Alarmerande avfallssituation i regionen Kampanien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om den alarmerande avfallssituationen i regionen Kampanien.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Herr talman, ärade ledamöter! De sopberg som växer på Neapels och närliggande städers gator sedan den 21 december beräknas nu enligt medierna ha passerat den enorma kvantiteten 100 000 ton. Detta i kombination med de negativa, för att inte säga katastrofala, följderna för invånarna och miljön ger anledning till stor oro.
De senaste dagarnas kris i Neapel uppstod inte från tomma intet, utan är kulmen på de senaste fjorton årens bristande genomförande av EU:s avfallslagstiftning, där Italien upprepade gånger har fällts av EG-domstolen.
Förutom den organiserade brottslighetens roll, som medierna rapporterat om, tycks en direkt orsak till den rådande krisen vara slöhet och bristande vilja att anta de åtgärder som krävs för att lösa det besvärliga problemet med avfallshantering.
När kommissionen först underrättades om krisen i Kampaniens system för insamling och bortskaffande av avfall våren 2007 inleddes förfaranden mot Italien för överträdelse av gemenskapens avfallslagstiftning. Sedan dess har kommissionen själv övervakat utvecklingen och har redan genomfört en första bedömning av situationen på plats, på den italienska regeringens begäran. Ett ytterligare möte med de behöriga italienska myndigheterna kommer att hållas under de närmaste dagarna. Det är de italienska myndigheternas ansvar att vidta omedelbara åtgärder för att rensa gatorna från sopor. Men som denna nya kris visar räcker det inte att bara få bort soporna från gatorna. Alla kortsiktiga åtgärder måste kompletteras med antagande av, och framför allt effektivt genomförande av, långsiktiga strategiska åtgärder, såsom ett lämpligt nätverk av avfallsanläggningar som uppfyller alla standarder i gemenskapens lagstiftning. Detta måste åtföljas av en integrerad långsiktig strategi för avfallshantering i syfte att främja materialåtervinning och källsortering.
Lag nr 61, som utfärdades i maj 2007 för att lösa avfallskrisen, har inte fyllt sin funktion. Den krisplan som premiärminister Romano Prodi tillkännagav den 8 januari är en mer ambitiös insats i detta avseende, men en avgörande faktor är fortfarande tidsplanen för åtgärderna, som måste genomföras snabbt och effektivt. Vi kommer att fortsätta att noggrant följa de italienska myndigheternas praktiska genomförande av åtgärderna. Kommissionen kommer att fortsätta att utöva påtryckningar på den italienska regeringen att lösa krisen, och har för avsikt att gå vidare med de rättsliga åtgärderna mot Italien. De fortsatta överträdelserna i Kampanien av gemenskapens miljölagstiftning måste äntligen stoppas, i enlighet med gemenskapslagstiftningens krav.
Även om situationen framstår som svår är det inte omöjligt för de italienska myndigheterna att följa gemenskapens avfallslagstiftning. Jag är säker på att lämpliga exempel kan hittas, inte bara i de övriga medlemsstaterna utan också i andra italienska regioner, där man har funnit lösningar för ett kontrollerat bortskaffande av avfall genom en kombination av olika former av volymreducering, insamling och deponering.
Giuseppe Gargani
för PPE-DE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill omgående säga till kommissionsledamoten att även om jag instämmer med honom så anser jag att situationen inte är lika svår som den är dramatisk.
Jag behöver bara citera ur en artikel i The Economist för några dagar sedan: ”Att sopor ligger och skräpar på stadens gator är inte bara hälsovådligt utan även politiskt farligt. Det påminner väljarna om civilisationens bräcklighet och kan få dem att vända sig mot sina valda företrädare.” Så ligger det till.
Som alla vet är Neapel berömt för filmen ”Neapel - ockuperad stad”, där lokalbefolkningen gör uppror mot främmande inkräktare. En tidning skrev att landets fiender i dag är de människor som har svärtat ned Neapels goda rykte i världen. En hel civilisation omintetgörs. Avfallstragedin i Neapel och Kampanien skedde inte över en natt utan har byggts upp under fjorton år. 8 miljarder euro har investerats till ingen nytta, och i tv har Europa och hela världen sett hur stadens gator blivit nästan oframkomliga. Den verkliga tragedin inträffade den 21 december, såsom kommissionsledamoten påpekade, då de kommunala sopbilarna slutade att köra eftersom soptipparna var överfulla och förbränningsugnar saknas. Hälsoriskerna är överhängande, och det finns inte en enda person, herr kommissionsledamot, som talar om källsortering.
Saken är den att förbränningsugnar saknas i Kampanien och att avfallshanteringen är i händerna på den organiserade brottsligheten, maffian. Regionen Kampanien har inte lyckats hantera ett problem som helt enkelt handlar om grundläggande förvaltning, såsom städning av staden, eftersom regionen inte ville göra det och eftersom de regionala myndigheterna och dess ledare är slavar under den organiserade brottslighet som kontrollerar all näringsverksamhet.
Vissa av de politiska krafterna i Romano Prodis regering liksom samtliga oppositionspartier har krävt att regionrådet ska upplösas och en kommissionär med långtgående befogenheter utses, för att kompensera för den oansvarige miljöministern Pecoraro Scanio. Endast 81 procent av de 200 miljoner euro som beviljats i stöd inom ramen för den europeiska planen för perioden 1994-1999 har använts. Det finns ingen regional plan, och någon måste därför lämna in.
Jag hoppas att talmannen tillåter mig att tala en liten stund till. Som det ser ut i dag kan kontrakt tilldelas utan att tillämplig EU-lagstiftning följs, vilket skapar en ond cirkel av olaglighet och ineffektivitet. Den verkliga faran består i att man går miste om 330 miljoner euro i strukturfondsmedel. Kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande mot Italien, vilket tyvärr var oundvikligt. Kampanien är nämligen ljusår ifrån att följa bestämmelserna i EU:s direktiv, något som till och med ansvariga regeringsföreträdare har struntat i.
Vi uppmanar kommissionen att genomföra en inspektion vid månadens slut och att inta en hård hållning för att driva igenom användningen av förbränningsugnar. Detta är något som EU kan göra, och vi uppmanar även parlamentet att göra en inspektion, eftersom kvalitetshöjningar (...).
Talmannen
Innan vi går vidare med debatten måste jag informera er om de nya förfarandena. För det första uppmanar jag ledamöterna att respektera bestämmelserna om talartid. För det andra vill jag påpeka att enligt förfarandet ”catch the eye” får ledamöter som anser att de inte har utnyttjat hela sin talartid be om ordet på nytt. Givetvis kommer de att få ordet först efter de ledamöter som håller sitt första anförande.
Gianni Pittella
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka er för era tydliga, exakta och effektiva anföranden, för det engagemang ni har visat i kväll och de senaste dagarna och veckorna, och för er kritik, som vi stöder, då vi är medvetna om att det är absolut nödvändigt att följa EU:s lagstiftning.
Vi anser att Europaparlamentet aldrig får bli ett forum för nationell kritik, särskilt inte i sådana här känsliga och dramatiska frågor. Vi anser i stället att det är just den dramatiska karaktären hos denna situation som gör att vi måste kräva noggranna analyser, både av detta specifika fall och avfallsfrågan i allmänhet, vilket inte bara är ett problem för Neapel och Kampanien utan en fråga som alla samhällen måste hantera. Det är ett problem som innebär ett ifrågasättande av en utvecklingsmodell där människan och miljön ofta offras för vinstens skull, ett problem som ofta hanteras utifrån ideologier och en falsk motsättning mellan själlös industrialism och utvecklingsfientlig miljöaktivism.
Vi får inte glömma att Italien var ett av de första länder som 1997, under Romano Prodis ledning och med Edo Ronchi som minister, antog en modern lag som överensstämmer med vad EU har förespråkat under en längre tid, det vill säga miljöutbildning, källsortering, säkerhetsåtgärder och användning av avancerade återvinnings- och återanvändningsmetoder som är säkra för människor och miljö. Denna lag har också tillämpats på ett utmärkt sätt och har även varit en källa till ekonomisk tillväxt och sysselsättning.
Detta har dock inte varit fallet i Kampanien. Vad var det som gick snett? Vad var det som inte fungerade? Det råder inget tvivel om att det politiska ansvaret för händelserna ligger både hos högern och vänstern, särskilt när det gäller de ansvarigas förvaltning. Det åligger inte oss att här och nu bedöma huruvida ansvaret också kan vara av ett annat slag. Allvarliga påföljder bör påföras om så är fallet, men vi vore inte ärliga om vi enbart lade skulden på politikerna.
I Kampanien har många andra faktorer spelat en avgörande negativ roll, däribland organiserad brottslighet, bristande civilkurage och långvarig brist på infrastruktur. Den italienska regeringen åtgärdar den akuta situationen, fattar viktiga beslut och försöker återföra makten till de lokala myndigheterna. Den vill komma bort från bruket att skicka in särskilda kommissionärer, och den vill se till att avfallshanteringen sköts självständigt. Genom dessa beslut kommer vi att kunna se med större tillförsikt på läget i dag och i framtiden - jag avrundar nu, herr talman - och jag anser att de även kommer att göra det möjligt att ge ett övertygande svar på berättigade europeiska farhågor. Vi måste stödja dessa beslut nu, och vi måste återge en stad, en region och ett land - Italien - dess värdighet. Som Giorgio Napolitano har sagt saknas varken positiv energi eller innovationskraft i detta land.
Alfonso Andria
för ALDE-gruppen. - (IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi måste motstå frestelsen att utnyttja denna fråga och i stället låta objektivitet och intellektuell ärlighet råda, utan att bortse från den oenighet som kringgärdar frågan. Problemet är följande faktorer: den organiserade brottslighetens intressen och innästling i avfallshanteringen, vilket har resulterat i oräkneliga olagliga soptippar utspridda över hela Kampanien, det fortlöpande mottagandet av farligt och giftigt avfall från andra regioner, särskilt i norra Italien, de lokala myndigheternas flathet, befolkningens kulturella eftersläpning i synen på avfall som en resurs, de veton som lagts in mot placeringen av olika avfallsanläggningar, även av företrädare för den lokala katolska kyrkan, splittringen inte bara bland politiker utan också bland forskare när det gäller bland annat metoder för bortskaffande av avfall samt den olämpliga teknik som valts för den planerade slutförvaringsanläggningen med anledning av EU:s anbudsinfordran i Kampanien 1998.
I dag ser vi ett massivt ingripande från myndigheternas sida. Politiker, samtliga politiker, har äntligen förstått att fler insatser krävs. Under de senaste fjorton åren har inga politiska partier, varken i regeringen eller oppositionen, eller på lokal, regional eller nationell nivå, lyckats prestera några säkra, beslutsamma eller konsekventa svar.
Vi uppskattar därför den stora solidaritet som flera italienska regioner, även regioner med center/höger-styre, har visat för att stödja Kampanien i detta oerhört allvarliga läge och bidra till att återupprätta bilden av Kampanien, med dess enastående kultur- och landskapsvärden, rika resurser och begåvningar.
Det här är inte rätt tidpunkt för de huvudansvariga, som bär hela den politiska skulden, att försöka komma undan eller förneka sitt ansvar. Det är dags att ta ansvar, och jag välkomnar därför det angreppssätt Stavros Dimas intog i sitt anförande - ett konstruktivt angreppssätt som visar att EU inte bara ägnar sig åt att påföra sanktioner utan också hjälper medlemsstater att lösa kriser.
Cristiana Muscardini
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Avfallsproblemet i Kampanien är inte längre bara en hälso- och miljökatastrof, utan håller på att utveckla sig till ett ekonomiskt och institutionellt mysterium. Rättsväsendet kommer, hoppas vi, att sprida ljus över de ekonomiska frågorna, men vi behöver reda ut de institutionella frågetecknen ytterligare.
Den 11 september 2007 sa kommissionen som svar på en fråga från mig att den var oroad, men att den hyste hopp om att de snabba åtgärder som vidtagits av de italienska myndigheterna skulle bidra till att lösa situationen. Kommissionen sa också att den skulle vidta sådana åtgärder som avses i artikel 226 i fördraget, om den pågående utredningen visar att lagöverträdelser skett. Den 2 januari 2008 sa dock kommissionens talesman att överträdelseförfaranden hade inletts mot Italien i juni 2007. Vad är sanningen här? Stämmer svaret på den fråga jag ställde den 11 september, eller stämmer det som talesmannen sa? Varför nämnde kommissionen ingenting om dessa överträdelseförfaranden i sitt svar?
Vissa europeiska politiska grupper som står Prodiregeringen nära har motsatt sig en gemensam resolution om hälso- och miljökatastrofen i Kampanien, som skulle ha varit avslutningen på vår debatt. Detta är ett nytt mysterium. När det inträffar fler tillfälligheter än vad som är normalt är det med största sannolikhet för att ett intresse försvaras, och när det politiska intresset, även om det sker omedvetet, omfattar andra intressen som dessutom sammanfaller med ”miljömaffians” intressen, så är frågan inte längre en höger- eller vänsterfråga eller enbart en fråga om politisk oduglighet. Vi misstänker starkt att EU:s institutioner avsiktligt har missletts av skäl som hänger samman med partipolitiska intressen.
De höga dioxinhalterna i området, den ännu olagliga situationen och parlamentets iver att frånhända sig ansvaret för en gemensam resolution hänger samman med politiska val som gjorts av den italienska regeringen, regionen Kampanien och den lokala myndigheten i Neapel, som händelsevis råkar tillhöra samma politiska schattering.
Vi kräver att Olaf omedelbart vidtar åtgärder för att övervaka användningen av hittills anslagna medel och se till att medlen förvaltas korrekt i framtiden. Vi uppmanar kommissionen att inom trettio dagar från och med i dag förklara för parlamentet var ansvaret ligger för denna skamliga och tragiska kris, som inte längre är regional, utan nationell och europeisk, och vem som bör ställas till svars.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle verkligen vilja tacka kommissionsledamot Stavros Dimas för de åtgärder som han har vidtagit under de senaste veckorna och månaderna, åtgärder som många miljövänner också skulle vilja se i andra sammanhang, beslutsamma och synliga åtgärder som välkomnas av alla som arbetar för att försvara gemenskapslagstiftningen.
Enligt min mening har det inte alltid varit så, och när det gäller tillämpningen av gemenskapslagstiftningen skulle jag vilja påpeka att ett antal överträdelseförfaranden också har inletts av hans institution under tidigare år - särskilt under den förra regeringens mandatperiod, den regering som föregick den nu sittande regeringen - vilka till stor del tyvärr har passerat obemärkta och i synnerhet har behandlats som rena rutinärenden. Jag skulle vilja hänvisa till överträdelserna när det gäller obehöriga soptippar - av vilka det finns över 4 000 - och en hel rad andra frågor som hör samman med definitionen av avfall, och så vidare.
Allt detta har lett till den situation som vi befinner oss i i dag. Det är uppenbart att riskerna för administrativa missförhållanden, misskötsel, brottslighet och en total brist på efterlevnad är större, när en medlemsstat och en regering som vid den tidpunkten hade en majoritet på något hundratal röster eller så inte klarade av att göra annat än att helt enkelt bryta mot gemenskapsdirektiv i sitt försök att finna kryphål när det gäller avfallslagstiftning.
Jag är därför tacksam mot kommissionen för dess åtgärder, och jag hoppas att den kommer att driva på sitt övervakningsarbete eftersom jag bedömer att detta arbete kommer att vara nödvändigt. Jag anser också att en övergång från krishantering är en absolut förutsättning om denna situation ska kunna lösas. Jag menar också att frågan om vem som är ansvarig är viktig.
Där instämmer jag med de som säger att kommissionen också bör införa metoder för att kunna övervaka vilka medel som har använts och kommer att användas, eftersom jag anser att frågan om hur medel kan användas på ett otvetydigt sätt är en absolut central fråga som rör oss alla, som européer, inte bara som italienska medborgare.
Trots detta anser jag att den italienska regeringens åtgärder, särskilt de som tillkännagavs för de kommande tre, fyra månaderna, måste stödjas, även om spelreglerna måste vara tydliga och respekteras. Enligt min mening skulle det verkligen vara mycket tråkigt om vi hamnar i en situation där kriser bemöts med kriser, där man bryter mot regler, eftersom det är sådana överträdelser som har fört oss till den punkt där vi nu befinner oss.
Roberto Musacchio
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller med om andemeningen i vad Stavros Dimas sa, då han påminde oss alla om vårt ansvar och pekade ut den riktning vi bör gå i. Han påminde oss om att problemen bör lösas i enlighet med EU:s bestämmelser och att vi måste komma bort från krishanteringsstrategier som skapar nya kriser. Denna debatt är därför viktig då den kan och måste hjälpa oss att lösa de förfärliga avfallsproblemen i Neapel och Kampanien.
Det är inte de politiska motsättningarna som är viktigast, utan att få bort det avfall som leder till farliga förhållanden för lokalbefolkningen. Regeringen vidtar åtgärder för att göra detta, men därefter måste en effektiv lösning hittas, en lösning som absolut måste bygga på EU:s bestämmelser. EU-bestämmelserna, som kommissionen påpekade, är tydliga och har stärkts under många år. De bekräftas dessutom i det nya ramdirektiv som vi håller på att diskutera. I hanteringen av avfallsfrågan finns det en hierarki, och i denna hierarki kommer avfallsminimering först, följt av insamling och därefter återanvändning och materialåtervinning. Sist kommer deponering, som endast ska användas som en sista utväg och när det är absolut nödvändigt.
Italien kämpar alltför hårt för att hålla sig inom dessa riktlinjer, och i Neapel och Kampanien har läget förvärrats. Det finns emellertid problem även på annat håll, vilket illustreras av överträdelserna. Myndigheterna tillsätter särskilda kommissionärer alltför ofta, och förvirringen kring avfalls- och miljölagar är alltför stor, vilket leder till ett oacceptabelt bruk. Ett exempel på detta är att energi genererad från avfall under många år har betraktats som förnyelsebar energi i Italien och har fått enorma incitament - 30 miljarder euro under tio år inom ramen för åtgärden CIP 6. Detta har allvarligt snedvridit både energipolitiken och avfallspolitiken och har också lett till ganska paradoxala situationer. Till exempel finns det nu sju miljoner ton bränslepellets från avfall i Kampanien som inte skulle kunna brännas upp ens om man öppnade en förbränningsugn för att ta hand om det.
Undantagen från EU:s miljölagar är alltför många. Jag kan inte nog understryka att krisen har skapat nya kriser. Vi måste nu se till att situationen anpassas efter bestämmelserna, och jag tror verkligen att regeringen är mån om att göra detta. Det handlar om EU-bestämmelser, från miljökonsekvensbedömning till avfallshierarki. Därför kan dagens debatt inte vara en plattform för polemik, utan en möjlighet till dialog med kommissionsledamoten för att få till stånd ett sådant förhållande mellan EU och medlemsstaterna. Jag upprepar: först hierarkin så att de bestämmelser vi gemensamt kommit överens om kan tillämpas på bästa möjliga sätt.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vilken rätt har den italienska vänstern att, under hejarop från den europeiska högern, tvinga oss att debattera den skandalösa avfallskrisen i Kampanien, som center-vänstern har varit ansvarig för under decennier, utan att vi ska ha någon omröstning. Det är samma vänster som påtvingar oss den globala uppvärmningen och som inte orkar säkra en god miljö och ett anständigt liv för Kampaniens miljontals invånare. Som lök på laxen har jag lyssnat till tal om ett nationellt intresse som måste försvaras! Samma anhängare av det nationella intresset skämde för ett par år sedan ut Italien, dess regering och ordningsmakt genom debatten och omröstningen om det ökända Lampedusafallet.
Jag hoppas åtminstone att parlamentet nu är mer medvetet och bättre informerat om denna fråga, som inte bara är italiensk, och att det förbehållslöst kommer att fördöma händelseutvecklingen genom att rösta i enlighet med mitt krav, som jag också framför i egenskap av ledare för Azione della Fiamma, att vidta alla tillgängliga sanktioner mot de regionala och nationella regeringarna som, trots att de bär ansvaret, tycks helt oförmögna att lösa detta gamla problem och som inte väljer den hedersamma utvägen, nämligen att avgå.
Antonio Tajani
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Situationen i Neapel är allvarlig eftersom man har slösat bort tiden i stället för att försöka hörsamma EG-domstolens fällande dom och se till att avfallet hanteras i enlighet med EU:s lagstiftning. Detta beklagar vi mycket. Om vi vill hindra att krisen i Kampanien sprider sig till andra regioner måste åtgärder vidtas genom att tillämpa EU:s bestämmelser, bygga en anläggning för avfallsenergi - trots det nätt och jämnt trovärdiga motståndet från vissa så kallade miljövänner som minister Pecoraro Scanio - samt främja källsortering.
Kampanien avspeglar dock inte situationen i hela Italien, och som tur är har många regioner, däribland Lombardiet, gjort stora framsteg och inrättat effektiva system för insamling och bortskaffande av avfall. I andra regioner finns det dock stor anledning till oro. Allmänheten är oroad, inte minst i Rom och Lazio. Några siffror: avfallsmängderna där är större än i Neapel och Kampanien. 4 500 ton sopor samlas in dagligen i Rom, vilket kan jämföras med 1 000 ton i Neapel. Det blir 450 kg per person i Kampanien, jämfört med 617 kg i Lazio, vilket är långt över genomsnittet för Italien, som är 539 kg per person. Alla dessa siffror ingår i en fråga som vi precis har lagt fram för det italienska parlamentet.
Den regionala avfallsplanen har aldrig sjösatts, och två överträdelseförfaranden har redan inletts. Oroliga medborgare sätter nu sin lit till EU:s institutioner, framför allt parlamentet och kommissionen. Därför, herr kommissionsledamot, ber vi er enträget att se till att kommissionen vid mötet den 28 januari får uppgifter och information om situationen i Rom och Lazio, och aviserar en inspektion, helst av Stavros Dimas, samt föreslår en inspektion av en delegation från parlamentet för att bedöma om åtgärderna för 2008 - jag är klar nu - är tillräckliga. Åtgärder måste vidtas, herr kommissionsledamot, innan det är för sent.
Marco Pannella
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Strunt i det, herr talman, det är inte första gången. Herr kommissionsledamot! Den 28 januari när ni, såsom nämndes, kommer till Rom för att samtala med vår regering är det centralt för Italien - och för hela EU anser jag - att kommissionen mycket bestämt tar ställning för EU:s rättsliga förfaranden. Jag minns att ni påpekade att Italien innehar ett rekord, nämligen i antal domar mot den fullständigt hopplösa italienska rättskipningen, med tjugo års fruktlösa reprimander.
Det finns bara ett problem, nämligen de omfattande lagöverträdelser som otvivelaktigt leder till att liv ödeläggs eller till och med ännu värre förödelse, inte bara i Italien. Jag hoppas därför, herr kommissionsledamot, att kommissionen kommer att ha i åtanke att detta är beviset för att Italien, precis som på 20-talet, slår in på en ny, avvikande väg och håller på att utvecklas till ett hot mot hela vårt EU, detta land som (...).
(Talmannen avbröt talaren.)
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den aktuella avfallskrisen i Kampanien är en tragedi som har varit på gång länge, och de sopberg som nu ligger på gatorna är bara toppen av ett isberg som döljer ineffektivitet, avfall och misskötsel.
Vi beklagar att denna kris solkar inte bara regionen Kampaniens rykte utan även hela Italiens rykte. Att fortsätta att tiga om vem som bär ansvaret och låtsas som ingenting bidrar dock inte till att lösa ett problem som har förvärrats av tystnad och intrigspel. Människor bör dock inte användas som brickor i det politiska spelet, och jag anser inte heller att den idealism som också märks här i parlamentet i kväll är acceptabel.
I likhet med revisionsrätten kan vi inte längre tiga om eller rättfärdiga att miljontals euro i europeiska, nationella och lokala medel har gått upp i rök. Vem ska människor vända sig till för att få ersättning för de skador som denna miljökatastrof har orsakat, för det skamfilade ryktet och för slöseriet med offentliga resurser? Och framför allt, vilka konkreta åtgärder tänker kommissionen vidta för att tvinga den italienska staten att vidta lämpliga åtgärder, med tanke på att Neapels och Kampaniens barn inte har kunnat gå till skolan i dag heller?
Umberto Guidoni
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hans klarsynta analys. I Neapel och i stora delar av Kampanien har avfallssituationen nu förvärrats, och konsekvenserna av det kan vi alla se. Det finns dock problem också inom andra områden, vilket framgår av alla de överträdelseförfaranden som inletts mot Italien inom miljöområdet de senaste åren.
Jag vill nämna ett exempel på detta, nämligen den ökända CIP 6. Enligt denna åtgärd ska energi genererad från avfall betraktats som förnybar energi, vilket fått till följd att enorma incitament har tagits från politik för utveckling av förnybara energikällor för att i stället kanaliseras till den mäktiga industrilobbyn. Följden har blivit allvarliga problem med avfallshanteringen. Situationen i Kampanien har förvärrats ytterligare efter fjorton års intrigspel och oansvarighet som har kulminerat i de första rättsliga åtgärderna mot företag och företrädare för offentliga institutioner, och i slutändan rättsliga åtgärder av EG-domstolen mot Impregilo på grund av en miljökatastrof.
För att kunna lösa krisen måste det till ett nytt slags ledarskap inom detta område, där man slutar med undantag och i stället tillämpar EU:s lagstiftning. EU måste fastställa en tydlig hierarki i det nya ramdirektivet för avfall. Deponering ska bara användas som sista utväg, efter källsortering, materialåtervinning osv.
Nu måste vi dock hitta ett sätt att ta oss ur en situation där det snart inte finns någon återvändo i Kampanien. Därför måste vi uppbåda alla tillgängliga resurser och kräva solidaritet från Italiens regioner liksom stöd från EU, så att omedelbara åtgärder kan vidtas under de närmaste tre, fyra månaderna för att undanröja farorna för invånarna och ge Neapel åter till Europa.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! För Padanien, där man har källsortering och avfallsskatter, framstår situationen i Kampanien som rena science fiction. Att vårt lands vänsterregering, där miljöministern är grön, dessutom har utsett en tidigare polischef till ansvarig för avfallsfrågan framstår som fullkomligt verklighetsfrämmande. Vi säger rent ut att Kampanien inte längre styrs av EU:s lagstiftning utan domineras av en skamlig konstellation av politiker och maffian, vilket vi länge har kritiserat.
Herr kommissionsledamot! Ingen mer finansiering, stoppa finansieringen, skicka inte ett öre mer till maffian, till brottslingarna. Ta det hårt arbetande och ärliga norra Italien som förebild! Befria Kampaniens ärliga medborgare från maffiaväldet, som omfattar många olika partier! Vi vill inte ha med detta att göra; vi är emot maffians makt över politikerna. Vårt land behöver federalism om dessa medborgare ska kunna få hjälp. Förändring krävs, situationen måste förändras! Befria Syditaliens ärliga och arbetande befolkning från maffians ok! Så tycker ärliga Padanien!
(Talmannen avbröt talaren.)
Adriana Poli Bortone
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror inte att Italien har någon som helst lust att följa EU:s lagstiftning. Jag grundar detta på att Italiens regering, som har en grön miljöminister, var den enda regering som avstod från att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt om det nya avfallsdirektivet.
Jag skulle vilja ställa en fråga, eftersom det inte bara handlar om den katastrofala gröna ministern, som är helt oansvarig och osäker på sina åtgärder, utan om att Europeiska kommissionen inte visat något större intresse för övervakning. Vi beviljades ju medel under 2000-2006, och Kampaniens regionala operativa program har uppenbarligen genomförts utan att övervakningskommittén har utfört sina uppgifter till fullo. Annars skulle den ha stoppat utbetalningen av medel som inte haft någon verklig effekt i området. Behöver jag påminna om vem som var Europeiska kommissionens ordförande vid den tidpunkten och som nu är Italiens premiärminister, med en grön miljöminister?
Riccardo Ventre
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera till denna nya form av demokrati. För det första vill jag gratulera kommissionsledamoten till hans klarsynta analys, som vi hoppas ska följas av konkreta åtgärder, åtgärder där också parlamentet - här riktar vi oss även till talmannen - är involverat. Avfallsproblemet i Neapel handlar nämligen inte bara om detaljer som deponering, miljö eller andra frågor, utan håller på att utvecklas till ett nationellt och europeiskt problem.
Några mycket korta punkter. Den mängd avfall som nu samlas in från gatorna är mycket mindre än de avfallsmängder som hamnar på gatorna, och de åtgärder som regeringen vidtar är därför helt otillräckliga. Mängden avfall, den totala kvantiteten avfall ökar varje minut, vilket förvärrar situationen ytterligare.
För det andra en politisk fråga. Gianni Pittella sa att parlamentet inte får bli ett forum för nationell kritik. I kvällens debatt tycks center-vänstern göra just detta. Låt oss ta till oss hans ord.
Pasqualina Napoletano
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag har bett om ordet, eftersom jag är mycket orolig för hur debatten utvecklar sig i Italien och i viss mån här, och också för den information som medborgarna får, för det verkar nu som om trolleri är den enda vägen ut ur krisen: tvång och militarisering å ena sidan och förbränningsugnar å den andra.
Allmänheten hoppas därför att någon ska komma utifrån och lösa detta problem: den information som de får betonar inte att det inte finns någon lösning om inte avfallet reduceras och sorteras och medborgarnas beteende förändras. Detta är de lokala myndigheternas ansvar, för de trodde att problemen kunde lösas genom att överlämna dem till en firma vid namn Impregilo. De har vältrat över ansvaret och handlat i maskopi med denna makt, som de förslavas av.
Salvatore Tatarella
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Enheter som omvandlar avfall till energi används i Italien och i resten av EU. Det görs separata insamlingar i Italien och i resten av EU. Återanvändning sker i Italien och i resten av Europa. Det är bara i Neapel som detta inte har skett under minst 15 år, mitt framför näsan på alla de institutioner som borde ha agerat: dessa omfattar EU och kommissionen.
Jag menar att lite har gjorts och mer behöver göras, även av kommissionen, eftersom de initiativ som regeringen hittills har tagit, däribland helt nyligen, är helt ineffektiva och olämpliga i sammanhanget. Att skicka polischefen till Neapel i bara fyra månaders tid kommer inte att lösa några problem, såvida inte Neapel fogar sig efter EU-lagstiftningen, och kan inte den italienska regeringen få dem att foga sig, låt Europeiska kommissionen göra detta med alla de verktyg som står till förfogande.
Armando Veneto
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är av åsikten att tillbakablickande endast är till nytta om framtiden används för att lösa de problem som det förflutna har orsakat. Detta verkar inte vara fallet, eftersom politikens hugg och mothugg här som vanligt gör att alla intar den ståndpunkt som passar dem bäst.
Min åsikt är att den enda seriösa åtgärd som vi kan vidta är att be kommissionsledamoten att insistera på att det verkliga problemet slutligen blir löst, det vill säga problemet med separat insamling, med verktyg som möjliggör detta, belöningar till dem som verkställer det, och en särskild plan för insamling av kartong och andra material. Consorzio Nazionale Imballaggi (CONAI), det nationella organet för producenter och användare av förpackningar, som har ansvaret för återanvändning av material förutom vått avfall, tar i slutändan upp avgifter i Syditalien och utbetalar dem sedan till Norditalien, vilka som vanligt utnyttjar situationen för att beröva Syditalien medel och skicka dessa till Norditalien. Låt detta få ett slut!
Vi ber därför kommissionsledamoten, vars initiativ vi uppskattar i hög grad, att insistera på att förvaltarna med särskilt ansvar (Commissari Straordinari) i Kampanien inte blickar tillbaka mot det förflutna, utan en gång för alla ser framåt.
Mario Mantovani
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är vald ledamot av en politisk grupp som, när den regerade i Italien före den nuvarande regeringen, var tvungen att placera ut poliser på bred front innan den kunde börja bygga normala avfallsanläggningar i Kampanien, ett brådskande arbete som då förhindrades av motståndare, fru Frassoni, som numera är ministrar i Romano Prodis regering.
Romani Prodis senaste uttalande om avfallskrisen i Kampanien är ett exempel på en total kollaps av den regering som han leder. Neapel är beviset på en stat som inte ser till att lagen efterlevs, och som tolererar en situation som är hälsovådlig för medborgare, förödande för turismen och Italiens anseende och därmed för den italienska ekonomin och exporten. De allvarliga svårigheter som folket i Kampanien står inför är trots allt endast begränsade till en av Italiens 20 regioner, och politiskt och administrativt ansvar kan med lätthet tillskrivas vissa administratörer, och vi kräver därför deras avgång.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Först av allt skulle jag vilja klargöra att ansvaret för att genomföra gemenskapsrätten med rätta främst ligger på medlemsstaterna. Kommissionen har inga befogenheter enligt fördraget att ersätta medlemsstaternas myndigheter när det gäller huruvida de ska bygga avfallshanteringsanläggningar eller inte och var dessa anläggningar ska ligga. Kommissionens roll är att övervaka tillämpningen av gemenskapsrätten. När den inte är tillfredställande, som i det föreliggande fallet, kan kommissionen inleda överträdelseförfaranden, men lösningen måste alltid finnas i och genomföras av medlemsstaten.
Vi är oroade över att avfallssituationen i Kampanien förvärras, trots de åtgärder som de italienska myndigheterna vidtog 2007. Det är avgörande att de italienska myndigheterna, förutom att vidta omedelbara åtgärder för att hantera den aktuella krisen, intensifierar sina ansträngningar för att genomföra en struktur som gör det möjligt för regionen Kampanien att sörja för långsiktig hållbar avfallshantering som ligger helt i linje med europeisk lagstiftning om avfall. Jag är övertygad om att krishanteringen denna gång måste leda till en verklig helomvändning när det gäller politiken för avfallshantering för att undvika att människors hälsa och miljön utsätts för ytterligare risker. Därför måste alla åtgärder som vidtas i framtiden leda till en effektiv genomförd strategi som inte bara inriktas på att upprätta tillräckliga nätverk av avfallsbehandlingsanläggningar. Det är lika viktigt att tillhandahålla nödvändiga strukturer för separat avfallsinsamling, återvinning och avfallsundvikande med fullständig respekt för den hierarki inom vilken avfallsdumpning förblir det minst önskade alternativet.
Alla nya planer på avfallshantering i denna mening får inte förbli på papper, som vi tidigare har sett, utan måste tillämpas strikt. Den aktuella avfallskatastrofen skulle kunna ses som en möjlighet att visa Italiens kapacitet att förvandla Kampanien till ett bästa exempel på ordentlig avfallshantering, och andra italienska regioner, som Milanoområdet, har visat att det är möjligt.
Kommissionen kommer som väktare av fördragen att fortsätta överträdelseförfarandet mot Italien - som inleddes i juni 2007 - för brott mot gemenskapens avfallslagstiftning. Den är redo att vidta ytterligare rättsliga åtgärder om de pågående brotten mot gemenskapslagstiftningen skulle fortgå genom att utnyttja alla tillgängliga åtgärder som finns i fördraget, inbegripet möjligheten att döma landet till böter enligt artikel 220 i fördraget.
Men bortsett från detta är mina tjänsteavdelningar redan beredda att hjälpa Italien på alla sätt som kan anses vara nödvändiga och till hjälp för att finna och genomföra en långsiktig lösning på det aktuella problemet med avfallshantering.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
