Fastställande av en ram för markskydd - Temainriktad strategi för markskydd (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är den gemensamma debatten om
ett betänkande av Cristina Gutiérrez-Cortines för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till direktiv för Europaparlamentet och rådet om inrättande av rambestämmelser för markskydd och om ändring av direktiv 2004/35/EG - C6-0307/2006 -, samt
ett betänkande av Vittorio Prodi för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om en temainriktad strategi för markskydd.
Martin Schulz
(DE) Fru talman! Jag skulle inte ha begärt ordet igen om kommissionsledamot Franco Frattini inte försökt spela offer i sina avslutande kommentarer. Herr kommissionsledamot! Ni måste inse det faktum att ni befinner er i ett europeiskt forum där ni har en specifik skyldighet att vara mycket noga med vad ni säger; och det ni uttalade i intervjun i Il Messaggero var fel i sak.
Ingen myndighet i Europa har rätt att gå in i ett läger och fråga någon: ”Vad gör du för din försörjning?” och deportera vederbörande om han/hon inte svara omedelbart. Det är fullständigt och totalt fel, men det är just det ni sa i intervjun med Il Messaggero, så bli inte förnärmad när man påpekar det för er.
Talmannen
Den här debatten är avslutad. Jag beklagar men det är omöjligt. Jag trodde ni ville lägga till en punkt till dagordningen. Debatten är avslutad. Låt oss gå vidare. ... Jag motsätter mig denna intervention. Vi kan inte gå vidare i den här frågan, jag trodde att Martin Schulz ville lägga till en punkt till dagordningen.
Stavros Dimas
Fru talman! Låt mig först tacka Europaparlamentet och särskilt föredragandena Cristina Gutiérrez-Cortines och Vittorio Prodi, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och övriga utskott för deras bidrag under den första behandlingen.
Kommissionens förslag om on en temainriktad strategi för markskydd härrör från arbete som påbörjades 1998 på initiativ av det tyska miljöministeriet. Som resultat av långa överläggningar med intresserade parter och med medlemsstaterna har marken erkänts som en värdefull naturresurs och markförstöringen i Europa håller på att bli problematisk. Kommissionen har därefter samarbetat med de berörda parterna, framför allt med parlamentet och rådet, för att frågor om markskydd ska förstås bättre och samförstånd uppnås inom detta område.
Parlamentets resolution om meddelandet om markskydd från 2002 innehöll viktiga rekommendationer till kommissionen om den inriktning som behövs för att säkerställa lämpligt markskydd i Europa. Med slutsatserna från Mallorca 2002 gav rådet en uppmaning till kommissionen att föreslå en heltäckande, långtgående strategi beträffande markskydd. Uppmaningen omfattade generella principer, lämpliga kvantitativa och kvalitativa mål och tidtabeller för bedömning och utvärdering av de planerade åtgärderna.
Låt mig övergå till några mer specifika frågor. Det är mycket tillfredsställande att nedbrytning av marken har erkänts som ett allvarligt problem som måste övervinnas. Med tanke på det nuvarande parlamentets stora oro för exempelvis ökenspridning är det angeläget att vi här i Europa öppet deklarerar vårt engagemang för att ta itu med orsakerna till problemet, såväl i Europa som i den övriga världen. Klimatförändringar och olämpliga markförvaltningsåtgärder äventyrar markens tillstånd. Att bestämma graden av förstöring och att därefter utveckla metoder för att se till att marken används på ett hållbart sätt, är en direkt tillämpning av den kunskapsbaserade strategi som parlamentet med rätta värderar högt. På detta sätt skapas garantier för att åtgärderna ska bli mer riktade och för att resurserna ska användas mer effektivt för att tjäna våra syften.
Företagen har rätt att förvänta sig en konsekvent tillämpning av gemenskapslagstiftningen i de olika medlemsstaterna. I den miljökonsekvensbedömning som utarbetats av kommissionen har man kommit fram till att det inom EU sannolikt finns 3,5 miljoner platser som är kontaminerade. En andel av dessa, kanske 15 procent, har definitivt blivit kontaminerade. Det är därför av största vikt att företagen kan lita på att vi inför samma metoder för klassificering av kontaminerade platser, för att kunna planera investeringar.
Vi måste komma ihåg att det finns en direkt relation mellan klimatförändringar och mark. Enligt en forskningsartikel som nyligen publicerats i den vederhäftiga internationella vetenskapliga tidskriften Nature, har marken bara inom Storbritannien under de senaste 25 åren, varje år frisatt 13 miljoner ton koldioxid till atmosfären - lika mycket som skulle avges varje år av ytterligare 5 miljoner bilar. Det är också värt att notera att markens förmåga att absorbera kol och omvandla det till nyttig humus ännu inte blivit fullständigt exploaterad.
Låt mig mot bakgrund av detta sammanfatta de grundläggande syftena med de åtgärder som kommissionen föreslagit.
För det första måste vi utveckla en mycket flexibel, men konsekvent och övergripande europeisk markpolitik. Genom att skapa en ram för hållbar markanvändning och genom åtgärder som utförs vid källan kommer denna politik att förhindra ytterligare förstöring av marken, vars viktiga och livsnödvändiga sociala, miljömässiga och ekonomiska funktioner kommer att bevaras.
För det andra måste vi samla nödvändig information om marktillståndet i Europa så att vi kan fatta politiska beslut som grundar sig på kunskap och koncentrera våra insatser till platser där den svåraste markförstöringen konstaterats.
För det tredje bör förstörd mark där så är möjligt återställas, baserat på en analys av markens tillstånd och utföras av medlemsstaterna. Syftet med återställandet bör vara att åstadkomma en markkvalitet som stämmer med åtminstone den nuvarande och den avsedda markanvändningen.
För det fjärde bör vi anta ett minimum av gemensamma regler för EU som helhet för att bland medlemsstaterna säkerställa en konsekvent strategi när det gäller markskyddsfrågor. Dessa gemensamma regler ska hjälpa oss att åstadkomma öppenhet och att undvika snedvridning av den inre marknaden.
Syftet med strategin och direktivet är att lansera en långsiktig politik beträffande markskydd inom EU, så att alla medlemsstater redan inom några år ska ha gjort betydande framsteg inom området.
Jag vill ta upp vissa nyckelaspekter i ramdirektivet om markskydd.
För det första måste det dokument som produceras efter medbeslutandeprocessen vara entydigt och ge rättslig klarhet för intresserade parter som påverkas av lagstiftningen. Vi får inte införa ändringar som ger kryphål i lagstiftningen och som på ett onödigt sätt begränsar direktivets omfång.
För det andra innehåller förslaget redan en hög grad av subsidiaritet och flexibilitet. Jag inser att vissa ändringar redan föreslagits för att ytterligare öka graden av subsidiaritet. Man måste emellertid vara övertygad om att ändringarna inte skapar problem när direktivet ska tillämpas av samtliga medlemsstater. Detta gäller särskilt ändringsförslag som rör åtgärdsprogram inom de prioritetsområden som specificerats i direktivet.
För det tredje, för att uppnå en hög grad av miljöskydd måste vi komma överens om en konsekvent strategi för identifiering av kontaminerad mark, som ska följas av samtliga medlemsstater. Den föreslagna strykningen av bilaga II skulle hindra oss från att nå vårt syfte.
Låt mig avslutningsvis säga att kommissionen från och med nu kommer att följa utvecklingen när kommissionens förslag diskuteras i rådet och i Europaparlamentet. Därefter kommer kommissionen att ta ställning.
Cristina Gutiérrez-Cortines  
föredragande. - (ES) Fru talman! Innan vi diskuterar det förslag som vi ska rösta om i dag, vill jag tacka alla föredraganden från alla politiska grupper och jag vill särskilt tacka María Sornosa från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och vår vän Vittorio Prodi, som verkligen har arbetat tätt tillsammans med oss och som berikat direktivet, liksom De gröna/Europeiska fria alliansen och många andra ledamöter.
Det dokument vi ska rösta om i morgon innehåller många ändringar som härrör från ett avtal och därför har det berikats genom bidrag från andra politiska partier. Det är ett dokument som till stora delar är enhälligt, något som är oväntat i en miljöpolitik som kan sägas leda till en ny EU-strategi och bana nya vägar.
Dokumentet är ytterst innovativt eftersom det svarar mot ett nytt sätt att gripa sig an direktiv. Vi stod inför problemet att av 27 länder hade bara nio en lagstiftning om markskydd. Detta är en fråga vi måste ta itu med på nytt i framtiden. EU har utvecklats asymmetriskt och det finns många länder som ligger på en hög nivå när det gäller markpolitik medan andra knappt har kommit i gång.
Hur ska vi komma fram till en samförståndspolitik, en gemensam politik, när skillnaderna är så stora? Detta är den utmaning som vi har ställts inför. Vad har vi för lösning? Vi gick till fördraget och såg att vid definition av direktivbegreppet konstateras i artikel 249 att direktiv är gemensamma mål, men att deras genomförande och tillämpning kan överlämnas till medlemsstaterna, och det var vad vi gjorde.
Artiklarna 1 och 2 har skärpts fram till artikel 6 för att tydliggöra de gemensamma målen. Vi har med andra ord angett målet. Vi vet vilket mål vi måste nå och vi måste inse att hållbarhet är en process som måste ha tydliga mål, men det kan inte gå lika snabbt för alla länder att komma dit. Vi begär inte att de som ännu inte har kommit i gång ska hålla jämna steg med de andra.
Därför vill vi att genomförandet ska lämnas i medlemsstaternas händer, med maximal respekt för subsidiaritet, för att de länder som redan kommit en bit på väg inte ska behöva upprepa sina officiella arrangemang. De länder som har ett tydligt markskydd ska inte behöva göra om det hela.
I flexibilitetspolitiken ingår också att varje land, med tanke på att klimat och förhållanden är olika i olika länder, måste komma överens med sina medborgare om att genomföra den här politiken. I till exempel artikel 8 garanterar vi därför att jordbrukarna ska kunna upprätta avtal om markskydd med sina medlemsstater och att de som redan har gjort det inte ska behöva göra om lagstiftningen.
Det betyder att vi samtidigt måste se till att det finns en tydlig politik för kontaminerad mark och att i detta avseende se till att medborgarnas hälsa går före allt annat, parallellt med målen att skydda hälsa och öppenhet när det gäller information till medborgarna; det är klart.
Varför anser jag att det är viktigt att det finns ett direktiv, trots alla kritiker som inte tycker så? Mina damer och herrar! Det behövs eftersom vi ska bygga Europa på våra starka sidor och vi måste följa de länder som utfört saker på ett lyckat sätt. Om vi inte lagstiftar hamnar vi i ovisshet och osäkerhet; och ovisshet och osäkerhet undergräver både marknad och hälsa.
Låt oss bygga Europa på dess starka sidor, inte på de svaga. Detta är den väg vi måste välja.
Dessutom garanteras subsidiaritet och vi har redan sagt att ingen ska behöva gå igenom sina officiella arrangemang eller sin lagstiftning en gång till. Medlemsstaterna får ansvaret för genomförandet och frihet betyder ansvar.
I ett EU med 27 medlemsstater måste vi lära oss att miljöpolitiska åtgärder inte kommer till stånd om de ska införas genom rättsväsendet. Vi kan inte bara förlita oss på åklagare och domstolar för att de ska tillämpas. Vi måste förlita oss på en gemensam politik och på tilltro till medlemsstaternas trovärdighet och kapacitet att komma i gång och genomföra de bästa politiska åtgärderna. Det är därför som vi i stort har studerat god praxis.
En annan sak som är innovativ med det här direktivet är att det för första gången tar itu med klimatförändringar som rör mark, och tar upp sådana frågor som lämplig behandling av mark som översvämmas och bekämpning av ökenspridning och erosion. Det finns en sak till som vi måste beakta: Europa och dess landsbygd är resultatet av människans arbete, den har producerats av bönder som fungerat som landsbygdens trädgårdsmästare. Vi måste räkna med att det framtida Europa kommer att byggas av dess medborgare och därför säger jag igen att vi måste sätta upp gemensamma mål, men hjälpa medborgarna att ta den väg som också säkerställer hälsa och ger överblickbarhet.
Jag tackar för ordet, och tackar de politiska partierna ännu en gång.
Vittorio Prodi  
föredragande. - (IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tackar er och jag vill också rikta ett tack till föredraganden Cristina Gutiérrez-Cortines. Vi fick en rejäl uppgift att samarbeta om och jag hoppas vi har lyckats förbättra texten.
Det direktiv som diskuteras i dag syftar till att skydda Europas mark från sådana företeelser som ökenspridning, erosion och försaltning som i allt högre grad sammankopplas med klimatförändringar och specifik markförstöring. Trots alla föreskrifter som gäller användning och frisättning av föroreningar till miljön har det paradoxalt nog inte funnits något direktiv som inför bestämmelser om åtaganden för att identifiera och certifiera mark som varit svårt förorenad innan den åtgärdades.
Detta verkar dock bekymra vissa personer i parlamentet och även andra som är kritiska till något de kallar för ”angrepp på subsidiariteten” och ”EU-institutionernas kvävande närvaro”, och som använder åtgärder som ramdirektivet för mark till att oroa grupper av jordbrukare eller företag och som talar om orättvisa lagar, orättvisa bestämmelser och nya administrativa och/eller ekonomiska bördor.
Vad är det vi talar om? Vi talar om samma direktiv som ger medlemsstaterna en tidsperiod på cirka 25 år för att identifiera alla områden inom det nationella territoriet som kan anses allvarligt förorenade och således riskabla att använda för flera ändamål, såväl allmänna som privata, och alla områden som riskerar att omvandlas till öken, utsättas för erosion, saltbildning och förlust av kompaktering.
Vi talar om riktlinjer för att organisera en plan för systematisk förbättring, där så krävs, i vårt gemensamma intresse. Vi talar om att skydda människors hälsa samtidigt som vi skyddar miljön. Vi talar om ett ramdirektiv som respekterar medlemsstaternas autonomi och som inte innebär några betungande bestämmelser.
Jag frågar er alltså - varför denna motvilja i vissa medlemsstater och i parlamentet - de vanliga misstänkta - mot att acceptera en lista med åtgärder och platser som måste utredas noga av de nationella myndigheterna? Vad kan de ha att dölja? Varför så mycket motvilja när deras företrädare i rådet redan har accepterat den bindande verkan när det gäller undersökning av alla platser som föreslagits av kommissionen i bilaga II, och öppenhetsprincipen som måste råda vid markrelaterade transaktioner?
Det finns också ett mervärde med en EU-strategi för markkontroll som ska ge medlemsstaterna bättre möjlighet till kunskap om marken i de egna länderna. I alla händelser kommer rapporteringen till kommissionen att ske praktiskt taget automatiskt eftersom rapporterna kommer att baseras på satellitbesiktningar. Det är kanske inte allmänt känt att kommissionen redan genomfört ett liknande projekt som lett fram till den europeiska markatlasen. Det är ett bra exempel på vad vi kan åstadkomma om vi arbetar tillsammans.
Men det finns ytterligare ett argument för en gemenskapsbaserad strategi mot markförstöring, och det är klimatförändringarna, som är den utmaning som hela Europa står inför. Den utmaningen kommer att innebära extrema väderförhållanden: mer nederbörd, längre torkperioder, mindre snömängder och höjning av havsnivån. Det betyder att vi måste sköta om marken, för att kämpa mot dessa utmaningar, öka vattenretentionstiderna över hela territoriet för att förhindra översvämningar och gynna absorption av grundvatten, i synnerhet längs kusterna, och förhindra saltvattensinfiltration, som kan inträffa på grund av höjda havsnivåer.
Skogsskötsel för att begränsa risken för skogsbrand, eftersom längre torkperioder kommer att innebära större risk för ökenspridning i händelse av brand. Den här typen av markskötsel kommer för övrigt att gynna användning av förnybara energikällor, till exempel vattenkraft och biomassa. Slutligen bör vi komma ihåg markens roll när det gäller att balansera växthusgaser.
Under onsdagens omröstning vill jag be er betänka att vi mer än något annat behöver en strategi och ett direktiv som kan garantera att kommande generationer kan bruka och glädjas åt den mark som vi för tillfället har i vår vård, och betänka att alla medlemsstater står inför samma hot och samma miljörisker. Marken är en resurs som det är ont om i Europa, och vi måste maximera dess tillgänglighet.
Joan Calabuig Rull  
föredragande för yttrandet från utskottet för industrifrågor, forskning och energi. - (ES) Tack, fru talman, och tack också till kommissionsledamot Stavros Dimas för det fasta stödet till detta direktiv!
Vi välkomnar kommissionens förslag eftersom det syftar till att skydda marken och bevara dess förmåga att kontinuerligt utföra sina miljömässiga, ekonomiska och sociala funktioner och sina odlingsfunktioner, som givetvis alla är väsentliga för människors verksamhet.
Som kommissionsledamot Stavros Dimas så riktigt framfört, föreslås i direktivet flexibla regler som har ambitiösa mål och som inte är alltför normativa till sitt innehåll. Inom ett gemensamt ramverk, en minsta gemensam nämnare, ska medlemsstaterna definiera sin egen interventionsnivå, vilket möjliggör en mer effektiv användning av administrativ kapacitet på nationell nivå.
Trots det mycket starka motståndet mot detta direktiv från vissa sektorer är det uppenbart att mark är en livsnödvändig resurs som väsentligen är icke-förnybar, och som drabbas av ökande miljömässigt tryck till följd av människors verksamhet.
Enligt de betänkanden som diskuterats här har man beräknat att markförstöringens kostnader uppgår till cirka 40 000 miljoner euro varje år, en kostnad som bärs av samhället i form av skador på infrastrukturen, ökade sjukvårdskostnader och många andra faktorer.
Det här direktivet är givetvis baserat på principer om försiktighet och förebyggande åtgärder och på principen att miljöskador ska rättas till vid källan och att förorenaren betalar.
Lagstiftningen kommer att mildra markförstöringens gränsöverskridande verkan, vilket också är ett faktum, och hjälpa till att säkerställa lika villkor inom den inre marknaden.
Jag vill betona denna aspekt eftersom de olika åligganden som ekonomiska aktörer kan införa i linje med skiljaktiga nationella markskyddslagstiftningar, skulle kunna snedvrida konkurrensen.
Avslutningsvis är markskyddsdirektivet ett steg framåt som möjliggör konkurrens med större insyn och som skyddar områden av gemensamt intresse, till exempel vatten, livsmedelssäkerhet och människors hälsa.
Neil Parish  
föredragande för yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. - (EN) Fru talman! Jag skulle föredra att detta direktiv aldrig lagts fram. Jag stöder att det förkastas - inte för att jag inte vill ha markskydd, eftersom det ligger i vårt intresse att ha det, utan därför att jag undrar om ett direktiv verkligen är rätt väg att gå.
Kommissionsledamoten Dimas sa själv att för tillfället är det endast nio medlemsstater som har en gällande lagstiftning för markskydd. Jag anser att det ankommer på de övriga 18 medlemsstaterna att genomföra en lagstiftning för markskydd istället för att vi ska behöva lägga fram ytterligare ett direktiv. Vi har redan ett grundvattendirektiv och ett nitratdirektiv. När det gäller jordbruket har vi en omfattande lagstiftning avseende tvärvillkor om mark och markkompaktering. Jag vet att föredraganden gör sitt bästa för att betona jordbruket i detta förslag, men jag är snarare rädd för att det kommer att innebära ännu mer byråkrati och ännu fler svårigheter för våra jordbrukare.
Kommissionsledamoten konstaterade också att det finns 300 olika marktyper i Europeiska unionen. Det är väldigt svårt att ha ett generellt direktiv som ska omfatta samtliga markvarianters behov. Det räcker med att man tittar på jordbruket under det gångna året, där det i vissa medlemsstater har varit torka medan det i andra har varit mycket vått på grund av kraftiga skyfall. Om man i år gräver upp potatisen i flera av medlemsstaterna i norr där det har regnat mycket, kommer det självklart att orsaka kompaktering. Det är nödvändigt för att kunna få tag i grödan. Det kan rättas till nästa år genom att man alvplöjer och reparerar skador på marken.
Det krävs flexibilitet. Jag anser att idén att lägga fram ännu ett direktiv som skapar ännu fler lagar för våra jordbrukare och vår industri är fel väg att gå.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Direktivet om markskydd och ramdirektivet om markskydd hör, tillsammans med den temainriktade strategin för markskydd, till de viktigaste frågorna under denna sammanträdesperiod på samma sätt som de gjort under de senaste veckorna och månaderna i utskotten.
I regel behandlas en strategi - i det här fallet om markskydd - före respektive direktiv, och det av goda skäl. Fördelen med att gå fram stegvis är att olika intressen diskuteras öppet i god tid, så att de synpunkter som kommer fram kan beaktas när direktivet utformas. När det gäller den kraftiga kritik som riktats mot kommissionens förslag till direktiv om markskydd skulle en diskussion om frågan i förväg utan tvekan ha varit nyttig, inte minst för att dämpa känslorna på olika håll.
Till skillnad från hur ramdirektiv i regel brukar vara utformade innehåller kommissionens förslag - och jag håller med om det - många fyrkantiga, detaljerade bestämmelser som tvingar medlemsstaterna att utföra undersökningar och skicka in rapporter, vilket skulle medföra en stor administrativ belastning. Detta är oacceptabelt.
De nya medlemsstaterna har redan nationell lagstiftning om markskydd som fungerar bra. För dem skulle kommissionens förslag i vissa fall kräva att deras system läggs om helt, vilket skulle medföra en dubblering av regelverket och ytterligare byråkratiska bördor. Därför ställer sig som sagt många medlemsstater skeptiska till direktivet.
Under de senaste månaderna har jag emellertid arbetat intensivt med att göra om kommissionens förslag, skriva om det. Det handlade i grunden om att ge medlemsstaterna mer handlingsutrymme, samtidigt som vi bevarar målsättningen att stoppa den ökande markförsämringen på europeisk nivå.
Jag hoppas verkligen att vi i slutändan, tillsammans med vår vän Cristina Gutiérrez-Cortines, lyckades nå ett vettigt resultat, inte minst med tanke på hur viktig den övergripande frågan om markskydd är, ett resultat som kan bli en global modell, inte bara en europeisk. Låt mig därför än en gång uttrycka mitt varma tack till föredraganden för att ha erbjudit en lösning som gjorde det möjligt att nå en kompromiss.
María Sornosa Martínez
för PSE-gruppen. - (ES) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Inom ramen för gemenskapsrätten har viktiga naturresurser (vatten, luft, arter, livsmiljön för växter och djur) sina egna specifika lagar, medan marken som resurs inte har det. Det är dags att råda bot på denna obalans och därför vill jag tacka kommissionen för dess förslag, och också tacka föredraganden Cristina Gutiérrez-Cortines för det arbete hon har utfört.
Som många av oss redan har påpekat är marken en icke förnybar och därför begränsad naturresurs som utför många viktiga ekologiska och ekonomiska funktioner. Den utgör grunden för praktiskt taget all mänsklig verksamhet. Det råder inget tvivel om att det europeiska institutionella rättssystemet kan komma att stimulera till en förbättring av den lagstiftning som just nu utarbetas i många länder genom att erbjuda ett sammanhängande ramverk som stöds av europeiska regler och helst också av europeiska resurser.
När det gäller markens stationära natur, som många verkar utnyttja som ett argument för att motivera valet av nationell eller subsidiär behandling snarare än en europeisk politik, så innehåller Europeiska kommissionens meddelande tillräckliga argument för behovet av en strategi på EU-nivå. Några av mina kolleger, till exempel Joan Calabuig Rull, har också nämnt detta.
Det finns några länder som inte är så pigga på att standardisera markskyddet på europeisk nivå, och därför anser vi att både strategin och direktivet har fått rätt fokus, eftersom direktivet är ett flexibelt rättsligt instrument, ambitiöst och inte överdrivet preskriptivt. Det innebär att varje medlemsstat kan anpassa det efter sina egna behov och den egna sociala och ekonomiska situationen, eftersom en ram har fastslagits och långsiktiga mål har bestämts.
Jag tror med andra ord att metoden att föreslå ett direktiv som bygger på prevention, som ökar medborgarnas medvetenhet, ger information, identifierar prioriterade eftersatta områden och inventerar förorenade markområden, i kombination med program för nationella åtgärder och återställningsstrategier, är en konsekvent, effektiv och flexibel strategi för att hantera problemet markförstöring i Europa, samtidigt som man respekterar mångfalden av nationella förhållanden och alternativ.
Jag ber därför kammaren att först av allt med ett rungande ”nej!” avvisa det totala förkastandet av förslaget från vissa sektorer och stödja kompromissändringsförslagen som vi nådde fram till efter långvariga förhandlingar.
Detta är kanske inte det direktiv som alla önskade sig, men just på grund av att vi alla på något sätt är emot detta direktiv kan det kanske bli användbart i framtiden.
Holger Krahmer
för ALDE-gruppen. - (DE) Fru talman! För det första skulle jag också vilja framföra mitt uppriktiga tack till föredraganden Cristina Gutiérrez-Cortines, som under de senaste månaderna har lagt ner stor energi på att medla mellan dem som stöder och dem som motsätter sig ett direktiv och som i slutändan lyckades lägga grunden till en fungerande kompromiss.
Trots det hyser jag, vilket jag alltid har gjort, samma åsikt som de ledamöter i parlamentet som vill avvisa kommissionens förslag. Naturligtvis är det så att marken utgör själva grunden för vår existens. Utan en frisk mark finns det inget jordbruk, ingen naturlig cykel av näringsämnen och, på lång sikt, inget liv. Vi är skyldiga att om möjligt skydda våra marker från skadliga effekter och hålla dem i gott skick.
Men detta direktiv är inte rätt sätt att göra det på. Jag tror inte frågan här är om vi vill skydda våra marker bättre eller inte. På europeiska nivå är frågan snarare, som jag ser det: ligger detta inom vår behörighet eller inte? Jag tror inte det gör det.
Många medlemsstater har naturligtvis infört sin egen fungerande lagstiftning om markskydd, med mer omsorg om och bättre lösningar för lokala problem än vad som skulle vara möjligt med en centraliserad reglering från Bryssel. Därför skulle jag vilja be parlamentet stödja de ändringsförslag som skyddar medlemsstaternas handlingsutrymme.
Bortsett från detta är vi på väg att skapa en mängd ny byråkrati och nya kostnader för administrativa organ och verksamheter. Det finns ändringsförslag som skulle utnyttja etablerandet av en industriell verksamhet till att kräva detaljerade undersökningar och rapporter.
Låt mig snabbt ge er bara ett exempel, nämligen när man ska bygga en industrigasanläggning. Sådana anläggningar separerar luft, som är en blandning av olika gaser, i dess komponenter. Och det skadar inte marken på något sätt. Jag tycker inte vi ska oroa oss för sådana saker, utan bara sådant där det finns en berättigad oro för att det skulle kunna förorena marken.
Jag tror det är hög tid att vi avstår från att utarbeta och offentliggöra markstatusrapporter. De innebär ett intrång i den fria avtalsrätten. Försäljningen av mark omfattas av civilrätten, av goda skäl, och så bör det förbli. Mina damer och herrar, jag hoppas att vi i slutändan ska komma fram till ett direktiv som verkligen garanterar markskyddet och som inte i första hand ökar de administrativa bördorna.
Janusz Wojciechowski
Fru talman! Det finns ett ordspråk som är välkänt i många länder: ”Bättre sent än aldrig”. Vi har kommit sent till markskyddet, efter decennier av ödeläggelse som märks tydligast i industriområdena, men det är bra att vi har insett att marken ger oss näring och att vi inte får förstöra den. Vi får inte behandla den som en vara och bedriva en politik som innebär att den bästa affären är att köpa jordbruksmark och sedan använda den till annat än jordbruksproduktion.
Den här politiken har redan slagit tillbaka. Det är bra att vi äntligen kan se det och börjar skydda marken, vår försörjning. Får jag påminna om den tanke som kommer till uttryck i yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, nämligen att ett villkor för ett effektivt markskydd är att marken bevaras och utvecklas genom jordbruket. Mark som vårdas av bönder förblir fruktbar, men när den berövas den omvårdnaden förvandlas den till en öken. Som företrädare för gruppen nationernas Europa stöder jag betänkandena från Cristina Gutiérrez-Cortines och Vittorio Prodi.
Hiltrud Breyer
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Vi säger klart ”ja” till ett gemensamt markskydd för EU. Vi har fått höra att marken är vår viktigaste icke förnybara resurs. Markförstöringen kostar EU över 38 miljarder euro varje år. I Tyskland är bara 2 procent av marken fortfarande orörd. Tolv procent av marken i EU har drabbats av erosion.
Markförstörelsen respekterar inga nationsgränser. Därför håller vi på att rycka undan mattan för oss själva genom vårt sätt att utnyttja marken. EU-förslaget var bra. Det gick i rätt riktning och vi hade gärna förbättrat det. Jag vet att föredraganden kämpade för det, men dessvärre såg utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet till att förslaget blev urvattnat och att ett stort antal punkter förstördes efter påtryckningar från konservativa grupper med anknytning till jordbruket. Jag kan inte förstå varför vi i utskottet för miljö har gått med på att bibehålla sekretessen för mark som innehåller ärvda föroreningar. Jag hoppas att vi ska kunna rätta till detta i morgon. Det strider mot öppenheten och även mot Århuskonventionen.
Vi vet också att klimatförändringar och mark av god kvalitet går hand i hand, att marken är en viktig koldioxidkälla och att den hela tiden förlorar sin förmåga att binda koldioxid. På grund av den urvattning som skedde i utskottet för miljö är jag rädd att ett ambitiöst markskyddsdirektiv dessvärre blir omöjligt. Men vi behöver verkligen ett effektivt markskydd med en gemensam tidsram och gemensamma kriterier.
Vi behöver helt enkelt effektiva mål för att kunna sätta stopp för markförsämringen i Europeiska unionen. Vi får inte ge upp försöken att skapa något som är rättsligt bindande på grund av denna så kallade kompromiss. Endast rättsligt bindande åtgärder kommer att göra det möjligt för oss att utarbeta och genomföra en ambitiös markstrategi.
Roberto Musacchio
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Vi har här ett mycket viktigt och positivt direktiv. Jag vill tacka kommissionsledamoten Stavros Dimas, som har hanterat frågan. Jag är medlem av en grupp som ofta kritiserar direktiv och kommissionen, men det är inte aktuellt i det här fallet.
Detta direktiv kommer att innebära enorma framsteg för EU, både vad gäller politikens kvalitet och dess effektivitet. Tack vare ramdirektiven om naturelementen kommer marken att betraktas som en viktig del av biosfären, en grundförutsättning för den miljö- och klimatmässiga balansen och inte bara som en plattform för byggnader.
Marken lever, den absorberar koldioxid, den producerar biomassa. Den måste skyddas. Den måste till och med förbättras, för den europeiska marken är särskild förorenad. Europa inser detta. Vi genomförde en lång och svår diskussion i utskottet, och jag vill tacka Cristina Gutiérrez-Cortines för hennes stora engagemang i frågan.
Men det finns en risk för att Europaparlamentet ska lägga sig i kommissionens text. Jag hoppas verkligen att det inte blir så. Jag föredrar alltid när parlamentet ligger före kommissionen. Vissa har till och med rekommenderat att direktivet ska avvisas, men det skulle vara ett allvarligt misstag. Europa måste blicka framåt. Marken under våra fötter är mark som vi alla delar. Den är en del av vår planet. Det är den enda mark vi har och vi måste ta hand om den.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag kan se en viss logik i en EU-lagstiftning som reglerar vatten- och luftkvaliteten. Vi delar resurserna med andra medlemsstater och resten av världen. Men jag anser att logiken haltar när det gäller markskyddet. Mark är en resurs med begränsad rörlighet och uppgiften att upprätta rimliga skyddsnormer bör tillfalla varje enskild medlemsstat och dess lokala myndigheter. Innan Europeiska unionen tar över för mycket av markkontrollen bör vi stanna upp ett ögonblick och rannsaka oss själva.
I Irland har en del av problemen i politiken om markförstöring kommit uppifrån-och-ned från Europeiska unionen. Till exempel EU:s sockerreform, som tog bort betan från växelbruket för vete. Införandet av betan gav marken egenskaper som gjorde den lämpligare för spannmål. Även EU:s skogsstöd under åren har lett till olämpliga granodlingar som under sin tillväxt har gjort marken surare och i vissa fall pressat samman marken vid skörd så mycket att den blivit ofruktsam, medan den i andra fall har fått marken att lossna från kullarna och spolas ner i floder och sjöar.
Markvariationen är enorm, men mark ska alltid leva och förnyas. EU bör förbjuda markförstöring men lämna markvård och markförvaltning till experterna på varje särskild typ i varje område.
Irena Belohorská
(SK) Innan vi går in på texten i det föreslagna ramdirektivet om markskydd bör vi fundera på om EU-lagstiftning på detta område verkligen behövs.
Vi bör beakta yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. I det yttrandet avvisades klart behovet av lagstiftning om markskydd på EU-nivå, eftersom marken inte har några gränsöverskridande egenskaper. Därför är detta en rent regional fråga. Trots att andra utskott i sina respektive yttranden i allt väsentligt var för EU-lagstiftning på detta område, är vissa grupperingar något tveksamma. Ändringsförslaget till artikel 5 i yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling anger till exempel klart att markförsämringen har lokala eller regionala orsaker och effekter och att det därför är viktigt att vidta nationella, till skillnad från europeiska, åtgärder. Detta verkar strida mot resten av texten, som helt klart stöder ramdirektivet. Samma formuleringar hittar man i ändringsförslaget till artikel 2 från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Å andra sidan är det viktigt att inse att förstöring av marken som icke förnybar resurs får betydande konsekvenser för andra aspekter där det redan finns lagstiftning, såsom vattenkvalitet, livsmedelssäkerhet, klimatförändring etc. Även om båda sidor delvis hade rätt när det gällde behovet av ett ramdirektiv, så tror jag beslutet att anta eller förkasta det europeiska ramdirektivet blir ett politiskt beslut.
Jag vill gärna kommentera förändringen av betänkandets karaktär från negativ till positiv. Ett exempel är att termen ”riskområde” ersatts av ”prioriterat område”. Jag anser att vi bör använda starka ord när det gäller områden där markförstöringen måste stoppas snabbt. Markområden i riskzonen ska betecknas med en negativ term för att understryka att läget är allvarligt.
Jan Březina
(CS) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill först av allt tacka föredragandena för deras arbete med förslaget. Dessvärre måste jag emellertid ställa mig bakom den ståndpunkt som redovisats av utskottet för rättsliga frågor som uppmanar det ansvariga utskottet att föreslå att kommissionens förslag avvisas.
De skäl som anges av utskottet är giltiga och de förblir giltiga trots de omfattande ändringar som gjorts av förslaget under de senaste månaderna. Marken har verkligen inga gränsöverskridande effekter och bör därför förbli en fråga för medlemsstaterna. Trots de positiva ändringarna strider därför detta förslag fortfarande mot subsidiaritetsprincipen. När det gäller proportionaliteten skulle antagandet av ett sådant lagförslag kunna ses som ett slöseri med resurser. Vi får dessutom inte glömma att det finns många olika typer av mark inom EU, mark som används på många olika sätt.
Det är sant att direktivet har blivit vad som skulle kunna beskrivas som ett flexibelt ramdirektiv. Som resultat av vår nya filosofi är direktivet dessutom bindande vad gäller resultaten, medan det överlåter besluten om form och metod till medlemsstaterna. Det är mycket positivt att den befintliga lagstiftningen i medlemsstaterna som täcker direktivets mål inte behöver revideras. Därför är vi på allvar på väg mot principerna subsidiaritet och proportionalitet. En positiv sidoeffekt av denna lagstiftning skulle vara det tryck som medlemsstater med otillräcklig markskyddslagstiftning utsätts för för närvarande, men jag är inte säker på att detta är det bästa sättet att utöva sådana påtryckningar. Efter att ha vägt alla fördelar och nackdelar mot varandra har jag kommit fram till att det inte är nödvändigt att anta det föreslagna direktivet. Medlemsstaterna kan skydda sin mark på egen hand. Avslutningsvis vill jag upprepa den franska filosofens ord att om en lag inte är absolut nödvändig, så bör den inte skrivas.
Karin Scheele
(DE) Fru talman! Jag ansluter mig till de ledamöter som anser att markskydd absolut är en uppgift för Europeiska unionen, och att Europaparlamentet därför bör anta detta ramdirektiv. Uppriktigt sagt förstår jag inte heller kommentarerna om att olika marktyper i våra medlemsstater inte skulle ha beaktats. Jag tänker läsa igenom direktivet igen och försöka se vad de andra ledamöterna menar, för jag hittade inga av dessa stelbenta åtgärder och förslag.
Låt mig också nämna jordbrukets roll, för som jag ser det är kompromissändringsförslaget från de olika parterna mycket viktigt. Enligt det ska medlemsstaterna när de använder mark i jordbrukssyfte uppmuntra grödor och beskogning som kan få positiv effekt på organiska ämnen och markens fruktbarhet för att förhindra jordskred och ökenomvandling.
På samma sätt bör man också stödja jordbruksmetoder som förebygger kompaktering och erosion. Vi vet att jordbruket ofta kan skapa problem för markens kvalitet, och jag anser att ett sådant förtydligande är absolut avgörande. Jag tror inte tanken att ”stödja jordbruket till varje pris” räcker för att skydda marken på regional, nationell eller till och med europeisk nivå.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
- (PL) Fru talman! Ett ramdirektiv om markskydd kommer enligt min mening att bli ett instrument som främjar produktionen av livsmedel och tillräcklig tillgång på rent vatten för kommande generationer av EU-medborgare.
Marken har också flera andra viktiga uppgifter: den är ett underlag för mänskliga aktiviteter, tillsammans med städer och infrastruktur, och också för natur och värdefulla landskap. Markskydd är avgörande om vi ska kunna bevara vårt naturarv och våra råmaterial.
Mot bakgrund av detta blir ett flexibelt ramdirektiv som erkänner subsidiaritetsprincipen ett instrument som uppmuntrar medlemsstaterna att skydda sin mark. Ett direktiv längs de riktlinjerna blir bindande för medlemsstaterna när det gäller de resultat som ska uppnås på området markskydd, men det låter medlemsstaterna välja de former och metoder som ska tillämpas för att uppnå ett sådant skydd.
Direktivets förslag att medlemsstaterna ska göra upp förteckningar över förorenade områden, bland annat på regional nivå, som ska offentliggöras och uppdateras vart femte år, är värt att notera. Detta är viktig information för att skydda EU-medborgarnas liv och hälsa.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Fru talman! Jag vill också först av allt tacka våra föredragande och berömma Cristina Gutiérrez-Cortines för det svåra arbete hon har utfört för att kunna nå resultatet att skydda vår mark.
Till skillnad från mina kolleger i parlamentet anser jag att en mer restriktiv lagstiftningsstrategi hade gett ett bättre skydd.
Jag tycker också det är synd att de av våra kolleger vilkas länder har strängare regler än vad som föreslås här, fortfarande försöker urvattna betänkandet med ändringsförslag som jag starkt rekommenderar att ni förkastar i morgon.
Våra aktiviteter inom jordbruk och transporter har drastiskt förändrat kvaliteten på vår mark. Men den marken utgör själva grunden för vår biologiska mångfald och våra livsmedel. Den filtrerar och lagrar organiska ämnen och mineraler och hjälper oss också att få tillgång till vatten. Den spelar en viktig roll i kampen mot klimatförändringen. När vi nu ställs inför ett ökat behov av livsmedels- och energiproduktion är det dessutom viktigt att vi skyddar och återställer kvaliteten på vår mark och förhindrar ökenomvandling.
Utan lagstiftning på EU-nivå kan vi inte hoppas på att uppnå resultat.
Bastiaan Belder
(NL) Fru talman! Jag talar som företrädare för min kollega Johannes Blokland.
Den här diskussionen har återigen visat att den föreslagna markpolitiken är mycket kontroversiell. När det nu finns två förslag - strategin och direktivet - så verkar det som om en ny gren på miljöpolitiken har introducerats. Jag säger ”verkar”, eftersom inget kunde ligga längre från sanningen. Hållbar förvaltning av markanvändningen intar redan en framträdande plats i 33 olika europeiska direktiv, till exempel ramdirektivet om vatten. Varför ska vi då lägga fram förslag på överlappande lagstiftning som innebär ännu fler bördor, framför allt för medlemsstater som redan har en väl fungerande markpolitik?
Jag kommer att stödja Vittorio Prodis tematiska strategi. Jag anser att de medlemsstater som fortfarande inte har utvecklat en markpolitik måste göra detta på grundval av den strategin. Ramdirektivet är däremot oproportionerligt och strider dessutom enligt min mening mot subsidiaritetsprincipen. Till skillnad från luft och vatten har marken ingen gränsöverskridande dimension, och politiken tillämpas ofta regionalt eller lokalt. Detta är också skälet till att jag - dvs. Johannes Blokland - har undertecknat ändringsförslaget som förkastar kommissionens förslag.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Vi känner alla till att ett otillåtet beslagtagande av någon annans egendom är stöld. Jag tycker det verkar som om detta markdirektiv innebär en omotiverad maktstöld från Bryssels sida och förorsakar onödig extra byråkrati.
Som tidigare nämnts i denna debatt skiljer sig mark från luft och vatten genom att inte färdas från stat till stat. Den har ingen gränsöverskridande dimension. Därför bör mark vara och förbli en fråga för varje enskild medlemsstat.
IPPC-direktivet, skyldigheter avseende tvärvillkor, direktivet om deponering av avfall och nitratdirektivet ger oss redan mer än vad som egentligen behövs av EU-inblandning. Därför behövs det inga ursäkter för en uppmaning att förkasta detta makthungriga förslag.
Men om Europeiska unionen typiskt nog beslutar att blanda sig i denna nationella fråga skulle ett förslag kunna vara att införa en betalning till jordbrukarna som motprestation för en markförvaltning och jordbrukspraxis som främjar kolbindning.
Françoise Grossetête
(FR) Fru talman! Min första tanke när jag såg detta förslag till direktiv var att avvisa texten. Jag tror inte heller att ett ramdirektiv egentligen var en lämplig lösning.
Varför ska vi utarbeta en ny text om markskydd när vi redan har ett helt batteri av förordningar om mark, avfall, bekämpningsmedel och naturskydd? Inom ramen för en bättre lagstiftning slog det mig att det inte får verka som om vi ska gå igenom Europeiska kommissionens grottekvarn igen. Jag försökte tänka mig in i hur borgmästarna i våra städer skulle reagera när de ställs inför ytterligare en text att analysera.
Men verkligheten är denna: människans aktiviteter har inte respekterat marken. Vi har utarmat marken genom intensiv produktion. Dessutom har vi klimatförändringen och ökenomvandlingen. Vår stadsplanepolitik har mineraliserat och utarmat marken. Våra medborgare blir nu förvånade när de drabbas av katastrofala översvämningar på grund av att marken inte längre kan absorbera regnvattnet. Vem av oss har inte sett de öppna såren i landskapet som orsakas av dagbrott som förser oss med värdefulla råvaror?
Utarmad, uttorkad, förstörd, förorenad och skadad - det är vad som har hänt med denna mark som tidigare generationer talade om med vördnad. Marken var allt för dem: deras arbete, deras mat, deras liv och för många också deras egendom. Det som en gång var Moder jord betraktas nu med misstänksamhet. Vad blir konsekvenserna för miljö och hälsa av denna försämring, denna förorening?
Cristina Gutiérrez-Cortines har gjort ett fantastiskt jobb för att försöka hitta en acceptabel strategi, för att försöka sammanföra dem som inte ville ha detta direktiv och de som ville ha det. Hon har lyssnat på parlamentet. Hon har hittat balanserade ståndpunkter som respekterar behovet av subsidiaritet i valet av metoder, för det finns enorma skillnader mellan medlemsstaterna. Sluttexten har utvecklats en hel del. Den undviker att öka bördorna på grund av administrativa kostnader genom att uppmuntra oss att rätta till de misstag vi gjort i det förgångna, våra strategier inom jordbruk, näringsliv och stadsplanering som inte respekterar marken. Detta betänkande, som helt gjorts om av Cristina Gutiérrez-Cortines, är bra. Det finns en sådan mångfald av olika marktyper i Europeiska unionen att subsidiaritetsgarantin är av avgörande betydelse, samtidigt som man garanterar skydd och ett hållbart utnyttjande av marken.
Gyula Hegyi
(HU) Vårt övergripande mål är att garantera en sund miljö för våra medborgare och det finns strikta EU-bestämmelser som reglerar de flesta aspekter av vår miljö. Marken är den enda komponenten i miljön som vi hittills inte har kunnat reglera, så för närvarande finns det inget EU-instrument för att stoppa föroreningen av marken och devalveringen av dess kvalitet, även om detta leder till skador för tiotals miljoner euro för oss alla.
Enligt den nuvarande lagstiftningen är vi enbart tvungna att ingripa mot föroreningar av marken när föroreningen hamnar i andra delar av miljön, grundvatten, sötvatten, jordbruksprodukter, eller när det är för sent att göra något i praktikern. Jag välkomnar detta nya direktiv och hoppas det antas av Europeiska unionen. Det gläder mig att ett kompromisspaket har tagits fram som är ännu mer acceptabelt ur miljöskyddssynpunkt.
Det är också viktigt ur ungerskt perspektiv att lagstiftningen, på det sätt som många av oss har föreslagit, också omfattar åtgärder mot försurning av marken. Detta är ett allvarligt hot mot vår jordbruksproduktion, så det måste även av den anledningen bekämpas med hjälp av EU-instrument. En registrering av förorenade områden kommer att uppmuntra till åtgärder, så vi kan förhindra en förorening av vattenresurser för dricksvatten, och naturligtvis att växter förorenas. Markreglering ligger därför i böndernas intresse.
Jag hoppas därför att vissa parlamentsledamöter från högern, inklusive, vilket är förvånande, vissa ungerska ledamöter, inte ska lyckas förhindra att det utarbetas ett direktiv som skyddar det ungerska jordbrukets och miljöns intressen. I direktivets anda kommer återställningen av de förorenade eller markförstörda områden som upptäcks att bli en uppgift för unionen, en uppgift som vi måste avsätta resurser till i kommande gemenskapsbudgetar.
Jeffrey Titford
(EN) Fru talman! Detta förslag till direktiv om markskydd har stora trovärdighetsproblem. För det första varierar markens innehåll och kvalitet i olika delar av en medlemsstat enormt. Hur mycket större markvariationer är det då inte i 27 olika medlemsstater med högst varierande klimat? Det är absurt att ens föreslå att Europeiska unionen skulle införa ett direktiv som skulle gälla för all mark från Medelhavet till Skandinavien.
När det gäller våra redan hårt ansatta jordbrukare, har många av dem skrivit till mitt valkretskontor för att starkt ifrågasätta behovet av ett direktiv för markskydd. De har mycket riktigt påpekat att de har ett bestående intresse av att skydda marken, eftersom den är deras levebröd. De menar också att det skulle lägga ännu en tung börda på deras axlar på grund av att gällande nationell lagstiftning inte erkänns tillräckligt.
Det andra stora trovärdighetsproblemet beror på EU:s kortfristiga öppna gränspolitik, som har uppmuntrat till massinvandring från Östeuropa till mitt land. Detta har skapat ett behov av ett i motsvarande grad enormt husbyggnadsprogram på varje kvadratmeter tillgänglig mark - cirka tre miljoner nya hus fram till 2020 har det sagts. Även grönområden är hotade. Att begrava omfattande arealer under massiv betong räknar inte jag som det bästa sättet att skydda marken.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag stöder den markstrategi som utarbetats i Prodibetänkandet, men jag motsätter mig markdirektivet. Mitt motstånd mot direktivet grundas entydigt på subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen.
Jag har därför lagt fram ett ändringsförslag som förkastar direktivet, men också ett ändringsförslag som väljer ett annat instrument, nämligen öppen samordning. Målen kan nås fullt ut med den metoden. Trots allt står det väldigt klart att detta handlar om stimulans, kunskapsdelning och övervakning. Allt är möjligt, inklusive finansiellt stöd från unionen.
Risken för dubbleringar kvarstår. Men än en gång: de prioriterade områdena har valts ut och till och med havsbotten har dragits in i diskussionen. Medborgarna i mitt land, Nederländerna, förstår inte motiven för att införa onödig lagstiftning från ovan, från EU-nivå. Det finns som sagt redan över 30 direktiv som gäller markens kvalitet, antingen direkt eller indirekt. Vad är det för mening med central lagstiftning om det också går att tillämpa en decentraliserad strategi? Men trots allt uppskattar jag Cristina Gutiérrez-Cortines försök att styra reglerna mer i riktning mot subsidiaritet.
Slutligen har jag lagt fram många fler förslag, med 40 namnteckningar, ändringsförslag som syftar till att ytterligare lyfta fram kvalitet och markskydd och reagera på de nya utmaningarna, bland annat klimatförändringen. Ingen lagstiftning bör emellertid införas på EU-nivå. Jag vädjar till mina kolleger i parlamentet att stödja mina ändringsförslag i det syftet.
Dorette Corbey
(NL) Fru talman! Ett hjärtligt tack till Cristina Gutiérrez-Cortines, men jag måste säga att dessvärre håller vi inte med henne.
Det finns många platser i Europa med förorenad mark eller andra markproblem såsom erosion. De problemen måste lösas så snabbt som möjligt, Jag antar att alla håller med om detta.
Kommissionen föreslår att vi ska lösa markproblemen på EU-nivå, och så vitt jag kan se är det här problemet ligger. Trots allt är markproblemen ofta lokala och det är bara i enskilda fall som de verkligen får gränsöverskridande effekter.
Ett europeiska samarbete är önskvärt när det gäller markproblem med gränsöverskridande effekter, och i det sammanhanget är solidaritet och samarbete viktiga. När det gäller lokala och nationella markproblem är emellertid en europeisk politik totalt överflödig. Många medlemsstater har redan en bra nationell politik för att lösa och förebygga markproblem. Deras politik erbjuder ett skydd som är minst lika bra som det som nu ligger på bordet.
Markdirektivet bör ta hänsyn till de medlemsstaterna. De bör undantas från europeiska skyldigheter. Därför tänker vi rösta mot detta direktiv.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! Jag kom till denna debatt från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling där vi förkastade förslaget till direktiv. Jag stöder Prodi-strategin med vissa reservationer.
Alla vill vi se ett markskydd, men jag tror att vi som är bekymrade över detta direktiv anser att det inte är nödvändigt att göra det på det här sättet. Lambert van Nistelrooij framhöll ett mycket bättre tillvägagångssätt - öppen samordning. Problemet med markskydd, som jag ser det, är att vi inte forskar tillräckligt om hur vi ska skydda marken. Dessutom är forskare och rådgivare inom jordbruksområdet alldeles för upptagna av att fylla i blanketter - blanketter som utformas här i Europeiska unionen - för att ha tid att tillbringa tid på sina arbeten hos jordbrukarna där de tillsammans försöker ta fram de bästa metoderna för att skydda marken.
Det är svårt för jordbrukarna att acceptera mer byråkrati. Den håller dem redan sysselsatta varje dag med tvärvillkor. Jag anser att mark skyddas bäst genom god jordbrukssed. Det är en medlemsstatsfråga. Jag hade hoppats på att debatten här i kväll skulle övertyga mig om att vi behöver ett direktiv, men än så länge är jag inte övertygad.
Jag accepterar föredragandens arbete, och hon har verkligen tagit upp flera av de problem vi skulle kunna få, men jag kan inte sluta fundera över varför vi överhuvudtaget behöver detta. Jag tror att de irländska jordbrukarna, som nu är starkt oroade över ändringsfördraget, kommer att se detta som ytterligare ett försök att kväva dem i deras vardagsaktiviteter, om vi nu inte kan övertyga dem om motsatsen.
Jag vill upprepa min oro över att forskning och rådgivning i själva verket totalt förstörs av de byråkratiska nivåer som EU har skapat. Visst måste vi ta itu med förorenade markområden, men vi har redan gällande direktiv som tar hand om det. Dagens debatt övertygar mig inte om att vi behöver ett sådant direktiv. Jag ska låta bli att ta ställning till slutet av denna debatt och då avgöra om jag är övertygad, men som sagt än så länge är jag inte det. Ja till strategin, men nej till direktivet.
Péter Olajos
(HU) Tack, herr talman! För det första vill jag gratulera Cristina Gutiérrez-Cortines till att ha lagt ned så mycket tid och energi på att utarbeta ett utkast som faktiskt har lyckats ta sig ända till diskussion och omröstning i kammaren trots det motstånd som märks i parlamentet.
I dag, när extrema väderförhållanden orsakade av klimatförändring och civilisation medför en ökad belastning på marken och därför på hela den levande världen, är den här lagstiftningen särskilt viktig. För min del anser jag direktivet vara ett av de viktigaste dokumenten om jordbrukets betydelse, och ett erkännande av de människor som arbetar för att bibehålla, skydda och förbättra marken. Utan dem skulle vi inte bara sakna livsmedel. Miljön omkring oss skulle också drabbas av allvarliga skador.
Ett hållbart jordbruk som bedrivs med kunskaper är en av huvudpelarna i miljöskyddet. Men en av de viktigaste förutsättningarna för detta är information. Information om i vilket skick marken befinner sig, tillgänglig för allmänheten, skulle bli ett av resultaten av den nya lagstiftningen och något som äntligen skulle skydda människor och jordbrukare i stället för förorenare.
I mitt hemland Ungern är bilden redan splittrad: å ena sidan finns det mark av utmärkt kvalitet och ett starkt skydd i lagstiftningen. Å andra sidan har vi industriella föroreningar som orsakats av fyrtio års kommuniststyre. Att rensa upp det kommer att ta minst fyrtio år till och kosta fyra miljarder euro. Just nu håller vi på att åtgärda detta med unionens pengar, men vi skulle vilja att processen gick ännu snabbare i framtiden, och där skulle denna lagstiftning bli till god hjälp.
Mina damer och herrar! Genom att anta direktivet om markskydd håller vi dessutom på att slutföra en process även i teologisk mening. Vi har redan reglerat alla element som skapade världen, luft, vatten, eld, dvs. energi, och deras betydelse skyddas grundligt och på lämpligt sätt av unionen. Därför har nu turen kommit till det fjärde elementet, marken, och cirkeln sluts. Tack så mycket!
Frieda Brepoels
(NL) Herr talman, herr sekreterare! Jag vill börja med att framföra mina uppriktiga gratulationer till vår föredragande Cristina Gutiérrez-Cortines och tacka henne för hennes enorma ansträngningar att försöka nå en balans mellan dem som stöder och dem som motsätter sig detta direktiv om en fråga som trots allt är väldigt komplicerad.
Personligen är jag fast övertygad om att ett europeiskt direktiv om markskydd är en nödvändighet, av olika skäl. Jag hoppas att det fortfarande ska finns en chans att övertyga Mairead McGuinness.
Vissa ledamöter avvisar ramdirektivet, eftersom deras land redan har vittgående lagstiftning om markskydd. Min region, Flandern, har också bedrivit en progressiv markpolitik under flera år. Ett system med obligatoriska markcertifikat i samband med fastighetsöverlåtelser, något som fortfarande är otänkbart i många medlemsstater, har till exempel funnits på plats under lång tid.
Jag skulle vilja få dessa medlemmar att resonera på ett annat sätt. Ett flexibelt direktiv erbjuder inte bara en ram för de medlemsstater som ännu inte har en markpolitik, utan det kan dessutom helt klart förhindra att man undergräver konkurrenspositionen för de länder och regioner som redan gör vad de kan. Därför är det mycket viktigt att samtliga medlemsstater vidtar de åtgärder som anges i betänkandet.
Det finns helt klart gränsöverskridande effekter på många håll: erosion i Flandern skulle till exempel kunna ge slam i Nederländerna och tvärtom. Direktivet ger också ett sammanhängande ramverk för befintlig lagstiftning om markskydd.
Jag skulle kunna redovisa fler skäl, men eftersom min tid är begränsad tänker jag avsluta med att säga att betänkandet som diskuteras i dag uppfyller alla de krav som nämnts ovan mycket bättre än kommissionens ursprungliga förslag. Jag har också själv lagt fram många ändringsförslag och är mycket nöjd med resultatet.
Förslaget ger medlemsstaterna tillräckligt utrymme, skapar inga ytterligare administrativa bördor eller dubbleringar och det innebär också ett erkännande av de regionala myndigheternas roll. Jag hoppas därför på ett starkt stöd från mina kolleger i morgondagens omröstning.
Robert Sturdy
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Cristina Gutiérrez-Cortines. Hon har gjort ett alldeles fantastiskt arbete med ett betänkande som varken behövs eller önskas av majoriteten av oss. Dessutom anser jag att det ger denna kammare och kommissionen dåligt rykte. Ni tar fram lagstiftning som är helt och hållet onödig.
Vad ni istället borde göra är att tillämpa den lagstiftning som vi redan har. Kommissionen misslyckas vanligtvis totalt med att tillämpa befintlig lagstiftning. Jag kan nämna flera fall, men jag vill inte uppehålla mig vid detta nu. Om jag exempelvis skulle vända mig till er kollega kommissionsledamot Markos Kyprianou: vi har precis haft ännu ett utbrott av mul- och klövsjuka i Storbritannien, vi har bluetongue och i dag meddelades att vi har fågelinfluensa. Han lovade att han skulle stoppa allt detta. Han skulle göra allt för att stoppa detta. Jag trodde honom. Jag tror på kommissionen när den säger en sak, och ändå tillämpar den inte den lagstiftning som redan finns för att undvika att dessa virus kommer in. Jag uppmanar kammaren att fullständigt förkasta denna lagstiftning.
Jag anser att Cristina Gutiérrez-Cortines har gjort ett helt fantastiskt jobb och jag kommer att stödja henne fullt ut om denna kammare beslutar att inte förkasta betänkandet, men jag vill kort nämna något som Karin Scheele och Dorette Corbey sa om erosion. Jag håller fullständigt med dem. Erosion är ett stort problem, men inte nödvändigtvis i Europeiska unionen. Den är ett problem vid skogsskövling och det är något som vi kan göra någonting åt.
Jag håller fullständigt med Jim Allister. Jag anser att kommissionen sviker oss. Den misslyckas med att tillämpa gällande förordningar.
Avslutningsvis vill jag bara säga att som jordbrukare kan jag konstatera att marken är mitt liv. Jag kommer att skydda den så gott jag kan. Skapa därför inte mer lagstiftning. Tillåt mig fortsätta att skydda marken som ger oss föda och som försörjer de människor som bor på landsbygden.
Horst Schnellhardt
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det kommissionen säger, nämligen att marken är den viktigaste basen för en långsiktig, hållbar produktion av livsmedel, foder och biomassa, är sant.
Det är också sant att vi inte kan vara nöjda med markförhållandena i Europeiska unionen. Men att därav dra slutsatsen att vi behöver ett direktiv på europeisk nivå är att ge sig av i fel riktning. Varför? Vi tar inte hänsyn till att det redan finns ett antal förordningar i Europeiska unionen som gäller marken och som vi skulle kunna utnyttja effektivt. Exempel på sådana direktiv är till exempel livsmiljödirektivet, direktivet om integrerad miljöförebyggande verksamhet och kontroll, ramdirektivet om vatten, grundvattendirektivet och reglerna om tvärvillkor. Genom dem har vi möjligheter att ekonomiskt påverka förbättringen av situationen i enskilda länder. Allt detta är åtgärder som redan existerar. Om vi lägger till markskyddsdirektivet så kommer det att leda till en dubblering av reglerna, parallell lagstiftning, vilket faktiskt bara skapar mer byråkrati.
Vi säjer att vi vill minska byråkratin med 25 procent till 2010, men resultat av detta blir raka motsatsen! Det kommer att leda till en ökning med 25 procent. I fördraget lovade vi att reglera lokalt allt som bäst kunde regleras på den nivån, och det är det vi måste göra, och vi måste skynda på processen. Påståendet att försämringen av marken skulle leda till klimatförändring är emellertid oacceptabelt. Forskarna är helt överens om att denna försämring är ett resultat av klimatförändringen, och inte orsaken.
Föredraganden har sannerligen lagt ner mycket arbete på detta, men när vi ser att de regler som finns i andra direktiv är prioriterade, så är det oacceptabelt. Vi har inga direktiv som är högt prioriterade och sedan sådana som är lågt prioriterade.
Om vi verkligen vill uppnå resultat måste vi hålla oss till metoden med öppen samordning och föra över expertis från ett land till nästa. Det är rätt strategi och kommer säkert att ge resultat. Detta direktiv kommer i stället enbart att skapa mer byråkrati och förvirrad lagstiftning.
Markus Pieper
(DE) Herr talman! Var finns mervärdet? Hur motiverar man europeiska regler om markskydd? Kommissionens argument om gränsöverskridande effekter är ganska artificiella, åtminstone ur ekologisk synpunkt. Jag kan inte heller acceptera argumentet att den inre marknaden snedvrids av att det finns olika nationella lagar om markskydd. Om kommissionen verkligen menade det, så skulle den inte lägga fram ett förslag på ramdirektiv som ger medlemsstaterna största möjliga självbestämmande när det gäller att definiera målen för markskyddet. Det skulle öka skillnaderna i markskyddslagstiftning mer än det skulle jämna ut dem. Avslöjar denna strategi att kommissionen är osäker på hur den ska gå vidare i samband med subsidiaritet när det gäller marklagstiftningen på vissa platser? Men borde vi inte i första hand utnyttja verktyget öppen samordning i ett sådant fall, när vi alla vill se ett bättre markskydd, men de nationella lagarna skiljer sig åt? Det anser jag.
I ramdirektivet tar kommissionen ett andra steg före det första. Länder som saknar lagstiftning går miste om möjligheten att lära från länder med mycket goda markskyddsrutiner. Vi kommer också att få se mer byråkrati, framför allt i de länder som redan har en tuff lagstiftning. Varför ska de behöva undersöka hela landet och ange riskområden, trots att de redan har en föredömlig lagstiftning? Vi behöver inte den här byråkratin, och vi behöver inte heller det guldkantade markskyddssystem som Europa nu tänker kräva av oss.
Avslutningsvis en kommentar till argumentet att parlamentet självt bad om det här direktivet för flera år sedan. Ja, så var det för fem år sen och ännu tidigare. Men sedan dess har vi skaffat oss erfarenheter av livsmiljödirektivet, direktivet om integrerat förebyggande och kontroll av föroreningar, ramdirektivet om vatten och många andra. Dessutom ställs vi till svars lokalt, till skillnad från kommissionen. Därför håller vi inte fast vid några fem- eller tioårsplaner när företag och lokala myndigheter på marken talar om för oss att det skulle bli för mycket av det goda. Jag inser att föredraganden har lagt mer mycket arbete på att göra direktivet mindre tvingande, men byråkrati undviker man bäst vid källan. Vi har fortfarande en chans att göra det genom att förkasta direktivet.
Jag hoppas att detta skickar en stark signal till rådet om att det inte kan förvänta sig att medlemsstaterna ska acceptera denna våg av byråkrati.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka talarna i denna debatt för deras positiva bidrag och vidare sammanfatta kommissionens syn på en rad nyckelfrågor som tagits upp i kammaren.
Låt mig säga att kommissionen kommer att följa behandlingen av sina förslag i rådet och Europaparlamentet och ompröva sin ståndpunkt i samband med behandlingen.
Jag vill börja med de aspekter i den temainriktade strategin som finns i betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och som inte täcks av direktivet.
Jag välkomnar det stöd som ges i betänkandet för att ta itu med frågan om markskyddet på EU-nivå och de viktiga kopplingarna mellan markskydd och samtliga strategier för att bekämpa klimatförändringar, minskad biologisk mångfald och ökenspridning.
Jag instämmer även i behovet av att se över gällande miljölagstiftning för att fullt ut kunna utnyttja och förstärka den potentiella samverkan med markskydd.
Avslutningsvis lämnas en rad rekommendationer om ett nytt direktiv om biologiskt avfall och ett meddelande om ökenspridning i resolutionen som ni har godkänt.
Kommissionen kommer att beakta dessa rekommendationer när den utvecklar ytterligare åtgärder vid genomförandet av den temainriktade strategin.
Låt mig nu tala om direktivet för markskydd och sammanfatta kommissionens aktuella uppfattning om de frågor som tagits upp.
Många av ändringarna som föreslagits av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet innebär nyttiga förtydliganden av förslaget. Jag hänvisar särskilt till ett förtydligande av målet med lagstiftningen och den roll markens funktioner spelar när det gäller att fastställa en hållbar markanvändning i artikel 1 i enlighet med ändringsförslag 36. Dessutom kan inslag som t.ex. införandet av frivilliga riktlinjer för god praxis eller en icke-bindande bilaga om möjliga åtgärder för att bekämpa markförstöring stödjas i artiklarna 4 och 8, delvis i enlighet med ändringsförslagen 58 och 65.
Försurning bör läggas till på listan över markförstöringsprocesser som behöver hanteras för att beakta de olika markförhållandena som finns i några av de nya medlemsstaterna. Kommissionen anser också att det förtydligande som införts i bestämmelsen om identifiering av förorenade områden i artikel 10, enligt ändringsförslag 74, är en förbättring av texten.
Det finns dock ett antal ändringsförslag som oroar kommissionen. För det första är det ändringsförslag 38 om artikel 1 där ramdirektivet för mark ska underordnas övrig EU-lagstiftning, så att bestämmelser om markskydd som ingår i andra gemenskapsrättsakter är överordnade bestämmelserna i detta direktiv.
För det andra är det tydligt att vi måste fastställa ett datum för när åtgärdsprogram för att hantera hot mot jordbruket ska utarbetas.
För det tredje innebär vissa ändringsförslag, som till exempel ändringsförslag 77 om artikel 12, att bestämmelserna om att information om förorenad mark ska tillhandahållas för vissa marktransaktioner elimineras.
Rapporten över tillståndet i marken är en mycket viktig del i kommissionens förslag. Den kommer att öka insynen vid marktransaktioner, bistå de behöriga myndigheterna med att identifiera förorenade industriområden och påskynda upprättandet av registret. Kostnaderna för att ta fram denna rapport är försumbara jämfört med beloppen vid marktransaktioner för sådana industriområden.
Jag vill betona vikten av att föra en gemensam förteckning över verksamheter i bilaga 2. Denna bilaga är av grundläggande betydelse om ett meningsfullt, verkställbart, systematiskt och kostnadseffektivt register över förorenade industriområden ska kunna skapas.
Många medlemsstater och regioner använder sig redan av en liknande förteckning när de utför undersökningar. Det är väldigt viktigt att ha en gemensam förteckning för att garantera en harmoniserad tillämpning och för att undvika en snedvridning på den inre marknaden för de olika sektorerna.
Därmed kommer vi att skapa säkerhet om rättsläget för investerare, ekonomiska aktörer, offentliga myndigheter och samhället i stort, samt en gemensam grund utifrån vilken vi kan bedöma framstegen i att identifiera förorenade industriområden.
Jag ska lämna en fullständig förteckning över kommissionens nuvarande ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen till Europaparlamentets sekretariat. Som jag tidigare nämnt kan jag förvissa er om att kommissionen kommer att följa behandlingen av sina förslag i rådet och Europaparlamentet och ompröva sin ståndpunkt utifrån detta.
Återigen vill jag tacka föredragandena för deras arbete.
Kommissionens ståndpunkt om parlamentets ändringsförslag
Betänkande: Gutiérrez-Cortines
Kommissionen kommer att följa behandlingen av sina förslag i rådet och Europaparlamentet och beakta sin ståndpunkt mot bakgrund av den behandlingen. Kommissionens nuvarande ståndpunkt om de föreslagna ändringsförslagen är att det finns 50 ändringsförslag som kommissionen kan godta helt, delvis eller i princip.
Det gäller följande ändringsförslag: 1, 7, 12, 13, 15, 20, 22, 30, 36, 41, 42, 45, 47, 49, 53, 55, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65, 69, 73, 74, 79, 80, 83, 86, 89, 90, 92, 96, 98, 99, 103, 104, 108, 115, 117, 137, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148 och 150.
Kommissionen kan inte godta följande 111 ändringsförslag: 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 14, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33, 34, 35, 37, 38, 39, 40, 43, 44, 46, 48, 50, 51, 52, 54, 56, 57, 60, 66, 67, 68, 70, 71, 72, 75, 76, 77, 78, 81, 82, 84, 85, 87, 88, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 100, 101, 102, 105, 106, 107, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 116, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 138, 139, 140, 141, 149 och 151.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen om Cristina Gutiérrez-Cortines betänkande kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00 och omröstningen om Vittorio Prodis betänkande på tisdag kl. 11.30.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Richard Seeber  
skriftlig. - (DE) Mot bakgrund av överenskommelsen om reformfördraget måste Europaparlamentet, och med det hela EU, stödja och stärka den bekräftelse på en anda av samhörighet med medborgarna och skydd av subsidiariteten som inleds i och med dessa initiativ.
Förslaget om ett ramdirektiv om markskydd lever inte upp till den målsättningen. Den byråkrati som krävs i samband med direktivet står inte alls i proportion till direktivets faktiska nytta, och det finns inga möjligheter att motivera det inför Europas medborgare. Tvärtom strider det mot Europeiska rådets beslut att minska byråkratin i EU med 25 procent till 2012. Marken är i första hand en lokal resurs.
Ett effektivt markskydd måste därför genomföras på den lämpligaste nivån - på regional eller lokal nivå. Enbart på de nivåerna kan det mycket breda urvalet av olika markegenskaper hanteras konsekvent. Trots de omfattande förbättringar som gjorts av föredraganden avvisar jag förslaget, eftersom det innebär ett intrång i subsidiaritetsprincipen. Vissa medlemsstater har redan mycket goda förordningar, som till och med skulle kunna försvagas genom detta direktiv. Vid behov skulle den öppna samordningsmetoden kunna erbjuda en lösning.
Witold Tomczak
- (PL) Markförstöringen är ett faktum. En faktor som orsakar den är ... den gemensamma jordbrukspolitiken. Självförsörjning av livsmedel har uppnåtts till priset av ett intensivare jordbruk och en utarmning av marken.
Den ökande ekonomiska avkastningen leder till att de små och medelstora jordbruken försvinner. Den övervägande majoriteten av dem var miljövänligare än de stora, vinstorienterade jordbruksföretagen. Detta är sista chansen att bromsa trenden att överge jordbruken och återgå till en rationell och balanserad jordbruksmodell som skyddar marken. Den nuvarande fördelningen av jordbruksbidrag är emellertid oförenlig med denna modell. Bidragen går framför allt till jordbrukskoncerner och stora intensivjordbruk. 1,39 procent av bidragsmottagarna får nästan 30 procent av bidragen!
Den gemensamma jordbrukspolitiken måste ändras. Huvudsyftet borde vara att producera sunda livsmedel, inte ökad konkurrenskraft. Bra mark borde vara ett huvudinslag i denna nya politik. Därför stöder jag alla åtgärder som syftar till att skydda marken och återställa dess fruktbarhet.
Låt oss inte konkurrera med produkter från monokulturer och intensiv djuruppfödning. Låt oss säga NEJ till billigt kött, fullpackat med hormoner. Låt oss inte konkurrera med frukt som har lågt näringsvärde, med billiga viner av låg kvalitet eller med genmanipulerade livsmedel, vilkas konsekvenser vi fortfarande vet mycket litet om.
Den europeiska jordbruksmodellen borde verkligen skilja ut oss från övriga världen och vara en förebild för den.
