Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Provan
Fru formand, af en eller anden grund fremgår det af fortegnelserne over stemmeafgivningen i går, at jeg - og jeg er normalt meget omhyggelig med disse sager - ikke skulle have deltaget i tre afstemninger. Jeg deltog rent faktisk i alle afstemninger i går.

Formanden
Vi tager det til efterretning og vil undersøge det.

Chichester
Fru formand, jeg henviser til side 8 i protokollen for i går, hvor der står: «Formanden afsluttede forhandlingen«. Der står imidlertid ikke, at medlemmerne blev indkaldt til stemmeafgivelse til middag, men at forhandlingen stadig pågik. Fru Cresson var naturligvis forpligtet til at svare på spørgsmål under forhandlingen, mens der stadig kom medlemmer ind for at deltage i afstemningen. Formanden var nødt til at bede medlemmerne om at holde op med at tale og sætte sig ned for at give kommissæren mulighed for at gøre sit svar færdigt.
Det forekommer mig, at vi ikke håndterer vores sager så effektivt, som vi burde. Medlemmerne kommer til Parlamentet for at tale, og hvis de ankommer til mødesalen, fordi de regner med at skulle stemme, og finder ud af, at forhandlingen stadig er i gang, så er det ikke unaturligt, at de taler sammen. Efter min mening bør vi tilrettelægge vores sager bedre og enten give et vist tidsrum på mødet om morgenen til de kolleger, der - som jeg selv - ønsker at læse papirerne hurtigt igennem, eller starte afstemningen senere.

Formanden
Det var ganske vist ikke til protokollen, men vi tager det til efterretning.
(Protokollen godkendtes)

Posselt
Fru formand, trods de største betænkeligheder støttede vi tirsdag formiddag den uopsættelige forhandling om finansiel bistand til Makedonien og Bulgarien, selv om vi ikke havde lejlighed til at drøfte det i udvalget. Men vi støttede det på grund af den presserende situation dér, og i udvalget hed det, at vi ville få lejlighed til fredag kort at behandle spørgsmålet. I dag ser jeg, at der ikke er fastsat nogen forhandling, og det vil jeg gerne protestere imod, fordi det ikke var aftalt på den måde, og fordi dette heller ikke er i overensstemmelse med den sædvanlige praksis!

Formanden
Hr. Posselt, jeg kan kun sige følgende: Udvalget har besluttet at anvende en procedure uden betænkning, og dermed er der ikke mulighed for en forhandling i plenum.

Aelvoet
Fru formand, det er rigtigt, hvad hr. Posselt siger. Vi har berørt dette punkt, og vi bad af den grund i sin tid hr. Posselt om ikke at behandle dette på denne måde, fordi vi udmærket vidste, at det ikke skulle drøftes i udvalget og derfor heller ikke her i salen. Det var en del af det. De har altså ret, når De siger, at det ikke er seriøst, at dette sker uden forhandling, men det var dog en del af den pakke, som De har stemt for, og det er problemet.

Formanden
Mange tak, fru Aelvoet .

Afstemning
Formanden
Forslaget anses for vedtaget, eftersom der ikke er gjort skriftlig indsigelse fra en tiendedel af Parlamentets medlemmer.

Kreissl-Dörfler
Jeg protesterer meget kraftigt mod den måde, hvorpå Rådet udøver pres på os i forbindelse med den makrofinansielle bistand til Bulgarien og til Makedonien. Denne bistand er ikke presserende, for det drejer sig ikke om nødhjælp til en sultende befolkning. I landene skete der ikke i forgårs katastrofer, som der i dag absolut skal sendes tæpper afsted til.
Alligevel henvender Rådet sig til Europa-Parlamentet på et tidspunkt, hvor det hverken i de kompetente udvalg eller plenum kan undersøge, behandle, udarbejde en betænkning og stemme om det med kendskab til de nærmere omstændigheder. Rådets ringeagt for Europa-Parlamentet kaster derfor endnu en gang et dårligt lys over den europæiske institutionsstruktur og gør en grundlæggende ændring presserende nødvendig.
Et andet kritikpunkt vedrører den makrofinansielle bistand selv. Det drejer sig i det foreliggende tilfælde om at yde lån på en ikke-gennemsigtig måde for at få de pågældende landes budgetter til at balancere. Dybest set tjener disse lån kun til at sikre andre lån, som blev ydet af europæiske privatbanker. Man anvender således endnu en gang offentlige midler, for at bankernes private overskud ikke mindskes. Offentlige midler smører de private bankers maskineri. Dette er ikke en ansvarlig måde at anvende skattemidler på. Desuden efterlader det de »begunstigede« lande i gældsfælden. Vi har således ikke at gøre med andet end et kup til for al fremtid at sikre systemet med bankafhængighed.
Lånene indgår i en samlet strategi, som koordineres af IMF. I et ligefrem uforskammet omfang gribes der på denne måde ind i de berørte landes indenrigspolitik. I Bulgarien var der endog en regering, der blev væltet i forbindelse med dette spørgsmål. Politikken med gulerod og pisk er yderst problematisk. EU kan altid lukke for pengehanen, hvis de pågældende regeringer ikke makker ret og ikke fører nøjagtigt den form for finanspolitik og økonomisk politik, som man anser for god i Washington og Bruxelles.
I vor gruppe er vi dog ikke på nogen måde principielt imod makrofinansiel bistand til Bulgarien og Makedonien. Den bør dog ikke tjene til at sikre bankernes overskud, men bør derimod nå ud til landene og de berørte befolkninger og på en gennemsigtig måde hjælpe økonomiske systemer, som er kommet ud for problemer, på benene.

Schroedter
Denne uopsættelighed er gået forbi Parlamentet uden forhandling - hverken i det kompetente udvalg eller i plenum.
Det drejer sig i forbindelse med denne makrofinansielle bistand om en standby-bistand, som har til formål at udligne den gæld, som disse lande har stiftet i forbindelse med tilpasningen til de kriterier, som IMF kræver.
Befolkningen i disse lande vil ikke drage nogen fordel af disse midler; de strømmer fra bank til bank. I Kommissionens dokument henvises der til, at disse midler først udbetales, når de pågældende lande i videst mulige omfang har udlignet deres gæld. I realiteten går disse offentlige midler kun til det private banksystem og bringer de berørte lande ind i en varig gældsfælde.
De Grønne kræver troværdige støtteforanstaltninger, som indeholder strukturstøtte til udviklingsprojekter med en varig effekt. Den demokratiske udvikling i disse reformlande er ikke tjent med, at en stor del af deres samfundsøkonomiske resultater strømmer tilbage til de vestlige landes banker. Hvornår kommer der omsider en vilje til et menneskeværdigt system, for så vidt angår de internationale økonomiske forbindelser?
Jeg forlod først salen efter afstemningen om dette punkt og deltog derfor ikke i den efterfølgende forretningsordensdebat. Men jeg anser ikke deltagelsen i denne forretningsordensdebat for at være udslagsgivende for, om man er berettiget til at afgive en skriftlig stemmeforklaring, da jeg som nævnt deltog i afstemningen, og forretningsordensdebatten først fandt sted, efter at fru Magda Aelvoets betænkning var blevet råbt op.
Betænkning af Cox (A4-0206/97)
Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Cox.
Forslaget til beslutning indeholder tilladelser til medlemsstaterne til at anvende en række punktafgiftsnedsættelser og -fritagelser indtil 31/12-98 samt ophør af undtagelser for en række andre punktafgiftsnedsættelser og - fritagelser fra 31/12-96.
De danske socialdemokrater ser gerne, at direktiv 92/81/EØF, som er retsgrundlag for det foreliggende forslag til beslutning, så snart som muligt ændres, således at medlemsstaterne tillades at pålægge punktafgifter på mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbrændstof i særligt forurenende, kommercielle fartøjer i EUfarvande.
Bestemmelsen i artikel 8, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 92/81/EØF bør udgå, så medlemsstaterne gives mulighed for at lægge afgifter på brændstof til brug i f.eks. katamaranfærger.
Katamaranfærger er årsag til alvorlig miljø- og støjforurening og forstyrrelse af dyrelivet, de er til fare for andre søgående fartøjer og til gene for strandgæster. De danske socialdemokrater ønsker en flytning af transporten af gods og passagerer fra katamaranfærger og andre hurtigtgående fartøjer til mere miljøvenlige søfartøjer.

Peijs
PPE-Gruppen er enig med ordføreren. Det vil sige, at vi er tilhængere af, at vi ikke godkender en fornyet udvalgsbehandling, der medfører, at fritagelser forlænges på ubestemt tid. Ydermere skal alle fritagelser regelmæssig tages op til fornyet vurdering. Det er for PPE-gruppen af stor vigtighed, at det er tydeligt, hvornår alle eksisterende afgiftsnedsættelser eller -fritagelser udløber. Hvis en medlemsstat vil forlænge sine fritagelser eller afgiftsnedsættelser, skal den fremlægge gode grunde herfor. Disse grunde må ikke være i strid med principperne for det indre marked, fair konkurrence og en bæredygtig miljøpolitik. Hvis der bliver gjort for mange undtagelser, som ikke opfylder disse tre betingelser, kan det indre marked umuligt fungere. Det er derfor også klart for min gruppe, at afgifternes fastsættelse ikke kan overlades fuldstændig til medlemsstaterne.
Kommissionen udtaler sig i sin rapport godt nok om mange forholdsvis små ting, men om de væsentlige spørgsmål, som for eksempel den særstilling, som afgifterne på brændstof til den professionelle luftfart og skibsfart indtager, udtaler Kommissionen sig ikke. Jeg har forstået, at Kommissionen vil fremsætte et nyt forslag om afgifter på mineralolier. Jeg må spørge mig selv, hvad det foreliggende dokument så er værd. Måske kan kommissæren kaste mere lys over dette.
Jeg må også have luft for en anden sag. Når jeg ser, at der i årenes løb i mindst 70 tilfælde er givet fritagelse eller gjort undtagelse af forskellige - ofte ikke særlig overbevisende - grunde, forbavser det mig, at Kommissionen gør så mange ophævelser over at tillade en nedsat momssats for arbejdsintensive tjenester, som kunne fremme beskæftigelsen i følsomme sektorer. Måske kan Kommissionen i lyset af de mange undtagelser, som gøres på afgiftsområdet, endelig en gang tage dette forslag op til alvorlig overvejelse.
Tilbage til afgiftsundtagelserne. P det kommende møde i ØKOFIN skal der med enstemmighed træffes afgørelse om en ny pakke undtagelsesanmodninger. Det ser ud til, at alt er godkendt undtagen de to nederlandske anmodninger. Nederlandene vil pr. 1. juli 1997 forhøje brændstofafgifterne bortset fra afgifter på brændstof til tunge lastbiler (den lilla diesel). Ydermere skal afgiften på benzin i grænseregionerne forhøjes mindre end i resten af Nederlandene (den såkaldte Zalm-zone). Jeg kan godt forestille mig, at man endnu ikke er enige her. Med en sådan (Zalm)-zone kommer der ikke blot endnu en afgiftsforskel på det indre marked, men flere samtidig, og det endda inden for samme land. Hvis regeringen ikke kan argumentere bedre for denne undtagelsesanmodning, sådan som Parlamentet kræver i sin beslutning, så håber jeg, at anmodningen, for så vidt angår Zalm-zonen, ikke bliver imødekommet. Det vil være en ny handelshindring, og sådanne har vi nok af allerede.
Betænkning af Pack (A4-0197/97)
Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld, Stenmarck og Virgin
Vi er enige i, at sport spiller en vigtig rolle, ikke alene for de unges udvikling, men også for folkesundheden. Det betyder dog ikke, at vi også er enige i, at EU specifikt skal engagere sig i sportspolitik, uanset om det gælder eliteidræt eller ungdomsidræt. Der er kun i meget ringe udstrækning behov for at regulere borgernes sportsaktiviteter på det politiske plan.
Det er først og fremmest idrætsbevægelsen, der har ansvaret for idrætten, og det bør det fortsat være. Den har selv opbygget et omfattende internationalt samarbejde med globale og regionale samarbejdsorganisationer på basis af lokale og nationale strukturer. Idrætsbevægelsen har vist sig i stand til uden overnational politisk indgriben at gennemføre imponerende internationale arrangementer, såsom Europamesterskaber, verdensmesterskaber og olympiske lege. Dette arbejde bør have lov til at foregå i fred.
Endvidere skal det understreges, at ungdomsidrætten i sidste instans er forældrenes og familiens ansvar; de udgør subsidiaritetskædens laveste niveau. Europæiske sportsprojekter falder uden for rammerne for, hvad Unionen bør bruge kræfter på.

Darras
Sport er en af de menneskelige aktiviteter, der udøves mest. Hvad enten det er for penge eller for fornøjelse, regelmæssigt eller lejlighedsvis, deltager millioner af mennesker i de forskellige sportslige aktiviteter, der tilbydes i Unionen. Men til trods for Europa-Kommissionens entusiastiske udtalelser om sport frygter jeg - der blot er menigt medlem af Europa-Parlamentet - at der kun er tale om et dække for at skjule de manglende juridiske og finansielle midler, den splittelse, der bekræfter det manglende helhedssyn og svagheden i traktaterne, hvor sport overhovedet ikke er nævnt.
Derfor hilser jeg vor kollega fru Packs fremragende betænkning velkommen med begejstring og taknemmelighed. Tidspunktet kunne ikke være bedre, eftersom vi kan håbe på at kunne lægge pres på såvel vore regeringer som Kommissionen, således at regeringskonferencen accepterer, at sport anerkendes som et selvstændigt begreb og ikke blot opføres i budgetkapitlet for »information og kommunikation«.
Som Bosman-dommen fra 1995 utilsigtet viste, er sport ikke blot en økonomisk aktivitet, som skal behandles i henhold til konkurrenceregler. Det er også og især et område, der giver mulighed for en tilnærmelse af forskellige kulturer og nationaliteter, der bidrager til social integration af handicappede, og hvor tilskuere og udøvere er lige. Sporten samler masser af personer i organisationer eller foreninger, hvor de deltager i kulturelle netværk, og hvor de udøver et demokratisk ansvar.
Det er derfor på tide, at vi sætter midler af i overensstemmelse med vore ambitioner. Som følge heraf støtter og bifalder jeg fru Packs betænkning. Jeg ønsker, at Parlamentet gør det samme.

Holm
Der er ingen tvivl om idrættens betydning og om den interesse, som størsteparten af EUborgerne nærer for den. Men jeg er ikke enig med ordføreren i, at der er brug for en artikel om idræt i EUtraktaten. Beslutninger på dette område bør efter min mening træffes på det nationale plan.
Jeg kan ikke støtte ændringsforslag 3 fra Den Socialistiske Gruppe, da det indebærer, at det skal være forbudt at yde offentlige tilskud til professionelle idrætsforeninger. I Sverige skelnes der ikke mellem professionelle og ikke-professionelle idrætsforeninger; de hænger ofte sammen. Indførelsen af en sådan EU-bestemmelse ville fjerne grundlaget for det svenske idrætsarbejde. Tværtimod finder jeg støtten fra den offentlige sektor positiv, da den giver foreningerne en uafhængig stilling. Idrætten har så stor en betydning, bland andet for de unge, at idrætsarbejdet ikke må være afhængigt af sponsorstøtte.

Poisson
Sporten har hidtil desværre ikke haft nogen plads i vore traktater. Vi må nu bruge al vor energi på dette formidable værktøj, der kan sikre social samhørighed, uddannelse, forebyggelse af kriminalitet og jobskabelse.
I Unionen findes der over 100 millioner europæere, der udøver sport i mange tusind sportsklubber, og der fandtes ikke nogen overordnet vision for de foranstaltninger, der bør gennemføres på fællesskabsplan.
Fru Packs fremragende betænkning udmærker sig ved at indeholde en bemærkelsesværdig sammenfatning af et emne, der berører mange forskellige områder.
Sport betragtes alt for ofte som leg og ikke som et væsentligt socialt, lægeligt, kulturelt og økonomisk grundlag. En god sportspolitik kan i kraft af sine integrerende og uddannende elementer begrænse de sociale udgifter.
Sport er et middel til individuel og kollektiv uddannelse og gør det også muligt at udvikle de europæiske landes åbning over for hinanden. Sport er den første måde, hvorpå et ungt menneske lærer sig selv at kende og at respektere sin krop, og dette vil senere føre til, at den pågældende lærer at respektere en modstander og overholde de regler, der gælder i samfundslivet, lærer at udfolde sin energi på et hold uden hensyntagen til oprindelse, uddannelse, sprog og endelig lærer at knytte bånd inden for Unionen.
Jeg skal ikke komme nærmere inde på subsidiaritetsprincippet, men blot nævne, at vi støtter de initiativer, fru Pack har foreslået og ønsker at styrke de pilotaktioner, der allerede er iværksat.
Hvert land i Unionen har sine særlige kendetegn, og man taler ofte om en engelsk model. Sportslivet i Frankrig har stærke, men også svage sider, og skal vi tro vore venner i Unionen, er franskmænd dårlige til sport. Dette skyldes måske en høj fraværsprocent i skolen, i størrelsesordenen 15 %, til trods for at idræt er et obligatorisk fag for eleverne.
Jeg ønsker, at der udvikles udvekslinger inden for Fællesskabet, ikke blot for at studere erfaringer, men ligeledes for at inspirere til og ikke påtvinge visse foranstaltninger.
Afslutningsvis kunne jeg ønske, at der blev lagt særlig vægt på sportsudøvelse på landet, hvor adgangen til sport er vanskeligere. I mange landdistrikter ligger sportsfaciliteterne ofte langt fra de unge og er koncentreret om én enkelt sportsgren. I landsbyerne er der ikke mange adspredelser, og sporten kan være et udmærket middel til at styrke sammenholdet mellem folk og også til at hjælpe dem til at finde beskæftigelse og dermed undgå, at de vigtige landdistrikter affolkes.
I regioner, hvor affolkningen bliver stadig mere omfattende, kan sporten blive et holdepunkt, der også gør det muligt for en befolkning at udtrykke sin identitet.
Ja, både i landsbyen og i Europa er sport helt bestemt en effektiv løftestang for union og samhørighed, som vi afgjort bør fremme.

Ryynänen
Over 100 millioner borgere i Europa dyrker selv sport, og når man tænker på den omfattende mængde af sportstilhængere, må det siges, at sporten med alle sine dimensioner er en folkebevægelse. Sporten er også en betragtelig økonomisk faktor og arbejdsgiver. Derfor er det bemærkelsesværdigt, at sporten ikke på nogen måde omtales i EU's traktater.
Det har på sin side ført til, at der i EU ikke findes en overordnet synsvinkel på sportsområdets aktiviteter. Mange andre sektorers beslutninger kan i særdeles høj grad indvirke på sporten. Eksempler på dette er »Bosmandommen« om transferbetalinger som en hindring for bevægeligheden og det netop vedtagne tv-direktiv om begrænsning af tv-transmissionsrettigheder til betydelige begivenheder til fordel for borgernes rettigheder.
Sport er naturligvis frem for alt et nationalt anliggende, og hovedansvaret ligger hos idrætsbevægelsen og de nationale myndigheder. Det bør dog være muligt på unionsplan at støtte dette område, som i høj grad interesserer borgerne. Man kan gennem samarbejde styrke de positive virkninger fra sporten og mindske problemerne.
Efter min mening er der ikke brug for en særlig artikel om sport, men det vil være naturligt indføje det som et særligt punkt under anvendelsesområdet i artiklen om kultur. På denne måde ville EU's politik være et supplement til den nationale politik og ikke være styrende. Kommissionen bør udarbejde en grønbog om sportsområdet og nedsætte et særligt udvalg, der skal fastlægge retningslinjerne for den overordnede udvikling.
Under høringen om sport, der var arrangeret af Europa-Parlamentets Kulturudvalg, kom det tydeligt frem, at der er en bekymring for den formindskede idrætsundervisning for de unge i de enkelte medlemslande og de skadelige virkninger af den forværrede situation for børn og unges sundhed. Udviklingen må vendes. Mange nye forskningsresultater styrker opfattelsen af, at idræt og motion er af uvurderlig stor betydning for børns og unges sunde fysiske og psykiske udvikling.
Idrætsforeningerne og skolerne må udføre et stadig bedre og tættere samarbejde til gavn for de unge. Hidtil har EU's interesse alene rettet sig mod den professionelle idræt, især som en økonomisk aktivitet. Sport bør dog i EU's arbejde frem for alt også ses som en kulturel, opdragelsesmæssig og social aktivitet, der bør støttes og fremmes også ved hjælp af budgetmidler.

Pack
Fru formand, jeg har kun et enkelt spørgsmål. Er det egentlig tilladt, at man afgiver stemmeforklaringer, når man slet ikke deltog i afstemningen? Mindst to tredjedele af dem, De nævnte, deltog ikke i afstemningen.
Det kan jo være mig lige meget, men jeg finder det uanstændigt!

Formanden
Mange tak for oplysningen. Vi vil undersøge det.

Carlsson
Jeg kan tilslutte mig fru Packs udsagn om, at det er underligt, at man afgiver stemmeforklaringer uden overhovedet at være til stede. Men stemmeforklaringer skal afgives, inden Parlamentet har færdigbehandlet de pågældende betænkninger, og hvis der står, at afstemningen skal finde sted eksempelvis torsdag middag, afgiver man dem jo inden dette tidspunkt. Hvis afstemningen så udskydes flere gange, ligger der stemmeforklaringer fra kolleger, som af forskellige grunde ikke længere er til stede. Årsagen er således ikke, at de pågældende medlemmer ikke længere er til stede, men at reglerne er lidt uheldige.

Formanden
Mange tak! Vi vil undersøge det.

Tomlinson
Fru formand, til forretningsordenen. De vil undersøge sagen, men jeg forstår ikke helt, hvordan De vil gøre det, hvis De ikke ved, hvem der er her, så De kan sammenligne dem med dem, der har afgivet stemmeforklaring. Må jeg foreslå en afstemning ved navneopråb, hvorefter De kan se i protokollen, hvem der har deltaget i afstemningen.

Pack
Fru formand, jeg vil ikke forlænge diskussionen, men en stemmeforklaring betyder, at jeg forklarer, hvorfor jeg stemte på denne eller hin måde. Hvis jeg ikke stemte, kan jeg heller ikke afgive nogen stemmeforklaring, og dermed basta!

Formanden
Vi er ganske vist allerede forsinket fem minutter; men jeg kunne alligevel på forslag af hr. Tomlinson afholde en afstemning ved navneopråb for at kontrollere, hvem der er til stede. Er De indforstået med det?

Aelvoet
Fru formand, alle, der er til stede her i salen, har set, at personer, som nok var til stede under afstemningen, senere har forladt salen. Hvis De derfor lader forhandlingen nu, er det for sent. Undskyld mig, men den giver ikke noget rimeligt billede.

Bourlanges
Fru formand, jeg er en smule overrasket over dette forslag. Jeg kunne godt tænke mig at vide, med hjemmel i hvilken artikel i forretningsordenen De kræver en »dyneløfterafstemning«, som man lidt vulgært kan kalde det, og som har til formål at kontrollere, hvem der er til stede. Afstemninger ved navneopråb har til formål at sikre, at parlamentsmedlemmerne stemmer i den ene eller den anden retning. Indtil i dag var jeg ikke klar over, at formandens rolle var at holde navneopråb som i en skoleklasse.

Formanden
Der blev stillet forslag om at afholde en afstemning ved navneopråb for at kontrollere, hvem der er til stede. Jeg spørger nu: Ønsker De denne afstemning? Med denne afstemning kan vi imidlertid kun konstatere, hvem der er til stede på nuværende tidspunkt.
(Forslaget godkendtes, og afstemning ved navneopråb foretoges) Antallet af tilstedeværende medlemmer vil fremgå af protokollen. Deraf kan man imidlertid ikke uden videre drage konklusioner om antallet af tilstedeværende medlemmer for ti minutter siden.

Florio
Fru formand, jeg vil blot præcisere, at jeg ikke deltog i afstemningen, selvom jeg var til stede, fordi det forekommer mig, at det var første gang, at vi stemte om ingenting her i Parlamentet! Det synes mig ikke rigtigt at stemme om intet! Hvad var det, vi stemte om? Man kan ikke holde afstemning om intet!

Formanden
Mange tak! Jeg forklarede det allerede tidligere. Vi har kun på et bestemt tidspunkt kontrolleret, hvem der er til stede. Medlemmerne ønskede det på den måde.

Nassauer
Fru formand, jeg vil gerne for en sikkerheds skyld gøre opmærksom på, at ingen af dem, der anmodede om at afgive en stemmeforklaring, er berettiget til at afgive en sådan, fordi ingen af dem bevisligt var til stede i salen, og dette blev heller ikke kontrolleret.
De stemmeforklaringer, der er anmodet om, kan således ikke afgives, fordi det i henhold til forretningsordenens artikel 122 er afgørende - som fru Pack helt rigtigt var inde på - at man er til stede, og det blev ikke kontrolleret og blev naturligvis heller ikke konstateret under den såkaldte afstemning ved navneopråb. Man må således acceptere denne afstemning uden personlige forklaringer.

Formanden
Mange tak, hr. Nassauer! Jeg vil kun gerne endnu en gang bekræfte, at den afstemning, vi lige foretog, ikke har nogen tilbagevirkende kraft.

Wijsenbeek
Fru formand, jeg kan absolut ikke fastslå nogen Geschäftsordnungswidrigkeit . Der står nemlig i artikel 118: «Resultatet af afstemningen registreres.« - Der står ikke i artikel 118, hvordan den skal registreres. Så hvis De forlanger en elektronisk afstemning, og det er Deres gode ret, og så må De registrere resultatet, som De vil, med eller uden navn.

d'Aboville
Fru formand, under afstemningen om betænkningen kontrollerede De flere gange afstemningsresultatet. Vi var da 178. De har nu netop fået optalt medlemmerne i salen, vi er 151 eller 152.
Man skal virkelig være udspekuleret for at vide, hvem der var til stede, og hvem der ikke længere er det. Med andre ord har denne kontrol ikke tjent noget formål.

Formanden
Vi kan ikke debattere dette i timevis. Jeg tillader nu endnu fire talere, og dernæst går vi i gang med forhandlingen om betænkningen af fru Aelvoet.

Chichester
Fru formand, jeg støtter hr. Tomlinsons forslag. Der må på en eller anden måde være sket en fejl i indpiskningen i Det Europæiske Folkepartis Gruppe her til morgen. Vi har endnu ikke haft vores afstemning ved navneopråb. Nogle af os venter tålmodigt på den.

Falconer
Fru formand, så har vi har vist leveret tilstrækkelig underholdning til vælgerne på tilskuerpladserne. Jeg foreslår, at vi nu går videre med vort arbejde og bringer Parlamentet tilbage til en form for fornuft.

Cars
Fru formand, dette møde har vist, at vi aldrig kan tage møderne fredag morgen alvorligt. Som følge deraf forlader jeg mødesalen.

von Habsburg
Jeg vil gerne modsige hr. Cars her. Det er vor forbandede pligt og skyldighed at være til stede her om fredagen som enhver anden dag i ugen. Vi er ansat til at arbejde her og ikke være fraværende.
Hr. Cars, jeg ønsker Dem en god rejse, men De er ikke længere noget medlem.
(Bifald)
Lomé IV-konventionens artikel 366a
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er interimsbetænkning (A4-0175/97) af Aelvoet for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets afgørelse (KOM(96)0069 - C4-0045/97-96/0050(AVC)) om en rammeprocedure for gennemførelsen af Lomé IV-konventionens artikel 366a.

Aelvoet
Fru formand, Rådet beder om vor tilslutning til et forslag til afgørelse om proceduren ved gennemførelse af artikel 366a i Lomé-IV-konventionen. Den 15. april godkendte Udvalget om Udvikling og Samarbejde mit forslag om at afgive en interimsbetænkning i henhold til artikel 80, stk. 3 i forretningsordenen. Den første gang, der blev indsat en klausul om menneskerettighederne i den dispositive del af Lomé-konventionen, var i 1989. Vi skrev den gang Lomé IV. I virkeligheden passer dette perfekt i den nye geopolitiske konstellation, nemlig at anvendelse og gennemførelse af menneskerettigheder siden Murens fald lige så stille kunne blive en integrerende del af internationale aftaler. Det var allerede i 1991, altså to år senere, at Rådet vedtog en afgørelse, ikke alene om en menneskerettighedsklausul, men også om demokratiske principper og udvikling. Vedrørende de tre emner blev der dengang vedtaget en detaljeret afgørelse. Et år senere, under forhandlingerne om og til sidst vedtagelsen af Maastricht-traktaten, blev den politiske vilje til at optage en klausul om menneskerettigheder også bekræftet i artikel 130 U. På det tidspunkt blev klausulen om menneskerettigheder set som en del af såvel den almindelige målsætning for udviklingssamarbejdet og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Siden 1992 har vi også set, at menneskerettigheder og demokratiske principper bliver betragtet som et væsentligt element i udenrigspolitikken. Vi har egentlig set en gradvis udvikling, først en anerkendelse og indføjelse i traktaten, og så er de blevet gjort til et væsentligt element i politikken. I 1995 offentliggjorde Kommissionen i sit dokument nr. 216 en meddelelse, hvori der ikke alene henvises til, men endda åbnes mulighed for en omgående suspension af en international aftale, endda uden at der igangsættes en procedure for bilæggelse af tvister, hvis det drejer sig om særlig væsentlige, hastende forhold.
For så vidt angår kernen i denne sag, i forbindelse med den afgørelse, som vi behandler her i dag, er det sådan, at der i Udvalget om Udvikling og Samarbejde bliver foreslået en række ændringer, altså en række henstillinger fra Parlamentet, som afviger fra, hvad Rådet selv fremlægger. For det første bliver der i overvejelserne udtrykkelig henvist til en række internationale aftaler, som skal gøre det muligt at anvende hele begrebet i bredest mulige forstand.
For det andet ønsker Parlamentet, at det ikke kun er Kommissionen eller en medlemsstat, der kan tage et initiativ, men at Europa-Parlamentet også selv kan gøre det. En anden væsentlig ændring er, at Udvalget om Udvikling og Samarbejde er af den opfattelse, at Rådet må træffe en afgørelse, ikke med enstemmighed, men med kvalificeret flertal, og at der her også kræves Parlamentets godkendelse. Vi kræver Parlamentets godkendelse og en afgørelse med kvalificeret flertal.
Endelig finder vi det også nødvendigt, at der bliver talt om genoptagelse af hjælpen, af samarbejdet efter en evalueringsrapport fra Kommissionen, så Rådet igen kan træffe afgørelse med kvalificeret flertal, men efter Europa-Parlamentets godkendelse. Det er det centrale i holdningen i Udvalget om Udvikling og Samarbejde.

Bertens
Fru formand, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget for Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender er jeg meget tilfreds med denne betænknings indhold. Fru Aelvoet har, beskeden som hun jo er, allerede selv sagt det. Jeg finder, at det er en betænkning af vidtrækkende betydning for fremtiden, for endelig bliver menneskerettigheder og demokrati gjort til en betingelse for formen for samarbejde. I et godt samspil mellem forskellige udvalg er der tilvejebragt en betænkning, som er det første skridt i retning af en samrådsprocedure med Rådet. Ved valget af en procedure i henhold til artikel 80, stk. 3 er Parlamentet nu i stand til et stille ændringsforslag til en anmodning om tiltrædelse af et forslag, som der normalt kun kan siges ja eller nej til, og hvor der ikke er plads for ændringsforslag. Disse ændringsforslag er nødvendige, selvom forslaget fra Kommissionen i princippet er et fremskridt. Vi taler her om et procedureforslag, der skal fastlægge den vej, man skal følge, hvis en Lomé-partner ikke overholder de væsentlige elementer i Lomé-konventionen. De væsentlige elementer i Lomé-konventionen er demokrati, menneskerettigheder og retsstaten.
En afgørelse om suspension af samarbejdet må dog baseres på klare kriterier, og proceduren må også være gennemskuelig og virke redelig for partnerlandene. I princippet hilser Udvalget for Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender forslaget fra Kommissionen om at fastlægge anvendelsen af den såkaldte demokratiklausul velkommen. Klarhed og gennemskuelighed er væsentlige for en god menneskerettigheds- og udenrigspolitik. Vore partnere - som allerede sagt, i denne forbindelse Lomé-landene - har ret til at vide, hvilke vilkår de har. Forhandling forud for anvendelse af sanktioner er ét af principperne for partnerskab, men også ofte et effektivt instrument.
Gennemskuelighed kræver også klarhed over de kriterier, der ligger til grund for suspensionen af samarbejdet. Kommissionens forslag siger ikke noget herom. Denne mangel må Parlamentet udbedre. Håndteringen af respekten for menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstaten, sådan som den er beskrevet i ændringsforslagene, fortjener fuld støtte. Jeg spørger mig selv, om jeg under den fælles samrådsprocedure med Rådet ikke også skulle tilføje respekt for tredjelandes territoriale ukrænkelighed som kriterium.
Med hensyn til beslutningstagningen som sådan hilser Udenrigsudvalget forslaget fra Kommissionen om at lade den endelige beslutningstagning i Rådet ske ved kvalificeret flertal velkommen. Vi har i Unionen rigelig erfaring med at lade de økonomiske interesser i én eller et lille antal stater gå forud for de politiske hensyn til menneskerettighederne. Enstemmige afgørelser gør Europa magtesløs, og det har vi set alt for ofte.
Flertalsafgørelser er dog ikke i sig selv tilstrækkelige. Udenrigsudvalget ønsker godkendelsesret for Parlamentet vedrørende suspension af samarbejdet i Lomé-sammenhæng. Det er uacceptabelt for os, at et samarbejde, som er indgået med Parlamentets godkendelse, kan suspenderes uden inddragelse af Europa-Parlamentet. Udenrigsudvalget ønsker ikke kun at godkende ikrafttrædelse, men vil også kræve at godkende suspension af samarbejdet i Lomé-sammenhæng.
En anden undladelse i forslaget fra Kommissionen vedrører fastlæggelse af proceduren for ophævelse af suspensionen. Det nævner Kommissionen overhovedet ikke. En bestemmelse herom er bestemt nødvendig, endda meget nødvendig. Vi vil jo ikke gøre en midlertidig suspension endelig. En midlertidig suspension skal have en korrigerende virkning, og med udgangspunkt i den allerede anførte logik i godkendelsesretten vil jeg sige, at Udenrigsudvalget mener, at også Rådets ophævelse af suspensionen ved kvalificeret flertal på Kommissionens forslag må ske med Parlamentets godkendelse.
Udenrigsudvalget håber, at plenarforsamlingen her vil støtte de foreslåede ændringsforslag. De vil sætte mere kød på Kommissionens forslag. Den nuværende praksis, hvor der ad hoc træffes afgørelser i Rådet, uden at de berørte parter underrettes herom, må ophøre. Unionen har, med undtagelse af tilfældigheder, et godt ry, når det gælder menneskerettigheder. Den har i hvert fald vilje til at føre den rette politik. Unionen er, især på Parlamentets initiativ, til stadighed på jagt efter måder til at gøre denne politik mere effektiv og gennemskuelig. Menneskerettighedsklausulen var allerede et fremskridt. Et af de store problemer i forbindelse hermed var imidlertid savnet af en entydig anvendelse af procedure og indhold. Det foreliggende forslag er det første skridt på vejen til større klarhed, og jeg håber, at Rådet vil støtte vore forslag.
Til slut dette, fru formand. Jeg finder det meget vigtigt her at sige, og derfor har jeg gemt det til sidst, at i vore øjne må en sådan suspensionsprocedure ikke kun finde anvendelse på AVS-lande. Denne konstruktion må tjene som forbillede for alle aftaler med alle andre lande. Alle aftaler behøver en sådan suspensionskonstruktion. Jo længere vi venter med det, jo mere gør vi os skyldige i diskrimination. Og det er jo netop det, vi vil undgå ved anvendelse af de universelle menneskerettigheder.

Smith
Fru formand, ordføreren gav en meget fyldestgørende gennemgang af baggrunden for denne foreløbige betænkning, og jeg har ikke i sinde at gå så meget i detaljer - hun har gjort et glimrende job der. Jeg vil gerne tale om de tanker, der lå os mest på sinde, og om de henstillinger, vi nåede frem til, da vi diskuterede dette i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forhold.
For det første vil vi gerne have Kommissionen til at lade den foreslåede procedure blive afviklet trinvist, når man overvejer at ophæve Lomé-konventionens handelspræferencer, på samme måde som med ophævelsen af handelspræferencerne under f.eks. den generelle præferenceordning. Det er meget i tråd med, hvad hr. Bertens også ønskede, nemlig at vi har brug for en vis grad af kontinuitet og en foranstaltning, der kan fastholde nogle generelle regler, så vi ikke beskyldes for forskelsbehandling.
Vi bad også specifikt om at få medtaget artikler, der i tilfælde af en ophævelse af Lomé-konventionens handelspræferencer beskriver betingelserne for en ophævelse af Lomé-konventionens handelsbestemmelser, nemlig høringsproceduren, varigheden og omfanget af Kommissionens undersøgelse, fremgangsmåderne for det endelige forslag fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet om ophævelse af Lomé-konventionens handelsbestemmelser for det pågældende land.
Vi støtter også Kommissionens forslag om, at Rådets beslutninger om en ophævelse i henhold til Lomékonventionens artikel 366a bør afgøres ved kvalificeret flertal, og vi insisterer på, at hvis Rådet ikke er enigt i princippet om kvalificeret flertal i forbindelse med den foreslåede procedure, så bør der foretages en ny høring af Parlamentet så hurtigt som muligt.
Vi anmoder også Rådet og Kommissionen om at sikre den nødvendige åbenhed og konsekvens i ophævelsesforanstaltninger over for de enkelte AVS-lande, og om at give AVS-landene den samme behandling som Den Europæiske Unions øvrige samarbejdspartnere.
Vi anmoder endvidere Rådet og Kommissionen om tidligt at inddrage Europa-Parlamentet i alle tilfælde af ophævelse i overensstemmelse med artikel 366a. Vi mener, at Europa-Parlamentets tilstedeværelse under høringsproceduren har haft afgørende betydning. Jeg vil blot gerne gentage to vigtige punkter, der kom frem som følge af vores diskussioner. Det ene gik ud på, at disse beslutninger kun bør træffes efter en kvalificeret flertalsafgørelse i Rådet, og hvis det ikke er muligt, bør Parlamentet straks høres igen; for det andet bør Parlamentet snarest muligt involveres i alle tilfælde af en ophævelse. Jeg vil være taknemmelig for at få bekræftet fra Kommissionen, at det vil være tilfældet.

Liese
Fru formand, mine damer og herrer, PPE-Gruppen støtter den foreliggende betænkning. Vi anser menneskerettighedsklausulen for at være en særdeles vigtig klausul i relation til menneskene i de berørte lande, for det drejer sig jo ikke om at straffe menneskene, men derimod de regeringer, som krænker borgernes menneskerettigheder. Derfor er det således ikke rettet mod de berørte lande, men derimod mod de regeringer, der krænker menneskerettighederne, når vi suspenderer Lomé-konventionen på området.
Det er rigtigt, at Den Europæiske Union her stadig måler med to målestokke og stadig ikke er helt konsekvent. Men jeg deler ikke opfattelsen blandt dem, som siger, at AVS-landene klarer sig dårligere her end andre, derimod forholder det sig snarere således, at det desværre tit er geopolitiske og økonomiske overvejelser, som spiller en rolle. I den forbindelse afhænger det netop ikke af, om et land er AVS-medlem eller ej, men af, om en medlemsstat har bestemte interesser. Dette skal vi omsider komme væk fra. Vi skal føre en konsekvent menneskerettighedspolitik og måle alle med samme målestok!

Van Bladel
Fru formand, så vidt jeg kan se, tager fru Aelvoets interimsbetænkning sigte på at fremme to forhold. Menneskerettighederne i AVS-landene og Parlamentets indflydelse og myndighed i forbindelse hermed. Efter begivenhederne i Afrika i de seneste to år er enhver nok blevet klar over, at suspension af udviklingshjælp i mange tilfælde er en yderst nødvendig, ofte uundgåelig, men desværre ikke altid effektiv forholdsregel. Men i almindelighed kan det siges, at i lande, hvor man tager overholdelsen af menneskerettighederne alvorligt, overholdes også retten til udvikling i bred forstand bedre. Det må indrømmes, at klausulen om overholdelse af menneskerettighederne allerede i længere tid har udgjort en meget væsentlig del af Lomé-konventionen. Det, at denne dimension først er kommet til senere i traktater med andre tredjelande nu, må det ikke føre til, at AVS-landene derved bedømmes strengere i praksis. Det proceduremæssige ændringsforslag fra fru Aelvoet må administreres på grundlag af klare kriterier. Det må også være sådan, at de lande, som det vedrører, har ret til klarhed. Det må være et skridt i den rigtige retning, at beslutningstagningen sker med kvalificeret flertal i Rådet og med Parlamentets godkendelse.
Interimsbetænkningen fra fru Aelvoet, min højt værdsatte kollega, som altid træder i brechen for menneskerettighederne, passer fortræffeligt i den nuværende atmosfære i forhandlingerne under regeringskonferencen.
Til slut vil jeg sige, at jeg fuldstændig deler min kollegas, hr. Bertens&#x02BC;, mening, nemlig at den fremgangsmåde, der er foreslået af fru Aelvoet, også skal anvendes på alle andre aftaler med tredjelande. Min gruppe står helt bag fru Aelvoets forslag.

Hory
Fru formand, her er en betænkning, nemlig fru Aelvoets, der kommer lige tilpas, så vi får mulighed for at skabe overensstemmelse mellem vore principper og vore handlinger, mellem vore udtalelser og vore handlinger.
Siden starten har samarbejdet mellem Den Europæiske Union og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet i teorien været baseret på overholdelsen af menneske- og frihedsrettighederne. Men dette grundlag er desværre kun teoretisk, således som den daglige virkelighed vidner om. Mange år efter starten på dette samarbejde får vi endelig forslag til foranstaltninger, hvorigennem vi kan indføre en betingelse for bistanden, eller som snarere, idet vi allerede har en tradition for at yde bistand, giver os mulighed for at suspendere bistanden, såfremt vi konstaterer for alvorlige brud på menneskerettighederne og de individuelle frihedsrettigheder i modtagerlandene.
Jeg kan tilføje, at det forslag, vi har fået forelagt, ikke er alt for begrænsende, eftersom der indføres en høringsprocedure, der giver mulighed for at etablere en dialog med det land, over for hvilket der påtænkes indført sanktioner. Jeg ser derfor kun fordele ved den foreslåede foranstaltning, så meget desto mere fordi den er blevet forbedret gennem det arbejde, der er udført af fru Aelvoet og Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Vi kan fuldt og helt tilslutte os ånden i de ændringer, fru Aelvoet har foretaget i det forslag, vi har fået forelagt. Jeg tænker især på de ændringer, der sigter mod at dele initativretten i forbindelse med suspensionsproceduren med Parlamentet og at anvende kvalificeret flertal for beslutningerne i Rådet, for hvis man skulle kræve enstemmighed, kender jeg tilfælde, hvor et enkelt land, undertiden i øvrigt mit eget, ville blokere for samtlige de påtænkte ønskede foranstaltninger. Derimod har vi ikke kunnet acceptere fru Aelvoets forslag om en udtømmende liste over rettigheder, hvor en krænkelse ville medføre suspension af bistanden, idet vi mener, at det er nødvendigt at tage mere tilbørligt hensyn til de forskelligartede situationer i modtagerlandene.
Endelig vil jeg gerne gøre Parlamentet opmærksom på en ændring fra vor tidligere kollega, Bernard Kouchner, som har bedt os udvise al mulig ønskede omtanke ved anvendelse af embargo eller blokade, idet vi har kunnet konstatere, at det er befolkningen, der lider under disse sanktioner, hvorimod det er de politiske myndigheder, vi ønsker at straffe. Jeg mener, at Rådet bør lytte til de forslag til ændringer i teksten, det får forelagt, og jeg mener, at hvis vi tidligere havde anvendt denne foranstaltning, havde vi kunnet undgå mange tragedier i Afrika.
Endelig forekommer det mig, at vore overvejelser vil være fuldendte, når vi har foreslået, at denne betingelsesordning ligeledes anvendes i Den Europæiske Unions medlemsstaters bilaterale samarbejde.

Aelvoet
Fru formand, jeg vil her i sidste minut henlede opmærksomheden på to ting. I praksis ser vi rigtignok, at den holdning, som Unionen indtager over for AVS-lande og ikke-AVS-lande viser en diskrimination. Man reagerer meget lettere over for AVS-lande end over for ikke-AVS-lande - med undtagelse af Burma.
For det andet gør man i praksis stor forskel på mægtige og rige AVS-lande og andre. Således er man hurtig til at reagere over for Gambia og Niger, mens man venter meget længe med at reagere over for Nigeria.
Til slut dette - og det skal være min sidste bemærkning: Jeg har trukket de af mine ændringsforslag, som i sin tid ikke fandt støtte i udvalget, tilbage. De er øjensynlig lagt frem alligevel. Det eneste, jeg foreslår, er altså det, der var enighed om i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, fordi punktet om eventuelt at gøre forskel på politiske og borgerlige rettigheder og sociale og økonomiske rettigheder i sanktionspolitikken også er til diskussion i den kreds af mennesker, der undersøger overholdelsen af menneskerettigheder. Jeg tror, at det er bedre først at fremsætte en politisk udtalelse herom, når der er mere klarhed hér. Det er derfor, jeg har trukket disse ændringsforslag tilbage inden plenarmødet. Det har man øjensynlig ikke respekteret i sekretariatet.

Gradin
Fru formand, Kommissionen har med interesse læst fru Aelvoets interimsbetænkning om Lomé-konventionens artikel 336a samt udtalelserne fra REX-Udvalget og Udenrigsudvalget. Kommissionen er enig i, at der er behov for en konsekvent og samordnet holdning, når det gælder menneskerettigheder, demokratiske principper og retssikkerhed. Derfor vil vi om kort tid fremsende en meddelelse til Rådet og Parlamentet, hvori vi klargør, hvilke begreber der skal gælde, og stiller forslag om en mere struktureret procedure.
Kommissionens forslag drejer sig om selve beslutningsproceduren i EU-institutionerne. Det er vigtigt at understrege, at det ikke ændrer, og ikke kan ændre, den procedure, der er fastlagt i Lomé-konventionens artikel 336a. En del af de ændringer, som Udenrigsudvalget foreslår, ville gøre ordlyden af artikel 336a meningsløs. Det gælder forslagene om, at hvert enkelt land skal samtykke i proceduren, navnlig inden den berørte stat indbydes til konsultationer, og inden foranstaltningerne træffes eller ophæves. Efter den foreslåede artikel kan der i hastende tilfælde, eller hvis et land afviser anmodningen om konsultationer, umiddelbart træffes passende foranstaltninger. Det hedder desuden, at sådanne foranstaltninger skal, og jeg citerer, «ophæves, så snart grunden til, at de blev truffet, ikke længere er til stede«. Regler med en så langvarig og besværlig procedure, som udvalget foreslår, er umulige at anvende. Proceduren ville desuden være i strid med de normale procedurer, der er foreskrevet i traktaten. Derimod er det selvfølgelig muligt at se nærmere på, hvordan Parlamentet kan få en større rolle i forbindelse med anvendelsen af sanktionsklausulen, dvs. den, som i teksten kaldes non-executive clause . Kommissionen er absolut villig til at undersøge, hvordan dette kan gennemføres.

Formanden
Mange tak, fru Gradin!
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Dury
Fru formand, lige et par sekunder for at sige, at jeg naturligvis har stemt for fru Aelvoets forslag. Men jeg vil gerne sige til alle de kolleger, der har stemt for dette forslag, at man ikke kan adskille menneskerettighedspolitik over for AVS-landene fra Den Europæiske Unions udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg mener virkelig, at menneskerettighedsproblematikken hænger sammen med vores politiske opfattelse af disse lande.
I den forbindelse vil jeg gøre de kolleger, der har stemt for fru Aelvoets forslag, opmærksom på, at det er nødvendigt at anvende kvalificeret flertal i Rådet og ikke enstemmighed, når det gælder udenrigs- og sikkerhedspolitik. Man optræder undertiden selvmodsigende ved disse afstemninger. I går afviste et antal kolleger vores holdning til afstemning med kvalificeret flertal vedrørende udenrigs- og sikkerhedspolitik. Afstemninger med kvalificeret flertal er nødvendige for at sikre konsekvens i vort forsvar for menneskerettighederne!

Kontrol med marine biotoksiner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0177/97) af Macartney for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning (KOM(96)0464 - C4-0547/96-96/0234(CNS)) om ændring af bilaget til beslutning 93/383/EØF af 14. juni 1993 om referencelaboratorier til kontrol med marine biotoksiner.

Macartney
Fru formand, jeg vil gerne hylde det arbejde, der blev udført af et meget udmærket forskningsinstitut i Torry i Aberdeen i Skotland. Ironisk og mærkeligt nok lå ansvaret ikke hos den skotske gren af den britiske regering, men hos det engelske ministerium. Dette laboratorium havde et særdeles godt rygte, og det var anerkendt over hele Europa. Inden for det pågældende ministerium havde laboratoriet i Torry faktisk de bedste resultater med hensyn til at få fælles finansiering fra Europa-Kommissionen. Det var et laboratorium af europæiske dimensioner.
Belønningen herfor var en lukning. Det skyldes udelukkende økonomiske forhold, fordi ministeriet under den foregående regering besluttede at koncentrere sig aktivt om området syd for grænsen og derfor lukkede fødevareinstituttet i Torry. De berørte parter var naturligvis rystede. Europa-Kommissionen gav også udtryk for sin deltagelse, og jeg er glad for dens støtte. Dette laboratorium var på forkant med forskning i f.eks. salmonella, E-coli 0157 og pølseforgiftning, og med den nuværende store og velbegrundede bekymring for folkesundheden er det præcist den type laboratorier, der burde fremmes i stedet for at lukkes. De af os, der kommer fra området - og jeg repræsenterer denne valgkreds i Skotland - var rystede over den behandling, dette laboratorium fik.
På det tidspunkt, hvor jeg forsøgte at tage denne sag op, fik jeg at vide, at det ikke var en sag for EuropaParlamentet, og jeg blev kritiseret for at gøre det. Hvad der er fascinerende for kendere af Parlamentets procedurer, er, at retsgrundlaget pludseligt er ændret, og at vi et år senere, på et tidspunkt hvor laboratoriet allerede var lukket, og det var for sent at gøre noget, hørte, at »Åh ja, Parlamentet skulle have været inddraget«. I sidste måned fik jeg at vide, at retsgrundlaget ville blive ændret, og det nåede til Fiskeriudvalget mandag i denne uge. I sidste øjeblik fik vi at vide, at »Ja, I havde ret til at blive hørt, det er også Parlamentets ansvar«. Det gør hele spørgsmålet mere relevant end måske et enkelt laboratoriums skæbne i en del af Europa.
Laboratoriets medarbejdere er spredt for alle vinde. Nogle af forskerne er flyttet ned til York og andre til Norwich. De er enten blevet landsforvist til England, eller også har de i nogle tilfælde helt mistet deres job. Jeg er glad for at sige, at noget af arbejdet er bibeholdt i området efter en vedholdende kampagne, og der er fem forskellige enheder i Aberdeen-området, der har overtaget noget af laboratoriets arbejde.
Jeg vil gerne tro på, at ånden fra Torry lever videre, skønt dette er et eksempel på, hvordan subsidiaritet kan misbruges af medlemsstater, der blot siger: «Det er vores beslutning, bland jer udenom«. Efter min mening er det den slags beslutninger, Parlamentet fremover skal involveres i.
Det er imidlertid fortid nu, og jeg vil gerne slutte med at hylde alt laboratoriets arbejde. Der vil fortsat være et behov for et sådant arbejde, ikke blot i Skotland, men i hele Europa på samarbejdsplan.

McMahon
Fru formand, dette er en meget teknisk, men vigtig betænkning, da den drejer sig om fødevaresikkerhed og -hygiejne. Her inden for de seneste par måneder har tyske videnskabsfolk opdaget en mærkelig deformitet hos laks. I en artikel i en nederlandsk avis i sidste uge stod der: «Nu er det ikke mere den gale ko, nu er det den gale laks«. De har angiveligt fundet en deformitet i laksens hjerne, som minder om den, der forårsagede BSE-tragedien. Det er derfor vigtigt, at vi bevarer institutter som Torry-instituttet, og at vi sikrer, at fødevarehygiejnen for fisk er af den bedst mulige standard.
Torry-instituttet er meget kompetent. Som hr. Macartney sagde, var det et offer for barbariske konservative nedskæringer. Det var også et offer for privatisering. De grundlagde en privat virksomhed, der tog sig af fiskeriforskningen. Der stod stor ståhej i Skotland omkring denne lukning blandt parlamentarikere fra alle politiske grupper. Samfundet i det nordøstlige Skotland var opbragt over det.
Jeg er meget glad for, at Kommissionen nu ændrer retsgrundlaget, så Fiskeriudvalget fremover vil blive inddraget i diskussioner af denne art. Specielt når det drejer sig om medlemsstater, vil Fiskeriudvalget blive hørt om sine synspunkter og holdninger. Der er også et problem med gennemskuelighed. Vi kan kun opnå større gennemskuelighed ved at blive involveret. Den Socialistiske Gruppe er meget taknemmelig for, at retsgrundlaget er ændret. Vi håber på fremover at få et udbytterigt samarbejde med fiskerikommissæren om sådanne spørgsmål. Jeg støtter denne betænkning på vegne af Den Socialistiske Gruppe.

Langenhagen
Hr. formand, det forholder sig faktisk således: Nu har BSE-krisen også kastet skygger over fiskeriet, denne gang dog i positiv forstand. Jacques Santer, vor kommissionsformand, lovede i Europa-Parlamentet i februar i år som reaktion på den nævnte BSE-krise, at veterinærretlige beslutninger fremover vil blive truffet som led i proceduren med fælles beslutningstagning.
Kommissionen har dermed over for Parlamentet forpligtet sig til i forbindelse med forslag, som vedrører folkesundheden, at anvende den procedure med fælles beslutningstagning, der er fastsat i artikel 101 A i Maastricht-traktaten.
Denne procedure finder nu i realiteten anvendelse for første gang i forbindelse med et direktiv, som vedrører sundhedsmæssige betingelser og bestemmelser på fiskeriområdet, her navnlig kontrol med marine biotoksiner ved produktion og afsætning af levende toskallede bløddyr og fiskerivarer. Vi har måske her at gøre med et præcedens, hvorved den fælles beslutningstagning bliver den beslutningsprocedure, som også hovedsagelig finder anvendelse på fiskeriområdet. Det er i hvert fald vort krav til regeringskonferencen med henblik på en videreudvikling af Maastricht-traktaten. I Amsterdam vil de 15 EU-regeringer sikkert ikke længere kunne afvise det.
Vedrørende betænkningens indhold: Forslaget indeholder to beslutninger. For det første gennemførelsen af de sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af henholdsvis levende toskallede bløddyr og fiskerivarer. I den forbindelse skal hver medlemsstat udpege et nationalt referencelaboratorium, der bl.a. har til opgave at føre kontrol med marine biotoksiner. Dette har man nu omsider igen efterkommet i Storbritannien.
For det andet foreslår Kommissionen, at proceduren forenkles i forbindelse med sådanne spørgsmål. Den vil fremover kun informere Parlamentet, når en medlemsstat blot ønsker at ændre det nationale referencelaboritoriums adresse. Det taler for sig selv, mener jeg. Fiskeriudvalget har da også støttet det enstemmigt, så længe det grundlæggende princip ikke bringes i fare, nemlig principielt at bevare sådanne laboratorier i en medlemsstat. Jeg er endvidere nødt til at tilføje, at den fremgangsmåde, som Storbritannien har valgt her, principielt strider mod proceduren. Jeg forstår mine kollegers skuffelse, men er alligevel glad for, at der efter ihærdige forhandlinger alligevel - forhåbentlig - er fundet en god løsning.

Provan
Hr formand, jeg er glad for, at vi behandler hr. Macartneys betænkning i dag. Det rejser et meget vigtigt spørgsmål. Hvorfor tænkte Kommissionen ikke oprindeligt på at give medlemsstaternes regeringer mulighed for at ændre de forskellige videnskabelige institutter, der ville blive anerkendt? Det forekommer mig usædvanligt, at Kommissionen under udarbejdelsen af det oprindelige forslag ikke i bestemmelserne gav mulighed for at foretage sådanne små ændringer, der kun påvirker en enkelt medlemsstat, uden at man skal igennem en komplet høringsprocedure. Når det er sagt, anerkender jeg, hvad hr. Macartney og hr. McMahon sagde om, at det forårsagede en del forstyrrelser og uorden for de involverede parter i Skotland. Jeg har en interesse som formand for en del af en organisation, der var nødt til at ansætte noget af personalet fra forskningscentret i Torry.
Hvad der bekymrer mig mest - og jeg spekulerer på, om vi på et tidspunkt vil få et svar fra Kommissionen - er, hvordan de nye ordninger, som formanden for Kommissionen har annonceret for fødevaresikkerhed og overvågning af fødevaresikkerhed, vil berøre andre dele og andre agenturer i Det Europæiske Fællesskab? Hvordan vil dette nye fødevareagentur påvirke det, der meget vel kan blive en ny fødevarestandard i Det Forenede Kongerige? Hvilken kontrol vil det have med organisationer som forskningscentret i Torry, der nu er spredt ud på tre eller fire forskellige agenturer? Forbindelsen mellem Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne bliver af afgørende betydning for fremtiden, og vi ved ikke endnu, hvordan denne forbindelse bliver.

Gradin
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Macartney, og Fiskeriudvalget for deres positive holdning til Kommissionens forslag. Kommissionen har, som det blev nævnt, givet Parlamentet et tilsagn, nemlig om at ændre retsgrundlaget fra artikel 43 til artikel 100 A for alle forslag vedrørende folkesundhed. Det var på den baggrund, Kommissionen forelagde Parlamentet et nyt forslag, nemlig KOM(97)0210, hvis titel og indhold var blevet ændret i overensstemmelse hermed. Det glæder mig at kunne konstatere, at udvalget i mandags hurtigt kunne acceptere Kommissionens ændrede forslag. Som svar på spørgsmålet om, hvordan vi i øvrigt vil følge det tilsagn op, som hr. Santer har givet Parlamentet, vil jeg gerne sige, at vi naturligvis vil følge det op i forbindelse med samtlige vore forslag, således at vi lever op til vore løfter.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Mandatet for konsulentgruppen for bioteknologisk etik (GCEB)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af De Clercq for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder til Kommissionen (B4-0348/97) om mandatet for konsulentgruppen for bioteknologisk etik (GCEB).
Jeg har modtaget to beslutningsforslag, fremsat i overensstemmelse med artikel 40 i forretningsordenen.
Afstemningen finder sted efter forhandlingens afslutning.

Gebhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær Gradin, vi ved alle, at bioteknologien indeholder et stort potentiale til nytte for menneskeheden. Dog indhentes vi af oplysninger, som dokumenterer, at dette potentiale er forbundet med store risici og rejser betydelige etiske spørgsmål, hvad enten det drejer sig om kloning af får eller oplysningen om, at en britisk læge i Saudi-Arabien målrettet ønsker at tilbyde par et barn af hankøn, eller en sekt i Schweiz, som for mange penge ønsker at propagandere for kloning af babyer og børn. Disse få meldinger viser, hvilke etiske spørgsmål der er forbundet med det og rejses. De er tilstrækkeligt bevis for, at det absolut er nødvendigt, at vi har en gruppe af rådgivere i forbindelse med etiske spørgsmål.
Den 31. juli 1997 udløber mandatet for Gruppen af Rådgivere vedrørende Etik under Europa-Kommissionen. Det var for os i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder naturligvis en anledning til, at vi gjorde os nærmere overvejelser om, hvordan det vil gå videre derefter. Derfor stiller vi disse spørgsmål: Agter Kommissionen at forlænge gruppens mandat? Skal gruppen i bekræftende fald fortsætte i sin aktuelle sammensætning og med sin nuværende funktion og struktur, eller agter Kommissionen at ændre gruppens mandat? Det ville, må jeg sige, være ønskeligt. Hvordan og med hvilket mål vil etiske spørgsmål, hvis Kommissionen agter at ændre mandatet, blive behandlet i fremtiden? Lad mig tilføje følgende: Hvor hurtigt vil dette ske? Hvordan agter Kommissionen at inddrage Europa-Parlamentet i fastlæggelsen af en struktur til behandling af etiske spørgsmål i Den Europæiske Union?
Jeg er meget spændt på de svar, som kommissæren vil give os, og vil derpå måske endnu en gang tage ordet under forhandlingen. Jeg mener, at det i betragtning af dette spørgsmåls vigtighed ikke er nødvendigt endnu en gang at fremhæve, at jeg vil udnytte mine fem minutter fuldt ud til at behandle dette vigtige spørgsmål.

Cot
Hr. formand, fru kommissær, vi behandler her til formiddag spørgsmålet om forlængelse af mandatet for konsulentgruppen for bioteknologisk etik. Vi ved, at dette område af bioteknologien er særlig vanskeligt, idet det rummer en etisk, en moralsk og en religiøs dimension. På dette område står vi desuden over for meget indviklede teknologiske problemer, der ofte er vanskeligt tilgængelige for ikke-specialister. Endelig drejer det sig om et område, hvor der står betydelige sociale og industrielle interesser på spil.
På min gruppes vegne ønsker jeg at anerkende det arbejde, fru Lenoir og hendes kolleger, som udgør konsulentgruppen, har udført. Gruppens udtalelser har været værdifulde i forbindelse med de emner, Kommissionen har forelagt den. De har i takt med de afgivne udtalelser kunnet erhverve en uomtvistelig autoritet i såvel tekniske som moralske spørgsmål.
Vi er ganske vist ikke altid enige i de afgivne udtalelser, men det er naturligt på et så vanskeligt område. Fremgangsmåden med de individuelle udtalelser - jeg tænker for eksempel på professor Mieths i sagen om udtagning af patent på bioteknologiske opfindelser - har gjort det muligt at give de nødvendige svar på disse vanskelige spørgsmål, eftersom det i denne sag drejer sig om at skabe klarhed i forbindelse med den politiske beslutningstagning og ikke om at sætte sig i de politiske beslutningstageres sted.
Jeg hilser helt bestemt fornyelsen af denne gruppes mandat velkommen. Den har stadig et stykke arbejde at udføre, og jeg tvivler ikke på, at fru Gradin vil bekræfte dette. Men samtidig gælder det om at udnytte den tænkepause, som en fornyelse af gruppens mandat ville være, til at præcisere oprettelsen af en yderligere instans. Vi ønsker, at denne instans' institutionelle myndighed anerkendes og styrkes. Man vil ganske vist fremføre, at det er vanskeligt at styrke selve denne instans' art, eftersom bioteknologi som sådan ikke hører ind under Fællesskabets kompetence. Det er korrekt, og Domstolen har anerkendt det, men det er kun delvis korrekt, idet bioteknologien vedrører en række spørgsmål som fuldt og helt hører ind under vort aktionsområde og Fællesskabets kompetenceområde - og det er netop derfor, gruppen blev nedsat i første omgang. Jeg anmoder derfor fru Gradin og hendes kolleger om at tænke sig om og genoptage spørgsmålet om muligheden for at give denne instans, der har til opgave at give os oplysninger ved bioteknologiske valg, en styrket, tværinstitutionel status.
Vi ønsker, at Europa-Parlamentet deltager i udpegelsen af medlemmerne af den fremtidige instans. Det drejer sig for os slet ikke om at gøre denne instans politisk, men tværtimod at sikre instansens og dens medlemmers uafhængighed og dermed at styrke dens autoritet. Det skal ske lidt i lighed med det, vi gør i forbindelse med udpegelse af medlemmerne til Revisionsretten, hvilket tidligere har gjort det muligt at undgå visse alt for politiske udnævnelser.
Denne instans skal fortsat udelukkende have et rådgivende mandat. Det ville være en fejl at give et uafhængigt organ besluttende myndighed på dette område på grund af de forskellige opfattelser og etiske kulturer i Den Europæiske Union, uanset hvilken myndighed dette organ i øvrigt måtte have. Der findes ikke et forenet, bioetisk, europæisk område. Vi har uden tvivl brug for direktiver, vi har brug for referencer, men det politiske beslutningsansvar skal varetages inden for vore demokratiske og institutionelle rammer, naturligvis i en verdslig ånd, det vil sige på én gang præget af tilknytningen til vore værdier, de værdier vi har til fælles, og af en afvisning af intolerance og irrationelle holdninger, som stadig optræder alt for ofte på dette område.

Gradin
Hr. formand, Kommissionen foreslår for sin part, at mandatet for Gruppen af Rådgivere vedrørende Etik inden For Bioteknologi forlænges til udgangen af dette år. Hensigten er, at udvalget, der har fru Léonard som formand, skal kunne fuldføre det arbejde, som Kommissionen har anmodet den om at udføre. Nu gælder det først og fremmest behandlingen af udkastet til femte rammeprogram for forskning og udvikling.
Det forholder sig jo sådan, at udviklingen på det bioteknologiske områder rejser stadig flere etiske spørgsmål. Kommissionen vil derfor snarest give gruppen en ny impuls. De nye problemstillinger på området berører jo folks hverdag og bør følgelig undersøges nærmere. Kommissionen har derfor opfordret gruppen til at udarbejde en plan for sit kommende arbejde. På grundlag af denne kan vi give gruppen et nyt mandat; vi regner med, at det kan ske ved årets slutning. I samme forbindelse vil man kunne styrke gruppens rolle, struktur og position som en uafhængig etisk rådgivergruppe i den europæiske debat.
Kommissionen er tilfreds med det arbejde, som gruppen hidtil har udført. Men vi har også fundet, at den bør styrkes fremover, således at den kan leve op til borgernes forventninger, sådan som de jo også er kommet til udtryk i den forespørgsel, som er blevet fremsat i Parlamentet. Samtidig vil vi drøfte disse emner inden for rammerne af den gruppe af kommissionsmedlemmer, der beskæftiger sig med spørgsmål vedrørende forbrugernes sundhed.

Liese
Hr. formand, fru kommissær Gradin, det rigtige tidspunkt for svaret på spørgsmålet ville naturligvis være inden hr. Cots udtalelse og ikke efter, men jeg kan vise overbærenhed her, når De, fru kommissær Gradin, meget nøje lytter til det, de andre grupper i Parlamentet har at sige vedrørende dette spørgsmål. Jeg vil også understrege det endnu en gang til protokollen. Jeg ville kun lige endnu en gang sige, fru kommissær, at det rigtige tidspunkt naturligvis havde været efter fru Gebhardt spørgsmål, men vi vil gerne være tolerante, når De også lytter meget nøje til de andre grupper og deres opfattelse af dette spørgsmål.
Mulighederne i forbindelse med bioteknologien er ubestridte, og vi skal udnytte dem og også påtage os vort ansvar som lovgivningsmyndighed på dette område. De kan imidlertid kun udnyttes, hvis også menneskene har tillid til teknologien, hvis de ved, at der findes klare, etisk motiverede grænser, som man ikke overskrider, og en overskridelse også på en eller anden måde sanktioneres, dvs. straffes. I denne forbindelse er det sikkert en god ide at oprette en rådgivergruppe, som kommer fra forskellige retninger, dvs. er både tværvidenskabelig og multinational. Gruppens arbejdsmåde er imidlertid efter min gruppes opfattelse utilfredsstillende.
For det første er den ikke tilstrækkelig transparent. Der er ingen klar struktur, som fastlægger, hvem der har hvad at sige i denne arbejdsgruppe, og derved er der særdeles meget, der afhænger af personerne, af tilliden til de agerende personer, og jeg må sige, at tilliden til de agerende personer, f.eks. også til formanden, ikke ubetinget styrkes, når man i så ringe grad tager hensyn til Europa-Parlamentets opfattelse, som det er sket i de seneste uger. Vi afgav i marts en entydig udtalelse om kloning, og nu foreligger der en udtalelse fra rådgivergruppen, og vi finder her en slående forskel. Europa-Parlamentet er med stort flertal imod enhver form for kloning også i embryostadiet, og anvendelsen af Dolly-proceduren på mennesker ønsker vi at forbyde strafferetligt overalt i verden og i det mindste i vore medlemsstater.
Rådgivergruppen derimod foretager her en indviklet manøvre og forbyder kun implantation i en livmoder, og jeg mener, at det vel ikke er i overensstemmelse med Europa-Parlamentet. Derfor er der rokket noget ved vor tillid til rådgivergruppen. Det kan få eklatante følger, som vi har set i forbindelse med spørgsmålet om kønscelleindgreb. Direktivet om patentering af bioteknologiske opfindelser mislykkedes også, fordi man i Forligsudvalget som kompromis overtog en formulering fra rådgivergruppen, der imidlertid entydigt var i strid med holdningen i Parlamentet, som gik imod kønscelleindgreb, og det ikke kun i en vis periode, men derimod kønscelleindgreb som sådant. Man tog således ikke denne holdning alvorligt.
Man må vide, at lovgivningsmyndigheden har en vist ansvar her, og vi kan kun have tillid til rådgivergruppen, hvis vi også oplever, at vor holdning tages alvorligt. Jeg spørger også mig selv, hvordan man kan forsvare, at Kommissionen gennemfører rådgivergruppens udtalelser 1: 1. Naturligvis er det højt kvalificerede personer, men det har vi også i Parlamentet. Jeg nævner kun som eksempel fra min gruppe hr. professor Casini, der som jurist har beskæftiget sig i meget lang tid med disse spørgsmål, naturvidenskabsfolkene, professor Trakatellis eller fru Heinisch. Der er også nok teologer i Parlamentet, ikke kun i vor gruppe. Hvilken højere autoritet har egentlig fru Lannoye som jurist, som man ikke finder hos juristerne her i Parlamentet, som beskæftiger sig med spørgsmålet, og hvis autoritet udledes af, at de er valgt af borgerne? Derfor anmoder jeg Kommissionen om at tage vore holdninger mere alvorligt end rådgivergruppens. Rådgivergruppen kan fremsætte tilkendegivelser, kan også gøre opmærksom på problemer, men det er lovgivningsmyndigheden, der træffer beslutningen, og hvis Kommissionen ikke retter sig efter dette, opstår der friktionstab.
En sidste bemærkning. Det argumenteres gang på gang, at tingene er meget mere liberale i USA, og at vi derfor ikke kan være strengere. USA forholder sig strengere til spørgsmålet om embryoets beskyttelse end Kommissionens rådgivergruppe, da der i USA i det mindste ikke anvendes offentlige midler til forskning i embryoer. Dette udelukker rådgivergruppen ikke. Dvs. at dette argument gælder heller ikke her!

Formanden
Tak, hr. Liese. Tillad mig at give en forklaring, der fritager fru Gradin for ethvert ansvar. Under forhandlingerne om et mundtligt spørgsmål får spørgeren, i dette tilfælde fru Gebhardt - der var trådt i stedet for hr. De Clercq - først og derefter Kommissionens repræsentant ordet. I formandskabets tjenestegrene er der sket en fejl - som jeg er ansvarlig for, fordi jeg skal sørge for, at sådanne fejl ikke forekommer - og derfor kom fru Gradin sidst på listen. Da fru Gradin gjorde opmærksom på, at hun ikke havde kunnet svare spørgeren, anmodede hun os om at berigtige forholdet. Som følge heraf er det ikke sådan, at hun har anmodet om at svare før grupperne, men at hun har gjort opmærksom på en fejl, som jeg i sidste instans har ansvaret for, og som jeg beder fru Gradin undskylde.
Herefter giver jeg ordet til fru Breyer for Gruppen de Grønne i Europa-Parlamentet.

Breyer
Hr. formand, fru Gradin, vi som Gruppen De Grønne kan på ingen måde tilslutte os komplimenterne til Gruppen af Rådgivere vedrørende Etik. Tværtimod! Rådgivergruppen har vist sig at være klakørgruppe for Kommissionen, og dens opgave består udelukkende i at opnå accept af genteknologi og biomedicin.
I sine hidtidige rapporter og udtalelser giver den udelukkende Kommissionen etisk rygdækning, og i sin seneste udtalelse om kloning erklærer den endog forskningen i embryoer, som er forbudt i Forbundsrepublikken, for at være etisk acceptabel. Også kloningen af dyr har man vurderet som værende etisk forsvarlig. Med sin udtalelse om kloning har rådgivergruppen på ny bevist, at det for den ikke drejer sig om den etiske vurdering af nye teknologier, men derimod om at opnå accept. Den forelægger ingen forslag til, hvordan man på internationalt plan kan forhindre kloning af mennesket.
I betragtning af rådgivergruppens usle rapporter og af, at den tydeligvis har til opgave at opnå accept, er det fuldstændig uforståeligt, at rådgivergruppen i den fælles beslutning fra de kristelige demokrater og Den Socialistiske Gruppe komplimenteres for sit hidtidige arbejde. Dette er en politisk falliterklæring for EuropaParlamentet! Hr. Liese har allerede gjort opmærksom på eksemplet med genterapi på kønsceller. Jeg minder også om, at rådgivergruppen erklærede Kommissionens hemmeligholdelsesforordning i forbindelse med novel food -forordningen for at være etisk forsvarlig osv.
Rådgivergruppen holder også møde for lukkede døre, og Parlamentets holdninger tog man overhovedet ikke hensyn til i det hidtidige arbejde, som hr. Liese allerede var inde på. Rådgivergruppen har i sit arbejde i særdeles høj grad taget hensyn til forskningens interesser og fuldstændig ignoreret de nye teknologiers virkninger for samfundet. Rådgivergruppen fungerer som beroligende middel for offentligheden. Samfundsdebatten skal netop undgås, ved at den offentlige debat delegeres til de såkaldte eksperter, som Kommissionen har udvalgt alene. Rådgivergruppen informerer ikke offentligheden, men forsøger derimod at berolige den og at fungere som en slags etisk kontroltjeneste. Derfor er det fuldstændig uforståeligt, at man med denne fælles beslutning fra de to store politiske grupper på den måde gør sig til stikirenddreng for Kommissionen og rådgivergruppen!
På grund af rådgivergruppens ensidige orientering og dens funktion med hensyn til at opnå accept bør mandatet efter vor opfattelse under ingen omstændigheder forlænges. Fru Gradin, jeg kan forstå, at Kommissionen er interesseret i at få en, der hele tiden giver Dem den etiske rygdækning. Men med hensyn til debatten i offentligheden har denne rådgivergruppe på ingen måde indlagt sig nogen fortjenester. Tværtimod! Det må dreje sig om at fremme den offentlige debat, ved at der som i Danmark afholdes konsensus-konferencer. I stedet for en rådgivergruppe, som holder møde for lukkede døre, er det nødvendigt, at de etiske spørgsmål vedrørende genteknologi behandles på baggrund af demokrati og deltagelse. Spørgsmål vedrørende menneskeheden må ikke overlades til få eksperter, som Kommissionen har udvalgt, og som holder møde for lukkede døre, men skal derimod diskuteres i samfundet. En sidste bemærkning: Hvad der er tilladt i etisk henseende, er det kun samfundet selv, der kan træffe afgørelse om, og ikke udnævnte eksperter som dets formynderiske stedfortrædere.

Gebhardt
Hr. formand, det er rigtigt, jeg er stedfortræder for formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Fru Gradin, mange tak for Deres svar! Jeg finder det også rigtigt, at gruppens mandat forlænges indtil årets udgang, for at det arbejde, der er påbegyndt, også kan afsluttes i ro og mag. Det er meget vigtigt, for at man ikke i al hast behøver at blive færdig inden udgangen af juli. At den bør styrkes, er også rigtigt.
Jeg må imidlertid sige, at Deres svar dog ikke var helt fyldestgørende for mig, i hvilken forbindelse jeg nu gerne vil sige til mine kolleger, at dette ikke er tidspunktet til at komme ind på indholdet af denne rådgivergruppe. Det er en anden diskussion, som ikke skal føres her i dag. Jeg selv har heller ikke altid været helt tilfreds med de svar, som rådgivergruppen har givet. Det er helt klart. Problemet er imidlertid, at gruppen er nødt til at træffe beslutninger, og dette medvirker egentlig til at tilsløre beslutningerne. Jeg vil gerne bede Dem om, fru kommissær, at man i Kommissionen tænker nærmere over, om denne rådgivergruppes mandat ikke kunne ændres på en sådan måde, at rådgivergruppen udarbejder og forelægger de vigtige etiske retningslinjer for argumentationen. For den bør jo være en rådgivergruppe, som giver os redskaberne til at træffe de rigtige beslutninger, og ikke være tvunget til i sidste instans at træffe en fælles beslutning. Dette ville øge gennemsigtigheden og også præcisere, at vi, Europa-Parlamentet, Kommissionen og naturligvis også Det Europæiske Råd er beslutningstagerne og ikke en rådgivergruppe. Den kan kun rådgive og ellers intet. Og dette bør måske også lige præciseres!
Hr. Cot sagde det meget præcist tidligere. Det er også meget vigtigt, at denne gruppes sammensætning er pluralistisk, og det er også meget vigtigt, at Europa-Parlamentet, fordi vi jo ønsker, at den rådgiver os, inddrages i denne gruppes sammensætning og mandat og også har et ord at skulle have sagt. Dette er af stor betydning for at sikre den gennemsigtighed, som vi kræver, og som er meget vigtig netop i forbindelse med disse spørgsmål for også rent faktisk klart at kunne vise de mennesker, borgerne, som vi repræsenterer, hvordan vi arbejder, og hvordan vi når frem til hvilke beslutninger, netop i forbindelse med så etisk vanskelige spørgsmål som bioteknologien i alle dens facetter. De ved jo, hvor mange det er.
Endnu en sidste bemærkning: Det er absolut nødvendigt, at gruppen kan arbejde fuldstændig uafhængigt. Dette skal også sikres og være en af de betingelser, som vi endnu en gang skal undersøge meget nøje, også uafhængigt af ordregiveren, dvs. Europa-Parlamentet og Kommissionen. Jeg har også gang på gang haft indtryk af, at der blev udøvet et vist pres i en bestemt retning. Det er muligt, at dette indtryk har været forkert, men jeg har slet og ret fået det indtryk, og det samme gælder andre kolleger, og derfor bør vi gøre alt for, at man ikke kan få et sådant indtryk.

Casini, Carlo
Hr. kommissær, jeg finder, at vor forhandling bør koncentrere os om den funktion, en gruppe konsulenter for etik kan have på unionsplan. Den Europæiske Union har til opgave at give regler for den økonomiske sektor, som f.eks. bioteknologien, der øver afgørende indflydelse på menneskets grundlæggende rettigheder, som f.eks. retten til livet, fysisk integritet, identitet og særpræg. Ved menneske forstår jeg også fostret lige fra befrugtningen, og om fostret er meget af den resultatsøgende forsknings interesse koncentreret. Bioteknologien vedrører også landbruget. Vi er nemlig fortsat vidne til en produktion af genmodificerede dyr og planter. Vi ved alle, at bioteknologien i sig selv ikke er hverken god eller ond, den kan give store fordele, men også skabe store risici.
Fra et økonomisk synspunkt har Delors-rapporten vist, at den bioteknologiske sektor er virkelig fremtrædende. På den ene side bør den, der har investeret penge i forskning, finde sin belønning gennem patentsystemet. Men på anden side er der - som det allerede er blevet nævnt - også risici. Der kan voldes forstyrrelser i menneskeheden og i den biologiske ligevægt. Derfor finder jeg, at der må indføres en instans, hvori der ikke på politisk, men professionelt og teknisk plan, dvs. uden umiddelbar betænkelighed ved at repræsentere befolkningen og uden umiddelbar bekymring for, om der kan opnås enighed, men netop på professionel vis kan udveksles synspunkter, der alene skal tjene til rådgivning og ikke kan træde i stedet for de politiske myndigheders endelige afgørelse, men ej heller tjene til dække, således som nogen allerede har sagt.
Kommissionen var gået til værks på den måde, at den havde nedsat en gruppe af rådgivere, der har afgivet udtalelser, til hvis indhold jeg ikke her finder anledning til at tage stilling, selvom jeg naturligvis selv kan have visse forbehold med hensyn til disse. Den rolle, som denne gruppe skal påtage sig, er, siger jeg, vigtig. Men efter min opfattelse har den overskredet sine funktioner som rådgiver for Kommissionen og måske bevidst, måske ubevidst blevet en etisk komité for Unionen. Men hvis der er tale om en sådan komité, skal denne være demokratisk legitimeret, og dens medlemmer må ikke udpeges uden nogen form for høring af Europa-Parlamentet og Rådet. Jeg finder, at vi bør se at komme ud af denne vildfarelse, men ønsker vi at oprette en etisk komité eller at udvide den rådgivende gruppes rolle og beføjelser?
Det må i alle tilfælde være klart, at der skal være tale om noget nyt og anderledes i forhold til det bestående. Denne komité skal ikke blot blive anledningen til at gøre tingene mere gennemskuelige for nogen. Forholdet mellem Europa-Parlamentet og den rådgivende gruppe eller etiske komité skal være klart reguleret. Parlamentet skal blive en samtalepartner på samme måde som Kommissionen med henblik på at kunne kræve udtalelser vedrørende fremtidig lovgivning. De spørgsmål, der står på spil, er for vigtige til, at Unionen blot kan bygge på markedet, den skal tillige bygge på menneskerettighederne, og disse griber dybt ind i det etiske spørgsmål.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har den typiske fredagseffekt i form af, at Parlamentet igen begynder at smuldres og vi bliver færre og færre. Derfor vil jeg gerne fatte mig i korthed, især da jeg har en følelse af, at hr. Liese eller hr. Casini allerede meget klart har givet udtryk for det, der er udvalgets opfattelse.
Vi går principielt ind for, at mandatet forlænges, men også helt klart ind for, at Parlamentets indflydelse på denne rådgivergruppe øges, at samarbejdet således styrkes, fordi vi som Parlament netop også så at sige har en slags samvittighedsfunktion i Den Europæiske Union. Rådgivergruppens hidtidige resultater berettiger ikke til, at den udøver denne samvittighedsfunktion. Vi har en meget væsentlig opgave! Jeg ønskede kun at tilføje dette.

White
Hr. formand, for et par år siden forkastede vi i Parlamentet det første forslag, som Kommissionen fremsatte vedrørende genetisk patentering, og med rette mener jeg, fordi det daværende forslag ikke indeholdt en etisk dimension. Jeg husker, at jeg var i mødesalen, da afstemningen fandt sted, og jeg formodede - måske temmelig naivt - at når Kommissionen tog hele spørgsmålet om genetisk patentering op til fornyet overvejelse, så ville den vende tilbage med et nyt forslag, der ville indeholde en passende etisk dimension. Desværre har vi endnu ikke set et kommissionsforslag, der indeholder en etisk dimension, skønt der i næste uge er en afstemning i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder.
Fåret Dolly ændrer imidlertid alt. Jeg indrømmer, at Dolly intet har at gøre med genetisk patentering, men det har på forunderlig vis henledt opmærksomheden på de etiske spørgsmål i forbindelse med bioteknoglogi. Hvis det er muligt at klone et får, vil det tydeligvis på et eller andet tidspunkt, det være sig om et eller om ti år, være muligt at klone et menneske. Når vi begiver os ned ad den boldgade, leger vi så? Vil vi tillade, at et menneske bliver skabt på samme måde som Dolly, og vil vi så til den tid erkende, at vi har begået en fejl? Og vil vi så slå dette menneske ihjel? Det er det etiske dilemma.
Skønt jeg kan forstå, hvorfor folk siger, at der ikke er nogen fælles etik i Den Europæiske Union, fordi vi alle har forskellig baggrund, så findes der nogle områder, hvor jeg er overbevist om, at vi kan nå til enighed. Det bør være det etiske udvalgs funktion, fordi jeg erkender - og det er vigtigt, at det bliver sagt - at bioteknologi er fremtiden inden for medicin. Hvis det nu er muligt - og det har jeg ladet mig fortælle, at det er - at identificere det gen, der giver kvinder en tilbøjelighed til at udvikle brystkræft, og hvis man inden for fem år vil se en eliminering af det gen, der giver mænd en tilbøjelighed til at udvikle prostatakræft, så må vi selvfølgelig følge denne udvikling. Vi er nødt til at se det i øjnene.
Jeg har i mange radio- og fjernsynsprogrammer set og hørt mange efter min mening naive videnskabsfolk sige: «Hvorfor skulle nogen ønske at klone mennesker?«. Jeg kan kun huske, hvad der foregik i de mørke tider mellem 1933 og 1945, hvor raceprincippet blev vedtaget og ført ud i livet med grusomme følger i Tyskland. Vi skal derfor være meget forsigtige, før vi accepterer ikke at have nogen etisk dimension.
Jeg har fremsat ændringsforslag nr. 177 til Rothley-rapporten. Der er fremsat et kompromisforslag, som endnu ikke er acceptabelt. Jeg vil gerne have oprettet et etisk udvalg, der ikke blot skal mødes en gang om året og afgive en beretning, men som skal kunne forudsige nye tendenser. Det er vigtigt at gøre det for at holde sig på højde med den videnskabelige udvikling.

Gradin
Hr. formand, jeg vil også gerne takke for denne interessante og værdifulde forhandling. Kommissionen er, som jeg sagde, helt indstillet på forlænge gruppens mandat til årets udgangen. Samtidig agter vi som nævnt inden for rammerne af den gruppe i Kommissionen, som er ansvarlig for etiske anliggender, at drøfte, dels hvordan arbejdet skal fortsættes, dels hvordan gruppens sammensætning og mandat skal være. Det beder vi derfor om at måtte komme tilbage til.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.
Beslutningsforslag (B4-0484/97) af De Clercq og Gebhardt for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om mandatet for gruppen af rådgivere vedrørende etik for bioteknologi under Europa-Kommissionen
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Posselt
Hr. formand, jeg støttede Retsudvalgets forslag, fordi det blev forbedret væsentligt som følge af hr. Lieses ændringsforslag. Jeg vil imidlertid gerne gøre fru Breyer opmærksom på, at det ikke er en tekst fra socialister og PPE, men derimod var en tekst fra Retsudvalget, og jeg vil gerne sige, at jeg i høj grad støtter hendes vurdering af rådgivergruppen og især hendes vurdering af den berygtede henstilling nr. 9, og at jeg beklager, at hun ikke forelagde sine til dels berettigede udtalelser som ændringsforslag til Retsudvalgets forslag - for så havde vi nemlig kunnet støtte det - men som et særskilt forslag. Jeg beder om, at De næste gang i forbindelse med sådanne ændringsforslag gør det muligt for os at støtte Deres holdning.

Artikel 64, stk. 1, nr. i) og ii), og stk. 2, i
Europaaftalen med Bulgarien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0199/97) af Mann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om den holdning, Fællesskabet skal indtage i det associeringsråd, der er oprettet ved Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Bulgarien på den anden side, undertegnet i Bruxelles den 8. marts 1993, til vedtagelsen af de gennemførelsesbestemmelser til artikel 64, stk. 1, nr. i) og ii) og stk. 2, i Europaaftalen (KOM(95)528-4390/96 - C4-0089/97-95/0295(CNS)).

Mann, Erika
Hr. formand, De læste netop helt rigtigt betænkningens titel op, og jeg vil gerne gøre alle kolleger opmærksom på, at en journalist med stor morskab sagde til mig: «Hvis I i Europa altid opfinder sådanne titler, må I heller ikke undre jer over, at ingen bemærker indholdet af sådanne sager, for de er alt for komplicerede, og intet menneske kan forstå, hvad det i det hele taget drejer sig om!« Men jeg kan berolige alle tilstedeværende kolleger. Det er overhovedet ikke så kompliceret. Det drejer sig nemlig ikke om andet end tilpasningen af konkurrencereglerne mellem Den Europæiske Union og Republikken Bulgarien. Hvorfor vi så opfinder så komplicerede titler, bør vi virkelig tænke nærmere over! Lidt attraktion hører også med til det. Desuden drejer det sig om fastlæggelsen af de gennemførelsesbestemmelser, som er nødvendige dertil.
Den Europæiske Union og Republikken Bulgarien har indgået en Europaaftale om oprettelse af en associering, som i øvrigt trådte i kraft den 1. februar 1995. Aftalens formål er at oprette en associering og forberede Bulgarien på medlemskab af Den Europæiske Union. Bulgarien indgav i øvrigt sin ansøgning om EU-medlemskab den 16. december 1995 med ønsket om, at de formelle tiltrædelsesforhandlinger kan indledes i slutningen af 1997.
Jeg vil gerne minde om, at Kommissionen i juli vil forelægge Europa-Parlamentet et forslag til, hvordan disse tiltrædelsesforhandlinger skal foregå, hvilke lande der skal deltage. For så vidt er det også nødvendigt, at vi stemmer om det i dag. Jeg vil også derfor gerne anmode alle tilstedeværende parlamentarikere om at støtte denne betænkning.
I øvrigt - også dette er vigtigt - er omvæltningen i Bulgarien først sket syv år efter kommunismens fald. Først efter De Forenede Demokratiske Kræfters sejr har Bulgarien entydigt bekendt sig til vest og erklæret sit ønske om at blive medlem af Den Europæiske Union.
Endnu vanskeligere er spørgsmålet om, hvordan medlemskabet af NATO skal se ud i fremtiden. Vi ved, at dette spørgsmål også i Bulgarien stadig er genstand for heftige debatter.
De såkaldte frihandelsaftaler muliggør i øvrigt, at der oprettes et frihandelsområde på et asymmetrisk grundlag. Dvs. vi vil åbne vort marked tidligere og i et andet omfang, end vi forventer fra bulgarsk side.
For at sikre, at frihandelsområdet fungerer tilfredsstillende, og gøre tilpasningen til Den Europæiske Union lettere, således at et EU-medlemskab i det hele taget bliver muligt, indeholder Europaaftalen og i øvrigt også interimsaftalen, som alene henhører under Den Europæiske Unions kompetence, og som indgås med alle østeuropæiske lande, detaljerede og grundlæggende regler om konkurrence, som er omtrent identiske med konkurrencereglerne i EF-traktaten.
Associeringsaftalen har til formål at tilpasse de central- og østeuropæiske landes nationale konkurrencelovgivning til fællesskabsretten i Den Europæiske Union. Det er netop det, denne betænkning, som vi vil stemme om i dag, drejer sig om. For at dette kan gøres, skal der træde en række gennemførelsesbestemmelser til Europaaftalens artikel 64 i kraft. Dette skal i øvrigt - og det finder jeg også rigtigt - ske inden Associeringsrådets afgørelse, og i den forbindelse skal Den Europæiske Union fastlægge en fælles holdning. Europa-Parlamentet skal på baggrund af retsgrundlaget - og jeg vil også gerne nævne dette her - i artikel 87 sammenholdt med artikel 228, stk. 2 og 3, høres herom. Denne høring er i øvrigt obligatorisk. Gennemførelsesbestemmelserne skal føres ud i livet tre år efter Europaaftalens ikrafttræden.
Disse gennemførelsesbestemmelser, og det er virkelig noget absolut spændende, indeholder alle regler - jeg har allerede være inde på det - alle konkurrencebestemmelser, som også blev formuleret i EF-traktaten. Det drejer sig om at tilpasse Bulgariens konkurrencelovgivning til fællesskabsretten i Den Europæiske Union. Det drejer sig om at anbefale samt at overholde og udvikle en effektiv konkurrencepolitik. Dette er i øvrigt nøglen til, at alle central- og østeuropæiske stater i det hele taget kan få en effektiv markedsøkonomi.
Dette er nødvendigt, for at de kan gå med til en effektiv adgang til deres marked og naturligvis også kan komme ind på vore markeder. En effektiv konkurrencepolitik skal ledsages af en retslig ramme, endvidere gennemførelsen af konkurrencepolitikken og efterfølgende naturligvis også overvågning. Ansvarlig er hos os generaldirektorat IV, i Bulgarien Konkurrencebeskyttelseskommissionen.
Tillad mig en bemærkning: Jeg mener ikke, at vi kan læsse flere og flere opgaver over på Generaldirektorat IV uden samtidig at diskutere, om dette Generaldirektorat IV ikke bør have flere ansatte. Det skal som bekendt allerede i dag klare en lang række opgaver, og det er overhovedet ikke længere i stand til at udføre disse opgaver i enkeltheder og så udførligt, som det er nødvendigt. Vi vil som Europa-Parlament snart skulle diskutere, hvilke anbefalinger vi kan give, for at denne situation hurtigst muligt og ufortøvet ændres.
Blandt disse grundlæggende principper for konkurrencepolitikken hører anmeldelsen, dvs. alt det, der på bulgarsk side og også på EU-side er anmeldelsespligtigt inden for rammerne af konkurrencepolitikken, skal anmeldes. Dette indebærer - jeg var allerede inde på det - at en konkurrencemyndighed har kompetence, dette indebærer, at anmodninger om oplysninger fra begge parter bliver mulige, det samme gælder udveksling af hemmelige og fortrolige oplysninger og hele rækken af gruppefritagelser. Endvidere indebærer det, at der også fastsættes bestemmelser for, hvordan hændelser af mindre betydning behandles, at Associeringsrådet til stadighed bestræber sig på altid at finde løsninger i fællesskab, når der er problemer. Endelig indebærer det også, at i tilfælde af, at begge konkurrencemyndigheder - dette er et yderst vigtigt punkt - ikke har kompetence, dvs. når kun en konkurrencemyndighed alene har kompetence, bliver den anden konkurrencemyndighed anmeldt, hvilket tilfælde foreligger i enkeltheder.
Som De ser, er det den normale ramme og de normale bestemmelser, som vi er vant til at anvende i Den Europæiske Union. Det er i øvrigt bestemmelser, som vi ved er blevet meget vigtige i dag; vi behøver blot at se på de stridigheder og den konflikt, som vi har i forbindelse med Boeing og i mange andre tilfælde. Vi ved, at vi behøver et tillidsgrundlag, vi behøver et fælles grundlag til alle stater, der er forbundet som led i associeringsaftaler med Den Europæiske Union, for at sikre en fælles konkurrencepolitik inden for denne ramme. På den anden side behøver vi imidlertid også en tilstrækkeligt sikker aftale for at kunne forsvare vore interesser på internationalt plan.
Det vil i fremtiden blive stadig vigtigere. Naturligvis kræver dette fairness, det kræver, at vi tolererer og respekterer, at de central- og østeuropæiske lande befinder sig i en politisk, økonomisk og social omdannelsesproces, det kræver accept af, at de har andre historiske forudsætninger. Vi tolererer jo også forskelle mellem Frankrig, Tyskland og England osv. Alt sammen hører med i denne aftale. Derfor er den forhandlingsprocedure, som skal finde sted i Associeringsrådet og mellem de pågældende konkurrencemyndigheder, meget vigtig.
Europa-Parlamentet - og jeg er altid lykkelig over, at vi via Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser også har kompetence hertil - skal udøve en vigtig funktion. Jeg anmoder endnu en gang om, at vi giver vor støtte dertil og også i fremtiden gang på gang vil diskutere denne fælles konkurrencepolitik.

Schwaiger
Hr. formand, fru kommissær Gradin, mine damer og herrer, med hinanden er bedre end imod hinanden. En tilpasning i fællesskab af Bulgariens konkurrenceregler til Den Europæiske Union er bedre end en eventuel anvendelse af handelspolitiske instrumenter mod Bulgarien. Dette kunne være ledemotivet i fru Erika Manns fremragende betænkning, som hun lige har præsenteret for os, og som der i dag skal stemmes om.
Også PPE-Gruppen støtter eftertrykkeligt forslaget til Rådets fælles holdning. Vi kan med rette gå ud fra, at handelen mellem Den Europæiske Union og Bulgarien kommer til at ske på et retfærdigt grundlag gennem anvendelsen af de foreslåede bestemmelser og hurtigt kan udvides og forbedres. På Bulgariens ikke lette vej til medlemskab af Den Europæiske Union er denne anticiperede tilpasning til den gældende fællesskabsret en vigtig etape. Jeg støtter derfor eftertrykkeligt fru Manns betænkning.
Men lad mig også kort komme ind på den finansielle bistand til Bulgarien, som vi i formiddags måtte vedtage som hastesag uden forhandling. Vi mener, at det langfristede betalingsbalancelån på indtil 250 mio ECU med en løbetid på 10 år er en udmærket starthjælp til den nye bulgarske regering, som beslutsomt vil gå i gang med at reformere de offentlige budgetter og skabe de lovmæssige rammebetingelser for den sociale markedsøkonomi. Ministerpræsident Kostow og hans udenrigsminister overbeviste os under en samtale i PPE-Gruppen i Bruxelles i sidste uge om, at de reformkræfter, der har sluttet sig sammen i Den Demokratiske Union, hurtigt vil gå i gang med at foretage den nødvendige modernisering af stat og økonomi. Vi opfordrer Kommissionen til at yde den nødvendige bistand hurtigt og ubureaukratisk og dermed yde hjælp til, at det bulgarske folk hurtigt kommer ud af en alvorlig økonomisk krise og kan tilnærme sig Den Europæiske Union.
Men vi har i dag den 13. juni ingen forståelse for, at Kommissionen ikke hørte Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser umiddelbart efter vedtagelsen af sit forslag den 22. maj. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser havde uden problemer på sit seneste møde i maj kunnet udarbejde en betænkning og forelægge den i dag. Sådanne forsømmeligheder vil Parlamentet i fremtiden ikke længere lade Kommissionen slippe afsted med. Lad mig derfor meget venligt anmode fru Gradin om - hun er jo ikke ansvarlig for det - at opfordre hr. Van den Broek og også Sir Leon Brittan til fremover i lignende tilfælde hurtigt at høre os og også sørge for, at denne farceagtige procedure ikke gentager sig.

Christodoulou
Hr. formand, det vil ikke være særlig svært at få vedtaget denne betænkning, fr. Manns meget klare og præcise betænkning. Dens formål er at sikre konkurrencebestemmelserne, så handelsforbindelserne med Bulgarien ikke forstyrres.
Det, der virkelig har betydning, er imidlertid det signal, som sammen med vedtagelsen af betænkningen bør sendes til de bulgarske myndigheder. Hr. Schwaiger omtalte den pakke, som er fastlagt med henblik på at dække de økonomiske behov i forbindelse med omstruktureringen af den bulgarske økonomi. Og her må vi huske på, at vi, Den Europæiske Union, ikke er den eneste organisation, der bidrager til den økonomiske omstrukturering i Central- og Østeuropa, hermed også Bulgarien, og at de indrømmelser, Den Europæiske Union allerede har givet, med de aftaler, den har undertegnet, ganske vist fremskynder de pågældende landes adgang til Den Europæiske Union, til fællesskabsmarkedet, hvad industriprodukter angår, men de udgør kun en relativ fordel, da den totale ramme for forholdet er sat af GATT-aftalerne i en langt mere overordnet form. Derfor behandler vi mere enkeltstående spørgsmål.
Det, som efter min mening har langt større betydning, er det budskab, der skal sendes til Bulgarien og direkte til den bulgarske befolkning, vedrørende medlemskab af Den Europæiske Union. Som bekendt er regeringens basale politiske platform netop Bulgariens optagelse i Den Europæiske Union, og kun inden for en sådan ramme, som udgør en politisk og institutionel løsning af problemerne, kan disse aftaler få et virkeligt indhold. Men når vi derimod hele tiden indgår enkeltaftaler, der gennemføres mere eller mindre tilfældigt, og vi ikke har en overordnet ramme, som kan sikre deres gennemførelse, imødegår vi problemerne isoleret og ikke med en helhedsløsning.
Eftersom næsten alle de bulgarske demokratiske partier har landets optagelse i Den Europæiske Union som politisk platform, mener jeg, at indledningen af optagelsesprocedure og -forhandlinger er det endemål, der vil garantere gennemførelsen af denne type aftaler.

Posselt
Hr. formand, vi støtter fru Manns betænkning, som på fremragende vis præciserer, at der for alle associerede ansøgerlande skal fastsættes de samme betingelser. Jeg anser dette for at være meget væsentligt, da hele vor politik i relation til Østeuropa og udvidelsen truer med at komme ind i en blindgyde, fordi vi på en ekstrem måde fremhæver visse foretrukne ansøgerlande og så skaber en større gruppe bænkevarmere. Jeg går imod dette, da der hverken findes helt sort eller hvidt, men kun forskellige nuancer af gråt. Når vi i går i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Den Tjekkiske Republik hørte, at Kommissionen i forbindelse med de nye opgaver, der skal udbetales, har problemer med at forpligte Den Tjekkiske Republik til at indgå sikkerhedsstillelsen på grundlag af den europæiske ret og de gældende associeringsaftaler, ser man, at også en, som står i første række, absolut kan have problemer.
På den anden side tales der næsten ikke om Bulgarien, og jeg mener, at vi virkelig bør sikre en lige konkurrence og frem for alt gøre det klart, at Den Europæiske Union, som vi forstår den, er et retsfællesskab, og at fællesskabsretten skal overholdes inden for rammerne af associeringsaftalen, men så sandelig også efter en tiltrædelse, og at det ikke duer, at fællesskabsretten allerede overtrædes i fasen inden tiltrædelsen.
Derfor er det så vigtigt, at konkurrencelovgivningen respekteres. Derfor er det så vigtigt, at Bulgarien får retfærdige betingelser, og at man ikke siger, at det jo alligevel er Balkans Askepot!

Gradin
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske fru Mann med hendes betænkning om konkurrencereglerne ifølge artikel 64 i Europaaftalen med Bulgarien. Den endelige afgørelse skal, som det også blev nævnt, træffes af Associeringsrådet EU-Bulgarien. Når den er blevet truffet, i form af en resolution, vil der været taget endnu et vigtigt skridt i Europaaftalens forløb og i Bulgariens forberedelser til et kommende medlemskab af Den Europæiske Union.
Afgørelsen fastlægger de grundlæggende principper for en sund konkurrencepolitik. Desuden fastlægger den en ramme for samarbejdet mellem konkurrencemyndighederne i Bulgarien og Kommissionen. Den foreskriver bl.a., hvordan eventuelle konflikter skal løses.
Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at der er brug for aftaler om, hvordan statsstøttereglerne skal gennemføres. Dette berøres imidlertid ikke udtrykkelig i dette forslag, idet det indgår i et særskilt regelsystem. Dette regelsystem er i øjeblikket til forhandling i rådene af associerede lande og EU-medlemsstater. Forhandlingerne om statsstøtte har vist sig at volde langt større problemer end det forslag, som vi skal drøfte i dag. Kommissionen og Rådets arbejdsgruppe er, glædeligt nok, nået frem til en aftale om gennemførelsen af en første række statsstøtteregler for Tjekkiets vedkommende. De tjekkiske regler vil derfor kunne tjene som model i de fortsatte forhandlinger.
Hr. formand, ordføreren hævder specielt i punkt 7, at Rådets og Kommissionens forslag ikke omfatter bestemmelser om kontrol med fusioner, dvs. merger control . Lad mig gøre situationen klar: Dette spørgsmål indgik ikke i det første forslag. Det indgår derimod i det aktuelle dokument. Kommissionen besluttede i oktober 1996 at indføje et særligt punkt, nr. 7, som netop drejer sig om kontrol med virksomhedssammenlægninger.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke fru Mann for hendes konstruktive og positive betænkning.

Mann, Erika
Hr. formand, jeg vil kun knytte en lille bemærkning til det, fru Gradin lige sagde. De har fuldstændig ret, kontrollen med fusioner er medtaget. Jeg glemte lige at nævne dette. Dette står endnu ikke i min betænkning. Det undskylder jeg!
Jeg må dog sige, at den procedure, hvormed vi får dokumenterne, undertiden er meget vanskelig, dvs. at vi naturligvis skulle have været informeret om de senere forhandlinger, som De har ført, mens vi endnu havde den gamle betænkning liggende. Som regel håndterer vi det som parlamentarikere på en sådan måde, at vi henvender os til Kommissionen og naturligvis spørger om, hvilke forhandlinger der aktuelt er i gang. Men, som De ser, i det ene eller andet tilfælde forløber det så på denne måde. Jeg undskylder det. Vi har dog allerede under behandlingen i udvalget korrigeret det i overensstemmelse hermed.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Dumping af norsk laks
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om problemet vedrørende dumping af norsk laks.

Gradin
Hr. formand, den 1. juni godkendte Kommissionen en pakke med foranstaltninger, herunder et prisloft, mulighed for dumpingafgifter, et vejledende loft på udførselsmængden, øget norsk eksportskat og stramme håndhævelsesprocedurer, der vil modvirke dumping og støtte til norsk laks på det europæiske marked og dermed eliminere den skade, dette forårsager hos europæiske lakseproducenter.
I henhold til de foranstaltninger, man har forhandlet på plads med Norge, vil de norske lakseeksportører respektere en mindstepris pr. kilo, og hvis dette ikke overholdes, vil det automatisk føre til påligning af afgifter, når der eksporteres til Den Europæiske Union. Der skal også være et vejledende loft over den rate, den norske eksport kan stige med i de kommende fem år samt en stigning i Norges egen skat på lakseeksport samt en stram overvågnings- og håndhævelsesordning for at sikre, at aftalens betingelser overholdes.
Forhandlingerne fandt sted efter en undersøgelse, der viste, at norsk laks blev dumpet og modtog støtte i 1995 og 1996, hvilket skadede mange europæiske og specielt skotske lakseopdrættere. De klagende industrier i Fællesskabet er blevet fuldt informeret om indholdet af denne pakke, og de har tilkendegivet, at de i det store og hele finder den tilfredsstillende. Kommissionen afholder regelmæssigt møder med Fællesskabets lakseindustri for at diskutere de praktiske aspekter ved gennemførelsen og overvågningen af disse foranstaltninger.
Kommissionen har med regelmæssige mellemrum informeret Fiskeriudvalgets lakseunderudvalg om detaljerne i denne sag, senest på et møde i Bruxelles i sidste uge. Under disse undersøgelser og de efterfølgende forhandlinger med de norske parter har Kommissionen hele tiden primært interesseret sig for at beskytte de skotske og irske lakseopdrættere mod urimelige salgsmetoder. Kommissionen er klar over den vanskelige situation, som Fællesskabets lakseopdrættere, der ofte har hjemme i fattige landområder, befinder sig i.
Efter en grundig overvejelse af situationen mener Kommissionen, at den fremsatte pakke med foranstaltninger, der har været gjort til genstand for omfattende forhandlinger med Norge, udgør et effektivt forsvar af Fællesskabets lakseindustris interesser. Vi kan nu se frem til en periode på fem år med prisstabilitet og øgede muligheder for at konkurrere på frie og rimelige betingelser.
Kort sagt består pakken af følgende foranstaltninger: tilsagn om mindstepriser. De norske lakseeksportører forpligter sig til at sælge laks til Den Europæiske Union over en vis aftalt mindstepris pr. kilo. Denne mindstepris skal være gældende i fem år. De norske eksportører skal bevise, at deres vægtede gennemsnitspris i en periode på tre måneder ikke ligger under denne mindstepris. Prisen må endvidere ikke være under 85 % af mindsteprisen for en enkelt transaktion. Aftalen omfatter en revisionsklausul for at tage højde for markedsændringer. Som i alle dumpingsager har alle parter, herunder også Kommissionen og de klagende parter, ret til at anmode om eller iværksætte en revision. Hvis en norsk eksportør ikke respekterer mindsteprisen, vil han være forpligtet til at betale dumping- og tilskudsafgifter, der holdes i reserve.
Kommissionen vil inden længe foreslå dumpingafgifter for Kommissionen. De vil gælde for alle de norske lakseeksportører, der ikke underskriver aftalen. De, der ikke skriver under, vil få en fritagelse, men den vil være ugyldig, hvis de ikke overholder mindsteprisen. Kommissionen har allerede modtaget erklæringer fra en række norske lakseeksportørforeninger om, at de vil opfordre deres medlemmer til at overholde mindsteprisen.
Der vil være et vejledende loft på stigningen i det norske laksesalg i de næste fem år. Salget i 1997 må ikke overstige salget i 1996 med mere end 11 % eller med 10 % for hvert efterfølgende år frem til år 2002. Laksemarkedet er faktisk vokset med gennemsnitligt 18 % om året i de seneste fire år. De norske myndigheder vil hæve deres egen eksportskat på norsk laks fra 0, 75 % til 3 %. Denne skat vil stige til 6 %, hvis loftet på udførselsmængden ikke overholdes.
Der vil være en stram overvågning og håndhævelse af aftalen, specielt vedrørende mindsteprisen. Kommissionen vil have ret til at undersøge regnskaberne hos enhver norsk lakseeksportør for at sikre sig, at de opgivne priser ikke er kunstigt høje i forhold til den reelle maksimalpris. Endvidere vil Kommissionen have bemyndigelse til at sammenligne eksportørernes regnskaber med regnskaberne hos de tilsvarende importører.
Hver uge vil der blive udarbejdet statistikker om eksportens størrelse og priser, og der vil finde et regelmæssigt samråd sted mellem Kommissionen og den norske regering for at behandle generelle og konkrete spørgsmål vedrørende laksemarkedet og for at sikre, at betingelserne i aftalen overholdes.

McMahon
Hr. formand, jeg takker kommissæren for den meget grundige problemfremstilling. Det eneste problem er, at den kommer lidt sent. Hvad hun netop har læst op for Parlamentet, stod i den pressemeddelelse, som Kommissionen udsendte efter forhandlingerne. Gang på gang bliver nogle af parlamentsmedlemmerne, specielt i Fiskeriudvalget, først informeret, efter at begivenheden har fundet sted. I henhold til artikel 90 i forretningsordenen er Kommissionen forpligtet til at orientere Parlamentet om internationale aftaler. Parlamentet har ret til at være uenig i disse aftaler. Har Kommissionen til hensigt at fremlægge noget skriftligt?
I går havde vi for eksempel besøg af en norsk delegation, der diskuterede denne sag. Parlamentets medlemmer var noget handicappede af ikke at have adgang til de papirer, som kommissæren netop har læst op for Parlamentet.
Sir Leon Brittan har opført sig rædselsfuldt i denne sag. Han har ikke underrettet Parlamentet, sådan som han burde have gjort. Vi er blevet ignoreret og tilsidesat; vi har måttet holde os orienteret gennem aviserne. Det er ikke godt nok for Europa-Parlamentet, som er ansvarligt for vigtige aftaler. Hverken REX-Udvalget eller Fiskeriudvalget har fået en ordentlig orientering om denne sag af Sir Leon Brittan, hvorimod andre udvalg delvist er blevet orienteret. Kommissionen må tage ved lære af denne sag.
Jeg overlader spørgsmålet om farer og problemer for de skotske og irske lakseindustrier til andre i Parlamentet. Jeg vil koncentrere mig om komitologiaspektet. Vi er ikke glade for det, der er sket i denne sag. Jeg ville gerne pointere dette kraftigere, men Sir Leon Brittan er ikke til stede, så han kan give os en forklaring.

Provan
Tak til formanden, og tak til kommissæren for redegørelsen. Jeg vil gerne lykønske Alan Macartney med den behændighed, hvormed han har fremlagt sagen for Kommissionen, samtidig med at han har sørget for, at vi har fået en redegørelse i dag. Alan Macartney fortjener også vores tak.
Fru Gradin, De har netop fortalt os, at producenterne i Den Europæiske Union synes at være relativt godt tilfredse med resultatet af de beslutninger, der er truffet af Kommissionen og Norge. De kan vel næsten ikke være andet, vel? Alt andet ville være bedre end det, de har stået model til på det seneste. De har været truet af fallit, og alt ville være en lettelse for dem. Jeg ved ikke, om Deres redegørelse i virkeligheden giver den bedst mulige fremtid for lakseproducenterne i Det Europæiske Fællesskab. En mindstepris vil bestemt hjælpe, men den vil også hjælpe nordmændene. De vil vide, at de får en tilfredsstillende pris for det, de sender ind i Fællesskabet, og alligevel får de stadig deres subsidier i Norge. Der er intet, der afholder den norske regering fra fortsat at hjælpe deres producenter og dermed skabe stadigt mere ulige konkurrencebetingelser.
De siger derefter, at der vil blive stramme håndhævelsesprocedurer. Jeg håber, at det er sandt. Jeg håber, at det bliver ordentligt gennemført, for der er tidligere sket det, at Norge har sendt laks til lande som for eksempel Danmark til mindsteprisen, hvorefter fisken er blevet behandlet og derefter er kommet ud af fabrikkerne til meget lavere priser, end da de kom ind. Det er der, alle problemerne reelt stammer fra. Jeg håber, at De vil gennemføre de stramme håndhævelsesprocedurer og sørge for, at det ikke sker fremover.
Jeg er bekymret over, at Norge har haft fordelen af at udvide sin lakseopdræt ganske betydeligt i de seneste år. Vi erkender nu, som De også gør det i betænkningen, at det europæiske marked til dels er blevet undermineret, og at nordmændene har kunnet vinde markedsandele, mens vores egne producenter ikke har haft denne mulighed. Jeg er nu bekymret for, at de norske lakseproducenter har fået en sådan størrelse og økonomisk ballast, at de er i en meget stærk position til at opkøbe nogle af virksomhederne i Det Europæiske Fællesskabs yderområder. Hvis det sker, vil det være en sand parodi, og Europa-Kommissionen vil blive anklaget for at have ladet det ske.

Macartney
Hr. formand, det er godt at høre Kommissionens redegørelse, og jeg takker fru Gradin, fordi hun har fremlagt den her i Parlamentet.
Mange parlamentsmedlemmer, der ikke har nogen direkte interesse i lakseindustrien, har i de seneste par mødeperioder spurgt mig, hvordan det kan være, at et land, der ikke er medlem af EU, kan få en så god aftale på bekostning af producenterne i Den Europæiske Union. Hvis De er i tvivl, så spørg enhver nordmand, der er involveret i lakseindustrien, om hans reaktion på aftalen. Ifølge en korrespondent, der ringede til Norge umiddelbart efter, stikker de næsen i sky over, at de slap for strafafgifter. Jeg hører fra andre kilder, herunder den norske EU-ambassadør, at de er meget tilfredse med aftalen. Den norske glæde må være på bekostning af det, der burde være sket, nemlig en automatisk pålægning af afgifter fra Kommissionens side den 1. juni. Det var alternativet. Alt det, der er sagt i denne enormt komplicerede pakke, skal sammenholdes med utilfredsheden over at finde ud af, at nordmændene, der er fundet skyldige i offentlig støtte og dumping, så at sige slipper for fængsel, eller i hvert fald undgår en bøde.
Der er stadig et eller to ubesvarede spørgsmål, og jeg er ikke sikker på, om fru Gradin kan besvare dem i dag. De skal i hvert fald besvares snarest muligt.
Det ene drejer sig om, at sagen stadig skal forelægges for Rådet og derefter Kommissionen, inden der kan træffes nogen foranstaltninger. Hvis en norsk producent bryder reglerne, skal Rådet stadig træffe en beslutning om at give bemyndigelse til Kommissionen; derefter skal Kommissionen så træffe en beslutning om, som jeg forstår det, at give Sir Leon Brittans generaldirektorat bemyndigelse til at pålægge afgifterne. Så i stedet for den 1. juni formoder jeg, at det først bliver ved udgangen af september, at man realistisk set kan forvente sig noget som helst, og det endda kun under forudsætning af, at der ikke er problemer undervejs. Det er pakken, og forsinkelsen er den pris, som industrien betaler.
Jeg vil endnu engang understrege, hvad fru Gradin og andre har påpeget, nemlig at det er de sårbare ydersamfund, der kommer til at betale denne pris, og at nordmændene vil grine hele vejen hen i banken.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet .

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Kære kolleger, tillad mig at takke formandskabets tjenestegrene for det arbejde, de har udført med henblik på vort arbejde. Kære kolleger, jeg går nu lidt ud over de beføjelser, jeg har som formand i dag, men tillad mig ligeledes at sige, at en plads her i salen uforklarligt har stået tom under de to sidste møder. Vi har ikke haft hr. Von Habsburg iblandt os. Men dette forklares ved, at han har været udsat for en ulykke. Heldigvis er han kommet sig hurtigt, og det glæder os. Jeg vil personlig give udtryk for min glæde ved, at han altid er til stede om fredagen og således gør forsamlingen ære.
Jeg siger Dem alle tak for Deres samarbejde, som i dag har været særligt, fordi jeg i dag foruden med min sædvanlige manglende formåen har måttet trækkes med en forårshalskatar, som er kommet ubelejligt, men i det mindste har haft den fordel, at jeg er blevet erindret om, at jeg stadigvæk er følsom over for foråret, og det er vigtigt.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.38)

