Talouskriisin vaikutukset maailmankauppaan (keskustelu) 
Puhemies
(DE) Esityslistalla on seuraavana keskustelu Vital Moreiran kansainvälisen kaupan valiokunnan puolesta komissiolle laatimasta suullisesta kysymyksestä talouskriisin vaikutuksesta maailmankauppaan - B7-0005/2010).
Vital Moreira
Arvoisa puhemies, esittelen kysymyksen kansainvälisen kaupan valiokunnan puolesta ja sen puheenjohtajana.
Kriisin oletetaan vaikuttavan siten, että maailmankauppa saattaa hiipua 10 prosenttia vuonna 2009. Maailmankauppa on supistunut voimakkaimmin toisen maailmansodan jälkeen kokonaiskysynnän romahtamisen vuoksi. Kansainvälisen kaupan jatkuminen on tärkeää EU:lle ja kaikille vientiin painottuville maille. G20-valtioiden tekemistä sitoumuksista huolimatta kauppaa rajoittavat ja vääristävät toimet ovat lisääntyneet sekä G20-valtioissa että maailmanlaajuisesti.
Ensimmäinen kysymys kuuluu: mitä toimia komissio on toteuttanut tällaisten toimien torjumiseksi? Entä ovatko kolmannet maat toteuttaneet vastaavasti toimia reagoidakseen EU:n muihin toimiin, joilla on pyritty kannustamaan taloudellista kasvua?
Toiseksi on havaittavissa, että eräiden ilmaisimien mukaan joistakin kriisistä vähemmän kärsineistä kehittymässä olevista talouksista on tulossa kansainvälisen kaupan kasvun voimistajia. Tällöin EU:n teollisuuden olisi kohdistettava vientimarkkinansa uudelleen ja pohdittava mahdollisesti myös tuotteisiinsa liittyviä tulevaisuudennäkymiä. Millaista strategiaa komissio aikoo noudattaa parantaakseen EU:n teollisuuden kilpailukykyä?
Kolmas kysymys: maailmanlaajuinen kriisi ja siitä aiheutuva maailmankaupan hiipuminen vaikuttavat monin eri tavoin kehitysmaihin, joihin työttömyys etupäässä keskittyy. Miten komissio aikoo muuttaa kauppasuhteitaan ja erityisesti kaikkein köyhimpien maiden kanssa ylläpidettäviä kauppasuhteita?
Neljäs kohta: vaikka mittavat kauppavajeet aiheutuvat yhtäältä joidenkin jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen liiallisesta kulutuksesta ja velkaantuneisuudesta, kehittymässä olevien talouksien suurissa vientitalouksissa on toisaalta syntymässä kaupan ylijäämää. Kauppavajeet ovat osaltaan voimistaneet maailmanlaajuista epätasapainoa, josta nykyinen maailmanlaajuinen talouskriisi juontaa juurensa. Millaista strategiaa komissio aikoo noudattaa lievittääkseen kauppapolitiikkansa maailmanlaajuisia epätasapainoisuuksia?
Viides ja viimeinen kohta: talouskriisin sosiaaliset vaikutukset ja maailmankaupan hiipuminen vaikuttavat todennäköisesti senkin jälkeen, kun talous on elpynyt. Talouden elpymisestä on esimerkiksi nyt havaittavissa merkkejä, mutta työttömyystaso on edelleen korkea. Milloin komissio aikoo teettää arvioinnin siitä, miten kriisi vaikuttaa Euroopan ja kehitysmaiden työpaikkoihin? Millaista strategiaa se aikoo noudattaa sisällyttääkseen kaupan sosiaaliset ja ympäristöä koskevat näkökohdat kansainvälisiin WTO:n sääntöihin?
Nämä olivat viisi kohtaa, jotka kansainvälisen kaupan valiokunta haluaa esitellä uudelle kauppa-asioista vastaavalle komission jäsenelle De Guchtille. Toivotan hänet tervetulleeksi ensimmäiseen parlamentin ja erityisesti kansainvälisen kaupan valiokunnan jäsenien kanssa käytävään julkiseen keskusteluun. Kiitän teitä etukäteen vastauksista, jotka voitte varmasti antaa esittämiimme kysymyksiin.
Karel De Gucht
Arvoisa puhemies, täällä on esitetty paljon laaja-alaisia kysymyksiä, joita olisi itse asiassa syytä tarkastella pidempään kuin mihin minulla on aikaa.
Tarkoituksenani on keskittyä tarkastelemaan alustavassa vastauksessani kauppapolitiikan vaikutusta talouden elpymiseen. Totean ensinnäkin kaupan alaan aiheutuvista seurauksista, että meidän olisi oltava helpottuneita siitä, että maailmankauppa hiipui vain 10 prosenttia. Tämä ei ollut sattumaa vaan tulos G20-valtioiden eri huippukokouksissa ilmaisemasta voimakkaasta poliittisesta tahdosta. Tämä johtuu myös WTO:n, OECD:n ja komission toteuttamista ja kauppaa rajoittavaan toimintaan kohdistuneista järjestelmällisistä valvontatoimista.
Laajalti ottaen vain muutamat valtiot ovat toteuttaneet suojelutoimia kaupan alalla. Kansainvälinen yhteisö vältti näin suojelupoliittisen kierteen, jollainen syntyi 1930-luvun suuren laman aikana. Tilanteen ylläpitämiseksi on tärkeää pysyä erittäin valppaana. Havaitessamme suojelupoliittisia tai kauppaa rajoittavia toimia torjumme niitä kaikilla käytettävissä olevilla kaupan alan välineillä, kuten markkinoillepääsystrategialla tai jopa WTO:n riitojenratkaisumenettelyllä.
Ulkoiset kasvua edistävät tekijät ovat keskeisessä asemassa EU:n talouden elpymisen kannalta. Näin ollen olen kanssanne samaa mieltä siitä, että EU:n teollisuuden olisi kohdistettava toimensa uusiin ja nopeasti kasvaviin kehittymässä oleviin talouksiin.
Kauppapolitiikkamme välityksellä voimme auttaa niitä tässä avaamalla markkinoita entistä enemmän ja vähentämällä kaikenlaisia kaupan ja investoinnin esteitä.
Tähän päästään vapaakauppasopimuksien myötä, joista neuvottelemme parhaillaan, ja syventämällä kaupallisia ja taloudellisia kumppanuuksia sellaisten tärkeiden kauppakumppanien kuin esimerkiksi Yhdysvaltojen ja Kiinan kanssa. Näissä valtioissa transatlanttinen talousneuvosto ja korkean tason vuoropuhelu ovat jo luoneet lujan perustan. Pidän tätä painopistealana kauppapolitiikasta vastaavana komission jäsenenä.
Komissio laatii tulevina viikkoina EU:n uuden yhteisen toimintasuunnitelman, joka koskee kestävää kasvua ja elvyttämistä EU 2020 -strategian välityksellä. Strategiaan liittyy tehokas ulkoinen ulottuvuus, jossa kauppapolitiikka on keskeisessä asemassa.
Globalisoituneessa maailmassa EU 2020 -strategian olisi toimittava tekijänä, jolla edistetään avoimuutta ja rakentavaa kansainvälistä taloudellista sitoumusta. Tämä on myös keskeinen teema tiedonannossa, jossa tarkastellaan tulevia kauppapolitiikan painopistealoja ja jonka aion esittää myöhemmin tänä vuonna.
Kauppapolitiikkaan sisältyy kuitenkin muitakin näkökulmia kuin kilpailukyky ja kasvu. Kyse on myös arvojemme levittämisestä koko maailmaan, ja siihen on sisällytettävä asianmukaisesti kaupan kehitystä koskeva ulottuvuus.
Kehitystavoitteiden voimakas edistäminen on jo nyt tärkeä osa EU:n kauppapolitiikkaa. Tämänhetkiset monenväliset neuvottelut muodostavat kehityskierroksen. Kehitysmaiden kanssa käydään kahdenvälisiä ja alueellisia neuvotteluja, ja kehitysmaille on myönnetty yksipuolisia etuuksia. Me autamme niitä osallistumaan maailmantalouteen ja hyödyntämään sitä elinolojen kohentamiseksi tavalla, jolla edistetään sekä poliittista vakautta että yhteiskunnallista kehitystä.
Sosiaalialalla olen samaa mieltä siitä, että kaupan alan on osallistuttava niiden yhteiskuntiemme asukkaiden auttamiseen, jotka ovat kärsineet eniten taloudellisesta kriisistä, ja erityisesti työpaikkansa menettäneiden auttamiseen. Tässä yhteydessä katson, että emme tarvitse kauppaa - emmekä enempää kauppaa - ylläpitääksemme sosiaaliturvajärjestelmäämme yhteisössä.
Eurooppalaista yhteiskuntamalliamme, jossa vapaa talous yhdistyy korkeatasoiseen sosiaaliturvaan, on suojeltava kestävällä tavalla, mikä edellyttää kasvua.
Todettakoon yhteenvetona, että komission tulevalla EU 2020 -strategialla tuetaan täysimääräistä elpymistä kriisistä samalla kun nopeutetaan siirtymistä kohti älykkäämpää ja ympäristöystävällisempää taloutta. Avoin kauppapolitiikka on tärkeässä asemassa sekä yhteisön taloutta elvyttävänä että periaatteitamme levittävänä tekijänä; niitä ovat avoimuus, sosiaaliturva ja ympäristönsuojelu, kestävyys ja rakentava osallistuminen maailman tapahtumiin.
Oikean strategian käyttöönotto edellyttää tietysti tiivistä yhteistyötä parlamentin ja neuvoston sekä muiden sidosryhmien kanssa, ja odotan mielenkiinnolla kanssanne tehtävää yhteistyötä yhteisen toimintasuunnitelman laatimiseksi.
Christofer Fjellner
PPE-ryhmän puolesta. - (SV) Arvoisa puhemies, minäkin aloitan puheenvuoroni toivottamalla komission jäsenen tervetulleeksi. Mukava nähdä teidät täällä. Odotamme ja toivomme teiltä suuria. Teillä on tärkeä tehtävä hoidettavananne.
Olin vuosi sitten erittäin huolestunut. Kun kauppa romahti ja odotimme maailmankaupan kehittyvän tavalla, jollaista ei ollut koettu toisen maailmansodan jälkeen, tilanne oli todella vakava. Maailmanpankki ilmoitti, että 17 G20-valtiota oli ottanut käyttöön yhteensä 47 uutta kaupan estettä ja tullia. Venäjä asetti tulleja autoille, Kiina rajoitti elintarvikkeiden tuontia, Intia kielsi lelujen tuonnin ja Argentiina otti käyttöön tekstiili- ja nahkatuotteiden tuontiluvat. Tilanne muistutti suojelupoliittista kilpavarustelua - huolestuttava toimintamalli 1930-luvulta.
Kauppasotaa ei kuitenkaan syttynyt. Mielestäni on tärkeää pysähtyä miettimään, mistä se johtui. Tärkeimpänä syynä voidaan pitää WTO:ta, joka on maailmanlaajuinen kauppaa sääntelevä elin ja joka pakottaa valtiot toimimaan asianmukaisesti ja olemaan turvautumatta suojelupolitiikkaan ja populismiin. On liian aikaista julistaa kriisi ratkenneeksi. Kriisi ei ole ratkennut. Tiedämme kaikki, että työttömyysaste on korkein talouskierron myöhäisessä vaiheessa ja että juuri työttömyys antaa pontta suojelupolitiikalle ja populismille. Tarkastellessamme tilannetta käy ilmi, että monet valtiot eivät ole vielä selvinneet kriisistä. Niillä saattaa jopa vielä olla pahin vaihe edessään. Olen huolestuneena kuunnellut ministerineuvoston jäseniä, jotka eivät juurikaan ota kantaa uusiin markkinoihin ja vapaakauppaan vaan arvostelevat sen sijaan maailmanlaajuistumista ja puhuvat yhteisön yrityksien ja työpaikkojen suojelemisesta. Se ei välttämättä vielä ole suojelupolitiikkaa, mutta toisinaan ero on hiuksenhieno. Kyse on joka tapauksessa sellaisesta merkantilismista, jota pidän vahingollisena.
Sen sijaan olisi tehtävä yhteistyötä ja pohdittava, miten voimme lisätä yhteisön kilpailukykyä edistämällä sen avoimuutta. Se edellyttää meiltä harkittuja toimia ja johtajuutta. Meidän on mietittävä, mitä voimme tehdä varmistaaksemme, että kaupan esteitä vähennetään niiden lisäämisen sijaan, erityisesti, kun on tarkoitus tehdä Koreaa ja pakollisia alkuperämerkintöjä koskevia päätöksiä ja kun ilmastomaksuja vaaditaan entistä laajemmin. Tätä meidän on myös pohdittava parlamentissa.
Kader Arif
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopassa vallitsee vertaansa vailla oleva kriisi, joka kohdistuu ensisijaisesti itse järjestelmään taloudellisen ja rahoituksellisen kriisin lisäksi.
Ennen kuin käyn tarkastelemaan keskustelumme aihetta eli talouskriisin vaikutuksia maailmankauppaan, haluan tehdä selväksi erään asian: kauppa ei ole kriisin uhri vaan myös yksi siihen vaikuttavista tekijöistä.
Olemme tosiaan joutuneet valtavaan maailmanlaajuiseen epätasapainotilaan, jota pahentavat yhtäältä joidenkin valtioiden liiallinen kauppavaje sisäisen velkaantumisen kustannuksella, ja toisaalta kaupan ylijäämä, jota erityisesti kehittymässä olevien valtioiden vienti ruokkii, valtioiden, joiden sisäinen kulutus ei kasva samaa vauhtia.
Lisäksi tähän asti noudatettu kaupan vapauttamista koskeva politiikka on vain voimistanut tätä epätasapainoa heikentäen erityisesti maailman köyhimpiä valtioita. Nämä valtiot, joita on kannustettu erikoistumaan monokulttuuriseen vientiin, ovat tästä johtuen joutuneet raaka-aineiden hintojen äärimmäisen vaihtelun uhreiksi vaihtelun vain kasvaessa kansainvälisen keinottelun tuloksena.
Omituinen maailma, joka asettaa ensimmäiseksi vuosituhannen kehitystavoitteekseen köyhyyden ja nälän poistamisen mutta keinottelee samalla vehnän hinnan korotuksilla.
Samat ihmiset, jotka puolustivat vapauttamista ja sääntelyn purkamista hinnalla millä hyvänsä 1990-luvulla, ovat nyt myös joutuneet vaikeaan tilanteeseen. Työpaikkojen menetyksien jatkuva lisääntyminen, pysähtynyt, toisinaan jopa negatiivinen kasvu ja kehittymässä oleva sosiaalinen kriisi ovat kaikki tekijöitä, joiden vuoksi meillä ei enää ole varaa menettää työpaikkoja tämän kultin nimissä. Miten selitämme kriisiaikana työpaikkansa menettäville työntekijöille, että tärkeintä on ylläpitää sääntelystä vapautettua kauppaa, jopa äkillisten ja toisinaan järkyttävien yrityssiirtojen kustannuksella?
Kriisi, jota käymme parhaillaan läpi, on näin ollen selvästi systeeminen kriisi, ja meidän on vastattava siihen uudella kehitysmallilla. Komission tämänhetkisessä Globaali Eurooppa -strategiassaan kehittämä näkemys perustuu olennaisilta osin markkinoille pääsyyn ja kaikkien alojen vapauttamiseen.
Arvoisa komission jäsen, meidän on mielestäni määriteltävä uudelleen tämä strategia, joka on ajautunut väärille raiteille ja joka on toisinaan aiheuttanut vastoinkäymisiä. Teollisuuden vientiä ei elvytetä pakottamalla kehitysmaita avautumaan entistä enemmän. Siten onnistutaan vain pahentamaan näissä valtioissa vallitsevaa tilannetta; niissä asuu 70 prosenttia 59 miljoonasta ihmisestä, jotka menettivät työpaikkansa vuonna 2009.
Sitä vastoin on olennaisen tärkeää tarkastella uutta strategiaa, jolla luodaan oikea tasapaino avoimuuden, suojelun ja tuen välille. Haluan palata näihin ajatuksiin. Emme voi sivuuttaa tätä kehitystä, jonka vuoksi Yhdysvallat jatkoi kaupan suojakeinojen hyödyntämistä ja Kiina oli WTO:n kanssa eri mieltä yhteisön polkumyynnin vastaisista toimista.
Sopimattomien menettelyjen yhteydessä on selvää, että suojelua tarvitaan, mutta sen periaatteet on hyväksyttävä ja niitä on puolustettava kansainvälisesti. Suojelupolitiikkaa koskevat toisinaan perusteettomat syytökset on kerta kaikkiaan hylättävä.
Kauppapolitiikan tukemistarve käy päivä päivältä selvemmäksi, ja tällainen tuki riippuu erityisesti unionin täytäntöön panemien politiikkojen tosiasiallisesta johdonmukaisuudesta. Politiikkojen johdonmukaisuudesta ei tarvitse tehdä älyllistä väittelyä, mutta johdonmukaisuus on ehdottoman välttämätöntä, mikäli haluamme määritellä uudelleen uuden kehitysmallin.
Metin Kazak
ALDE-ryhmän puolesta. - (BG) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, rahoituskriisi on tosiaan vaikuttanut tuhoisasti Euroopan unionin jäsenvaltioiden kauppaan. Esimerkiksi sellaisissa valtioissa kuin Bulgariassa vienti laski viime vuoden ensimmäisten 11 kuukauden aikana kokonaista 24 prosenttia edellisvuoteen verrattuna tuonnin laskiessa 35 prosenttia. Tämä on vaikuttanut erityisesti kiinteistö- ja matkailualaan. Tällä on erittäin vakavia seurauksia työllisyyden kannalta. On otettava huomioon yritysten välisen velkaantumisen jyrkkä kasvu, kansallisten ja paikallisten julkisista hankinnoista vastaavien elimien maksukyvyttömyys ja niin edelleen.
Edellä mainitut ongelmat ovat tyypillisiä muillekin valtioille. EU:ssa on tehtävä kattava ratkaisu, mikä edellyttää tiivistä yhteistyötä myös Euroopan komission eri pääosastojen välillä. Komission jäsen De Gucht painottaa tuen merkitystä, jotta laajennetaan yhteisön yrityksien toiminta-alaa ja lisätään niille tarjoutuvia tilaisuuksia, otetaan käyttöön selkeitä ennalta ehkäiseviä kaupallisia välineitä, saatetaan Dohan neuvottelut onnistuneeseen päätökseen, käytetään uusia välineitä suoria ulkomaisia sijoituksia ja niiden suojaamista varten sekä laaditaan uutta sijoituspolitiikkaa rahoituskriisi huomioon ottaen.
Näiden tavoitteiden saavuttaminen sekä taloudellisten yhteistyösopimusten menestyksellinen allekirjoittaminen Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen valtioiden kanssa liittyvät myös tiiviisti rahoituskriisistä elpymiseen.
Esityslistalla on kuitenkin edelleen kohtia, joista jotkin on jo mainittu. Hyödynnämmekö yhteisön varoja tehokkaasti torjuaksemme korkeaa työttömyystasoa? Mitä toimia Euroopan unioni voi toteuttaa tämänhetkisen kauppavajeen, valuutan devalvoinnin ja korkean inflaation johdosta, jotka vaikuttavat välittömästi kauppaan? Millaisia kauppapoliittisia välineitä Euroopan unionilla on käytössään rahoituskriisin ja sen seurauksien torjumiseksi? Mitä toimia on toteutettava, jotta estetään näin laajan kriisin toistuminen ja jotta kauppa jatkaa kasvamistaan? Millaista strategiaa voimme noudattaa Intian ja Kiinan kaltaisiin valtioihin nähden, jotka uhkaavat muuttaa koko rahoitusjärjestelmän? Luotan siihen, että vastaukset löytyvät ainoastaan EU 2020 -strategian avulla.
Yannick Jadot
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän teitä siitä, että annoitte kriisiin liittyvää suojelupolitiikkaa koskeville haaveille arvoisensa aseman. Keskustelun yhteydessä on mielestäni viisasta huomauttaa, että suojelupolitiikan uusi kukoistus ei ole johtamassa maailmansodan syttymiseen.
Nyt haluan kääntää asian lähes päälaelleen. Mielestäni kyse ei ole viime kädessä siitä, miten talouskriisi vaikuttaa kauppaan, vaan syventävämmin siitä, miten kauppa ja erityisesti 20 vuoden ajan noudatettu kauppapolitiikka vaikuttavat tämänhetkiseen kriisiin.
Kaksi ja puoli vuotta sitten tapahtunut elintarvikekriisi edelsi tavallaan rahoituskriisiä, samalla kun maailman maatalousmarkkinat ajautuivat kriisiin. Meille kerrotaan vastaavasti jatkuvasti, että Kiinan-kaupan vapauttaminen hyödyttää meitä. Olen sitä mieltä, että jollemme ota huomioon sosiaalisia sekä rahoitukseen, verotukseen ja tietysti ympäristöön liittyviä näkökulmia, Kiinalle aiheutuu jossakin vaiheessa suhteellisen edun lisäksi absoluuttista etua Eurooppaan nähden.
Tästä seuraa, että kaikissa kansallisissa keskusteluissa - tietänette tämän Belgian keskeisenä poliittisena toimijana - kaikki poliittiset puolueet huomaavat nyt, että globalisoituneessa maailmassa on mahdotonta hallita sosiaalista polkumyyntiä sekä ympäristöön, rahoitukseen ja verotukseen liittyvää polkumyyntiä.
Vastaavasti voidaan todeta, että strategia, jota me kaikki eurooppalaiset odotimme Berliinin muurin romahdettua ja jonka mukaan sosiaalinen demokratia saa syntynsä kaupasta, ei toimi, kuten Kiinan esimerkistä käy ilmi.
Arvoisa komission jäsen, mainitsitte Lissabonin strategian, innovaation ja ympäristöystävällisen talouden, ja tiedätte, että tämä yhteisön strategia on epäonnistunut. Jollemme valtavirtaista Lissabonin strategiaa ennen Globaali Eurooppa -strategiaa, saatamme joutua ihmettelemään, mitä teollisuudenaloja yhteisössä on jäljellä. Mikä viivyttää koko yhteisössä tehtävien teollisten, maataloudellisten, taloudellisten ja tietysti sosiaalisten ja ympäristöllisten valintojen määrittelyä, jotta voimme oppia, miten kauppaa käydään muun maailman kanssa? Ennen kuin nämä valinnat on määritelty, noudatamme epäonnistumisen strategiaa.
Esitän yksityiskohtaisemman kysymyksen: WTO:n rahoituspalvelukauppaa tarkasteleva komitea järjesti 4. helmikuuta 2010 kokouksen, jossa keskityttiin nimenomaan rahoituskriisin ja rahoituspalvelujen vapauttamisen asettamiin haasteisiin. Voitteko kertoa meille, mikäli teidän oli mahdollista seurata kokouksen kulkua, mihin johtopäätöksiin kokouksessa päädyttiin, ja mitä mieltä olette asiasta?
Jacek Włosowicz
ECR-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, nykyisessä maailmanlaajuisessa taloudessa suurin osa rajoista on sellaisia, että ne mahdollistavat ihmisten, pääomien ja palvelujen vapaamman kulun. Tällä pyritään tietysti kohentamaan elinoloja. Se on hyvä asia niin kauan kuin useimpien valtioiden kauppatase on positiivinen ja BKT kasvaa. Ongelmia ilmenee, kun talous hidastuu, markkinaindeksit romahtavat ja työttömyydestä alkaa aiheutua vaikeuksia. Rajojen avaaminen kohentaa elinoloja mutta se on myös aiheuttanut eri talouksien keskinäisen riippuvuuden. Tämä on kolikon toinen puoli. Se on selvästi havaittavissa nykyisessä tilanteessa. Esimerkiksi Saksan talouden laantuminen vaikuttaa kielteisesti Puolan talouteen, mikä johtuu siitä, että Saksa on yksi Puolan keskeisistä vientikumppaneista. Puolan BKT on onneksi kasvanut, mikä on poikkeuksellista yhteisössä, mutta on huolestuttavaa, että työttömyysaste on noussut usean kuukauden ajan. Esimerkki osoittaa hyvin selvästi, että hallituksien ei pitäisi pohtia yksinomaan sisäisten taloudellisten ongelmien ratkaisemista vaan niiden olisi myös sovittava siitä, miten ne voivat yhdessä kehittää puolustusmekanismeja suojautuakseen vastaavilta tilanteilta tulevaisuudessa.
Kriisi on samalla testi meille kaikille. Tarkoitan tällä pääasiassa Euroopan unionin jäsenvaltioita. Emme voi hyväksyä tilannetta, jossa jotkin valtiot yrittävät salata noudattaneensa interventiopolitiikkaa, samalla kun muita valtioita estetään myöntämästä valtiontukia vapaan kilpailun nimissä. Ymmärrän tietysti, että tietyt hallitukset saattavat olla jossakin mielessä oman äänestäjäkuntansa panttivankeja, mutta jos aiomme luoda kaikkia hyödyttävän Euroopan yhteisön, meidän on laadittava selkeitä sääntöjä ja noudatettava niitä. Meidän on hyödynnettävä voimavarojamme eli edistynyttä tekniikkaa ja inhimillistä pääomaa. Vain siten onnistumme vahvistamaan entisestään valtioidemme välistä yhteistyötä, ja me, Euroopan unionin kansalaiset, voimme ajatella tulevaisuutta parempien edellytyksien vallitessa ja toivoa, että meidän...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Joe Higgins
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, maailman kapitalismi on ajautunut pahimpaan kriisiin sitten 1930-luvun suuren laman. Kuten silloinkin, työläiset ja köyhät maksavat tästä kalliin hinnan ja kärsivät sen seurauksista, asuivatpa he Euroopassa tai maailman köyhimmissä valtioissa.
Maailmanpankin tutkijat ennustavat, että kriisi syöksee 64 miljoonaa ihmistä äärimmäiseen köyhyyteen yksinomaan vuonna 2010 ja että kriisin vuoksi 30 000-50 000 afrikkalaislasta kuoli aliravitsemukseen jo vuonna 2009. Kriisi vaikuttaa tuhoisasti maailmankauppaan, mutta esimerkiksi Yhdistyneiden Kansakuntien rahoitushuippukokouksessa viime vuonna esitetty vaatimus, jonka mukaan kriisi ratkaistaan saattamalla Dohan kauppaneuvottelukierros päätökseen, on täysin väärä. Arvostetun War on Want -kansalaisjärjestön mukaan 7,5 miljoonaa työntekijää olisi siinä tapauksessa vaarassa menettää työpaikkansa, myös köyhimmissä valtioissa.
Rahoitusalan keinottelijoiden toiminta maailmanmarkkinoilla voimistaa laajalti tätä maailman kapitalismin kriisiä. Nämä siivelläeläjät eivät tyytyneet vain kiihdyttämään kriisiä, vaan he haluavat nyt hyödyntää sitä kääriäkseen lisää miljardeja. Huomasiko EU:n komissio eilen ilmestyneen Financial Times -sanomalehden otsikon, jonka mukaan ennätysmäärä välittäjiä veikkaa euroa vastaan? Mitä komissio tekee? Se vajoaa polvilleen keinottelijoiden edessä ja vaatii kriisin pahimmin runtelemia valtioita, kuten Kreikkaa, leikkaamaan rajusti työläisten palkkoja, eläkkeitä ja julkisia palveluja.
Miten luulette näin säälimättömien leikkauksien vaikuttavan niin Euroopan kuin maailman kauppaan? Jos työväestön kykyä ostaa tuotteita ja palveluja leikataan, samalla leikataan näiden tuotteiden ja palvelujen kysyntää, mikä tarkoittaa, että niitä tuottavilta työläisiltä viedään miljoonia työpaikkoja. Tähän komissio pyrkii konkreettisesti. Niinpä eiliseen mielenosoitukseen osallistuneet kymmenet tuhannet kreikkalaiset olivat aivan oikeassa. Kapitalismi aiheuttaa vain lisää kärsimystä ja kriisejä. Se on korvattava inhimilliseen solidaarisuuteen ja demokraattisen sosialismin arvoihin perustuvalla järjestelmällä.
William  Dartmouth
Arvoisa puhemies, merkittävä sijoittaja Warren Buffet totesi kerran, että kun vuorovesi laskee, näkyy, kenellä ei ole uimapukua päällä. Yhdistyneen kuningaskunnan talous supistui viime vuonna 4,8 prosenttia samoin kuin Italian. Saksan talous supistui viiden prosentin verran ja EU:n kauppa vielä paljon enemmän.
Aion keskittyä kolmanteen kysymykseen eli siihen, millaista strategiaa komissio aikoo noudattaa parantaakseen EU:n teollisuuden kilpailukykyä.
No, ennen Lissabonin sopimusta oli Lissabonin strategia, jonka mukaan EU:sta oli määrä tulla - lainaan - "maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous". Nythän on niin, että kilpailukykyisen ja dynaamisen tietoon perustuvan talouden ennakkoedellytyksenä on joustava työvoima. Mitä EU on siis tehnyt asian edistämiseksi?
Vuokratyöntekijöitä koskeva direktiivi annettiin vuonna 2008, mikä lamaannutti liisterin tavoin työmarkkinoiden joustavimman osan. Vuokratyöntekijöitä koskeva direktiivi on hyvä esimerkki huonosti harkituista ja epätarkoituksenmukaisista EU:n direktiiveistä; se on jälleen kerran vaikuttanut suhteettomasti ja haitallisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, josta on kotoisin kolmasosa kaikista EU:n vuokratyöntekijöistä. Sivumennen sanottuna joustava työvoima on tekijä, joka pelastaa ihmiset köyhyydeltä.
EU:n huonosti harkittujen direktiivien sarja estää kilpailukykyisen ja dynaamisen tietoon perustuvan talouden kehittymisen jäsenvaltioissa.
EU:n talouskriisi paljastaa, että EU:lla ei tavallaan ole minkäänlaista uimapukua.
Béla Glattfelder
(HU) Haluan käsitellä kahta asiaa: kauppavajetta ja hiilidioksidipäästöjä. Asiakirjassa todetaan perustellusti, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kauppavajeen kasvu on laajalti myötävaikuttanut kansainväliseen talouskriisiin. Euroopan unionin kauppavaje kasvoi 75 miljardista eurosta vuonna 2004 243 miljardiin euroon vuonna 2008. Kauppavaje siis kolminkertaistui neljässä vuodessa. Tämä tarkoittaa, että jokaisen yhteisön kansalaisen kulutus ylitti tuotetun arvon 500 euron verran. Näin suuri kauppavaje ja tässä määrin tuotannon ylittävä kulutus eivät ole kestäviä. On toteutettava toimia kauppavajeen vähentämiseksi, koska jollemme tee niin tarkoituksellisesti, talouden lait pakottavat omaehtoisesti tähän muutokseen. Siitä aiheutuisi kuitenkin yhteiskunnan kannalta paljon suurempia kustannuksia. Tämä käy ilmi Kreikan tämänhetkisistä tapahtumista.
Todettakoon energia-alasta, että suojelupolitiikan lisäksi myös energianhintojen tukijärjestelmät vääristävät maailmankauppaa. Öljyn käyttöä tuetaan useissa kehitysmaissa siten, että öljyä on saatavilla alhaisempaan hintaan kuin kansainvälisillä markkinoilla, samalla kun talousarviovaroja käytetään myös sähkön käytön tukemiseksi. Samanaikaisesti yhteisön tuottajien on maksettava veroja eli hiilidioksidikiintiöitä, jos tuottajat haluavat käyttää energiaa tuotannossa. Kööpenhaminassa tehtiin selväksi, että kehitysmaat haluavat estää ilmastosopimuksen teon, koska ne eivät halua hyväksyä leikkauksiin liittyviä seuraamuksia. Tämän torjumiseksi on toteutettava toimia, koska useat taloustieteilijät ovat nyt todenneet, että edullinen hiilidioksidi tarjoaa Kiinalle edullista työvoimaa paremman kilpailuedun. Jollei energiankulutusta vähennetä, vaarana on, että taas ja taas...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
David Martin
(EN) Arvoisa puhemies, kuten muut puhujat ovat todenneet, rahoitusalan kriisin kokonaisvaikutus on nyt käymässä selväksi. Komission mukaan kauppa vähentyi 10 prosenttia vuonna 2009. Kansainvälisen valuuttarahaston mukaan se vähentyi 12,3 prosenttia vuonna 2009.
Kansainvälisen työjärjestön ILO:n mukaan maailmassa oli 212 miljoonaa työtöntä vuonna 2009, mikä oli 34 miljoonaa enemmän kuin vuonna 2007.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa julkisen talouden ylijäämä oli 0,3 prosenttia bruttokansantuotteesta vuonna 2008, kauppavaje oli suuruudeltaan 6,4 prosenttia vuonna 2009. Kolmen miljardin suuruinen ylijäämä muuttui toisin sanoen 64 miljardin vajeeksi ja leikkasi 67 miljardia Saharan eteläpuolisen Afrikan ostovoimasta.
Kaikki maailman osat ovat kärsineet kriisistä, mutta kolmas maailma eli kehitysmaat ovat kärsineet eniten. Tästä syystä Oxfam-järjestö esitti tänään vetoomuksen niin sanotun "Robin Hood" -veron puolesta.
Se on muunnelma Tobinin verosta, jonka tarkoituksena oli verottaa rahoitustuotteilla, arvopapereilla, velkakirjoilla, hyödykkeillä ja valuuttasiirroilla keinottelutarkoituksissa käytävää kauppaa. Robin Hood -veron osuus on vähäinen, 0,05 prosenttia, mutta sen avulla voitaisiin kerätä miljardeja kolmannessa maailmassa toteutettavia kehityshankkeita varten.
Vuosituhannen kehitystavoitteiden täyttämiseksi tarvitaan 35-45 miljardia, ja pankit saivat biljoonan dollarin suuruisen tukipaketin. Pankkien olisi tehtävä enemmän kuin vain maksaa laina takaisin: niiden olisi korjattava yhteiskunnalle laajassa mielessä aiheuttamansa vahingot.
Näin ollen Robin Hood -vero olisi oiva keino torjua köyhyyttä ja taata pankkien sosiaalisesti hyödyllinen panos.
Aikooko komission jäsen tarkastella vakavasti Oxfam-järjestön ehdotusta, jota Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri on ilmaissut tukevansa, ja aikooko hän antaa sille painoarvoa kauppapolitiikasta vastaavana Euroopan komission jäsenenä?
Olle Schmidt
(SV) Arvoisa puhemies, maanosamme on rikas. EU:n on kannettava erityinen vastuu vapaan ja oikeudenmukaisen kaupan ylläpitämisestä. Rahoitusalan kriisi on aiheuttanut maailmanlaajuisen taloudellisen taantuman, jonka vuoksi, kuten todettua, kauppa supistui 10 prosenttia vuonna 2009 ja on nyt samalla tasolla kuin vuonna 2005. Kehitysmaat ovat erityisen haavoittuvassa asemassa viennin vähentyessä ja niiden on vaikea saada rahoitusta pankeilta. Esimerkiksi AKT-valtioiden kohdalla tavarakauppa muodostaa 50 prosenttia niiden kaupasta. Nämä valtiot ovat näin ollen erittäin alttiita kriiseille. Kasvun vähentyessä prosentin verran 20 miljoonaa ihmistä vajoaa köyhyyteen.
Tässä EU:n on kannettava vastuunsa rikkaana maanosana ja varmistettava, että useammat ihmiset eivät vajoa köyhyyteen ja syrjäydy rahoitusalan kriisin vuoksi. EU:n on pyrittävä varmistamaan, että köyhimpiä valtioita tuetaan entistä enemmän ja että niiden velat mitätöidään tarvittaessa. Hyvät ystävät, tässä yhteydessä olen sitä mieltä, että monet kotimaistanne voisivat toteuttaa lisätoimia varmistaakseen, että niiden antamaa apua lisätään, parannetaan ja tehostetaan. Aina ei tarvitse vedota EU:hun vaan voimme hoitaa asioita myös kotirintamalla.
Unionin kannalta tärkeimpiä painopistealoja ovat Dohan kierroksen saattaminen päätökseen ja yksinkertaisesti EU:n maatalouspolitiikan romuttaminen. On järjetöntä, että rikas EU pakottaa kilpailun kautta lakkauttamaan köyhät afrikkalaistilat. Uusi vapaakauppasopimus olisi paras tapa ratkaista rahoitusalan kriisi ja estää suojelupolitiikan noudattaminen.
EU voi ja sen täytyy toimia esikuvana vapautettaessa maailmankauppaa. Maailmanlaajuistuminen ja kansainvälinen kauppa ovat pohjimmiltaan myönteisiä asioita. Suojelupolitiikka on ja on aina ollut epäkohta. Niiden teistä, jotka katsovat, että suojelupolitiikalla voitaisiin jollakin tavalla opettaa ja auttaa maailmaa, olisi otettava opikseen menneisyydestä.
Janusz Wojciechowski
(PL) Arvoisa puhemies, maataloustuotteiden kauppa on ala, johon pitäisi tukeutua kriisin torjumiseksi. Viime vuosina ja Maailman kauppajärjestön painostuksen alaisina olemme Euroopan unionissa ottaneet vapaaehtoisesti käyttöön lukuisia maataloustuotteiden tuotantoon ja vientiin kohdistuvia rajoituksia. Toteutimme esimerkiksi sokerimarkkinoiden laajan uudistuksen, jonka myötä yhteisön sokerintuotanto vähentyi kolmanneksen ja useita sokerinjalostamoja suljettiin. Monilla tiloilla lakattiin viljelemästä sokerijuurikasta, työttömyys kasvoi emmekä saavuttaneet sosiaalista tai taloudellista hyötyä. Se oli lahja suurille sokerialan konserneille, jotka siirsivät tuotantonsa Euroopasta, ja nykyään tuomme sokerimme niiltä.
Meidän pitäisi mielestäni kriisiaikana suojella voimakkaasti talouttamme ja tuottajiamme. En tarkoita suojelupolitiikkaa vaan yhtäläisten mahdollisuuksien politiikkaa, jota ei tällä hetkellä sovelleta tuottajiimme. Euroopan unionissa noudatetaan lukuisia korkeatasoisia normeja, kuten esimerkiksi maatalousalalla, jossa on otettu käyttöön eläinten hyvinvointia koskevia normeja. On oikein edistää näitä normeja, mutta meidän olisi myös edellytettävä, että ne, jotka vievät tuotteita Euroopan unioniin, noudattavat samoja normeja. Jos esimerkiksi kiellämme häkkikanalat, meidän ei pitäisi samanaikaisesti tuoda munia sellaisista valtioista, joissa kyseinen menetelmä on käytössä. Samoin olisi toimittava monissa muissa tilanteissa. On noudatettava yksinkertaista sääntöä, jonka mukaan samat vaatimukset koskevat niin viejiä kuin omia tuottajiamme, koska ilman tätä sääntöä, ja talouskriisiä lukuun ottamatta...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Jaroslav Paška
(SK) Yhdysvaltojen rahoitusalan aiheuttama rahoituskriisi kasvoi hyvin nopeasti talouskriisiksi, joka vaikutti välittömästi koko talouselämään. Väistämättömiä seurauksia olivat kuluttajien ostovoiman nopea heikentyminen, tuotannon väheneminen, työttömyyden kasvu, verotulojen väheneminen ja valtioiden talousarvioiden rahoittamiseksi tarvittavien varojen väheneminen.
Tuotannon vähentyessä koko maailmassa kaupankäynnin kohteina olevien tuotteiden arvo laski tietysti väistämättä tuotannon vähentymisen myötä. Hyvät parlamentin jäsenet, jos me näin ollen ihmettelemme nyt, miten maailmankauppaa saadaan vakautettua tai jopa kasvamaan, se onnistuu vain toteuttamalla tehokkaita toimia talouden romahtamisen pysäyttämiseksi, siten, että pyritään vakauttamaan taloutta ja käynnistämään talouskasvu vaiheittain.
Nykyinen talousjärjestelmä on niin yhteenkietoutunut ja maailmanlaajuistunut, että pidän hyödyttömänä harhaluulona luottaa rajallisiin keinotekoisiin toimiin, jotka kohdistuvat tiettyihin aloihin eivätkä tuota lisäarvoa.
Iliana Ivanova
(BG) Hyvät parlamentin jäsenet, kriisi on aiheuttanut väistämättä maailmankaupan merkittävän vähenemisen. Tämä käy ilmi myös tuotannon ja sijoituksien vähenemisestä sekä kasvumahdollisuuksien rajallisuudesta. Samalla kansallisia hallituksia houkuttelee kovasti mahdollisuus ottaa käyttöön esteitä kotimaisen tuotantokyvyn suojelemiseksi.
Vuonna 2009 kävi ilmi, että kansallisten eri suojelumuotojen käyttö oli lisääntynyt hälyttävästi sekä yksittäisissä Euroopan unionin jäsenvaltioissa että uusissa kehittymässä olevissa talouksissa. Tällainen suojelupolitiikka estää yhteisön talouden selkärangan muodostavien pienien ja keskisuurien yrityksien pääsyn kansainvälisille markkinoille lisäämällä niihin kohdistuvia rasitteita ja rajoituksia.
Näiden ongelmien ratkaisemiseksi ja yrittäjyyden ja kaupan kannustamiseksi yhteisö tarvitsee mielestäni ennen kaikkea lujia sisämarkkinoita. Se edellyttää, että yhteisön talous on riittävän kilpailukykyinen ja innovatiivinen ja että se perustuu korkeisiin laatunormeihin. Kuten Euroopan komissiokin on pannut merkille, meidän on saavutetusta edistyksestä huolimatta jatkettava sellaisten toimien toteuttamista, joilla parannetaan koulutusjärjestelmien kykyä edistää innovatiivista ja dynaamista tietoon perustuvaa yhteiskuntaa.
Katson, että Euroopan unionin vakaa julkinen talous, jolla taataan kansallisten talouksien ja yhteisön valuutan kestävyys, on tärkeä ennakkoedellytys kaupan epätasapainotilan korjaamiseksi. Euron vakaus on erittäin tärkeää kauppakumppaneidemme luottamuksen kannalta. Vakaan kasvuperustan luomiseksi tarvittavien rakenneuudistuksien oikea-aikainen täytäntöönpano antaa lisäpontta kaupan ja sijoitustoiminnan elvyttämiselle.
Viimeisimpänä vaan ei vähäisimpänä katson, että euroalueen järkevä ja nopea laajentaminen lujittaisi myös sisämarkkinoita; tästä seuraisi yhteisön jäsenvaltioiden taloudellinen yhdentyminen ja yhteisön talouden vaikutusvaltaisuuden lisääntyminen sen kansainvälisiin kumppaneihin nähden.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Arvoisa puhemies, kuten vuoden 2009 luvut osoittavat ja kuten on jo huomautettu, vuoden 2008 alussa syntynyt rahoitusalan kriisi on vaikuttanut merkittävästi kauppaa koskeviin lukuihin.
Joka tapauksessa näyttää siltä, että olemme onnistuneet välttämään 1930-luvun kriisin kaltaisen suojelupolitiikan houkutukset, ja että uusien rajoittavien toimien kehittämissuuntaus hälveni viime vuoden lopulla. Tämä kävi ilmi komission viime vuoden lopulla hyväksymästä viidennestä kertomuksesta mahdollisista kauppaa rajoittavista toimenpiteistä.
Tällaisia rajoittavia toimia on kuitenkin otettu käyttöön monissa valtioissa, joiden taloudelliset perustat eroavat toisistaan, kuten Yhdysvalloissa, Kiinassa, Argentiinassa, Venäjällä ja Indonesiassa, mutta myös monissa kehitysmaissa. Juuri nämä maat eli kehitysmaat tarvitsevat avoimia markkinoita, jotka voivat ottaa niiden tuotteet vastaan.
Tästä syystä kehotan kehitysyhteistyöstä vastaavaa komission jäsentä De Guchtia edistämään laaja-alaisempaa ja vapaampaa maailmankauppaa sekä pyrkimään siihen, että Euroopan unioni ottaisi johtoaseman vähennettäessä suojelupoliittisia esteitä kehittyneissä valtioissa ja että kehitysyhteistyö sitouduttaisiin ottamaan voimakkaammin huomioon kauppaneuvotteluissa.
Georgios Papastamkos
(EL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, maailmankaupan vähentyminen on mielestäni ylittänyt selvästi varsinaisen taantuman rajat. Tutkimuksien mukaan se, että pankit eivät myönnä rahoitusta yrityksille, johtuu laajalti kaupankäynnin hidastumisesta.
Haluan esittää kaksi kysymystä. Mitä on ensinnäkin tapahtunut kaupan monenvälistä rahoittamista koskeville kansainvälisille sitoumuksille? Toiseksi, millaisia tuloksia on saavutettu joustavamman rahoituskehyksen myötä, jonka tarkoituksena on helpottaa yrityksien rahoituksen saantia yhteisössä?
Maailmankaupasta todettakoon, että Maailman kauppajärjestön säännöt ja sitoumukset ovat laajalti estäneet kaupan alaa koskevien rajoittavien toimien käyttöön ottamisen, millä on samanaikaisesti taattu tarvittava joustavuus talouden elvyttämiseen tähtäävien politiikkojen hyväksymiseksi.
Kehotamme kuitenkin komissiota valvomaan tiiviisti kauppakumppaniemme toteuttamia toimia ja niiden vaikutusta yhteisön vientiin, kuten EU:n merkittävien kauppakumppanien noudattamaa, kotimaisten tuotteiden ostamista kannustavaa politiikkaa. Samalla ei pidä jättää huomioimatta joidenkin kehittymässä olevien talouksien viennin dynaamista kasvua.
Tässä tapauksessa korostan erityisesti yhteisön tuotteiden kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla: ne olivat olemassa jo aiemmin, eikä niiden olemassaolo ole ollut riippuvainen taloudellisesta kriisistä.
Totean lopuksi, että meidän on muun muassa saavutettava vastavuoroisuus kauppakumppaneihimme nähden ja markkinoillepääsyn osalta, palautettava tasapuoliset kilpailuolot kansainvälisille markkinoille ja varmistettava, että tuotuihin tuotteisiin sovelletaan samoja sääntöjä kuin EU:ssa tuotettuihin tuotteisiin.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Arvoisa puhemies, (osa puheesta ei kuulunut) on jo nyt hyvin vaikeassa tilanteessa maailmanlaajuisen taantuman ja joidenkin tuotteiden maailmanlaajuisen kysynnän vähentymisen vuoksi. Suojelupolitiikka aiheuttaa kuitenkin lisää ongelmia kansainväliselle kaupalle ja suoraan EU:n eduille.
Venäjä on yksi kansainvälisen kaupan toimijoista, jotka ovat ottaneet käyttöön kauppaan kohdistuvia haitallisia lisäesteitä. Venäjä on kantanut rahoitusalan kriisin alusta alkaen niin sanottuja "väliaikaisia" kriisin vastaisia tulleja joistakin tuontituotteista, kuten lihasta ja maitotuotteista, huonekaluista sekä terästuotteista. Toinen muistuttamisen arvoinen esimerkki on väliaikainen huumetulli, jonka Venäjä on asettanut EU:n viejille.
Vielä hälyttävämpää on, että Venäjän, Valko-Venäjän ja Kazakstanin välinen tulliliitto tuli voimaan 1. tammikuuta 2010. Tästä seurasi, että korotetut tullimaksut kohdistuivat yhteensä 30 prosenttiin EU:n tuoteryhmistä. Suurin ongelma on tietysti se, että Venäjä, Valko-Venäjä ja Kazakstan eivät ole WTO:n jäseniä, eivätkä WTO:n säännöt, joilla rajoitetaan tuontitullien yksipuolista korottamista ja muita kauppaa rajoittavia toimia, näin ollen sido niitä. Meillä ei ole Venäjän kanssa yhteistä riitojenratkaisumenettelyä, koska se ei ole WTO:n jäsen.
Arvoisa komission jäsen, esitän teille kaksi kysymystä. Mitä mieltä komissio on EU:n tämänhetkisistä kaupan alan ongelmista Venäjän kanssa? Entä onko laadittu erityistä strategiaa Venäjän WTO-jäsenyyden tarkastelemiseksi?
Daniel Caspary
(DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kuulleet monessa yhteydessä todettavan, että maailmankauppa on vähentynyt huomattavasti kuluneiden kolmen kuukauden aikana huolimatta Maailman kauppajärjestön useiden jäsenvaltioiden menestyksellisistä yrityksistä pitää markkinat mahdollisimman avoimina. Olen myös hyvin kiitollinen siitä, että Euroopan unioni on tältä osin toiminut erittäin tehokkaasti ja jättänyt lähestulkoon kaikki suojelupoliittiset toimet toteuttamatta.
Kotimaassani on tapana sanoa, että hyökkäys on paras puolustus. Haluaisin tarttua siihen, mitä jäsen Andrikienlausui juuri Venäjällä toteutetuista erityistoimista. Meidän on pohdittava, mitä tehokkaita keinoja meillä on käytettävissämme, jotta voimme hyökätä niitä kauppakumppaneita vastaan, jotka eivät ole noudattaneet G20-valtioiden tekemiä sopimuksia, jotka ovat toteuttaneet suojelupoliittisia toimia, jotka ovat sulkeneet markkinat ja joiden vuoksi maailmantalous on syöksynyt vielä syvemmälle kuin se muutoin olisi.
Eikö meidän olisi syytä hyödyntää ennakoivammin Globaali Eurooppa -strategiaamme ja panna sen sisältämät kohdat määrätietoisesti täytäntöön? Eikö nyt ole oikea aika edistää etujamme ennakoivasti sen sijaan, että vain ehkäisemme suojelupolitiikan noudattamista? Mielessäni on mahdollinen uusi aloite, jonka myötä saavutamme vihdoin edistystä WTO:ssa. Katson, että meidän olisi toimittava johdonmukaisesti ja neuvoteltava nopeasti vapaakauppasopimuksista. Olemme saavuttaneet tuloksia Etelä-Koreassa. Mitä olemme saavuttaneet Intiaan, Kanadaan, Kolumbiaan ja Peruun nähden? Eikö olisikin erittäin myönteistä, että onnistuisimme nyt edistämään niiden kanssa tehtäviä vapaakauppasopimuksia?
Monet muut jäsenet ovat viitanneet kehitysmaihin. Eikö nyt olekin ihanteellinen tilaisuus edistää viimein talouskumppanuussopimuksia, jotta kehitysmaat ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiot (AKT) voisivat paremmin yhdentyä maailmankauppaan ja jotta voidaan toteuttaa tehokkaita toimia taloudellisen kasvun synnyttämiseksi ja köyhyyden torjumiseksi? Viime vuosikymmeninä on käynyt selväksi, että kasvu on ollut voimakkainta maailmankauppaan osallistuvissa valtioissa. Arvoisa komission jäsen De Gucht, odotan mielenkiinnolla vastaustanne.
Theodoros Skylakakis
(EL) Arvoisa puhemies, aloitan toteamalla, että kauppasuhteemme nopeasti kehittyviin valtioihin eivät ole staattisia. Vaikka esimerkiksi unionin ja Kiinan kasvuvauhdit eroavat tyystin toisistaan, unionia vastaan sovelletut tullien ulkopuoliset esteet, joita pidettiin vähemmän merkittävinä, kun Kiinan talous oli kooltaan vähäisempi, vaikuttavat meihin entistä voimakkaammin, kun Kiinan suhteellinen merkitys kasvaa ja unionin merkitys vähenee.
Samalla kun suhteellinen kokomme pienenee, myös neuvotteluasemamme heikkenee. Niinpä unionille tarjoutuu tässä yhteydessä tilaisuus edistää politiikkaansa, vähentää tehokkaasti viennin esteitä nopeasti kehittyvissä valtioissa sekä rajoittaa sosiaalista ja ympäristöalan polkumyyntiä. Aikaa on kriisin vuoksi entistä vähemmän hukattavana.
Totean toiseksi, että suhteiden muuttuessa on entistä tärkeämpää korostaa transatlanttisia kauppasuhteita ja edistää toimivampia Yhdysvaltain markkinoita, jotta lisätään transatlanttista kauppaa ja laajennetaan molemmin puolin Atlanttia sijaitsevien osapuolien neuvotteluvaltuuksia.
Tässäkin unionille tarjoutuu tilaisuus: transatlanttisten markkinoiden luominen kestää pitkään, koska kyse on monimutkaisesta prosessista. Miten tärkeinä Yhdysvallat pitää näitä suhteita? Se, että presidentti Obama ei osallistu Madridin tulevaan huippukokoukseen, ei valitettavasti ole rohkaiseva merkki.
Onkin kysyttävä, pitääkö komissio tarpeellisena toteuttaa kiireellisiä toimia, vaikka meillä on edelleen tarvittavaa neuvotteluvoimaa.
Tokia Saïfi
(FR) Arvoisa puhemies, taloudellinen ja rahoituksellinen myrsky, josta olemme juuri selvinneet, on aiheuttanut paljon vahinkoa. Taloutemme ovat tuuliajolla ja pyrimme edelleen kaikin tavoin tasapainoon määrätietoisiin kehittymässä oleviin talouksiin nähden.
Arvoisa Euroopan komission jäsen, teidän on nyt aika johtaa kunnianhimoista ja merkityksellistä yhteisön kauppapolitiikkaa, jolla pyritään anteeksi pyytelemättä puolustamaan kaupallisia etujamme ja joka perustuu markkinoiden molemminpuoliseen avoimuuteen ja kilpailuetujemme hyödyntämiseen.
Euroopan unionin on ensinnäkin löydettävä kultainen keskitie äärimmäisen vapaan kaupan ja suojelupolitiikan välillä. Tähän päästään mielestäni siten, että luodaan oikeudenmukaisen kaupan kehys. Euroopan unionilla on aseinaan tiettyjä arvoja, kuten teollis- ja tekijänoikeuksien suojelu, sijoituksiin liittyvä oikeudenmukaisuus, markkinoille pääsy, tullien ulkopuolisten kaupan esteiden torjunta ja sosiaali- ja ympäristöalan normien noudattaminen. Niinpä unioni on velvollinen varmistamaan, että Intia ja Kiina hyväksyvät nämä arvot periaatteina; ne ovat kehittymässä olevia talouksia, jotka ovat asiakkaitamme ja kilpailijoitamme mutta myös kumppaneitamme.
Arvoisa komission jäsen, sen lisäksi, että kauppaa on tasapainotettava, teidän on osallistuttava yhteisön yrityksien kilpailukyvyn vahvistamiseen. Miten se onnistuu? Innovaatio, sijoittaminen tutkimukseen ja kehitykseen sekä kilpailukykyisten yritysryppäiden kansainvälinen vaikutus näyttävät olevan keskeisiä tekijöitä, joiden avulla selviämme kriisistä.
Meidän on myös kohdistettava toimemme innovatiivisiin yrityksiin, erityisesti pk-yrityksiin, vapauttamalla ne liiallisista hallinnollisista ja verotuksellisista rasitteista, sekä ympäristöystävälliseen teknologiaan ja palveluihin.
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Krisztina Morvai
(HU) Meidän on otettava kantaa peruskysymykseen eli siihen, hyödyttääkö vapaa kauppa eli WTO:n valvoma nykyinen järjestelmä ihmisiä vai olisiko syytä harkita uutta ohjaavaa periaatetta, jota en itse nimittäisi suojelupolitiikaksi vaan taloudelliseksi itsemääräämisoikeudeksi. Ehdotan, että tarkastelemme näiden kahden ohjaavan periaatteen välisiä eroja kolmella alalla. Mitä maailmankauppa tarkoittaa nykyisessä muodossaan ja laajuudessaan, kun on kyse työpaikkojen luomisesta ja säilyttämisestä yhteisössä, erityisesti, kun ajatellaan Euroopan valtioissa toimivia pienkauppiaita, pk-yrityksiä, perheyrityksiä ja pienviljelijöitä, jotka ovat joutuneet tuuliajolle ja joiden menestyminen on uhattuna maailmanlaajuisen vapautetun maailmankaupan vuoksi? Solidaarisuudesta puheen ollen: hyödyttääkö se köyhiä kehitysmaita, että niiden on pakko avata markkinansa maatalouden ja teollisuuden kehittämisen sijaan? Onko ympäristölle hyväksi, että tuotteita kuljetetaan pitkiä matkoja?
Ehdottaisin ensinnäkin, että harkitsemme - ainakin maatalous- ja elintarvikealaan liittyen - elintarvikeomavaraisuuden käyttöön ottamista. Se tarkoittaa, että kunnilla ja valtioilla on oikeus päättää, mitä tuotteita ne haluavat tuottaa, miten ne tuotetaan ja miten ne sitten myydään. Kuluttajilla on oikeus laadukkaisiin, terveellisiin ja ravintopitoisiin elintarvikkeisiin. Olemme tietoisia siitä, että tuhansien kilometrien päästä kuljetetut elintarvikkeet eivät ole sellaisia, vaan paikallisesti tuotetut, käsitellyt ja myydyt elintarvikkeet.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Haluaisin onnitella komission jäsentä hänen uudesta nimityksestään tehtävään. Voisiko hän antaa tarkempia tietoja talouskriisin vaikutuksista maataloustuotteiden maailmankauppaan? Jäsen Andrikienmainitsi jo Venäjän federaation, joka ilmoitti olevansa valmis kieltämään siipikarjanlihan tuonnin vuoteen 2015 asti, koska siten katetaan kotimaiselle tuotannolle asetetut vaatimukset.
Ottaen huomioon, että kilpailukykyisemmän maatalousjärjestelmän edistäminen avoimessa maailmanlaajuisessa kauppaympäristössä on yksi tehtävistä, jotka puheenjohtaja Barroso antoi uudelle maataloudesta vastaavalle komission jäsenelle, käytän hyväkseni komission jäsenen läsnäoloa istuntosalissa ja kysyn häneltä, millaista yhteistyötä hän aikoo tehdä maataloudesta vastaavan kollegansa kanssa Dohan kierrokseen sisältyvien neuvottelujen saattamiseksi päätökseen?
Seán Kelly
(EN) Arvoisa puhemies, aloitan toteamalla, että komissiota on syytä onnitella sen johdosta, että se torjui Maailman terveysjärjestön WHO:n hiljattain tekemän ehdotuksen, jonka mukaan meidän olisi kiellettävä verovapaan alkoholin myynti. Jos ehdotus olisi hyväksytty, yhteisön taloudelle aiheutuvat kustannukset olisivat nousseet kahteen miljardiin euroon ja yhteisössä olisi menetetty satoja työpaikkoja. Ehdotus perustui enemmänkin moralisoivaan saarnaamiseen kuin WHO:n esittämiin tieteellisiin todisteisiin, ja onneksi komissio hylkäsi sen.
Toinen asia, jonka haluan tuoda esille, on, että pankit olivat ensisijaisesti vastuussa useista tällä hetkellä havaittavista epäkohdista - mutta mitä tapahtui? Uuden teorian mukaan ne olivat liian suuria epäonnistumaan. Itse olen sitä mieltä, etteivät ne olleet liian isoja epäonnistumaan vaan ne olivat astuneet liian suuriin saappaisiin. Tämä käy ilmi moraalittoman suurista palkoista ja pöyristyttävistä bonuksista, joita joillekin maksetaan. Yhdenkään pankkiirin ei pitäisi saada korkeampaa palkkaa kuin hänen kotimaansa pääministerin, ja meidän olisi pyrittävä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Arvoisa puhemies, kansainvälinen kauppa on rahoitusalan ohella maailmantalouden osa, joka on kärsinyt eniten talouskriisin johdosta. On arvioitu, että maailmankaupan tulos putosi viime vuonna 10 prosenttia kriisin vuoksi. Lisäksi monissa valtioissa taantuman torjumisen perusvälineenä käyttöön otettu suojelupolitiikka vaikuttaa epäedullisesti kauppaan. Kenellekään ei pitäisi olla epäselvää, mitä etua vapaakaupasta on maailmanlaajuisessa taloudessa. Voidaan turvallisesti todeta, että vauraus, joka saavutettiin vapaan markkinatalouden maissa 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, oli laajalti kyseisellä kaudella dynaamisesti kehittyneen vapaakaupan ansiota. Maailmankaupan romahtaminen, työttömyyden kasvu erityisesti kehitysmaissa ja siitä aiheutunut köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen lisääntyminen muodostavat epäsuotuisan suuntauksen, joka voidaan pysäyttää palauttamalla dynaaminen kaupankäynti oikeudenmukaisilla ja tasapuolisilla...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Michael Theurer
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aloitan onnittelemalla teitä nimityksestänne komission jäsenen tehtävään. Olemme tyytyväisiä näin taitavan ja menestyneen poliitikon ja tunnetun liberaalin valinnasta komission jäseneksi. Tarvitsette koko suostuttelutaitonne antaaksenne uutta pontta EU:n kansainväliselle kauppapolitiikalle. Suojelupoliittisia suuntauksia on torjuttava. Historia osoittaa selvästi, että maailmankauppaan osallistuneet valtiot ovat kasvaneet muita valtioita voimakkaammin.
Myös maailmanjärjestys on uudistunut. Joissakin asiaan liittyvissä valtioissa, kuten esimerkiksi Kiinassa, noudatetaan valtion kapitalismiin perustuvia järjestelmiä, joskin täysin erilaisia menetelmiä käyttäen. Niinpä kehotan komissiota laatimaan uuden maailmankauppaa koskevan strategian. On selvää, että meidän on edistettävä Dohan kehityskierrosta, koska monenvälinen lähestymistapa on se oikea. Meidän on kuitenkin toteutettava kaikki mahdolliset toimet edistääksemme Kiinan-suhteita.
Daniel Caspary
(DE) Arvoisa puhemies, palaan asiaan, jonka kaksi muuta puhujaa mainitsi. Arvoisa komission jäsen De Gucht, olette onneksi vastuussa myös transatlanttisesta talousneuvostosta TTN:stä. Olisin kiitollinen siitä, että sijoittaisitte sen aivan esityslistanne kärkeen, jotta voisimme ratkaista kaikki mainitsemamme ongelmat.
Tilanne on edelleen se, että yhteisö ja Yhdysvallat vastaavat lähes 60 prosentista maailmantalouden suorituskyvystä. Jos onnistuisimme poistamaan edes murto-osan transatlanttisilla markkinoilla vallitsevista kaupan esteistä, voisimme tehdä paljon enemmän kansalaisten ja tietysti työntekijöiden hyväksi kuin monien muiden toimien avulla, joita olemme pyrkineet voimakkaammin edistämään kuluneiden viiden vuoden aikana. Olisin hyvin kiitollinen, jos voisitte kiinnittää huomiota TTN:ään.
Karel De Gucht
Arvoisa puhemies, jos minun pitäisi yrittää vastata harkitusti kaikkiin esitettyihin kysymyksiin ja esille otettuihin asioihin, tarvitsisin uskoakseni ainakin puoli tuntia. Minulla on vain pari, kolme minuuttia aikaa, mikäli olen ymmärtänyt oikein.
Näin ollen esitän aluksi yleisen huomautuksen. En todellakaan pidä suojelupolitiikkaa ratkaisuna. Uskoittepa siihen tai ette, historiaa tarkastellessa käy ilmi, että valtioidemme vauraus perustuu kansainväliseen kauppaan.
Toiseksi yhteisön talous on muuttuva, mikä tarkoittaa, että meidän on harjoitettava tuontia voidaksemme harjoittaa vientiä. Ajatus siitä, että voimme harjoittaa vientiä ilman tuontia, on täysin väärä ja tosiasioiden vastainen.
Olen siis vakaasti sitä mieltä, että meidän on tehtävä vapaakauppasopimuksia merkittävien taloudellisten kumppanien kanssa, että Dohan kierroksen onnistumista on tuettava ja että kansainvälisen kaupan vapauttamista on edistettävä, mutta se ei tarkoita sitä, että meidän ei pitäisi ottaa huomioon, että kansainvälisen kaupan on myös oltava oikeudenmukaista ja että meillä on oikeus suojella etujamme. Komissio aikoo tarvittaessa tehdä niin, ja aiomme hyödyntää käytössämme olevia kaupansuojakeinoja torjuaksemme mielestämme epäoikeudenmukaisia kaupan vääristymiä.
Myös hyvin yksityiskohtaisia kysymyksiä on esitetty, kuten esimerkiksi jäsen Jadot'n kysymys, joka koskee WTO:ssa 4. helmikuuta järjestettyä kokousta ja sen tuloksia. Kokouksen tärkein viesti oli, että palvelukaupan yleissopimuksen säännöissä ei evätä valtioiden oikeutta varmistaa tehokas rahoitusalan sääntely. Syynä on, että palvelukaupan yleissopimukseen sisältyy hyvin laaja soveltamisala rahoitusalan vakauden varmistamiseksi toteutettavia toimia varten, joten tämä rahoitusalan asetus ei ole kansallisella eikä yhteisön tasolla palvelukaupan yleissopimuksen sääntöjen vastainen.
Tästä siirryn tarkastelemaan sen kriisin alkuperää, jota käymme parhaillaan läpi. Toivottavasti enemmistö kannattaa meitä. Olen aivan vakuuttunut siitä, että kriisi on vaikuttanut merkittävästi kauppaan, mutta kriisin syynä on rahoitusalan epätasapaino, joka puolestaan johtuu rahoituslaitoksien tekemistä täysin vääristä valinnoista. Rahoitusalan kriisi ei syntynyt Euroopassa vaan se lähti Yhdysvalloista ja levisi Eurooppaan ja muualle maailmaan.
Olen samaa mieltä siitä, että pari vuotta sitten syntynyt elintarvikekriisi, jota ei ollut vielä täysin ratkaistu ja niin sanoakseni sisäistetty, voimisti epätasapainoa erityisesti kehitysmaissa. Paljon voidaan sanoa kehitysmaista, hyvästä hallinnosta ja niin edelleen, mutta kehitysmaita ei todellakaan voi syyttää rahoitusalan kriisin alulle panemisesta. Se on päivänselvää. Kehitysmaat ovat kärsineet suuresti kriisistä, mikä olisi otettava asianmukaisesti huomioon.
Jotkut jäsenet, viimeksi jäsenet Caspary ja Jadot, kysyivät, mitä aiomme tehdä TTN:n ja Kiinaa koskevan strategisen aloitteen suhteen.
Olen sitä mieltä, että ainoa tarkoituksenmukainen keino vastata Kiinan taloudelliseen kehitykseen - mitä emme sivumennen sanottuna onnistu pysäyttämään - on voimistaa itseämme. Tämä on mielestäni ainoa tarkoituksenmukainen keino.
Kun asiaa tarkastellaan kauppavajeen kannalta, on totta, että kauppavaje Kiinaan nähden on kasvanut merkittävästi, mutta kun tarkastellaan maailmanlaajuista kauppavajetta Aasiaan nähden, kauppavaje Kiinaan nähden ei olekaan kasvanut niin paljon. Myös Aasian sisällä tilanne on se, että muut Aasian valtiot kohtaavat hyvin ankaraa kilpailua Kiinan taholta.
Meidän olisi siis voimistettava itseämme. Esimerkiksi näiden transatlanttisten markkinoiden päätökseen saattaminen on yksi parhaista vastauksistamme.
Eräässä parlamentin pyynnöstä hiljattain laaditussa kertomuksessa todetaan, että jos yhteisön ja Yhdysvaltojen välisen kaupan tullien ulkopuolisia esteitä onnistutaan vähentämään 50 prosenttia, vaikutus olisi paljon Dohan kierroksen vaikutusta suurempi. Tämän johdosta on syytä toteuttaa toimia, mikä ei kuitenkaan ole helppoa.
Dohan kierroksesta olen vakaasti sitä mieltä, että se olisi yritettävä saattaa päätökseen, koska siihen liittyy paljon tärkeitä seikkoja, kuten se, ettei nykyisiä tullimaksuja voida enää korottaa ja että voisimme lakkauttaa ne. Toiseksi Dohan kierrokseen sisältyy voimakas ympäristöalaa koskeva lähestymistapa, edellyttäen tietysti, että onnistumme ylläpitämään sen nykytilassa, ja tämän olisi oltava Euroopan komission tavoitteena.
David Martin esitti myös kysymyksen Robin Hood -verosta. Totean ensinnäkin pitäväni paljon enemmän Robin Hood kuin Tobin-nimestä. Tästä huolimatta pelkään kuitenkin, että Robin Hood -veroon kohdistuvat samat ongelmat kuin Tobinin veroon eli että tämä voidaan toteuttaa vain maailmanlaajuisesti. On myös muistettava, että veron toteuttaminen maailmanlaajuisestikin edellyttää hyvin kallista täytäntöönpanomenettelyä. Puheenjohtaja Barroso totesi Tobinin verosta, että olemme valmiit kannattamaan sitä niin kauan kun kaikki muutkin kannattavat sitä, mikä on tässä kaikessa tietysti ongelmana.
Lausun vielä muutamia sanoja - asiasta esitti kysymyksen muiden muassa jäsen Higgins - keinottelusta ja mitä siitä seurasi, myös Kreikkaan nähden.
Keskustelussa ei tarkastella Kreikkaa, joten en syvenny asiaan yksityiskohtaisesti, mutta olen vilpittömästi sitä mieltä, että Kreikka on itsekin syyllinen tilanteeseen. Moraalinen riskinotto on asia, jota ei voida hyväksyä maailmanlaajuisessa taloudessa eikä Euroopan unionissa. Euroopan unionin jäsenyydestä seuraa myös velvoitteita. Näin ollen jäsenvaltioiden, jotka joutuvat vaikeuksiin ja joita olemme tietysti valmiit tukemaan ja auttamaan aina kun se on mahdollista, olisi myös ymmärrettävä, että niiden on noudatettava sääntöjä; jos ne noudattavat sääntöjä, on todennäköistä, että ne eivät joudu vaikeaan tilanteeseen, jossa ne nyt ovat.
Puhemies
(DE) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Edit Herczog  
kirjallinen. - (HU) Maailmantalouden kutistuminen on vaikuttanut erityisen tuhoisasti Keski- ja Itä-Euroopan valtioihin, koska kysynnän väheneminen kohdistui ensisijaisesti tuotteisiin, jotka ovat viennin kannalta keskeisessä asemassa, kuten autot, kulutuselektroniikka ja niin edelleen. Nämä valtiot ovat kärsineet samanaikaisesti myös luottokriisistä. Vientiä olisi erittäin tärkeää lisätä, jotta varmistetaan, että valtiot toipuvat tästä kaksinkertaisesta paineesta aiheutuvista vaikeuksista ja sosiaalisista ongelmista, kuten kasvavasta työttömyydestä. Vientiä harjoittavien tahojen toiminnan rahoittaminen vaikuttaa olevan tällä alalla merkittävä este, koska maksuajat ovat pidentyneet, lainoista on tullut kalliimpia ja niitä on vaikeampi saada, samalla kun luottovakuutusehdot ovat myös koventuneet. Tästä syystä ohjelmia olisi kehitettävä siten, että ne kohdistetaan kyseisiin valtioihin, erityisesti EU:n jäsenvaltioihin, jotta niitä autetaan ratkaisemaan nämä ongelmat.
Andreas Mölzer  
kirjallinen. - (DE) 1990-luvun ulkoistamissuuntaus on johtanut siihen, että sekä pääomat että asiantuntemus on siirtynyt ulkomaille maailmantalouden kehyksessä. Koska työpaikkoja on perustettu ja perustetaan valtioihin, joissa maksettavat palkat ovat alhaisia, keskipalkat ovat laskeneet Keski- ja Itä-Euroopassa, mikä on puolestaan alentanut kulutustasoa. Tästä seuraa, että yhteisön yritykset eivät enää saa suurinta osaa tuotostaan tuottamalla tavaroita, mikä on niiden ydinliiketoiminta-ala. Yritykset yrittävät kohentaa tulostaan rahoitustoimilla ja keinottelulla. Tästä meidän on aloitettava. On asetettava kiintiö sille, miten paljon tavalliset pääomayhtiöt voivat sijoittaa arvopapereihin ja osakkeisiin, ja sille, miten suuren osuuden varannostaan ne voivat tallettaa rahoituspakettien muodossa kolmansiin valtioihin. Toiseksi on määriteltävä säännöt sellaisia yrityksiä varten, jotka ovat kärsineet vahinkoa kriisin johdosta. Kolmanneksi talous tarvitsee tuoretta pääomaa pankkeja varten, jotka olivat kriisin merkittävimpiä aiheuttajia, mutta myös - ja mikä tärkeämpää - rahansiirtoja koskevia uusia säännöksiä, lainapakettien myyntiä koskevia tarkkoja suuntaviivoja ja uuden kukoistavan kauppatoiminnan riippumattoman valvontaelimen, joka valvoo myös lyhyeksi myynnin kaltaisia kiellettäviä aloja.
Artur Zasada  
Mikäli jäsen Moreiran juuri esittämät ennusteet pitävät paikkansa, maailmankaupan ennakoitu taantuma on suurin toisen maailmansodan jälkeen. On sanomattakin selvää, että sekä Euroopan unionin jäsenvaltiot että ne valtiot, jotka eivät kuulu yhteisöön, toteuttavat toimia kilpailukyvyn parantamiseksi ja kriisin seurauksista selviämiseksi. Talouspoliittisen tutkimuskeskuksen (Centre of Economic Policy Research) tutkimuksista on käynyt ilmi, että G20-valtioiden ensimmäisen kriisikokouksen jälkeen on tehty 425 lainsäädäntöaloitetta kriisin seurauksien torjumiseksi. Jotkin valtiot ovat turvautuneet suojelupoliittisiin käytäntöihin, kun taas toiset yrittävät vapauttaa kauppaa. Ottaen huomioon, että talous muodostuu toisiinsa kytketyistä yksiköistä, valvooko Euroopan komissio, että lainsäädäntöaloitteita tehdään sekä Euroopan unionissa että maailmanlaajuisesti? Ottaako Euroopan komissio aloitteet huomioon toteuttaessaan kriisin vastaisia toimia? Suojelupoliittisten ja vapauttavien toimien kasaantuessa syntyy tilanne, jossa ne sulkevat toinen toisensa pois eivätkä vaikuta maailmankauppaan.
