Utdelning av Sacharovpriset - Tjugoårsjubileum (Högtidligt möte)
Talmannen
Mina damer och herrar! Det högtidliga mötet är öppnat.
Talmannen
Fru Bonner, ärade mottagare av Europaparlamentets Sacharovpris för tankefrihet, kommissionsledamot Ferrero-Waldner, mina damer och herrar - i dag säger jag ”kära vänner”! Det här är ingen vanlig dag för Europaparlamentet. Det är en dag då vi drar oss till minnes en grundläggande fråga för Europeiska unionen: arbetet för fred, framsteg och mänskliga rättigheter, exemplifierat av Sacharovpristagarna. Enligt Andrej Sacharov är det omöjligt att nå ett av dessa mål (fred, framsteg och mänskliga rättigheter) om de två andra ignoreras.
Vi har samlats här i dag, 20 år efter det att Sacharovpriset delades ut för första gången och ett par dagar efter 60-årsdagen av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, för att hedra ett antal kvinnor och män med särskilt mod - människorättsförespråkare, advokater, journalister, religiösa ledare, organisationer - som kämpar för mänskliga rättigheter med mod, engagemang och passion. Vi hyllar också de kvinnor, mödrar och familjer som kämpar för sina anhörigas rättigheter.
Jag vill särskilt välkomna alla tidigare Sacharovpristagare som hedrar oss med sin närvaro i dag. Vi ser fram emot ett ännu närmare samarbete med er inom ramen för Sacharovnätverket, som vi undertecknade och antog i går. Vissa pristagare hade velat vara med oss här i dag, men kan tyvärr inte närvara på grund av de diktatoriska regimerna i sina länder. Aung San Suu Kyi sitter fortfarande ...
(Applåder)
... i husarrest i Burma/Myanmar. De kubanska myndigheterna har förbjudit Oswaldo Payá och företrädarna för Kvinnor i vitt (Damas de Blanco), Laura Pollán och Berta Soler, att lämna landet trots att alla nödvändiga förfaranden inleddes för över två månader sedan. Detta förbud är ett tydligt bevis för under vilka omständigheter de demokratiska makterna i Kuba tvingas verka. Jag vill i detta avseende säga att detta varken återspeglar andan i den politiska dialog som nyligen återupptagits eller samarbetet mellan Kuba och Europeiska unionen.
(Applåder)
Andrej Sacharov hedrade särskilt Europaparlamentet när han för över 20 år sedan erkände parlamentets beslut att namnge detta pris efter honom, vilket han samtyckte till. Andrej Sacharov såg med rätta detta pris som en uppmuntran till alla de som engagerat sig i människorättsfrågan världen över.
Jag vill nu också varmt välkomna Elena Bonners dotter Tatiana till parlamentet: vi är glada över att ha er här, Tatiana!
År 1988, när priset delades ut för första gången, satt pristagaren Nelson Mandela i fängelse. Samma år ställdes en tom stol fram här för Andrej Sacharov, precis som en tom stol i dag har ställts fram här för Hu Jia. Nu precis som då hyllar vi dessa människor för deras heroiska engagemang trots deras påtvingade frånvaro. Nu liksom då missbrukar auktoritära regimer sin makt och försöker tysta de som försöker utöva sin grundläggande rätt till tanke- och yttrandefrihet. Nu liksom då misslyckas deras förtryckare med sina försök att tysta dessa modiga röster.
I dag ska vi lyssna till två oerhört modiga kvinnor, som båda är fruar såväl som mödrar, som har ägnat sina liv åt att skapa frihet i sina länder och som miljontals människor i deras hemländer och världen över därför satt sitt hopp till.
Fru Bonner! Ert arbete för frihet för er man, Andrej Sacharov, och för ert land bidrog till de historiska förändringar i Europa som var förutsättningen för strävan att återförena vår kontinent. Jag glömmer aldrig hur ni tog emot mig i er lägenhet i Moskva efter mitt besök vid er mans grav i februari 1990. Det var en känslosam upplevelse. Det är underbart att se er här i Europaparlamentet i dag.
Vi vet vilka ansträngningar ni gjort för att medverka här i dag. Jag är säker på att ni vet hur mycket mina kolleger i parlamentet uppskattar er närvaro. Vi välkomnar återigen även er dotter Tatiana, som har gjort mycket för att hjälpa er och oss att föra det djupt mänskliga och värdiga arvet efter er man vidare. Ni ska få ordet efter nästa del av denna prisutdelningsceremoni.
Mina damer och herrar! Mod och självuppoffringar har alltid varit avgörande för utvecklingen av de mänskliga rättigheterna under århundradenas gång. Hu Jias beslut att säga ett par ord till deltagarna vid ett sammanträde i vårt underutskott för mänskliga rättigheter var ett exempel på detta stora mod. Hans budskap i dag genom sin fru Zeng Jinyan är en liknande osjälvisk handling. Dagens Internetdissidenter - av vilka Zeng Jinyan är en - kan liknas vid de Sovjetdissidenter som på sin tid kommunicerade och fick genomslag för sina idéer genom samizdat-litteraturen.
Sacharovpristagaren 2008, Hu Jia, nominerades som företrädare för Kinas och Tibets tystade röster, men i dag ska vi få lyssna till en av dessa röster. Jag är säker på att vi någon dag också kommer att få lyssna till Hu Jia själv här i Europaparlamentets kammare.
(Applåder)
Jag vill nu be att det meddelande som mottogs för några dagar sedan från Hu Jias maka, Zeng Jinyan, spelas upp.
Zeng Jinyan
Kära vänner! Jag är Hu Jias fru, Zeng Jinyan. Hu Jia sitter för närvarande fängslad och kan därför inte närvara vid denna ceremoni för att ta emot Sacharovpriset.
Jag har inget pass, så jag kan inte heller ta mig till Europa för att närvara vid ceremonin för tjugoårsjubileet av Sacharovpriset. Det beklagar vi djupt.
De goda nyheterna är att Hu Jia den 10 oktober flyttades från Chaobai-fängelset i Tianjin till det kommunala fängelset i Peking, och att de förhållanden under vilka han hålls fängslad har förbättrats. Vad gäller hans hälsa verkar han må lite bättre. Han verkar vara i något bättre form än i Chaobai-fängelset.
Han lämnade dock två blodprover inom loppet av en månad och vi har inte fått veta resultaten. Trots att vi bad att bli informerade om testresultaten har de inte lämnats till familjen. Detta beteende oroar oss. Det gör oss oroliga för att hans cirros ska ha förvärrats.
Jag besökte Hu Jia i Pekings kommunala fängelse den 21 november 2008. Före vårt möte varnade fängelsemyndigheterna oss båda på var sitt håll för att vi var förbjudna att tala om att han hade tilldelats Sacharovpriset.
Så under mitt besök kunde ingen av oss tala om priset. Vi kunde inte heller diskutera det per brev, eftersom all vår korrespondens granskas. Även om allt vi gör är att uttrycka en åsikt om ett socialt fenomen eller om Hu Jia talar om fängelset så konfiskeras våra brev om fängelsemyndigheterna inte samtycker till dem, eller så sänds Hu Jias brev tillbaka till honom. Vi hoppas verkligen att vi ska kunna kommunicera på ett mer normalt sätt, men för tillfället är det mycket svårt.
I slutet av oktober 2008 eller i början av november, jag är inte helt säker på vilket, talade den statliga säkerhetspolisen om för Hu Jia att han hade tilldelats Sacharovpriset.
Och när jag träffade honom den 21 november märkte jag att han var mycket glad över detta. Jag vet att Hu Jia talade med sin mor och med polismännen om det. Det här är mer eller mindre vad han sade:
”Europaparlamentet kanske tänkte på mitt arbete för aids och miljön, för mitt arbete för de mänskliga rättigheterna är långt ifrån tillräckligt och jag kommer att behöva arbeta dubbelt så hårt.”
Han sade också att Sacharovpriset var mycket viktigt för Kina och att han var säker på att framtiden skulle visa att han hade rätt. Själv hoppas jag naturligtvis att han kommer hem så snart som möjligt. Hu Jia sade en dag att han hoppades bli Kinas sista samvetsfånge, men verkligheten är en helt annan. Sedan dagen för hans rättegång den 3 april har andra personer såsom Huang Qi, Zeng Honglin och Chen Daojun arresterats av myndigheterna för att ha framfört sina åsikter offentligt. Vissa av dem har ställts inför rätta och dömts till fängelse.
Det visar att situationen för åsiktsfriheten fortfarande är fullständigt förfärlig och att det inte finns något skäl till optimism.
Men också under dessa omständigheter finns det nu många exceptionella personer och personer med god vilja i det kinesiska samhället som gör stora ansträngningar för att hitta sätt att göra den verkliga situationen i Kina känd och för att framföra djupt kända åsikter, och Internet utgör en mycket intressant plattform för dem. Men tyvärr är priset som man tvingas betala för detta ibland mycket högt.
Om sanningen ska fram räcker det ibland inte att vara modig. Ibland får man betala ett oerhört högt pris. Efter att människorättsaktivister, författare och andra har utnyttjat sin tankefrihet, har deras anhöriga i vissa fall också trakasserats av polisen, förlorat sina arbeten eller satts i husarrest. Vissa har till och med ställts inför rätta och dömts, vilket är ännu allvarligare.
Hu Jia själv har kidnappats olagligt av polisen flera gånger sedan 2004, utan något slags rättsligt förfarande. Han förföljdes ständigt och till slut dömdes han till fängelse. Jag som är hans fru trakasseras också ofta av polisen.
Andra befinner sig i samma situation, som till exempel Chen Guangchen och hans fru, Guo Feixiong och hans fru, och till och med deras barn, som fråntagits sin rätt till utbildning. Tack vare många vädjanden från olika håll har Guo Feixiongs barn senare tillåtits att återgå till skolan, om än under omständigheter som inte är särskilt tillfredsställande.
Av alla dessa skäl vill jag respektera den önskan som Hu Jia framfört vid så många tillfällen. Han har ofta sagt att han vill inrätta ett stödnätverk för att hjälpa människorättsaktivisters familjer, genom att ge dem moraliskt stöd och underlätta den mentala press och den livspress som de är utsatta för, så att de blir starka nog att stå emot påtryckningarna från myndigheterna på ett mer aktivt och optimistiskt sätt och för att motverka grymma hämndaktioner mot familjerna.
Jag kan för tillfället inte göra särskilt mycket, men jag vill använda Hu Jias Sacharovprispengar på 50 000 euro som ett startkapital för att inrätta en stiftelse för att stödja människorättsaktivisters familjer och slutligen genomföra vad Hu Jia alltid önskat.
Varför är Hu Jias människorättsarbete så komplicerat?
Jag tror att det främst beror på att Kinas rättssystem inte fungerar. Det finns lagar och alla typer av artiklar och regler, varav vissa är välformulerade, men de tillämpas inte.
Situationen för rättssäkerheten är i praktiken katastrofal. Rättssystemet saknar oberoende. Fram till och med 2004 ägnade sig Hu Jia främst åt problemen med aids och miljön. Han tillbringade mycket tid på fältet och arbetade med kampanjer, och människor ville att han skulle vidta konkreta åtgärder.
Sedan, från 2004 och framåt, fråntog polisen honom regelbundet sin fria rörlighet och han hade inget annat val än att delta i människorättsrörelserna från sitt hem, där han skrev artiklar och publicerade rapporter från fältet.
Under alla dessa år tror jag att det viktigaste och mest intressanta han gjorde var att ständigt framhärda i att säga sanningen. Han slutade aldrig att skriva om de fenomen som han observerade. Han slutade aldrig att en efter en beskriva alla de sanningar som de kinesiska medierna inte kan säga. Han slutade aldrig att publicera allt detta på webbplatser så att allmänheten fick kännedom om och kunde förstå det verkliga Kina.
Enligt min åsikt har detta varit hans främsta bidrag.
Om man tittar på Kina nu ser man att alla talar, men att lögner är mycket vanligt. Det finns dock de som fortsätter att sträva efter sanningen. De läroböcker som våra barn studerar, våra tidningar och våra radio- och tv-sändningar, våra bibliotek och alla dessa dokument och filer liknar alla nämligen vad man hittar i romanen ”1984”. De är skrivna på ett annat språk för att beskriva en fiktiv verklighet.
Vilken är den verkliga situationen, det verkliga Kina? Det vet vi inte.
Därför finns det en grupp med tänkande människor, som Hu Jia, i Kina som aldrig har gett upp sin strävan efter sanningen. Men Hu Jia har betalat ett mycket högt pris.
Vårt barn är nu bara ett år gammalt. Detta är en mycket viktig period i hennes liv, men Hu Jia kan inte vara vid hennes sida. Det är mycket svårt för mig att tala om detta, men jag tror ...
Och sedan har Hu Jia också alltid varit mycket optimistisk. Han sade att han ansåg att Kina upplevde den öppnaste perioden i sin historia, att man var tvungen att ta tillfället i akt att mer effektivt främja ett rättvisare, friare och mer demokratiskt samhälle i Kina.
Vi ser faktiskt detta i vårt dagliga liv, även om regeringen fortfarande har mycket stark kontroll över medierna och över associeringsfriheten, och kanske en ännu starkare kontroll genom användningen av den nya tekniken. Å andra sidan använder det civila samhället också den nya tekniken och den plattform som Internet utgör för att aktivt främja ett rättvisare rättssystem och ett rättvisare samhälle, och för att undersöka och exponera det verkliga Kina.
De används också för medborgarutbildning, för att utbilda medborgarna om mänskliga rättigheter. Det är ett verkligt hopp: oavsett om regeringen vill det eller inte, och oavsett om ledande personer i eller utanför Kina inser det eller inte, utvecklas Kina mycket snabbt mot ett öppet och demokratiskt samhälle.
Jag vill slutligen säga att vad som än händer måste vi behålla en aktiv och optimistisk attityd och fortsätta våra ansträngningar för att främja rättssäkerheten i Kina och för att främja demokrati och frihet i Kina.
Vi är mycket förhoppningsfulla om att vi snart kommer att kunna välkomna uppkomsten av ett öppet Kina. Vi är fulla av energi när det gäller att göra Kina till ett land i fred.
Jag vill tacka våra vänner i Europaparlamentet av hela mitt hjärta. Europaparlamentet har ända från början intresserat sig för Hu Jias öde och har gjort avsevärda insatser till förmån för Hu Jias frihet och för andra kinesiska människorättsaktivisters frihet, och dessa ansträngningar förtjänar respekt.
Europaparlamentet har heller aldrig slutat att uppmärksamma att behovet av frihet måste förverkligas för Kinas befolkning. Tack, tack så mycket.
Jag vill också ta detta tillfälle i akt att tacka alla vänner som jag aldrig har träffat. Om ni inte hade stöttat oss under så lång tid, om ni inte hade intresserat er för vårt öde, om ni inte konstant hade uppmuntrat oss, tror jag aldrig att vi skulle ha funnit modet att konfrontera en så svår social verklighet.
Det har hjälpt oss att hålla hoppet uppe och att fortsätta våra ansträngningar.
Tack. Tack för alla era insatser för Hu Jia, för mig och för vår familj. Tack för era ansträngningar till förmån för människorättsaktivister och för ert bidrag till det kinesiska samhällets framsteg.
Tack.
(Kammaren gav talaren en stående ovation.)
Talmannen
Mina damer och herrar! Det känslosamma meddelandet från Zeng Jinyan, som talade i stället för sin man, Hu Jia, möttes av en stående ovation. Låt oss ta in Zeng Jinyans känslosamma ord ordentligt.
Innan jag ger Elena Bonner ordet vill jag säga följande på Europaparlamentets vägnar. Vi i parlamentet vill ha goda förbindelser med Kina och ser dessa förbindelser som en av våra främsta prioriteringar. Kina är en stor nation. EU behöver Kina och Kina behöver EU. Vi framför våra åsikter om de mänskliga rättigheterna som vänner till det kinesiska folket och vi är väl medvetna om hur mycket vi kan göra tillsammans för fred och framsteg i världen. De mänskliga rättigheterna får aldrig betraktas som ett hot mot någon nation, utan snarare som individuella, kollektiva och universella rättigheter för alla människor; ja för alla folk.
Fru Bonner, ni har nu ordet.
(Applåder)
Elena Bonner
Herr talman! Tack för ordet. Det är mycket svårt för mig att ta ordet efter att ha lyssnat till denna underbara unga kvinnas anförande. Hennes liv och framtid står inför många hot, och jag tror, vi tror, alla vi som samlats här i kammaren för utdelningen av Europaparlamentets Sacharovpris, att ni har gjort allt i er makt och allt ni kunnat för att försvara åtminstone Hu Jia, hennes man, men också hennes barn, mot allt som hänger över dem.
Vi är medvetna om hur stort Kina är och om hur stor makt landet nu har. Vi borde dock som en principfråga aldrig göra eftergifter när de mänskliga rättigheterna hotas. Vi borde aldrig göra minsta eftergift eller ge upp oavsett vad som sker, oavsett om vi står inför kriser som den finansiella och ekonomiska kris som vi nu genomgår, eftersom detta utgör grunden för vår framtid och vår civilisation på samma sätt som försvaret av de mänskliga rättigheterna och därmed av hela mänskligheten.
Det är samma grund som vår framtid bygger på, och jag måste vara ärlig och trots de vänskapskänslor vi må ha, trots den närhet jag känner till alla människor här, trots Europaparlamentets ståndpunkt och ståndpunkten hos Europarådets parlamentariska församling och de principiella ståndpunkter som dessa församlingar antagit, säga att detta pris, Sacharovpriset, och kommentarer liknande de som gjorts, är en typ av återkommande ledmotiv, men att också andra pragmatiska lösningar krävs.
Det är grundläggande att de principer som nämnts utgör grunden för all verksamhet, oavsett om den är ekonomisk eller av annat slag. Alla ekonomiska beslut, eller till och med beslut om användningen av naturresurser, måste till exempel bygga på principer. Utan dessa principer kan samhället inte bestå. Det är en grundläggande punkt, en grundläggande trosförklaring från Andrej Sacharov, som hävdade att man måste göra som ens samvete dikterar och agera därefter.
Jag vill nu gå över till ett annat ämne. Vi firar i dag en årsdag: tjugoårsdagen av detta pris. I vissa länder blir man vuxen vid 18 års ålder, medan man i andra länder blir vuxen vid 21, och när människor firar sin födelsedag får de i allmänhet presenter. Jag för min del har en present till er som jag slagit in själv. Det är faktiskt något från Ryssland. Jag ville se till att det kan lämnas vidare som en liten present.
Det är ett slags papyrus som jag rullar ut här. Den påminner också lite om rullen som texten i toran står skriven på. Ni ser att det finns en lista på rullen med 97 punkter. Det är faktiskt en lista över alla mottagare av Sacharovpriset, och jag tror att när ni vill förklara för barn vem Andrej Sacharov var, ja då kan ni visa dem denna rulle med all information som den innehåller och vad den står för i och med de prismottagare som hedrats med priset som bär hans namn.
(Applåder)
Talmannen
Vi tackar er innerligt för ert fina tal, fru Bonner. Mina damer och herrar! Innan jag avslutar detta möte - och vi gläder oss över att se att inte bara kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner utan också kommissionsledamot Ján Figel' är här - vill jag be er att ställa er upp som ett tecken på vår solidaritet med de frånvarande prismottagare som fortfarande måste kämpa för sina rättigheter och som har berövats sin frihet som följd. Låt oss visa vårt stöd inte genom en tyst minut, utan genom en minuts applåd för fred, framsteg och mänskliga rättigheter, vilket är det arv som Andrej Sacharov lämnat oss alla.
(Ledamöterna reste sig för en stående ovation som tecken på sin solidaritet.)
Jag tackar mina kolleger i parlamentet så mycket.
Därmed är denna punkt avslutad.
(Sammanträdet avbröts en kort stund.)
