Iakttagande av stadgan om de grundläggande rättigheterna i kommissionens lagstiftningsförslag: metod för systematiska och strikta kontroller (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Johannes Voggenhuber, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om hur respekten för stadgan om de grundläggande rättigheterna ska upprätthållas i kommissionens lagstiftningsförslag: Metoder för en systematisk och strikt kontroll.
Johannes Voggenhuber 
föredragande. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! På bästa sändningstid i morse, under diskussionen om Berlindeklarationen, hyllade vi EU som ett gemensamt rättssystem och vi var alla överens om att det som i grunden får detta system att hålla samman är mänsklig värdighet och grundläggande fri- och rättigheter.
Sent nu i kväll diskuterar vi den dagliga verksamheten i detta gemensamma rättssystem: tillämpningen - en krävande uppgift - och skyddet av dessa grundläggande fri- och rättigheter. De som har arbetat länge med grundläggande rättigheter i EU är medvetna om tre irritationsmoment. För det första har EU hård lagstiftning, fastställda mål, straffåtgärder vid behov, stora pengabelopp och tuffa insatser att sätta in för att uppnå EU:s ekonomiska och monetära politiska mål, medan de grundläggande fri- och rättigheterna på EU-nivå endast omfattas av mjuk lagstiftning.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna är fortfarande inte bindande. Vissa medlemsstater kräver till och med att den ska tas bort ur konstitutionen. EU är inte medlem i Europakommissionen för de mänskliga rättigheterna. Organisationer som Europol, Eurojust och Frontex omfattas inte av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Polissamarbetet omfattas fortfarande inte av gemenskapslagstiftningen och undgår granskning av nationella parlament och av Europaparlamentet. Det håller på att växa fram en gråzon för grundläggande rättigheter i EU.
Det andra irritationsmomentet - som jag stöter på allt oftare i mina diskussioner om konstitutionen - är att det har uppstått sprickor i det ursprungliga förtroendet hos EU-medborgarna för EU:s vilja och förmåga att tillämpa grundläggande fri- och rättigheter utan kompromisser. CIA-affären, de olagliga kidnappningarna, de olagliga överflygningarna och bristen på samarbete hos regeringarna har varit bidragande orsaker, liksom de negativa avgörandena från EG-domstolen i fråga om överföringen av passageraruppgifter och bankuppgifter från SWIFT-systemet, samt bristen på rättsliga grunder för EU:s åtgärder. Allt detta har skadat allmänhetens förtroende för EU:s vilja och möjlighet att skydda de grundläggande rättigheterna utan kompromisser.
Det tredje irritationsmomentet handlar om kommissionens övervakning. Herr kommissionsledamot! Jag vet inte hur ofta parlamentet ska behöva kräva att kommissionens arbete och förslag om skyddet för de grundläggande rättigheterna ska utföras mer systematiskt, mindre restriktivt, mer offentligt; eller att kommissionen ska låta det civila samhället och oberoende experter och organisationer delta i högre utsträckning. Vi gjorde detta i betänkandet om artikel 7, vi gjorde det i betänkandena om byrån för mänskliga rättigheter, vi gjorde det i fråga om anslutningsfördragen. Ändå ger kommissionen intryck av att vara osäker och obeslutsam inom detta område. Kommissionens val är ofta obegripliga och dess tryck på rådet och medlemsstaterna är ofta otillräckligt. Vi välkomnar förfarandet för att tillämpa stadgan om de grundläggande rättigheterna i kommissionens lagstiftningsförslag: det är ett framsteg. Men det är inte tillräckligt, och det har alla de brister som parlamentet redan har pekat på så många gånger.
Kontrollen av att stadgan om de grundläggande rättigheterna följs kan inte smugglas in via sociala, miljömässiga eller ekonomiska kriterier, utan måste utgöra ett kriterium i sig. Vart och ett av kommissionens lagstiftningsinitiativ måste kontrolleras i förhållande till stadgan om de grundläggande rättigheterna, och denna kontroll måste vara underbyggd och dokumenterad i samtliga fall. Hur ofta har vi inte begärt - som vi gör på nytt - att kommissionen ska visa större respekt för Europaparlamentets särskilda ansvar som EU-medborgarnas förkämpe för skyddet av de grundläggande rättigheterna? Vi gjorde detta när vi behandlade artikel 7, byrån och anslutningsförhandlingarna. Vi begärde att icke-statliga organisationer, internationella organisationer och byrån för mänskliga rättigheter skulle involveras i högre utsträckning. Hur mycket längre ska vi behöva fortsätta med det här? Hur mycket längre måste vi fortsätta att kräva en fortlöpande dialog mellan institutionerna?
Den iögonenfallande delen av kommissionens förslag är talet om utvecklingen av en kultur för att värna om de grundläggande rättigheterna. Vi delar denna ambition och stöder den. Men en sådan utveckling kräver en systematisk, kontinuerlig och öppen dialog mellan institutionerna, den kräver rapporter, den kräver att institutionerna får rätt att påpeka missbruk och misstag i medlemsstaterna. Kommissionens övervakningssystem måste också utvidgas till att omfatta mellanstatligt samarbete och kommittéförfarandena.
Herr kommissionsledamot! Vi upprepar våra krav. Detta gör vi sent på kvällen, utan offentlig exponering, utan någonting. Jag anser ändå att kommissionen nu måste svara på parlamentets önskemål och krav inom detta område.
Peter Mandelson
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag välkomnar varmt detta betänkande och vill tacka parlamentet för dess positiva mottagande av kommissionens meddelande den 27 april 2005 om en metod för att kontrollera att kommissionens egna lagstiftningsförslag inte strider mot de grundläggande rättigheterna.
Låt mig kort erinra er om varför kommissionen antog detta meddelande om en metod om iakttagande av de grundläggande rättigheterna, den första produkten från kommissionsledamotens grupp för grundläggande rättigheter, antidiskriminering och lika möjligheter.
Vi, EU:s organ, måste vid alla tillfällen visa att vi värnar om de grundläggande rättigheterna, inte bara i ord, utan i handling, och framför allt i våra egna lagstiftande handlingar. Detta är avgörande för att EU ska vara trovärdigt och berättigat i medborgarnas ögon. Stadgan, som alla organ skrev under 2000, måste uppmuntra oss att förbättra respekten för individuell frihet i alla avseenden. Detta innebär att klassiska civila friheter måste upprätthållas, särskilt i våra nuvarande försök att bekämpa terrorism. Det innebär även skydd för ekonomiska och sociala rättigheter, och sist men inte minst ingår i detta den nya generationen rättigheter som dataskydd, god förvaltning och bioetiska garantier. Men det måste alltså bli tydligt för våra medborgare att EU befäster en verklig rättighetskultur när den egna politiken utformas. Det är därför synnerligen tillfredsställande och uppmuntrande för kommissionen att se att vårt meddelande från 2005 har fått ett så påtagligt gensvar i er resolution i dag, och att detta parlament också engagerar sig för att inkludera interna regler för att bevaka de grundläggande rättigheterna. Att ta rättigheterna på allvar måste vara den gemensamma utgångspunkten för alla organ under EU:s hela lagstiftningsprocess.
Jag vill också tacka parlamentet för de konstruktiva praktiska förslag som Johannes Voggenhubers betänkande ger kommissionen i syfte att ytterligare utveckla vår metod för iakttagande av de mänskliga rättigheterna. Som ni vet har vi planerat in en översyn av vår metod som ska inledas senare i år, och kommissionen kommer att presentera resultaten av översynen för parlamentet. Kommissionen är angelägen om att utbyta erfarenheter med parlamentet i det avseendet.
I samband med den här översynen kommer kommissionen naturligtvis att ta största hänsyn till era förslag. Vi har till exempel lagt märke till att vi inte bara bör hänvisa till stadgan som referenspunkt, utan också till europeiska och internationella konventioner för de mänskliga rättigheterna, och att parlamentet betonar kommissionens rätt att dra tillbaka sina förslag när det görs förändringar i lagstiftningsprocessen som skulle kunna riskera en grundläggande rättighet. Vi är även öppna för att göra de grundläggande rättigheterna mer synliga i våra konsekvensbedömningar.
Slutligen kommer ett viktigt tema i den planerade översynen att vara hur man kan involvera den nyetablerade byrån för grundläggande rättigheter när man förbereder nya politiska initiativ som är känsliga för de grundläggande rättigheterna.
När det gäller kravet om en ny årlig rapport från kommissionen om de grundläggande rättigheterna i EU tycker vi att det kunde vara bra att ha en årlig diskussion i frågan. Den kunde äga rum i samband med vår årliga diskussion om framsteg på området för frihet, säkerhet och rättvisa. Vi är mindre övertygade om att ha en ny formell och särskild årsrapport, i synnerhet eftersom den nyligen inrättade byrån för grundläggande rättigheter som sitt kanske viktigaste uppdrag kommer att anta en sådan årsrapport om frågor kring de grundläggande rättigheterna inom EU. Den rapporten, och därigenom vår nya byrå för grundläggande rättigheter, bör få all offentlig uppmärksamhet som den förtjänar. Rapporten bör därför stå i centrum för diskussionerna om frågorna om grundläggande rättigheter i alla de tre organen, och vi bör undvika att dubblera den.
Men trots den varningen vill jag betona att vi lovordar det här betänkandet för dess innehåll och lägger stor vikt vid det.
Riccardo Ventre 
föredragande för yttrandet från utskottet för konstitutionella frågor. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera kommissionen till denna nya inställning till skyddet av de grundläggande rättigheterna. Jag vill tacka kommissionsledamoten för att han i kväll har informerat oss om att en stor del av förslagen från utskottet för konstitutionella frågor kommer att införlivas av kommissionen i den ändrade texten.
Vi hoppas att Europaparlamentet kommer att bli allt mer involverat i att skydda dessa rättigheter och det gläder oss framför allt att vi kan stödja förslaget om kontinuerlig övervakning av alla lagstiftningsaktiviteter som leder till ett sådant skydd, vilket, som kommissionsledamoten sa, skulle kunna utmynna i en slutgiltig rapport. Men detta blir knappast viktigt om övervakningen är inträngande, konsekvent och kontinuerlig.
För det andra anser jag i fråga om att involvera den nyinrättade byrån för grundläggande rättigheter - vilket redan har sagts i utskottet - att byråns aktiviteter också behöver diversifieras för att förhindra onödiga överlappningar eller onödigt dubbelarbete. Därför anser jag att det bör vara alltmer meningsfullt och viktigt att låta byrån, icke-statliga organisationer och sammanslutningar delta fullt ut, som föredraganden sa, eftersom det finns ett antal viktiga sammanslutningar som arbetar med skyddet för de mänskliga rättigheterna.
Slutligen anser vi att systematiska interna kontroller bör göras på alla nivåer när förslag till rättsakter utarbetas. Därför hoppas jag att förslagen i föredragandens tydliga och åskådliga betänkande - kvaliteter som han har visat här i kväll - kommer att införlivas i kommissionens egen verksamhet.
Kinga Gál
för PPE-DE-gruppen. - (HU) Respekten för våra grundläggande rättigheter och för alla mänskliga rättigheter, och upprätthållandet av dessa rättigheter, är under alla omständigheter en av hörnstenarna i varje europeisk demokratisk stat som styrs enligt rättsstatsprincipen. De går inte att kringgå eller att åsidosätta dem. Det är när svåra, konfliktfyllda situationer uppstår som det står särskilt klart att vi ständigt på nytt måste bekräfta dessa rättigheter som i dag verkar självklara, att de inte respekteras automatiskt och att vi måste kämpa gång på gång för att våra grundläggande rättigheter ska respekteras.
Respekten för och försvaret av våra grundläggande rättigheter var Europeiska unionens utgångspunkt och mål, men hittills har deklarationen åtföljts av få konkreta rättsliga och praktiska åtgärder. Ett av de konkreta resultaten är tillkomsten av stadgan om de grundläggande rättigheterna i sig, och även om stadgan är långt ifrån fullständig, skulle det vara ett mycket välbehövligt steg i gemenskapens försvar av de grundläggande rättigheterna om den kunde kompletteras av rättsliga befogenheter - till exempel genom att förankra Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. De svårigheter som uppstår dagligen i fråga om mänskliga rättigheter, och komplexiteten i dessa frågor, visar att mycket återstår att göra inom detta område
Därför kan jag bara välkomna Johannes Voggenhubers betänkande, det vill säga kommissionens initiativ, eftersom det riktar vår uppmärksamhet mot den grundläggande frågan, nämligen att den faktiska respekten för de grundläggande rättigheterna börjar när respekten för stadgan om de grundläggande rättigheterna ingår i kommissionens lagstiftningsförslag, när regelbundna och stränga kontroller för att övervaka respekten för de mänskliga rättigheterna har utvecklats, och när byrån för de grundläggande rättigheterna kan arbeta effektivt. Och även om ett fåtal punkter är föremål för en rättslig diskussion stöder jag som skuggföredragande betänkandet, och det kommer även folkpartiet att göra vid omröstningen i morgon.
Giovanni Claudio Fava
Herr talman, mina damer och herrar! Jag måste på en och en halv minut erkänna att varje gång parlamentet ombeds att diskutera mänskliga rättigheter får man en gnagande känsla av att diskussionen inte kommer att utmynna i någonting annat än en retorisk övning. Detta säger jag samtidigt som jag är medveten om att varken kommissionen eller rådet, trots att vi här parlamentet för en månad sedan diskuterade resultatet av ett års arbete i tillfälliga utskottet för CIA:s påstådda användning av europeiska länder för transport och illegal internering av fångar, denna månad på något sätt har erkänt det arbete som Europaparlamentet utfört och överlämnat till dem för deras synpunkter.
Vi vill verkligen inte se samma sak hända med det viktiga meddelande vi har framför oss och som, vilket Johannes Voggenhuber påpekar, är ägnat att förtydliga och förbättra det som har varit standardförfarandet här i parlamentet sedan 2001, nämligen att kontrollera att alla lagstiftningsprocesser som utvecklats av institutionerna är förenliga med EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Det tog lång tid att få erkännande för denna praxis och vi hoppas att tillämpningen inte kommer att läggas på hyllan.
En sak måste göras klar: vi uppmanar kommissionen att varje år överlämna en rapport till parlamentet med en sammanfattning av hur de grundläggande rättigheterna har tillämpats inom EU:s politikområden. Vi tycker att det verkar ganska konstigt att man kan planera årliga rapporter om tillämpningen av gemenskapslagstiftningen och av konkurrenspolitiken, men inte en rapport om de grundläggande rättigheterna som kommissionen ska överlämna till Europaparlamentet.
Detta är vår ståndpunkt eftersom den här politiken har så stor betydelse för 500 miljoner EU-medborgare och för att vi anser att detta är en känslig fråga som EU:s institutioner måste ta ansvar för om de ska kunna återupprätta värdigheten och innehållet i de mänskliga rättigheter som vi ofta uppmanas att inrikta oss på.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen . - (EN) Herr talman! Jag vill först och främst säga att jag inte kommer att uppehålla mig vid Johannes Voggenhubers utmärkta betänkande utan jag konstaterar endast att min grupp helhjärtat kommer att stödja det.
Vi är i princip ytterst positiva till kommissionens förslag, men min viktigaste invändning handlar om att de riskerar att bli som kejsarens nya kläder. De innehåller en mängd goda föresatser, men risken är stor att de blir en uppvisning i passivitet och byråkrati, eftersom avståndet är så stort mellan verkligheten och förslagen i ert dokument.
Jag har ett problem. Hur förklarar jag era fantastiska förslag för mina väljare när kommissionen stillatigande åser att en utbildningsminister i en EU-medlemsstat går till storms mot de homosexuella? Varför tiger kommissionen om CIA-flygningarna, vilket Giovanni Claudio Fava alldeles nyss påminde oss om? Varför tiger kommissionen om den uppenbara diskrimineringen och den avskyvärda behandlingen av romerna? I en lång rad fall förhåller sig kommissionen passiv och gömmer sig till och med i vissa fall bakom reglerna. Nu senast har vi varje gång vi frågar om dessa fall fått höra att vi endast ska se tiden an och vänta tills Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter inrättas. Varför uppfyller inte kommissionen, som är en förkämpe för de grundläggande rättigheterna, José Manuel Barrosos löfte i oktober 2004 och försöker utvidga gränserna för sina befogenheter? Varför gömmer ni er bakom reglerna? Människorna förväntar sig att ni ska värna om och lyfta fram deras grundläggande rättigheter. Även jag vill gärna ha årsrapporten, men jag anser ärligt talat att det är mycket viktigare att ni agerar och gör er röst hörd. Detta är kännetecknet på politiskt ledarskap.
Ett av ordförande Barrosos favorituttryck är ”ett resultatinriktat Europa”, och jag är mycket förtjust i denna formulering. Men varför används den endast på det ekonomiska området? Varför tillämpas den inte på området för grundläggande rättigheter? Vi kommer snart att fira 50 år av europeisk integration. Inställningen efter det andra världskriget var att människor aldrig mer skulle behöva frukta för sitt liv och att alla skulle leva i frihet, säkerhet, jämlikhet och demokrati. De grundläggande rättigheterna bör alltså vara den utan jämförelse viktigaste frågan för kommissionen och utgöra kärnpunkten i ”ett resultatinriktat Europa”. Jag hoppas att kommissionen under de närmaste två åren kommer att få till stånd detta resultatinriktade och på de mänskliga rättigheterna inriktade Europa. Jag uppfattar endast förslaget som en utgångspunkt för detta, men jag förväntar mig att något händer nu.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Stadgan om de grundläggande rättigheterna har funnits i mer än sex år nu och den är grundläggande när det gäller respekten för de medborgerliga rättigheterna, men ändå är den ännu inte rättsligt bindande. Därför kan vi bara hoppas att rådets ordförandeskap lyckas ge konstitutionsprocessen nytt liv, eftersom det tveklöst är så att EU-medborgarnas enskilda rättigheter ligger i kärnan av konstitutionen och att stadgan är dess hjärta.
Det är framför allt mot bakgrund av detta som vi inte kan göra annat än att stödja kommissionens initiativ. Här talar vi om utvecklingen av en äkta kultur för att skydda de grundläggande rättigheterna. Jag vill uttala mitt uttryckliga stöd för denna metod och lyfta fram två frågor i detta sammanhang.
För det första måste den systematiska övervakningen av de grundläggande rättigheterna i alla lägen innebära att fokus läggs på de specifika grundläggande rättigheter som berörs i varje enskilt fall, och denna kontroll måste dokumenteras i detalj i varje lagstiftningsförslag.
För det andra räcker det inte med enbart en granskning för att upptäcka eventuella juridiska fel vid bedömningen av vilken betydelse den enskilde individens frihet har i förhållande till det allmänna intressets krav. Det vi behöver är en optimering av grundläggande rättigheter, det vill säga en politisk analys för att undersöka vilken av de olika lösningarna som balanserar dessa intressen korrekt och skapar bästa möjliga balans mellan det fastställda målet och begränsningen av de grundläggande rättigheterna.
En sådan metod skulle kunna prägla den kultur för skyddet av de grundläggande rättigheterna som kommissionen talar om och på så sätt stärka EU:s identitet som en union för medborgarna.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! I princip är det av avgörande betydelse att garantera de grundläggande rättigheterna för alla medborgare, även om vi har olika åsikter om hur detta bör åstadkommas. Det är slående att EU än en gång försöker skapa sig en tydlig profil med hjälp av de grundläggande rättigheterna. Samtidigt har EU nu en stadga och en byrå för grundläggande rättigheter - och ingendera har inrättats enhälligt.
En tämligen stor minoritet, inte minst här i parlamentet, har stora invändningar mot stadgan om de grundläggande rättigheterna och hur den utvecklas. Får jag göra er uppmärksamma på att stadgan om de grundläggande rättigheterna är en onödig återupprepning av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna? Detsamma gäller faktiskt för byrån för de grundläggande rättigheterna. Båda dubbleringarna går att undvika och medborgarnas rättigheter skulle inte påverkas av det.
Detta är något som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna här i Strasbourg kan garantera, under förutsättning att den kan räkna med den arbetskraft och de finansiella resurser som krävs. Dessutom respekterar den de nationella rättssystemen. Jag anser att detta är en tillräcklig garanti för våra friheter och grundläggande rättigheter. Därför förespråkar jag att EU:s befogenheter i fråga om grundläggande rättigheter ska begränsas. Vi borde låta EU ansluta sig till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna; detta skulle utan tvekan följas av en diskussion om hur skyddet för de grundläggande rättigheterna efterlevs och övervakas i kommissionens lagstiftningsarbete.
Daniel Hannan
(EN) Herr talman, kolleger! Ni förlorade. Europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna skulle ha fått rättslig verkan genom EU-konstitutionen, men det förefaller som om parlamentet med jämna mellanrum behöver påminnas om att konstitutionen förkastades. Av de franska väljarna röstade 55 procent nej och av de nederländska 62 procent. Att helt enkelt bortse från dessa resultat och gå vidare som om stadgan hade trätt i kraft skulle vara upprörande, men det är precis det ni föreslår att vi ska göra. Det är ju just det ni gör. Som Johannes Voggenhuber glatt medger i sitt betänkande agerar EU:s olika institutioner som om stadgan redan hade trätt i kraft. Betänkandet kan sammanfattningsvis ses som ett försök att reglementera en olaglig och odemokratisk utvidgning av EU:s rättsliga behörighet.
Jag hoppas att vi kan utgå från att alla här närvarande är anhängare av grundläggande medborgerliga rättigheter. Alla stöder yttrandefrihet, religionsfrihet, mötesfrihet och så vidare. Vissa av oss har emellertid invändningar mot att våra nationella regeringar på detta sätt fråntas ansvaret för dessa frågor och att frågorna i stället drabbas av europeiska domares nyckfullhet.
EU brister inte i respekten för grundläggande mänskliga rättigheter utan i respekten för demokratin. Rättigheter som finns nedskrivna men som inte följs upp av en demokratisk ansvarsskyldighet är meningslösa. De principer som skisseras i stadgan om de grundläggande rättigheterna ingick också i exempelvis Östtysklands eller Sovjetunionens författning, men folken i dessa olycksaliga stater var helt på det klara med att skriftliga stadgor är av noll och intet värde om man inte kan utkräva ansvar av de styrande.
Behöver vi inom EU verkligen få bakläxa på detta?
Ignasi Guardans Cambó
(EN) Herr talman! Jag vill lyckönska Johannes Voggenhuber till betänkandet.
Den heliga Teresa brukade tala om trivialiteternas tyranni. Givetvis kommer kommissionen aldrig någonsin att godkänna en rättsakt som innebär en uppenbar kränkning av de grundläggande rättigheterna. Ingen förväntar sig detta. Vi har emellertid situationer, exempelvis när det gäller begränsningar av vätskemängderna ombord på flygplan, där kommittéförfaranden skändligen har utnyttjats för att i en hemlig förordning - jag understryker att det rör sig om en hemlig förordning - påtvinga medborgarna skyldigheter som inte kan prövas av någon enda nationell europeisk domstol eller EU-domstol.
Detta handlar inte om att kommissionen bevittnar en kränkning av de grundläggande rättigheterna utan om att kommissionen själv inför en lagstiftning som strider mot såväl respekten för de grundläggande rättigheterna som de mest elementära reglerna om öppenhet och insyn. Sådant händer, och låt oss därför få ett slut på allt högstämt tal och börja ställa samma krav på oss själva som vi anser oss kunna ställa på alla andra, såväl våra grannländer som våra partner världen över.
Giusto Catania
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Behovet av att lagstiftningsförslag alltid ska vara förenliga med de grundläggande rättigheterna kan vara ett bra sätt att på allvar återuppta diskussionen om EU:s verkliga konstitutionsprocess, utan några klumpiga försök att återuppliva ett fördrag som dog i kollisionen med medborgarna. Jag anser att inför den nära förestående och fortfarande mystiska Berlindeklarationen kan detta vara ett seriöst sätt att återuppta diskussionen och låta EU stå för något igen, och för detta tackar jag Johannes Voggenhuber.
På senare år har vi sett CIA-flygningar och CIA-kidnappningar på EU:s territorium, en systematisk övervakning av EU-medborgare och kränkningar av deras integritet, och invandrare som hålls i förvar på omänskliga och förnedrande platser. Allt detta är ett tydligt exempel på de svårigheter EU står inför när det handlar om att skydda de grundläggande rättigheterna. Vi anser att EU:s lagstiftningsförslag alltid ska vara helt förenliga inte bara med stadgan för de grundläggande rättigheterna utan också med andra europeiska och nationella instrument som handlar om grundläggande rättigheter. Jag tänker på Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och Europeiska sociala stadgan.
Vi anser att detta är ett bra sätt att påbörja en ingående diskussion för att återuppliva EU.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Herr talman! De grundläggande rättigheterna är själva ryggraden i alla politiska åtgärder inom EU. Ända sedan Romfördraget har demokrati varit villkoret för denna union av nationer och utgångspunkten för samförstånd. Demokrati innebär tveklöst att alla institutioner måste följa en etik för rättigheter. Det var just en sådan etik som gav upphov till demokratin.
Stadgan för de grundläggande rättigheterna, som inrättades formellt genom Nicefördraget, är helt enkelt en tydlig framställning av EU:s DNA-kod, och skingrar därmed alla eventuella tvivel och tvetydigheter.
EU har alltid haft en inneboende koppling till de grundläggande rättigheterna och det är bara genom denna koppling som EU har kunnat vara troget mot sig självt. Den metod för egenkontroll som kommissionen har lagt fram för oss - med respekten för de grundläggande rättigheterna som en integrerad del i den rättsliga kontrollen av lagstiftningsförslagen och en helt ny analys av lagstiftningens konsekvenser för de grundläggande rättigheterna - är alltså välkommen. Detta kommer att skapa friska vindar och öka öppenheten i kommissionens arbete. Detta är en mer strukturerad och positiv lösning än den nya byrån för de grundläggande rättigheterna, eftersom den metod som föreslås av kommissionen förutsätter att de mänskliga rättigheterna ingår i alla politikområden i EU. Det är förslagets styrka.
I ett demokratiskt samhälle börjar övervakningen av rättigheter med att institutionerna övervakar sin egen politiska praxis. Ändå är fördelarna med denna metod begränsade, eftersom den inte omfattar Europeiska unionens råd eller beslut om mellanstatligt samarbete, där kommissionen inte tar initiativ. Om man skulle nämna några frågor där uppmärksamheten brister i dag i fråga om en kultur för att skydda rättigheter, skulle det gälla frågor som omfattas av den tredje pelaren, det vill säga straffrätt och straffprocesser.
Terroristhot och oro hos allmänheten innebär att medlemsstaterna frestas att glida mot att ägna oproportionerligt stor uppmärksamhet åt säkerheten, vilket ibland innebär att friheter och rättssäkerhet kränks. Kommissionens metod har öppnat dörren, men fönstret måste också vara öppet.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Först vill jag gratulera Johannes Voggenhuber till hans betänkande och också säga att jag stöder honom i hans kamp för fler rättigheter för våra medborgare. Som företrädare för näringslivet måste jag säga att det är sant att Europaparlamentets och de andra EU-institutionernas rättigheter har tillämpats till fullo när det gäller den inre marknaden. På det området har vi kunnat genomföra en rationaliseringsprocess för våra 27 medlemsstater och 500 miljoner medborgare och se till att vi i stället för 27 olika förordningar har en enda, som har antagits genom ett konstruktivt samarbete.
Men jag vill också betona att jag är mycket angelägen om att en lika solid grund ska läggas för de grundläggande rättigheterna. När Daniel Hannan säger att Frankrike och Nederländerna röstade emot konstitutionen kan jag bara bemöta detta genom att säga att en direkt rådgivande folkomröstning i Spanien gav en klar majoritet till stöd för detta projekt. Om vi dessutom läger ihop befolkningsgrupperna i de tre länderna får vi en tydlig majoritet.
Vi har stöd av de flesta EU-medborgarna. I parlamentet gav en överväldigande majoritet sitt stöd till detta och EU:s regeringar har enhälligt förklarat sitt stöd. Hur många fler omröstningar behöver vi innan vi kan skapa demokrati i EU i stället för att stanna vid geografiska gränser och mäta demokrati i kilometer, när vi borde bedöma den efter dess principer?
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
