Humanitaarabi valdkonna Euroopa konsensus (lühiettekanne) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on Michèle Striffleri arengukomisjoni nimel koostatud raport humanitaarabi valdkonna Euroopa konsensuse rakendamise, tegevuskava vahekokkuvõtte ja edasise tegevuse kohta.
Michèle Striffler
Austatud juhataja! Lugupeetud volinik, head kolleegid! Ülemaailmne humanitaarolukord on muutunud halvemaks. Humanitaarvaldkonna probleemid ja vajadused on tohutud ning on palju valdkondi, kus on vaja sekkuda.
Humanitaarabi valdkonna Euroopa konsensus on keskne vahend, mis on olulisel määral muutuvas humanitaarabi raamistikus olulisem kui kunagi varem. Konsensuse ning sellega seotud tegevuskava range rakendamisega on võimalik humanitaarvaldkonna probleemidele vastata. Kui humanitaarabipartnerid välja arvata, siis on ikka veel liiga palju inimesi, kes konsensusest midagi ei tea. Seepärast peame pingutama, et suurendada selle nähtavust ning tõsta selle profiili liikmesriikide ja asjaomaste osapoolte silmis. Peame nõudma, et seda konsensust levitataks, mõistetaks ja rakendataks nii Euroopa välisteenistuses kui ka sõjaväepersonali seas.
2009. aastal loodi nõukogus humanitaar- ja toiduabi töörühm. Sellest on saanud tähtis foorum, kuid selle rolli on vaja tugevdada liikmesriikidevahelise kooskõlastamise ja konsensuse rakendamise üle järelevalve teostamise kaudu ning samuti humanitaarabi propageerimise kaudu teistes poliitika- ja julgeolekukomitee töörühmades.
Tegevuskava vahekokkuvõte pakub ainulaadset võimalust meetmete tugevdamiseks valdkondades, mis rohkem tähelepanu väärivad, nagu humanitaarabi põhimõtete edendamine ning rahvusvaheline humanitaarõigus, sest humanitaarabi ei ole kriisiohjamise vahend ja humanitaarabi kasvav politiseerimine ning selle tagajärjed humanitaarala austamisele väärivad meie hukkamõistu. Teine murettekitav teema puudutab ELi humanitaarabi andmise kvaliteeti, koordineerimist ja kooskõlastatust ning kolmas teema puudutab sõjaliste ja kodanikukaitse vahendite kasutamise täpsustamist kooskõlas humanitaarabi konsensuse ja ÜRO direktiividega.
Sõjaliste osalejate ja humanitaarabi osutajate volitused peavad jääma selgesti eristatavaks ning sõjaliste osalejate ja humanitaarabi osutajate vahel on vaja dialoogi, et soodustada vastastikust mõistmist.
Lisaks sellele kutsun oma raportis Euroopa Komisjoni üles esitama laiahaardelisi seadusandlikke ettepanekuid, et luua Euroopa kodanikukaitsejõud ning mul on hea meel, et komisjon esitas alles hiljuti teatise, mis käsitleb ELi katastroofidele reageerimise suutlikkuse tugevdamist.
Viimaks on vaja tugevdada ka katastroofiohu vähendamise mõõdet ning hädaabi, taastamistegevuse ja arengukoostöö seoseid.
Lissaboni lepinguga pandi alus Euroopa välisteenistusele. Seetõttu püüdsime kaitsta läbirääkimistel humanitaarabi peadirektoraadi sõltumatust ning vältida humanitaarabi võimalikku muutumist poliitiliseks tööriistaks. Kehtestada tuleb täpsed ja läbipaistvad eeskirjad Euroopa välisteenistuse ja komisjoni koostööks ja koordineerimiseks, kui toime tuleb tulla laiaulatuslike kriisidega.
Lõpetuseks soovin juhtida teie tähelepanu üha sagedamaks muutuvale seksuaalse vägivalla kasutamisele - pean ennekõike silmas Kongo Demokraatliku Vabariigi idaosa Kivu piirkonnas. Tähtis on ka, et tervishoiu esmaabiteenuste valdkonnas antav humanitaarabi hõlmaks süstemaatiliselt soolisi ja reproduktiivtervist puudutavaid küsimusi.
Anna Záborská
(FR) Austatud juhataja! Tänan Michèle Strifflerit esitatud raporti eest! Kahjuks ei ole selles mainitud osalejaid, kelle osalemise aluseks on religioon, eriti kristlus. Euroopa konsensuse tekstis on mainitud küll Punast Risti, aga selles ignoreeritakse teisi osalejaid, kellel on rahvusvahelise õiguse kohaselt sama staatus nagu näiteks Malta ordul.
Seetõttu on raport uus tõend selle kohta, millise ükskõiksusega Euroopa institutsioonid humanitaarsekkumise puhul kristlikesse osalejatesse suhtuvad. Religioonidel ei ole mitte ainult kohustust sekkuda, vaid neil on ka vajalikud pädevused, et sekkuda kriiside ja loodusõnnetuste korral kiirelt.
Kutsun raportööri üles esitama suulist muudatusettepanekut, et tunnustada ka oma töös kristlikest põhimõtetest lähtuvate osalejate kasulikkust ja tõhusust.
Miroslav Mikolášik
(SK) Austatud juhataja! Euroopa Liit ja selle liikmesriigid on maailmatasemel suured humanitaarabi osutajad. See on meie moraalne kohustus.
Humanitaarabi valdkonna Euroopa konsensusest on saanud oluline verstapost, mida kinnitab ka humanitaarabi rakendamise tegevuskava analüüs. Raportis on toodud esile ka mõned puudujäägid ja teised takistused süsteemis, mis takistavad humanitaarabi toodete ja teenuste kiiret jõudmist kõige haavatavamate inimesteni kriisipiirkondades.
Loodan, et Lissaboni lepingut, mis pani aluse väga paljudele uuendustele ELi humanitaarabi valdkonnas, millest sai omaette poliitikavaldkond, kasutatakse asjakohaselt ja kiiresti käega katsutavate tulemuste saavutamiseks, austades inimväärikust ning pidades kinni inimlikest väärtustest ning inimõigustest, nagu on sätestatud rahvusvahelises õiguses, muu hulgas ka kiire abi osutamiseks katastroofide korral.
Zuzana Roithová
(CS) Austatud juhataja! Humanitaarkatastroofide kasvav sagedus ja ulatus kolmandates riikides, mis on muu hulgas ka kliimamuutuste tulemus, nõuab humanitaarabi kvantiteedi ja kvaliteedi tõstmist. Selle pärast toetan täielikult raportis mainitud meetmeid, kaasa arvatud liikmesriikide kodanikukaitse muutmist, et ka sellega oleks võimalik pakkuda tõhusat kooskõlastatud ELi abi. Loomulikult on minu arvates väga pakiline ka humanitaartöötajate julgeoleku parandamine. Minu arvates peab komisjon eraldama ka vahendeid teabe levitamiseks, eriti Haitil, et selgitada kannatanud elanikele neid tabanud katastroofi põhjuseid ja tagajärgi ning aidata tagada humanitaartöötajate julgeolekut, mitte vastupidi. Vastasel juhul - ja see ei ole kindlasti soovitav - on vaja kasutada julgeoleku tagamiseks relvajõudude abi.
Seán Kelly
Austatud juhataja! Soovin esitada lühidalt mõned küsimused. Euroopa Liit tuleb suurepäraselt toime abi andmisega seal, kus seda vaja on, aga tihti tehakse seda valitsusväliste organisatsioonide kaudu. Kas on valitsusväliseid organisatsioone, mis ei ole oma ülesannetega toime tulnud või mille kohta on esitatud kaebusi riikides, kus nad tegutsevad, või mille suhtes on Euroopa Liidul endal reservatsioone? Teisisõnu, kas anname lihtsalt abi ja muu lisanduva põhimõtteliselt igal aastal valitsusvälistele organisatsioonidele? Kus on vastutus?
Mõne programmi juures, mida olen viimasel ajal näinud, valmistasid mulle muret süüdistused mõnede valitsusväliste organisatsioonide tegevuse ning nende puuduva vastutuse kohta. Sellele vaatamata tean, et enamik neist teeb head tööd ja on väga motiveeritud.
Peter Jahr
(DE) Austatud juhataja! Soovin tänada raportööri selle eest, et saame seda probleemi täna siin täiskogul arutada. Soovin lisada kaks märkust või küsimust, mis mind humanitaarabi puhul alati huvitavad. Esiteks on kindlasti vaieldamatu ja ülitähtis, et peaksime abi andma, kui inimesed seda vajavad, aga peame alati küsima, kas seda raha kasutatakse ka nõuetekohaselt ja õigesti, nagu ütles ka eelmine sõnavõtja.
Teiseks on veel midagi, mida ei tohi unustada. Abivajavatele inimestele humanitaarabi andmine on õige tegu. Abi võib olla vaja loodusõnnetuse tagajärjel, aga üha tihemini on vaja anda abi katastroofide puhul, mille on põhjustanud inimesed. Eriti pean silmas poliitilisi või relvastatud konflikte. Me ei tohi unustada, et kuigi humanitaarabi annab hädaabi, peame samal ajal kaotama ka selle abi vajamise põhjused, nimelt poliitilised vägivallaaktid.
Kristalina Georgieva
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Ma toetan väga Michèle Striffleri raportit ning asjaolu, et parlament osaleb Euroopa humanitaartegevuses ja toetab seda jätkuvalt väga tugevalt.
Konsensus võeti vastu 2007. aastal. See annab ELile olulise ühise poliitilise raamistiku - ühise visiooni ja sellega kaasneva tegevuskava. Nii liikmesriikide kui ka komisjoni ühine vastutus on tagada selle konsensuse korralik rakendamine.
Tahan rõhutada, et raportist võib selgesti välja lugeda, et konsensuse puhul võetud meetmetes peavad olema kesksel kohal humanitaarabi põhimõtted, rahvusvaheline humanitaarõigus ja humanitaarala kaitsmine. Neli viiendikku meie humanitaarabist läheb inimestele, kes vajavad abi konfliktide ja inimtekkeliste katastroofide tõttu. Kui tahame, et abi nende inimesteni jõuaks, on väga tähtis, et meie abi oleks sõltumatu ja neutraalne ning et seda ka sellisena nähtaks.
Tooksin teile ühe näite sellest. Saabusin äsja Jeemenist, kus arutasime koos ÜRO pagulaste ülemvoliniku António Guterrese ning kõrgetasemeliste valitsusametnike ja al-Houthi mässuliste liikumise esindajatega humanitaarabi juurdepääsu tagamise küsimust. Esmakordselt saime neilt lubaduse, et tagatakse juurdepääs humanitaarabile ning austatakse abi andmist neutraalsuse ja sõltumatuse põhimõttest lähtudes kõikidele abivajavatele Jeemeni kodanikele. Olles veetnud mitu tundi Kalašnikovi automaatidega meeste seltsis, tahan märkida, et tagame Euroopas selle väärtusliku neutraalsuse, mis aitab meil jõuda abivajavate inimesteni. Jeemenis on riigi sees ümberasustatud 300 000 inimest ja palju rohkem inimesi on kannatanud Põhja-Jeemenis kuue aasta jooksul toimunud kuue sõja tõttu.
Loomulikult ei ole humanitaarabi õige vahend pikaajaliste tulemuste saavutamiseks. Areng on see, mis rajab aluse kestvaks rahuks. Komisjon juhtis koostöös liikmesriikide ja humanitaarpartneritega aastapikkust humanitaarabi valdkonna rakendamise tegevuskava läbivaatamisprotsessi. 8. detsembril võttis komisjon vastu sellekohase teatise. Läbivaatamine näitab, et viimase kolme aasta jooksul oleme humanitaartegevuse propageerimise ja humanitaartegevuse endaga ning samuti humanitaarabi ja kodanikukaitse kokkuviimisega aidanud märkimisväärselt kaasa humanitaarreageerimise tugevdamisele.
Samuti tegime järelduse, et kolmes valdkonnas on võimalik teha veel lisaparandusi.
Esiteks peame edendama abi kvaliteeti ja tõhusust hea hindamisega, hästi kooskõlastatud reageerimisega ning investeerimisega katastroofiohu vähendamisse ning kohalikku reageerimisvõimekusse. See on kriitiline ajal, mil vajadused kasvavad ja eelarved on enam piiratud.
Soovin vastata ka küsimusele vastutuse kohta. Loomulikult peame igast eurost kõik välja pigistama ning tagama parima võimaliku abi kvaliteedi ja tõhususe. Et tagada meie partnerite - ÜRO asutuste ja valitsusväliste organisatsioonide - vastutus, vaatame igal aastal läbi ühe kolmandiku kõikidest partneritest ja projektidest. Kasvavate humanitaarabivajaduste tõttu on meie humanitaarabitalitused kõikides maailma kriisipiirkondades, kaasa arvatud Jeemenis, et olla seal kui meie maksumaksjate silmad ja kõrvad. Alles hiljuti avasin ma isiklikult sealse humanitaarabitalituse.
Teine valdkond, mille puhul näeme täiendamisvõimalusi, on Euroopa hääle tugevdamine. Oleme suurim abiandja ja peame igal juhul ühel häälel rääkima. Peame ka oma juhirolli täites teiste abiandjatega suhtlema. Näost näkku tuleb suhelda traditsiooniliste abi andjatega, kuid tuleb kaasata ka uusi abiandjaid.
Kolmandaks peame tagama seotuse, mis tähendab koostööd välisteenistuse ja sõjaväe osalejatega, et tagada põhimõttelise humanitaarvaldkonna käsitlusviisi kaitse ning see, et Euroopa seda edendab.
Lõpetuseks soovin tänada veel kord Michèle Strifflerit selle teema käsitlemisel tehtud töö eest ning selle eest, et ta kutsus parlamenti üles selleteemalisi läbirääkimisi jätkama. Maailm on muutunud. Kahjuks muutuvad loodus- ja inimtegevusest tingitud katastroofid üha sagedamaks. Kõik meetmed, mida me võtame, ei ole määravad ainult mõjutatud inimeste saatuse jaoks, vaid ka ELi moraalse staatuse ning maailmaliidri rolli jaoks.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub teisipäeval, 18. jaanuaril 2011.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Artur Zasada
Humanitaarabi väljendab universaalset inimlikku solidaarsust - see on meie moraalne kohustus. Praegu on näha, et looduskatastroofide kasvava arvu tõttu kasvab süsteemselt ka humanitaarabi vajajate arv. Osalt tuleneb see kliimamuutusest, kuid see tuleb ka uute tehnoloogiate väljatöötamisest, mis võimaldavad meil katastroofide toimumist tuvastada ja nende kohta teavet edastada. Humanitaarabi andmisel peavad olema kõige olulisemad kriteeriumid kiirus, vastutus ja võimalikult madalad halduskulud. Ka transpordi arendamine on tegur, mis abi osutamist lihtsustab. See tähendab, et jõuame ohvriteni kiiremini ning saame anda abi palju suuremale arvule inimestele. Seepärast on nii oluline ka ettevõtete kaasamine. Siinkohal pean silmas äriühinguid ja kontserne, kuid samuti väikeettevõtjaid - ning mitte ainult neid, mis tegutsevad transpordi- ja logistikasektoris. Peame rajama üksuste võrgustikke, mis töötavad koos konkreetses geograafilises piirkonnas, et osutada tõhusalt abi ja parandada kriiside puhul kiirreageerimissüsteemi. Ettevõtete, organisatsioonide ja institutsioonide sektorivaheliste partnerluste alusel oleks võimalik luua baasid, eriüksused ning keskused, kus oleksid rahalised vahendid, laoruumid, vabatahtlikud töötajad, toiduvarud, vajalikud materjalid, seadmed ja transpordivahendid. Selline koostöö tooks mõõdetavat kasu inimtragöödia puhul eriti siis, kui on vaja kiiresti reageerida, mitte alustada selleks esmalt raha kogumist.
