Ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Kathalijne Maria Buitenweg for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om anvendelsen af direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse.
Kathalijne Maria Buitenweg  
Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at takke de mange medlemmer, som har bidraget til dette dokument. For syv år siden var jeg medordfører for det direktiv, hvis anvendelse vi nu drøfter. I al den tid har Parlamentets holdning været enstemmig, med undtagelse af et par anderledestænkende, der, som De vil se om lidt, har stillet ændringsforslag. Vi har indgående og til tider også heftigt diskuteret f.eks. delingen af bevisbyrden, men det fælles mål har vi heldigvis aldrig tabt af syne, og jeg håber derfor, at De betragter denne betænkning som et fælles projekt.
I 2000 stemte vi med stort flertal for direktivet, som med rette kan kaldes revolutionært. I hele Europa er forskelsbehandling forbudt, både når det gælder arbejdsmarkedet, social sikring og leje af boliger, og ligebehandling blev obligatorisk. Det var jeg umådelig stolt over, og det er jeg stadig. Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet gjorde et godt stykke arbejde, men det betyder selvfølgelig ikke, at virkeligheden også er drastisk ændret. Forskelsbehandling forekommer stadig ofte.
I de seneste år er der endda sket en stigning i antallet af tilfælde af forskelsbehandling og racisme, og disse er blevet alvorligere. Arbejdsløsheden blandt indvandrere er i de fleste lande betydeligt højere end i resten af erhvervsbefolkningen. Der er mere racistisk vold. Lovgivning er meget vigtig, når forskelsbehandling skal bekæmpes, for den fastsætter normer. Den viser, hvad EU står for, hvordan vi ønsker at omgås hinanden, og hvad der ikke kan tolereres. Lovgivning giver også folk instrumenter til retsforfølgelse i tilfælde af forskelsbehandling.
Kommissionen har nu meget travlt med at undersøge, om medlemsstaterne har gennemført de europæiske regler ordentligt i den nationale lovgivning. Det har jeg også talt med kommissær Špidla om i denne uge, og jeg ser, at Kommissionen har gode hensigter, og at den ønsker at få gennemført lovgivningen i samråd med medlemsstaterne. Det vil jeg gerne give Kommissionen en kompliment for.
Men jeg kan ikke helt undgå at få det indtryk, at der skal lidt mere fut i det, lidt mere handlekraft. Disse love skulle have været gennemført i 2004. Følsomme områder og vanskelige detaljer bruges som argumenter, men den nuværende Kommission sagde ved sin tiltræden, at antidiskriminationspolitik skulle være kernen i dens politik, og De er allerede halvvejs gennem Deres mandat. Jeg respekterer absolut, hvad De har gjort indtil nu, men jeg håber, at De vil være lidt mere på nakken af medlemsstaterne. Det er yderst nødvendigt.
Mindre end halvdelen af landene har gennemført direktivet fuldstændigt. F.eks. er definitionen af direkte og indirekte forskelsbehandling, intimidering og bevisbyrde ikke gennemført ordentligt i mange lande. Der er også en række medlemsstater, som ganske vist har forbudt forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, men som syntes, det gik for langt også at forbyde forskelsbehandling, når det gælder tilbud af varer og tjenesteydelser. Det er dog netop på disse områder, at der er mange problemer.
Tag f.eks. undervisning. Ifølge det EU's nye Agentur for Grundlæggende Rettigheder sker det, at børn fra romafamilier placeres forkert på skoler for udviklingshæmmede børn. Eller se på boligområdet. Lejligheder anbefales jævnligt med den bemærkning, at der ikke bor udlændinge i lejlighedskomplekset. Det er uacceptabelt.
Forbuddet mod forskelsbehandling, også uden for arbejdsmarkedet, skal øjeblikkeligt træde i kraft. En lov er kun effektiv, hvis borgerne kender deres rettigheder, men ifølge Eurobarometret tror kun 35 % af de adspurgte, at der findes antidiskriminationslovgivning i deres land. Endda en endnu lavere procentdel af de adspurgte siger, at de ved, hvad de skal gøre, hvis de er blevet ofre for forskelsbehandling. Hvordan vil Kommissionen garantere, at loven bliver en realitet i befolkningens liv? I direktivet er information af befolkningen en forpligtelse, men hvordan vil Kommissionen udforme dette konkret?
Selv om folk godt ved, at der findes en lov, kan vejen stadig vise sig at være fuld af huller, for sommetider stilles der problematiske krav. Således er fristen for at indgive en klage i nogle lande meget kort, f.eks. blot 30 dage. Resten af proceduren kan derimod sommetider vare latterligt længe og være overordentlig indviklet. Overtrædelse af antidiskriminationslovene skal der gøres noget ved gennem effektive og proportionale straffeforanstaltninger, som virker afskrækkende. Det står alt sammen udmærket i dette direktiv. Det var vi enige om. Men alligevel har kun meget få lande passende straffeforanstaltninger.
Måske er tiden inde til at sige noget positivt. Det gode er, at der i næsten alle lande i mellemtiden findes instanser for ligebehandling. Det er meget vigtigt, og i mange lande drejer det sig ikke blot om racediskrimination, men også om andre former for diskrimination. Det er jeg glad for. Men desværre har ikke alle instanser de midler, der er nødvendige for at udføre deres opgaver, og jeg anmoder derfor Kommissionen om at overveje dette punkt, når gennemførelsen af antidiskriminationslovgivningen evalueres. Kan Kommissionen reagere på dette?
Afsluttende vil jeg sige, at jeg er stolt over lovgivningen. Der er gjort fremskridt med gennemførelsen i de nationale lovgivninger, men det er endnu ikke tilstrækkeligt. Mange lande har endnu ikke gjort det fuldstændigt. Men selv i de lande, som har gennemført det til punkt og prikke, må vi sikre, at folk også er informeret om deres rettigheder, for hvis de ikke ved, hvilke rettigheder de har, vil de i sidste instans heller aldrig kunne indlede retsforfølgelser, og netop det er overordentlig vigtigt, når forskelsbehandling skal bekæmpes.
Louis Michel
Hr. formand, fru Buitenweg, mine damer og herrer! Kommissionen glæder sig over denne betænkning om anvendelsen af direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse.
Kommissionen bemærker sig de forskellige betænkeligheder, som Parlamentet har givet udtryk for, og gør Dem opmærksom på en række punkter. Med hensyn til at overvåge medlemsstaternes gennemførelse af direktivet indledte Kommissionen sidst i juni overtrædelsesprocedurer mod 14 medlemsstater, der ikke havde gennemført direktivet korrekt i den nationale lovgivning. Jeg vil gerne tilføje, at en række medlemsstater allerede enten har ændret deres lovgivning som svar på Kommissionens betænkeligheder eller har indikeret, at de er villige til at gøre det.
Med hensyn til detaljerede oplysninger om medlemsstaternes gennemførelse af direktivet i den nationale lovgivning, offentliggør vi - som vi bemærkede i vores meddelelse fra 2005 om en rammestrategi om ikkeforskelsbehandling og lige muligheder for alle - hvert år en samlet beretning fra den juridiske ekspertgruppe, og de enkelte nationale rapporter er tilgængelige på internettet.
Fru Buitenweg pointerer med rette, at de organer, der har fået til opgave at fremme lighed, spiller en vigtig rolle i diskriminationsbekæmpelsen. Derfor finansierer vi netværket Equinet, der fremmer udveksling af erfaringer og god praksis blandt medlemsstaternes ligestillingsorganer.
Som det fremgår af betænkningen, er dataindsamling et følsomt område. Uden den er det imidlertid umuligt at vurdere omfanget af diskrimination, eller hvorvidt trufne foranstaltninger er effektive. Da mange af de indsamlede oplysninger kan falde ind under kategorien af følsomme personoplysninger vedrørende folks racemæssige eller etniske oprindelse eller deres seksualliv eller religiøse overbevisning, skal de behandles i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i direktiv 95/46/EF om beskyttelse af personoplysninger.
Direktivet indeholder et generelt forbud mod behandling af følsomme personoplysninger. Der er imidlertid en række undtagelser fra reglen - i særdeleshed hvis de pågældende personer har givet deres eksplicitte samtykke, eller hvis - og jeg citerer - behandlingen er nødvendig for at udføre forpligtelser og håndhæve specifikke rettigheder inden for arbejdsmarkedslovgivningen.
Medlemsstaterne har også bemyndigelse til at vedtage undtagelser - i henhold til bestemmelsen om passende sikkerhedsbestemmelser - af hensyn til væsentlige offentlige interesser. Det er således op til medlemsstaterne at afgøre, om de ønsker at indsamle data om etnisk oprindelse for at udarbejde statistikker med henblik på at bekæmpe diskrimination i forbindelse med gennemførelsen af sikkerhedsbestemmelserne i overensstemmelse med direktivet om databeskyttelse.
Eurobarometerundersøgelsen om diskrimination i EU viste, at mange EU-borgere generelt set var villige til at opgive anonyme personlige oplysninger til en optælling for at bekæmpe diskrimination. Tre ud af fire var villige til at levere personlige oplysninger om deres etniske oprindelse, religion eller tro.
Sådanne oplysninger er særligt vigtige med henblik på at gennemføre en positiv indsats for at lindre diskrimination og dybt forankrede ugunstige omstændigheder. I februar måned offentliggjorde Kommissionen en europæisk vejledning til lighedsdata med henblik på at hjælpe medlemsstaterne med at forbedre deres dataindsamlingspraksis.
Den samme Eurobarometerundersøgelse fra januar 2007 afslørede, at folk følte sig tilstrækkeligt informerede om deres rettigheder som ofre for diskrimination. Mens kendskabsgraden varierede betragteligt - hvor f.eks. 65 % af de adspurgte i Finland sagde, at de var opmærksomme på deres rettigheder, mens det tilsvarende tal for østrigerne var beskedne 17 % - så fremgår det klart af det faktum, at gennemsnittet kun lå på 32 %, at der som nævnt er et stort behov for bevidstgørelseskampagner.
Jeg er overbevist om, at vores nuværende aktiviteter, der støttes af det Europæiske år for lige muligheder for alle i 2007, og som involverede omkring 430 aktiviteter på medlemsstatsniveau, samt den europæiske kampagne "Brug forskellene. Stop diskriminationen" vil medvirke til at øge kendskabsgraden.
Jeg vil i særdeleshed nævne de uddannelsesprogrammer, som vi finansierer for ngo'er, fagforeninger, advokater og virksomheder.
Kommissionen er indstillet på at bruge alle tilgængelige redskaber for at forbedre romaernes situation i EU. Det vil i særdeleshed betyde, at direktiv 2000/43/EF skal overholdes, at man anvender Fællesskabets strukturfonde - i særdeleshed Den Europæiske Socialfond - og at man øger kendskabet til romaernes rettigheder og pligter både blandt romaerne selv og blandt offentligheden.
En rådgivende gruppe på højt niveau om den sociale og erhvervsfaglige integration af etniske minoriteter inklusive romaerne skal forelægge sin rapport med en række henstillinger i begyndelsen af december. Gruppen bestræber sig på at identificere hindringer for integration samt på at fremme god praksis blandt offentlige myndigheder og virksomheder.
I denne forbindelse glæder vi os over Europa-Parlamentets interesse i spørgsmålet om de mange forskellig former for forskelsbehandling, og jeg ser meget frem til ved årets udgang at læse om resultaterne af en ny undersøgelse, der gennemføres for Kommissionen. Ikkediskrimination kan selvfølgelig ikke alene skabe lige muligheder for bestemte grupper, der er socialt dårligere stillet end andre. Kommissionen har derfor bedt om en grundig analyse af god praksis i medlemsstaterne i forhold til specielt beskæftigelsespolitikken.
Kommissionen finder det også meget vigtigt, at medlemsstaterne anvender deres egne love korrekt, selv om lovgivningen i sig selv tydeligvis er utilstrækkelig. Vi tilstræber at styrke den gennem forskning, øget bevidstgørelse, uddannelse samt udveksling af god praksis for at forhindre diskrimination, hvor det er muligt, samt for at gennemføre passende ændringer over for dens ofre, hvor dette ikke er muligt.
Patrick Gaubert
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke fru Buitenweg for hendes arbejde, der er af høj kvalitet. Betænkningen indeholder en række rimelige og afbalancerede punkter, og de vigtigste problemer med direktivets anvendelse dækkes indgående.
Det er sandt, at meget få af vores medborgere er helt opmærksomme på deres rettigheder, hvis de udsættes for diskrimination. Det er derfor vigtig at sørge for en mere effektiv formidling af de relevante oplysninger - specielt i betragtning af at det er det europæiske år for lige muligheder for alle. Mere specifikt støtter jeg tanken om at give tilstrækkeligt med ressourcer til de organer, der har til opgave at fremme lighed. De spiller en central rolle her, og som det ganske rigtigt fremgår af betænkningen, er det afgørende vigtigt, at de forbliver uafhængige.
Det mest bekymrende er imidlertid, at visse medlemsstater ikke gennemfører direktivet helt eller delvist i deres nationale lovgivning. Vi skal helt sikkert træffe foranstaltninger for at sikre, at alle medlemsstater vedtager de nødvendige love, så alle individer uanset deres hjemland kan nyde samme grundlæggende beskyttelse.
Med hensyn til det mest følsomme af de behandlede spørgsmål, nemlig dataindsamlingen, stipuleres det i betænkningen, at den skal foregå på en måde, der ikke krænker privatlivets fred, og at den kun skal tjene til at afsløre de former for forskelsbehandling, som mindretal kan lide under. Dataindsamlingen må aldrig bevæge sig ind på det farlige område, der hedder etnisk profilering, men den skal i sidste instans levere de nødvendige oplysninger til at måle diskriminationens omfang og skabe hensigtsmæssige løsninger.
Når det handler om et princip af så grundlæggende betydning som ligebehandling, kan Europa ikke være tilfreds med blot at yde øjentjeneri, blot at vedtage et minimum af lovgivning eller blot at optræde som observatør. Vi skal være agtpågivende, men vi skal også handle, gå i spidsen og sørge for, at Europa tjener som eksempel. I jo højere grad vi kan gøre det, i jo mindre grad kan vi udsættes for bebrejdelser.
Martine Roure
Hr. formand, hr. kommissær! Først vil jeg gerne takke fru Buitenweg for hendes udmærkede arbejde. Hendes betænkning har vores fulde opbakning. Desværre viser nye statistiske oplysninger, at diskrimination fortsat er et betydeligt og vedholdende problem i mange medlemsstater.
Den første rapport fra EU's Agentur for Grundlæggende Rettigheder omtalte en stigning i racistisk kriminalitet i mindst otte EU-lande. Det er særligt bekymrende i betragtning af EU's højtudviklede lovgivning mod forskelsbehandling. Jeg er imidlertid enig i, at medlemsstaterne kun dårligt og delvist har gennemført lovgivningen i deres nationale lovgivning. Europas borgere er ikke velinformerede, og de er i særdeleshed ikke klar over, at de kan bruge lovgivningen til at forsvare deres rettigheder i tilfælde af diskrimination.
Som ordfører for det europæiske år for lige muligheder for alle og om rammeafgørelsen om bekæmpelse af racisme og fremmedhad mener jeg, at medlemsstaterne skal gøre en større indsats for at sikre en ordentlig anvendelse af den europæiske lovgivning. Kendskabet til vores tekster skal også udbredes, så Europas befolkning kan identificere sig med dem.
Den mest betydningsfulde ændring i dette direktiv om ligebehandling er ændringen af bevisbyrden. Vi skal derfor insistere på indførelsen af praktiske foranstaltninger for at sikre dette fremskridt i alle EU's medlemsstater.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi skal styrke EU's retlige rammer for bekæmpelse af diskrimination ved at vedtage et generelt direktiv, der dækker alle de former for diskrimination, der er nævnt i traktatens artikel 13, og jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvilke fremskridt der er gjort med hensyn til en gennemførlighedsundersøgelse af et sådant direktiv.
Sophia in 't Veld
Hr. formand! Her i Europa-Parlamentet udarbejder vi love, men vi kan ikke udrydde racisme og fremmedhad udelukkende med love. Udtalelser fra politikere og andre opinionsdannere bidrager til en atmosfære af had og intolerance, hvor det anses for normalt at diskriminere, og således forbliver det tomme ord.
Jeg ville faktisk ønske, at Kommissionen fordømte forskelsbehandling i Europa lige så ihærdigt som overtrædelser af f.eks. markedsregler. Vi skal beskytte menneskelige ressourcer i Europa lige så godt som pengeressourcer. Når vi kan gribe ind over for Bill Gates, kan vi bestemt også gribe ind over for virksomheder og myndigheder, som diskriminerer. Vi ved, at 14 regeringer stadig mangler at opfylde nogle af punkterne i ligebehandlingsdirektivet, men Kommissionen synes ikke at have særlig travlt med at håndhæve reglerne og giver landene alt for meget tid til at efterleve dem. Denne lov skulle have været gennemført for mange år siden. Det ville Bill Gates ikke slippe godt fra.
I bekæmpelsen af terrorisme og kriminalitet må vi ikke flytte vores grænser. Nogle foranstaltninger rammer udelukkende visse grupperinger og synes at legitimere forskelsbehandling. Tænk f.eks. på "stop and search"metoder, profileringsmetoder osv. Også integrationsforanstaltninger er sommetider diskriminerende, og jeg konstaterer med glæde, at f.eks. den forrige nederlandske regering søgte at indføre integrationsforanstaltninger, som derefter blev forbudt af domstolen, fordi de faktisk var diskriminerende.
Blandt ændringsforslagene lagde jeg især mærke til ét, nemlig ændringsforslag 4, hvori der står, at beskyttelse af mindretal og overholdelse af antidiskriminationslovgivning er et nationalt anliggende. Hvis der er én ting, der ikke er et nationalt anliggende, er det vores fælles europæiske værdier, og det er derfor netop Europas ansvar at sikre ligebehandling for alle europæiske borgere. Det er jo formålet med den europæiske integration, og markedet er blot et middel til at opnå det.
Endelig er religionsfrihed også et stort gode og en grundlæggende rettighed, men den må ikke misbruges til at retfærdiggøre forskelsbehandling på grundlag af etnicitet. F.eks. må en katolsk skole ikke under påskud af religionsfrihed afvise børn af en bestemt etnicitet, fordi de egentlig hellere vil holde skolen hvid. Derimod er det ikke automatisk racisme at kritisere islam.
Afsluttende vil jeg sige, at lovene er vigtige, og at det er overordentlig godt, at vi har denne lov, men vi har alle muligheder for at sikre, at atmosfæren vedbliver at være sådan, at forskelsbehandling ikke længere forekommer.
Roberta Angelilli
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke vores kollega for hendes arbejde. Som Europa-Parlamentets ordfører for mindreåriges rettigheder vil jeg gerne fokusere på en vigtig del af denne betænkning, nemlig afsnittet om romabørn. Jeg vil gerne minde alle i mødesalen om, at det er børn, der lider værst under diskrimination og social udstødelse.
I Europa findes der alt for mange gadebørn - ofte med romabaggrund - der ikke har nogen fremtid, fordi de ikke har haft en ordentlig skolegang, og fordi de i mange tilfælde er fuldstændige analfabeter. Disse børn får ikke ordentlig lægebehandling eller de nødvendige vaccinationer. De har således ingen fremtid, da de er fornægtet deres barndom, og da de ofte tvinges til at tigge og bede om almisser - ofte i skoletiden - eller ender som illegale arbejdere.
Som det også fremgår af betænkningen, skal medlemsstaterne forpligte sig til at indføre positive politikker til bekæmpelse af diskrimination. Det vil i dette særlige tilfælde sige politikker, der sikrer børnenes ret til en uddannelse, og som kræver af romabørnenes familier, at de sørger for, at børnene deltager i den obligatoriske undervisning. Der skal også føres passende kampagner for at tilskynde borgerne til at arbejde med skoler for at undgå tilfælde af diskrimination, udnyttelse og social udstødelse blandt børn.
Afslutningsvis finder jeg det uacceptabelt, at alt for mange medlemsstater - heriblandt desværre også mit eget land Italien - endnu ikke har gennemført direktivets bestemmelser ordentligt i deres nationale lovgivning.
Tatjana Ždanoka
Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Buitenweg for denne betænkning, som henleder opmærksomheden på en af de mere alvorlige problemstillinger i forbindelse med racemæssig og etnisk forskelsbehandling i Europa.
Hr. kommissær! Efter min mening bør Kommissionen være mere aktiv med hensyn til at fremme gennemførelsen af direktivet om etnisk ligestilling. Hver dag ser vi mange eksempler på, at en korrekt gennemførelse er nødvendig for at beskytte ofrene. Jeg vil også gerne påpege, at nogle praksis vedrørende sprogpolitik kan betragtes som indirekte forskelsbehandling i henhold til direktivet. F.eks. i mit land, Letland, og i nabolandet Estland, som begge er lande, hvor etniske minoriteter udgør en stor andel af befolkningen, er der uforholdsmæssige sprogkrav i forbindelse med beskæftigelse og krav om kun at bruge ét sprog i kommunikation med myndighederne. Hvis sådanne praksis medfører underrepræsentation af racemæssige og etniske minoriteter inden for forskellige områder af samfundslivet, mener jeg, at det er medlemslandenes pligt at udvikle politikker med henblik på at sikre lige adgang for alle og undgå forskelsbehandling.
Der er også et andet problem. Nogle gange kan forskelsbehandling på grund af nationalitet betragtes som indirekte etnisk forskelsbehandling. Det forekommer, når politikker vedrørende statsborgerskab tager sigte på at udelukke folk med baggrund som etnisk minoritet, f.eks. romaer eller russere.
Jeg håber, at de europæiske domstole vil være lige så progressive som Den Interamerikanske Menneskerettighedsdomstol, ifølge hvilken der ikke må forekomme racemæssig eller etnisk forskelsbehandling i forbindelse med adgang til nationalitet, og grundigt vil overvåge, hvilke konsekvenser politikker vedrørende nationalitet har for personer med forskellige etniske baggrunde.
Vittorio Agnoletto
Hr. formand, mine damer og herrer! Direktivet mod diskrimination er udmærket og af stor etisk værdi, men en række europæiske lande gør lidt eller slet intet for at omsætte direktivet og dets indhold til deres nationale lovgivning, og i praksis hører racemæssige og etniske krænkelser til dagens orden. Italien kan f.eks. se frem til overtrædelsesprocedurer fra EU's side på grund af dets manglende omsætning af direktivet til national lovgivning.
EU anfører som et væsentligt argument, at Italien ikke har omsat begrebet racistisk betinget chikane til den nationale lovgivning, at det mangler en lov, der vender bevisbyrden, og at det ikke har specifikke bestemmelser til beskyttelse mod racemæssige og etniske krænkelser. I kommunen Opera nær Milano satte en gruppe borgere anført af lederne fra den nationale Lega di Alleanza i december måned sidste år ild til telte, der gav ly for omkring 30 romabørn. I Pavia blev snesevis af romaer jaget bort med råb om "gaskamre". I udkanten af Rom angreb 40 hætteklædte angribere bevæbnet med kæppe, knive og molotovcocktails for nogle få dage siden en romalejr i Ponte Mammolo i løbet af natten.
I Italien rydder de lokale myndigheder næsten dagligt en eller flere vagabondlejre, uden at romaerne har de mest grundlæggende rettigheder. Er det den særlige sociale beskyttelse, som betænkningen opfordrer til, at man yder romaerne - specielt efter udvidelsen? Jeg vil også understrege, at de sanktioner, der skal gøres gældende for overtrædelser af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i henhold til direktivet, skal være effektive, afpassede og præventive. Jeg vil også påpege, at vi den 25. april godkendte ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Frank Vanhecke
Hr. formand! Jeg er bange for, at min mening om denne betænkning afviger lidt fra alt det, jeg hidtil har hørt her i salen, for jeg finder denne betænkning mærkværdig, i hvert fald for en institution, som kalder sig selv demokratisk, fordi der heri på grundlag af et yderst diskutabelt direktiv rettes henstillinger, som i mine øjne strider mod de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne, og som på en række punkter kolliderer med retsstatens grundlæggende principper.
Sandheden er, at virkelig forskelsbehandling af mindretalsgrupper i Europa eller virkelig racisme - heldigvis - er meget marginale fænomener, som allerede bekæmpes tilstrækkeligt og på rette måde. Denne betænkning handler imidlertid om noget ganske andet. Den handler i virkeligheden om det hundrede og syttende forsøg på at indføre regler, som vil give folk mundkurv på og bringe ytringsfriheden yderligere i fare. Den skaber nemlig en atmosfære, som øger meningsterroren, idet den indfødte befolkning i sidste instans faktisk forpligtes til at give udlændinge forrang. Dette er endnu en af de utallige betænkninger, som diskriminerer den indfødte befolkning.
Således betragter jeg i særdeleshed den omvendte bevisbyrde i retssager om forskelsbehandling, navnlig på beskæftigelsesområdet, som absolut forkastelig i en demokratisk retsstat, hvor alle anses for at være uskyldige, indtil det modsatte er bevist.
Kort sagt drejer det sig i denne betænkning ikke om forskelsbehandling, men om en slags legalisering af politisk korrekthed.
Anna Záborská
(SK) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke fru Buitenweg for hendes arbejde med denne betænkning. Jeg vil også gerne betragte spørgsmålet fra en anden vinkel.
Folks øgede mobilitet tvinger os til at være mere åbne over for de personer, der kommer ind i vores lande. Denne åbenhed starter imidlertid med familiens opdragelse. Det er i familien, at børn har størst chance for at lære at respektere andre. Familien er det første samfund, der bør lære børnene om åbenhed, respekt og solidaritet. Børnene skal lære at tage afstand fra racemæssig og etnisk intolerance, og det skal blive en synlig søjle i alle aspekter af opdragelse og uddannelse både i skolen og i samfundet som helhed. Opdragelse og uddannelse skal koncentreres om de etniske grundlag, der styrker familiens enhed.
Derfor er spørgsmålet om interaktion mellem kulturer såvel som spørgsmålet om fred og respekt for mangfoldighed nu blevet politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål af stor betydning. Kampen mod racediskrimination koncentreres primært om den måde, hvorpå vi ønsker at sikre sameksistens mellem folkeslag og nationer i begyndelsen af det nyt århundrede og årtusinde. Selvfølgelig er det nødvendigt med nogle love, men vores samfund skal behandle racediskrimination og etnisk diskrimination på en sådan måde, at vi ærligt vurderer fortiden og sammen søger en fremtid for alle mennesker med respekt for individets værdighed og indre rettigheder.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Hr. formand! Tak. Hvis 60 % af deltagerne i undersøgelsen føler sig udsat for en eller anden form for urimelig diskrimination, så er det en advarsel til medlemsstaterne og til Europa.
Der diskrimineres fortsat på grund af etnisk eller racemæssig oprindelse, og det kan nok desværre forventes at fortsætte i lang tid, da Europa i stigende grad bliver mere forskelligartet, da etniske forskelle bliver mere synlige, og da selv lande, der opfatter sig selv som monoetniske bliver hjem for stadigt mere forskelligartede kulturer.
Fru Buitenwegs udmærkede betænkning giver anledning til vurdering og refleksion. I dag har Kommissionen imidlertid givet os et løfte om fremskridt på dette område, og hvis adskillige lande ikke har gennemført direktivet ordentligt, så er advarslen velbegrundet, og der er et afgørende behov for hjælp. Næsten alle mine kolleger har sagt, at borgerne ikke kan udnytte deres ret til beskyttelse mod diskrimination, hvis ikke de er opmærsomme på denne ret.
Diskrimination af racemæssige eller etniske årsager giver også problemer i en bredere sammenhæng, da tilhørsforholdet til en etnisk minoritet primært er et spørgsmål om identitet. Vi i Central- og Østeuropa har ikke haft alt for positive erfaringer med hensyn til villigheden til at levere data i en sådan grad, at en person er en sigøjner, hvis det omgivende miljø opfatter vedkommende som sådan, og dette bliver snarere et spørgsmål om livsstil end et spørgsmål om ægte raceidentitet. Agenturet for Grundlæggende Rettigheder kan gøre meget for at forbedre denne situation.
Jeg har endnu to kommentarer. For det første kan gennemførelsen af direktivet i høj grad være med til at sikre, at romasamfundet ikke glider uden for Europa. For det andet er der med de nye medlemsstater opstået nye etniske blokke på kortet over den europæiske historie. Det er en trist arv fra det 20. århundrede og de to verdenskrige, at indre uoverensstemmelser fortsætter, og at sår endnu ikke er helet. Vi bærer alle et ansvar.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Jeg glæder mig meget over, at Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod de 14 medlemslande, som ikke på behørig vis har gennemført direktivet.
Jeg revses ved at se, at mit eget land, Det Forenede Kongerige, er med på listen. Et af problemerne i mit land er, at definitionen af indirekte forskelsbehandling ikke overholdes. Det er helt klart, at der ikke er plads til, at man blot lader stå til, heller ikke i et land, som har haft lovgivning om racemæssig forskelsbehandling i mere end 40 år.
Det er nødvendigt at udvise stærk politisk vilje i dette spørgsmål, hvilket også gør det endnu mere ærgerligt, at Rådet ikke fandt denne forhandling vigtig nok til at være repræsenteret.
Det interesserede mig meget at høre, at kommissær Michels statistik viste, at tre ud af fire europæere støtter anonym dataindsamling om etnisk oprindelse, og det glæder mig, at Kommissionen har gjort et stort stykke arbejde inden for dette område de seneste år og lavet en vejledning for bedste praksis. Vi er kommet et meget langt stykke vej siden 1999, hvor jeg vovede at bruge ordene "etnisk overvågning" i mit udkast til betænkning om det europæiske år mod racisme og modtog spandevis af indsigelser.
Jeg er naturligvis enig med hr. Gaubert i, at vi skal være meget opmærksomme på, at de data vedrørende race og etnisk oprindelse, som indsamles med henblik på at sætte fokus på og bekæmpe forskelsbehandling, ikke i sig selv bliver et redskab til forskelsbehandling gennem racemæssig eller etnisk profilering.
Jeg ville gerne spørge kommissæren, i hvilket omfang, ud over foranstaltninger til databeskyttelse, forbuddet mod forskelsbehandling finder anvendelse på politiets aktioner - som naturligvis er tjenesteydelser - f.eks. i forbindelse med at stoppe og kropsvisitere personer. Det er klart, at politiet som arbejdsgiver falder inden for anvendelsesområdet, men jeg er aldrig blevet helt klar over, i hvilket omfang direktivet finder anvendelse på politiaktioner.
(Formanden fratog taleren ordet)
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Hr. formand! Jeg har kigget nærmere på gennemførelsen af EU's direktiver, herunder direktivet om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse, og jeg må ligesom ordføreren konstatere, at mange medlemsstater har vedtaget en stor del af direktivet, samt at de endda er gået ud over det område, som dækkes af direktivet. Medlemsstaterne har med få undtagelser sikret borgerne fuld ligebehandling. Der findes visse huller og mangler, som skal tilpasses. Bestemmelserne findes ofte i forskellige retsakter, men det bør ikke være til hinder for, at lovgivningen kan håndhæves på nationalt plan.
Jeg synes, at den lovgivningsmæssige forberedelse er på et godt niveau i EU. Det står værre til med folks bevidsthed, da folk kan være diskriminerede over for andre personer. I øjeblikket skal vi dog besvare følgende spørgsmål: Hvordan kan vi udvikle folks bevidsthed og følsomhed i denne vores globale verden? En verden, hvor folk af mange forskellige årsager ustandseligt skifter opholdssted ...
(Formanden fratog taleren ordet.)
Philip Claeys
(NL) Hr. formand! Problemet med en betænkning som fru Buitenwegs er, at man går ud fra fromme principper og gode hensigter, men at der desværre er en dyb kløft mellem disse og den konkrete realitet. Selvfølgelig er forskelsbehandling på grundlag af race eller herkomst forkastelig. Spørgsmålet er bare, om denne forskelsbehandling er så udbredt, som man altid vil have os til at tro. Den seneste årsberetning fra EUMC (Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad) taler om en stigning, hvad angår fænomenet, mens EUMC ikke er i stand til at underbygge denne påstand med konkrete tal. EUMC formår ikke engang at give en almindeligt accepteret definition af, hvad forskelsbehandling er.
Alt for ofte går man ud fra, at praktisk talt alle problemer med udlændinge skyldes såkaldt forskelsbehandling, som de angiveligt er ofre for. Dette har katastrofale følger, fordi det fritager hele befolkningsgrupper for et personligt ansvar. Denne politik, der pylrer om udlændingene, og offerkulturen har blot gjort problemerne værre, og jeg tilslutter mig derfor gerne den mindretalsholdning, som Koenraad Dillen har formuleret.
Roberta Alma Anastase
(RO) Hr. formand, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg gerne påskønne konsekvensen og kvaliteten i denne betænkning og pointere vigtigheden af at forbedre folks liv og udviklingen af samfund. I mit indlæg vil jeg gerne gøre opmærksom på uddannelsens betydning for at gennemføre de europæiske principper og bestemmelser vedrørende ligebehandlingen af borgerne.
Betænkningen understreger med rette det faktum, at love kun er effektive, når borgerne er opmærksomme på deres egne rettigheder. Det er fortsat et krav, at borgerne informeres, men også at de uddannes, for at de kan reagere og i sidste ende forsvare sig selv. Det er først, når folk har modet til at tale, skrive og udnytte deres rettigheder, at diskriminationsfænomenet kan begrænses.
Samtidig er uddannelse i tolerance utroligt vigtig, hvis et samfund skal overleve. Hvis man lærer at leve sammen med andre mennesker og acceptere forskelle ikke som en ulykkelig skæbne, men som en mulighed for at opbygge helheden, er man på vej mod at fjerne sådanne fænomener.
Genowefa Grabowska
(PL) Hr. formand! EU har en god lovgivning, definerede standarder for bekæmpelse af forskelsbehandling, og direktiver er ved at blive udarbejdet. Jeg vil gerne ønske tillykke med den betænkning, som vores kollega i dag har fremlagt. Det, som vi her bestemmer, fører staterne senere ud i livet. Staterne har klausuler til bekæmpelse af forskelsbehandling i deres forfatninger, de har et helt arsenal af love til beskyttelse af borgerne mod forskelsbehandling. Hvorfor ser det da så dårligt ud? Hvorfor finder vi fortsat så mange eksempler på forskelsbehandling, som vi har svært ved at håndtere?
Jeg tror, at problemet skyldes to forhold. For det første - oplysning, og for det andet - håndhævelse af forpligtelsen. Jeg vil koncentrere mig om oplysningen. Det er ikke staterne, der står for oplysningerne. Det har vist sig, at staterne kun i et meget begrænset omfang oplyser den almindelige borger om, hvad forskelsbehandling er. Jeg synes, at de ikkestatslige organisationer i større grad skal påtage sig denne rolle, da de er gode til at nå frem til forskellige samfundslag, forskellige borgergrupper og oplyse om, hvad indvandring er for noget. Prøv og spørg kvindelige indvandrere, ældre kvinder, enlige mødre, om de føler, at de bliver forskelsbehandlet, og de vil svare: "Nej, det er vores skæbne. Det er vores skrækkelige skæbne." Man skal hjælpe dem med at komme på benene igen, henvise dem til procedurer og de relevante myndigheder.
Jeg ser ligeledes gerne, at Europa-Parlamentet tager initiativ til at udarbejde et kodeks for god praksis, som organisationerne kan deles om. Og lige et sidste ord: Jeg håber ikke, at Kommissionens initiativ med en lille gul lastbil, der kører rundt i Europa med en udstilling om bekæmpelse af forskelsbehandling, samt det europæiske år for lige muligheder for alle er udtryk for vores formåen. Lad os gøre mere for bekæmpelsen af forskelsbehandling.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Hr. formand! Gennemførelsen af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse samt uanset hudfarve, overbevisninger eller tro udgør som regel et fast arbejde, der aldrig bliver afsluttet. Ethvert skridt mod det overordnede mål er en succes. Vi kan ikke forvente, at vi fra den ene dag til den anden kan ændre alle folk, så de mister et naturligt kendetegn - at stræbe efter at forbedre deres eget liv og bekæmpe personer, der kan forstyrre dem i at gennemføre dette. Men vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at fjerne retslige, sociologiske, økonomiske og uddannelsesmæssige barrierer, at skabe betingelser for en fælles eksistens og ændre vores negative opfattelse af andre mennesker uanset de forskelle, der findes mellem os. Og til sidst vil jeg gerne sige, at jeg absolut ikke er enig med hr. Vanhecke vedrørende holdningerne.
Neena Gill
(EN) Hr. formand! Jeg hilser Kommissionens meddelelse velkommen, men vi må desværre konstatere, at forskelsbehandling i EU, trods denne og anden lovgivning, ikke er faldende, men er steget drastisk.
Jeg vil gerne tage til genmæle over for dem på det yderste højre, som bestrider dette, for jeg kan fortælle jer, at jeg alene dette år har mødt omkring 500 personer fra sikh-samfundene i Frankrig, Belgien, Italien og Tyskland, som alle kan berette om chokerende tilfælde af uacceptabel forskelsbehandling på grund af deres udseende: fordi de bærer turban.
Siden 2004 er en række sikh-drenge blevet bortvist fra skoler i Frankrig for at beholde turbanen på. Der er eksempler på lignende tilfælde i Belgien og Tyskland.
Selv om det blev afgjort ved de franske domstole, at sikh-mænd gerne måtte bære turban på billedet på deres kørekort, blev dette udtrykkeligt forbudt af det franske ministerium inden for 24 timer af denne afgørelse.
I lufthavnen i Bruxelles bliver sikh-mænd jævnlig bedt om at fjerne deres turban, hvilket betragtes som en stor fornærmelse.
Derudover modtager jeg hver uge opkald fra Italien om personer, som ikke kan udføre deres daglige gøremål i fred, fordi de er sikher. Så disse tilfælde er tydeligvis eksempler på overtrædelser af alt det, som denne betænkning anmoder om, og som Kommissionen arbejder for.
Derfor vil jeg gerne spørge kommissæren, hvad han og Kommissionen gør for at anfægte disse tilfælde af forskelsbehandling. Vi kan ikke tale om at være forenet i mangfoldighed og samtidig ignorere de praksis, der anvendes af regeringer i mange medlemslande.
Jeg vil gerne lykønske fru Buitenweg, som er ordfører for denne betænkning, fordi hun har foreslået nogle tiltag, som jeg håber vil kunne give oprejsning til dem, som marginaliseres på grund af uvidenhed og på grund af manglende bevidsthed om og respekt for andres kulturer.
Endelig håber jeg inderligt, at vi i dette år for lige muligheder for alle og næste år for interkulturel dialog har viljen til at sikre, at vores ord afspejles i vores handlinger.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Hr. formand! Der er selvfølgelig ikke nogen i det 21. århundrede, der modsætter sig kampen mod forskelsbehandling. Jeg støtter ligeledes betænkningen, selv om jeg ikke synes, at fordomme skyldes race eller etnisk oprindelse, men snarere kultur, civilisation og religion. Jeg vil også gerne bemærke, at det vil være nemmere at overholde princippet om ikkeforskelsbehandling i Europa, hvis vi fører en politik med ønsket og kontrolleret indvandring, eftersom der jo ikke er nogen, der er aggressiv over for eller viser uvilje mod en partner, som vedkommende selv har valgt.
I betænkningen tales der kort sagt om indvandrernes rettigheder. Lad os også tale om deres pligter! Man kan nemmere undgå forskelsbehandling af udlændinge og folk fra andre kulturer, hvis de viser respekt for de indfødtes kultur og skikke, hvis de viser en vilje til at blive integreret, samt hvis de ikke bygger stater i staterne i dette vores Europa, der jo unægtelig har kristne rødder.
Emine Bozkurt
(NL) Hr. formand! Jeg takker fru Buitenweg for det fremragende arbejde, hun har udført med denne betænkning. Hvad enten det nu drejer sig om forskelsbehandling og racisme på arbejdsmarkedet, i sportsklubber eller i skolen, er det på alle fronter en krænkelse af de værdier, som vi står for i Europa. Hvad vi har brug for, er en samlet tackling på alle niveauer, europæisk, nationalt og lokalt. Lovgivere, politikere og selve ofrene for forskelsbehandling kan spille en vigtig rolle her. Vi skal bevidstgøre de europæiske borgere om deres rettigheder og om de midler, de har for at få disse rettigheder respekteret.
Jeg vil indtrængende anmode Kommissionen om at påtage sig et ansvar og overvåge, at direktivet om ligebehandling gennemføres hurtigt og korrekt. Direktivet er et skridt i den rigtige retning, men effektiviteten står og falder med medlemsstaternes gennemførelse. Jeg beder derfor Kommissionen om at vise det moralske lederskab, som Barroso selv bebudede i 2004, og som er hårdt tiltrængt. Også i 2007, vel at mærke det europæiske år for lige muligheder, hører forskelsbehandling i Europa stadig til dagens orden. Netop nu, i en tid, hvor visse grupper, og her tænker jeg i særdeleshed på muslimers stilling i Europa, bestemt ikke har medvind, har vi på alle områder brug for mennesker, som forsøger at bekæmpe forskelsbehandling.
Jeg vil derfor tilslutte mig Kommissionens opfordring til at udvide foranstaltningerne til at omfatte alle mulige former for forskelsbehandling.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren med udarbejdelsen af en betænkning, som forhåbentlig vil medvirke til at beskytte mennesker mod etnisk og racemæssig diskrimination og sikre dem rettigheder og friheder.
Vi skal gøre en stor indsats for effektivt at gennemføre direktiverne om etnisk og beskæftigelsesmæssig lighed. Borgerne i EU's medlemsstater (specielt de nye) kender fortsat ikke deres rettigheder. Enten har de ikke nok tid, eller også er det økonomisk umuligt for dem at forsvare deres rettigheder. I de fleste lande formår de diskriminerede ikke at slutte sig sammen og danne mere magtfulde foreninger, der kan forsvare deres kollektive rettigheder. Det er vanskeligt at indsamle oplysninger om disse meget vanskelige problemer og identificere indirekte diskrimination eller at vurdere omfanget af diskrimination i samfundet. Derfor får Kommissionen vanskeligt ved at kontrollere direktivernes gennemførelse og finde frem til årsagerne til de ulykkelige situationer, hvor der findes diskrimination.
Jeg støtter mine kollegers anbefalinger om at bevilge flere ressourcer til ngo'er, der informerer borgerne og giver retshjælp til diskriminationens ofre. Medierne spiller også en meget vigtig rolle.
Jeg vil således henvende mig til mine kolleger. Vi har alle kontorer i de lande, hvor vi er valgt. Der kunne vi udbyde og finansiere indledende juridiske konsultationer, hvor folk kunne blive informeret om de retsakter, der forbyder diskrimination, samt om mulighederne for at søge domstolsprøvelse. Vi kunne kort sagt hjælpe folk direkte.
Vi kan mere aktivt mobilisere den politiske vilje til at styrke kampen mod racediskrimination og beskæftigelsesmæssig ulighed.
Louis Michel
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg forsikre Dem om, at jeg naturligvis vil overbringe min kollega Vladimir Špidla de overvejende positive kommentarer vedrørende hans indsats. Efter min mening er denne påskønnelse velbegrundet, og jeg vil bestemt videregive den. Jeg vil naturligvis også viderebringe Europa-Parlamentets kommentarer samt dets uopsættelige anmodninger eller forventninger vedrørende det arbejde, der fortsat skal gøres.
Jeg vil gerne gøre én ting klar helt fra starten. Jeg og Kommissionen deler bestemt ikke visse synspunkter her i salen, der afspejler en tendens til udelukkelse, og jeg er glad for at sige, at de er marginale. Jeg føler mig også forpligtet til at kommentere påstanden om, at der er en risiko for at oprette en stat i den kristne stat eller i det kristne Europa. Det siger sig selv, at jeg har fuld respekt for de borgere, der har sådanne tanker, men jeg føler det imidlertid som min pligt at minde Dem om, at Europa ikke taler med én stemme - hverken religiøst, filosofisk eller politisk. Nogle gange betaler det sig at sige det indlysende.
(NL) Fru Buitenweg og fru In 't Veld har med rette fremhævet et grundlæggende problem, nemlig gennemførelsen af direktiverne i national lovgivning. Kommissionen er fuldstændig klar over, at der til stadighed skal lægges pres på de medlemsstater, som ikke efterlever den europæiske lovgivning. Kommissionen deler denne bekymring med de institutioner, som beskæftiger sig med disse vigtige sager i medlemsstaterne. De ved, at vi selvfølgelig stærkt og varmt støtter disse institutioner og organisationer.
(FR) Hr. formand! Med hensyn til det nye initiativ vurderer vi i øjeblikket dets gennemslagskraft. Vi er allerede begyndt at undersøge, hvordan det påvirker diskriminationen. Vi er naturligvis nødt til at kende problemets omfang. I øjeblikket gennemføres høringer af offentligheden, ngo'er, arbejdsmarkedets parter, virksomheder og Europa-Parlamentet. Om alt går vel, får vi en rapport om konsekvensanalysen i januar 2008. Næste trin bliver en høring af andre tjenestegrene i marts og april 2008. Dette initiativ medtages i Kommissionens arbejdsprogram for 2008, der i øjeblikket er under udarbejdelse, og som offentliggøres sidst i oktober eller først i november. Hvis det vedtages som foreslået, modtager Kommissionen et forslag i juni 2008, hvorefter proceduren kan gå sin gang.
Her er min konklusion. Det siger sig selv, at vores tænkning og vores analyse ligger tæt op af det, der kom til udtryk fra dagens talere under denne forhandling - eller i det mindste de fleste af dem - og jeg vil gerne på Kommissionens vegne lykønske fru Buitenweg med hendes udmærkede arbejde. Efter min mening er det, vi har set her, et eksempel på, hvor afgørende en rolle Parlamentet kan spille for at fremme et rettighedsbaseret Europa, der respekterer sine mindretal og alle sine borgere.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 27. september 2007.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Lívia Járóka  
Jeg vil gerne lykønske min kollega fru Kathalijne Buitenweg med hendes betænkning, og samtidig vil jeg gøre opmærksom på en række vigtige problemer.
EU-borgerne har et ret begrænset kendskab til lovgivningen, og ofrene for urimelig diskrimination - med andre ord de etniske mindretal og i særdeleshed romaerne - er næsten helt uvidende om de relevante retsforskrifter eller regelsæt, der yder dem retsbeskyttelse. Det er grunden til, at der gennemføres så få retssager om diskrimination i EU. Endvidere gives der latterligt lave bøder i sådanne tilfælde - specielt i sammenligning med lignende sager i USA. Medlemsstaterne bør have et ansvar samt en pligt til at informere og uddanne befolkningen for at sikre, at flest mulige borgere i samfundet kender til deres rettigheder og muligheder.
Ligestillingsorganerne opererer på afstand af borgerne. Det er nok ingen overdrivelse at sige, at de opererer på papiret uden aktiv deltagelse på vegne af de berørte parter. Et andet problem er, at disse organers virke i høj grad afhænger af medlemsstaternes regeringer med hensyn til finansiering, infrastruktur, menneskelige ressourcer og politik.
Vi er nødt til at indføre et effektivt ansvars- og overvågningssystem på europæisk plan for at systematisere de årlige rapporter og blive i stand til at observere, om ligestillingsorganerne fungerer uafhængigt.
Véronique Mathieu  
Betænkningen om ligestilling mellem kønnene i 2007 giver først og fremmest mulighed for at hylde EU's engagement i kvinders rettigheder, der går helt tilbage til 1957. Men som det fremgår af nyligt indsamlede statistiske oplysninger efter Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse af EU, kan vi dårligt være tilfredse med den aktuelle situation.
I første omgang er adgang til og status på arbejdsmarkedet ønsketænkning for alt for mange kvinder og mere en forhåbning. 32 år efter at Rådets direktiv stillede krav om, at kvinder og mænd skulle have ens løn for ens arbejde, er der fortsat et alt for stor løngab på gennemsnitligt 15 %.
For det andet vil ligestilling mellem mænd og kvinder kræve en større indsats for at bekæmpe udstødelse og ulige behandling af mænd og kvinder i specielt landdistrikterne, hvor kvinder, der arbejder side om side med landmænd som medhjælpende ægtefæller, kan blive meget uretfærdigt behandlet i tilfælde af skilsmisse, arv af ejendom eller adgang til ejendom. Der tages heller ikke altid hensyn til disse kvinder i de statistiske analyser.
Vi skal hurtigst muligt føre de forskellige retsakter ud i livet. En del af EU's rolle i denne meget vigtige kamp består også i gennem bevidstgørelseskampagner og en mere effektiv forebyggelse at sørge for, at de nationale kulturer udvikler sig og konvergerer.
