förmedla den positiva hållning vi har i den avgående kommissionen och jag ber er vänligen att bevara ert lugn och vara litet generösa så att den nya gruppen kan komma igång med de reformer som enligt vår mening är absolut nödvändiga.
(Applåder)

Poettering
Fru talman, herr vice talman! Kolleger! Innehållet i denna debatt är av största vikt. Det handlar nämligen inte bara om kommissionens funktionsduglighet, utan också om trovärdigheten för de europeiska institutionerna, och jag kan inte acceptera att vice ordföranden anklagar oss, parlamentet, för att vi inte har visat kommissionen det tålamod som krävts, och säger att vi bör visa mer tålamod med Prodis kommission. Vi har visat mycket stort tålamod. Vi vill ha ett bra samarbete, men vi vill inte att man ömsesidigt skall förebrå och anklaga varandra, utan vi ser det som vårt uppdrag att de europeiska institutionerna, kommissionen, parlamentet och även ministerrådet, skall arbeta så att medborgarna i Europa accepterar denna europeiska union och tar den på allvar. Därför är det fullständigt omotiverat med tillrättavisningar i ert tal med adress till parlamentet, herr Marín; jag har föga förståelse för detta.
Under de senaste veckorna har man fått det intrycket att det inom Europeiska unionen bara existerar misshushållning, svågerpolitik och skandaler. Detta intryck, i sin allmänna form, är felaktigt, och vi tillbakavisar det. Men vi säger också att där det finns misshushållning, olämpligt uppträdande eller brottslighet inom Europeiska unionen, måste vi beslutsamt agera mot det och ändra på det. Vi säger emellertid också, och här håller jag med er, herr kommissionär, att den mycket stora majoriteten av tjänstemännen inom kommissionen arbetar på ett kvalificerat sätt, att de bemödar sig om att arbeta för målet med ett enat Europa, och vi vill inte att denna övervägande majoritet av våra tjänstemän i kommissionen skall baktalas, och vi, Europeiska folkpartiets grupp och Europademokraterna, ställer oss bakom dessa tjänstemän.
Det handlar snarast om att vi skall dra de riktiga konsekvenserna av den felaktiga utvecklingen. Med stöd från andra grupper genomdrev min grupp förra torsdagen att budgetkontrollutskottet ? detta är ett beslut av talmanskonferensen - skall vara ansvarigt för dessa frågor och även för frågor som sammanhänger med rapporten från expertkommittén. Man kan alltså föra en utförlig diskussion i budgetkontrollutskottet, och med adress till herr Kinnock vill jag säga att det naturligtvis också måste finnas en instans, där man på förtrolig grund kan diskutera konkreta åtgärder. Om ni blir godkända på onsdag, är vi beredda att gå den vägen tillsammans med er.
Men det krävs omfattande reformer. Låt oss se på fallet van Buitenen. Den ansvarige kommissionären har i utfrågningarna sagt att han över huvud taget inte haft någonting att göra med omplaceringen av herr van Buitenen. Vad är väl detta för en administration, om ett så viktigt förfarande inte når fram till kommissionären? Det är ju en politisk fråga av stor vikt! Den måste väl ändå kommissionären själv befatta sig med!
(Applåder)
Sedan finns det ju ytterligare en aspekt. Vad skulle då denne stackars Paul van Buitenen göra, som ju befann sig i något liknande ett undantagstillstånd? Herr Kinnock föreslog att man i framtiden skulle vidarebefordra sådana anklagelser till OLAF ? jag håller med er ? men man skulle också skapa en liten parlamentarisk förtroendeinstans om 3-5 ledamöter, som kommissionens tjänstemän, eller tjänstemän från andra institutioner, kan vända sig till, när det gäller att avslöja juridiska missförhållanden av stor betydelse. En sådan förtroendeinstans tror jag på ett bra sätt skulle bidra till förändringar.
Det handlar om kommissionens ansvar gentemot Europaparlamentet. Vi kommer att utförligt diskutera det med den redan utsedde kommissionsordföranden, Romano Prodi, och vi måste uppnå resultat. Herr Prodi har ju redan gjort vittgående eftergifter, och jag uppmanar er inom kommissionen att avstå från varje form av arrogans gentemot Europaparlamentet i framtiden och att ge oss inom Europaparlamentet all information som vi har rätt till. Att det också kan finnas konfidentiella dokument är självklart. Det måste vara tydligt vem som är ansvarig för vad inom kommissionen. Bara om det finns ansvarighet, kommer det också att finnas nödvändig press på kommissionen att agera korrekt.
Medborgarna, och inte bara parlamentet, har rätt att få svar inom rimlig tid, när de vänder sig till kommissionen. Jag vet från mitt parlamentariska arbete att medborgare har väntat i månader, ibland flera år, på ett svar, och när de sedan får ett besked finns det inte ens en motivering i det. Detta måste ändras! Vi skall ju gemensamt rådgöra om det.
Vi befinner oss i en svår fas i Europeiska unionen, och jag är övertygad om att vi behöver en handlingskraftig kommission. Därför säger vi till den sittande kommissionen, men också till den kommission som kanske får förtroendet på onsdag, att vi är beredda till ett omfattande samarbete och att vi behöver övertygande lösningar. Om kommissionen röner framgång, så är det vår gemensamma framgång. Därför önskar jag kommissionen denna framgång, men förebrå oss inte för att vi inte har tillräckligt tålamod eller att vi skulle göra det ena och inte göra det andra. Låt oss ? kommission och parlament ? samarbeta för att ena vår kontinent. Vi, Europeiska folkpartiet och Europademokraterna, är beslutna att, om ni vill, gå denna väg gemensamt med er i Europas intresse.
(Applåder)

Swoboda
Fru talman, mina herrar kommissionärer, mina damer och herrar! Det gläder mig mycket att kollegan Poettering i dag har uttryckt sig på annat sätt än tidigare, innan denna rapport gavs ut. Det har nämligen vävts många myter om den. Denna rapport skulle bevisa att vissa kommissionärer i den gamla kommissionen inte får vara med i den nya ? en upprepad uppgörelse med den gamla kommissionen och dess metoder. I själva verket skedde det, som jag anser vara mycket viktigt ? och jag tror att jag också har förstått det av föregående talare - : Vi måste ta konsekvenserna av vissa personers fel och olämpliga uppträdande. Vi måste dra ett slutstreck under den gamla kommissionen på så vis att vi inte döljer vilka fel som har gjorts, utan snarare blickar framåt för att under de kommande åren gemensamt göra det bättre. Det är vår uppgift, och till detta ? som jag har förstått det ? finns det många hållpunkter i denna rapport, utan att man nu undertecknar den cum grano salis.
Men jag vill också göra ett påpekande vad gäller tidsfaktorn. Jag har inte förstått vice ordförande Marín på det viset att han nu har klandrat oss, men från sin position ser han sakerna kanske på annat sätt än vi parlamentariker. Varför anser jag att man skall ge kommissionen tid ? men inte alltför mycket tid? Därför att vi äntligen måste komma fram till de viktiga frågorna: att stärka och utvidga unionen. Dessutom måste vi komma bort från att Europeiska unionen för alltför många medborgare är förknippad med skandaler, bedrägerier och misshushållning. Så är det ju inte! Men det måste vi också bevisa genom att rätta till de fel som finns. Min fråga till kommissionär Kinnock gäller därför tidsbegreppen. Ja, till tillräckligt med tid för att inleda reformer, men också ja till att snart påbörja de väsentliga stegen för att komma bort från kommissionens, ja hela Europeiska unionens dåliga image. Här måste vi komma fram till klara beslut.
Det väsentliga ? det har också ofta berörts i utfrågningarna, även tillsammans med er, kommissionär Kinnock ? är ansvarsfrågan. För parlamentet, men naturligtvis i ännu högre grad för befolkningen, var det inte fullständigt klart, vem som i sista hand är ansvarig för vad. Dessa punkter, som det klart hänvisas till i både den första och den andra rapporten, måste snabbt rättas till. Jag instämmer exempelvis personligen helt med rapporten, när det står att i slutändan skall även generaldirektoraten inom kommissionen ha inte bara ett politiskt och administrativt ansvar, utan också det finansiella ansvaret. Här måste det klart fastslås att när man skall utföra en uppgift, så måste man få det totala ansvaret.
I detta sammanhang vill jag också göra ett påpekande som är mycket viktigt för vår grupp. Vi är positiva till ett kollektivt ansvar för kommissionen, och vi vill behålla det även i framtiden. Men vi anser också att vi måste finna former för hur man som komplement till detta också skall kunna få med de enskilda kommissionärernas individuella ansvar. Vi har hört en del positiva uttalanden om detta i utfrågningarna, men somligt var fortfarande ganska försiktigt hållet. Det kommer att bli en svår sak. Min fråga till kommissionär Kinnock går också i den riktningen att han skall anstränga sig för att klargöra att de enskilda kommissionärernas individuella ansvar och det kollegiala ansvaret inte utgör några motsatser. Vi vill inte ändra på principen med det kollegiala ansvaret eller avskaffa den, men vi vill komplettera den på lämpligt sätt.
Rapporten från expertkommittén visar ändå klart att kommissionen även måste visa mer mod gentemot regeringarna, särskilt också när det gäller att tillsätta vissa poster. Jag har själv på det utrikespolitiska området upplevt hur man tagit intryck av regeringar och hur ofta beslut, som kommissionen själv ville ta, blev mycket försenade. Jag uppmanar kommissionen att här uppträda modigare gentemot regeringarna och meddela parlamentet när regeringarna på grund av tveksamt uppträdande, brist på beslut eller otillåtlig och olämplig påverkan förhindrar ett tydligt uppträdande och klara beslut från kommissionens sida. Vi står på er sida, om ni klart kan bevisa var orsaken ligger.
Ett viktigt område, som vi under de närmaste veckorna måste ägna oss åt, är den totala frågan med kontrakt och anslag. Också här en fråga till kommissionär Kinnock: Är kommissionen beredd att ställa upp klara regler vad gäller kontrakt och anslag, närmare bestämt öppna och jämförbara bestämmelser? Det anser jag vara en viktig sak, men det kommer säkert att bli svårt att göra det på ett sådant vis att man inte förlorar flexibiliteten. Men vi måste komma fram till sådana öppna och klara bestämmelser, och jag hoppas att kommissionen är beredd till det.
Sådana tydliga bestämmelser behövs i synnerhet också där man delegerar uppgifter. Även här instämmer jag med innehållet i rapporten: Det får inte vara så att kommissionen själv tar på sig alla uppgifter och inte delegerar några uppgifter. Det skulle betyda att kommissionen sväller upp enormt. Men just när uppgifter delegeras utanför kommissionen, så måste reglerna vara klara beträffande principerna för denna delegering. Rapporten från expertkommittén går också klart och tydligt in på kontrollen i medlemsstaterna. Jag vet att det är en ömtålig fråga. Här kommer jag tillbaka till den punkt som jag först nämnde. Medlemsstaterna skjuter gärna skulden på de europeiska institutionerna, på Bryssel. Men i verkligheten ligger mycket av missbruk och felaktigt uppträdande inom medlemsstaterna själva och deras egna institutioner. Också här står vi på er sida, om ni sätter in kontrollerna där det är nödvändigt, även i medlemsstaterna.
Med OLAF och med Bösch betänkande har vi tagit ett väsentligt steg framåt vad gäller bedrägeribekämpning. Jag anser att vi bör komma bort från talesättet att bedrägerier hör hemma i Bryssel. Bedrägerier hör inte hemma i Bryssel! Det förekommer, som i alla stora institutioner, fall av bedrägerier. Det som i alltför liten utsträckning funnits i Bryssel, var ett tydligt blottläggande och beivrande av bedrägerierna. Och, kollega Poettering, kommissionär Kinnock har redan sagt, just också i samband med whistleblowers, att det här kommer att finnas nya förfaranden att förlita sig på, och det kommer säkert denna kammare att stödja fullt ut. I den andan, kommissionär Kinnock, hoppas jag att vi snart får dessa bestämmelser.
Den sista punkten, som rapporten också tydligt och klart går in på, är öppenheten och insynen. Det är inte bara denna kammare som förväntar sig en högre grad av öppenhet från kommissionen än som varit fallet. Färre rykten kommer att florera i media, om vi har öppenhet och insyn. I rekommendation 85 ? det vill jag särskilt påpeka för kommissionären ? står det klart att det bara får finnas några få undantagsregler från denna öppenhet och insyn, och dessa skall också överenskommas med institutionerna. Men den stora majoriteten ? 95 procent av fallen ? skall kännetecknas av öppenhet och insyn. Om kommissionen lyckas med detta under de närmaste åren, så kommer ni att få vårt stöd. Då kommer det inte att hända igen, det som inträffade i det förflutna, ty vi har inget intresse av att skicka hem kommissionen igen. Vi vill arbeta tillsammans med en stark kommission.

Mulder
Fru talman! Med den ringa tid vi hade till vårt förfogande för att läsa rapporten går det naturligtvis endast att dra preliminära slutsatser. Den första slutsatsen är att den här rapporten är en konstruktiv sådan. Det är inte i första hand personer som tas upp utan främst ärenden. Det tycker jag verkar rätt. Den enda person som nämns, och det med rätta, är Bösch i samband med OLAF.
Det finns två allmänna anmärkningar som man kan göra. Det mest explosiva uttalandet i den oberoende expertkommitténs första rapport är - jag vet inte om jag citerar den helt exakt - att det knappast går att hitta någon i kommissionen som känner något ansvar för något som helst. Det var, tror jag, källan till förargelse i hela den förra rapporten. I den här rapporten tydliggörs att det främst handlar om strukturer, sättet att fatta beslut, sättet att utöva kontroll, de olika underskrifter som behövs. Det gör det omöjligt för någon att känna något ansvar eftersom det finns så många kontroller att var och en tror att någon annan väl kontrollerar det. Rekommendationerna förtjänar därför verkligen att uppmärksammas. Jag läste själv med stor uppmärksamhet kapitlet 3.13.2 om exportbidrag. Inga produkter nämns där, det nämns heller inga företagsnamn men hela historien verkar så bekant. Det handlar om smörexporten till före detta Sovjetunionen i början på nittiotalet.
I rapporten drar man slutsatsen att det tydligt var fråga om bedrägeri och fördömer i det sammanhanget kommissionens hållning. Den nominerade kommissionären Lamy ansåg i utfrågningen att det var fullständigt normalt. Om jag rätt förstod kommissionär Kinnock vid utfrågningen så är ärendet avslutat vad kommissionen beträffar. Jag kan försäkra kommissionär Kinnock om att ärendet absolut inte är avslutat. Ärendet är avslutat först när parlamentet anser att det är det. Vi kommer säkerligen att återkomma till det här.
Några allmänna kommentarer om kontrakten. Det finns för många olika kontrakt som sluts med olika biståndspengar från kommissionen. Det tycker jag är helt riktigt. När jag lyssnar till den genomsnittlige konsulten i Europa så är den betalningsperiod som vi har för konsulterna väldigt lång jämfört med vilka andra givarinstitutioner som helst. Bara av det skälet skulle systemet behöva förändras.
Det som sägs om den europeiska jordbrukspolitiken tycker jag verkar vara mycket värdefullt. Det är en politik som inte alla älskar lika mycket. Vi kan förbättra detta genom att i varje fall begränsa oegentligheterna, och så vidare. Jag tror att det som sagts om förlikningskommittén förtjänar att speciellt uppmärksammas. Jag tror att det alltför ofta är en utväg för medlemsstaterna för att inte behöva betala om det uppstår en tvist.
Förslagen om en intern auditservice låter också lockande, främst för att de grundar sig på en rekommendation från ett institut för internal auditors. Om det måste vara så att DG XX upphävs så tycker jag ändå att det är en alltför preliminär slutsats. Men vem vet vad resultatet blir av detta.
Jag tycker också att det verkar värdefullt att kommittén uttalat sig om hur revisionsrätten fungerar. År ut och år in rekommenderar revisionsrätten att inte ge någon positiv revisionsförklaring. Jag skulle bra gärna vilja veta, precis som expertkommittén, varför det är på det viset. Kanske kan revisionsrätten i framtiden vara litet mer specifik i fråga om sektorer, system, förfaranden och kanske till och med om de heligaste av heliga, om medlemsstaterna själva. Vilka medlemsstater har bra förfaranden och vilka har det inte?
Yrkandet för en europeisk åklagare är något som hos oss slår in öppna dörrar. Det visade sig redan i Wiebengabetänkandet i april i år. Rekommendationerna 85, 86 och 87 är särskilt intressanta. Kommissionen är alltid slutgiltigt ansvarsskyldig inför parlamentet. Individuellt ansvar för kommissionärerna måste vara viktigast. Särskilt viktigt är det också att varje kommissionär som medvetet vilseleder parlamentet måste avgå. Det verkar alldeles utmärkt, tycker jag. Jag tror att i ljuset av det låga valdeltagandet väntar oss en fin uppgift. Vi skall tillsammans med den nya kommissionen utarbeta bättre strukturer som skall göra Europa trovärdigare.

Staes
Fru talman, kolleger, ärade kommissionärer! Den utredning som föreligger är, tycker jag, ett imponerande verk. Som uppföljning till den första rapporten i mars i år så är det otvivelaktigt en mycket nyttig tankeövning. Den visar i alla fall att det behövs mer öppenhet. I nästan trehundra sidor ger sig experterna skoningslöst på problemen i samband med förvaltning, kontrollmekanismer, bedrägeribekämpning, personalförvaltning och företagskultur. De tvekar inte heller att gå hårt åt kommissionen men hänvisar även till Europaparlamentets och rådets ibland svaga agerande. Det tror jag bara ökar utredningens objektivitet.
Jag ansluter mig helt till kollega Mulder när han talar om ärendet Flechard. Hur som helst så anser vår partigrupp att den här rapporten ändå kommer litet för sent. Den borde ha varit klar när utfrågningarna inleddes i början av den här månaden. Den ger oss i alla fall en arsenal av uppgifter som vi hade kunnat underbygga utfrågningarna med. Särskilt med avseende på blivande kommissionär Kinnock som troligen får ansvar för att reformera kommissionen får vi uppgifter som verkligen hade kunnat berika den diskussionen. Jag skall nämna två exempel. I punkt 2.323 påstår expertkommittén att det vid utlämnandet av kommissionsuppdrag används ideella föreningar som är upprättade av tjänstemän eller bekanta till tjänstemän. Vad ligger till grund för det påståendet? Det hade kunnat bli en fin debatt.
Expertkommittén hänvisar också till den handbok som den avgående Santer-kommissionen utarbetat om kontoren för tekniskt bistånd. Expertkommittén betraktar det som en felanalys. Det hade kunnat bli en fin debatt med kommissionär Kinnock. Vi kommer alltså för sent.
Hur som helst så är kärnpunkten nu: vad skall Prodi-kommissionen göra med den här handlingen? Det har sagts mig att talmanskonferensen sagt till Prodi att den här handlingen inte har någon rättslig grund. Är det så? I varje fall så tyckte vår partigrupp att det var oacceptabelt att den här handlingen utan vidare skjuts åt sidan. Vår grupp med gröna, regionalister och nationalister vill att Prodi tar den här handlingen på allvar. De fem experterna finansierades av Europaparlamentet och kommissionen. De talade under de senaste sex månaderna med många personer som är verksamma i kommissionen, deras analys är förödande, ibland knivskarp. Herr Prodi och herr Kinnock, vad skall ni göra med den här rapporten? Jag anser för övrigt att det skulle vara bra om kommissionen, som snart kommer att tillträda, svarade punkt för punkt på expertkommitténs förslag och kommentarer. Den här handlingen måste hur som helst följas upp i parlamentet.
Jag är mycket nöjd med talmanskonferensens förslag om att denna handling skall hänvisas till budgetkontrollutskottet. Det utskottet måste nu utarbeta ett initiativförslag. Jag skulle dock även vilja rikta en uppmaning till alla andra utskott som vart och ett utifrån sitt specialområde har väldigt mycket att bidra med. Jag tänker till exempel på utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, på utskottet för regionalpolitik och naturligtvis även på utskottet för institutionella frågor som skulle kunna komma med några konkreta förslag till regeringskonferensen.
Låt oss slutligen även ärligt erkänna att budgetkontrollutskottet de senaste fem åren gjort väldigt mycket inom det här området. När allt kommer omkring så är det emellertid tack vare en enkel tjänsteman på B3-nivå, som i december 1998 överlämnade en 700 sidors akt till Europaparlamentet, som den här handlingen egentligen kom till. Det han gjorde fungerade som en katalysator. Det ledde slutligen till att expertkommittén anlitades. Jag stöder Pötterings förslag i den här frågan helt och hålet. Men jag skulle vilja påpeka för Kinnock att van Buitenen fortfarande inte vet vad som kommer att ske med honom. De disciplinära åtgärderna mot honom är fortfarande i kraft. Skulle Kinnock kunna åta sig att, så snart som möjligt efter tillträdandet, tillsammans med hela kommissionen se till att de åtgärderna får ett gott slut, så att van Buitenen äntligen kan börja jobba på ett vettigt sätt igen och äntligen kan få upprättelse?

Wurtz
Fru talman! Min kollega Herman Schmid kommer att tala för min grupps räkning i denna debatt. Jag skulle emellertid vilja göra en kommentar dessförinnan och ställa en mycket konkret fråga till Kinnock.
När man läser den andra rapporten från den oberoende expertkommittén framgår det hur rätt vi hade när vi bad de fem experterna att fortsätta sina undersökningar och sin diskussion, bortom den ena eller den andra kommissionären, framför allt, för att ställa en mer allmän diagnos på institutionen i sin helhet. Och denna diagnos är inte uppbygglig. Rapportens titel utgör i sig ett allvarligt fördömande av den avgående kommissionen: Bristfällig förvaltning, oegentligheter och bedrägerier - analys av nuvarande rutiner och förslag till åtgärder. Det tidigare kollegiet måste, 42 år efter att denna institution inrättades, erinras om nödvändigheten av att, jag citerar: "göra kommissionärerna ansvariga, från det att ett förslag utarbetas till dess att det genomförs". Utöver själva den bristande funktionen handlar det om, vilket man också kan läsa i slutsatserna i experternas rapport, ett mentalitetsproblem som självfallet inte är ett ifrågasättande av kommissionens tjänstemän, utan av de strukturella bristerna inom denna institution, som inte är av teknisk art utan politisk.
Ett annat dokument hade redan utarbetats i detta ärende, och tillfört en i mina ögon klarsynt och relevant analys. Dessutom hade kommissionen själv beställt den i sin egen enhet för framtidsstudier, som en förberedelse för Europeiska rådet i Pörtschach, för att sedan lägga den till handlingarna utan åtgärd. Där kunde man t.ex. läsa viktig kritik av kommissionens - liksom andra myndigheters - benägenhet att, jag citerar: "behandla sitt område enligt sin egen logik, genom att lyssna på en viss typ av lobbying och genom att inte ta tillräcklig hänsyn till konsekvenserna utanför sitt eget kompetensområde". Denna synvinkel från insidan av den kris kommissionen genomgår, och som alla europeiska institutioner ställs inför, troligen bidrar till att på ett lämpligt sätt placera de oberoende experternas analys i dess totala politiska sammanhang som, för att återge termerna i dokumentet från enheten för framtidsstudier i fråga, karaktäriseras av en utarmning av ett visst sätt att organisera de offentliga åtgärderna och en ledningskris som drabbar Europeiska unionen på bred front".
Min fråga till kommissionär Kinnock är därför enkel: accepterar ni att offentliggöra det dokument från den avgående kommissionen som vår debatt visar är brännande aktuellt?

Berthu
Fru talman! Den andra rapporten från den oberoende expertkommittén, som just överlämnats till oss, är anmärkningsvärt omfattande och ett arbete med hög kvalitet som utförts under några månader, men den kännetecknas också av en strävan efter att ärligt beskriva de interna bristerna i kommissionen. Det är första gången som jag, i något som kommer från de officiella och godkända cirklarna, läser en så bitande analys, utan politikerjargong eller undanflykter. Med utgångspunkt från detta kan vi arbeta på seriösa reformer.
I rapporten upptäcker man bl.a. att reglerna för beviljande av anslag är i stort sett obefintliga. Att den rådgivande kommittén för inköp och avtal bara har en formell roll som underordnad kontrollenhet. Att kommissionen utnyttjat byrån för tekniskt bistånd för att undgå budgetkrav. Att när det gäller utgifter med gemensam förvaltning skyller kommissionen och medlemsstaterna på varandra. Att den finansiella kontrollen i praktiken inte tjänar något till. Att den interna kontrollen är alltför svag. Att budgetförordningen inte är anpassad till kraven på en modern förvaltning och en effektiv kontroll, eller att undersökningarna från enheten för bedrägeribekämpning tenderar att dra ut alltför långt på tiden för att sedan ge mikroskopiska resultat. Detta är precis vad min grupp sedan länge kritiserat, liksom för övrigt de tekniska lösningar som föreslås, vare sig det gäller att förstärka den interna revisionen, bedrägeribekämpningen, öppenheten eller kommissionens skyldighet att delegera ansvaret.
Det förefaller oss emellertid som om den oberoende expertkommittén inte går tillräckligt långt i analysen av krisens politiska orsaker, men det kanske inte var dess uppgift på detta stadium. När man exempelvis läser meningar som den på sid 64 : "Varför har kommissionen under så lång tid förbisett detta och därmed förlorat kontrollen över det tekniska biståndet? På grund av att budgetförordningen aldrig i tillräckligt stor utsträckning utvecklat avtalsrätten...". Kan man inte undgå det oroväckande intrycket att resonemanget är oavslutat. För varför är budgetförordningen inte anpassad? Varför har den inte förbättrats? Beror det inte på att en rad människor ansåg att dessa brister hade fördelar? Och slutligen, är det teorin om kommissionens oberoende, som odlas av federalisterna, men som leder till att kontrollerna försvagas, som inte tillhandahållit en lämplig jordmån för att bestraffa oegentligheter och bedrägerier?
Under dess beskydd har faktiskt organiserade nätverk för förskingring och tvättning av gemenskapens pengar inrättats, i en sådan omfattning att bedrägeriet i dag huvudsakligen inte är av individuell art, som de som fördöms i den första rapporten från expertgruppen, utan snarare härrör ur mystiska och permanenta mekanismer.
Det är, enligt Gruppen Unionen för nationernas Europa, anledningen till att det verkliga problemet i dag gäller kommissionens ställning, en överstatlig institution som endast bristfälligt kontrolleras och är översållad med förmånsrätter, privilegier och immunitet. Vi bevittnar i det hänseendet en oroande utveckling. Medan Europaparlamentet den senaste tiden försökt stärka sin kontroll av kommissionen, och idén om oberoende alltså rent logiskt borde träda tillbaka, ser man kommissionen återuppstå och hävda sig med ny kraft: inte från kommissionärernas sida, men inom enheterna. Vid utfrågningarna under förra veckan gav kommissionär Kinnock tydligt sitt stöd, såväl i sina skriftliga som i sina muntliga svar, till två underliga principer som jag citerar ordagrant. För det första principen om oberoende förvaltning, som generaldirektoraten skulle åtnjuta gentemot kommissionärerna, och följaktligen principen om icke-ingripande som skulle gälla kommissionärerna gentemot enheterna. Kinnock betonade t.o.m. att enligt hans erfarenhet de senaste åren skulle dessa principer fungera mycket bra.
Det är naturligtvis inte alls min grupps uppfattning, och inte heller expertgruppens, som i kapitel 7 just förklarar att kommissionens distinktion mellan politik och förvaltning inte är försvarbar, jag citerar, vare sig i teori eller praktik, att den gör det möjligt att undvika politiskt ansvar, att den rent logiskt borde undanröjas till förmån för ett hierarkiskt underordnande gentemot de kommissionärer som är politiskt ansvariga. Vi har här en fullständig motsättning mellan det som förespråkas i expertgruppens rapport och den nya kommissionens avsikter. Vi måste ta konsekvenserna av detta vid omröstningen om kollegiet på onsdag. Alla måste ta sitt ansvar.
När det gäller privilegier och immunitet för kommissionen och dess tjänstemän framgår det tydligt av rapporten att de utgör ett allvarligt hinder mot bedrägeribekämpningen. Det är den första svårighet som byrån för bedrägeribekämpning, OLAF, stöter på, när den vill påskynda straff mot europeiska tjänstemän inför de nationella domstolarna. Jag citerar rapporten: " För att kunna genomföra en brottsutredning om kommissionens tjänstemän måste den nationella domstolsmyndigheten begära att man häver de misstänkta tjänstemännens immunitet och vittnens tystnadsplikt samt beviljar tillträde till kommissionens lokaler för eftersökningar och tillgång till dokument" .
Sådana hinder kan få den bästa att ge upp. Det är anledningen till att min grupp vill att de skall avskaffas och att kommissionen skall placeras under gemensam rätt, innan andra lösningar eftersträvas, såsom inrättandet av en europeisk åklagare, vilket skulle tillfredsställa de federalistiska käpphästarna men inte tillföra något särskilt till OLAFs befogenheter i kampen mot bedrägerierna.
Mer allmänt borde kontrollen av kommissionen förstärkas. Europaparlamentets kontroll naturligtvis, och exempelvis borde vår kammare, till följd av expertgruppens rapport, begära nya utfrågningar på precisa punkter eller t.o.m. tillsätta en eller flera utredningar för att belysa vissa områden som fortfarande är dunkla, exempelvis utvärdering av den verkliga effekten av gemenskapens anslag. Men om det endast är Europaparlamentet som kontrollerar kommissionen är det otillräckligt av två anledningar: för det första för att Europaparlamentet delar kommissionens målsättningar, och för det andra för att kommissionen inte utsätts för pressen från den allmänna opinionen. Därför bör denna kontroll kompletteras med en kontroll från rådet.
Rådet måste sluta att låta sig förgiftas av federalisternas speciella resonemang. Rådet måste återupprätta sin auktoritet, avskaffa kommissionens privilegier och immunitet från en annan tid. Rådet får framför allt inte släppa ifrån sig den kommande regeringskonferensen, utan dra nytta av den för att återta initiativet, förstärka bedrägeribekämpningen och kräva kommissionen på en ny form av ansvar inför regeringarna.
(Applåder)

Farage
Herr talman! Vi har blivit ombedda att kommentera en 283 sidor lång rapport som inte offentliggjordes förrän sent på fredag förmiddag, och som bara finns på två språk. Däremellan har det varit helg, och i dag har de flesta använt dagen till att resa till Strasbourg.
Det är inte möjligt för oss att på något sätt göra några kommentarer med så kort varsel. Det har inte varit möjligt för oss att hinna bilda oss någon riktig uppfattning. Ett som är säkert är att inget företag någonsin skulle agera på detta sätt. Men jag kanske inte skall bli överraskad, eftersom det verkar som om man dränks av papper inom Europeiska unionen till den grad att Europaparlamentet - och även, är jag säker på, ministerrådet - faktiskt inte kan läsa vad de ombeds att godkänna. I denna värld är sannerligen byråkraten kung.
Men det finns två punkter som jag tagit fasta på: för det första, att de avgående kommissionärerna klagat på att de i praktiken varit oförmögna att övervaka de åtgärder som vidtagits av de flesta högre cheferna, dvs. deras generaldirektörer. Jag tycker att det verkar oacceptabelt att kommissionen kan vara verkställande organ inom EU, utan att ha det ansvar som medföljer i sammanhanget. Men det viktigaste i rapporten är rekommendation 59, i vilken man starkt förespråkar ett utnämning av en oberoende europeisk åklagare, med biträdande allmänna åklagare i medlemsstaterna för att skapa ?ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" som anges i fördraget.
Den brittiska regeringen har gång på gång sagt till oss att corpus juris bara var ett diskussionsdokument. Och ändå verkar det som vi nu befinner oss i början av ett helt nytt rättsligt system, bara på grund av några bedrägeribenägna tjänstemän. Det är helt oacceptabelt.

Dell' Alba
Herr talman, mina damer och herrar! Naturligtvis är den oberoende expertkommitténs rapport en utmärkt rapport, naturligtvis skall rekommendationerna i den studeras uppmärksamt och jag tror att på samma sätt som när det gällde den första rapporten, kommer även denna rapport att få allvarliga konsekvenser för kommissionärskollegiet. Jag anser att även denna andra rapport i förekommande fall borde få lika viktiga och allvarliga konsekvenser på strukturell nivå inom kommissionen i de fall där det kan anses vara påkallat.
Men med tanke på att alla talar om kommissionen, skulle jag i stället vilja tala om Europaparlamentet. Litet självkritik då och då skadar inte, även för övriga institutioner. Låt mig först av allt vända mig till alla de kolleger som i januari och februari högljutt protesterade mot motionen om att inrätta expertgruppen och som trodde att det var tänkt som ett slags kupp i syfte att begrava frågan genom att skapa en kommitté. Jag tror de inser att de hade mycket fel, både vad gäller mål och argumentering, och att de borde dra tillbaka all den kritik som de uttalade då mot den dynamik Europaparlamentet, som jag tycker på ett positivt sätt, krävde av dem som röstade för inrättandet av en expertgrupp. Och så skulle jag vilja att även vårt Europaparlament kunde låta sig inspireras av expertgruppens rapport. Vad sägs då i expertgruppens rapport? I den sägs att inte heller institutionerna och de budgetansvariga myndigheterna har reagerat särskilt snabbt på en serie av felaktigheter, inte heller de har agerat på bästa och klokaste sätt för att undvika de konsekvenser som blev resultatet. Jag tänker, till exempel, på den viktiga reform som gjorde att vi tog bort de berömda minibudgets. Vårt parlament genomförde, med sänkt lans, en politik för vilken vi var och är stolta över - avskaffandet av minibudgetarna. Det verkade vara en generell lösning. Avskaffande av minibudgetarna och anställningsstoppet. Detta var det recept kommissionen skulle ha tillämpat när man genomförde oräkneliga tilläggsprogram. Naturligtvis har resultatet, efter fyra år, blivit att de som ropade högst mot minibudgetarna i dag säger: men ni gav ju posterna till BAT, till kontoren för tekniskt bistånd! Låt oss därför se litet självkritik! Från just de predikstolarna får man nu höra till exempel resonemanget om helikoptrarna. Man talar mycket om Agusta, men man talar inte om Westland, till exempel. OK, från samma predikstolar som talade så mycket om Agusta-fallet, skulle jag vilja höra att man även talade om Westland-fallet, med tanke på att kommissionen även var inblandad i helikopterärendet.
Detta var något av en parentes, men låt oss återgå till huvudfrågan. Jag anser alltså att parlamentet borde...
(Talmannen avbryter talaren.)

Kinnock, Neil
Herr talman! Jag är mycket tacksam för den möjlighet till inlägg under denna debatt som denna kammare har gett till kommissionen. Den oberoende expertkommitténs rapport är helt klart omfattande vad gäller storlek och betydelse, och jag vet att parlamentet på detta stadium inte vill ha detaljerade redovisningar om varje kommentar och slutsats. Kammaren har emellertid rätt att förvänta sig effektiva gensvar från kommissionen om kommitténs rekommendationer när vi nu fortsätter med reformerna. I detta fall - såväl som i många andra - krävs handling och inte bara ord, och enligt min mening, och enligt kommissionsordförandens mening är detta ett rättesnöre och ett faktum som kommer att forma kommissionens reformuppdrag från första början, om omröstningen utfaller på detta sätt under onsdagen i kammaren.
Herr talman! Den oberoende expertkommittén har gett oss en omfattande och konstruktiv rapport som uppvisar imponerande insikter och i vilken man lägger fram praktiska förslag till framsteg som är djupa, breda och i sanning nödvändiga. Diagnosen handlar om en institution som drabbats av - och som till viss mån överväldigats av - ökningar och ändringar av kraven som under årens lopp borde ha tacklats med hjälp av nya förvaltningsstandarder och -metoder, av praxis och av öppenhet, vilket inte skedde. I rapporten skriver man att allt utanför kommissionen förändrades, medan denna i stort sett förblev oförändrad. Gamla metoder förblev förhärskande, det vedertagna bruket verkade förlamande.
En diagnos är naturligtvis ingen ursäkt - i bästa fall är den en förklaring som tillhandahåller grunden till botemedlet. Det är så rapporten har mottagits i den nuvarande kommissionen, och av kommissionens ordförande. Det är därför den måste användas av kommissionen och - som kommittén betonar - av medlemsstaterna och denna kammare som ett medel till förändring eller som ett botemedel. Detta är det huvudsakliga värdet av den oberoende expertkommitténs rapport.
Just som kommittén konstaterar på åtskilliga punkter, har en del av de nödvändiga förändringarna redan skett och en del är inom synhåll. Detta erkännande är mycket uppmuntrande. Det uppvisar en tydlig koppling mellan kommitténs rekommendationer och de reformer som skett och som håller på att ske. Man kan emellertid inte nöja sig med detta. Till stor irritation för de i kommissionen och de i kammaren som har förespråkat reformer, och vi har just hört Dell?Alba, har de framsteg som hittills skett varit sporadiska och inte genomförts som en del av ett förändringsprogram.
Reformerna har därför inte varit tillräckligt långtgående eller tillräckligt snabba eller djupa. Förhållningssättet har varit sådant att man inte i tillräcklig grad har gett någon förklaring till vad det man vill uppnå syftar till. Man har därför inte kunnat motivera de många högt kvalificerade personer - vilket man skriver i rapporten på ett flertal ställen - som arbetar vid kommissionen. Också de som är intresserade av och verkligen vill se förändringar har inte känt att detta brådskat eller - vilket är ännu viktigare, herr talman - en känsla av att delta i reformerna. Ansträngningarna att modernisera har därför inte varit tillräckligt starka för att kunna ersätta en föråldrad och bristfällig kultur med den praxis och de instinkter som allmänt tillskrivs den nya offentliga förvaltningen, genom dess utveckling under de senaste 20 åren i ett flertal andra moderna förvaltningar. Det måste ske en förändring - och det kommer att ske en förändring.
Herr talman! Jag tar till mig och förstår helt och fullt kommitténs ståndpunkt i dess slutliga anmärkningar, att ingen enskild åtgärd kan vidtas för att ta itu med attitydproblemet, men jag tror att man genom en tydlig och omfattande reformstrategi, effektiva mekanismer för att ständigt bedöma och kräva måluppfyllande, hög kvalitet hos den offentliga förvaltningen och valuta för pengarna, yrkesutbildning i förvaltningsteknik och -etik, befordran som helt grundas på meriter; rättvisa, bestämda och tillförlitliga disciplinära förfaranden, ständig betoning på professionalism och redlighet i kollegiet och i tjänstemannakåren kan forma en attityd. Detta är ingen önskelista. Det är en ram för de kommande förändringarna, de förändringar som kommer att träda i kraft.
När vi nu tar itu med dessa uppgifter har vi nytta av engagemanget hos många tjänstemän vid kommissionen som - vilket kommittén skriver - uppriktigt har en vilja att bidra till genomgripande förbättringar. Reformeringsansträngningarna kan därför ske med hjälp från ett stort antal kommissionstjänstemän på alla nivåer, från de högsta till de senast anställda. Det kan emellertid vara så att alla kanske ännu inte delar önskemålet om att det skall ske förbättringar. Ett gott råd till dem är att inse tyngden hos den politiska och offentliga opinion som driver på förändringarna och som gett upphov till de förhållanden som nu starkt konfronterar den institution som jag företräder, och i sanning alla institutioner inom Europeiska unionen. Jag är också säker på att de som fruktar reformeringen och ser den som en källa till osäkerhet och störningar, vid närmare eftertanke kommer att förstå att förändring är den rätta vägen till säkerhet. Det är de institutioner, förvaltningar och företag som misslyckas med att förutse och reagera produktivt på nya krav som dömer sig själva, och de som arbetar för dem, till osäkerhet och det kaos som följer av detta.
Mot bakgrund av alla dessa överväganden och uttalanden som vi hört politiska ledare göra i denna kammare i dag, kan jag på kommissionsordförandens vägnar försäkra att rapporten kommer att behandlas som en grundläggande komponent i kommissionens reformförslag. Genom reformstrategin från februari kommer vi därför att beakta alla de frågor som tagits upp, föreslå lämpliga åtgärder och fastställa de medel som skall nyttjas.
Jag försäkrar också att den fullständiga översynen av kommissionens finansförvaltning och kontrollsystem kommer att intensifieras, vilket kommer att ske med fullständigt beaktande av kommitténs särskilda rekommendationer om alla frågor, inklusive de som tagits upp av de som hittills har uttalat sig i debatten om subventioner och mycket annat. Kommissionen har i synnerhet för avsikt att systematiskt röra sig bort från det traditionella beroendet av föregående finanskontroll av ett integrerat system av finansförvaltning och revision inom vilket de enskilda tjänstemännens ansvar är tydligt definierat, övervakat och underbyggt.
Kommissionen kommer i samma anda att beakta rapporten genom att upprätta en intern revisionstjänst - som kommittén rekommenderar - och vi upprepar vår vilja att stärka de finansiella enheterna i alla generaldirektorat. Just nu håller kontrollen av tekniska biståndsorganisationer på att göras strängare och mer detaljerad, och en genomgripande reformering kommer att säkerställa en tydlig definition av kommissionens kärnverksamhet rörande dess tjänstemäns offentliga servicefunktioner och en effektivt övervakad och ansvarig förvaltning genom verkställande byråer. Det kommer att ske en fullständig översyn av personalpolitiken, som särskilt kommer att fokuseras på de svaga områden som identifierats i rapporten och på andra ställen, inklusive kommissionens egen stränga rapport, i synnerhet anställning, disciplinära frågor och karriärutveckling samt fortbildning.
Den oberoende expertkommittén lade fram argumenten för inrättande av en kommitté för offentliga standarder på unionsnivå. Kammaren känner till att rådet och detta parlament, såväl som kommissionen, uppenbarligen måste överlägga i denna fråga. Personligen måste jag emellertid säga att jag anser att de funktioner som fastställs av kommittén bör fullgöras antingen av ett befintligt lämpligt organ eller av en ny organisation. Jag hoppas därför att alla institutioner inom EU vill fortsätta på grundval av detta. Jag är säker på att den oberoende expertkommittén inte blir bekymrade över namnet på ett sådant organ. Det är ju uppfyllandet av de funktioner som rör offentliga standarder som verkligen krävs.
Framtidens kommission måste vara ett oberoende, permanent och dugligt offentligt organ som ständigt beaktar ansvarighets-, effektivitets- och öppenhetsprinciperna. Dessutom bör de värden som bär upp institutionen inriktas på en anda av god förvaltning, valuta för pengarna, öppen kommunikation, förtjänster och en pliktkänsla gentemot medborgarna och skattebetalarna i Europeiska unionen. Mina kolleger och jag delar en stor beslutsamhet att uppnå dessa mål och de praktiska förändringar som krävs för att nå dithän. Vi kan inte lova att det sker några omedelbara förändringar. Vi lovar oupphörliga ansträngningar. Vi skall göra de framsteg som medborgarna i Europeiska unionen är värda och som de har rätt att förvänta sig. Genom att få chansen efter omröstningen i detta parlament kommer vi att bevisa detta, inte i ord utan i handling.

Theato
Herr talman, kära kolleger! Vi har otåligt väntat på den andra rapporten från expertkommittén, och jag vill inte dölja att jag hellre skulle ha fått den före utfrågningarna av kommissionärskandidaterna än efter den. Men nu är den klar, och man hade aviserat att den inte skulle innehålla någon komplettering av den första rapporten, alltså inte några nya avslöjanden. Snarare ger den oss en mätinstrument för den reform av Europeiska unionen, som den kommande ordföranden, Romano Prodi, hade aviserat, och som just än en gång mycket uttömmande har bekräftats av herr Kinnock.
Rapporten tydliggör också klart hur nödvändigt det är med en helgjuten genomgripande omgestaltning och nydaning, och att det inte räcker att bara göra punktvisa ändringar.
Även om ämnet för denna andra rapport från expertkommittén litet teoretiskt avser "Reformering av kommissionen - Bristfällig förvaltning, oegentligheter och bedrägerier - analys av nuvarande rutiner och förslag till åtgärder", så går frågan om en bättre tillämpning, kontroll och därmed ett skydd för gemenskapens finanser som en röd tråd genom de grundligt analyserade områdena. Den innehåller rekommendationer, sådana som parlamentet till stor del redan har krävt av den hittillsvarande kommissionen. Kommer de då nu att följas? Herr Kinnock, vi måste ta er på orden.
Jag tänker här på frågan om budgetförordningen och anpassningen av den, effektiva kontroller, oberoende för den finansiella kontrollen, betydelsen av ansvarsfriheten och framför allt frågan om en klar definition av uppgifter och ansvar för de enskilda enheterna, tjänstemännen och kommissionärerna. Med tydlig hänvisning till det etiska ansvaret anbefaller man en ny kultur, som inte ens gör halt inför inför generalsekreteraren, kabinetten och kommissionärerna.
Om kommissionens uppförandekod betecknas som otillräcklig och expertkommittén kräver en striktare kod för förvaltningen, om man skall reformera de disciplinära reglerna och genomföra sanktioner, så tar man också där fasta på våra krav, och vi måste se till att de tillgodoses.
Vad gäller komplexet med bedrägeribekämpning väcker expertkommitténs rop på en europeisk åklagare med all rätt uppseende. Denna punkt får inte mindre betydelse av att detta krav inte ställts av expertkommittén i första hand. Jag vill bara erinra om betänkanden från kollegerna Fabra Vallès och Bösch, samt mitt eget om åtal som skydd för unionens ekonomiska intressen. Denna kärnfråga måste lösas om vi framgångsrikt skall kunna värja oss mot de bedrägerier och den korruption som drabbar de europeiska skattebetalarna.
Målet, som expertkommittén sätter upp ? att skapa en europeisk åklagarmyndighet inom ett år ? är ambitiöst, men helt genomförbart om den goda viljan finns. I nära samarbete mellan parlamentet, rådet och kommissionen har vi lyckats att inom tre månader inrätta den nya oberoende byrån för bedrägeribekämpning, OLAF. Nu måste vi ta nästa steg. Också här kommer den nya kommissionen att bedömas efter sin beredvillighet att genomföra den reform, som begärs av allmänheten och parlamentet.
Även om rapporterna från expertkommittén kan betraktas som värdefulla, så bör parlamentet i framtiden återigen själv ta till vara sin kontrollfunktion, och inte överlämna den till andra. Vi vill ha en stark kommission, men vi bör också vara ett starkt parlament.
Det ansvariga utskottet måste i varje fall också bearbeta expertkommitténs andra rapport för kammaren, och till detta behöver vi alla dokument och all information som expertkommittén haft till förfogande. Jag ställer än en gång frågan till kommissionär Kinnock, en fråga som inte besvarades under utfrågningarna: Kommer vi att även för budgetkontrollutskottet få den dokumentation och information, som expertkommittén hade till förfogande? I så fall tror jag att vi gemensamt kan arbeta vidare på en bra framtid för Europeiska unionen.

Van den Berg
Herr talman! Allra först ett tack till kommissionär Kinnock för de tillkännagivna åtgärderna och debatten i februari. Europeiska unionen befinner sig i en paradox. Å ena sidan finns det ett starkt stöd för projektet "Medborgarnas Europa" , näring, luft. Det finns diverse saker som måste åtgärdas på europeisk nivå. Medborgare stöder det och tycker det är viktigt men å andra sidan förstår de inte hur de europeiska institutionerna verkligen fungerar. Deras oförståelse visar sig i det låga valdeltagandet. Dels kan vissa saker utan tvekan åtgärdas genom den oberoende expertkommitténs rapport. Dels är det även, och det har andra redan tagit upp, vår egen uppgift som parlament. Litet mindre uppe bland molnen och mer bland medborgarna, mer tid bland medborgarna, i mindre grad en debatt mellan experter och internationella sakkunniga, institutionella debatter mer som derivat av lösningar på konkreta problem, skulle föra Europa mycket närmare medborgarna. Det är inte bara kommissionen och institutionerna som förtjänar kritik, vi själva står här också inför en svår uppgift. Om det i februari förs en debatt med kommissionen så för vi också en debatt med oss själva.
Herr talman! När det gäller den andra rapporten som vi nu behandlar så är det sådana ämnen som subsidiaritet, delegering av befogenheter, vikten av oberoende bedrägeribekämpning som är nyckelorden. Det ligger en vision bakom. Mindre centralt i det hierarkiskt etatistiska, mer delegerat till staterna, mer delegerat till samhällsorganisationer för att på så sätt skapa utrymme och dessutom en tydlig avgränsning av uppgifterna. För det krävs även en viss vision. En vision som inte alltid haft en central plats i denna kammare. Jag är mycket nyfiken på om den inriktningen kommer att väljas i februari. Om man vill välja den inriktningen så innebär det en annan kultur. Kinnock har sagt: en annan kultur för tjänstemännen, för byråkratin, mindre av den nuvarande östrukturen, en arbetskultur som blir attraktivare och i den passar även en annan lönestruktur. För min del, det vill jag också säga, även avskaffande av utlandstillägget, för så utländsk behöver man inte känna sig i Bryssel.
När det gäller den europeiska åklagaren, hans oberoende, så stöder vi detta. Man kan se det som ett prov för inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet på längre sikt. Det betyder ett tydligt förhållande till parlamentet, en bra kontroll - inte styrd av kommissionens ordförande - utan i ett tydligt förhållande till det här parlamentet.
Herr talman! Får jag även komma med ett förslag för de händelser i februari som Kinnock hänvisade till? Om det nu avspeglar sig så mycket i våra medlemsstater, varför inte be dessa medlemsstater att i parlamentet, i stater och lokalråd, föra en debatt om fördelningen och resultaten av medlen så att den offentliga debatten även sker i dessa länder och därmed närs i förhållande till vårt arbete, och så att de två sakerna inte sker fristående från varandra. Jag yrkar för en nationell resultatkontrolldag i hela Europa.
Slutligen, herr talman, något om de som ringer i klockorna. Jag hoppas att det slås fast ett datum för när regleringen kommer att ske och jag stöder allt det som sagts om van Buitenen i denna kammare.

Van der Laan
Herr talman! I egenskap av vice ordförande för budgetkontrollutskottet kommer jag de närmaste veckorna att ha gott om tid att utbyta tankar om den här rapporten med Kinnock och med andra ledamöter av kommissionen. Jag skall nu bara ta upp ett par huvudkommentarer.
För det första så får vi inte glömma varför allt det här började. För att se till att inte förlora européernas stöd, medan vi ägnar oss åt framtidens stora utmaningar. Till den här sortens stora utmaningar hör även stora ambitioner. Därför ser jag inte heller den här rapporten som en patentmedicin utan endast som en blygsam början på reformerna. Jag utmanar därför även kommissionen att inte använda den här rapporten som en slutgiltig måttstock utan endast som en miniminivå för ambitionerna. När jag hör Kinnock tala så hoppas jag också att vi kan lita på att hans reformförslag kommer att gå så långt och att han kommer att göra allt som behövs och inte bara går igenom en önskelista som den vi har här.
För det andra skulle den här rapporten av vissa i denna kammare, och även där utanför, kunna användas för att skylla ifrån sig på kommissionen. Den skulle då få hela skulden för krisen i Europa. Det har hänt tidigare och jag vill uppmana var och en att med vaksamhet se till att det inte händer igen. Kommissionen granskas nu kritiskt och det välkomnar vi, för det är ett första steg mot en förbättring. Krisen i det europeiska förtroendet kan dock inte endast skyllas på kommissionen. Även Europaparlamentet har en roll i det och nu är det också dags att vi rannsakar vårt eget samvete och städar upp även på vår egen gård, precis som om det skulle föreligga en rapport om vårt eget sätt att arbeta också. Vi får inte glömma vilken roll de nationella parlamenten och de nationella regeringarna spelar. Över 80 procent av bedrägerierna sker där. Därför är det också en god idé att utarbeta en rättslig struktur för att göra något åt kontrollen på hur de europeiska pengarna fördelas i dessa medlemsstater.
En sista punkt om Paul van Buitenen. Han blev förmodligen mot sin vilja en symbol för kampen mot europeiskt bedrägeri. Hur noggrant vi hanterar en sådan symbol i Europa skulle till en stor del kunna avgöra om vi kan återvinna medborgarnas förtroende. Därför skall vi vaka över att kommissionen, särskilt Kinnock, infriar de löften som gavs vid utfrågningen med avseende på van Buitenen. Måhända hade kommissionen redan förstått att vi skulle vara mycket vaksamma på den punkten.

Lagendijk
Herr talman! Som avslutning på den här holländska trion skall jag inte undanhålla er vad jag kände den här helgen. Jag måste säga att jag hade svårt att undertrycka en viss nedstämdhet. Ute var det trettio grader, inne plöjde jag mig igenom en väldigt väldokumenterad men ändå nedstämmande analys av Europeiska kommissionens funktion. Lyckligtvis följdes dessa analyser av mycket väldokumenterade och väl genomtänkta rekommendationer och lösningar. Det tjänar inget till att just nu gå in på dem i detalj. Jag vill emellertid gärna ta upp två av dem. En av dem är förslaget om att inrätta en oberoende intern revisionsavdelning som skall vara direkt underställd kommissionens ordförande. Jag är glad att herr Kinnock i sina svar i den första omgången lovat att den nya kommissionen i alla fall kommer att ta vara på den idén. Det instämmandet gäller också för förslaget om att utnämna en allmän åklagare. En allmän åklagare i Bryssel och även i medlemsstaterna, med speciellt ansvar för bedrägerier med europeiska pengar. När det gäller det tredje steget i förslaget från den oberoende expertkommittén är jag ärligt sagt litet försiktigare. Det tredje förslaget gäller en odelbar, enhetlig europeisk åklagarmyndighet, en European Prosecution office, en EPO. Det har inte bara att göra med förkortningen EPO, vilket jag tycker påminner för mycket om dopingskandaler, utan vad oss anbelangar så är den tredje instansen, den tredje etappen i processen, just nu en liten aning för hård och fastslås det litet för snabbt att allt måste ske på europeisk nivå.
Tillbaka till de grova dragen i kommitténs förslag. Av rapporten framgår det tydligt att de i den första rapporten så pinsamt blottlagda personliga misslyckandena av vissa kommissionärer, ägde rum i en organisation som brast på avgörande punkter. Jag tror att det står helt klart för dem som läst de 300 sidorna, eller till och med endast 100 sidor, att det är nödvändigt med en reform av Europeiska kommissionen om inte bara kommissionen utan även Europeiska unionen vill behålla sin trovärdighet. Då måste det dock hända en del. Jag skulle vilja fråga Kinnock följande: i rekommendation 36, grundad på en i mina ögon helt riktig analys i kapitel 4, betonas återigen att det när allt kommer omkring är de enskilda kommissionärerna som bär ansvaret, inte bara för sina generaldirektorats politiska funktion, utan även för den ekonomiska förvaltningen och den ekonomiska kontrollen. Jag skulle verkligen uppskatta om Kinnock ville skriva under på den analysen och de slutsatserna. Jag tror att det är ett av de viktigaste villkoren för att den nya kommissionen skall fungera bra.
En annan punkt som inte får glömmas bort, tycker jag, är hur IGC, nästa regeringskonferens, kommer att påverkas och vilken roll den kommer att få. Jag tror att det är omöjligt att efter den här rapporten se regeringskonferensens dagordning som fristående från allt det som avhandlas i rapporten eftersom medlemsstaternas, parlamentets och kommissionens roll kommer att tas upp, till exempel när det gäller budgeten, när det gäller kontroll och ansvarsfrihet. Marín har också redan sagt det - några av de ändringar som föreslås i rapporten går inte att genomföra utan fördragsändringar och det vore väldigt illa om parlamentet, kommissionen och rådet inom kort genomför en regeringskonferens utan att ta upp de här problemen.
En tredje punkt som skall uppmärksammas är följande: budgetkontrollutskottet har mycket riktigt utpekats som det parlamentsutskott som måste ta itu med den här rapporten. Jag håller fullständigt med Theato om att det endast går om alla handlingar som kommissionen hade även vidarebefordras till budgetkontrollutskottet. Av avgörande betydelse kommer den grundläggande och jättelika kommissionsreformen att vara, varvid den första omgången naturligtvis ligger hos kommissionen själv. Om den äger rum utan att parlamentet engageras på ett öppet och bra sätt, är jag rädd för att det inte kommer att lyckas. Om ni verkligen vill det, om ni vill engagera parlamentet i den jättelika uppgift som väntar er så kan ni räkna med att få stöd från min politiska grupp.

Schmid, Herman
Herr talman! När man läser denna expertrapport blir man förbluffad över hur många missförhållanden som omtalas där - så förbluffad att man undrar hur detta kan ha varit möjligt. Vad gäller det tycker jag att expertkommittén egentligen lämnar oss lite i sticket. Jag tycker inte att dess analys är tillräckligt genomgripande och djupgående, utan den är alltför ytlig. Jag skall försöka beskriva vad jag menar med detta.
Expertgruppen efterlyser mer rationalitet, mer administrativ professionalitet m.m., men man bortser från det som är själva huvudproblemet med kommissionen, nämligen att kommissionen är en politisk byråkrati. I den klassiska byråkratiteorin skilde man starkt mellan det politiska och det byråkratiska. Byråkratin skulle vara en neutral instans som skulle hämta sina impulser från det politiska systemet. Men kommissionen är en politisk demokrati. Huvudproblemet med fusk, bedrägerier och svårigheter som har funnits genom åren är just den politiska karaktären, som innebär att kommissionen handlar politiskt och då också bemöts politiskt av andra politiska krafter.
Jag tycker vidare att expertkommitténs rekommendationer pekar i riktning mot en förstärkt politisk demokrati. Man säger: mer internkontroll, starkare chefsansvar, effektivare och mer sluten byråkrati med mer muskler. Så sammanfattar jag de nittio teserna. Jag hade velat se något helt annat: mer tal om offentlighetsprincipen, mer tal om meddelarfriheten. Hur skall personer som Van Buitenen kunna klara sig i framtiden? Skall de åka fast, skall de bli stoppade, skall de tystas eller skall de få tala fritt? Jag skulle önska mer tal om öppenhet och insyn. Detta är det första problemet som jag tycker skulle kräva en djupare analys, dvs. hur man hanterar en politisk demokratis inre motsättningar och problem.
Det andra problemet som också är ett huvudproblem berörs, men det berörs alltför ytligt. Det handlar om motsättningen mellan medlemsstaterna och den centrala EU-gemenskapen. Vi vet allihop att detta är en evig motsättning som präglar EU:s vardag i stort och smått. Det fattas gemensamma beslut på en nivå som sedan utförs i en förvaltningsapparat som förgrenar sig runtom i Europa. Internationella intressen är då oftast de dominerande. Därför blir det fusk och dålig kontroll, och därför kan till och med EU:s kontrollanter och kontrollförsök uppfattas som otidiga inblandningar eller obehagliga fientliga handlingar. Detta löser man inte genom att sända in fler EU-kontrollanter eller genom att strama åt de hierarkiska kontrollinstanserna. Man måste gå helt andra vägar. Man måste tala om demokrati. Man måste börja diskutera hur kommissionen kan avpolitiseras, hur den politiska makten kan flyttas till de politiska instanserna. Hur gör man i så fall, skapar man ett förhållande mellan demokrati och förvaltning som vi har i de demokratiska nationalstaterna?
Man kommer också att arbeta med åternationalisering. Stora delar av EU:s verksamhet skulle må bra av en åternationalisering. Det skulle också minska legitimitetsproblemen. Det behövs alltså politiska reformer, inte bara förvaltningsmässiga och administrativa reformer.
Jag vill avsluta med att vända mig till Kinnock och kommissionsordförande Prodi och konkret fråga: Hur blir det med meddelarfriheten? Får vi några förändringar eller garantier vad gäller det? Hur blir det med offentlighetsprincipen? Hur blir det med den politiska karaktären av kommissionen? Är det något som man vill hålla fast vid och utveckla, eller är det något som man vill avveckla? Vi som sitter i detta parlament upplever dagligen hur stark kommissionen är som politisk faktor. Är det den vägen vi skall gå, eller skall vi gå i riktning mot ett klassiskt förhållande mellan politiska och byråkratiska instanser?

Van Dam
Herr talman! För ekonomisk förvaltning gäller: förtroende är bra, kontroll är bättre. Den andra rapporten från expertkommittén och rekommendationerna i den vill jag se i det ljuset. Experternas kritik lämnar i fråga om tydlighet inget övrigt att önska. Kontrollen av europeiska program måste bli mycket bättre. Rapporten bevisar på nytt hur viktigt det är med en kontroll i förväg och en kontroll i efterhand.
En förbättring av den ekonomiska förvaltningen och bedrägeribekämpningen borde ha högsta prioritet i den nya kommissionen men då måste mycket förändras. Hittills har de flesta kommissionärerna varit mest intresserade av ny politik. Expertkommittén kallar det för expansionism i Delors-eran. Förvaltningen av programmen uppmärksammades knappast. Expansionistiska tendenser à la Delors har vi av flera skäl inget behov av. Unionen bör begränsa sig till sina kärnuppgifter och utföra dessa väl.
Den rättsliga ramen för bedrägeribekämpning kallar expertkommittén osammanhängande och ofullständig. Drygt två tredjedelar av den europeiska budgeten går ju via medlemsstaterna. Är kommissionen beredd att avsevärt öka kontrollerna i medlemsstaterna? Den nuvarande frekvensen på 150 kontrollbesök per år med en jordbruksbudget på 40 miljarder euro är långt under vad som behövs.
Slutligen ställer parlamentet höga krav på Europeiska kommissionens ekonomiska förvaltning. Så gott som alla instrument mot bedrägerier har utarbetats i budgetkontrollutskottet. Det innebär dock att vi måste ställa stränga krav på oss själva också. Vad det anbelangar tilltalas jag av kommitténs idé om att utarbeta en sorts interinstitutionell uppförandekod. Parlamentet bör anta den utmaningen.

Hager
Herr talman! Den andra rapporten från expertkommittén är ett viktigt bidrag. Men den medförde inte några alltför stora överraskningar. I huvudsak kommer den närmast automatiskt fram till de reformförslag, som vi i dag ansett vara erforderliga. Jag kan naturligtvis inte i detalj beröra alla rekommendationer i rapporten, utan jag vill koncentrera mig på ett problem, nämligen det individuella ansvaret. Om man i rapporten från expertkommittén, som uttryckligen inte skiljer mellan administrativt och politiskt ansvar, bland annat kräver att kommissionens ordförande bör ha befogenhet att avskeda enskilda kommissionsledamöter, anser jag att detta krav inte gör rättvisa åt the gentlemen's agreement mellan ordförande Prodi och de nominerade kommissionärerna. Som det krävs i rapporten, behövs det i varje fall fördragsenliga bestämmelser i detta sammanhang för att förankra ett individuellt ansvar, som i nödfall skulle kunna genomföras på rättslig grund. The gentlemen's agreement kan bara fungera som övergångsbestämmelser.
Ingen, inte heller föreliggande rapport, har hittills kunna klargöra för mig vad de kommissionärer, som ställer upp till omval, har bidragit med till det i fördraget fastlagda exklusiva kollektiva ansvaret, som vi kritiserat. Men med tanke på detta de facto avvisade ansvar blir det också svårt att ta allvarligt på kommissionärernas förklaringar att man i framtiden skall efterkomma en avskedsanmodan från kommissionens ordförande. På goda grunder kräver man dessutom i rapporten ett direkt ansvar för kommissionärerna gentemot parlamentet. Men det kan också finnas en risk med detta gentlemen's agreement , nämligen att man förlitar sig på det och därigenom avhåller sig från att verkligen företa de nödvändiga genomgripande åtgärderna. Det är just det som inte får hända. Jag anser att det är absolut nödvändigt att hithörande rekommendationer från expertkommittén, oavsett vilka förklaringar som getts av de nominerade kommissionärerna, tas med i programmet för nästa regeringskonferens och genomförs fördragsenligt. Det skulle vara en viktig pelare för ett fungerande samarbete mellan institutionerna, i medborgarnas intresse.

Elles
Herr talman! De sakkunniga skall erhålla tack för sitt andra bidrag som behandlar det sätt på vilket våra förfaranden - i synnerhet kommissionens - bör fungera i framtiden. Men det måste sägas från början, som Theato har klargjort i egenskap av ordförande i budgetkontrollutskottet, att vi i parlamentet har behandlat många av dessa frågor under många år. Denna grupp av män och en kvinna lade fram en betydelsefull första rapport som illustrerade bristen på ansvar i kommissionens topp, som vi alla känner till.
Jag vill också redan från början säga att vi skulle ha velat se en rapport för länge sedan, så att vi hade kunnat integrera denna i våra utfrågningar, eftersom det finns många frågor där vi - som herr Kinnock sade i kväll - hade föredragit handling i stället för ord. Vi har bara fått höra ord på detta stadium, och då har vi framför oss ett ratificeringsförfarande som vi skall försöka att slutföra innan slutet av denna vecka.
Vad gäller de föreslagna kritiska punkterna, har jag fyra särskilda aspekter jag skulle vilja ta upp. Det första rör kontrollaspekterna. Helt riktigt tar man upp problemet med ansvarighet, och lägger ansvar på lägre nivå inom kommissionen. Man tar även upp frågan om en professionell och oberoende intern revisionsavdelning. Vi hörde i kväll att kommissionen accepterar denna rekommendation. Den fråga jag skulle vilja ställa till herr Kinnock i kväll är varför detta inte skett förr. Varför har vi måst gå igenom hela detta förfarande för att inse att DG XX inte skött sitt arbete på ett lämpligt sätt?
För det andra, rörande bekämpning av bedrägeri och korruption gjordes avslöjanden i den oberoende expertkommitténs rapport om den befintliga rättsliga ramen. Kommittén har rätt vad gäller OLAF och behovet av att detta organ skall vara oberoende och samarbeta med medlemsstaterna och Europol. Men tycker kommissionären att det är ett förnuftigt förslag med en oberoende europeisk åklagare? Bör vi helt acceptera dessa långtgående förslag? Kommer det, enligt honom, att göra systemet bättre?
För det tredje, rörande personalfrågor, så bör vi sannerligen stärka de offentliga tjänsterna på europeisk nivå, så att befordran grundas endast på förtjänster. Vi har tagit upp detta förut. Anser kommissionären att vi enbart bör beakta förtjänster på alla nivåer inom förvaltningen? Hur skall vi kunna få större rörlighet där det finns vissa sakkunniga som helt enkelt känner till särskilda politiska aspekter? Framför allt, som andra kolleger har nämnt, hur skall vi förhålla oss till ?whistle-blowers?, dvs. uppgiftslämnare? Jag skulle vilja veta om han kan acceptera rekommendationerna från den oberoende expertkommittén som anger att vi bör ha en mekanism som gör det möjligt för uppgiftslämnare att komma till parlamentet eller andra organ, om de anser att de inte kan - som van Buitenen - få sina respektive hierarkier att acceptera deras agerande.
Slutligen, rörande integritet, ansvar och ansvarsskyldighet, så tycker jag personligen att anmärkningarna i rapporten är mycket avslöjande vad gäller kollektivt ansvar. Kommissionärerna arbetade inom sina egna områden, men egentligen inte kollektivt. De hade kollektivt ansvar, men hade egentligen ingen möjlighet att dela ansvaret med de övriga. Är herr Kinnock beredd att säga att parlamentet bör rådfrågas om kommissionärernas och tjänstemännens uppförandekoder innan dessa träder i kraft?
Hur skall då uppföljningen ske? Det gläder mig att vårt parlament har beslutat att utföra en omfattande granskning. Det bör inte bara handla om denna rapport från den oberoende expertkommittén, utan även den första rapporten från kommittén, som vi aldrig fått tid att granska i detalj, och kontrollrapporten som bara ett fåtal fått ta del av men inte alla, i vilken beskrivs hur morgondagens kommission bör se ut. Allt detta bör återkomma till kammaren i december, så att vi kan ha en stor debatt och lämna rekommendationer för reformprocessen. Vi måste göra vad vi kan för att fortsätta reformeringen av kommissionens kultur, och dessutom den som råder inom vår institution.

Colom i Naval
Herr talman! Som många andra känner jag mig mycket tacksam för detta dokument som tvivelsutan är ett användbart redskap för den administrativa reform kommissionen utan pardon inom kort borde påbörja. Kommissionär Kinnock är säkert också mycket glad över att kunna ha en sådan handbok till hands, kanske som ett alibi.
Men även om vi nu delar denna känsla så är jag också av andra skäl mycket tacksam. Först och främst för att jag hoppas att detta sätter stopp för det ohälsosamma klimat som råder när gemenskapsfrågor diskuteras. Alltför ofta har den oförsvarliga och berömvärda oron för att uppnå en bra förvaltning och bekämpa bedrägerier manipulerats och använts i skenheliga demagogiska operationer som uppsåtligt har varit ägnade att bringa de europeiska institutionerna och till och med det europeiska projektet i vanrykte. Välmenande kolleger har lättvindigt fallit för denna antieuropeiska bluff.
Jag måste tillstå att när jag läser expertgruppens arbete så skingras inte de tvivel jag från början kände om att dess utnämning i grund och botten var ett visst misstroende mot våra egna kontrollorgan och vår egen politiska inriktning. Jag förlitar mig på att väljarna inte kräver att vi står till svars kostnaderna för rapporten, eftersom jag vid sidan av mycket skarpsinniga iakttagelser kan se självklarheter, några betydelselösa upptäckter och ett flitigt nyttjande av våra dokument.
Även om den mentala hälsovård jag ägnar mig åt under helgerna har förhindrat mig från att ägna rapporten den tid den utan tvekan förtjänar, så menar jag att den har ytterligare en förtjänst, en förtjänst som var föga omtyckt av mina föregångare: i ett flertal punkter tas parlamentets ståndpunkter och förslag upp som då det begav sig inte blev väl mottagna. Förhoppningsvis kommer man nu att fästa mer avseende vid dessa efter att några oberoende experter borgat för dem.
En del kolleger har högtravande lovordat rapporten, vilket de skulle ha kunnat bespara sig om de närmare hade följt arbetet i budgetkontrollutskottet, eller om de inte hade röstat emot några av våra förslag. Tvinga mig inte att nämna några namn, men jag behöver inte anstränga mig särskilt mycket för att se vem som på samma bänk nu applåderar förslaget om att skapa en europeisk åklagarmyndighet, men som inte vågade rösta för förslaget när Theato och jag för några år sedan lade fram det, och när vi föregrep att detta skulle tvinga oss att gå vidare med bildandet av ett europeisk rättsrum samt modifiera fördragen.
En ny budgetförordning. Nu räcker det med lappverk och ajourneringar. Utmärkt. Jag har varit med i budgetkontrollutskottet i fjorton år och utan någon djupdykning i mina arkiv så kommer jag ihåg fyra av kammarens resolutioner där man krävde detsamma. Förra året bad jag själv å socialistgruppens vägnar kommissionär Liikanen om samma sak.
Tiden är knapp och därför skulle jag vilja kommentera något viktigt, rentav grundläggande:
För det första erkänner expertkommittén att även om det är kommissionen som bär det yttersta förvaltningsansvaret, så kan man inte bortse från att medlemsstaternas förvaltningar verkställer minst 80 procent av gemenskapsbudgeten, och att man där inte alltid är lika tillmötesgående när det gäller bedrägeri även om det senare är samma ministrar som pratar strunt om gemenskapsförvaltningen. Ni har givetvis läst Brinkhorsts arbetshandling från i maj förra året.
För det andra understryker kommittén slutligen i punkt 8.1 att kommissionen skall ha tillräckliga medel för sitt ansvar och preciserar att detta inte enbart berör förvaltningen. Man åsyftar de facto den budgetansvariga myndighetens eventuella hyckleri och brist på sammanhang.
Avslutningsvis talar man i kapitel 5 om "skvallerbyttor". Innan någon föreslår tortyrens återupprättande vid utredningprocesserna vill jag vänligen be er att även beakta de anklagades försvar.

Laguiller
Herr ordförande! En aspekt när det gäller diskussionen om expertgruppens rapport gäller gemenskapens personal, dit jag tror att även personalen i Europaparlamentet hör. Det är anledningen till att mitt inlägg vänder sig till såväl herr Kinnock som till parlamentets ordförandeskap. I sin rapport betonar experterna bristen på öppenhet som skadar rekryteringen, och rekommenderar att man tillämpar regler och principer även på gemenskapens personal. Det är utmärkt, men det måste också gälla för personalen inom Europaparlamentet.
Vi har emellertid fått kännedom om en rad fall av oegentligheter, bristande respekt för sociala rättigheter för arbetstagare inom Europaparlamentet, bl.a. när det gäller underleverantörer. Det har exempelvis förekommit så grova oegentligheter som att nattvakter har betalats enligt dagtaxan. Problemet gäller också socialt skydd enligt lokal rätt. Det finns problem med löner. Och det här är bara några exempel.
Min fråga är därför: vilka åtgärder avser ni att vidta, för att till att börja med bedöma alla dessa oegentligheter och framför allt naturligtvis sätta stopp för dem?

Bigliardo
Herr ordförande, mina damer och herrar! Efter en första genomläsning av den rapport vi har fått och efter att även ha kompletterat intrycken från den med vad mina kolleger har sagt i kammaren har det inte gått att göra en fördjupad analys av det som de sakkunniga har förmedlat till oss. Vi fick intrycket, eller åtminstone fick jag intrycket, att vi står inför en tjusig uppvisning av analyser, förslag, normer och juridiska hänvisningar som ger ett vackert intryck i sig, men som därefter bara visar sig ha varit bortkastad tid.
Det lär finnas 90 rekommendationer. Det är sant att Vår Herre gav 10 rekommendationer men att han, framför allt när det gäller sjunde budet, inte lyckades hejda det stora antalet tjuvar och brottslingar som översvämmar vår planet. Jag hoppas och tror att dessa normer på något sätt skall kunna leda fram till något, men jag tror att vi som parlament framför allt måste utgå ifrån oss själva, och därvid kanske kraftfullt begära att parlamentets kontrollfunktioner gentemot kommissionen förstärks och ges fastare regler.
Vi har i dag fått ett meddelande från parlamentets talman som säger att man skall upplösa Tekniska gruppen för oberoende ledamöter. Även här, enligt min mening, står vi inför ett verkligt bedrägeri. För det är verkligen inte en vacker demokratisk eller liberal handling att enväldigt upphäva det fria valet för människor som sluter sig samman på grundval av en artikel i arbetsordningen. Tror man som parlamentsledamot att den handlingen enbart har inspirerats av de politiska gruppernas och assistenternas budget, ja, då står vi inför ett fall av veritabelt bedrägeri.

Pomés Ruiz
Herr talman! Vi var många européer som väntade på den här rapporten för att se när denna hårda kärna, detta lokomotiv som kommissionen måste vara, börjar fungera vid en viss hastighet.
Det är inte rätt tillfälle att gå in på detaljer, eftersom vi i budgetkontrollutskottet, tack vare det förslag vi lade fram, kommer att kunna följa kommissionär Kinnocks arbete.
Han säger att han kommer att ge raka svar. Ett första tillfälle att se om detta stämmer kommer vi kanske att få när toppmötet för rättsliga och inrikes frågor hålls inom en månad.
Jag vet inte om ni har tid eller inte att i föredragningslistan inkludera några av de frågor som expertkommittén föregriper i sin rapport och som jag tror de flesta av oss har samtyckt till.
Tvivelsutan är kampen mot bedrägerier ett mål som vi omedelbart måste nå. Jag tror att vi snarast måste förse OLAF med nödvändiga medel så att de effektivt kan utföra sitt arbete, men man måste ha i åtanke att granskningen av budgeten måste gå utöver den sjätte del som direkt kontrolleras av kommissionen. Vi måste nog följa de där 1 327 fall som 1997 inkluderades av före detta UCLAF.
Den nuvarande rättsliga ramen är osammanhängande och ofullständig. Vi måste envetet arbeta på att få bort denna konstanta bedrägerimisstanke som olyckligtvis omger gemenskapsinstitutionernas agerande.
Jag vill emellertid inte uppehålla mig vid de här frågorna, eftersom jag håller med om att de allra flesta som arbetar för Europa är kompetenta och ärliga. Det är kanske inte de medel som gått förlorade genom bedrägerier eller korruption som borde oroa oss utan de som härrör från bristande personalpolitik, precis som det påtalats av expertkommittén.
Denna oduglighet, dessa misstag och bristande bevekelsegrunder som genomsyrar arbetet hos dem som tillhör kommissionen bör, enligt vår mening, vara det som i första hand reformeras inom kommissionen.
I kapitel 6 i den oberoende expertkommitténs rapport, som vi ännu inte haft tid att studera, krävs absolut öppenhet . Kräver man detta är det nog för att det kanske aldrig har funnits. Vid kontraktering, befordran, förflyttning har det i alla fall inte funnits.
Vi vill ha en stark och oberoende kommission. Därför vill vi att ni, när ni måste bifalla förslag som inte är ekonomiskt hållbara, vet med er att säga nej. Ni måste säga att ni inte godkänner uppdrag som inte kan utvecklas på ett effektivt sätt.
Ledamot Kinnock, när ni inställde er såg vi att det fortfarande finns 500 av parlamentet godkända tjänster som ännu inte har besatts. Kan det vara påtryckningar? Maktfördelning? Bristande öppenhet vid kontraktering?
Det är av stor vikt att värdera personliga meriter hos dem som arbetar för kommissionen, att låta karriären verkligen styra.
Jag har sett att man bland de 90 rekommendationer som de oberoende experterna har lagt fram kan finna en del enligt vilka förespråkas en anglosaxisk administration där ansvaret i större grad faller på förvaltarna.
Befogenheterna måste decentraliseras och klargöras. Alla är inte ansvariga för allt, varken när det gäller staternas förvaltning eller regionernas eller kommissionens förvaltning.
Herr Kinnock, vår tid rinner i väg. De europeiska medborgarna kommer inte att tolerera ännu ett misslyckande. Låt oss sakta men säkert hörsamma detta, för som jag sade så kan vi inte fortsätta att förorsaka förargelse bland en stor del av Europas medborgare. Det är inte bra för Europa och det är inte bra för oss.

Schori
Herr talman! Som ny parlamentsledamot, hade jag inte räknat med att komma hit och börja med att säga " tack" . Jag vill dock tacka expertgruppen för det arbete som den har utfört. Den har nämligen fört oss rakt in i det som har med unionens legitimitet och trovärdighet att göra, rakt in i de kärnfrågor som angår EU-medborgaren om ansvarstagande, öppenhet, kontroll och effektivitet vad gäller unionens medel. Jag vill också säga att det är möjligt att allt detta har diskuterats tidigare i parlamentet - det är jag säker på - men det kanske behövdes ett externt alexanderhugg för att få fart på processen. Jag vill också passa på att tacka Paul van Buitenen.
Mitt andra tack går till Neil Kinnock som i dag har gett ett tungt politiskt svar. Det är glädjande att kunna säga att jag därmed inte har några viktiga frågor att ställa till honom. I stället vill jag bara säga så här: Med det som han ställer i utsikt, med de löften, pledges, som han ger här, kan vi återvända till våra medborgare, våra väljare, och säga att processen är på gång. Vi är på väg att sluta en pakt för radikalare former av EU, precis som våra väljare och alla unionsmedborgare förväntar sig - så tack!

Böge
Herr talman! Den redan utsedde kommissionsordföranden, Romano Prodi, talade i juli om att revolutionera arbetssättet, och detta gäller det nu att genomföra. I själva verket klargör ställningstagandet från expertkommittén att vi behöver en ny ansvarskultur i Europa, och jag vill tillägga, herr Kinnock, att det just på den punkten vore frestande att fortsätta förra veckans utfrågningar, eftersom mycket i utfrågningarna, där det saknas definitioner och klarhet, måste redas ut ytterligare, och där skulle vi gärna vilja veta exakt hur det i framtiden skall fungera och se ut.
Den andra rapporten från expertkommittén innehåller ca 90 rekommendationer, som måste analyseras och diskuteras noggrant. Jag skall ta upp fyra punkter. Det finns här rekommendationer gällande kommissionens uppförandekod. Expertkommittén säger, att dessa ännu inte fullständigt tagits med i kommissionens förslag. När jag tittar på expertkommitténs formulering, så har man där egentligen uttryckt självklarheter, och det är egentligen förvånande att kommissionen i det förflutna inte ens har genomfört dessa. När det gäller OLAF handlar det enligt min åsikt om att klargöra att OLAF:s strikta oberoende, som vi alla önskar, måste inkludera en operativ, oberoende handlingsförmåga. Detta har att göra med personalresurserna och måste i slutändan också utmynna i att man inrättar en europeisk åklagarmyndighet. Det är mycket intressant att den oberoende expertkommittén i sitt slutord säger att gemenskapens förvaltning tenderar att prioritera de uppgifter som har med utformningen av nya idéer och förhandling att göra, till nackdel för förvaltnings- och kontrollfrågor. Jag tror att just detta är den avgörande punkten: Vi måste lära oss att på europeisk nivå praktisera en framgångsrik förvaltning, och detta ? detta vill jag säga helt tydligt till kommissionen ? kommer vi bara att lyckas med om vi här kommer fram till gemensamma lösningar mellan parlamentet, kommissionen och rådet.
Jag vill påpeka ytterligare en sak i detta sammanhang: På många politiska områden har vi kommittéer, där medlemsstaternas representanter har förvaltnings- och kontrollbefogenheter, men i slutändan utnyttjar dessa som medel för att genomdriva sina egna intressen. Jag vill visserligen inte föregripa torsdagens debatt, men jag vill säga helt tydligt att exempelvis diskussionen om att skapa en återuppbyggnadsbyrå i Kosovo, både med tanke på det rättsliga läget och de planerade förvaltningsstrukturerna, går just i denna riktning. Så får det inte vara. Därför hänvisade jag till diskussionen på torsdag. Jag förväntar mig att den nya kommissionen just på dessa två punkter tillmötesgår parlamentet, när det gäller den rättsliga grunden och de kommande förvaltnings- och ansvarsstrukturerna för denna återuppbyggnadsbyrå för Kosovo. Annars skapar vi nya strukturer som faktiskt är behäftade med felaktigheter från det förflutna.
Låt mig säga en sak till: Expertkommittén säger att det egentligen är skandalöst med vilken likgiltighet rådet i det förflutna har praktiserat förfarandet med ansvarsfrihet. Också här är det av helt avgörande betydelse att det i Europas intresse utformas en ny ansvarskultur i själva rådet. Kommissionen har ju nu äntligen agerat på flera punkter. Men när det gäller BSE handlade man bara under press, även i dessa frågor agerade man bara efter allmänhetens påtryckningar. Jag vill påpeka att ni i framtiden bör lyssna mer noga till parlamentet än till många andra rådgivare, även sådana från era egna led. Det är till nytta för det europeiska företaget, och framgången med det företaget tror vi ju alla på och vill ha!

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman! Vi debatterar en rapport på cirka 200 sidor i vilken man uttömmande analyserar den strukturella verksamheten vid kommissionens avdelningar och vi har bara haft 48 timmar på oss att läsa och reflektera över densamma. Eftersom frågan är så pass viktig så hade det, med tanke på den handling vi inväntar från herr Kinnock om den institutionella reformen, varit bättre om vi hade inväntat ett uttalande från kommissionsordföranden och en rapport utarbetad av kammaren behörig myndighet för att först därefter presentera parlamentets ståndpunkt om kommissionens framtida verksamhet. På det sättet skulle vi ha undvikit alla de villkor som föranledde rapportens brådstörtade registrering i plenum. Vi skulle ha kunnat göra det innan vi gav den kommission som skall föreslå och tillämpa reformen i fråga vårt förtroende.
Herr talman, i den brådska som verkar omge oss har man faktiskt bestämt att kommissionen i huvudsak är behörig utan att vi känner till dess egentliga sammansättning.
För mig, och detta vill jag tala om för alla, var det tillfredsställande att i dag få lyssna till före detta kommissionär Manuel Marín när denne åsyftade kommissionens framtid med samma hederlighet som han alltid visat under sin mandatperiod, och med samma värdighet som när han påtog sig det föregående kommissionärskollegiets problem.
Jag måste också poängtera att det är den avgående kommissionen som lägger fram den här handlingen och låter en medlem ur båda kollegier delta i debatten, utan att vi på något sätt vet i vilken egenskap de vänder sig till oss.
Anledningen till att vi befinner oss i den här situationen, och som ordföranden i min grupp varnat för sedan i juni, beror på att man inte har kunnat begränsa det institutionella ansvaret för de grupper som trodde att rapportens innehåll skulle kunna villkora den nya kommissionens tillträdande och därför insisterat på att den inte skulle debatteras förrän nu. Man har underskattat parlamentets förmåga att på ett självständigt sätt utöva de befogenheter som fördragen tillskriver oss, vilket leder till den nuvarande situationen: att allmänheten får ett intryck av att vi inte kan uttala oss om nästa kommission utan en rapport som, hur viktig den än är och hur duktiga experter författarna än är, inte är avgörande för vår politiska beslutsförmåga.
Som språkrör för den socialistiska gruppen i utskottet för utveckling och samarbete skulle jag vilja kommentera några av de förslag som tas upp i rapporten om kommissionens framtida verksamhet. En förmildrande omständighet när det gäller kommissionens brister, vilket genomsyrar hela rapporten, är bristen på resurser vid kommissionens avdelningar för att kunna genomföra den politik som vi ledamöter överenskommit om inom ramen för samarbete och humanitärt bistånd, båda banér för gemenskapens externa aktioner.
Av kommissionen kan vi inte kräva såväl ökad som specialiserad, synbar och effektiv närvaro i en värld under utveckling om vi inte förser den med tillräckliga resurser. Några av de problem som den förra kommissionen hade inom området för samarbete och utveckling har ibland berott mer på obalans mellan medel och mål än på dålig administration. Därför pläderar jag, och jag tror att de flesta i parlamentet håller med mig, för att vi i framtiden vid sidan av våra parlamentariska krav på effektivitet också skall visa vår realistiska generositet. Som budgetansvarig myndighet kan vi börja med budgeten för år 2000, något vi under de senaste dagarna har debatterat i utskottet för utveckling och samarbete.
Herr talman, jag hoppas att rapporten på ett tjänligt sätt kan bidra till att reformera kommissionens verksamhet. Utifrån det institutionella ansvar parlamentet bör ha är därför den socialistiska gruppen beredd att lämna sitt bidrag så att gemenskapsinstitutionerna, såväl parlamentet som kommissionen, kan fungera bättre. Vi är också beredda att kräva detta av rådet.

Medina Ortega
Herr talman! Jag tänker bara kommentera en av punkterna i den oberoende expertkommitténs rapport, nämligen kapitel 5 angående bedrägerier inom Europeiska unionen.
Expertkommittén har träffat mitt i prick när de säger att bedrägeri faller under nationell behörighet. Teoretiskt sett skulle någon med andra ord kunna stjäla alla pengar som finns i Europeiska gemenskaperna, ställs han sedermera inför rätta i en jurisdiktion där bedrägeri mot Europeiska gemenskapernas institutioner inte har definierats så kan personen i fråga på grund av bristande rättslig grund inte ens åtalas.
En ganska allvarlig fråga tycker jag. Vi måste komma ihåg att det bara är fyra stater som har ratificerat Europeiska unionens avtal om samarbete i kampen mot bedrägeri inom Europeiska unionen och att det för närvarande inte finns någon rättslig grund för att bekämpa bedrägeri.
Expertkommitténs rapport innehåller härvidlag några praktiska slutsatser. Den viktigaste är det stegvisa bildandet av ett europeiskt riksåklagarämbete. Såväl Joan Colom som Theato har redan nämnt detta. Jag tror dock att problemet är mera omfattande. Kort sagt, i expertkommitténs rapport föreslås en modifiering av unionsfördragen för att ge det europeiska riksåklagarämbetet vidare befogenheter. Vill Europeiska gemenskapen på ett effektivt sätt skydda sina finansiella intressen så borde vi ställa oss frågan om inte stunden är kommen för en gemensam straffrätt, med behörig straffrättslig jurisdiktion, där bedrägeri mot gemenskapens finansiella intressen är ett brott.
Jag får definitivt ett intryck av att förslagen är positiva, att vi bör ge dem vårt stöd, men att vi med tanke på regeringskonferensen säkerligen kommer att behöva gå litet längre.
Jag vill avsluta mitt anförande med att tacka Marín för ett utmärkt arbete under sina år i kommissionen, och då särskilt det sista i egenskap av kommissionsordförande, samtidigt som jag önskar Kinnock lycka till och hoppas att han med takt och stor försiktighet skall lyckas med de svåra uppgifter som väntar honom de närmaste månaderna och åren.

Morgan
Herr talman! Jag, tillsammans med mina socialistkolleger, välkomnar starkt denna rapport i vilken understryks det arbete vi har utfört i budgetkontrollutskottet, och som faktiskt bygger på detta. Det finns åtskilliga mycket långtgående rekommendationer, inte minst den som tar upp frågan om en europeisk åklagare. Gång på gång har många euroskeptiker använt bedrägerierna inom EU:s institutioner som ett slagträ i debatten. Man måste naturligtvis utrota alla former av bristfällig förvaltning och bedrägeri, men i rapporten fastställs att 80 procent av problemet står att finna i medlemsstaterna.
Rekommendationen att inrätta en europeisk åklagare, enligt vad som föreslagits, skulle innebära att det skulle skapas en mekanism för att ta itu med brottsfall som rör bedrägerier inom EU över hela unionen, men det skulle inte inkräkta på de nationella domstolarnas domsrätt. Så har man skrivit. Detta är en känslig sak för medlemsstaterna. En rad brister inom institutionerna har identifierats i denna rapport, och man gör rekommendationer för att komma tillrätta med problemen. Vi ser fram emot att få utveckla åtgärdsprogrammet för reformer med den ansvarige kommissionären, och även om vi inte haft tid att titta på det i detalj, anser jag att det skulle vara rättmätigt att be kommissionären om en öppen diskussion och en förklaring om varför åtgärder inte har vidtagits om vissa rekommendationer har utelämnats. Jag är säker på att vi inte kommer att vara överens om varenda liten detalj i denna rapport, men det skulle vara en nyttig övning i vilket fall som helst.
Hela frågan om externa organ som arbetar för kommissionen är något som granskas grundligt. Vem har ansvar för kontoren för tekniskt bistånd? Kan vi skärpa de kontrakt som ingåtts med dessa organ? Hur kan vi förenkla förfarandena och göra personalen inom kommissionen mer kunnig om upphandlingsförfaranden? Förslagen från kommissionär Kinnock som han tog upp vid utfrågningen, i synnerhet rörande fortbildning, fordrar ett mer detaljerat gensvar. Vi ser fram emot att höra mer om hans idéer under de kommande månaderna.
Jag hoppas att man tar sig tid att läsa rapporten, i vilken det klart görs en åtskillnad mellan bedrägeri och oegentligheter. I rapporten fastställs att av alla de tusentals transaktioner som skett inom Europeiska unionens institutioner, är det bara 30 undersökningar som handlar om bedrägligt beteende från kommissionstjänstemännens sida. Detta är naturligtvis 30 för många, men det största bekymret är de många exemplen på oegentligheter. Detta är ett förvaltningsproblem som inte har att göra med något brottsligt beteende. Men det fordras åtgärder för att skärpa den slappa förvaltningspraxisen, för att skriva om dåliga bestämmelser, för att förenkla komplicerade betalningsmekanismer, göra sig av med de allt för många undantagen som leder till de allt för många oegentligheterna och misstagen. Det är dessa oegentligheter som ger upphov till skriande rubriker när vi en gång per år tar del av revisionsrättens rapport.
I rapporten hänvisar man också helt riktigt till förordningen om skydd av Europeiska gemenskapens ekonomiska intressen och påpekar att bara tre medlemsstater har ratificerat förordningen. Jag är säker på att denna rapport kommer att bli en tankeställare för de medlemsstater som inte skrivit under. Det kommer att bli intressant att se hur de i synnerhet reagerar på rekommendationen om skapandet i medlemsstaterna av ett nationellt åklagarämbete för EU-relaterad brottslighet.
Det är i sanning lämpligt att denna rapport offentliggörs denna vecka när vi skall besluta om den nya kommissionens öde. Det är särskilt intressant - mot bakgrund av den senaste tidens händelser - att expertkommittén rekommenderar att rättsliga befogenheter ges för att tillåta kommissionens ordförande att avskeda enskilda kommissionärer. Vi fick också denna vecka en begäran från kommissionen om pengar från ändrings- och tilläggsbudgeten för att anställa nödvändig personal till den nya bedrägeribyrån, OLAF. Vi är också ense vad gäller slutsatserna i rapporten om att det krävs specialiserade sakkunniga för dessa tjänster, och behovet av att på ett mer effektivt sätt använda informationsteknik vid informationsinsamlingen.
Själva rapporten bör också bli en läxa för oss alla inom Europeiska unionens institutioner. Den har skrivits på ett tydligt sätt, den är verkligen lättillgänglig och i den undviker man i största möjliga mån jargong. Den är i sanning en modell över hur man bör formulera lagstiftning på gemenskapsnivå. När nu detta är sagt, välkomnar vi förändringen i praxis från föregående till ständig efterkontroll av budgetkontrollmekanismerna inom kommissionen. Vi vill se att detta genomförs. Vi kommer, som sagt, att diskutera detta ytterligare i utskottet.
Vi befinner oss vid början av en ny era inom Europeiska unionens institutioner. Vi ser fram emot en tid när tjänstemännen befordras på grundval av meriter. Vi ser fram emot en rekrytering av personer med lämplig sakkunskap om specifika områden. Vi ser fram emot att de initiativ som redan skett rörande uppgiftslämnare förverkligas. Men vi ser framförallt fram emot en tid när varje tjänsteman och medlemsstatsregering tar till sig den nya ansvarskulturen. De kommande månaderna och åren är avgörande. Men låt oss inte glömma att vi har en grund att bygga på. Expertkommittén är tydlig i sin hyllning av engagemanget och erfarenheten hos de flesta tjänstemän. Från och med denna vecka skrivs ett nytt kapitel. Man har skissat på handlingen i expertkommitténs rapport. Den kommer att skrivas av kommissionen, men parlamentet kommer att propsa på en rejäl kontroll vad gäller det redaktionella arbetet. Tillsammans kan vi återskapa förtroendet för institutionerna, inte bara för de som arbetar vid dem, utan framför allt för de som man tjänar.

Kinnock, Neil
Jag kan på detta stadium bara uttala mig på den nuvarande kommissionens vägnar. Som jag tidigare nämnt ligger mitt öde i händerna på detta parlament. Beroende på omröstningen på onsdag, har jag antingen redan tagit upp för mycket av parlamentets tid när jag framfört mina ståndpunkter, eller så befinner vi oss i början av något stort. Det är parlamentet som skall välja i vilken egenskap jag uttalar mig just i kväll.

Talmannen
Det måste verkligen vara en stor fråga, eftersom det finns väldigt många frågor på ert bord. Jag hoppas att ni åtminstone kan svara på en del.

Kinnock
Jag är säker på att även ni tycker det är synd att det finns många fler frågor än det finns ledamöter i denna kammare. Det är faktiskt så att jag till och med efter fyra och ett halvt år ständigt slås av en kulturell chock, eftersom det i Westminster - till skillnad från detta parlament - innebär att när man uttalar sig i en debatt, medför detta automatiskt att man måste närvara under hela debatten och aldrig får lämna kammaren, om inte tillstånd ges från talmannen, medgivande ges från kollegerna i kammaren, eller att tillståndet är så pressande att det medför att du för det första inte har möjlighet att delta i debatten. Det finns trots allt olika traditioner i denna demokratiska sammanslutning av medlemsstater, och jag respekterar dem alla.
Jag skulle vilja börja med att ta upp en fråga som lagts fram av min mycket gode vän, Colom i Naval, som sade att han hoppades att detta var slutet på en eländig episod i unionens historia. Jag kan verkligen hålla med honom, men jag ser snarare offentliggörandet av den oberoende expertkommitténs rapport mer som ett steg i en nödvändig strävan framåt, än någon slags mållinje. Jag är säker på att många av kammarens ledamöter i slutändan drar samma slutsats.
Jag skulle också vilja gratulera herr Schori till hans jungfrutal. Som han förut har upptäckt - vid ett flertal tillfällen - är politiken nästan den enda bransch där det är möjligt att vara ?jungfru? fler gånger än en! Det är svårt att se herr Schori som någon form av jungfru efter hans mycket långa och lysande karriär i demokratins tjänst under många år. Jag understryker och instämmer helt och fullt i hans ståndpunkt att han hoppas att vi är på väg att genomföra den typ av reformer som medborgarna vill se. Jag är övertygad om att han, under sin karriär i Europaparlamentet, på samma sätt som vid tidigare tillfällen, kommer att vara vaksam och se till att vi försöker att uppnå dessa mål.
Theato som för tillfället inte är närvarande, men som tog upp viktiga frågor - något som hon alltid gör - bland annat frågan om parlamentets tillgång till dokument som utlämnats som deluppgifter till den oberoende expertkommittén. Jag kan bara upprepa det svar som jag gav i mina skriftliga svar till frågeformuläret, och återigen upprepade förra veckan, att öppenheten bör maximeras. Det är emellertid viktigt att respektera rättigheterna för de individer som lämnar ut uppgifter i förtroende, och sekretess måste därför iakttas när detta är nödvändigt. Till följd av detta menar jag att kommissionen och parlamentet bör arbeta tillsammans för att se till att dessa dubbla mål - öppenhet och behovet av att respektera löften som getts till enskilda individer som utlämnat uppgifter i förtroende - uppnås när vi beslutar om platsen för den slutliga förvaringen av de fullständiga arkiven och om bestämmelser rörande tillgång till dessa arkiv i en säker miljö.
Slutligen hoppas jag att jag kan säga att i alla de ord jag använt, både i det skriftliga svaret och under utfrågningen förra veckan, har jag aldrig haft för avsikt att fördunkla eller undslippa de fullständiga kraven på öppenhet. Jag tror inte jag kan uttrycka det tydligare eller starkare än så, och om det fortfarande råder några missförstånd, kommer jag att göra allt jag kan för att komma till rätta med saken. Vi är överens om målen. Jag är säker på att ingen i parlamentet vill se ett misslyckande vad gäller de löften som getts till personer som lämnat uppgifter i tro att dessa skulle behandlas konfidentiellt; men i alla andra avseenden, om vi kan komma överens om ett genomförbart sätt att säkerställa en korrekt förvaring av dessa uppgifter med godkännande från den oberoende expertkommittén, är jag säker på att vi bör göra det. Jag hoppas att det inte råder några missförstånd om detta.
Låt mig nu ta upp förslaget - det är inte första gången detta förslag läggs fram - om en europeisk åklagarmyndighet. Det föreslogs faktiskt först av detta parlament. Allt jag kan säga är att vi bara kan spekulera om medlemsstaternas reaktion på detta förslag. Utan att gå in på de enorma komplikationer som blir följden av en ytterligare utveckling i den riktning som föreslås av den oberoende expertkommittén, vill jag emellertid säga att kriminaliteten i allt högre grad håller på att internationaliseras. Alla initiativ till brottsbekämpning måste också internationaliseras och i vilket fall som helst måste det ske en förbättrad samordning och ett förbättrat samarbete mellan de rättsliga organen - och andra relevanta organ - i Europeiska unionen. Jag är säker på att ingen ansvarstagande person - i synnerhet ingen vald företrädare eller ledamot av kommissionen - vill se en annan utveckling. Jag ser fram emot en fortsättning av debatten som på många sätt startades genom betänkanden från detta parlament. Om vi förstår att vi alla har samma intresse av att bekämpa och förhindra bedrägeri, är jag fullständigt övertygad om att vi vill maximera de tillgängliga medlen för att åstadkomma detta i en demokratisk anda.
Låt mig säga till vissa ledamöter - särskilt till Morgan som nyss uttalat sig och van der Laan som förklarade för mig varför hon var tvungen att vara frånvarande under denna del av debatten - att den oberoende expertkommittén är oerhört tydlig rörande det sätt på vilket det måste ske ett gemensamt och samarbetsinriktat förhållningssätt hos medlemsstaterna, och hos denna kammare och kommissionen för att säkra reformeringens omfattning och djup, som denna europeiska union måste genomföra under sitt fjärde årtionde. Det sades också under debatten att vi borde försöka se till att skapa denna form av sammanslutning som ett villkor för framgångsrika förändringar. Jag förstår och accepterar fullständigt detta som ett grundläggande syfte, men jag måste säga att det finns förändringar som vi måste säkra inom kommissionen - unionens verkställande organ - som helt enkelt inte kan vänta på något som per definition kommer att bli en utdragen och mycket grundlig aktivitet.
Jag är säker på att parlamentet kommer att förlåta oss om vi på eget bevåg vidtar några innovativa åtgärder.
Låt mig mycket snabbt - eftersom jag inte vill uppehålla kammaren allt för länge och att jag är medveten om att detta är den andra utfrågningen som jag är inbjuden till av parlamentet - ta upp frågan om rekommendation 36 och kommissionsledamöternas ansvar. Jag tackar Lagendijk för det sätt på vilket han tog upp frågan, inte bara därför att han hade rätt att rikta vår uppmärksamhet på formuleringarna i rekommendation 36, som jag råkar hålla med om, utan också därför att det ger mig möjlighet att ge ett svar till en annan ledamot som valde att återge mina hänvisningar som svar på frågeformuläret och de hänvisningar som gjordes av vissa av mina kolleger i kommissionen rörande kommissionstjänstemännens effektiva förvaltning som litet undvikande vad gäller kommissionsledamöternas ansvar. Så är inte fallet. Jag menar att kommissionsledamöterna måste ha och acceptera ett övergripande politiskt och förvaltningsmässigt ansvar. Men det skulle vara absurt och inkonsekvent av oss att i samma andetag förespråka den effektiva decentralisering av ansvar och den ökning av ansvarsskyldigheten som härrör från detta och på samma gång tillåta oss att övervaka varje chef vid Europeiska kommissionen. Det är inte på detta sätt man förbättrar effektiviteten och ansvarsskyldigheten - det skulle helt enkelt vara en strängare form av centralisering som inte skulle hjälpa någon.
Elles tog upp åtskilliga intressanta frågor. Jag har inte möjlighet att besvara alla dessa inom den tidsram som jag har till förfogande. Jag skulle dock vilja beröra två av dem. Jag har redan snuddat vid frågan om en europeisk åklagarmyndighet, som han tog upp. Vid försöken att säkra en faktisk och hållbar förbättring i vad han beskrev som en miljö av ekonomisk kontroll, skall han veta att det gjorts ansträngningar för att åstadkomma detta genom en mer effektiv ansvarsfördelning och effektiv central samordning som övervakar onödig kontroll. Idén som formuleras i den oberoende expertkommitténs rapport om upprättande av en intern revisionsavdelning på det sätt som de beskrivit det, innebär enligt min och mina kollegers mening ett betydande steg framåt. Jag antar att vi kan beskyllas för att inte ha gjort denna förändring spontant - det är en av åtskilliga rekommendationer från expertkommittén som borde ta till oss, snabbt och fullständigt. Jag hoppas att vi kan få med oss parlamentet när det gäller detta.
Till sist, låt mig bara nämna när det rör ?whistle-blowers?, dvs. uppgiftslämnare - en fråga som tagits upp av många ledamöter, inklusive Elles - hoppas jag att jag klargjorde under förra veckan vilka avsikter jag har vad gäller säkrande av förändringar i det befintliga systemet, som kommer att säkerställa, helt kort, fullständig rättvisa och säkerhet för de som utövar sin plikt att rapportera, för de som anklagas och för institutionen som helhet, och genom denna skattebetalarna i gemenskapen. Vi känner till att det finns innovativa system som används i många medlemsstater. Vi har för avsikt att snabbt ta till oss de bästa av dessa och försöka uppnå genomgripande reformer på detta område. Det är ett grundläggande krav på en effektiv och ansvarig offentlig förvaltning. Jag kan inte ange ett definitivt datum när förändringarna skall inledas. Till viss del beror detta på överenskommelser mellan institutionerna, men när vi talar om att i detalj fastställa vad jag och mina kolleger vill och att med kraft se till att detta sker, får parlamentet ett absolut löfte om detta. Jag menar att de förändringar jag vill se inte kan ske snabbt nog. De kommer att vara till nytta för hela unionen.
Jag hoppas att kammaren kan förlåta mig, herr talman, om jag avslutar här. Det finns mycket mer jag skulle vilja säga. Låt mig återigen lugna de ledamöter som tagit upp en fråga. Som jag sade - jag tror att det var i min första eller andra mening här denna eftermiddag - att kommissionen kommer, om parlamentet röstar för den på onsdag, ha flera år på sig att visa hur allvarligt den ser på rekommendationerna, och i sanning varningar, från den oberoende expertkommittén. Vi kommer att sträva efter detta, efter bästa förmåga och på heder och ära. Under tiden kommer vi att ha långtgående möjligheter att diskutera i detalj vad som utarbetades av expertkommittén förra fredagen. Som jag var inne på tidigare, är det inte bara diskussionerna som kommer att vara viktiga, utan det är de beslut och åtgärder som blir resultat av dessa. I detta fall - precis som i så många andra - är det verbet, och inte substantivet, som räknas.
(Applåder)

Talmannen
Som ni har antytt, herr kommissionär, kommer denna fråga att diskuteras under veckor, månader, år och möjligen till och med framtida generationer. Men för tillfället så skall ni ha tack.

Oavsiktlig förorening av havet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0003/99) av McKenna för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av en gemenskapsram för samarbete avseende oavsiktlig förorening av havet.

McKenna
Herr talman! Det gör mig ganska besviken att den ansvariga kommissionären, kommissionär Bjerregaard, inte är här. Det är ganska nedslående att den kommissionsledamot som är ansvarig för denna fråga inte är här, utan att någon annan är här som inte är ansvarig för denna portfölj. Det skapar ett löjets skimmer över debatterna i detta parlament.
Havsföroreningar, oavsiktliga och avsiktliga, utgör ett av de största hoten mot den havsmiljön i Västeuropa. Denna region är en av de mest industrialiserade områdena i världen, där kemiska, radioaktiva och kolvätematerial rutinmässigt dumpas i haven och fraktas med fraktfartyg. Regionen uppvisar också en av de högsta koncentrationerna av sjöfrakt och omfattar åtskilliga av de mest trafikerade fraktrutterna i världen. Det finns åtskilliga tragiska exempel på oavsiktlig förorening från tankfartyg och andra fartyg som fraktar olika slag av farligt gods. Det beror mer på turen än på god planering att det ännu inte skett någon större olycka som resulterat i utsläpp av radioaktivt material, även om det var en incident för några år sedan då ett fartyg som fraktade uranvätefluorid från Frankrike till Riga sjönk, men man lyckades tydligen bärga behållarna utan att det blev något utsläpp.
Historiskt sett har havsmiljön använts som den slutliga dumpningsplatsen för stora delar av vårt industriavfall. Även om de industriella och radioaktiva utsläppen fortsätter från en rad olika källor, betraktas utövandet av direkt dumpning med liten hänsyn tagen till framtida problem numera av de flesta som oacceptabel. Arvet från de år när material helt enkelt dumpades finns emellertid fortfarande kvar, och har ibland återvänt för att hemsöka oss - ofta med allvarliga konsekvenser som följd. Det är en läxa som lär oss att när vi försöker kasta bort saker finns det egentligen inget ?bort? i sammanhanget.
I detta betänkande förespråkas ett upprättande av samarbete på området oavsiktlig förorening av havet, vilket det finns behov av. Dessutom finns ett behov av att utvidga definitionen av oavsiktlig förorening av havet att omfatta driftsmässiga, historiska och radioaktiva ämnen, samt andra skadliga ämnen. Man uppmärksammar dock helt riktigt effekterna av olyckor till havs; när det rör kronisk förorening är det de driftsmässiga utsläppen och utsläppen av kolväten, radioaktivt material och andra skadliga ämnen som - eftersom de i stort sett inte uppmärksammas - ger upphov till en stor oro. Om ett ämne släpps ut avsiktligt eller oavsiktligt spelar ingen roll för miljön, miljöeffekten finns ju där i vilket fall.
Det är dessutom så att även om den direkta dumpningen av industriellt material, inklusive militär dumpning av överskottsammunition, i stort sett har upphört från medlemsstaternas sida, fortsätter platserna för denna dumpning att utgöra ett verkligt hot mot fisket och i vissa fall - till exempel inte långt från kusten i mina egna hemtrakter, the Beaufort Dyke - ett hot mot människors säkerhet och ofta ställs yrkesfiskarnas liv på spel, liksom hälsan för de som antingen besöker kusten eller bor vid havet. Dessutom, eftersom havet är den slutliga slaskhinken för mycket industriellt avfall från kusterna och floderna, måste dessa källor omfattas av definitionen.
Den gränsöverskridande karaktären hos havsmiljön, vilket innebär att föroreningar inom ett område kan påverka en större region, skapar ett behov av en gemenskapsomspännande ram för samarbete inom området oavsiktlig förorening av havet. Utbyte av information om kolväten, radioaktiva ämnen och andra skadliga ämnen som fraktas till sjöss och som släpps ut i havet och som dumpats som en följd av historiska dumpningsmönster, är ett avgörande villkor för att underlätta utarbetandet av och samordningen av varje reaktion som är nödvändig för att dämpa miljöeffekterna och påverkan på människors hälsa på grund av utsläpp.
En effektiv dämpning fordrar en snabb reaktion. Ju längre en händelse förblir okontrollerad, desto större blir effekterna - som vi har erfarit. Det är därför för sent att försöka få nödvändig information efter det att ett allvarligt utsläpp har skett; vi måste alltså vidta åtgärder före händelsen. Kunskaper om de potentiella föroreningsproblemens typ och omfattning är också ett villkor för en korrekt förberedelse vad gäller tekniker, personal och utrustning vid lämpliga platser. Det är också nödvändigt att vara tydlig när det gäller riskerna för allmänheten och miljön, och att mildra berättigad allmän oro med noggranna riskbedömningar. Allmänhetens förtroende för myndigheterna är viktigt när det gäller att säkerställa lämpliga reaktioner. Dessutom har allmänheten rätt att veta vilka förberedelser som görs, vilka typer av material som utgör ett hot och vilka effekter man kan vänta sig. För att uppnå detta mål är offentliggörande av information ett avgörande inslag, eftersom detta upprättar en länk genom vilken allmänheten kan erhålla information, till exempel telefonnummer för kontakter i brådskande fall. Sådan information kan lätt göras tillgänglig och uppdateras på Internet, såväl som genom etablerade kanaler.
Sammanfattningsvis, det är en självklarhet att när väl havsmiljön blivit nedsmittad eller förorenad, är det omöjligt att fullständigt rensa upp eller reparera skadan. En snabb, effektiv och lämplig reaktion som samordnas över de nationella gränserna fordras emellertid för att dämpa effekterna på miljön och folkhälsan i händelse av en föroreningsincident. Ett villkor är ett nödvändigt informationsutbyte med alla parter. Databas- och informationsteknik finns för att upprätta de nödvändiga kommunikationerna mellan nationella och regionala myndigheter, experter som kan hantera akuta situationer och allmänheten. Spridning av information om omfattningen av hoten mot havsmiljön - kolväten, radioaktiva ämnen och andra skadliga ämnen - kommer att bidra till att bästa möjliga dämpningsåtgärder finns tillhanda och får allmänhetens fulla förtroende. Vad gäller frågan om radioaktiva ämnen, sade kommissionens företrädare under debatten i utskottet att denna var ?implicit?, men vi vill att den skall bli explicit. Det är helt uppenbart att den skall vara explicit, och om den redan finns implicit kan jag inte se vilka problem det skulle bli om man ser till att den blir explicit, eftersom de radioaktiva ämnena kommer - under tidens gång - att utgöra ett ännu större hot och - som jag redan nämnt - vi kan vara mycket glada över att det inte redan skett någon allvarlig olycka.

Lund
Herr talman! Oavsiktlig förorening av havet är egentligen ett litet märkligt uttryck. Det är ett uttryck som jag inte tycker verkar tillräckligt alarmerande i förhållande till det problem som vi har här, och som definitivt inte omfattar allvaret i denna fråga. Det omfattar oljeutsläpp, som vi alla känner till allvarliga exempel på. Vi har alla sett bilder av tusentals fåglar indränkta i olja. Men det omfattar ju också alla andra hälsovådliga och miljöskadliga föroreningar av havet, som ofta leder fram till stora skador och faktiska katastrofer för miljön och djurlivet.
Ansvaret ligger naturligtvis hos medlemsstaterna, men jag tror också att det är riktigt att säga att det av två skäl finns behov av ett samarbete på det europeiska planet. För det första handlar det om ett tydligt gränsöverskridande miljö- och föroreningsproblem. Och för det andra har vi stor nytta av att kunna utväxla erfarenheter och sakkunskap med varandra, så att vi kan använda varandras erfarenheter och hjälpa varandra med att förebygga och bekämpa skadorna. Detta erkände man i EU redan för 20 år sedan i och med de första initiativen till samarbete på detta område, och det förslag som vi nu har är ju ett förslag som i praktiken utvidgar och effektiviserar det samarbete som man upprättade på den tiden.
Jag vill gärna betona fyra områden där jag menar att det handlar om verkligt nyttiga nya innovativa steg, särskilt när man inkluderar de ändringsförslag som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har lagt fram. Det ena är något som McKenna ofta tagit upp, dvs. frågan om att ge en bred definition av både oavsiktlig förorening av havet och skadliga ämnen. Det kan röra sig om utsläpp från dumpad krigsmateriel. Det kan vara utsläpp av radioaktiva ämnen. Det kan vara utsläpp av hormonförstörande ämnen. Jag tror att det är viktigt att vi inte lägger in några begränsningar här, utan att vi definierar subjekten på ett brett sätt. En insats bör omfatta alla dessa ämnen.
Det andra jag vill betona är själva informationssystemet, som jag menar är mycket viktigt. Det är helt enkelt ett grundläggande instrument för ett effektivt samarbete på detta område, så att vi snabbt skall kunna utväxla information och därmed kunna gripa in i ett tidigt skede. Men också så att vi får möjlighet att spåra upp föroreningarna och därmed få både ansvaret och straffet fastställt i den omfattning det finns behov av detta.
För det tredje vill jag nämna hänvisningen i ingressen till direktivet om mottagningsanläggningar för avfall från fartygen och för lastrester. Jag menar att det är mycket viktigt att vi också tar hänsyn till denna komponent vid förebyggandet av havsmiljöskador. Det är viktigt att det finns ett smidigt sätt för fartygen att bli av med avfallet.
Det sista jag vill betona är medverkandet av våra grannländer i Öst- och Centraleuropa, i Medelhavsområdet och i Östersjöområdet. Det är oerhört viktigt att vi får med dessa länder i samarbetet om det skall bli effektivt, och i detta sammanhang tycker jag också att det är viktigt att man betonar i ändringsförslaget att vi bör ge ekonomiskt stöd till dessa länder, så att de får en realistisk möjlighet att delta.
Men efter betoningen av dessa fyra punkter vill jag säga att vi mycket gärna stöder förslaget med ändringarna från miljöutskottet.

De Roo
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill å min politiska grupps vägnar gratulera ledamot McKenna till ett utmärkt betänkande. Det handlar om övervakning av föroreningar i havet. Europeiska kommissionens förslag koncentreras främst till oljefläckarna i havet. Det är ett viktigt problem men det finns fler.
Miljöutskottet har mycket riktigt tillfogat farliga kemikalier och radioaktiva ämnen. Tjänstemän från Europeiska kommissionen säger att de underförstått redan finns med i texten. Kan den europeiska kommissionären, Bjerregaard, också uttryckligen stöda detta? Varför är hon inte här egentligen? Kinnock har med rätta attackerat oss som parlament för att vi inte är närvarande, inte heller de som ställer frågor. Vi vill dock få information från Europeiska kommissionen. Jag tror inte att Marín, med all aktning, har ansvaret för det här området.
För att lyckas med det stora arbetet, ramdirektivet vatten, är det mycket viktigt att ha en god kontroll över föroreningarna i havsmiljön. Det här betänkandet är ett enormt bidrag till detta.
Till och med förespråkarna för kärnkraft och klorkemi skulle kunna rösta för det här betänkandet. Det handlar nämligen endast om information med avseende på radioaktivitet och kemiska ämnen. Det handlar inte om nedläggning eller utbyggnad av kemiska fabriker och kärnkraftverk. Därför uppmanar jag alla kolleger att rösta för det här betänkandet.

Fitzsimons
Herr talman! Jag instämmer i den grundton och styrka som McKennas betänkande uppvisar. Som ledamot av Europaparlamentet och företrädare för medborgarna på Irlands östkust, är detta en fråga som ligger mig varmt om hjärtat.
Jag har fått veta att British Nuclear Fuels Ltd. (BNFL) har lämnat in en ansökan till det brittiska miljödepartementet för att få tillstånd att släppa ut stora mängder technetium 99 i Irländska sjön inom en snar framtid. Om BNFL erhåller detta tillstånd, som kommer att resultera i en halvering av utsläppen av technetium 99 i Irländska sjön, kommer de ändå att ligga 15 gånger högre än de nivåer som existerade 1992. Om BNFL har problem vad gäller utsläppen av radioaktiva produkter som technetium 99, borde företaget lagra sådant avfall på land i Förenade kungariket i stället för att dumpa det i Irländska sjön.
Det är mycket lägligt att BNFL lämnar in en ansökan till den brittiska regeringen som handlar om hur mycket radioaktivt material man kan släppa ut i Irländska sjön. Jag säger detta eftersom den 15 september - på onsdagen i denna vecka, när det kommer att hända mycket - löper tidsfristen ut, som fastställts av Ottawakonventionens kommission för utsläpp av radioaktivt material, för den brittiska regeringen att lägga fram förslag till hur den på bästa sätt avsevärt skall minska utsläppen av radioaktiva ämnen i havsmiljön.
Man måste komma ihåg att kärnan i Ottawakonventionen om havsföroreningar är principen om att det skall ske en avsevärd minskning av användningen av radioaktiva ämnen. En tydlig plan i detta hänseende måste genomföras senast år 2000. Vi känner till att den brittiska regeringen ännu inte har gjort något för att genomföra sina åtaganden i enlighet med Ottawakonventionen. Jag ser med intresse fram emot hur det brittiska miljödepartementet kommer att beakta dess rättsliga åtaganden i enlighet med denna viktiga konvention. När nu den brittiska regeringen tar itu med de slutliga detaljerna i denna fråga, bör man komma ihåg att det inte finns någon säker strålningsnivå. Irländska sjön får inte användas som ett mjukt alternativ för utsläpp av radioaktivt kärnmaterial av BNFL. Allt sedan protesterna mot THORP-kärnkraftverket 1993, har nivån för radioaktivt utsläpp från kärnkraftsverksamhet ökat betydligt i nordvästra England.
Sammanfattningsvis, så stöder jag förslagen i betänkandet. Ur ett irländskt perspektiv, kommer vi att få ett större förtroende för de brittiska tillsynsmyndigheterna om de förkastar denna ansökan i dess helhet. Det är upp till den brittiska regeringen att tvinga BNFL att använda alternativa tekniska metoder för att ta itu med utsläppen av sådana material. Jag vill gratulera fru McKenna till hennes betänkande.

Talmannen
Herr Fitzsimons! När det gäller talartiden tillåter jag ju som talman en liten överdragning. Men när jag ger tecken med klubban att er talartid är slut, så ber jag er att ni i fortsättningen rättar er efter det. Vi kan inte hålla tidsplanen om någon helt enkelt stjäl talartid från andra personer, och det är det som ni nu har gjort.

Marín
Herr talman! Jag vill här tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och speciellt deras föredragande, fru McKenna, samt budgetutskottets ledamöter för ett väl utfört arbete och för det intresse som visats detta förslag. Ni håller säkert med mig när jag betonar vikten av denna gemenskapsram för samarbete med vilken man försöker stödja och komplettera medlemsstaternas arbete inom området för oavsiktlig förorening i havet, allt för att effektivisera det hela. Denna ram har visat sig mycket värdefull när man vid stora utsläpp var tvungen att samordna flera av medlemsländernas arbete.
Kommissionen kan helt eller delvis godkänna 20 av de 29 ändringsförslagen, vilka klart och tydligt förbättrar förslaget. Ändringsförslag 3, 6, 8, 9 och 13 samt delar av ändringsförslag 15 skulle i princip kunna godkännas, även om vi hellre skulle vilja ha en annan utformning.
De återstående 9 ändringsförslagen uppställer vissa problem på grund av följande skäl:
ändringsförslag 1 och delar av ändringsförslag 5, 15 och 24 avser specifikt förorening orsakad av radioaktiva ämnen, något som redan implicit regleras i förslaget. Gällande internationella överenskommelser om värnandet om Medelhavet, Östersjön och Nordsjön, där gemenskapen är en avtalspart, följer samma regel och nämner ingen konkret ämne.
ändringsförslag 10, 11, 12, 17 och 18 och första delen av ändringsförslag 22 syftar till att befästa samarbetet med de länder som deltar i programmen Phare, Tacis och Meda. Ett sådant inkluderande kan försvåra uppdraget, särskilt med tanke på de skillnader som finns mellan beslutsprocesser och den föreslagna gemenskapsramen.
ändringsförslag 22; enligt kommissionen överensstämmer detta inte med det nyligen tagna beslutet om kommittologi.
ändringsförslag 23, skadar enligt vår mening kommissionens initiativrätt.
Trots dessa klargöranden är jag övertygad om att parlamentets bidrag och stöd kommer att möjliggöra ett snabbt antagande av föreliggande förslag, så att kontinuiteten mellan gemenskapens nuvarande åtgärder och de program som föreslås träda i kraft den 1 januari 2000 säkerställs.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Miljötillsyn
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0002/99) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentpolitik om förslag till Europaparlamentets och rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna [KOM(1998)0772 ? C4-0073/1999 ? 1998/0358(COD) (tidigare 1998/0358(SYN)].

Jackson
Herr talman! Jag uttalar mig i egenskap av föredragande om Europeiska kommissionens förslag till rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna. Den viktigaste aspekten rörande mitt betänkande är att jag förkastade idén - och utskottet stöder mig i denna sak - om att det skulle vara en rekommendation. Jag vill se till att detta instrument blir ett direktiv. Jag är fullständigt övertygad om att det tal som herr Marin just nu nervöst ögnar igenom förkastar vad jag nu skall säga.
Det är en mycket viktig poäng som ligger bakom en del av de besvikelser som medborgarna förknippar med Europeiska unionen i många av våra länder. Den grundas på uppfattningen om att vi antar lagstiftning inom Europeiska unionen som sedan inte fullständigt genomförs i medlemsstaterna. Jag vet inte om detta gäller mina parlamentskolleger, men detta var i sanning en del av den kritik som framfördes mot Europeiska unionen under den brittiska versionen av valkampanjen i samband med valet till Europaparlamentet.
För tillfället är det en situation där det finns mer än 80 fall som väntar på att avgöras vid domstolen mot elva medlemsstater för överträdelser av Europeiska unionens miljölagstiftning. I egenskap av föredragande av det nyligen utarbetade direktivet om deponering, vet jag att Europeiska kommissionen föreslår lagstiftning på grundval av att denna skall antas och genomföras på ett korrekt sätt i alla medlemsstater, samtidigt som samme generaldirektör inom Europeiska unionen mycket väl vet att det inom vissa politikområden inte finns någon tillsyn alls för att övervaka att lagstiftningen genomförs i vissa medlemsstater.
Europeiska kommissionens recept för att ta itu med detta är att se till att inspektörer från de olika medlemsstaterna sammanträder då och då för att försöka att förbättra sina metoder, och att göra detta till en rekommendation. Det är inget särskilt progressivt med detta. Jag och ledamöterna i miljöutskottet känner att detta är mycket olämpligt, och om det inte blir ett direktiv finns det ingen pådrivande kraft för att påverka medlemsstaterna, som för närvarande håller på att sacka efter, att göra något alls.
Fördelen med att omvandla rekommendationen till ett direktiv är dubbel. För det första skapar det kraft till att åstadkomma förändringar genom den möjliga sanktionen med bötesförelägganden, och för det andra undviker vi att skapa ett direktiv som är allt för detaljerat, genom att vi använder den föreslagna rekommendationstext som ligger på våra bord som grund. Folk vill se lagstiftningen genomförd. De vill inte ha en massa ?byråkrati?, som de kallar det. Detta instrument, om det omvandlas till ett direktiv, skulle innebära att vi får möjlighet att genom Europeiska kommissionen och Europaparlamentet se om man faktiskt gör någonting. Sannolikheten är att om vi låter det förbli en rekommendation, kommer någon om, låt säga, fem år kanske att glömma att rapportera till Europaparlamentet att en rekommendation antogs och att det gjordes väldigt litet efter det. Ett direktiv har rättslig tyngd och vi menar att det är det som krävs.
Jag noterar att Gruppen De gröna har föreslagit en ändring som riktar uppmärksamhet på Europaparlamentets yttrande att det bör finnas någon form av miljöinspektion inom Europeiska unionen. Vi måste gå väldigt försiktigt fram här, om vi inte skall linda in medlemsstaterna i ännu mer byråkrati. Det är mycket bättre, i stället för att satsa på en övernationell miljöinspektion med alla svårigheter rörande tillträdesrätt, om vi får en gällande lagstiftning för att se till att miljöinspektionerna i alla medlemsstater a) existerar, och b) utför sina uppgifter på mer eller mindre samma kvalitativa sätt. Detta kan bara göras genom ett direktorat. Det är mycket olämpligt med en rekommendation.

Lienemann
Herr ordförande, kära kolleger! Jag skulle i den socialistiska gruppens namn vilja säga att vi stöder Jacksons betänkande. Jag tror att frågan är viktig. Vi har sett det i samband med dioxinaffären, även om det inte är det direkta ämnet för detta betänkande, vi kan utfärda alla slags europeiska direktiv, alla slag rekommendationer, alla lagar vi vill, men om inte en granskning garanterar att de tillämpas tror jag att den djupa misstänksamhet som våra landsmän hyser mot den europeiska effektiviteten, och intresset för dessa normer, riskerar att öka.
Vi behöver därför överföra kontrollen och inspektionen till gemenskapsnivå. Vi måste naturligtvis finna en rättvis balans mellan medlemsstaternas ansvar och det europeiska ingripandet. I det sammanhanget stöder vi Jacksons begäran att inte nöja sig med att anta rekommendationer, utan övergå till ett verkligt direktiv med exakta kriterier, som alla medlemsstater måste respektera vid genomförandet av inspektionen.
Vi stöder alltså samtliga ändringsförslag och hoppas att kommissionen skall vara uppmärksam på nödvändigheten av att fastställa stränga ramar. Vi hörde den nya kommissionären Wallström, som vi frågade om lagarnas effektivitet. Hon sade att det var kommissionens avsikt att bli strängare för att inspektionen äntligen skulle bli effektiv och tillämpas stramt. Vi hoppas därför att parlamentets ändringsförslag godtas.
Efter de exempel vi upplevt med dioxin ser vi tydligt vilka riskerna är. Vi kan gå framåt på ett rimligt och stramt sätt, i riktning mot en effektiv europeisk inspektion av medlemsstaterna, inom ramen för en europeisk vision. Men den andra etappen är tillsättandet av europeiska inspektörer - jag skulle vilja säga överinspektörer - som kan kontrollera att medlemsstaternas inspektioner fungerar korrekt.
Om vi inte gör detta kommer vi att, vid den första kris som uppstår inför en medlemsstats bristande inspektion och ett europeiskt inspektionsförfarande, utnyttja en oberoende byrå som måste inrättas för att hantera frågan om livsmedel exempelvis, något vi såg i samband med debatten om denna fråga.
Jag tror inte att det är rätt lösning. Den rätta lösningen är en inspektion, en kontroll, regler som styrs politiskt av unionens representativa instanser, och i vilka Europaparlamentet bör ta hela sitt ansvar. Vi hoppas alltså att kommissionen är uppmärksam på förslagen i Jacksons betänkande, både för att vi skall kunna gå vidare till ett direktiv och för att vi äntligen skall kunna komma in i en ny fas när det gäller gemenskapens inspektioner.

Davies
Herr talman! Europeiska unionen har många kritiker, men det hörs få protester när institutionen vidtar åtgärder för att skydda vår luft, våra floder och vår mark, eftersom folk överallt inser att föroreningarna inte känner till några nationella gränser och bara kan bekämpas effektivt genom att stater samarbetar. På ett mycket hedervärt sätt har Europeiska unionen visat vägen genom att anta lagstiftning för att skydda miljön. Men lagar som inte tillämpas på ett likvärdigt sätt av alla 15 medlemsstater kommer cyniskt nog att ignoreras av de som strävar efter ekonomiska vinster till vilket pris som helst, och kommer att skapa en känsla av orättvisa och till sist fientlighet hos de som respekterar lagstiftningen.
Ingen av oss har naturligtvis någon orsak att känna oss överlägsna. Inget land har skött sig perfekt när det gäller genomförandet av miljölagstiftningen. Detta betänkande tar oss ett steg framåt och visar parlamentet från dess bästa sida som en försvarare av allmänhetens intressen. I betänkandet betonas vår vilja att skydda vår miljö och att vi vill se att likvärdiga förfaranden tillämpas i alla medlemsstater. Det förbättrar på ett kraftfullt sätt kommissionens välmenande men uppriktigt sagt tunna rekommendationer om tillsynsförfaranden som inte kan garantera att förbättringar faktiskt kommer att ske. I betänkandet formuleras också ett detaljerat åtgärdsprogram för att se till att den befintliga lagstiftningen genomförs på ett korrekt sätt inom en snäv men realistisk tidtabell.
Det finns ett eller två avsnitt i detta betänkande, som jag anser skulle bli bättre om det gjordes några mycket små ändringar för att förtydliga dem. Jag har lagt fram ett par, och ett av nöjena med att hålla ett jungfrutal i denna kammare är att man får känslan att dessa ord kanske faktiskt bedöms rent objektivt, i stället för att bedömas genom partipolitiska glasögon. Detta betänkandes verkliga andemening och som jag också bekymrar mig över är, som Jackson nämnt, att kommissionen kanske inte stöder dessa förslag. Jag gratulerar Jackson till det arbete hon utfört. Jag anser verkligen att detta betänkande bör få parlamentets helhjärtade stöd, och att budskapet når fram till både kommissionen och rådet att vi inte vill att dessa nödvändiga åtgärder bör spädas ut eller försvagas på något sätt.

De Roo
Herr talman, ärade kolleger! Jackson har skrivit ett bra betänkande om problemen med hur miljölagstiftningen följs. Min politiska grupp stöder verkligen det här betänkandet. När allt kommer omkring måste vi dock som europeisk union upprätta en oberoende miljöinspektion. Som det nu är måste de länder som inte efterlever miljölagstiftningen kontrollera sig själva. Det fungerar alltså inte.
I det här betänkandet försöker föredraganden på ett realpolitiskt sätt få loss det fastkörda ärendet igen. Det skall hon ha beröm för. På lång sikt behövs det dock mer. Om det gäller kartellbildning eller konkurrenslagar så gör europeiska tjänstemän och nationella inspektörer oannonserade tillslag hos företag och de kan beslagta företagets bokföring. Så långt har vi absolut inte kommit med miljöinspektionen än. Om ekonomin och miljön vore lika viktiga så skulle dock oannonserade europeiska miljöinspektioner också bli möjliga.

Papayannakis
Herr ordförande! Jag stöder Jacksons betänkande, i vilket hon framför mycket kloka synpunkter, i synnerhet när hon förklarar varför vi inte vill ha en rekommendation utan ett direktiv. Om vi, åtminstone i den form som Jackson föreslår, hade haft en miljötillsyn nu i dagarna i Grekland, och framför allt i Aten, så skulle vi säkert, genom skydd av mark och stadsmiljö, ha kunnat rädda de flesta av de omkomna och skadade och de tusentals hemlösa, som i dag finns i vår huvudstad.
Därför stöder vi förslaget om granskning av miljöbrott. Jag vill bara tillägga två påpekanden, herr ordförande: det första innebär att jag på en punkt är litet oenig med Jackson. Även jag anser att miljötillsynen så småningom måste föras upp på gemenskapsnivå, på alleuropeisk nivå. Det är varken nödvändigt eller ofrånkomligt, som Jackson säger, att detta kommer att leda till ökad byråkrati. Det finns olika sätt att organisera miljötillsynen, så att den får stickprovskaraktär, så att man kanske för upp miljötillsynen på en högre nivå, vilket inte med nödvändighet leder till ökad byråkrati. Å andra sidan medför miljötillsynen enhetliga regler, och den välkomnas av alla Europeiska unionens medborgare, som vill att lagstiftningen skall tillämpas på samma sätt och i samma utsträckning i alla medlemsländer.
Mitt andra påpekande - och här påverkas jag naturligtvis av min oro och min stora sorg efter dessa jordbävningar i Aten - är att vår miljölagstiftning, som vi måste se över och tillämpa, ännu inte innehåller tillräckligt många bestämmelser om markanvändning, om stadsmiljön och om miljöbrott i städerna.
Efter dessa två påpekanden, som jag hoppas vi skall kunna ta upp till diskussion, så snart frågan om miljötillsyn har klarnat tack vare Jacksons betänkande, vill jag ännu en gång framföra att jag stöder betänkandet.

Blokland
Herr talman! I Europaparlamentet engagerar vi oss för att skydda miljön. Om det går bra så införlivar medlemsstaterna direktiv, förordningar och rekommendationer på ett tillbörligt sätt. Ett bra införlivande och upprätthållande av miljölagstiftningen är naturligtvis av stor betydelse för skyddet av miljön.
Det kan inte vara så att en industrisektor i den ena medlemsstaten får släppa ut mycket mer förorenande ämnen än samma industrisektor i en annan medlemsstat. Följden skulle bli att produktionen flyttar till det land där de sämsta miljöbestämmelserna gäller. Miljön skulle då vara den stora förloraren och de medlemsstater som verkligen tar miljölagstiftningen på allvar skulle bestraffas.
Därför måste vi under den kommande perioden ägna mycket tid och energi åt att förbättra införlivandet och upprätthållandet, så att vi får tillräckliga garantier för att vår politik verkligen medför en bättre miljö. Jag vill understryka vikten av ett jämbördigt kvalitativt upprätthållande av EG:s miljöregler. Den inre marknadens existens rättfärdigar strävandet mot rättvisa konkurrensförhållanden.
Hur kan det ske på bästa sätt? Det är nämligen så att inom ramen för subsidiaritetsprincipen har medlemsstaterna befogenhet att införliva europeiska direktiv. Samtidigt är medlemsstaterna helt själva ansvariga för verkställandet av den europeiska miljölagstiftningen. Efter viss tvekan har jag låtit mig övertygas av Jacksons argument om att fastställa minimikriterierna för miljöinspektioner i medlemsstaterna i ett direktiv och inte nöja mig med Europeiska kommissionens förslag om en rekommendation utan tvång. I framtiden får dock inte det här direktivet för miljöinspektioner smyckas ut ytterligare.

Marín
Herr talman! I det betänkande Jackson presenterat finns i själva verket en punkt som inte berör så mycket själva innehållet som den juridiska form man kan välja för att försöka lösa problemet med minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna. Kommissionen har mycket riktigt lagt fram en rekommendation. Parlamentet hade helst velat se ett direktiv och jag insisterar, inte så mycket av innehållsmässiga skäl eftersom det inte finns något grundläggande ändringsförslag till kommissionens föreslagna rekommendation.
Varför ansåg kommissionen att det i det här konkreta fallet var bättre att lägga fram en rekommendation och inte ett direktiv? För det första, herr talman, eftersom kommissionen innan ett lagförslag läggs fram självklart rådfrågar medlemsländerna. Av de femton medlemsländerna är det bara ett som är för ett direktiv.
Än en gång står vi inför dilemmat att valmöjligheten är djävulens alternativ. När Europeiska kommissionen lägger fram en rekommendation vill ni ha ett direktiv, och när kommissionen föreslår ett direktiv måste det vara rekommendationer eftersom subsidiaritetsprincipen måste respekteras.
Följaktligen är det mycket svårt när man ser att 14 av 15 medlemsländer föredrar en rekommendation. Först och främst för att det ibland är bättre att respektera subsidiaritetsprincipen. För det andra för att vi föredrar begreppet delat ansvar. För det tredje för att det i det här fallet handlar om en åtgärd inom ett program där man inte utesluter att i en framtid, om rekommendationen inte är tillräcklig, presentera det i form av ett direktiv.
Det är för det första helt enkelt fråga om ett pragmatiskt närmande, eftersom vi vet att flertalet medlemsländer inte vill ha ett direktiv. För det andra skulle det strida mot subsidiaritetsprincipen. För det tredje ser man helst i kommissionen att programmet i fråga bevaras genom rekommendationer; man vill se vilket resultat som uppnås med ökat samarbete vid inspektioner för att sedan, om man finner det lämpligt, lägga fram ett direktiv. Detta är den förklaring jag kan ge å Europeiska kommissionens vägnar.

Jackson
, föredragande. (EN) Herr talman! Jag kommer helt kort att ta upp detta. Jag har tagit till mig kommissionärens poäng om subsidiaritet, men vad vi kämpar om i parlamentet är ett ramdirektiv med minimikriterier som inte gör intrång på subsidiariteten och som löser problemet genom att skapa ett åtagande för medlemsstaterna att inrätta en miljöinspektion inom vissa breda riktlinjer.
För det andra skulle jag vilja fråga kommissionären, givet det faktum att vi alla kommer att försöka påverka medlemsstaterna att ändra inställning, om han kan avslöja en hemlighet i öppenhetens intresse. Vilken är den enda medlemsstat som vi inte behöver påverka?

Marín
Jag har inga problem med öppenheten, Jackson. Det enda land som visade sig vara för ett direktiv var Danmark. Övriga medlemsländer var emot.
Än en gång skall jag berätta varför mina kolleger inte är närvarande. Det är nämligen så att jag är ordförande, och eftersom jag alltid är som "den siste mohikanen" så tog jag beslutet att företräda kommissionen under den här veckan, allt för att hjälpa våra nya kolleger inför sammanträdet nästkommande onsdag. Coreper i Bryssel måste nämligen sammankallas. Coreper måste fatta ett beslut. Beslutet skall formellt publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning klockan 24.00 den 16, och därför måste det administrativa maskineriet sättas i gång.
Tänk efter! Att presentera ett direktiv när ni a priori vet att 14 medlemsstater är emot detta är enbart en uppgift för hjältar. Gör ett försök! I Europaparlamentet skall ni förhandla med "Prodi-kommissionen" om att med Europeiska kommissionen dela ansvaret för lagstiftningsinitiativ. Det kommer att bli mycket lärorikt för Europaparlamentet, ni kommer kanske att upptäcka att det är betydligt svårare att arbeta med ministerrådet än att bara utforma betänkanden.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag klockan 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.52.)

