Principerna för registrering av skatter och sociala avgifter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0073/2000) av
Knörr Borràs för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om klarläggande av rådets förordning (EG) nr 2223/96 i fråga om principerna för registrering av skatter och sociala avgifter (KOM(1999) 488 - C5-0220/1999 - 1999/0200(COD)).

Knörr Borràs
. (ES) Herr talman, ledamöter! I dag talar vi om en fråga av mycket teknisk karaktär, som vid första anblicken, utan närmare övervägande, verkar handla om frågor om antagande eller överföring av förfaranden eller terminologi i Europeiska unionen, som är den politiska ram till vilken de försöker anpassa sig. Så är exempelvis fallet med vissa statistiska instrument.
Vi är alla medvetna om, eller det tror jag åtminstone, att det är viktigt att de statistiska uppgifterna inte bara skall vara trovärdiga, dvs. att de erhållits på ett vetenskapligt och noggrant sätt utan också, och framför allt, att de skall vara jämförbara. Detta påstående är som allra mest giltigt när vi försöker forma den inre marknaden, ett sammanhang i vilket en jämförbar och homolog statistik mellan de olika medlemsstaterna är nödvändig. Och jag skulle våga säga att detta påstående är ännu mer giltigt, om så är möjligt, när vi tänker på unionens utvidgning. I den processen måste tillgänglighet och likhet i informationen vara en extra viktig fråga, särskilt när det gäller statistik och ekonomi.
Jag tänker inte stå här och orda för mycket om ENS 95:s fördelar - det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet - eller om de framsteg som detta har inneburit i förhållande till det tidigare systemet 1979. Den frågan har jag redan haft ett inlägg om i denna kammare med anledning av mitt betänkande om förslaget till rådets förordning om ändring av förordningen om tillämpningen av protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott. Det som verkligen behöver understrykas är, enligt mitt sätt att se det, att man bör ge ett starkt stöd till ett förslag från kommissionen, som framför allt och när det gäller en så allvarlig fråga som medlemsstaternas budgetar, vill prioritera inkomster som verkligen inkasserats framför de avgifter som aviseras i form av skatter och sociala avgifter. Det kan inte undgå någon person, eller bör inte undgå någon, att det finns situationer då förvaltningen registrerar en avgift som den aldrig kommer att uppbära, oberoende av vad inkasseringsanalyserna visar. På så sätt lämnas en indirekt väg att förfalska detta underskott mer eller mindre öppen.
Detta är en allvarlig fråga som har varit föremål för diskussion. Vi bör påminna oss om att det även i ett av unionens medlemsstaters parlament hölls en stor diskussion mellan en av ordförandekandidaterna och dennes motståndare och nuvarande ordförande, där kandidaten, Borrell, tog upp den praxis som generaliserats vid användningen av principen om inkomsters och kostnaders uppkomst som, då dessa inte korrigerats på rätt sätt, faktiskt ledde till att underskottet i de offentliga räkenskaperna doldes.
Att få ett slut på denna praxis kräver tydliga kriterier, som de som kommissionen föreslår oss, som dessutom gör det möjligt, vilket jag tycker är mycket bra, att beräkna intäkterna med en valmöjlighet att använda inbetalningar eller uppkomna inkomster i ett skatte- eller uppbördsdokument.
Detta förfarande från kommissionens sida, som vissa angriper för att när allt kommer omkring motsätta sig att man en gång för alla slutar med denna praxis att dölja underskotten, har inte på något sätt för avsikt att förvränga beloppens värden i de nationella räkenskaperna utan snarare det motsatta, dvs. att uppnå samma siffra på två olika sätt. Det ena sättet, och enligt min åsikt det mest korrekta eller åtminstone det mest vetenskapliga, är det där hänsyn tas till principen om inkomsters och kostnaders uppkomst, tillsammans med en motsvarande inbetalningstäckning, presenterad i artikel 3a) i kommissionens förlag. Det andra sättet, som omnämns i artikel 3b), är principen om inkassering korrigerad genom införande, som justering, av det ännu ej inbetalade reella beloppet i slutet av budgetåret. Båda beräkningssätten kommer med nödvändighet att leda oss till samma siffra, som kommer att vara resultatet av denna skatt under budgetåret. Jag skulle dessutom vilja lägga till att det inte finns något annat sätt att på ett korrekt sätt genomföra bokföringen av intäkterna i en budget. Det är å andra sidan tydligt att möjligheten att kunna hålla sig till något av dessa kriterier ger fördelen med en snabbare anpassning för dem som använder det ena eller det andra systemet.
Därför anser jag att förslaget från kommissionen om bokföring av skatter och sociala avgifter inte enbart är det rätta utan att det dessutom ur alla synpunkter är effektivt när det gäller möjligheten att tillämpa det omedelbart. Vidare anser vi att man bör främja att medlemsstaterna får tillgång till statistiska uppgifter, åtminstone sammanslagna statistiska uppgifter, för skatt på varor, och att man därför i artikel 3 i kommissionens förslag borde överväga om man skall upprätta en liknande mekanism för registrering och justering av skatt på varor.
Därför anser jag att förslaget är positivt och jag gratulerar kommissionen till det. Jag upprepar att förslaget med fog understryker att man bör ge företräde åt de inkomster som verkligen inkasserats i förhållande till de som aviserats när det gäller skatter och sociala avgifter i medlemsstaterna. Förslaget tillåter också dessa två bokföringssätt, som gör det möjligt att anpassa de system som används i medlemsstaterna.
Då kommissionens förslag väl gåtts igenom förstår man att bokföring av skatter och sociala avgifter som inte håller sig till de två föreslagna sätten inte kommer att räknas som bokföring.
Slutligen skulle jag också vilja understryka att i överensstämmelse med vår åsikt är kommissionens förslag mer en ändring än ett klargörande och att det dessutom berör grundläggande begrepp. I stället för att använda sig av artikel 2.2 i rådets förordning 2236/96 av den 25 juni 1996 som skall tillämpas vid beslut om förändringar i metoderna avsedda att klargöra och förbättra innehållet i ENS 95 bör man fortsätta förfarandet för att få bilaga A införd i nämnda förordning.

Talmannen
Kära kolleger! Jag skulle vilja be er och även kommissionen att hjälpa talmannen. Vi har mycket ont om tid, så var vänliga och håll er strikt till talartiderna. Även om kommissionen naturligtvis får tala så länge den vill, ber jag även den att hjälpa talmannen, så att vi blir klara i tid.

Thyssen
Herr talman! Ett välfungerande Europa behöver tydliga och jämförbara statistiska uppgifter om sina medlemsstater, inte minst vad gäller registreringen av skatter och sociala avgifter. Vi har också med rätta slutit avtal om detta inom det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet, ENS 95. Vid närmare granskning har det nu visat sig att de registrerade uppgifterna om skatterna och de sociala avgifterna ändå inte är så exakta som vore önskvärt, eftersom de inte alltid knyter an till de effektivt inkasserade eller effektivt indrivbara beloppen för ett visst taxeringsår.
Målet med det förslag som vi nu diskuterar är en förbättring av registreringen genom att använda en korrigeringsfaktor för såväl inbetalningarna som för uppgifter baserade på skatter och skattelängder.
PPE/DE-gruppen instämmer med kommissionens förslag i den bemärkelsen. Två frågor återstår emellertid. Med tanke på att förslaget effektivt innehåller en ändring av förordningen om ENS 95, vilket uttryckligen erkänns genom det faktum att vi tillämpar medbeslutandeförfarandet, verkar det inte ologiskt att bevilja medlemsstaterna en övergångsperiod. Medlemsstaterna behöver också tid för att anpassa sig till ny lagstiftning. Vi har å PPE/DE-gruppens vägnar lagt fram ett ändringsförslag i detta syfte, och ber kollegerna i parlamentet, men även kommissionen, att stödja detta ändringsförslag.
En andra fråga till kommissionen gäller ändringsförslagen från utskottet för ekonomi angående mervärdesskatten som grund för beräkningen av momsbaserade egna medel. Jag skulle gärna vilja få bekräftat av kommissionären om kommissionen verkligen förbereder ett förslag om att ändra artikel 8 i förordningen om ENS 95 på så sätt att alla medlemsstater i framtiden kommer att förfoga över en tillräcklig rättslig grund för att använda ENS 95 vid beräkningen av momsbaserade egna medel, mervärdesskatten. Gärna ett svar på detta från kommissionären och naturligtvis också en reaktion från kommissionären på vårt ändringsförslag.

Berenguer Fuster
Herr talman, ledamöter! Kommissionens initiativ att lägga fram denna förordning, i vilken man eftersträvar att göra principerna för registrering av skatter och sociala avgifter enhetliga, bör betecknas som mycket lyckat. För att bokföringen i de olika medlemsstaterna skall vara homogena, som föredraganden själv sagt, måste de uppfylla samma kriterier. Det är sant att i bokföringsmässiga termer kan de godkännas dels genom principen om inkassering som principen om inkomsters och kostnaders uppkomst, men det är inte mindre sant att den första av dessa två tillåter färre jonglörkonster med siffrorna för att förvränga den verkliga situationen för räkenskaperna i ett land.
Med inkasseringsprincipen blir det svårare att göra de påhittade räkenskaper som då det begav sig på ett förskönande vis kallades "kreativ bokföring". Det är sant att användningen av dessa system t.ex. har gjort det möjligt för vissa länder att uppfylla Maastrichtkriterierna men det är också lika sant att missbruk kan förvränga ett lands verkliga bokföring. Och som ledamöterna vet kan en bokföring som inte ger en sann bild kallas för allt annat än bokföring.
Principen om inkomsters och kostnaders uppkomst är, om korrigering inte sker, t.ex. genom krav på periodiseringar för interimsfordringar, ett olämpligt kriterium. Föredraganden har nämnt en debatt som utspelade sig i Spanien och som berodde på att regeringen 1997 som intäkter i det sociala försäkringssystemet räknade 750 000 miljoner pesetas som var föremål för indrivning och som alla visste att de inte skulle kunna drivas in. Tack vare dessa bokföringskonster, denna "kreativa bokföring", uppfylldes budgetunderskottskriteriet för tillträde till den ekonomiska och monetära unionens första etapp. Naturligtvis kan dessa bokföringskonster inte godkännas enligt kommissionens förslag. Det är kanske därför som de spanska ledamöterna i PPE-gruppen lagt fram vissa ändringsförslag och försökt fördröja antagandet av detta betänkande.
Nu handlar det inte om att granska vad som gjordes förr. Ledamöter! Det som är gjort är gjort. Det handlar om att från och med nu kräva större strikthet, det handlar om att kräva att bokföringen återspeglar det verkliga läget i ett lands räkenskaper.
Därför godkänner vi kommissionens förslag och vi godkänner varken förslaget från PPE, som syftar till att fördröja ikraftträdandet av denna förordning eller de ändringsförslag från utskottet för ekonomiska frågor som, på grund av att det anser att förordningen innehåller en ändring, och inte ett enkelt förtydligande, i realiteten fördröjer dess ikraftträdande.
Ledamöter! Om det är möjligt att kräva en strikt bokföring så är det så från första stund.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Jag vill till att börja med tacka Thyssen för hennes gest och för hennes försvar av det ändringsförslag som vi lagt. Jag vill också tacka och understryka Berenguers och Knörrs patriotism. En mycket förnuftig patriotism eftersom ENS 95 antogs av en socialdemokratisk regering i vars parti den förste av dem är medlem.
Med detta sagt och om vi lämnar förolämpande beskyllningar åt sidan just nu vill jag försvara kriteriet med en temporärt uppskjuten tillämpning under en övergångsperiod på två år.
Alla som vet något om bokföring och som närmar sig denna text med rena ögon vet att vi här står inför en djupgående förändring av de begrepp och uppgifter om resurser i de institutionella sektorerna som påverkar de finansiella företagen, de icke finansiella företagen, de offentliga förvaltningarna och hemmen. Denna förändring är komplex. Som alla experter vet kräver bedömningarna enligt ENS 95 lösningar som påverkar inte mindre än 60 bokföringskategorier.
För det andra bör denna djupgående och komplexa förändring göras i sakta mak. Som Thyssen har visat behöver förändringen och anpassningen av bokföringsreglerna en viss tid. Och det är i slutändan en rättvis förändring eftersom en plötslig förändring skulle skada de stater som använt sig av principen om inkomsters och kostnaders uppkomst, dvs. att de varit mer trogna den förordning som trädde i kraft 1999. Det begärs en ändring av en förordning som trädde i kraft för ett par månader sedan. PPE-DE:s ändringsförslag begär att förändringen görs i sakta mak.

Balfe
Herr talman! Jag tror vi alla kan hålla med om att vi behöver en statistisk grund med hög kvalitet i gemenskapen och i ansökarländerna om vi skall kunna driva gemenskapen som sig bör. Detta förslag har välkomnats av breda skikt i kammaren liksom att man uppenbarligen kan prioritera de faktiska inkomsterna snarare än de mer skiftande bidrag som kan utgå. Detta är sannerligen ett steg i rätt riktning. Det verkar logiskt att använda inkasserad inkomst som grund för att fastställa det faktiska procentuella underskottet.
Vad övergångsperioden beträffar tror jag att många av oss sympatiserar med behovet av någon form av övergång eftersom det naturligtvis är så att om man ändrar bestämmelserna på så sätt att man övergår från ett system som har använts under lång tid till ett fullständigt nytt system kräver detta litet tid. Jag hoppas emellertid att unionens länder inte kommer att använda detta som en ursäkt, om det går igenom, utan försöka förverkliga det nya systemet så snabbt de kan - med andra ord bör två år betraktas som ett undantag och som ett maximum snarare än som normal tid för övergången.
Vad gäller behandlingen av skatter och sociala avgifter håller jag med föredraganden om att detta är ett lämpligt sätt att kalkylera och att vi bör ställa oss positiva till de kriterier som kommissionen har för avsikt att ställa upp, tack vare de prioriteringar de innehåller.
På det hela taget är detta ett nyttigt steg i rätt riktning. Jag välkomnar kommissionens engagemang. Jag hoppas att vi skall kunna arbeta tillsammans och få se detta överfört till gemenskapslag med lämpliga justeringar så snart som möjligt.

Solbes
Herr talman! Den debatt som förs bekräftar kommissionens uppfattning att det är nödvändigt att i största möjliga utsträckning nå en jämförbar och öppen statistik. Det är av grundläggande betydelse för att definiera vissa grundlinjer i vårt agerande. Särskilt finansieringsnödvändigheten som bör tydliggöras när det gäller den rättsliga formen. Genom att föreslå dessa ändringar ville kommissionen uppnå att fastställandet av skatter och sociala avgifter i ENS skulle genomföras med jämförbara metodkriterier och således att det inte skulle existera några olikheter i behandlingen mellan de olika nationella offentliga förvaltningarna.
Detta är ett förslag av grundläggande teknisk natur som innebär att man försöker undvika en befintlig lucka i lagen som gjorde det möjligt med olika tolkningar i det ställningstagande varje medlemsstat skulle anta.
Kommissionen är mycket nöjd med det fulla stöd vårt förslag fått och med det betänkande som godkänts i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Jag kommer att säga några ord om det senare. Men jag skulle först i synnerhet vilja tacka föredraganden, Knörr Borràs, som i en komplex och teknisk fråga gett oss mycket stöd. Föredraganden understryker i sitt betänkande att syftet med förslaget är att uppnå samma siffra, oberoende av vilka de statistiska källorna är, och det är det som är vårt verkliga syfte.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor har godtagit åtta ändringsförslag och kommissionen kan utan svårighet godta ändringsförslagen 1, 2, 3, 7 och 8. Det finns ett nionde ändringsförslag som kommit senare som jag också kommer att säga några ord om. Kommissionen skulle föredra att inte ha kvar ändringsförslagen 4, 5 och 6. Ändamålet med dessa ändringsförslag är ett annat än det i förordningen. Jag inser att man, i och med att det blir en del förändringar i förordningen, också kan diskutera en beräkningsmodell med grund i den moms som används för att fastställa de egna medlen, men vi talar då om ett problem som är helt annorlunda.
Som ett svar på PPE:s oro skulle jag vilja säga att naturligtvis måste kommissionen när vi ber er att dra tillbaka dessa ändringsförslag åta sig att då så är dags lägga fram ett förslag för att införa denna förändring, som är helt berättigad, då vi har korrektare siffror, som vi vill skall användas i framtiden för att beräkna grundinsatsen till de egna medlen. Vi hoppas att det här skall bli ett system som kan användas för att lösa det problem som tagits upp.
När det gäller ändringsförslag 9 har ämnet studerats av Ekofins generaldirektorat och av Eurostat och efter att ha studerat frågan i detalj kan jag tala om för García-Margallo att som huvudprincip skall undantag i fråga om statistik enbart tillåtas då en medlemsstat inte har teknisk kapacitet att ta fram uppgifterna. Så har man t.ex. gjort när det gäller de undantag som beviljats i regleringen av ENS 95 till vissa medlemsstater. Vi talar således om ett tekniskt problem, att inte ha kapacitet att ta fram uppgifterna. I referensfallet finns det inga tekniska svårigheter som rättfärdigar detta undantag. Förordningen har också förändrats i betydande grad under tiden den handlagts för att göra den mer flexibel, så att alla de svårigheter som tagits upp av olika medlemsstater enligt vår uppfattning kan lösas inom ramen för den flexibilitet som förordningen tillåter. Det är anledningen till att kommissionen inte kan godta ändringsförslag 9.
Om allt som lagts fram tjänar till att göra det möjligt att parlamentets och kommissionens ståndpunkter närmar sig varandra, och om Knörr Borràs och PPE kunde dra tillbaka de ändringsförslag som jag nämnt, tror vi att det skulle göra det möjligt för oss att gå framåt i antagandet av denna text, som utan något som helst tvivel kommer att vara positiv för att göra framtida beräkningar tydliga.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

GOM för bananer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0093/2000) av Dary från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (KOM(1999) 582 - C5-0277/1999 - 1999/0235(CNS)).

Dary
, föredragande. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer i den form som kommissionen föreslår och vars syfte är att ersätta det nuvarande systemet genom tillämpningen av "enbart tullsatser", skulle, om den genomfördes på detta sätt, medföra att producenter i AVS-staterna på kort sikt och producenter i gemenskapen på medellång sikt försvinner.
Vid toppmötet i Seattle och sedan den i Davos kunde de europeiska medborgarna konstatera WTO:s oförmåga att förena de ekonomiska, prioriterade frågorna med medborgarnas viktigaste frågor av intresse vilka är levnadsförhållanden, arbetsvillkor, livsmedelskvalitet och de skall i dag inte förstå att deras ombud ifrågasätter inte bara dessa värderingar utan dessutom nekar att genomföra det åtagande som unionen åtagit sig med sina AVS-partner.
Bananärendet är ett perfekt exempel på de svårigheter som unionen stöter på för att bygga den europeiska modellen som institutionerna så ofta påminner om. Härvidlag uppfyller den gemensamma organisationen av marknaden från 1993 fyra viktiga syften: Garanti för fri omsättning av bananer på den gemensamma marknaden under bibehållna, skäliga konsumentpriser, hänsynstagande till unionens åtaganden mot AVS-länderna, bibehållet företräde till gemenskapsmarknaden för unionens producenter, som Martinique, Guadeloupe, Kanarieöarna, Madeira och Kreta, och slutligen följer skyldigheterna i GATT-avtalet. Ifrågasatt redan vid dess genomförande har denna förordning slutligen lett till att vi flera gånger dömts av WTO, senast i april 1999.
Förenta staterna som alltid är först redo till strid slutade omedelbart med kommersiella vedergällningsåtgärder mot unionens länder. För att överensstämma med WTO:s bestämmelser föreslår kommissionen att man övergår till ett system med "enbart tullsatser", det vill säga att man avskaffar kvotsystemet och inför en enda tullsats vars nivå vi inte känner till. Vi vet dessutom att det systemet redan har prövats av de flesta aktörer och producenter av alla blandningar av geografiskt ursprung.
Man kan fundera på hur berättigat det är med ett initiativ som avser att ändra spelreglerna under resans gång och tvinga producenterna att ompröva sina utvecklingsplaner och marknadsutsikter och föranleder oss att definiera bestämmelser för en reform som överensstämmer med internationella handelsbestämmelser, men inte enbart föreskrivet av den. Det handlar om storlek.
Sedan 1993 har situationen för gemenskapens producenter stadigt försämrats. Det gäller också för många AVS-länder, traditionella leverantörer. Det är omöjligt för dessa producenter att upprätthålla en rimlig konkurrenskraft i förhållande till de stora producenterna och aktörerna i branschen på internationell nivå. Låt oss dessutom komma ihåg att mer än 60 procent av de bananer som konsumeras i unionen härrör från tredje land och inte från AVS-länder. Det handlar inte om att använda protektionism utan snarare att skydda och bevara en bestämd produktionsform.
Bakom bananen finns en hel produktionskedja som man vill skydda, och som ofta hela regioner är beroende av, och deras livskraft. Manöverutrymmet på det tekniska området är litet, men valet av en reformmodell är politiskt. Man måste veta vilka mål man vill uppnå. Enligt min åsikt handlar det framför allt om att försvara den europeiska modellen på den internationella nivån.
Det är denna ståndpunkt som enhälligt antogs av ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag är angelägen att i detta avseende varmt tacka mina kollegor för deras effektiva samarbete med detta ärende handling liksom herrar Westendorp och Fernández Martin för deras utmärkta arbete. På grund av objektiva skäl för valet av "enbart tullsatser" föreslår jag att man i detta förslag av Europeiska kommissionen bibehåller sin första valmöjlighet ett så kallat "övergångssystem" och att genomföra det utan automatisk övergång till "enbart tullsatser", men att föreskriva om en utvärdering av den sålunda reformerad gemensam organisation av marknaden i slutet av en tioårsperiod. Partnerskapsavtalet för utvecklingen mellan AVS-EU, som ersätter Lomékonventionen, föreskriver en övergångsperiod på tio år för AVS-staterna, så att de får möjlighet att anpassa sig efter WTO-bestämmelserna på bästa sätt. Varför skall det vara annorlunda när det gäller bananen?
Jag föreslår också att man säkerställer att nivån på kvoter inte skall öka det redan konstaterade överutbudet på marknaden och jag föreslår slutligen, medveten om att den tredje kvoten hädanefter skall vara öppen för alla, en höjning av företrädesrätten till marknaden för AVS-produkter till minst 300 euro.
I vilket fall som helst är kompletterande åtgärder absolut nödvändiga för att upprätthålla en hållbar och lönsam produktion i gemenskapen och i AVS-staterna . För detta skall jag föreslå följande: Regionalisering av stödet för att rätta till skillnaderna mellan gemenskapens olika produktionszoner, inrättandet av ett system för skadeersättning vid cykloner, ett stöd för saluföring för att återställa en balans med distributionskedjorna för dollarbananer, särskilda stödåtgärder för ekologisk jordbruksproduktion och slutligen en snabbare handläggning för beviljande av bidrag.
Jag hoppas att parlamentet följer den linje som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslagit, men vi behöver också förståelse från rådet och kommissionen. Vi befinner oss förvisso inte i ett medbeslutandeförfarande, kommissionen kan otvivelaktigt avslå alla våra ändringsförslag men skulle det vara välbetänkt om den, just när man inför en uppförandekod mellan parlamentet och kommissionen, inte tar hänsyn till vår åsikt och dessutom, skulle det vara förnuftigt av kommissionen och även rådet att strunta i folkopinionen hos de folk som vi företräder?
(Applåder)

Talmannen
Kära kolleger! Eftersom vi nu vid ett nytt betänkande har en ny besättning här i kammaren, måste jag återigen upprepa något som jag sade redan inledningsvis. Jag skulle vilja be er hjälpa till, så att vi blir klara till kl. 11.30, eftersom vi börjar med omröstningarna då och inte kan dra över tiden. Så var vänliga och håll er till er talartid, och min vädjan till kommissionen är att den, även om den får tala så länge den vill, också hjälper till så att vi blir klara i tid.

Westendorp y Cabeza
, föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi . (ES) Herr talman! Jag kommer att fatta mig mycket kort. Jag vill bara säga att när Darys förslag till betänkande kom till utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, efter en noggrann granskning av problematiken i banansektorn, kom vi till slutsatsen i nämnda utskott att den lösning som föreslås av Dary innefattar de villkor som är fullständigt grundläggande för framgång.
För det första respekten för den Europeiska unionens internationella åtaganden, inte bara gentemot AVS-länderna utan också inom ramen för Världshandelsorganisationen. Som ledamöterna vet har den Europeiska unionen dömts för systemet för licenstilldelning för denna produkt men har upprätthållit livsdugligheten i systemet med kvoter som föreslås av Dary. I kommissionens förhandlingar just nu verkar det som om de huvudsakliga leverantörerna skulle föredra detta system.
Å andra sidan är det system som bäst försvarar principen om jordbrukets flerfaldiga funktion, som skyddar Europeiska unionens producenter, och som också skyddar utvecklingsländerna, vilka vi har en mycket speciell relation till. Det innebär att det finns en känslighet för skyddet av grundläggande sociala normer och skyddet av miljön och slutligen är detta system det som bäst når upp till principen om konsumentskydd. Av alla dessa anledningar röstade mitt utskott för förslaget till betänkande av Dary.

Carlotti
Herr talman! Vi hoppas alla att få ett slut på det som man väl måste kalla "banankriget" men ärendets ytterst komplexa karaktär lurar ingen. Bananen har helt klart blivit ett politiskt spel, den symboliska kampen om en bestämd uppfattning om världshandeln, om ett Europa som står för och försvarar sina val, sina politiska, speciella förhållanden och sitt åtagande att gynna länderna i söder.
Vad gäller detta ärende - jag vet det - är kommissionens uppgift inte lätt. Den dras i olika riktningar mellan motsatta ståndpunkter och jag kan uppskatta de problem som den har när den skall försöka förena de olika intressena. Men även om jag delar åsikten att man måste få ett slut på en handelskonflikt som förgiftar de transatlantiska förbindelserna skall detta inte låta sig göra till vilket pris som helst genom att utan kompensation ge upp principerna om rättvisa och solidaritet som ligger till grund för Europeiska unionens åtgärd.
Jag finns bland dem - och vi är många i denna församling - som vägrar att låta Europa skötas, om så bara på ett indirekt sätt, av en handfull multinationella bolag med kolonialistiska seder och bruk och otidsenlig samhällsuppfattning. Jag beklagar för övrigt att vi inte kämpade för att bibehålla en särskild kvot för AVS-staterna som ensam garanterade dem tillträde till marknaden. Föredragandens förslag är dock tillfredsställande eftersom det försvarar kvotsystemet och förkastar en automatisk övergång till ett system som är uteslutande tullsatsstyrt. Jag tackar honom för övrigt liksom Fernández Martín för att ha försvarat utskottets åsikt.
AVS-staterna vet naturligtvis att de måste anpassa sig till världshandeln. Men ge dem tid. Ge dem tid under en tillräckligt lång period, låt oss ge dem resurser att själva driva upp sina plantor, låt oss hjälpa dem att bygga sina drivhus. Låt oss uppmuntra dem att använda ekologiska jordbruksmetoder och om tio år, tro mig, skall priset för afrikanska bananer ha sjunkit till samma nivå som priset för dollarbananen. De skall då bli konkurrensmässiga. Om vi alltför snabbt och hårdhänt påtvingar enbart ett tullsatssystem kommer bananen hos tusentals afrikanska småproducenter att få en fruktansvärt bitter smak .

Fernández Martín
. (ES) Herr talman! Utskottet för utveckling och samarbete, i vars namn jag talar, stöder Darys betänkande rent generellt och förkastar kommissionens förslag rent generellt.
Kommissionen har lagt ett förslag som syftar till konsensus och sanningen är den att jag efter att ha analyserat det under lång tid, efter allra bästa förmåga, så lyckas jag inte finna någon anledning att acceptera det. Jag tröstar mig med att jag inte är ensam. Kommissionens förslag har inte tagits emot väl av någon. Varken av gemenskapens producenter eller av AVS-länderna. Det verkar som om de inte heller i rådet har det lätt. Parlamentet tycker inte heller om det. Men det som är ännu allvarligare är att inte heller USA tycker om det.
Med det här förslaget har kommissionen inte bara sagt nej till att försvara gemenskapens och AVS-ländernas intressen. Den har, enligt mitt sätt att se det, förlorat minsta neutralitet som kan krävas. Världshandelsorganisationen utdömde det gällande licenssystemet, som bör ändras, det råder det inget tvivel om. Men kommissionen föreslår många fler saker. Den föreslår att alla kvoter tas bort och jag undrar: tänker kommissionen i framtiden ta bort systemet för stöd till producenterna? Har kommissionen beslutat sig för att inleda reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken med en reform av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer? Kommer andra sektorer att falla efter bananerna? När skall vi t.ex. sluta skydda de österrikiska vita vinerna, för att nämna ett exempel?
Det är uppenbart att frågan kommer att fortsätta att stå öppen i Världshandelsorganisationen. Men efter erfarenheten i Seattle antar jag att vi dragit någon lärdom av de åsikter utvecklingsländerna uttryckte. I detta fall särskilt av AVS-länderna, gentemot vilka vi har åtaganden och förpliktelser att uppfylla. I denna riktning, till försvar för våra skyldigheter och våra åtaganden gentemot AVS-länderna går de ändringsförslag som lagts fram av utskottet för utveckling och samarbete.

Suominen
Herr talman, bästa kolleger! Jag talar på PPE-DE-gruppens "skuggföredragande" Vatanens vägnar och konstaterar att det redan är femte gången sedan den nya gemensamma organisationen av marknaden för bananer inrättades 1993 som Världshandelsorganisationen WTO anser att gemenskapens bestämmelser strider mot de internationella handelsbestämmelserna. Banantvisten är ett bra exempel på hur svårt det är att jämka samman intressena hos femton medlemsstater, producenterna i unionen och i AVS-länderna, de europeiska konsumenterna och våra handelspartner. Jag gratulerar kommissionen till att den i sitt förslag strävat efter en kompromiss där man tar hänsyn till de olika intressegrupperna.
Det är rätt att Europeiska unionen bär ansvar för att de europeiska jordbrukarna, även bananproducenterna, har en tillräcklig inkomstnivå. Det är emellertid inte rätt att EU och de företag som är verksamma inom dess område årligen drabbas av förluster på cirka fyrahundra miljoner euro till följd av USA:s och Ecuadors handelssanktioner, därför att vårt system för bananimport strider mot GATT-avtalet.
Jag vill också uttrycka min oro över de handelspolitiska konsekvenser som Darys betänkande får. Att godkänna Darys betänkande utan ändringar kan förorsaka kraftiga reaktioner från våra handelspartner, eftersom man inte ens erbjuder förhandlingar för att underlätta tillträde till marknaden. Det finns starka bevis på att somliga latinamerikanska länder inte kommer att godta systemet med importkvoter - åtminstone inte utan att det finns bättre tillträdesmöjligheter till EU:s marknad inom synhåll. Därför vädjar jag till er och ber om stöd för Chichesters ändringsförslag 38 som går ut på att unionen, om EU inte avskaffar importkvoterna, åtminstone uppger att man tänker inleda officiella WTO-förhandlingar om den kommande fördelningen av importkvoterna för bananer.
Unionen har redan fyra gånger förlorat banantvisten i WTO, och av tre skäl har man inte råd med ytterligare en förlust: för det första, om unionen trots WTO:s förbud fortsätter att tillämpa importkvoter, som konstaterats vara diskriminerande, kommer det att leda till fortsatta handelssanktioner motsvarande hundratals miljoner euro. För det andra, om våra handelspartner till och med får WTO:s tillstånd att bryta mot upphovsrätter - Intellectual Property Rights - blir kostnaderna för sanktionerna enorma och de kan vålla långvariga skador på EU:s näringsliv. För det tredje skadar ideliga regelbrott vår internationella image när det gäller handeln, vilket kan försvaga acceptansen för den europeiska modellen för jordbruksstöd. Detta skulle å sin sida få mycket allvarliga konsekvenser för hela det europeiska jordbruket. Det är nu hög tid för oss att visa att vi är trovärdiga och mogna handelspartner, ty på lång sikt ligger det i vårt verkliga intresse att vakna upp till den verklighet som gäller i dag.

Garot
Herr talman! WTO har vid flera tillfällen ifrågasatt vår gemenskapsförordning om bananer och varje gång har man varit tvungen att omdefiniera innehållet i denna gemensamma organisation av marknaden och i dag bära bördan av de böter som ådömts oss för att gottgöra de skador som orsakats. Det är sant att det inte är lätt att hitta ett balanserat svar som uppfyller våra fyra målsättningar, nämligen: Att förse konsumenterna med livsmedel till rimliga priser, att garantera våra gemenskapsproducenter en framtid, att uppfylla unionens åtaganden mot AVS-staterna och slutligen, samtidigt lägga fram ett dokument som inte kan ifrågasättas av WTO.
De fyra angelägna frågorna i Darys förslag visar sig dock vara helt relevanta, det är åtminstone så som vårt parlaments utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har ansett och som har stött det enhälligt, ett ganska exceptionellt faktum för ett så känsligt ärende. Det har faktiskt förefallit oss att valet att under tio år i stället för sex bibehålla importkvoterna kompletterade med en förmånstariff för AVS-staterna gjorde det möjligt att mer noggrant förbereda framtiden för gemenskapens och AVS-staternas producenter som är utsatta för en konkurrens som mer eller mindre baseras på en social och miljömässig dumpning.
Strykningen av den automatik som vi rekommenderar för övergången till enbart tullsatser skall dock inte anses som ett systematiskt avslag till det systemet. Vi avser helt enkelt att göra utvecklingen av situationen ekonomiskt och socialt uthärdlig för våra och AVS-staternas producenter, utan att nödvändigtvis inverka menligt på öppnandet av vår marknad.
Hur skulle Europeiska unionen därefter sakna argument att hävda inför WTO för att denna gång förmå den att erkänna vår metods legitimitet. För närvarande kan unionen förvisso stöta på svårigheter med att fastställa kvoter men är den övningen svårare än att komma överens om anpassningar av tullsatsen enligt hypotesen för enbart tullsatser . Jag är för min del övertygad om att när nästa WTO-runda inleds bör vi kunna behandla detta ärende positivt i en mer global miljö, och jag räknar med att kommissionen är beslutsam i detta avseende.

Clegg
Herr talman! Det är hög tid att vi löser denna komplicerade och långdragna fråga en gång för alla. Som vi alla vet finns det många konkurrerande krav - från bananproducenter i AVS, bananproducenter i gemenskapen, EU-företag som har drabbats hårt av USA:s sanktioner, EU:s roll och ställning inom WTO och naturligtvis de europeiska banankonsumenternas rättigheter och intressen.
Alla dessa krav kommer inte att kunna tillfredsställas till fullo, och vi måste därför acceptera en kompromiss. Kommissionens förslag är en kompromiss mellan de som kräver en omedelbar övergång till ett system som bara grundar sig på tullar och de som vill strunta i WTO:s beslut och behålla den nuvarande bristfälliga ordningen som den är. Det är därför som majoriteten i ELDR-gruppen stöder kommissionens förslag att fortsätta med ett tullkvotssystem under en övergångsperiod innan man övergår till ett slutgiltigt enbart tullbaserat system.
Darys betänkande grundar sig däremot på den något orealistiska föreställningen att vi helt kan bortse från WTO:s beslut. Det prioriterar helt EU:s bananproducenters intressen framför de lika legitima intressen oskyldiga EU-företag i andra branscher som lider av godtyckliga sanktioner från USA:s sida har. Det allra konstigaste är att det riskerar att komplicera saker och ting så mycket mer att kommissionen, som den slog fast i sitt förslag från november förra året, kommer att tvingas gå över till ett tullsystem direkt. Detta skulle vara raka motsatsen till de mål de som stöder detta betänkande har.
Jag har också hört att vissa kan komma att förorda återförvisning till utskottet under omröstningen, som kommer att äga rum antingen i dag eller i morgon. Detta skulle vara ett ovärdigt sätt att släpa fötterna efter sig och inte göra någonting för att ta itu med de långsiktiga frågor detta gäller. Vi behöver stabilitet för bananproducenter i Europa och inom AVS och för EU:s konsumenter. Denna kan skapas genom att vi avslår detta betänkande och stöder kommissionens kompromissförslag.

Jové Peres
Herr talman! Den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har gjort det möjligt för en sektor, med en produktion som är av grundläggande betydelse för de ibland bräckliga ekonomierna i AVS-länderna och i Europeiska unionens yttre randområden, att fungera.
Det har inte ens gått sju år sedan ikraftträdandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer, när kommissionen nu föreslår en djupgående förändring av dess funktion. Detta har dessutom föregåtts av tvister inom ramen för Världshandelsorganisationen som har gett upphov till osäkerhet, och som försvårat dess korrekta fungerande för gemenskapens producenter.
För oss är en övergångsperiod till år 2006 inte möjlig att tillåta, som kommissionen föreslår, och man borde vänta åtminstone till år 2010 innan man bestämmer något om möjliga reformer.
Å andra sidan står en ordning som endast är tullmässig inte i samklang med att uppnå målet för gemensamma organisationen av marknaden, eftersom den inte garanterar tillgången till marknaden och inte heller AVS-ländernas och gemenskapens producenters överlevnad.
Kommissionen föreslår ett innehåll på 353 000 ton och en möjlig ökning om efterfrågan går upp. Eftersom den ytterligare tullkvoten inte konsoliderats bör kvantiteten kunna anpassas till gemenskapens efterfrågan, men inte bara i det fall att den ökar utan också om den minskar. I alla fall är det nödvändigt att garantera gemenskapspreferensen och undvika all marginalisering av gemenskapens produktion.
Slutligen bör man särskilt beakta utvecklingen av gemenskapens och AVS-ländernas producenters situation. De befinner sig redan i en sårbar situation och de kommer att vara det ännu mer i ett sammanhang med intensiv och öppen konkurrens.
Kommissionen bör i förväg utarbeta en utvärderingsrapport om konsekvenserna av tillämpningen av varje ändring i den gemensamma organisationen för att på ett lämpligt sätt kompensera de negativa effekterna på priserna och räntorna genom en ökning av den totala referensintäkten.
Herr talman! Därför vill jag med värme tacka Dary. Vi stöder hans betänkande. Han har varit generös med ändringsförslagen från de olika politiska grupperna. Jag hoppas dessutom att kommissionen ger en tydlig politisk signal att den kommer att ta dessa ställningstaganden i beaktande.

Souchet
Herr talman! Om vi i dag återigen måste uttala oss, femte gången sedan 1993, om ett förslag om den gemensamma organisationen v marknaden för "bananer", beror det på ihärdighet mot gemenskapssystemet från tre stora, amerikanska multinationella bolag som dominerar världsmarknaden för bananer och vilkas intressen tagits över av WTO på grund av överklagande från Förenta staterna, som för övrigt hotar med mycket tunga, unilaterala sanktioner mot en rad av våra företag.
Låt oss dock komma ihåg att nästan 60 procent av de 4 miljoner ton bananer som konsumeras årligen i Europeiska unionen varken tillhandahålls av gemenskapens producenter eller av producenter i AVS-länderna utan av tredje land i Latinamerika där amerikanska bolag driver mycket vidsträckta plantager under produktionsvillkor som tar föga hänsyn till sociala och miljömässiga frågor.
Det handlar om de traditionella AVS-staterna och om unionen som förut bara täckte en mindre del av den europeiska marknaden där bananen odlas i små produktionsenheter, oftast familjeföretag utan reella möjligheter till alternativa verksamheter. De utgör således ett viktigt element för balansen i det ekonomiska och sociala nätet i dessa ömtåliga territorier. Efter att ha drivit Guldkusten till förtvivlan genom att låta fem multinationella bolag sänka sina produktionskostnader till men för kakaoproducenterna skall man nu tilldela tre multinationella amerikanska bolag ensamrätt till världsmarknaden för bananer, däri inbegripet den europeiska, och ruinera våra egna producenter och dem hos våra AVS-partner. Är för att uppnå fred i WTO redo att offra viktig produktion för vissa av våra territorier?
Det är tyvärr den väg som kommissionen verkar ha valt med ett kort och farligt övergångssystem och en metod med enbart tullsatser och som är osäker från och med år 2006, som skall sätta AVS-staternas liksom den europeiska produktionen i fara och som skall lämna över kontrollen av gemenskapens bananmarknad till några stora aktörer som tillförsäkrar sig huvuddelen av vinstmarginalerna tack vare saluföringen av dollarbananer.
Kommissionens förslag överensstämmer således varken med intressena hos gemenskapens producenter eller AVS-producenterna eller är till fördel för de europeiska konsumenterna på lång sikt eftersom det i realiteten leder till en föga konkurrenskraftig marknadssituation. Det är orsaken till varför det enhälligt avslogs av vårt utskott för jordbruk och inte bara av det utan också av AVS-EU:s gemensamma församling och av det franska parlamentet. Jag hoppas följaktligen att vårt parlament skall följa utskottet för jordbruk och att Europeiska kommissionen skall känna sig tvingad att lägga fram nya förslag till oss som är mer anpassade till europeiska intressen och anpassade till vårt samarbete med AVS-staterna.
(Applåder)

Martinez
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Sju bananer av tio som äts i Europa kommer från Centralamerika via tre multinationella bolag. Allt med tullavgifter som sänkts från 75 euro per ton i stället för 850 euro. Det är en fantastisk gåva som man ger Förenta staterna! Nåväl, detta var inte tillräckligt! Förenta staterna vill ha mer. Tekniskt sett, vad vill dom? Dom vill få slut på importlicenser, däribland B-licenserna som ger prioriterar försäljning av gemenskapsbananer och AVS-bananer före dollarbananer.
Men framför allt politiskt vill Förenta staterna i själva verket skaffa sig monopolet på den framtida östeuropeiska marknaden för sina multinationella bolag. Inför denna utmaning, vad gör Europa? Hon delar upp sig och kör fast. Vi delar upp oss med våra tyska vänner . På grund av gamla förbindelser med tyska diasporapartiet från 1945 i Latinamerika konsumerar Tyskland alltsedan 1960 till 100 procent enbart dollarbananer, vilka i början var så kallade "armbindelbananer". Eftersom - det är en offentlig hemlighet - de tre multinationella amerikanska bananbolagen gör livet litet lättare för SPD och CDU.
Men vi kör också fast i tekniska förslag. Kommissionen föreslår således, innan man alls ger vika för Förenta staterna en övergångsperiod på sex år under vilken man skulle bibehålla huvuddelen av de tre kvoterna, däribland AVS-kvoten och dollarkvoten. År 2006 skulle det inte finnas mer än en gemensam tulltaxa som skulle påföras bananer från det fattiga Afrika, bananer från de rika länderna och de multinationella bolagen på samma sätt.
Utan tvivel skulle man kunna diskutera och vår utmärkte föredragande Dary diskuterar. Han föreslår att tidsfristen förlängs från sex år till tio år. Ännu fyra år mer herr amerikanska bödel! Vi har också faktiskt lagt fram ändringsförslag. Vi begär en regionalisering av bidragen, eftersom Guadeloupe ligger längre bort än Kanarieöarna; kvartalsutbetalningarna; cyklonersättningar; bibehållandet av AVS-kvoten; historikreferenser för importer, i stället för "först anländ, först betjänad".
Kort sagt, allt det är väldigt fint men kampen förs på annat håll. Kampen gäller framför allt gemenskapens preferens. Man måste välja: Antingen Kanarieöarna, Madeira, Antillerna eller Chiquita. Det är regionalpolitiken som står på spel. Vill vi att de yttersta randområden som till 100 procent är beroende av bananer, som Kanarieöarna, skall överleva eller vill vi ha tillgång på Dole och Chiquita? Det är samarbetspolitiken som står på spel. Man måste välja Afrika, Lomékonventionen eller WTO. Vi måste välja: Det är Europas socialpolitik som står på spel, mänskliga rättigheter som står på spel eller de multinationella slavhandlarna som producerar med sociala kostnader på 8 procent i stället för 42 procent sociala kostnader på Kanarieöarna, Madeira eller på Antillerna.
Det handlar om att skydda ekonomiska intressen eftersom det finns problem när OLAF önskar diskutera några ören i ersättning för taxi till ledamöterna men inte intresserar sig för två miljarder dollar i gåva till multinationella Chiquita varje år. Förenta staterna har dömts för skattebedrägeri som rör två miljarder dollar och de har inte ändrat någonting. När Förenta staterna ändrar sig skall vi diskutera om 191 miljoner, enbart om ärendet "bananer". När Förenta staterna slutar fuska för att gagna Boeing, Kodak, Cargil, Ford, skall man diskutera bananen. Under väntetiden behövs långa, globala och politiska förhandlingar. Man behöver tala om Irak, Echelon, Serbien, föra allt på tal. Sanktion mot sanktion, vedergällning mot vedergällning. Bananfrågan är ett sanningstest: Antingen ger Europa vika eller består Europa. Man säger att bananen kan ätas i båda ändar. Vill Europa stå på sig eller ätas i de två ändarna?!

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Dragkampen om en reglering som överensstämmer med WTO-avtalet måste avslutas. I denna näst intill oändliga diskussion har unionen inte enbart skördat lagrar. Jag respekterar att medlemsstaterna bemödat sig för att skona de egna bananodlarna från kraftiga inkomstbortfall, men alla dessa överväganden rättfärdigar inte att man motsätter sig varaktiga folkrättsliga överenskommelser.
Målet måste vara att så snabbt som möjligt skapa en organisation av marknaden i enlighet med förslagen från WTO:s tvistlösningspanel. Detta skall ske framför allt för företagens skull, som i och med denna organisation av marknaden för bananer har drabbats av ekonomiska förluster som hotar deras existens, men också till förmån för dem som drabbats av USA:s strafftullar.
Man bör inte underskatta de negativa konsekvenser som sådana exporthinder för med sig för ekonomin i exportorienterade länder och framför allt för de arbetstillfällen som hänger samman med detta. I denna fråga tillämpar vissa medlemsstater protektionism på andras bekostnad. Vi betalar bidragen till bananodlarna, måste tampas med strafftullar och betalar överpriser för bananer i livsmedelsbutikerna. De stater som vill fortsätta att bromsa i denna fråga måste inse att de bär en del av skulden till den rådande situationen, att de helt enkelt glömt bort att genomföra strukturella förändringar på området bananodling.
EU-odlarnas bristande konkurrenskraft får inte rättfärdiga att man vägrar andra enhetligt och icke-diskriminerande tillträde till den europeiska marknaden.

Daul
Herr talman, herr kommissionär! Jag återvänder till att under några minuter summera problematiken med den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Det finns där en avsevärd utmaning som bara betyder något om man förstår det grundläggande spelet i denna fråga, som sedan minst ett decennium är en källa till konflikter på såväl kommersiellt plan - mellan aktörerna - som på det institutionella och internationella planet. Orsaken är enkel. Bananen är i dag fortfarande ett av de viktigaste baslivsmedlen för människan och kontrollen av dess handel har uppenbarligen en geostrategisk dimension.
Då det handlar om en tropisk frukt som saluförs på det norra halvklotets marknad, handlar dess distribution också i grunden om samarbete mellan nord och syd. Den verkliga frågan som ställs oss är om, ja eller nej, Europeiska unionen på sin egen marknad skall kunna organisera ett samordnat flöde från europeiska odlingsregioner, från AVS-länder och från Latinamerika. Men Europeiska kommissionens förslag, som vi i dag diskuterar, om bland annat en automatisk övergång till tullsatser leder till att produktionen från de europeiska regionerna oundvikligen försvinner, vilken i dag försörjer 25 procent av vår marknad.
Den motsatta utvecklingen som detta är mot själva syftet med regionalpolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken - som är Europeiska unionens två pelare - vill vi på inga villkor ha. Vi bör därför bestämt avslå detta framtidsperspektiv och anta betänkandet Dary - herr Dary som jag hyllar och tackar. Vi ber er således av dessa grundläggande skäl godkänna samtliga ändringsförslag och även för att skydda konsumenternas intresse på den europeiska marknaden genom att upprätthålla ett samordnat flöde från unionen, AVS-staterna och tredje land under varaktig och inom ramen för en verklig konkurrens som stöds på ett tillräckligt antal aktörer.
Ett misslyckande med detta känsliga ärende om bananen skulle vara ett erkännande om svaghet från Europeiska unionens sida och utgöra en mycket stark och mobiliserande signal, som skulle utnyttjas av alla motståndare till den gemensamma jordbrukspolitiken för att motsätta sig modellen för jordbrukspolitik, socialpolitik, familjepolitik och övergripande politik. Vi har skyldighet att skydda unionens hela utrymme, framför allt före dess utvidgning.
(Applåder)

Medina Ortega
Herr talman! De som försvarar de multinationella intressena i detta parlament har inte studerat bananfrågans historik särskilt ingående. Och de har inte studerat den väl för de talar om flera beslut av Världshandelsorganisationen och överträdelser av folkrätten begångna av gemenskapen. I realiteten är det så att fram till nu har Världshandelsorganisationen bara uttalat att två ytterligheter ej varit överensstämmande med den internationella handelsordningen.
Den första är ordningen med partnerskap som vinklade importen av bananer som ej kommer från gemenskapen till importen av gemenskapens bananer. Gemenskapens förordning om bananer ändrades för att uppfylla detta beslut.
Den andra handlar om oförenligheten med gemenskapens preferenssystem för AVS-länderna. För övrigt är gemenskapens system helt i överensstämmelse med gemenskapens regler, med reglerna i folkrätten och med Världshandelsorganisationens regler.
Det som händer i detta fall är att kommissionen varit mer påvelika än påven själv och, som Fernández Martín sagt, mer frihandelsvänliga än de multinationella företagen själva. Dvs. att kommissionen nu vill slänga bananen med allt det andra - den vill slänga ut barnet med badvattnet -, den håller sig inte inom de strikta gränserna att uppfylla våra internationella förpliktelser utan den fattar ett politiskt beslut som skulle leda till, som Fernández Martín sade, en rasering av hela gemenskapens jordbrukspolitik.
Darys betänkande, Westendorps och Fernández Martíns yttranden ber kommissionen att den skall hålla sig till att uppfylla folkrätten, att den inte skall gå längre än Världshandelsorganisationen kräver, att den skall förhandla och dessutom beakta att om vi ger oss på den här punkten kommer vi att ge oss i viktigare frågor, som upprätthållandet av krav på social politik och miljöskydd på global nivå, som är vår inställning i internationella sammanhang.
(Applåder)

Sánchez García
Herr talman, ledamöter, kommissionär! Det förslag som kommissionen lägger om reformen av banansektorn är negativt, oacceptabelt och en katastrof för jordbrukssektorn i de yttre randområdena och i AVS-länderna som påverkas av detsamma. De står dessutom för 40 procent av gemenskapens marknad.
Jag vågar säga detta med sådan emfas eftersom det, om det skulle genomföras så som föreslås, skulle innebära att tusentals familjers ekonomier skulle raseras. Familjer som lever av denna så speciella verksamhet på gemenskapens öar som Kanarieöarna, Madeira, Guadeloupe, Martinique och Kreta utan att förglömma de producerande områdena i AVS-länderna. Det skulle således innebära en social och ekonomisk nedrustning i redan utsatta regioner med ständiga och allvarliga utvecklingssvårigheter, med oerhörda omstruktureringsproblem och som är sårbara för enhetliga och homogena handelsåtgärder som vidtas på internationell nivå, till vilka kommissionen sällat sig enligt min mening. Kommissionen har inte förmåga att erkänna verkligheten och den regionala mångfalden i jordbruket i unionen och nödvändigheten av en verklig politik för solidaritet och samarbete med AVS-länderna, som fram till för några år sedan var kolonialområden till några av de länder som i dag utgör den nuvarande unionen.
Därför är det bra om kommissionen tar till sig det betänkande Dary skrivit, som jag gratulerar till, och de ändringsförslag som lagts, som syftar till att rätta till de obalanser som uppstår på grund av globaliseringen och uppnå att kommissionen skall ha medkänsla med de bananproducerande familjernas problem, att den inte viker sig för import med enhetliga tullavgifter och att den kämpar där det behövs för att under en rimlig tidsfrist upprätthålla sina åtaganden gentemot medborgarna och mot de jordbruksorganisationer som påverkas. Dessa utgör en av de mest sårbara branscherna i mycket speciella regioner i unionen och i AVS-länderna, med efterföljande sociala, ekonomiska och miljömässiga återverkningar.
För många utav oss är bananerna en statsfråga eftersom de är förknippade med vår historia och vår kultur.

Figueiredo
Herr talman! Det är viktigt att parlamentet godkänner Michel Darys betänkande, eftersom Europeiska kommissionens förslag om inrättandet av särskilda avgifter för bananimport fram till år 2006 inte är rimligt. Med ett sådant system kommer producenterna i EU:s yttersta randområden att försättas i konkurs, som fallet är med Madeira och AVS-länderna. WTO:s senaste misslyckade möte visade för övrigt att organisationen inte är i stånd att leva upp till de förväntningar och krav som allmänhet och konsumenter ställer på vissa områden som till exempel produktkvalitet, miljöskydd, utbildning, sociala villkor samt arbetarskydd, vilket också bekräftas i betänkandet.
I en sammanhållningspolitik där man uttalar sitt stöd för AVS-länderna och för en utveckling av EU:s yttersta randområden, får inte jordbruket och jordbrukets utveckling i nämnda områden, där bananproduktion och bananexport är viktiga inslag, krossas av den våg av banandollar som väller in från de stora bananodlingarna som sektorns multinationella företag äger i Latinamerika. Därför stöder vi generellt sett förslagen i betänkandet, samtidigt vill vi se en övergångsperiod som inte är längre än tio år och som inte innebär en övergång till ett system med enhetliga tullsatser. Kommissionen måste utvärdera effekterna av den nya situationen när det gäller prisläge och bananproducenternas avkastning i nämnda områden så att man garanterar att kompensationsstödet kan regleras efter principen om producenternas avkastningsgaranti.

Schwaiger
Herr talman! Kära kolleger! När det gäller bananregleringen kan vi i längden inte kämpa mot den fria och rättvisa världshandeln. Vi måste också själva hålla oss till de regler som vi skrev under när WTO grundades. Om vi bryter mot dessa regler och de sanktioner som är förbundna med dessa, utestänger vi hela affärsnäringar från de stora marknaderna i USA och i växande utsträckning också från de latinamerikanska ländernas marknader. Vi är delvis ansvariga för ett stort antal uppsägningar av arbetstagare inom dessa områden, om vi i egenskap av EU inte ändrar inställning nu. Därför stöder vi kommissionens hållning, och jag talar nu för en stark minoritet i PPE-gruppen, som skulle kunna vara i majoritet nästa gång.
Efter en övergångsperiod skall en tull på 275 euro per ton bananer från tredje land införas, men bananer från AVS-länder skulle åtnjuta tullfrihet. Därmed tillvaratas fortfarande huvuddelen av AVS-producenternas intressen. Men den ömma punkten och akilleshälen i kommissionens förslag är att man inte ser till bananproducenterna inom Europeiska unionen, främst i unionens yttersta randområden. Dessa är hos oss och särskilt bland våra franska kolleger, antagligen också bland de portugisiska och spanska, mycket upprörda över att detta försummats.
Herr Fischler, och detta vill jag också påpeka för herr Lamy, det förhåller sig inte så som tjänstemännen vid ert generaldirektorat kanske hävdar. Saker och ting är inte ordnade på bästa sätt för bananproducenterna i EU. Här behöver vi ännu en politisk kompromiss. De strukturella åtgärder som avses i avsnitt 3 i förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer utökas väsentligt. Om bara 10-20 procent av strafftullarna om sammanlagt 400 miljoner euro, alltså 40-80 miljoner som ligger inom jordbruksbudgeten, avsattes för detta ändamål och inte användes på fel sätt, skulle det vara till stor hjälp för våra bananproducenter.
Jag uppmanar kommissionen att förbättra de strukturella åtgärderna och därmed också finna vägen till en kompromiss, som i grund och botten stämmer överens med era förslag.

Fruteau
Herr talman, herr kommissionär, kära kollegor! Jag skulle först vilja gratulera vår föredragande, Dary, eftersom han för detta komplicerade ärende har valt att stå emot och inte att avstå.
Kommissionens nya förslag är i själva verket inte godtagbart eftersom det innehåller icke godtagbara eftergifter till multinationella bolag i Latinamerika. Finns det någon i detta parlament som inte känner till vilken roll dessa multinationella bolag har för finansieringen av de amerikanska valkampanjerna? Vem av oss vet inte att dessa bananer produceras under mer än tvivelaktiga förhållanden vad gäller livsmedelssäkerhet och under sociala villkor som styrs av totalt förakt för mannens, kvinnans och barnets rättigheter?
Vem kan ignorera att om man böjer sig för Förenta staternas diktat - under skydd av WTO - skall Europeiska unionen göra 35 000 av sina egna medborgare arbetslösa på Kanarieöarna och mer än 30 000 i de franska utomeuropeiska departementen? Ty, mina kära kollegor, om man som kommissionen föreslår antar ett system med uteslutande tullsatser efter en övergångsperiod på sex år är detta att verkligen döma våra producenter till konkurs och förtvivlan.
Detta är skälet till att jag, liksom herr Dary, pläderar för att kvoterna skall behållas, och jag utesluter den automatiska övergången till tullsatssystem, då jag för min del vägrar att låta våra producenter från Martinique eller Guadeloupe offras på altaret för en avreglering som slipper undan all form av reglering.
Kära kollegor! Låt oss inte missta oss, om Europa i dag ger med sig om bananfrågan skall hon i morgon ge med sig i fråga om sockret eller rommen och i övermorgon måste hon sätta korsfästa sin sociala modell och sin utvecklingspolitik. Därför vänder jag mig med allvar till kommissionärerna Fischler och Lamy för att säga till dem: "Jag förstår väl er legitima önskan att få ett slut på denna tvist men ni kan inte göra det på bekostnad av de medborgare som är de mest fattiga i Europeiska unionen.
(Applåder)

De Clercq
Ärade talman, bästa kolleger! Världshandelsorganisationen har redan fyra gånger fördömt Europeiska unionens system för bananimport. Efter Förenta staterna har nu även Ecuador fått tillstånd att införa ett skydd mot repressalier till ett belopp av mer än 200 miljoner dollar. Låt oss inte glömma bort att sådana straffåtgärder inte medför någon som helst nytta för våra bananproducenter, och dessutom har de enormt negativa konsekvenser för vår europeiska industri och sysselsättning. Vi har alltså inte längre råd med ännu ett fördömande. Det handlar om att så snart som möjligt hitta ett system som överensstämmer med WTO:s lagstiftning, som AVS-länderna kan godkänna och som överensstämmer med våra producenters och konsumenters intressen. Inte så lätt, men det nuvarande systemet är ohållbart. Det är således högst angeläget att vi finner en kompromiss, och att vi intar en mer liberal inställning. Med tanke på att kommissionens förslag enligt min blygsamma åsikt uppfyller dessa krav kommer jag att stödja det.

Ainardi
Herr talman! Jag kommer också ihåg att det var 1993 som Europeiska unionen försåg sig med en förordning för organisationen av marknaden för bananer, för att säkerställa ett skydd för gemenskapens producenters avkastningsmöjligheter och för att garantera AVS-staterna möjlighet att exportera till den gemensamma marknaden.
Trots att Förenta staterna inte producerar något kilo bananer anförde de klagomål hos WTO mot gemenskapens importsystem för bananer . Det enda syftet var att försvara sina stora bananbolags intressen, vilka effektivt härjar i Latinamerika och redan dominerar mer än 70 procent av världsmarknaden. År 1999 fördömde WTO:s panel, med medverkan av Förenta staterna, detta gemenskapssystem för importlicenser. Kommissionen underkastade sig denna dom och ändrade marknadsvillkoren för att år 2006 införa ett rent tullsatssystem. Genomförandet av denna nya förordning, som förresten går längre än WTO:s dom, skulle skada avsättningen av gemenskapens och AVS-staternas produkter och försämra en redan försvagad social situation, bland annat i de franska utomeuropeiska departementen där försäljningspriset för bananer redan sjunkit från mindre än 3 franc år 1998 till mindre än 2 franc år 1999.
Jag gläder mig över att utskottet för jordbruk har förkastat inte bara de ändringsförslag som försvarats av mellanhänder för de amerikanska multinationella bolagen , utan också kommissionens förslag.
Jag godkänner helt Darybetänkandet där man motsätter sig automatisk övergång till ett strikt tullsatssystem och försvarar de principer som gällde vid upprättandet av den gemensamma organisationen av marknaden, bland annat preferens för gemenskapen . Genom att anta Darybetänkandet skall vi ge rådet och kommissionen en tydlig signal om att vår församling är fast besluten att försvara gemenskapens och AVS-staternas producenters intressen och få WTO att erkänna att preferensavtalen är instrument för utvecklingsstöd. Genom vår röstning skall vi likaså uttrycka att vi vägrar att kompromissa med Förenta staterna, som skulle offra gemenskapens och AVS-staternas producenter till fördel för dollarbananen.

Marques
Herr talman! Inledningsvis vill jag ställa några frågor till kommissionen och vänder mig därför till kommissionär Fischler. Varför förespråkas från och med år 2006 en klar och enkel liberalisering av bananhandeln, men för kött, mjölk och spannmål, som står för 68 procent av EUGFJ:s anslag, åberopar man det europeiska jordbrukets särdrag, precis som man gjorde i Seattle? Är inte detta ett oacceptabelt motsatsförhållande? Arbetar kommissionen med olika mallar? Är bananen den fattiga släktingen i Europeiska unionens jordbruksproduktion? Måste inte den europeiska jordbruksmodellen rädda EU:s bananproduktion, en produktion som är starkt hotad av den föreslagna liberaliseringen? Tänker man liberalisera handeln med kött, mjölk och spannmål också? Tänker kommissionen ge vika för Förenta staternas mest radikala ståndpunkter i ett läge när de själva kraftigt ökar det egna jordbruksstödet? Tar man inte hänsyn till att bananen är den huvudsakliga jordbruksproduktionen i fyra yttersta randområden, i fyra av de tio minst gynnande regionerna inom Europeiska unionen?
I förslaget till en ändring av förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer, vilken betydelse har artikel 299.2 i fördragen där den specifika behandlingen av de yttersta randområdena regleras? Det europeiska jordbrukets flerfaldiga funktioner, det grundläggande konceptet för den europeiska jordbruksmodellen, måste få komma fram i den här reformen. I Madeira, den region jag själv företräder, är jordbrukets miljöfunktion lika viktig eller viktigare än den ekonomiska funktionen. Ett slut på öns bananproduktion skulle vara katastrofalt för miljön, förutom ett allvarligt slag mot tusentals familjers ekonomi. Å andra sidan måste Världshandelsorganisationens andra förhandlingsrunda vara en genuin utvecklingsrunda, vilket kunde konstateras i Seattle. Det finns därför såväl skäl som fullständig legitimitet att i en reform av den gemensamma marknaden för bananer i första hand ta hänsyn till Europeiska unionens och AVS-ländernas bananproduktion. Bara genom att bevara importkvoterna kan vi nå detta mål, vilket är helt förenligt med Världshandelsorganisationens bestämmelser.

Casaca
Herr talman, herr kommissionär Fischler! Bananproduktionen betyder speciellt mycket för vissa mindre utvecklade länder, medlemmar i AVS, öregioner som Kreta och i synnerhet de yttersta randområdena som Madeira, Kanarieöarna, Martinique och Guadeloupe. Det är inte fråga om utvecklade regioner i centrala Europa med flera alternativ till ändrade marknadsvillkor där den gemensamma jordbrukspolitiken står för större delen av resurserna. Vi kan därför inte acceptera en radikal förändring av gemenskapens handelspolitik på det här området utan att hänsyn tas till regionala konsekvenser och nödvändiga åtgärder vidtas inom ramen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen.
Europeiska rådet i Lissabon gav kommissionen i uppdrag att snarast presentera konkreta åtgärder för en utveckling av kommissionens betänkande när det gäller tillämpningen av artikel 299.2 i fördraget i fråga om de yttersta randområdena. Jordbruket är ett synnerligen vitalt område för de flesta av de här regionerna, och dessa förväntar sig att kommissionen snabbt och beslutsamt agerar för ett bevarande av de regionala utvecklingsvillkoren.

Lynne
Herr talman! Så vitt jag förstår kommer dessa förslag från kommissionen att innebära att ett antal länder i Afrika, Karibien och Stilla havsområdet kommer att gå i konkurs. Detta kommer att leda till fattigdom och än mer utarmning. Ja, vi måste förenkla systemet. Det är alldeles för komplicerat för tillfället. Men jag tror att dessa länder behöver tid för att diversifiera sin produktion ordentligt och det är därför jag kan instämma i en tioårig övergångsperiod.
Chiquita, Dole och Del Monte, som har produktion i Latinamerika, har inte upplevt någon nedgång i produktionen sedan 1993. Deras tillträde till marknaden har inte sjunkit sedan 1993. Det enda de vill är att få större tillträde till marknaden på AVS-ländernas bekostnad. Ja, vi måste hitta en lösning. Producenterna i Storbritannien hålls som gisslan av USA. Vi får inte låta AVS-länderna sitta emellan bara för att rädda EU-företag. Detta handlar inte bara om bananer, utan om handeln med utvecklingsländer över huvud taget.

Morgantini
Jag är fullt medveten om motsättningarna i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och de därmed sammanhängande relationerna med Världshandelsorganisationen. Det är svårt att jämka samman de olika behoven och föra en politik som kan främja de svagaste parterna, samtidigt som man erbjuder en kvalitetsprodukt till rimliga priser för konsumenterna. Trots detta anser jag inte att det är omöjligt att, som i kommissionens förslag, från och med år 2006 övergå till ett system där det vare sig för AVS-länderna eller för andra länder finns exportbegränsningar eller särskilda tullsatser. Att vänta till 2010 innebär ingen större förändring, även om det utan tvekan ger mer tid till att hitta lösningar som är mindre negativa.
Förslaget från kommissionen är alltför likt förslaget från ministerrådet, som inte anser att man bör utnyttja en del av budgeten för en politik som innebär samarbete med och skydd av gemenskapens primärproducenter utan som i stället litar till förhandlingarna inom Världshandelsorganisationens ram. I stället för att anpassa oss efter WTO:s system borde vi försöka reformera det utan att ta till utpressning mot de nordamerikanska multinationella företag som tjänar pengar på att utnyttja de fattiga länderna. Alla är medvetna om det icke liberala beteendet hos dessa multinationella företag som förstör och förgiftar människor och miljöer. Att reformera WTO: det borde vara utmaningen. Toppmötet i Seattle och den stora folkliga mobiliseringen har visat på behovet av reformer. Utmaningen är alltså att reformera WTO och att bland annat förhindra att man tillgriper tvång för att stoppa politiska åtgärder som innebär utveckling och skydd av fattiga länder, små producenter och hantverkare, och att man i enlighet med förslagen i Darybetänkandet underlättar tillträdet till marknaden för olika organ för rättvis och solidarisk handel, i syfte att investera i ett ekologiskt och socialt sunt jordbruk. Detta skulle jag vilja se som Europeiska unionens politik.

Chichester
Herr talman! Jag ser denna fråga från tre håll. Utifrån den externa handeln, där jag tycker att Europeiska unionen bör vidmakthålla framstegen mot en liberaliserad världshandel, från industrins synpunkt, den europeiska industrin, där jobb och företag hotas till följd av sanktioner och är oskyldiga offer för dessa sanktioner, och i egenskap av en brittisk ledamot av detta parlament som är trött på att få klagobrev från företag vars verksamhet och anställda hotas av sanktioner som de inte är skuld till.
Jag beklagar vissa delar av Darys betänkande. Jag måste säga att denna tidtabell på tio år är helt orealistisk och orimlig. Jag beklagar försöket att hålla fast vid kvoter och på detta sätt blanda sig i handeln. Naturligtvis beklagar jag också förslagen om högre tullar, som också är inblandning i handeln.
I ändringsförslaget som har lagts i mitt och andras namn begärs en förhandlingslösning på denna dispyt som är förenlig med Världshandelsorganisationen. Detta är avgörande. Vi har gått igenom den här trallen åtskilliga gånger nu och oskyldiga företag och jobb står på spel och hotas som en följd av att vi inte lyckas ta itu med denna situation.
Jag stöder kommissionärens bemödanden. Han har en svår uppgift. Jag måste säga att jag inte kan tänka mig något mer resonabelt eller pragmatiskt eller vettigt än det ändringsförslag som jag lämnat in och ett antal ledamöter har stött.

Liese
Herr talman, herr kommissionär Fischler, mina damer och herrar! Som många andra kolleger i PPE-gruppen avvisar jag Darys betänkande, men det finns också ett antal ändringsförslag som framstår som mycket kloka. Jag syftar främst på ändringsförslagen 33 och 34. Enligt ändringsförslag 33 skall ekologisk odling få ekonomiskt stöd även i tredje land. Enligt ändringsförslag 34 skall fair trade-bananerna stödjas oberoende av ursprungsland. Jag tycker för övrigt att det är synd att De gröna inte deltar i den här debatten för att ge tyngd åt dessa aspekter. Men med dessa båda förslag säger Europaparlamentet entydigt att vi också eftersträvar ett globalt initiativ, och det stämmer att det inte bara är i de traditionella AVS-staterna och i EU utan också i Latinamerika och i de icke-traditionella AVS-staterna, som det finns småproducenter som agerar föredömligt. I Ecuador är 60 procent av bananproducenterna småodlare med mindre än 20 hektar, och dessa utsätts för orättvis diskriminering. Världen är inte svart och vit, som några vill få oss att tro, och länderna i Sydamerika har med rätta anfört klagomål till WTO över vår organisation av marknaden.
Därför är Darys betänkande motsägelsefullt i sig, när han å ena sidan säger ja till ett globalt initiativ för stöd till fair trade-bananer i hela världen, men å andra sidan också fortsätter att göra det svårt för de latinamerikanska småproducenterna. Jag tror det är fel att fastställa kvoterna för tio år framåt, och jag tror att kommissionen redan har varit på väg i rätt riktning. För min del hade den fått gå ännu snabbare fram med en avreglering, men det går åt rätt håll.
Det vore naturligtvis glädjande om herr Chichesters förslag, som jag också skrivit under, antogs, men jag vill säga herr kommissionär Fischler att han, även om detta förslag inte blir antaget, med ändringsförslag 5, som antagits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, har uppdraget att utarbeta en hållbar kompromiss som godtas i WTO. Därför tror jag att kommissionen i vilket fall som helst får befogenhet att förhandla, även av parlamentet.

Redondo Jiménez
Herr talman, kommissionär, ledamöter! När vi nått denna punkt i debatten skall jag inte börja diskutera Darys betänkande eller tala om dess grundläggande frågor. Däremot skulle jag vilja uttrycka att PPE-gruppens officiella ståndpunkt är att stödja Darys betänkande i sin helhet. Det är den officiella ståndpunkten.
Herr kommissionär, ert förslag gynnar inte målen och inte heller löser det problemen i banansektorn. Politiskt är det inte presentabelt inför våra producenter. Det tillstod Schwaiger för några minuter sedan. Kommissionens förslag uppfyller inte heller våra internationella åtaganden. Det allvarligaste är dock att vi, mitt i en svår förhandling med Världshandelsorganisationen, offentligt visar, svart på vitt, vilka områden som kan vara våra svaga. Därför ber jag er, herr kommissionär, att ni lyssnar- inte bara hör - på detta parlament, att ni noterar de anvisningar som går i den riktning Darys betänkande och de yttranden som avgivits av de två behöriga utskotten visar.
Detta parlament ger er en tydlig politisk signal, enhälligt från behörigt grundutskott och jag hoppas att en majoritet i denna kammare stöder det; en signal som jag är säker på kommer att uppfattas med tanke på den stora politiska känslighet som ni alltid visat oss. Dessutom är jag säker på att ni kommer att finna en möjlig väg i den riktning som angetts. Herr kommissionär, agera politiskt, finn en lösning och lyssna på denna kammare. Det är inte rätt ögonblick att inte beakta denna kammares uppfattning.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka er, herr Dary, så hjärtligt för er uttömmande utvärdering av kommissionens förslag till ändring av organisationen av marknaden för bananer!
Inledningsvis vill jag poängtera att kommissionen är positivt inställd till de principer som flera ändringsförslag grundar sig på, till exempel systemet med licenser som baseras på historiska referenser. De motsvarar nämligen utvecklingen i våra samtal med WTO:s klagande och AVS-producenterna. Men nu när samtalen befinner sig i en känslig fas, är kommissionen av den uppfattningen att vi inte bör ändra kommissionens förslag nu. Därför måste jag avvisa era ändringsförslag.
Jag skulle vilja ge en problemrelaterad motivering till mitt avvisande. Det första problemet är att man stryker hänvisningen till schablontullsystemet och den automatiska övergången till en sådan efter en viss övergångsperiod. I klarspråk innebär det följande: Vårt förslag syftar huvudsakligen till att samordna den gemensamma organisationen av marknaden för bananer med WTO-reglerna. Den viktigaste delen i förslaget är att införa tullregler efter en särskild övergångsperiod. Men en förutsättning för detta är att man enas med de berörda parterna om förvaltningen av tullkvoterna under övergångsperioden.
Kommissionen är av den bestämda uppfattningen att er önskan att byta ut tullsystemet mot ett varaktigt tullkvotssystem bara skulle leda till upprepad kritik inom WTO. Därtill skulle jag också vilja påpeka att förslaget redan innehåller en uppmaning till rådet att ge kommissionen befogenhet att inleda förhandlingar enligt artikel 28 i GATT-avtalet. En hänvisning i förordningen är därmed inte nödvändigt.
Det andra viktiga punkten är frågan om förvaltningen av tullkvoterna. Kommissionen försöker förhandla med huvudaktörerna om att avskaffa systemet med licenser som baseras på historiska referenser. Så länge denna diskussion pågår vore det inte lämpligt att gå närmare in på de enskilda möjligheterna. Till kravet att det sätt på vilket en tullkvotsreglering inte får vara till nackdel för de etablerade aktörerna på marknaden, kan man dessutom tillägga att det, om vi nu måste ändra hela organisationen av marknaden, inte får finnas någon garanti för att allt förblir som det har varit. Det vore ju verkligen att kräva det omöjliga.
Under de diskussioner vi förde, behandlades även andra alternativ för förvaltningen av den så kallade C-kvoten. Kommissionen anser dock att det för närvarande inte är motiverat att ändra sina förslag till auktioner inom ramen för C-kvoten, eftersom sådana auktioner i alla fall är en tillåten metod för att utfärda licenser.
Det tredje problemet som hänger samman med kvoten är förlängningen av tidsperioden för bibehållen kvotreglering till minst tio år. Enligt kommissionens uppfattning skulle en sådan förlängning urholka trovärdigheten i grundtanken i vårt förslag, nämligen att så fort som möjligt samordna den gemensamma organisationen av marknaden för bananer med WTO-reglerna. Som vi förklarat i betänkandet, åstadkommer man detta snarare genom tullreglering. Kommissionen föreslog en övergångsperiod, för att producenterna i EU och i AVS-staterna på så sätt skulle få tid att förbereda sig för det nya systemet.
Vidare vore det meningslöst med en preliminär redovisning eller en granskning i slutet av övergångsperioden, om det skall ske en automatisk övergång till schablontullsystemet.
När det gäller preferenserna för AVS-staterna är kommissionen av den uppfattningen att 275 euro per ton räcker för att säkra dessa länders tillgång till EU:s marknad. Större preferenser skulle återigen leda till kritik inom WTO. En större preferens skulle, om den inom ramen för C-kvoten begränsar de latinamerikanska ländernas fria tillträde till marknaden, kunna tolkas som att man faktiskt ville återinföra en speciell AVS-kvot.
Nu kommer jag till ytterligare stödåtgärder för våra egna producenter i Europeiska unionen. Som jag redan nämnt handlar kommissionens förslag främst om att få organisationen av marknaden att överensstämma med WTO:s skiljedom. Denna skiljedom rör inte vårt bidragssystem inom EU. Därtill skulle jag även vilja påpeka att detta system fungerar som deficiency payment-system, dvs. det innefattar en garanti: Om priserna sjunker stiger bidragen automatiskt.
Till sista frågan: Åtgärder för att skapa likvärdiga förutsättningar för ekologiska bananer och fair trade. Jag ber att få påpeka att det redan finns horisontella åtgärder som garanterar likvärdiga förutsättningar för ekologiska bananer från tredje land och ekologiska bananer från EU. Dessutom kan Europeiska unionen subventionera produktionen av ekologiska bananer inom ramen för miljöåtgärder för jordbruk i enlighet med föreskrifterna för bidrag till landsbygdens utveckling.
Åtgärderna för att stimulera omsättningen av ekologiska bananer kan finansieras inom de nationella och regionala programmen . Även fair trade-bananerna skulle inrymmas i de horisontella åtgärderna för rättvis handel, som, hoppas jag, snart föreskrivs i respektive meddelande från kommissionen. I detta meddelande handlar det som bekant inte bara om fair trade-bananer utan om fair trade i allmänhet.
Utöver de nämnda möjligheterna kan man ge stöd till utveckling av såväl produktionen av ekologiska bananer som produktionen av fair trade-bananer i AVS-staterna enligt förordningen om stödsystem för traditionella AVS-leverantörer av bananer.
Kommissionen är tacksam för den uttömmande diskussion som vi har kunnat föra här i dag. Även om vi i det nuvarande internationella utgångsläget betraktar det som omöjligt att anta parlamentets ändringsförslag, står det fast att hela beslutsunderlaget behandlats mycket konstruktivt och grundligt både i de olika utskotten, som lämnat in bidrag till Darybetänkandet, och i utfrågningen nyligen i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.
Jag förklarar sammanträdet avbrutet tills talmannen infunnit sig.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.25 och återupptogs kl. 11.30.)

OMRÖSTNING
Barón Crespo
Fru talman! Då ni anser det vara lämpligt skulle jag vilja be er att ni ber föredraganden och ordföranden i budgetkontrollutskottet att de skall tala om vilken deras inställning är när det gäller sambandet mellan motiveringen och den resolution vi röstar om., i enlighet med artikel 161.1 i arbetsordningen,

Stauner
Fru talman! Låt mig få ge en kort förklaring till de fyra ändringsförslag som föreligger. I grund och botten tycker jag att en så bred kompromiss, som vunnit stöd från de fyra största partigrupperna i parlamentet, inte åter borde ifrågasättas med ändringsförslag. Under förutsättning att kompromissen, som jag än en gång vill tacka alla så hjärtligt för, kvarstår i oförändrat skick, vill jag dock be er rösta för ändringsförslag 1 från PSE-gruppen, eftersom det innehåller ett välmotiverat tillägg.
Ändringsförslag 2 och 3 måste jag avfärda, eftersom det till innehållet skulle inverka alltför mycket på kompromissen i dess helhet. Jag måste också avfärda ändringsförslag 5. Jag anser att det är rättsligt otillåtet, eftersom det strider mot de tydliga reglerna i artikel 161 i vår egen arbetsordning. I detta förslag handlar det för övrigt i slutändan om en omröstning om motiveringen till mitt betänkande. Därtill handlar det enligt min kännedom om ett prejudikat, som alla kolleger här i parlamentet med all rätt skulle kunna åberopa i framtiden.
Parlamentets talman antog ändringsförslag 5. Jag respekterar med hänsyn till talmannens höga ämbete detta beslut.

Theato
Fru talman! Gruppordföranden Barón Crespo vände sig även till mig. I måndags förde vi i budgetkontrollutskottet faktiskt en uttömmande diskussion om det tillåtna i denna fråga, eller om huruvida jag som ordförande i utskottet borde åberopa artikel 161. Nästan alla medlemmar i utskottet fick komma till tals. Jag har själv granskat frågan om sambandet mellan resolutionen, i den form den nu föreligger som kompromiss, och motiveringen, som är föredragandens yttrande och hennes ansvar. Jag konstaterade sambandet och sade klart och tydligt att språket i denna motivering är svårt. Men jag är inte i stånd att bedöma stil och ordval på så sätt att jag utövar censur, eftersom jag i så fall borde göra samma sak med varje enskild motivering. Sakförhållandet är enligt min mening givet, och därför har jag bestämt mig och meddelat utskottet att jag inte tillbakavisar denna motivering.

Bourlanges
Fru talman! Jag har tillsammans med 37 kollegor i PPE lagt fram detta ändringsförslag eftersom jag förvånades över det utnyttjande som gjorts på det massmediala planet av motiveringen om vilken var och en bör känna till, men inte vet att den bara intresserar föredraganden och inte alls kammaren. Jag förvånades således av motsägelsen mellan tonen i denna motivering och den i innehållet i resolutionen vilka är radikalt olika. Det är orsaken till att jag lagt fram detta ändringsförslag.
Med detta sagt, tror jag att ni hade rätt, fru talman, att förklara det antaget eftersom omröstningen som gäller detta ändringsförslag utgör inte en röst för eller mot motiveringen utan den handlar om att konstatera enbart skillnaden mellan motiveringen och resolutionen.
Jag måste erkänna att efter de förklaringar som lämnats av både Stauner och Theato, som har meddelat på det mest tydliga offentliga sättet att motiveringen bara berör föredraganden och inte alls kammaren bedömer jag att detta ändringsförslag framdeles är onödigt; detta är orsaken till att jag drar tillbaka det.

Barón Crespo
Fru talman! Jag skulle för det första vilja konstatera att föredraganden inte uttalat sig om vad artikel 161.1 i arbetsordningen föreskriver som, jag citerar den franska texten, ordagrant lyder: "... l'exposé des motifs doit être conforme au texte de la proposition de résolution...". Jag menar, efter den förklaring ordföranden i budgetkontrollutskottet gett om bakgrunden till frågan, att dessa uttalanden bör återfinnas i protokollet, inte bara för parlamentets räkning utan också på grund av de följder denna motivering skulle kunna få.
Därför menar jag, med tanke på att föredraganden inte har uttalat sig om denna viktiga fråga, att ändringsförslaget fortsätter att vara meningsfullt och den europeiska socialdemokratiska gruppen tar över det.

Talmannen
Med andra ord, herr Barón Crespo, ni drar för er räkning på er grupps vägnar tillbaka ändringsförslag 5 med stöd av artikel 139 i arbetsordningen. Är det så?

Barón Crespo
Ja, fru talman, och dessutom skulle jag vara tacksam om föredraganden i en så känslig fråga som sig bör uttalar sig om bakgrunden till frågan.

Mulder
Fru talman! Jag skulle å den liberala gruppens vägnar vilja stödja Barón Crespos förslag.

Stauner
. (DE) Fru talman! Kära kolleger! Ärade ordförande i den socialistiska partigruppen! Jag upprepade det inte uttryckligen en gång till, men ni kan lita på att jag, både när resolutionen och den slutgiltiga texten till motiveringen formulerades, var mycket väl medveten om att detta måste överensstämma, och jag har kontrollerat detta mycket noggrant även nu under de senaste veckorna. Jag tyckte inte det var nödvändigt att ännu en gång säga detta expressis verbis, men om ni vill, så gör jag det gärna. Jag ser mig själv som så pass samvetsgrann och intellektuellt sett förståndig att ni kan förutsätta att jag har tänkt igenom saken mycket väl och mycket noggrant, och att jag helt och hållet kommer att bära ansvaret och ta alla konsekvenser som ni eventuellt varnar för.
Om ändringsförslag 5

Bourlanges
Fru talman! Bara några ord för att klargöra saker. Jag drog tillbaka ändringsförslaget eftersom jag ansåg att det var onödigt. Från och med det ögonblick som den går till omröstning stöder jag den helt klart och jag uppmanar mina vänner att göra det.
Efter omröstning om ändringsförslag 5

Elles
Fru talman! Även om en del är nöjda med det beslut som har fattats skapar detta ett mycket farligt prejudikat. Varje gång det kommer upp en motivering i kammaren som somliga inte tycker om har vi nu bestämt att vi kommer att kunna rösta emot det om vi så önskar.

Barón Crespo
Fru talman! Eftersom det förekommit en röstförklaring anser jag att denna omröstning är av vikt eftersom den bromsar viljan att skriva politiska pamfletter om parlamentets resolutioner som inte går att tolerera.
(Applåder)
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Betänkande (A5-0089/2000) av Rühle för budgetkontrollutskottet om uppskjutande av beslutet om ansvarsfrihet för kommissionen avseende den finansiella förvaltningen av sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden för budgetåret 1998 (KOM(1999) 227 - C5-0003/1999 - 1999/2004(DEC)) - om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor, Dublin för budgetåret 1998 (C5-0150/2000 - 2000/2094(DEC)) - om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning, Thessaloniki) för budgetåret 1998 (C5-0149/2000 - 2000/2093(DEC)) - om beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998: AVSNITT IV - DOMSTOLEN, AVSNITT V - REVISIONSRÄTTEN, AVSNITT VI - DEL B - REGIONKOMMITTÉN (SEK(1999)414 - C5-0008/1999 - 1999/2166(DEC)) - om uppskjutande av beslutet om ansvarsfrihet avseende genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998: AVSNITT VI - DEL A - EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN (SEK(1999)414 - C-0008/1999 - 1999/2166(DEC))
Före omröstningen

Frahm
Vi hade ett problem, när vi skulle göra i ordning röstningslistan, och det var att vi inte kunde hitta ändringsförslaget från De gröna, PPE-DE, PSE och ELDR till punkt 5. Jag vet inte, om det är möjligt att vi får det uppläst högt, så att vi har en chans att ta ställning till det.

Talmannen
Ja, jag är rädd för att detta försenar vårt arbete en smula, fru Frahm. Jag skall försöka vara så tydlig som möjlig vid omröstningarna.
(Genom omröstningar i följd antog parlamentet de två resolutionerna och de tre besluten.)
Betänkande (A5-0092/2000)av Khanbhai för budgetkontrollutskottet om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska kol- och stålgemenskapens budget för budgetåret 1998 (C5-0153/2000 - 2000/2077(DEC)
(Genom omröstningar i följd antog parlamentet de två besluten och resolutionen.)
Betänkande (A5-0097/2000) av Kuhne för budgetkontrollutskottet om beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av den allmänna budgeten för budgetåret 1998 - Avsnitt I - Europaparlamentet/Bilaga: Ombudsmannen (SEK(1999)0414 - C5-0008/1999 - 1999/2051(DEC))
Före omröstningen

Van Hulten
Fru talman! Det finns två ändringsförslag till Kuhnes betänkande i vilka man föreslår att parlamentets ansvarsfrihet skjuts upp. I dessa ändringsförslag hänvisas till generalsekreteraren. Om något av dessa ändringsförslag antas, kommer då ni, i egenskap av parlamentets talman, att ta det fulla politiska ansvaret för innehållet i dem och ta konsekvenserna om de krav som reses i dem inte uppfylls innan tidsfristen går ut.

Talmannen
Herr van Hulten! I egenskap av talman tar jag ansvaret för att förklara dessa ändringsförslag tillåtliga. Jag uttalar mig inte om deras innehåll. Kammaren har ännu inte röstat om dem. Problemet jag har är att förstå om de är tillåtliga eller inte. Jag säger till er: "Jag bedömer helt uppriktigt och efter att noga ha granskat situationen att dessa ändringsförslag är tillåtliga. Om omröstning sker om dem skall de naturligtvis tillämpas, liksom allt som vi röstar om.
Om ändringsförslag 4

Kuhne
. (DE) Fru talman! Här har vi ett ändringsförslag som mycket kortfattat och knapphändigt påstås innehålla meningen med två granskningskommentarer från revisionsrätten. Om ni tycker det är nödvändigt, kan jag läsa upp hela denna granskningskommentar ordagrant. Helst skulle jag inte göra det. Jag vill bara säga att jag är emot detta ändringsförslag, eftersom jag egentligen inte ser det som meningsfullt att införa tendentiösa och kortfattade sammanfattningar av officiella dokument, inte ens om sådana tendentiösa och kortfattade sammanfattningar läggs fram av ordföranden i budgetkontrollutskottet.
Om ändringsförslag 1 från gruppen De Gröna/ALE

Kuhne
Fru talman! I punkt 6, som vi skall rösta om i detta ändringsförslag, finns det en tidsfrist till den 15 maj. Om vi skulle anta denna frist, skulle det strida mot en redan tidigare antagen artikel. Tidigare i texten, nämligen under punkt 10, har vi beslutat att vi fram till den första juli vill ha optioner på parlamentets interna förvaltning och en finansieringsplan med hänsyn till förhandlingssituationen. Vi har redan beslutat om detta, och det bestämdes tidigare också i utskottet, eftersom vi accepterade att detta bara var möjligt om hänsyn togs till förhandlingssituationen. Om vi nu inför en frist till den 15 maj utan att beakta förhandlingssituationen, skulle vi inte bara besluta om något som enligt utskottets samstämmiga mening inte skulle kunna genomföras, utan vi skulle också fatta ett beslut som stod i strid med vad vi redan tidigare beslutat.
Därför vädjar jag till De gröna att dra tillbaka denna fråga, i annat fall rekommenderar jag er att rösta nej, så att vi är konsekventa vad beträffar resten av beslutet.

Rühle
Fru talman! Vi tar självfallet inte tillbaka detta förslag, eftersom det utgör kärnan i vårt förslag. Det handlar om att vi uppmanar förvaltningen att till den 15 maj lägga fram en detaljerad handlingsplan för hur förbättringar kan åstadkommas. Vi vill inte ha åtgärdspaketet. Det kan komma senare. Det finns inget motsägelsefullt i detta. Det handlar om en konkret handlingsplan för hur man under nästa år skall kunna åstadkomma specifika förbättringar inom offentlig upphandling och i fråga om byggnads- och personalpolitik, och jag ber er rösta för förslaget.
(Parlamentet antog beslutet.)
Betänkande (A5-0095/2000) av Mulder för budgetkontrollutskottet om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för besluten avseende avslutningen av räkenskaperna för EUGFJ-garantisektionen för budgetåren 1993, 1994 och 1995 (C4-0128/1998) - C4-0372/1998 - C5-0167/2000 - 1997/2167(DEC))
(Genom omröstningar i följd antog parlamentet beslutet och resolution.)
Betänkande (A5-0079/2000) av Casaca för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 723/1997 om genomförandet av medlemsstaternas åtgärdsprogram på området för kontroll av utgifterna för EUGFJ:s garantisektion (KOM(1999)0169 slutlig - C4-0225/1999 - 1999/0091(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0086/2000) av Dimitrakopoulos och Leinen för utskottet för konstitutionella frågor om Europaparlamentets förslag till regeringskonferensen (14094/1999 - C5-0341/1999 - 1999/0825(CNS))
Om kompromissändringsförslag 224

Corbett
Fru talman! Detta är ett kompromissändringsförslag som har förhandlats fram grupperna emellan och därefter självfallet granskades av de olika grupperna i går kväll.
Vår grupp stöder detta kompromissändringsförslag, dock med undantag av ett ord: "plus" - "plus proportionnelle". Den engelska versionen är förmodligen "more proportional". Vi kan inte godta det ordet. Enligt arbetsordningen är det dock inte möjligt att begära delad omröstning om ett kompromissändringsförslag. Jag noterar att om både ändringsförslag 100 och 101 skulle antas skulle resultatet bli exakt samma text som detta kompromissändringsförslag, förutom det problematiska ordet "more". Eftersom jag vet att kolleger i andra grupper hade precis samma problem med detta ord skulle jag vilja föreslå vänner och kolleger att det kanske vore lämpligt att inte godta kompromissändringsförslaget utan att i stället rösta för både ändringsförslag 100 och 101, som är förenliga med varandra, och sålunda uppnå exakt det resultat många önskar.

Talmannen
Tack, herr Corbett. Men jag bör följa arbetsordningen. Jag har hänskjutit ett kompromissändringsförslag.
Herr Brok, kan ni uttala er om Corbetts inlägg för att få höra om ni godkänner att ändra kompromissändringsförslaget?

Brok
Fru talman! Vi vill gärna hålla fast vid kompromissförslaget.

Talmannen
Jag vänder mig till kammaren. Finns det några invändningar emot att vi röstar om detta kompromissändringsförslag? Jag tror mig veta att så är fallet.

Corbett
Fru talman! Jag tycker att det är rätt att rösta om det. Min grupp och många andra kommer dock att rösta emot för att stödja ändringsförslag 100 och 101 som innebär att man uppnår nästan exakt samma sak med de små förbättringarna.

Talmannen
Ja, herr Corbett, men jag måste fråga kammaren om den har invändningar emot att jag låter kompromissändringsförslaget gå till omröstning.

Brok
Fru talman! Här har ett förslag framlagts enligt gällande regler. Då måste man rösta om det. Om det förkastas, kan vi övergå till reglerna som Corbett föreslog. Det är det enklaste sättet. Man bör rösta om förslaget. Om det förkastas, gäller det tillvägagångssätt som Corbett föreslog.

Talmannen
Herr Brok! Ursäkta mig men artikel 130 i arbetsordningen är mycket tydlig. Där står att om det finns invändningar emot att man beaktar ett kompromissförslag skall Europeiska parlamentets talman inhämta kammarens samtycke. Jag följer bara arbetsordningen, såsom jag skall göra.
(Kammaren invände emot kompromissändringsförslaget.)
Om ändringsförslag 118 från gruppen De Gröna/ALE

Corbett
Fru talman! Det tycks saknas överensstämmelse mellan de olika språkversionerna av ändringsförslag 118. I den franska versionen hänvisar man till "les autorités compétentes", medan den engelska versionen talar om "the competent devolved authorities" vilket har en mer specifik betydelse på engelska.
Vi upprättade våra röstningslistor för detta ändringsförslag på grundval av den franska versionen. Emellertid har jag förstått att originalet faktiskt är den engelska versionen. I så fall kommer jag att rekommendera min grupp att rösta emot detta ändringsförslag, om inte ordet "devolved" i den engelska versionen kan tas bort.

Frassoni
Fru talman! Den riktiga versionen är den franska.

Talmannen
Mycket bra, tack för detta förtydligande.
Om kompromissändringsförslag 227

Corbett
Fru talman! Ert kontor informerades i går om att vi inte skulle skriva på detta kompromissändringsförslag.
Om ändringsförslag 174 från PPE

Brok
Fru talman, vi vill föreslå en delad omröstning, först om uttrycket "fyra femtedelar" och sedan om det övriga.

Talmannen
Denna särskilda omröstning gäller faktiskt den ursprungliga texten, det vill säga om ändringsförslaget förkastas. Drar ni tillbaka detta ändringsförslag i vilket fall vi skall rösta om punkt 29 genom delad omröstning? Herr Brok, är det så?

Brok
Fru talman, om vi gjorde det skulle vi inte behöva införa det muntliga ändringsförslaget i punkt 29. Därför vore det lättare om vi genomförde det här.

Talmannen
Ni önskar således, om jag har förstått det rätt - jag vänder mig också till våra föredraganden - att vi röstar om punkt 29 genom att lägga fram ett muntligt ändringsförslag. Är det så?

Leinen
. (DE) Fru talman, jag sätter stort värde på Elmar Brok, men här har han fel. Kompromissen gick ju bara ut på att vi skulle lägga till continuing på engelska eller anhaltend på tyska bredvid schwerwiegend ("allvarligt"). Det är den gamla texten. Vi har inte kommit överens om en majoritet på fyra femtedelar. Det är helt enkelt för sent nu. Vi kan inte dela upp det en gång till nu.

Talmannen
Om ändringsförslagen dras tillbaka påbörjar jag omröstningen om den ursprungliga texten. Om den ursprungliga texten i punkt 29 hade jag dock, förefaller det mig, en begäran om muntligt ändringsförslag från en av våra föredragande. Jag ger honom därför ordet så att han kan lägga fram sitt muntliga ändringsförslag, och därefter skall vi rösta om denna punkt 29 genom delad omröstning och namnupprop.
Herr Dimitrakopoulos, vill ni vara vänlig att lägga fram ert muntliga ändringsförslag och kammaren skall ta ställning till det?

Dimitrakopoulos
. (FR) Fru talman! Det muntliga ändringsförslaget gäller ett tillägg i andra delen med ordet "continuing".

Talmannen
Det är tydligt. Finns det några invändningar mot en omröstning om detta muntliga ändringsförslag?

Corbett
Fru talman! Denna intressanta idé överför bara det kompromissändringsförslag som just har avslagits till muntlig form. Det följer faktiskt inte våra normala rutiner.

Talmannen
Finns det tolv kollegor som har invändningar emot att detta muntliga ändringsförslag går till omröstning?
(Fler än tolv ledamöter reste sig för att invända emot en omröstning av det muntliga ändringsförslaget.)

Brok
Fru talman, jag skulle vilja be den socialistiska partigruppen lyssna till det här: Alla ändringsförslag som de har undertecknat har de därefter själva röstat ned eller så har de dragit tillbaka sitt namn utan att underrätta oss. Jag tror inte att det är klokt att handla på detta sätt, att uppträda så mot varandra!
(Applåder)

Corbett
Fru talman! Jag måste vederlägga vad Brok sade. Ett antal kompromisser har gjorts och vi har respekterat dessa kompromisser, förutom i två fall där det finns problem, vilket vi ibland blir varse när vi går tillbaka till våra olika grupper med kompromisser. Jag har föreslagit en lösning i båda fallen. I detta fall informerade vi ert kontor i går om att vi inte skulle skriva under detta kompromissändringsförslag. Således borde det aldrig ha lagts fram i vårt namn. Även om det var en kompromiss mellan ELDR- och PPE-grupperna var det inte en kompromiss vi hade skrivit under.
Före omröstningen om hela resolutionsförslaget

Barón Crespo
Fru talman! Jag skulle vilja göra ett politiskt uttalande å min grupps vägnar avseende en fråga som lämnat dålig smak efter sig i kammarens alla grupper, omröstningen om punkt 3, om sammansättning och utdelning av mandat i Europaparlamentet.
Min grupp kommer att rösta för Dimitrakopoulos/Leinens betänkande, men jag föreslår att man begär att utskottet för konstitutionella frågor, i sin stora vishet, försöker finna en lösning på denna fråga eftersom det är en fråga som är oerhört känslig för hela kammaren.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Jag gratulerar varmt våra två föredragande, herr Dimitrakopoulos och herr Leinen.
(Livliga applåder)

Fatuzzo
Herr talman! Det är frestande att följa Cox exempel när det gäller Staunerbetänkandet om budgeten, men uppriktigt sagt så måste jag säga att innan jag reste till Strasbourg frågade ett antal pensionärer mig vad jag skulle göra. När de fick höra att jag bland annat skulle rösta om betänkandet om att skjuta upp beslutet om ansvarsfrihet, som vi diskuterar, så bad de mig påminna parlamentets talman om att pensionärerna och deras parti, som jag företräder, anser att utgifterna som belastar Europaparlamentets budget är för stora, varför vi önskar att dessa utgifter skall reduceras med 50 procent, och att de resurser som frigörs på det viset skall användas för att förstärka de femton medlemsstaternas pensionsfonder, som sedan alltför lång tid är i ett prekärt läge.

Cox
. (EN) Den liberala gruppen stödde i dag det ändringsförslag som hade lagts fram av Jean Louis Bourlanges i Europeiska folkpartiets grupp i vilket yrkades att resolutionen skulle vara åtskild från motiveringen. Följande citat kan tjäna som en förklaring:
"Inom kommissionen har man tydligen haft parollen "Skyla över och glömma" på vissa områden. Med stora löften och bombastiska tillkännagivanden för framtiden glider man bort från de nuvarande ouppklarade interna problemfallen."
"Tjänstemannaapparaten, som alltför ofta styrs av politiska grupperingar och redan under Santers ordförandeskap var tung, har blivit större."
Hur man än ser det är dessa kommentarer överdrivna, orättvisa och helt opassande i samband med rutinerna för ansvarsfrihet.
I den sista omröstningen om resolutionen ställdes vi inför tre alternativ i dag: att rösta för, att rösta emot eller att avstå. Vi valde att avstå och det kräver en förklaring. Att rösta för Stauners betänkande är att rösta för att uppskjuta beviljandet av ansvarsfrihet, som vi när allt kommer omkring anser bör beviljas nu. Som vi förklarade i budgetkontrollutskottet ville vi rösta "ja" till en reform men "nej" till att straffa denna kommission för dess föregångares synder.
I den liberala gruppen har vi konsekvent varit för många av bitarna i Stauners betänkande, såsom tillgången till handlingar - den nuvarande kommissionen har skyldighet att ge tillgång till handlingar. Men den politiska frågan kvarstår - är detta det lämpliga tillfället och den rätta frågan för ett synbart offentligt avståndstagande mellan parlamentet och Prodis kommission? Vi tycker inte det.
Att vi inte röstar för betänkandet beror på att vi vill visa att vi föredrar att göra upp om reformen nu och inte senare eftersom vi, på grundval av vad som hittills framkommit, anser att denna kommission är en reformvänlig kommission.
Att rösta emot betänkandet skulle bara resultera i att den återförvisades till budgetkontrollutskottet utan ett klart uttalande om vad som skall hända sedan och på vilket sätt. Vi är emot ett sådant förhållningssätt.
Därför valde vi att avstå. Detta är ett motiverat avstående snarare än ett tecken på likgiltighet. Vår grupp skulle ha föredragit att rösta för att bevilja ansvarsfrihet och samtidigt främja reformer, vilket vi förstår att även Europeiska kommissionen anser. Tyvärr fanns inte det alternativet med i dag, och därför valde vi att avstå.

Ferreira
. (FR) Den socialistiska, franska delegationen har röstat om Staunerbetänkandet om uppskjutandet av beviljandet om ansvarsfrihet för budgetåret 1998 eftersom det resulterade i en kompromiss av vår politiska grupp med de politiska grupperna PPE-DE och ELDR. Denna resolution speglade en önskan hos majoriteten av ledamöterna i budgetkontrollutskottet att komma ut från den återvändsgata i vilken förslaget i Staunerbetänkandet satte detta utskott, men också Europaparlamentet, lamslående vår institutions förbindelser med kommissionen i ett misstroendeförhållande.
Den franska socialistiska delegationen gläder sig åt att en majoritet är beredd att rösta om ändringsförslag 5 och synliggöra skillnaden mellan den resolution som lagts fram till omröstning av ledamöterna och motiveringen. Genom denna omröstning har ledamöterna bekräftat att motiveringen bara intresserar den föredragande.
Det förslag till betänkande som Stauner lagt fram till budgetkontrollutskottet upprörde kraftigt, bra mycket utöver ledamöterna i detta utskott. I själva verket gick det föreslagna dokumentet mycket längre än syftet med förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet, det vill säga godkännande av budgetårets räkenskaper och prövning av om utgifterna är lagliga.
Den resolution som läggs fram för omröstning i vår kammare denna dag innehåller en förteckning över krav och rekommendationer som kommissionen anser rimliga. Uppskjutandet och tidsfristen för svar till kommissionen ger den möjlighet att svara på frågor från budgetkontrollutskottet under den tilldelade tiden. De ger budgetkontrollutskottet en tillräcklig tidsfrist för att utarbeta ett betänkande som effektivt skall fatta beslut om kommissionens genomförande av budgeten 1998.

Napoletano
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, som jag har äran att vara ordförande för, röstade emot Staunerbetänkandet om ansvarsfrihet för 1998 eftersom vi inte delar dess grundvärderingar. Betänkandet inriktas i själva verket inte på kommissionens verksamhet under 1998, det som är föremål för ansvarsfrihetsförfarandet - i enlighet med definitionen i fördragets artiklar 205a och 206 och artikel 89.5 i budgetförordningen - utan den uppehåller sig vid påstådda fall av bedrägeri, av vilka de flesta skulle ha skett i början av nittiotalet, dvs. inom ramen för föregående kommissioners mandatperioder.
Prodis kommission är upptagen med att genomföra en omfattande reform, en reform som är nödvändig för att modernisera den offentliga europeiska förvaltningen och att anpassa dess strukturer till de många utmaningar som den kommer att ställas inför under de kommande åren. Även vi inser att det är nödvändigt att reformera kontrollrutinerna för budgeten och sätten att förvalta programmen, eftersom det är system som har visat sig vara otillräckliga. Vi måste i själva verket inte bara se till att de bedrägerier som begåtts i det förflutna inte kan upprepas, utan framför allt se till att det antal administrativa misstag som revisionsrätten pekade på i sin årsrapport reduceras märkbart i framtiden.
Under alla omständigheter är det inte genom att i avsaknaden av nya bevis försöka väcka nytt liv i de disciplinära förfaranden som nu är avslutade som man genomför en seriös och effektiv reformering av kommissionen. Det kan vara nyttigt att påpeka att 80 procent av gemenskapens medel förvaltas på nationell nivå: det är med andra ord uteslutet att man skulle kunna förbättra förvaltningen av Europeiska unionens budget utan de enskilda medlemsstaternas aktiva medverkan och samarbete.
Vi fruktar dessutom att det bakom denna oberättigade förbittring döljer sig ett försök att utnyttja de tidigare nämnda händelserna för att underminera och försvaga, inte bara kommissionens verksamhet, utan de europeiska institutionernas verksamhet i allmänhet. Vi kan med andra ord inte ansluta oss till den som tar initiativ till sådana här manövrer och det är därför som vi har röstat nej till detta betänkande.
Betänkande (A5-0097/2000) av Kuhne

Van Brempt och Van Lancker
. (NL) Med beaktande av den bristfälliga förvaltningen inom ramen för anbudsförfarande-, byggnads- och personalpolitiken, såsom nämns i Kuhnes betänkande och i styrekonomens rapport, anser vi att Europaparlamentets ansvarsfrihet vad gäller genomförandet av 1998 års budget måste skjutas upp.
Europaparlamentet måste följa samma stränga normer vad gäller sin egen förvaltning som vad gäller kommissionens.
Vi är övertygade om att ansvarsfrihet endast kan beviljas Europaparlamentet vad gäller genomförandet av 1998 års budget på villkor att konkreta åtgärder vidtas för att för gott vända denna beklagansvärda trend. Vi stöder alltså helt och fullt en konkret handlingsplan som leder till att sådana missförhållanden förebyggs i framtiden.
Betänkande (A5-0086/2000) av Dimitrakopoulos/Leinen

Corbett
Herr talman! Jag skulle vilja understryka att ingen i parlamentet kommer att instämma i varenda punkt och vartenda stycke i detta viktiga betänkande. Det är självklart. Det övergripande budskap vi ger till regeringskonferensen är att detta parlament vill att den skall vara ambitiös, tänka på lång i stället för kort sikt och ta itu med alla de frågor som behöver behandlas om en union med nästan 30 medlemsstater skall kunna fungera effektivt.
Vi har lagt fram ett stort antal förslag. Naturligtvis kommer inte alla att tas upp i den form som detta parlament har förordat, men det vet vi. Vi tycker att det är riktigt att regeringskonferensen skall titta på dessa frågor, titta på dem på ett seriöst sätt och ta fram lämpliga lösningar som gör att unionen kan fungera.
Som ni vet, och som Barón Crespo just sade, har min grupp vissa invändningar på några punkter. De handlar närmare bestämt om detta parlaments sammansättning, där tyvärr försöken att uppnå en kompromiss föll i sista minuten. Vi måste komma tillbaka till denna fråga och lägga fram ett ordentligt förslag om någonting som direkt berör denna församling. Jag är övertygad om att vi kan göra det. Vi var mycket nära en kompromissöverenskommelse. Vi borde kunna lösa det här.
Vi röstar gärna för betänkandet mot bakgrund av de omständigheter och med de förbehåll jag just har nämnt.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag har röstat emot detta betänkande. Jag säger det med sorg. Jag har röstat emot detta betänkande nästan av samma skäl som Corbett röstat för. Jag har samma mål: en ambitiös regeringskonferens som tar upp de verkliga frågorna och som ser långsiktigt.
Jag tror att det budskap parlamentet vidarebefordrar till regeringskonferensen med denna resolution är otydligt. Den som läser kommer inte att verkligen veta vilket det budskap är som parlamentet ville sända vidare avseende regeringskonferensen. Därför, herr talman, trots att jag håller fullständigt med om många av de punkter som står i resolutionen, men också inte håller med om många andra; dessutom saknar jag t.ex. i en så viktig fråga som EG-domstolen att den nödvändiga reformen av den ligger fullständigt utanför och de tydliga inriktningar som borde angivits avseende detta. Av alla dessa anledningar, och jag insisterar, med sorg i hjärtat har jag röstat emot.

Berthu
Herr talman! Vi opponerar oss mot betänkandet Dimitrakopoulos/Leinen därför att det där föreslås en anpassad, centraliserad och stel modell för Europa som står i motsats till vår och som bara kan hindra utvidgningen. Tre riktlinjer i detta betänkande har vi ansett särskilt olyckliga.
Den första gäller att man federaliserar institutionerna genom en generalisering av rådets kvalificerade majoritet, medbeslutande med Europeiska parlamentet, institutionen för europeiska gränsöverskridande val, förstärkningen av kommissionens befogenheter som syftar till att därmed skapa en regering för Europa. Alla är de åtgärder för det motsatta nödvändiga men dolda som är en marginalisering av de nationella demokratierna.
Den andra gäller att man konstitutionaliserar fördragen och även upprättar en europeisk stadga för tvingande, grundläggande rättigheter som efter hand skall underställa befolkningarna texter som övergår deras förstånd och som skall tvingas på dem utan att var och en individuellt kan undslippa det.
Den tredje är den beklagansvärda utvecklingen av den hävdade europeiska demokratin, med inrättandet av mekanismer, uppmjukningen av villkoren för tillämpning av artikel 7 i EU-fördraget, vilket därmed gör det möjligt att tillfälligt upphäva rättigheterna för en medlemsstat , mekanismer således som ger en handfull styrande ledare rätt att vara åsiktspolis på hela kontinenten, däribland för befolkningar som ger uttryck för sin åsikt på demokratisk väg, som i Österrike.
Vid debatten var en av de mest konfliktladdade punkterna motsägelsen mellan den förutsägbara ökningen av europeiska ledamöter på grund av utvidgningen och taket på 700 ledamöter som enligt Amsterdamfördraget föreskrivits vår kammare. Denna gräns fastslogs för att Europaparlamentet skulle mer likna en nationell församling, men i dag gör den bara länderna fientligt inställda mot varandra, ingen godtar att minska sin andel ledamöter, och man förstår dem.
Gruppen Unionen för nationernas Europa föreslår att man får slut på tvisterna om detta och att man höjer maximiantalet på 700 ledamöter. Varför inte ett Europaparlament med 1 000 ledamöter? De skulle kunna arbeta i oändligt varierande grupperingar och deras speciella karaktär skulle bidra till stor idérikedom.

Maes
Herr talman! Jag skall försöka vara tydlig i detta sammanhang. Jag röstade emot. Jag var inte ensam om att göra det. Vi, de europeiska regionalisterna inom ALE, gjorde det med övertygelse. Vi tillhör Gruppen De gröna, men genom detta ställningstagande har vi velat ge uttryck för vår besvikelse över vad som tas upp här i dag. Denna föredragningslista är självfallet för begränsad. Europa är väldigt ambitiöst när det gäller utvidgning, det är bra, men Europa är inte tillräckligt ambitiöst för att ombesörja en äkta demokratisk uppbyggnad som utgår från regionerna och folken. Alla ändringsförslag som syftar till att bygga in denna dimension i Europa har till vår stora sorg förkastats. Vi har därför tvingats konstatera att, i motsats till vad vi förväntade oss, de stora staternas makt kommer att bli starkare och Europaparlamentets makt och möjligheten för våra regioner att erhålla representation där kommer att minska. Vi hoppas således att regeringskonferensen kommer att lyckas med att ta initiativet till en handlingskraftig reform. Vi har varit tvungna att rösta emot för att vi inte känner igen oss tillräckligt i uppbyggnaden av detta demokratiska Europa.

Gahrton
Herr talman! Jag har liksom många andra i gruppen De gröna röstat mot detta betänkande av många skäl, men framför allt tre.
För det första är det inte, som många kanske tror, federalism som nu kommer fram i parlamentets ståndpunkt utan snarare centralism. Det är de stora staterna som får mer makt. Det är de centrala institutionerna som får mer makt. Det finns ingenting av decentralisering och maktspridning, ingenting av att subsidiariteten verkligen skall få "kött på benen".
För det andra är det ingen anpassning till utvidgningen, vilket kanske är det allra allvarligaste. För att klara en union med 28 medlemsstater, måste man givetvis ha en flexibel struktur. Det måste finnas klara kompetensdefinitioner för vad som skall beslutas centralt, vad som skall beslutas i medlemsstaterna och vad som kan beslutas på regional nivå. Det finns emellertid ingenting av detta. För att man verkligen skall klara en så stor union, är det självklart att en stor del av den beslutsmängd som nu finns på central nivå måste decentraliseras till lägre nivå. Annars imploderar hela systemet.
För det tredje är detta ingen demokratisk, konstitutionell process, utan det är ett maktspel bakom lyckta dörrar. Därför har jag röstat nej.

McKenna
Herr talman! Jag uttrycker min besvikelse på mina gröna kolleger och min egen grupp över att jag inte fick någon möjlighet att rösta på två viktiga ändringsförslag om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det ena var ett ändringsförslag om vapenindustrin och vapenexport och det andra handlade om kärnvapen. Det var väldigt viktigt för oss att få en möjlighet att säga huruvida kärnvapen spelar någon roll i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens framtid.
Tyvärr bedömde mina gröna kolleger att dessa ändringsförslag var onödiga, vilket väcker frågan om huruvida De gröna håller på att ändra sin politik om kärnvapen och vapenindustrin. Jag röstade emot själva betänkandet eftersom jag tror att mer centralisering innebär mindre säkerhet för de små medlemsstaterna, mindre demokrati och mindre medverkan från människor på lokal och nationell nivå. Detta ligger inte i de vanliga människornas i Europa intresse. En ny konstitution för Europa som blir överställd de nationella grundlagarna, en rättslig status för Europeiska unionen och naturligtvis mer militarisering: detta är inte det slags Europa jag vill ha. Jag vill ha ett demilitariserat Europa där det är folket som bestämmer, inte byråkraterna.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för ändringsförslag 100 i Dimitrakopoulos/Leinens betänkande om Europaparlamentets förslag inför regeringskonferensen, ett ändringsförslag som dessvärre inte godkändes av kammaren. Förslaget innebär att man snarast genomför val till Europaparlamentet med gemensamma listor i samtliga de femton medlemsstaterna, dvs. genuint europeiska listor. Ändringsförslaget utgår från ett resonemang som verkligen för medborgarna närmare Europa och Europeiska unionen: de medborgare som skall rösta inser att kandidaterna är desamma i samtliga de femton medlemsstaterna; det skulle göra att man inser att Europa existerar och att det har en mening och ett motiv. Därför röstade jag för detta ändringsförslag.

Schleicher
Herr talman, jag har röstat för ändringsförslaget, trots att jag inte instämde i vissa punkter. Jag beklagar att bara 238 kolleger röstade för texten senast, och jag vill rikta en vädjan till de ansvariga i kammaren: Man borde kontrollera om förfarandena verkligen var meningsfulla. När det lämnas in så många ändringsförslag, är det för mig ett bevis för att man inte enats tillräckligt dessförinnan. Att inte ens kompromissändringsförslagen gick igenom, bevisar för mig att vi ännu inte var mogna för en omröstning om detta i plenum. Jag ber också er, herr talman, att ta upp denna omröstning i parlamentspresidiet och tänka över om inte dylika förfaranden med ett sådant gigantiskt omröstningsprogram, där vi röstar i två och en halv timme, kan ordnas på annat sätt. I slutändan tror jag för övrigt inte att en enda ledamot hade överblick över vad som egentligen står i förslaget. Vi borde inte ha några fler sådana förfaranden i plenum!

Désir
Herr talman! Fastän jag godkänner de stora dragen i Dimitrakopoulosbetänkandet om regeringskonferensen avstod jag från att rösta vid slutomröstningen.
Genom en punkt - vars betydelse med all säkerhet skulle undgått de flesta av våra kollegor - punkt 32, har vägen varit öppen för att ifrågasätta, inom ramen för internationella handelsförhandlingar, i synnerhet dem inom WTO, gällande status för offentliga tjänster, utan överenskommelse med en medlemsstat, under förevändning att anpassa artikel 133 i fördraget och att i själva verket skapa möjlighet att bryta principen om överenskommelse med alla stater för att införa Europeiska unionens ståndpunkt vad gäller tjänster, investeringar och immateriella rättigheter.
På grund av avslaget på ändringsförslag 57 som skulle kunnat undanröja denna oklarhet måste jag därför avstå från att rösta om texten fastän jag återigen godkänner de stora dragen om det som gäller regeringskonferensen. Jag är dessutom säker på att regeringskonferensen inte kommer att behålla den aktuella formuleringen i punkt 32.

Ebner
Herr talman, jag röstade för Dimitrakopoulos betänkande, även om jag har några förbehåll, som t.ex. att Dimitrakopoulos betänkande inte går tillräckligt långt, när det gäller federaliseringen av EU och integrationen. Jag är nämligen av den uppfattningen att vi måste gå mycket längre och gå mycket tydligare i riktning mot federalisering, bort från nationalstaterna, mot regionerna och folken i Europa. Jag hoppas att kanske ändå ytterligare en eller annan möjlighet öppnar sig, även om inte förutsättningarna vid denna regeringskonferens är de bästa.
Jag är tillräckligt realistisk och vet att utvecklingen går framåt ett steg i sänder. Av denna anledning har jag röstat för betänkandet och hoppas att man kommer att ta många fler sådana steg den närmaste framtiden.

Dehousse
Herr talman! Jag avstod från att rösta i slutomröstningen av en rad stora och små skäl. Det var svårt för mig att godkänna resolutionen eftersom den för med sig både bra och dåliga saker. Från en annan sida ville jag inte rösta mot eftersom resolutionen förmodligen är det bäst som Europaparlamentet för ögonblicket kan åstadkomma.
Den uppenbara slutsatsen tycker jag verkar vara att parlamentet själv återigen måste tillryggalägga en lång väg för att uppfylla majoriteten av medborgarnas djupaste önskemål i Europeiska unionen. Avslaget i kammaren för två kompromissändringsförslag vittnar för övrigt om svårigheten att uppnå representativ majoritet liksom för övrigt knappt avslag eller godkännande av institutionella bestämmelser av yttersta vikt.
För att bara ge ett exempel, det var med svårighet som parlamentet kunde få stöd för en kompromiss om kommissionens sammansättning men sanningen tvingar mig att säga att kompromissen ställer två motsatta teser sida vid sida. I den text som röstades om bedöms i själva verket att antalet ledamöter i kommissionen borde vara begränsat, om inte den är det. Är det verkligen en mycket seriös ståndpunkt för ett parlament?
Ainardi, Bakopoulos, Eriksson, Figueiredo, Frahm, Koulourianos, Meijer, Schmid, Herman, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL), skriftlig. (EN) Vi, som är ledamöter från olika partier i GUE/NGL-gruppen, röstade inte för betänkandet om Europaparlamentets förslag till regeringskonferensen. Vi är emot att Europeiska unionen utvecklas till en stat med större befogenheter än medlemsstaternas på alla politiska områden, vilket är vad betänkandet i praktiken förordar. Vi anser att EU måste demokratiseras i stället för att omvandlas till en stat. En demokratisering av Europeiska unionen skall uppnås genom att kommissionens makt minskas, att öppenhet och insyn införs i rådets lagstiftningsrutiner och genom att de nationella parlamentens ställning på EU-nivå stärks.
Vidare protesterar vi emot att man i betänkandet förordar en militarisering av EU. Vi insisterar på att EU skall förbli en civil organisation och att de alliansfria ländernas speciella ställning skall respekteras.
Vi anser att regeringskonferensen måste omvärdera EMU:s uppbyggnad och se över den monetära unionens brist på demokrati och den högerpolitik som förs. Vi kräver att stabilitetspakten skall omvärderas och att artikel 56 i fördraget skrivs om så att ECB sätts under demokratisk kontroll. Vi upprepar vårt fördömande av att EMU-projektet inte har underställts folkomröstning i alla medlemsstater.

Blak och Lund
. De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat emot betänkandet av Dimitrakopoulos och Leinen om Europaparlamentets förslag till regeringskonferensen. Vi anser att Europaparlamentet genom att insistera på en bred dagordning inte gagnar det som måste vara regeringskonferensens huvuduppgift, dvs. att försöka lösa de omstridda institutionella problemen om sammansättning och omröstningsregler i rådet, kommissionen, Europaparlamentet, domstolen och de övriga organen, vilket skall möjliggöra utvidgningen. Europaparlamentet borde i stället ta itu med den viktiga uppgiften att skapa garantier för att de viktiga frågor som skall lösas behandlas på ett sådant sätt att Europas medborgare blir involverade och tar ställning till de viktiga ämnen som är föremål för debatt. EU bör bygga på en gemensam politisk vilja att uppnå de överordnade målen om fred, miljö och välstånd i Europa, där det är medborgarna som står i centrum. Behandlingen i utskottet för konstitutionella frågor, som antog förslaget till betänkande med mycket liten majoritet, samt det faktum att det inför behandlingen i plenum har inlämnats mer än 200 ändringsförslag visar att detta betänkande inte kan bidra till att skapa en gemensam grund för regeringskonferensen. Även om vi inte anser att Europaparlamentet skall föreslå alla dessa ändringar av fördraget, har vi valt att ta ställning till de enskilda punkterna, vilket kommer att framgå av vår röstning. Vi vill dock särskilt gärna peka på de punkter som vi anser att regeringskonferensen skall koncentrera sig på.
Beträffande Europaparlamentets sammansättning har vi röstat för att antalet ledamöter från varje medlemsstat skall beräknas degressivt, så att Europaparlamentet både avspeglar folkmängden i de enskilda länderna, men också den omständigheten att det har ett självständigt värde för Europaparlamentets representativitet att de olika politiska synpunkterna i de enskilda länderna får möjlighet att blir företrädda i parlamentet. Beträffande kommissionens sammansättning är det viktigt att alla länder har rätt till en kommissionär med lika rättigheter och skyldigheter. Detta gäller i synnerhet som kommissionen enligt vår uppfattning även i fortsättningen skall ha kvar initiativrätten. I fråga om omröstningsreglerna i rådet anser vi att det måste finnas en balans i hänsynstagandet till små respektive stora länder, och detta kan man åstadkomma genom att kräva ett bestämt antal röster i rådet, som samtidigt skall företräda en enkel majoritet av unionens samlade befolkning.
Vi är öppna för att diskutera en ökad användning av kvalificerad majoritet, men vi vänder oss emot att det skall vara huvudregeln. En övergång till kvalificerad majoritet måste dock i varje enskilt fall analyseras och debatteras grundligt, eftersom det skall finnas en balans mellan det som är grundläggande för de enskilda länderna och hänsynen till att samarbetet skall fungera. Det är särskilt viktigt att denna fråga diskuteras fortlöpande med de europeiska medborgarna. Alla medlemsländer bör visa politisk vilja att få samarbetet att fungera. Det är denna vilja och önskan om gemensamma lösningar som EU också i framtiden skall bygga på. Därför är vi inte nervösa för att EU efter utvidgningen skall bli handlingsförlamat, om man inte genomför en genomgripande reform av fördraget nu. Parallellt med regeringskonferensen diskuterar medlemsländerna en gemensam europeisk säkerhets- och försvarspolitik. Dessa diskussioner är långt ifrån färdiga, och vi anser att Europaparlamentet inte bör komma med några förslag till fördragsförändringar, innan resultatet är känt. Vi anser fortfarande att EU inte skall vara en reell försvarsallians. EU skall på detta område framför allt koncentrera sig på konfliktförebyggande åtgärder och civil krishantering. Parallellt med regeringskonferensen diskuterar man också att utforma en stadga med grundläggande rättigheter. Vi vill ännu en gång understryka att vi önskar en stadga i form av ett politiskt dokument, och att man inte skall behandla stadgan vid regeringskonferensen i syfte att inarbeta den i fördraget.

Campos, Candal, Carrilho, Casaca, Damião, Lage, Marinho, Seguro, Soares, Sousa Pinto, Torres Marques och Vairinhos
De portugisiska socialdemokraternas åtagande gentemot det europeiska projektet är en ständig referens för deras agerande och en av de grundläggande principerna.
Det europeiska bygget är i dag mer än någonsin oumbärligt, inte bara för freden och Europas framåtskridande utan för hela världen. Det europeiska bygget är en utvecklingsprocess som har lyckats anpassa sig till verkligheten och de historiska växlingarna.
Vi står i dag inför en av dessa sällsamma ögonblick där Europeiska unionen måste omvärdera och anpassa sin politik och sina institutioner till den utmaning en utvidgning innebär och till en effektiv och demokratisk verksamhet vid institutionerna.
Försvaret för en progressiv politisk union där man följer en federal logik i tillblivelse, förstärkandet av det europeiska medborgarskapet, den ekonomiska och sociala sammanhållningen och den kulturella mångfalden är grundläggande och oupplösliga aspekter när det gäller våra valmöjligheter.
De institutionella implikationerna av utvidgningen får inte inverka menligt på den grundläggande jämvikten - som fördragen framgångsrikt ger uttryck för - mellan den dubbla legitimiteten för folkets union och staternas union som det europeiska projektet grundar sig på och som på ett avgörande sätt har bidragit till utformningen av dess institutioner.
Den på internationell nivå mera omfattande europeiska integrationen, på kurs mot en politisk union, måste på ett tillfredsställande sätt bevara den grundläggande jämvikt som framgången med det europeiska projektet står som garant för, där sinsemellan så olika stater vad gäller demografi och territorium har samlats.
Utvidgningen får under inga omständigheter användas som ursäkt för att påbörja institutionella förändringar som, genom att fritt kränka den så vist byggda jämvikten från 1957, varken har något direkt logiskt eller politiskt samband.
Det är tack vare lojaliteten mot de här principerna och övertygelserna som vi uppskattar och röstar för Europaparlamentets förslag inför regeringskonferensen för en revidering av fördragen.
Det var också tack vare de här principerna och övertygelserna som vi såg oss tvungna att rösta emot Dimitriakopoulos/Leinen-betänkandet, som vi menar försöker klara av den utmaning en utvidgning medför genom att förespråka en betydelsefull obalans för den dubbla legitimiteten mellan folkets union och staternas enhet.
När det gäller den föreslagna lösningen på Europaparlamentets sammansättning så är vissa enligt vår mening grundläggande aspekter inte vederbörligen förankrade, det vill säga behovet av att ta bort ett minsta antal ledamöter för varje medlemsstat och införlivandet av en degraderingsprincip som kan rätta till de negativa effekterna av en tillämpning av bestämmelsen om strikt proportionalitet.
Det som nämns i betänkandet apropå kommissionens sammansättning är enligt vår mening inte heller helt tydligt. Att anta ett kriterium där alla medlemsstater jämställs med varandra, såväl om kommissionen skulle bestå av en kommissionär per medlemsland eller ett kollegium med ett minimum av tjugo kommissionärer, är inte heller helt bevisat och antaget i förslaget till betänkandet. Detsamma skulle man kunna säga om idén om en enkel rotationsprincip och om definitionen på hur detta skulle fungera, när det enligt oss borde vara helt naturligt att välja hypotesen om en kommission bestående av tjugo kommissionärer.
När det gäller att godkänna rådets beslut i enlighet med regeln om kvalificerad majoritet är den föreslagna regeln enligt vår mening faktiskt inte den mest gångbara. Sanningen är att trots att vi instämmer i kriteriet om dubbel majoritet, så menar vi att det är bättre att välja en lösning där man baserar sig på tvåtredjedels majoritet från medlemsstaterna och enkel majoritet från de större länderna för att rådet skall ta upp en fråga till överläggning, eftersom vi menar att man på det här sättet kan garantera större koherens i beslutsprocessen.
När det gäller rotationen av rådets ordförandeskap, så kan vi inte heller här godta den nya föreslagna regeln där ordförandeskapet följer institutionens olika sammansättningar, så att varje medlemsstat inte innehar ordförandeskapet mer än en av dessa samtidigt med en rotationsperiod på minst två år. Den nya regeln ger enligt oss inte den jämvikt och jämlikhet som krävs för medlemsstaternas representation i rådet.
Frågan om val av tio procent av Europaparlamentets ledamöter genom europeisk listor är inte heller det tillräckligt klart. Sanningen är att man i betänkandet beskriver den här möjligheten på ett ganska så vagt sätt, enligt vår mening, och därmed ges inga garantier på att detta skulle kunna användas till att skapa en verklig europeisk opinion, precis som vi alla vill. Europeiska listan är en bra idé, i synnerhet om där kunde ingå personer som verkligen kunde företräda den europeiska andan. Vi tror dock att vi måste studera frågan mera ingående, så att vi kan eliminera den misstro som vi här rättmätigt ger uttryck åt.
Utnämningar gjorda efter beslut genom kvalificerad majoritet kan vi inte heller acceptera. Hittills har alla utnämningsbeslut inom Europeiska unionen antagits enhälligt, ingen har lyst med sin frånvaro och vi har inte haft någon utnämningskris. Enhällighetsregeln kan enligt oss garantera större jämvikt och hindra eventuella konfliktsituationer mellan större och mindre länder inom Europeiska unionen.
Förväxla inte vår röst med dem som har en egoistisk och begränsad syn på det nationella intresset. Till skillnad mot andra vill vi ha en politiskt stark europeisk union som är i stånd att dela suveränitet och som alltmer bidrar till sina medborgares sociala framsteg och välstånd.
De portugisiska socialdemokraterna fortsätter att stödja de politiska krafter som är för en utvidgning och en fördjupning av vår politiska union, så att vi kan finna bästa möjliga tillvägagångssätt och därmed fortsätta vår politiska kamp.
Yttrandet överlämnas omedelbart i enlighet med arbetsordningen, med undantag av några punkter i väntan på detaljerad information av genomförda ändringar.
Märk dock att det inte alltid var så lätt att veta vad man röstade om (en viss förvirring rådde mellan omröstningen av ändringsförslag och stycken) eftersom voteringen genomfördes mycket snabbt. Efter en analys av röstresultatet förbehåller sig därför de socialdemokratiska portugisiska ledamöterna rätten till eventuella korrigeringar av omröstningen.

Ferrer
. (ES) Den utvidgningsprocess som Europeiska unionen har inlett har ställt den inför ett korståg och beroende av vilken riktning den skall slå in på kommer den att kunna skrida framåt eller ej. Därför kan det bekräftas att den regeringskonferens som skall arbeta med de institutionella reformerna, som skall möjliggöra utvidgningen, har den Europeiska unionens framtid i sina händer, då den är tvungen att välja mellan en minimireform som förutses i Amsterdamfördraget eller en långtgående reform som tillåter unionen att ta emot de länder som förbereder sig för anslutning och fortsätta sitt arbete för respekt för de mänskliga rättigheterna, fred och social rättvisa.
Med beaktande av den brytningspunkt den europeiska integrationen befinner sig i var det lämpligt att parlamentet gav en signal som visar de milstolpar reformen bör röra sig kring, enligt parlamentets åsikt. Och parlamentet anvisar i Dimitrakopoulos/Leinens betänkande, som vi nyss antagit och som jag röstat för, att vi måste gå vidare framåt och att för detta måste man ge Europeiska unionen nödvändiga medel för att kulminera det projekt för fred och välstånd som inleddes för 50 år sedan. Vi hoppas att regeringskonferensen kan hålla siktet så högt som de stora utmaningar som unionen står inför kräver och att den fortsätter på den väg parlamentet har anvisat.

Gillig
. (FR) Utskottet för konstitutionella frågor har godkänt ett ändringsförslag som gäller ett tillägg i artikel 289 i EG-fördraget med följande mening:
" Europaparlamentet skall med absolut majoritet av sina ledamöter fatta beslut om sitt säte och alla sina sammanträden". Jag skulle vilja påminna om att den punkten inte finns på regeringskonferensens dagordning, där det viktigaste syftet är att anpassa institutionerna till utvidgningen.
Vidare har frågan om Europaparlamentets säte avgjorts i en dom av EG-domstolen (dom av den 1 oktober 1997) och vidare fastställts genom protokollet om lokalisering av säten institutionerna, bilaga till Amsterdamfördraget. Detta borde räcka för att denna fråga inte tas upp på nytt.
Till dem som räknar med att bygga ett Europa där arbetsplatserna och besluten inte längre skall vara koncentrerade till en enda plats svarar jag att i dag, mer än någonsin, måste vi bygga ett demokratiskt Europa, nära alla sina medborgare. Det gäller också parlamentets själva identitet och de befogenheter som det begär.
I egenskap av fransk, socialistisk ledamot är jag således mycket negativ till alla förslag som faktiskt syftar till att ifrågasätta Europaparlamentets säte i Strasbourg.
Detta, fru talman, är skälet till att jag röstade emot detta förslag.

Hedkvist Petersen
. Utvidgningen av Europeiska unionen är en av de viktigaste framtidsfrågorna för Europa. Den nu pågående regeringskonferensen syftar till att förbereda EU för denna utvidgning. För att få till stånd ett bra genomförande krävs vissa institutionella förändringar: EU måste bli mer effektivt och mer demokratiskt; balansen mellan de små och stora länderna skall finnas kvar; det är viktigt att regeringskonferensen avslutas före årsskiftet för att den påbörjade utvidgningen inte skall fördröjas.
Betänkandet om regeringskonferensen är Europaparlamentets bidrag till regeringskonferensen. Det tar upp både de nödvändiga institutionella reformerna, som inte löstes i Amsterdamfördraget, och ett antal tilläggsfrågor som också måste behandlas inför utvidgningen. Vi, de svenska ledamöterna Pierre Schori, Jan Andersson, Göran Färm och Ewa Hedkvist Petersen, står bakom betänkandets huvudlinjer, men vi vill betona följande som vi har delvis andra uppfattningar om, varför vi lade ned våra röster i slutomröstningen.
Europaparlamentets roll är att företräda folket i unionen. Utvidgningen innebär fler staters representanter i parlamentet. För att ett effektivt beslutsförfarande skall kunna behållas måste fördelningen av platserna förändras. Vi förespråkar ett tak på 700 ledamöter i Europaparlamentet. Fördelningen av antalet ledamöter per land bestäms av folkmängden i landet genom degressiv proportionalitet. Vid ett eventuellt system med en europeisk valkrets skall inte antalet ledamöter utökas.
En ny röstviktning i rådet är en förutsättning för lyckosam utvidgning av EU. Det är viktigt att lösningen blir permanent och inte behöver ändras i samband med framtida utvidgning. Den bör ha en balans mellan principerna å ena sidan "Ett land - en röst" och å andra sidan "En medborgare - en röst" . Ett alternativ är att röstviktningen i rådet beräknas utifrån roten ur folkmängden i de enskilda länderna.
Vi anser att varje medlemsland skall ha en ledamot i kommissionen. Ledamöterna i kommissionen arbetar för hela unionen och är viktiga för att en samsyn mellan medlemsländerna skall uppnås. Därför skall det inom kommissionen finnas kunskaper och erfarenheter från alla länder i unionen. På så sätt stärks också kommissionens legitimitet.
Uppgiften att skydda unionens intressen mot bedrägerier skall åligga de enskilda medlemsländernas institutioner och inte en överstatlig myndighet. Det är dock viktigt och önskvärt att det finns europeiska åklagare i varje medlemsland och att dessa samarbetar.
Enhällighet i rådet skall krävas i frågor av konstitutionell och grundläggande natur. Dit måste även frågor som rör den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken höra.
Ett närmare samarbete mellan minst en tredjedel av medlemsstaterna kan inte gälla försvarssamarbetet.
EU-samarbetet är i första hand ett civilt Europaprojekt och bör särskiljas från det militära. Medlemsstaterna har olika bakgrund vad det gäller militärallianser och alliansfrihet. I Köln och Helsingfors gjorde vi stora framsteg genom att förbereda oss för förebyggande kris- och konflikthantering. Därför är det viktigt att fördraget speglar skillnaden mellan det civila och det militära samarbetet. Ömsesidigt förpliktigande militärbistånd har ingen plats i EU:s fördrag.
Vi är inte beredda att avskaffa vetot beträffande militärt samarbete.

Inglewood
. (EN) Medlemsstaterna har nu fastställt dagordningen för regeringskonferensen. Vi känner nu till dess allmänna syfte och det står klart att mycket av innehållet i denna resolution, oberoende av dess förtjänster eller brist på sådana, inte har någonting med det att göra. Visserligen har parlamentet all rätt att vara framåtsträvande, men det är ett misstag att vi inte har riktat in vårt bidrag på det som regeringskonferensen faktiskt kommer att diskutera och besluta om. Jag är rädd att detta kommer att skada parlamentets rykte och ställning och inte gagna regeringskonferensen så mycket som det skulle ha kunnat.

Korakas
. (EL) Europas medborgare och i synnerhet arbetstagarna, jordbrukarna, de små och medelstora företagarna, kvinnorna, de unga, de nyfattiga, alla dessa som drabbas hårt av EU:s politik uttrycker redan, på ett mer eller mindre militant sätt, sin förbittring och sitt missnöje med Europeiska unionens prioriteringar.
I resolutionen om regeringskonferensen tas tyvärr ingen hänsyn till oron och kraven från alla dessa befolkningsgrupper stöds inte, men i den uppfylls i stället storkapitalets önskemål, i den anammas monopolens målsättning att militarisera Europa, att intervenera, även militärt, i tredje land, för att ytterligare begränsa varje lands nationella oberoende och folkvälde.
Efter Enhetsakten och Maastricht- och Amsterdamfördragen skall regeringskonferensen nu, pressad av den förestående utvidgningen och den nya organisationen, ta itu med problem som man inte kunnat lösa under de föregående regeringskonferenserna.
Trots förklaringarna om motsatsen står vi nu inför ett storkapitalets totalangrepp på de demokratiska, sociala, kollektiva och personliga rättigheter som arbetstagarna genom hård kamp har tillkämpat sig inom ramen för den borgerliga demokratin.
Europeiska unionen utnyttjas som verktyg för imperialismen, för de multinationella företagen, för att bryta folkens motstånd och slå ner deras kamp för en bättre framtid.
Den politik som förs, under sken av att gynna demokratin och "institutionernas effektivitet", har till främsta syfte att främja monopolens intressen och möter självfallet motstånd från arbetstagarna, från Europas folk.
Vad innebär annars generaliseringen av regeln om majoritetsbeslut, med en majoritet av EU:s stater och invånare som gräns, annat än att man fullständigt ignorerar och nedgraderar de intressen som företräds av de " mindre" länderna, de minst utvecklade områdena, de svagaste grupperna i samhället och över huvud taget EU:s arbetstagare och breda folklager?
Vilken annan innebörd har avskaffandet av ett lands möjlighet att inlägga sitt veto, när för landet vitala nationella intressen berörs?
Vad innebär systemet med cykliska växlingar i kommissionens nationella sammansättning, och avsaknaden av ett liknande system för unionens ordförandeskap, annat än att så kallade mindre länder under långa perioder hålls på avstånd från maktens centrum, vilket gör det omöjligt för dessa länder att tillvarata sina och sina folks intressen, i den mån detta kan ske inom ramen för EU?
Vad innebär begränsningen av antalet ledamöter i Europaparlamentet, trots ökningen av antalet medlemsländer i EU, annat än att personer som kan vara till besvär för storkapitalet och dess planer förhindras att agera för att framföra alternativ, så att maktskiftena blir betydelselösa och ofarliga för kapitalet?
Varför försvaga de nationella parlamentens roll och minska den demokratisk kontroll som finns?
Varför ändras röstviktningen i rådet till fördel för de stora länderna men till nackdel för de små?
Allt detta och även annat i den resolution från Europaparlamentet som vi parlamentsledamöter från KKE (Greklands kommunistiska parti) kommer att rösta emot, och även i kommissionens nyligen framförda förslag, föranleder bara en enda slutsats. Folken i Europa kan inte vänta sig någonting positivt av denna regeringskonferens. Det är bara de själva som kan försvara sina rättigheter, med sin egen kamp. EU kommer att möta en allt intensivare kamp och ett hårdnande motstånd, trots sina försök att vilseleda, att mörklägga, för att försköna situationen. Kampen kommer att leda till en samordning av EU-folkens aktioner, till en alleuropeisk, stark folklig front mot EU och dess politik, för ett annat Europa utan härskare, utsugning och krig.

Krivine och Vachetta
. (FR) De institutionella anpassningar som planeras med hänsyn till Europas utvidgning, antingen det gäller kommissionens sammansättning, jämvikten i staternas representation eller omröstning med kvalificerad majoritet svarar inte på de grundläggande frågor som ställs tio är efter Berlinmurens fall: I vilket slags Europa handlar det om att leva?
Europeiska unionens politik avskiljer de mest utvecklade regionerna från all logisk solidaritet och påskyndar därmed upplösningen av de multinationella sammanslutningarna. Den påtvingar oundvikligen privatiseringar. Den för framför allt en brandsläckningspolitik på Balkan, om vilken man ännu inte har bedömt alla politiska, sociala och ekologiska konsekvenser.
Stabilitetsplanen för Sydosteuropa är ett misslyckande: Östeuropas regeringars förklaringar om lojalitet mot Nato hindrar inte Europeiska unionen från att påtvinga dem förakt och samhällsfientlig politik.
Vi måste bygga ett annat Europa som kan utvidgas mot öster och söder till alla folk som demokratiskt uttrycker den önskan. En verklig offentlig debatt som förenar alla folk i upprättandet av en stadga om rättigheter, i ett projekt om ett gemensamt samhälle skulle göra det möjligt att gå i den riktningen.
Det är skälet till att vi röstat emot detta betänkande.

Lulling
. (FR) Jag beklagar att jag inte kunde rösta för det betänkande som innehåller Europaparlamentets förslag till regeringskonferensen, trots alla gjorda ansträngningar, bland annat av Dimitrakopoulos, föredraganden, för att visa hänsyn till små medlemsstaters känsliga frågor och intressen.
Det är ej godtagbart att beräkna nedskärningen av den minsta nationella delegationen, den från Storhertigdömet Luxemburg, med en tredjedel, medan man i detalj inte kan fastställa den nedskärning som skall gälla för de stora delegationerna.
Det finns andra överdrifter i denna veritabla shoppinglista som man har röstat om här och som jag har avslöjat i går i mitt inlägg, bland annat det som gäller kommissionens sammansättning och beslutsförfarandena. Den enhälliga omröstningen kan inte begränsas till beslut av konstitutionell karaktär. Det är helt orealistiskt och utopiskt att tro att de nationella ledamöterna skulle ratificera ett fördrag som innehåller en sådan nedskärning, lika onödig som oacceptabel, av deras rättigheter, en verklig kastrering av nationella parlament.
Regeringskonferensen målsättning är inte att öka unionens befogenheter; målsättningen är att öka möjligheten att hantera en union utvidgad från 15 till 26 och till och med 30 medlemsstater.
Genom dessa överdrifter har en majoritet av parlamentet gjort Europa en dålig tjänst.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
, skriftlig. Regeringskonferensen är en historisk chans för medlemsstaterna att utveckla EU till en demokratisk, öppen och effektiv organisation, varför vi beklagar att medlemsländernas regeringar inte har den politiska viljan att reformera unionen på djupet. Vi välkomnar därför att parlamentet vill anta utmaningen att reformera unionen i denna riktning, men önskar precisera vår ståndpunkt enligt följande:
En union med 25 till 30 medlemsländer kan inte fungera som en union med 15 medlemsländer, utan vi behöver en översyn av såväl institutionernas arbetssätt som en tydligare arbetsfördelning mellan medlemsländerna och EU. EU kan bara fungera effektivt och demokratiskt om EU endast sysslar med de gränsöverskridande frågorna, medan övriga frågor i huvudsak löses på nationell nivå.
Svårigheten med regeringskonferensen är att hitta en väl avvägd balans mellan önskan att skapa en effektiv och demokratisk union, samtidigt som den historiska maktbalansen mellan små och stora medlemsländer måste avspeglas, dvs. man måste beakta att EU är en union av både folk och stater. Utifrån detta tycker vi att det är viktigt att den här regeringskonferensen fastställer storleken på kommissionen till en kommissionär per medlemsstat. Beträffande maktfördelningen i rådet så har kommissionen föreslagit ett system med dubbla majoriteter i vissa frågor, dvs. att det krävs en majoritet av medlemsländerna, men också att dessa länder representerar en majoritet av medborgarna för att ett beslut skall genomföras. Detta är viktigt ur ett demokratiskt perspektiv med tanke på att folket på ett tydligt sätt därmed står bakom rösten. Folkpartiet ställer sig bakom kommissionens förslag, men understryker att små länder inte får missgynnas. Parlamentet bör ha 700 platser som skall fördelas på befolkningen utifrån en degressiv proportionell fördelningsnyckel. Vi är positiva till att pröva ett nytt system med europeiska listor, dvs. ett begränsat antal av de 700 platserna skall kunna väljas inom ramen för en gemensam valkrets. Vi är medvetna om att europeiska partier nu har liten förankring hos medborgarna, men vi tror att ett kompletterande system med europeiska listor på sikt kommer att leda till ökad europeisk identitet.
Ett EU med omkring 25-30 medlemsländer kommer att leda till att fler länder kommer att vilja utnyttja möjligheten för vissa länder att gå längre än andra på vissa politikområden (s.k. närmare samarbete). Vi tycker inte att det går att se som en permanent lösning på problemet när EU utvidgas. Risken med ett Europa "à la carte" är att hela helheten och grundtanken med EU-samarbetet går förlorad. Det finns en risk att sammanhållningen mellan samarbetsländerna fragmenteras, något som kan få mycket negativa konsekvenser för unionen som sådan. Flexibiliteten bör snarare ses som ett tillfälligt alternativ för länder som ännu inte är mogna eller väl förberedda att ingå i ett djupare samarbete. Amsterdamfördragets skrivning om närmare samarbete är därför en tillräcklig och acceptabel lösning. Alltför många parallella koncentriska cirklar skapar ett svåröverskådligt system. Unionens gemensamma mål skall främjas inom ramen för ett sådant samarbete, och inget medlemsland utesluts från att delta.
Vi välkomnar EU:s ökade möjligheter att driva en trovärdig utrikes- och säkerhetspolitik, så att EU kan ta ett ökat ansvar när det gäller att lösa konflikter i EU:s närområde. Samtidigt betonar vi att denna utveckling inte får leda till att vi får två parallella organisationer för konfliktlösning som konkurrerar med varandra. Det är därför viktigt att betona att denna utveckling måste ske i ett nära samarbete mellan Nato och EU, och att företrädare för dessa organisationer snarast sätter sig ned och kommer överens om en tillfredsställande arbetsfördelning.

Martin, David W
. (EN) Även om jag inte kan skriva under på varenda detalj i detta betänkande stöder jag dess allmänna inriktning.
Om utvidgningen skall lyckas krävs ett antal avgörande reformer.
En union som inte kan fatta beslut skulle inte ha något existensberättigande eller tjäna ansökarländerna. Därför
måste vi öka användandet av omröstningar med kvalificerad majoritet i rådet för att undvika beslutsförlamning,
vi måste begränsa antalet kommissionärer så att unionens verkställande makt förblir effektiv
och vi måste begränsa antalet ledamöter till 700 för att parlamentet skall kunna fungera effektivt.
Vi måste fortsätta att förbättra gemenskapens förmåga till externt handlande och ytterligare demokratisera viktiga delar av unionens verksamhet.

Miranda
Europaparlamentet har än en gång intagit en maximalistisk och verklighetsfrämmande ståndpunkt när det gäller de institutionella frågorna. Som vanligt följer man ett federalism utan band. Detta kan man se när det gäller förslagen om en nästan fullständig eliminering av enhällighetsregeln, generaliseringen av medbeslutandet, institutionaliseringen av de europeiska politiska partierna, inrättandet av en europeisk valkrets, införlivandet av VEU, förstärkandet av Europol och på ett mycket markant och generellt sätt konstitueringen av fördragen. Det är ett val som vi omisskännligt alltid har fjärmat oss från och som vi fortsätter att distansera oss till.
Med detta betänkande föreslår man nya och oacceptabla vägar. Med argumentet om en nödvändig institutionell anpassning för att klara av den framtida utvidgningen föreslås nu en ofantlig förstärkning av beslutsmakten - på olika nivåer - för de större länderna och en oacceptabel minskning för de små och medelstora länderna genom att man föreslår och underförstått uppmanar inrättandet av politiska styrelser och underlättar ett "förstärkt samarbete", vilket är fullständigt oacceptabelt. Vi motsätter oss givetvis detta.
Under tiden visar Europaparlamentet genom sitt godkännande av ett visst betänkande total likgiltighet inför uppenbara och hårt pressade situationer, som att vi till exempel måste överkomma eller åtminstone mildra de svåra demokratiska bristerna. Vi måste ändra de monetaristiska inriktningarna - i synnerhet stabilitetspakten - som är grunden till rådande sociala gissel som exempelvis arbetslöshet och prekära arbeten. Vi måste ändra stadgan för Europeiska centralbanken så att större öppenhet, ömsesidig kontroll och behörighetsbegränsningar kan garanteras, vi måste förverkliga den redan helgade principen om ekonomisk och social sammanhållning, grundläggande för ett solidariskt framtida Europa. Om vi väljer den vägen kommer Europeiska unionen att vinna i värdighet. Väljer vi den väg som föreslagits i Dimitrakopoulos/Leinen-betänkandet kommer avståndet till dem vi vill företräda att öka. Därför går vi mot förslaget.

Murphy
. (EN) Eftersom regeringskonferensen är en så komplicerad process krävs oundgängligen ett komplicerat svar från Europaparlamentet. Dimitrakopoulos/Leinen-betänkandet täcker ett stort antal frågor som skulle kunna beaktas inom ramen för den regeringskonferens som äger rum under återstoden av 2000.
Den debatt som har börjat mellan medlemsstaterna återspeglas i de synpunkter som kommer till uttryck i Europaparlamentet, liksom även spänningarna i fråga om syftet med regeringskonferensen.
Det Europeiska arbetarpartiet anser att det är viktigt att regeringskonferensen avslutas före slutet av 2000 så att EU blir fullt berett för utvidgningen. För att uppnå detta anser vi att syftet med regeringskonferensen bör begränsas till att "ordna upp" de återstående punkterna från Amsterdam, plus ett litet antal andra punkter.
EPLP:s ledamöter röstade i enlighet med detta synsätt, vilket avspeglar vår oro på följande områden:
Det finns tvivel om hur genomförbar en europeisk kompletterande lista år 2009 är där 10 procent av parlamentsledamöterna skall väljas i en enda europeisk valkrets.
Vi är oroade över den europeiske allmänna åklagarens verksamhet samtidigt som vi vill skydda unionens intressen och resurser för bedrägeribekämpning inom gemenskapens territorium. Likaså behöver strafflagstiftningen vad gäller bedrägerier som skadar unionens intressen byggas upp omsorgsfullt.
EPLP anser att enhällighet inte bara kan begränsas till konstitutionella frågor, eftersom frågor som skatter och social trygghet måste hanteras på nationell nivå.
En konstitutionalisering av fördragen och en uppdelning i två delar är inte godtagbar för EPLP, och samma oro för enhällighet gäller även här.
EPLP vill ha en stadga över grundläggande rättigheter, men fram till dess att innehållet i stadgan har fastställts bör frågan om den skall göras juridiskt bindande lämnas öppen.
Bättre samordning av vårt luftrum (dvs. Eurocontrol) krävs på europeisk nivå, men luftfarten bör förbli på nationell nivå - kommissionen har aldrig föreslagit en enda byrå och Eurocontrol har redan till uppgift att samordna. Kommissionen har inte tidigare krävt att en enda europeisk luftfartskontroll skulle etableras och kravet i detta betänkande är överflödigt.

Sacrédeus
. Som företrädare för de svenska kristdemokraterna, vilka ser östutvidgningen som EU:s klart viktigaste fråga, vill jag göra följande markeringar inför regerings- och statschefernas framtida behandling av Europeiska unionens maktbefogenheter och beslutsformer, den s.k. regeringskonferensen:
1) Det bör vara en kommissionär per medlemsland (punkt 10). Det handlar om kommissionens legitimitet, folkliga förankring och framtid.
2) Det bör vara minst sex Europaparlamentariker per medlemsstat och därefter ett degressivt proportionellt system som i dag (punkt 3.2), och inte som utskottet för konstitutionella frågor föreslår enbart fyra ledamöter/stat följt av ett strikt proportionellt system. Detta krävs för att kunna spegla den politiska bredden och mångfalden i varje medlemsstat.
3) Det bör inte finnas alleuropeiska listor eller en europeisk valkrets (punkt 4). För att inte avståndet mellan väljare och förtroendevalda skall göras ännu större, skall medlemsstaterna bestå som valkretsar.
4) Man bör inte fastlägga antalet 700 som ett övre tak för antalet ledamöter i Europaparlamentet (punkt 3), utan det skall finnas möjlighet till viss flexibilitet beroende på antalet medlemsstater i EU.
5) Det bör inte införas EU-finansiering av partier som agerar på europeisk nivå och inte heller ett demokratiskt farligt och godtyckligt avstängningsförfarande (punkt 6).
6) Beslut med kvalificerad majoritet i rådet skall ej tas med enkel majoritet av medlemsstaterna, i stället bör det vara två tredjedelar (punkt 8) - detta för att vinna legitimitet.
7) Ett så allvarligt beslut som avstängning av medlemsstat i EU skall kräva enhällighet bland övriga medlemsstater, ej som föreslagits av konstitutionsutskottet med fyra femtedelar (punkt 29),
8) Socialskyddet skall inte betraktas som en fråga av gemenskapligt intresse (punkt 42), utan det bör fortfarande ligga kvar på nationell lagstiftningsnivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen.
9) EU:s finansiering skall inte vara helt oberoende av medlemsstaternas bidrag (punkt 44.4).
10) Ett upprätthållande av respekten för alliansfria staters försvarspolitiska lösningar och egen beslutsrätt skall tydligt upprätthållas inom ramen för GUSP (punkt 34).
11) Subsidiaritetsprincipen (hänvisningar till den saknas tyvärr helt i detta betänkande) skall integreras i fördragen på ett sådant sätt att EU:s behörighet koncentreras till klart definierade gränsöverskridande kärnfrågor för att underlätta för medborgarna i medlemsstaterna att veta vilket organ som ansvarar för vad. Det nationella parlamentet och lokala myndigheter skall spela en viktig roll genom att säkerställa att subsidiaritetsprincipen respekteras och kontrollera regeringarnas agerande i rådet.

Thors
. Då Europaparlamentet i dag slog fast sin ståndpunkt angående regeringskonferensen, förespråkade jag lösningar som tillgodoser även de små medlemsländernas intressen. Tendenserna till minskad förståelse för mindre länders behov inom parlamentet kommer att öka motsättningarna mellan parlamentet och ministerrådet.
Jag är oroad över att det inte finns någon vilja till en balanserad lösning angående röstviktningen inom ministerrådet samt antalet kommissionärer, som skulle tillgodose både stora och små medlemsländers intressen.
Jag har genom min grupp lagt fram ett ändringsförslag som syftar till att garantera att ett lands alla nationaliteter och regioner är representerade i parlamentet.
Jag stödde också det förslag som betonade regionala ministrars rätt att delta vid ministerrådsmöten i ärenden som faller inom ramen för deras självstyrelsekompetens.
Däremot uttrycker jag tillfredsställelse över att så mycket uppmärksamhet fästs vid EG-domstolens sätt att fungera. Regeringskonferensen måste nu ta fasta på parlamentets konstruktiva förslag. Jag är ytterst förvånad över de förslag som skulle ge Europaparlamentarikerna rätt att delta i utnämningen av domarna.
Finland stöder förslaget om att kommissionen kan få mandat att föra handelsförhandlingar angående tjänster och immateriella rättigheter efter beslut i rådet med kvalificerad majoritet. Då rådet beslutar om förhandlingsmandat på detta sätt, bör parlamentets medgivande inkrävas. Annars går den demokratiska och parlamentariska kontrollen över handelsförhandlingarna förlorad.
Eftersom jag anser betänkandet vara oseriöst vad beträffar kraven på beslutsfattandet i rådet, sättet på vilket domare skall utses och antalet medlemmar i parlamentet röstade jag i slutomröstningen mot betänkandet (238 röster för, 147 röster mot och 73 nedlagda röster. Eftersom betänkandet är omfattande och stor oenighet råder, kommer parlamentets ståndpunkt att vara av liten betydelse.

Talmannen
Därmed har vi nått slutet på omröstningen.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.02 och återupptogs kl. 15.00.)

Frassoni
Jag vill bara begära en kontroll av om namnet Berlusconi av misstag råkat komma med på närvarolistan i gårdagens sammanträdesprotokoll. Jag tror faktiskt inte att Berlusconi var närvarande igår.

Talmannen
Ledamot Frassoni! De berörda tjänstemännen kommer naturligtvis att kontrollera detta, och det kommer att ske på enklast möjliga sätt: vi kommer att fråga Berlusconi direkt eller hans assistenter om han var närvarande i går.

Fiori
Herr talman! Med hänvisning till det som Frassoni påtalade skickade vi i morse ett brev till talmannen Fontaine; vi skulle också gärna vilja veta hur det kan komma sig att Berlusconi, som varit upptagen med en valkampanj i Italien, kan förekomma på listan över de närvarande; vi vill veta vad det är för en skämtare som har velat genomföra detta mycket osmakliga skämt, eller om det bakom detta ligger något som inte har med politik att göra. Vi har därför hövligt uppmanat Fontaine, parlamentets talman, att genomföra en intern utredning, som vi hoppas skall genomföras under minisammanträdet i början på maj.

Talmannen
Detta är utan tvekan en klandervärd episod, ledamot Fiori, och jag hoppas att vi skall kunna skapa full klarhet i frågan genom internutredningen.
  

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Irak
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sju resolutionsförslag:
(B5-0342/2000) av McKenna, Cohn-Bendit, Gahrton, Lucas, Lagendijk, Schroedter, Hautala och Lannoye för Verts/ALE-gruppen om FN:s embargo mot Irak;
(B5-0344/2000) av Cox, Nicholson of Winterbourne och Haarder för ELDR-gruppen om Irak;
(B5-0346/2000) av Collins för UEN-gruppen om Irak;
(B5-0349/2000) av Marset Campos, Vinci, Boudjenah, Brie och Morgantini för Verts/ALE-gruppen om utvärderingen av embargot mot Irak;
(B5-0364/2000) av Le Pen, de Gaulle, Gollnisch, Lang och Martinez för TDI-gruppen om utvärderingen av embargot mot Irak;
(B5-0365/2000) av Buttiglione och Morillon för PPE-DE-gruppen om den hotande krisen mellan Förenta nationerna och Irak;
(B5-0374/2000) av Naïr, Schori, Wiersma, Swoboda, Sakellariou och Martínez Martínez för PSE-gruppen om situationen i Irak.

McKenna
Herr talman! Det är mycket viktigt att påpeka att sanktioner i sig är ett slags krigföring. De riktar sig mot de mest oskyldiga civila, mot de oskyldiga människorna i samhället, särskilt barnen som är de mest sårbara. Sanktionerna mot Irak har blivit ett massförstörelsevapen riktat mot de hjälplösa människorna där. Över 200 barn dör varenda dag där. Detta är inte godtagbart. Vi kan inte låta det fortsätta. Denis Halliday, som avgick från sin post som ansvarig för FN:s humanitära verksamhet i Irak i protest mot sanktionerna bekräftade Unicefs statistik som säger att 5.000 till 6.000 barn dör varje månad som en direkt följd av sanktionerna.
Mary Robinson, FN-kommissarie för mänskliga rättigheter, har uttalat sig mot sanktioner under lång tid. Hon har sagt att man inte kan förvänta sig att hon skall fördöma brott mot mänskliga rättigheter i andra delar av världen samtidigt som Förenta nationerna själv är orsaken till det som händer i Irak på grund av sanktionerna. I februari följde Hans von Sponek, Förenta nationernas humanitära samordnare i Irak, i Hallidays fotspår när även han avgick i protest mot de fortsatta sanktionerna och bombningen av Iraks folk. Bara några timmar efter hans avgång avgick också chefen för Världslivsmedelsprogrammet i Irak sedan januari 1999 i protest mot sanktionerna. Dessa avgångar måste leda till att världssamfundet omvärderar rättfärdigandet av en fortsatt sanktionspolitik och även bombningarna.
Jag skulle vilja påpeka att 70 kongressledamöter i Förenta staterna skickade ett brev till Bill Clinton i vilket de bad honom att häva embargot och upphäva sambandet mellan ekonomiska sanktioner och de militära sanktioner som för närvarande gäller i Irak. Det är inte bara här i Europa som människor bryr sig om detta, utan i hela världen. Den som tittat på den mycket välgjorda dokumentärfilm den världsberömde journalisten John Pilger har gjort kan se vad som händer där. Kan vi låta detta fortsätta utan att säga någonting om det? Det är ett uppenbart brott mot internationella lagar om mänskliga rättigheter.
Sanktionerna riktar sig mot de mest sårbara i samhället och får dem att lida samtidigt som eliten i detta samhälle och de människor som ingår i Saddam Husseins regim inte lider av sanktionerna. Det är de vanliga människorna som lider. Vi kan inte låta det fortsätta. Det är inte rätt och de amerikanska kongressledamöter som skickade brevet till Bill Clinton har alldeles rätt: vi måste upphäva sambandet mellan ekonomiska sanktioner och de militära sanktioner som för närvarande gäller.
Vi måste också ta itu med de bombningar som genomförs utan något FN-beslut. Detta är fullständigt oacceptabelt. Såsom framgår av Pilgers dokumentärfilm utplånades en hel familj av dessa bombningar. Detta är någonting vi inte kan ignorera, och vi måste driva på för att sätta stopp för denna inhumana politik.

Collins
Herr talman! Låt mig först säga till min kollega och vän McKenna att det inte finns någonting av det hon sade som jag inte håller med om.
Ingen ledamot av denna kammare kan förbli oberörd av den plågsamma situation i vilken så många människor i Irak befinner sig. Respekterade internationella organ som Unicef har lagt fram fakta. Vi har inget som helst skäl att tvivla på att de är sanna. Det råder brist på baslivsmedel och en infrastruktur för jordbruket, vilket leder till allvarliga brister i näringshänseende. Irak, som en gång var ett av de ekonomiskt mest avancerade länderna i området, förpassas till underutveckling. Men man skall inte ha några illusioner om den irakiska regimens roll för sitt folks lidande. Regimens konsekventa vägran att fullt ut genomföra Förenta nationernas resolutioner har lett till en situation där sanktionerna stadigt ligger kvar nästan tio år efter Iraks invasion av Kuwait. Dessutom har regimens femåriga vägran att acceptera programmet olja mot livsmedel verkligen bidragit till den humanitära situationen.
Vi i parlamentet har goda avsikter gentemot Iraks folk och är seriösa i vår strävan efter en fredlig och hållbar lösning. Vi måste koncentrera våra ansträngningar på att övertyga Irak om att genomföra Förenta nationernas resolutioner. Vi måste göra mycket klart i detta forum att Förenta nationernas resolutioner är juridiskt bindande för alla Förenta nationernas medlemmar. Europaparlamentet får inte ses som den som på något sätt underminerar legitimiteten i sådana resolutioner. Alla sådana handlingar skulle gagna den irakiska regimens propagandaapparat.
Det ligger i regimens makt att få de sanktioner Förenta nationerna har infört hävda. Hittills har regimen högst olyckligtvis föredragit att låta sitt folk hotas av sjukdomar och svält framför att respektera internationell lag.
Ett fullständigt genomförande av resolution 1284 tvingar bland annat Irak att samarbeta med Röda korset vad gäller övervakning av hemskickande av politiska fångar. Låt oss komma ihåg att denna kammare i januari enhälligt röstade för en resolution vari man krävde att Irak, som ett minimum, svarade Röda korset om var de saknade kuwaitier det finns dokumenterade bevis för befinner sig.
Jag har också träffat en del av dessa människor. Jag har delat deras lidande. Låt oss klart förstå att detta är ett lidande i sig.
Vi sitter i knipan. Det är hjärtslitande att se oskyldiga barn offras av sina egna ledare av skäl som enbart är personliga och politiska.

Morgantini
Herr talman! I Parlamentet har vi i dagarna fått se en ovanligt stark dokumentärfilm om konsekvenserna av embargot mot Irak, och jag vill tacka Patricia McKenna för det. Civilbefolkningen, kvinnor, män och barn dör på grund av embargot. Jag tänker inte upprepa siffrorna, för de känner vi till och många gånger har vi upprepat dem i detta parlament. Men vilken paradox, vilken tragedi! Västerlandet, rikt och mäktigt, dödar och svälter ut befolkningar med motiveringen att man försvarar de mänskliga rättigheterna! Under kriget i Jugoslavien bombade amerikanska flygplan utan uppehåll städer och dödade civila. Säg hellre sanningen, säg hellre att de amerikanska intressena väger tyngre än folkens krav.
I dag skall vi rösta om ett förslag som är mycket viktigt, en resolution som kräver ett slut på sanktionerna, slut på embargot. Jag tror att vi också måste agera i konsekvens med detta och ge vår resolution en konkret form. Utan tvekan är det viktigt att Irak väljer en annan politisk väg, att man kontrollerar och demonterar de vapen som finns i landet, men när det gäller den frågan finns det mängder av dokument som visar att de nukleära och kemiska vapnen redan har förstörts. Och det var nödvändigt. Man jag tror att man dessutom måste bedriva en tydlig politik för att förstöra kärnvapnen oavsett var de finns i Mellanöstern. Israel, till exempel, är fullt av kärnvapen och ingen kräver att Israel skall förstöra dem; i Kairo röstade dessvärre inte Europeiska unionen för den resolution som Egypten krävde. Jag anser att man måste göra allt som går för att världen verkligen skall befrias från kärnvapen.
I dag skulle jag också vilja hedra Dennis Halliday - McKenna nämnde honom i sitt inlägg - ansvarig för operationen Oil for food. I en värld full av hycklare och karriärister vågade Dennis Halliday säga: "Jag kan inte tiga när jag bevittnar konsekvenserna för det irakiska folket eller hör de amerikanska myndigheternas lögner." Saddam Hussein är utan tvekan ansvarig och skyldig, men att bedriva en politik som dömer ett folk till fattigdom och elände, ett folk som det irakiska, rikt på historia och kultur, ett folk som består av kvinnor, män och barn som begär att få leva ett normalt liv, innebär också ett ansvar och en skuld. Jag hoppas att slutet på embargot mot Irak skall innebära slutet för alla embargon i världen. Detta är något som är viktigt för oss alla.

Martinez
Herr talman, kära kollegor! Det finns inte i denna stund när vi talar ett så dramatiskt ärende - som är en skam för oss - Ford finns inte här, alla stora eldsjälar i detta parlament är inte här och likväl har embargot i Irak pågått redan tio år, tio år.
Man tror att kriget, missilerna, gasningarna är slut men de smutsiga effekterna av detta krig som aldrig har varit anständigt fortsätter. Man bombar fortfarande i nord och i syd. Man bränner vetefälten i ett land som har uppfunnit jordbruket, man bränner ner dadelpalmerna dagligen. I går i DNA, dagstidningen i Strasbourg, berättade en präst hur han riskerade sitt liv bara för att resa i Babylons land, i Uruk. Irak, för dem som liksom jag, som Nationella fronten reser dit tar med sig ambulanser, tar med sig mediciner, det är ett oändligt koncentrationsläger. Västerlänningarna vakar över 18 miljoner kvinnor, barn, gamla, män, ett helt arabiskt folk, fångar hos sig själva. Miljoner döda varje dag, hundratals barn, ett systematiskt, vetenskapligt, noggrant planerat, cyniskt, perverst folkmord.
Man attackerar inte bara kropparna och berövar dem föda, mjölk, kött, frukt utan man går också till attack mot människornas själar. Det finns inga böcker. Till och med pennor är förbjudna under förevändning att deras blyertsstift skulle kunna tjäna som avkylningsapparater i kärnkraftscentralerna. Det finns skolor men inga papper. Det finns läkare men inga mediciner. Det finns sjukhus men det finns inget där. Det är perverst. Man säger till dem, mat mot olja. Men man tigger dem om den olja som tillhör dem och maten som de kan köpa.
Och med vilken rätt, kära kollegor, framför allt de som inte är där? Var inte tysta! Var inte medbrottslingar! FN:s tjänstemän avgår. Man får inte trettio år efteråt göra som belgarna i Rwanda och be om ursäkt, eller som den Helige Fadern som bugar sig med pannan mot marken överallt.
Europas hederskänsla skulle vara att tala för dessa unga araber för detta storartade folk som man sänder tillbaka till mörkret. Det är bra att frukta de overkliga farorna i Wien men kränkningen av mänskliga rättigheter det är i Bagdad som den sker. Låt Nebudkanessar i Washington befria detta folk, slav hos honom. Man måste föra dem ur denna misär.
Jag vädjar till ert samvete i denna fråga! Europa står inte för sina åsikter! Liksom år 1936 var hon tyst när det gällde Spanien liksom man var tyst om lägren är hon nu på väg att förbli tyst om Irak. Man får inte vänta, detta folk kan försvinna . Herr talman, kära kollegor! Jag ber er att skynda er!

Morillon
Herr talman, kära kollegor! Om vi om en liten stund skall kunna lägga fram en gemensam resolution till vårt parlament, är det nog för att vi inte bara har för avsikt att ge oss själva ett gott samvete genom att verkligen fördöma förlängningen av ett embargo som alla är överens om aldrig har uppnått sitt syfte.
Det beror också på att vi tror att det finns en reell möjlighet att förhindra en ny risk för detachering av militära resurser där nere efter vår kollega Buttigliones erfarenhet, vilken reste till Irak och varnade oss för det faktum att risken för att bombningarna skulle återupptas i dag inte var obetydlig.
Han fick tillfälle att träffa företrädare för den irakiska regeringen från vilka han skulle kunnat få ett löfte om respekt för FN:s resolutioner . Det var skälet till att han vid den tiden engagerade sig för att vårt parlament skulle ge en stark signal till det irakiska folket i den mån som dess regering gick med på att genomföra FN:s resolutioner. Vi förband oss att kräva att vapenembargot omedelbart skulle hävas. Det är syftet med den gemensamma resolution som ni skall ta ställning till snart och som vi har kommit överens med alla grupperna om att den faktiskt inte kräver några ändringsförslag för att markera enigheten i vårt parlament inför detta smärtsamma problem.

Naïr
Herr talman! Jag kan bara skriva under de inlägg som just har gjorts och i synnerhet det av Morillon. Vi kan verkligen inte fortsätta att acceptera denna situation.
Vi kan dock glädja oss åt att i dag föreslå en resolution till omröstning i parlamentet - och jag skulle vilja att man drar nytta av det för att ändra stil en smula - en resolution om situation i Irak som för första gången bifallits av så gott som alla politiska grupper. En sådan enhällighet är något som lugnar, eftersom alla undertecknare av denna är överens om det väsentliga och det är de helt enkelt av det faktum att vi alla i dag vet att det väsentliga gäller en bestämd uppfattning om humanitet, om mellanfolkliga förbindelser, om värderingar, kort sagt, om den civilisation som Europa sätter som kärnpunkt för sin identitet.
Denna resolution, herr talman, erinrar tydligt om respekten för FN:s resolutioner, bland annat resolutionerna 687, 688 och 1293 och även resolution 1284 om vilken vi kräver klarläggande. Jag måste för övrigt påminna om att den sista bara fick två röster av säkerhetsrådets ledamöter mot ställningstagandet hos tre andra ledamöter som lade ner sina röster. Det vill säga, herr talman, att den irakiska regimen inte är befriad från sitt ansvar eller förpliktelser. Det skall också sägas att världssamfundet för första gången har uppmanats att agera i överensstämmelse med de principer som det försvarar, eftersom de olika FN-kommissionerna är överens om att kunna konstatera att alla resolutioner tillämpas i praktiken av den irakiska regimen, med undantag för några underordnade punkter som gäller antingen tolknings- eller detaljfrågor. Och från denna synvinkel skiljer sig min uppfattning en smula från den hos Collins. I alla händelser rättfärdigar dessa motsättningar mellan Irak och världssamfundet inte att embargot bibehålls. Det irakiska folket, om det måste påpekas, är oskyldigt. Men det är han och inte hans ledare, som han aldrig valt på demokratisk väg, som i dag betalar priset för detta embargo i mänskliga liv.
Hans von Sponek, före detta ansvarig för FN:s program "olja mot mat" om vilket fru McKenna nyligen talade, har sagt: "Jag är en människa med en själ och ett hjärta och jag kunde inte längre stå ut med det som jag såg i Irak ." Han beslöt att begära avsked från sin tjänst. Bristen på proportion mellan de hela tiden nya kraven från vissa ledamöter i säkerhetsrådet för att upprätthålla ett obarmhärtigt embargo och de konsekvenser som blev resultatet för det irakiska folket är faktiskt - jag väger mina ord - fasansfullt! Unicef talar om cirka en halv miljon barn döda som en följd av detta embargo under nio år och detta med den största likgiltighet från den civiliserade gemenskapen.
Rätt att föra krig innebär, om det måste påpekas, respekt för civila. Rätt till förtryck av befolkningar - måste det också påpekas - får inte leda till rätt att låta dem svälta. Detta är också en av de stora insikterna hos den västerländska civilisationen!
Vår resolution, herr talman, är mycket konsekvent. Vi kräver först och främst respekt för FN:s alla resolutioner, klargörande av resolution 1284 och följaktligen, att embargot hävs, att man bibehåller vaksamheten gentemot den irakiska regimen, respekt för FN:s stadga av alla, däribland dem av ledamöterna i säkerhetsrådet som använder militära insatser utanför den internationella lagligheten och slutligen att sträva efter en global, politisk lösning. Enbart denna, herr talman, skall verkligen kunna försvaga auktoritära regimer och befrämja endräkt mellan alla folk i regionen. För en gångs skull bör Europa tala med en europeisk röst!
(Applåder)

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Morillon har redan förklarat min grupps ståndpunkt, vilken är att anta denna gemensamma resolution. Jag skulle, för egen del, vilja hänvisa till förfarandet som jag tycker är viktigt i det här fallet. Vi är med i en debatt om aktuella och brådskande frågor av särskild vikt, en debatt som devalverats eftersom vi inte får ett uttalande från rådet, som parlamentet hade begärt när det innefattade denna punkt som uttalande av rådet.
Och jag vill säga att, utan att prestera något giltigt argument, denna attityd från rådet är en brist på respekt gentemot parlamentet, särskilt när parlamentet ger rådet möjlighet att uttala sig om vilken fråga som helst, i enlighet med artikel 37 i arbetsordningen. Det är verkligen motsägelsefullt att parlamentet inte kan få ett uttalande från rådet i en så känslig fråga som denna.
Därför, herr talman, vill jag säga att min politiska grupp har för avsikt att vid nästa sammanträde i utskottet för externa frågor be att detta utskott i enlighet med artikel 42 i arbetsordningen ställer en muntlig fråga till rådet så att rådet svarar. Om det initiativet inte går vidare kommer min politiska grupp, i enlighet med samma artikel, att ställa en muntlig fråga till rådet så att rådet verkligen tar parlamentets ängslan och oro på allvar och så att det verkligen förverkligar det som fördragen fastställer, dvs. att informera och samarbeta med parlamentet i alla de frågor som påverkar och oroar den Europeiska unionens medborgare.

Talmannen
Ledamot Salafranca! Jag tror att ni och alla de som tänker som ni skulle kunna informera talmanskonferensen, som snart kommer att äga rum just här i Strasbourg för att bestämma programmet för de kommande sessionerna. Redan talmanskonferensen skulle kunna ge signaler i den riktning som ni har föreslagit.

Perry
Herr talman! Jag är lika bekymrad som alla andra i denna kammare över Iraks folks lidande till följd av sanktioner, men också till följd av deras egen regims handlande. Vi borde alla minnas att sanktioner ibland är bättre än de andra alternativ vi kan tänkas ha.
Om vi skall stödja denna resolution måste Irak definitivt fullfölja sina skyldigheter enligt alla Förenta nationernas resolutioner. Vi som parlament måste stå fast vid vår resolution från januari i år, i vilken vi kräver att alla kuwaitier och andra icke-irakiska medborgare som fortfarande hålls fängslade i Irak friges. Jag hade tillfälle att besöka Irak förra månaden. Jag träffade de kuwaitiska fångarnas familjer. Jag kan berätta för er att fäder inte glömmer sina söner, att bröder inte glömmer sina bröder, att barn inte glömmer sina fäder. Det borde inte heller denna kammare göra. Vi borde påminna Saddam Hussein om att han måste leva upp till sina skyldigheter gentemot den internationella gemenskapen och att vi då skall leva upp till våra skyldigheter gentemot Irak.

Lamy
. (FR) Herr talman! Kommissionen delar den oro som har uttryckts under debatten. Den beklagar Iraks beslut att inte godkänna FN:s säkerhetsråds resolution 1284. Som bland annat Collins och Morillon fört fram skapar detta beslut förseningar vad beträffar tillämpningen av det nya kontrollinstrumentet och följaktligen uppmjukningen av sanktionssystemet.
Vi anser att programmet "olja mot mat" förblir den bästa lösningen på kort sikt för att mildra den irakiska befolkningens lidanden och vi anser att den irakiska ledningen bör ändra sin icke-samarbetspolitik och rätta sig efter alla resolutioner från FN:s säkerhetsråd.
Sedan Gulfkriget har gemenskapen varit den viktigaste källan till humanitär hjälp till förmån för Irak. 240 miljoner euro eller mer har beviljats för att lindra den irakiska befolkningens stora lidande. Vi skulle faktiskt kunnat göra ännu mer om den irakiska ledningen inte påtvingade de icke-statliga organisationernas verksamhet restriktioner som stör genomförandet av programmen för humanitär hjälp i Irak. Med hänsyn till detta, låt oss inte missta oss, den humanitära hjälpen kan bara på kort sikt lindra några av följderna av den ekonomiska och mänskligt förfärliga situationen.
Den ekonomiska situation i Irak skall bara kunna förbättras genom utveckling av ekonomiska aktiviteter efter det att sanktionerna hävts, vilket innebär att få den irakiska ledningen engagerad kanske mer än i dag i en dialog rörande genomförandet av säkerhetsrådets resolutioner. På denna punkt är instämmer vi i resolutionsförslaget.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Tjetjenien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-350/2000) av Markov, Vinci, Papayannakis och Ainardi för GUE/NGL-gruppen om Tjetjenien;
(B5-0363/2000) av Malmström, Haarder, Maaten och Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om Tjetjenien;
(B5-0366/2000) av Oostlander och Posselt för PPE­DE-gruppen om Tjetjenien;
(B5-0375/2000) av Sakellariou och Krehl för PSE-gruppen om Tjetjenien;
(B5-0387/2000) av Schroedter, Cohn-Bendit och Gahrton för Verts/ALE-gruppen om den väpnade konflikten i tjetjenska republiken.

Markov
Herr talman! Parlamentet sysslar sedan en längre tid med läget i och omkring Tjetjenien. Vi har med oro följt när fundamentalistisk-islamiska krafter försökt avskärma Tjetjenien från Ryska republiken. Vi vänder oss kategoriskt emot varje form av terrorism och stöder kampen mot terrorism i alla världens länder. För mig utgör den territoriella integriteten och suveräniteten för varje enskilt land en okränkbar grundprincip.
I Tjetjenien härjar dock sedan flera månader tillbaka ett krig, som inte kan motiveras med alla dessa argument. Jag har tillbringat över sex år av mitt liv i Ryssland och har en nära anknytning till detta land. Än mer berörs jag av att Ryssland agerande i Tjetjenien-konflikten står helt utanför rimliga proportioner och att man använder militärt våld. Det är absolut oacceptabelt för mig att behöva ta del av den ryska arméns brott mot humanitär folkrätt.
Jag beklagar och är djupt oroad över att det även i Ryssland etableras ett militärt tankesätt. Man måste åter vinna gehör för den uråldriga insikten om att ingen någonsin nått en varaktig lösning på en konflikt med militära medel. Det är hög tid att få slut på detta krig och finna vägen till en politisk lösning av konflikten, hur svårt och komplicerat det än må vara.
Vidare behövs det en enorm kraftansträngning för att återuppbygga den förstörda regionen och göra livet värt att leva för människorna som förlorat allt de äger i kriget. Det är bara på detta sätt man kan undanröja denna krishärd på lång sikt. Min partigrupp stöder det förslag som föreligger, och vi anser att detta parlament tillsammans med parlamentsledamöterna i duman måste börja söka efter möjligheter för att omgående få till stånd fred i Tjetjenien igen.

Malmström
Herr talman! För tio dagar sedan kom FN:s kommissarie för mänskliga rättigheter, Mary Robinson, hem från en resa i Ryssland, där hon skulle undersöka situationen i Tjetjenien vad gäller brott mot mänskliga rättigheter. Mary Robinson fick ett begränsat tillträde. Hon förvägrades att träffa den ryske presidenten och behandlades på ett mycket förödmjukande sätt.
I sin rapport till FN:s session om mänskliga rättigheter i Genève redogör Robinson för vittnesmål från enskilda människor om mycket allvarliga brott som begåtts i Tjetjenien. Vittnen hon mött berättar om mord på civila, summariska rättegångar, avrättningar, våldtäkter, tortyr och kidnappningar. Dessa övergrepp kan aldrig bortförklaras med hänvisning till inre angelägenheter. Vi har ett globalt ansvar att försvara grundläggande rättigheter. Brott mot dessa kan inte - får inte - ses som interna angelägenheter. FN:s höge kommissarie måste få fortsatt stöd i sitt arbete.
Europaparlamentet har vid ett flertal tillfällen uttryckt oro över situationen i Tjetjenien. Vi stöder Europarådets beslut från förra veckan om att suspendera Ryssland om inte åtgärder vidtas. För en liberal kan hänsyn till handel och kortsiktiga fördelar inte gå före försvaret av mänskliga rättigheter. Därför reagerar vi starkt mot dessa övergrepp, men därför ser vi det också som mycket viktigt att samarbeta med demokratiska krafter i Ryssland och med den nya regeringen. Vi hoppas därför att vi kan få till stånd en gemensam delegation från Europaparlamentet och den ryska duman för att åka till Tjetjenien och där på plats diskutera, undersöka och få till stånd en dialog. Vi förutsätter att Ryssland medverkar och låter delegationen resa fritt. Vi hoppas dessutom att EU så småningom kan medverka till ett återuppbyggnadsprogram i regionen.

Oostlander
Herr talman! Kriget i Tjetjenien har chockerat oss alla, i synnerhet beträffande de specifika effekterna. En gerilla bekämpas utan att civilbefolkningen skonas från detta, tvärtom, även civilbefolkningen drabbas i mycket stor utsträckning av de grymheter som ett krig kan föra med sig.
Om det första kriget om Tjetjenien fortfarande kan väcka sympati hos oss som en kamp för autonomi och oberoende, att bringa ordning och reda på sitt eget område, då måste vi nu säga att, efter det att detta krig egentligen gått bra för tjetjenerna, man inte har använt mellantiden och att Tjetjenien som land har blivit ett fullständigt kaos, där kidnappning tillhör vardagen och där medborgarnas säkerhet försvunnit. Vid ett visst tillfälle invaderades till och med Dagestan av Tjetjeniens generaler, en aktion som verkligen inte förtjänat någon som helst sympati. Vi ser också att det inom Tjetjenien finns olika strömningar. Å ena sidan finns militärerna som föredrar att spela ut det afghanska kortet eller som räknar med Iran vad gäller deras stöd. De andra två grupperna söker mer efter en politisk lösning. Den ena står i den bemärkelsen närmare den åsikt som vi i Västeuropa egentligen också skulle ha, och den andra söker på nytt efter denna lösning i en förbättrad relation med Ryssland.
Herr talman! Tjetjeniens president har bara en begränsad bestämmanderätt över trupperna i sitt land. Det gläder oss att höra att Maskadov inte stöder sina militärers aktioner. Vi uppskattar också verkligen att höra att man sakta men säkert ger sitt medgivande till att Putin får ta kontakt indirekt med de tjetjenska myndigheterna.
Vi konstaterar vidare att Europarådet har tagit ställning. Av den ryska delegation som var närvarande här fram till i går erfor vi att man där tagit det ytterst hårt, och vi har diskuterat detta utförligt med dem. Vi har också hört att det är möjligt att man kan godkänna en gemensam parlamentarikerdelegation som ad hoc kan ägna sig åt fact-finding under de bästa omständigheter för att kunna göra observationer överallt där de tycker att det är nödvändigt på tjetjenskt område. Något sådant måste ske inom kort, och jag tycker att det är viktigt att det i den resolution som föreligger på grundval av den liberala texten finns ett ändringsförslag i den bemärkelsen.
Herr talman! Vad det beträffar stöder vi en ovanligt kort resolution, kanske till och med den kortaste som någonsin har skrivits här i parlamentet, bestående av de första två skälen i den liberala resolutionen, följda av skälet där Europarådets beslut omnämns. Vi skulle vilja rösta emot artikel 1 för att det än en gång handlar om stöd för det uttalande som vi hellre skulle kunna ersätta med ett eget. Vi vill också gärna stödja artikel 2 i den liberala resolutionen och vidare även ändringsförslag 2 som syftar på den gemensamma parlamentarikerdelegation som kanske också kan uträtta mer i framtiden, för om framtiden måste det handla. Delegationen måste undersöka vad man kan göra för att bibehålla de mänskliga rättigheterna i området, men måste också undersöka vad vi kan göra i framtiden för att hjälpa Tjetjenien på rätt väg till en demokratisk rättsstat. Vem vet om det med hjälp av Europeiska unionen och Ryssland än en gång skulle kunna uppstå en stabilitetspakt i Kaukasusområdet för kaukasierna.
Herr talman! Därav vårt stöd till en resolution som till en början inte var vår, men som för tillfället ger den bästa grunden för ett uttalande från parlamentets sida.

Sakellariou
Herr talman, mina damer och herrar! Jag skall inte upprepa uttalandena från de tre föregående talarna, som jag helt och hållet instämmer med. Dessutom kommer min kollega Swoboda att säga något om innehållet i detta krig. I detta parlament råder en mycket, mycket bred enighet i fråga om fördömandet av kriget mot civilbefolkningen i Tjetjenien och fördömandet av den terrorism som finns i Tjetjenien, och likaså i fråga om önskan att bibehålla goda och särskilda förbindelser med Ryssland. Emot detta står vår övertygelse om att inte bara titta på, när Ryssland genom kriget i Tjetjenien bryter mot alla internationella konventioner.
Vi stöder helt och fullt förslaget från herr Lukin, medordförande i Delegationen till det blandade parlamentariska utskottet Europaparlamentet/ ryska duman, om att skicka en fact finding mission till Tjetjenien och studera läget på plats. I ett senare skede, dvs. när delegationen kommit tillbaka, skall vi använda denna information i en gemensam debatt här i parlamentet tillsammans med rådet och kommissionen för att utfärda en grundligt motiverad resolution. Det är av denna och endast denna anledning som vi i den socialistiska partigruppen pläderar för att vi inte utfärdar något resolutionsförslag i dag - det skulle för övrigt redan bli det sjunde i ordningen - utan först avvaktar, tills vi verkligen har dessa fakta, och sedan åstadkommer en gemensam resolution i en gemensam debatt.

Knörr Borràs
Herr talman! Till att börja med skulle jag vilja säga att av politisk pragmatism och lojalitet med det arbete som vi gör tillsammans med andra grupper i denna kammare kommer vi att stödja en gemensam resolution som i grunden innebär stöd för Europarådets beslut och att en gemensam delegation från Duman och Europaparlamentet skall sändas.
Vi bör också säga att vi inte delar denna slags tystnad som breder ut sig om dessa frågor i Europaparlamentet, som om daladimman bredde ut sig överallt. Vi har t.o.m. sett att Europarådet visar mer mod än detta parlament.
Det som hänt i Tjetjenien är en skam, ett tillintetgörande av ett helt folk och det är också en skam att vi här i detta parlament varit tvungna att höra Mister GUSP tala om frågor som "en proportionerlig användning av våld" eller att rekommendera de ryska myndigheterna att de skall minska intensiteten i konflikten. Vad är en proportionerlig användning av våld i ett fall som Tjetjeniens? Vilken är proportionen? Det är oacceptabelt. Vad är att minska intensiteten i konflikten i Tjetjenien? Kanske att sluta massakrera kvinnor och barn? Kanske att sluta bombardera sjukhus? Förklara det för oss.
Naturligtvis anser vi fortfarande att det finns tillräckligt med anledningar för att avbryta samverkan- och samarbetsavtalet i enlighet med klausulen om mänskliga rättigheter.
Jag vill avsluta med att säga att jag fullständigt delar det min kollega här i kammaren, Daniel Cohn-Bendit, sade: i detta Europa och i denna värld som vi vill bygga måste det bli ett slut på att åberopa interna angelägenheter för att dölja detta slag av attacker mot hela befolkningar. Det räcker med sådana ursäkter. Det finns inga inre angelägenheter i denna värld som vi vill bygga. Antingen finns det mänskliga rättigheter eller också finns det inte.

Posselt
Herr talman, vår partigrupp stöder eftertryckligen den liberala gruppens kortfattade resolution, som i huvudsak också går tillbaka på en initiativ från oss, eftersom vi vill visa solidaritet trefaldigt: solidaritet med det tjetjenska folket, som fortfarande löper en akut risk för att utsättas för folkmord, ty detta och energiintressen är vad det handlar om. Det talades tidigare om en ordningsfaktor, men jag skulle vilja säga att 1900-talet var fullt av starka män som orsakade kaos genom underrättelsetjänst och annat, för att sedan kunna profilera sig och framstå som ordningsfaktor. Sådant får vi inte heller tolerera av herr Putin, det vill jag säga klart och tydligt. Sålunda måste det tjetjenska folket skyddas mot att falla offer för ett folkmord, som främst beror på råvaruintressen.
För det andra är vi solidariska med våra kolleger på andra sidan Ill, med kollegerna i Europarådets parlamentariska församling, som tagit ett modigt steg framåt och som vi borde ta efter i kampen för mänskliga rättigheter.
För det tredje vill vi visa solidaritet med det ryska folket, ty kriget i Tjetjenien hotar att bli ett utgångsläge för en utpräglad nationalism, i vilken man försöker avskaffa rättsstatlighet och tryckfrihet, som fortfarande är mycket svaga i Ryssland, och vrida klockan tillbaka. Den som försvarar det ryska folket måste också motarbeta att tryckfriheten avskaffas, som framgår av fallet Babitski och många andra fall, så att Ryssland går vidare i riktning emot mer frihet och närhet till Europa.
Därför säger vi klart och tydligt ja till det som görs för att förhindra en utveckling åt fel håll, och vi anser att det är viktigt att vårt parlament snabbt blir närvarande i Tjetjenien, som både Europarådet och FN-kommissarie Robinson exemplariskt visat oss. Vår blandade delegation måste resa snart. Det skulle vara ett stort framsteg om det lyckades. Och det är, som sagt, helt avgörande att vi en gång för alla tydliggör att vi står på de mänskliga rättigheternas sida, såväl tjetjeners som ryssars. Vi står till båda folkens tjänst, och båda dessa folk har rätt att färdas mot friheten och sin plats i den internationella gemenskapen.
(Applåder)

Swoboda
Herr talman, ärade damer och herrar, herr kommissionär! Utrikespolitik måste bygga på moraliska värderingar och grundprinciper men också på framgång, när det gäller att nå målen, och detta får inte förväxlas med opportunism. Med tanke på detta stöder jag allt som sagts här för att fördöma det barbariska krig som Ryssland för, ett krig som påminner om Sovjetunionens värsta år. Men vi vill ha ett nytt Ryssland, inte ett Ryssland som övergångslöst efterträder Sovjetunionen.
Om den nye presidenten Putin är en garanti för detta eller inte, är för mig en helt öppen fråga, åtminstone enligt vad jag har sett hittills. Därför finns det ingen anledning att rubba vårt fördömande av detta krig, att vi visserligen fördömer terrorism men ser Rysslands agerande som fullständigt oproportionerligt, onödigt och oacceptabelt. Detta måste fördömas. Ändå bör vi inte blunda för att vi i detta fall samtidigt vill uppnå något som är viktigt för freden som sådan i Europa och i världen, nämligen en dialog med Ryssland och i slutändan ett samarbete med Ryssland.
Ryssland godtar i dag visserligen detta i ord men tyvärr inte i handling. Därför anser jag det också vara viktigt att det finns en gemensam delegation av parlamentariker. Det är rådsordförandeskapets och kommissionens uppgift att, samtidigt som man företräder moraliska värderingar och fördömer detta krig, eftersträva att vi stöder de krafter som i Ryssland tyvärr är alldeles för svaga, men som ändå vill gå i riktning mot en europeisk anda, europeiskt samarbete och medlemskap i Europeiska unionen.
Vi uppehåller oss vid fördömandet av kriget och delegationens besök. Vi måste ta konsekvenserna av delegationens besök. Om det leder till stränga konsekvenser, bör vi väl medvetna om detta inte rygga tillbaka för dessa.

Lamy
. (FR) Herr talman! Ännu en gång diskuterar vi inom denna ram situationen i Tjetjenien. Kommissionen och medlemsstaterna har dessa senaste dagar haft flera möten med sina ryska samtalspartner: Ministertrojkan den 7 april i Moskva med herr Putin och herr Ivanov och samarbetsrådet med Ryssland i måndags i Luxemburg.
Vid dessa diskussioner har vi upprepat våra huvudkrav: Slut på fientlighet och en politisk dialog, tillträde för och närvaro av internationella och humanitära organisationer, oberoende undersökningar av eventuella kränkningar av mänskliga rättigheter. Alla dessa krav finns också införda i Europaparlamentets resolution och i rekommendationen från Europarådets parlamentariska församling.
Som Europaparlamentet understrukit har det inte fått tillfredsställande svar från de ryska myndigheterna på dessa krav. Man kan endast notera att delegationerna med ambassadörer från Europeiska unionen och ECHO till slut godkänts av herr Ivanov vid det senaste samarbetsrådet.
De nyligen genomförda diskussionerna inom Europarådet och Kommissionen för mänskliga rättigheter i Genève, liksom inom denna församling, tyder på en växande oro hos den europeiska allmänheten. Vi stöder för vår del det krav som ställts till Ryssland av FN:s kommissarie för mänskliga rättigheter, Mary Robinson, om att på grundval av erkända internationella kriterier inrätta en oberoende stor undersökningskommission för eventuella brott mot mänskliga rättigheter. Vid rådet (allmänna frågor) som hölls förra måndagen underströks hur viktigt det var att upprätthålla en dialog som var både öppen och mycket ärlig med de ryska myndigheterna, inbegripet om denna fråga.
Vi anser att Ryssland måste fortsätta att sträva efter att genomföra partnerskapsavtalet under alla dess aspekter - jag säger verkligen alla dess aspekter - och för att framför allt ge mer konkreta resultat som vi inte ser i detta skede.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl.17.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Judiska fångar i Iran
(B5-0340/2000) av Belder och Van Dam för EDD-gruppen om de förföljda judarna i Iran;
(B5­0351/2000) av Sylla, Brie och Morgantini för GUE/NGL-gruppen om fångarna som anklagas för spionage i Iran;
(B5­0362/2000) av De Clercq för ELDR-gruppen om 13 judar och 8 muslimer som förföljs i Iran;
(B5­0367/2000) av Morillon, Trakatellis, de Sarnez och Maij-Weggen för PPE­DE-gruppen om de iranska judar som riskerar dödsstraff;
(B5­0378/2000) av Titley, Zimmeray och Karamanou för PSE-gruppen om fångarna i Iran som anklagas för att spionera för Israel och USA;
(B5­0383/2000) av Jonckheer, Sörensen och Cohn-Bendit för Verts/ALE-gruppen om fångarna i Iran som anklagas för att ha spionerat för Israel och USA.
Akin Birdal
(B5­0352/2000) av Uca, Marset Campos, Korakas, Papayannakis, Morgantini, Ainardi och Miranda, för GUE/NGL-gruppen om den senaste arresteringen av Akin Birdal i Turkiet;
(B5­0358/2000) av Malmström, Thors, Ludford och Duff, för ELDR-gruppen om arresteringen av Akin Birdal i Turkiet;
(B5­0368/2000) av Salafranca Sánchez-Neyra och Morillon, för PPE­DE-gruppen om respekten för grundläggande demokratiska rättigheter i Turkiet;
(B5­0379/2000) av Sakellariou och Schori för PSE-gruppen om fängslandet av Akin Birdal;
(B5­0385/2000) av Cohn-Bendit, Ceyhun, Frassoni och Flautre, för Verts/ALE-gruppen om fängslandet av Akin Birdal, tidigare ordförande för föreningen för mänskliga rättigheter i Turkiet och vice ordförande för den internationella federationen för mänskliga rättigheter (FIDH).
Tibet
(B5­0343/2000) av Messner för Verts/ALE-gruppen om problemet Tibet inom ramen för det 56:e toppmötet med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna;
(B5­0353/2000) av Sjöstedt, Eriksson och Morgantini för GUE/NGL-gruppen om Tibet;
(B5­0361/2000) av Malmström för ELDR-gruppen om Tibet;
(B5­0369/2000) av Thomas Mann för PPE­DE-gruppen om Tibet;
(B5­0373/2000) av Muscardini för UEN-gruppen om Tibet;
(B5­0377/2000) av Sakellariou för PSE-gruppen om Tibet.
Dödsstraff i Förenta staterna - (B5­0341/2000) av Frassoni och Wuori för Verts/ALE-gruppen om dödsstraffets avskaffande i Förenta staterna med särskild hänvisning till domen mot Juan Raul Garza;
(B5­0354/2000) av Boudjenah, Brie, Di Lello Finuoli Manisco, González Álvarez, Miranda, Korakas och Papayannakis för GUE/NGL-gruppen om dödsstraffets tillämpning i Förenta staterna;
(B5­0359/2000) av Haarder för ELDR-gruppen om dödsstraffets avskaffande i Förenta staterna, med särskild hänvisning till domen mot Juan Raul Garza;
(B5­0370/2000) av Bethell för PPE­DE-gruppen om dödsstraffets avskaffande i Förenta staterna;
(B5­0376/2000) av Titley för PSE-gruppen om dödsstraffets avskaffande i Förenta staterna med särskild hänvisning till domen mot Juan Raul Garza.
Zimbabwe
(B5­0381/2000) av Corrie och Elles för PPE-DE-gruppen om läget i Zimbabwe;
(B5­0382/2000) av Mulder för ELDR-gruppen om Zimbabwe;
(B5­0386/2000) av Maes, Lucas, Rod, Lannoye och Schörling för Verts/ALE-gruppen om Zimbabwe;
(B5­0389/2000) av Van den Berg för PSE om Zimbabwe.
Judiska fångar i Iran

Belder
Herr talman! Vad syftar den föreliggande gemensamma resolutionen till? Det är väl ändå till en korrekt och offentlig rättegång mot de tretton medlemmarna av den judiska gemenskapen i den sydiranska staden Shiraz. Europaparlamentet ifrågasätter inte alls Islamiska republiken Irans rätt att vända sig mot utländska spionageförsök och att, om avgörande bevis föreligger, bestraffa dessa.
Saken är emellertid den att anhållandet och fängslandet av de tretton judarna från Shiraz hittills utgör en karikatyr av ett normalt rättsligt förfarande. Märk väl att det handlar om ett förfarande som den Islamiska republiken själv tillhandahåller i sin grundlag! Vilka grundläggande invändningar hyser vi då mot det rättsliga agerandet från de iranska myndigheternas sida? Till att börja med anför man varierande, föga sannolika beskyllningar mot de åtalade. Tänk på proselytism kontra islam och den gemensamma undervisningen för pojkar och flickor, ett brott mot den i landet vanliga uppdelningen mellan könen i undervisningen. Den sista anklagelsen lät föga trovärdig i den ortodoxa judiska gemenskapen i Shiraz. Slutligen förde de officiella åklagarna det nästan stereotypa ämnet spionage åt "Amerika och sionisterna", det vill säga staten Israel, på tal. Och på så sätt hotas dessa tretton judar av dödsstraff. Lägg märke till att de har levt med detta hot i mer än ett år, för de arresterades i mars 1999.
Under tiden osar hela affären starkt av den ihärdiga maktkampen mellan det reformvänliga lägret kring president Khatami och de konservativa kring revolutionsledaren Khamenei. Och det på bekostnad av en försvarslös judisk minoritet på inte mer än ungefär 30 000 själar.
Vilken hållning bör nu Europaparlamentet inta i denna sega, inrikespolitiska kamp, med tanke på det konkreta fallet med de tretton judarna från Shiraz? Att stödja de iranska krafter som öppet säger sig sträva efter ett samhälle grundat på lagen och mänskliga rättigheter och som är öppet för kontakt med väst, ligger ju solklart nära till hands. Detta principiella val ger samtidigt ingen förevändning för hårdingarna i Islamiska republiken att sabotera denna hoppingivande reformkurs.
Vårt ändringsförslag till punkt 5 baseras på just detta sista beaktande. Iranska fundamentalister skulle genast angripa den europeiska vädjan till Teheran om stöd för ett fullständigt avskaffande av dödsstraffet - märk väl en bestämmelse som direkt står i strid mot den islamiska lagstiftningen, sharian - som ett förnyat försök till en fördärvlig omdaning av Islamiska republiken enligt västerländska principer. Och ur deras synvinkel är avskaffandet av sharian lika med avskaffandet av det nuvarande iranska statsskicket. Detta tillägg gynnar, kort sagt, inte alls de tretton judarna från Shiraz och deras sak.
Europaparlamentet får således inte, just i detta ärende om liv och död, leverera propagandistisk ammunition till de ultrakonservativa i Iran, som de senaste åren tydligt tvingats på defensiven av Khatami och dennes anhängare. Vad vi har framför oss är en ordentlig juridisk avslutning av denna tragedi, som vi hoppas slutar med att alla fångar friges. Det skulle verkligen vara att lägga ett vackert kapitel till den judiska gemenskapens drygt 2500-åriga historia i persernas land. Må Gud låta så ske!

Sylla
Herr talman! I dag i Teheran öppnades rättegången mot tretton iranska judar anklagade för spionage. Rättegången hålls bakom stängda dörrar. Dessa personer har varit fängslade sedan flera månader under förhållanden som man nästan inte vet någonting om. Först i förrgår kunde advokaterna, av vilka några är kontorsbiträden, få tillgång till handlingarna. Det finns ingen garanti för den svarande partens rättigheter. Jag befarar således att det bara skall bli en låtsasrättegång. Men den allvarliga anklagelsen kan leda till en dödsdom.
När affären började kunde vi höra vissa höga dignitärer i regimen offentligt kräva att man genast skulle döda dem. Detta ärende, helt uppdiktat - och jag tror att vi alla är övertygade om det - har kraftigt mobiliserat den internationella opinionen. Med stora mobiliseringar överallt i världen, däribland i dag i Strasbourg, har den internationella pressen gett effekt eftersom de iranska ledarna har ändrat sin ståndpunkt och bland annat uttalat att de flesta av de anklagade inte längre skall anklagas för spioneri, motsvarande dödsdom. Tre frigavs mot borgen; hur som helst meddelade rätten i dag att rättegången har uppskjutits till den 1 maj, vilket redan är ett första steg. Visa bland dem riskerar dock fortfarande dödsstraff och de övriga långa straff.
De olika attitydförändringarna bland ledarna visar klart deras problem. Fram till sista ögonblicket kunde de inte klart ange anklagelsepunkten. Det är likaså tydligt att följderna av denna rättegång till en del beror på utvecklingen av den iranska, politiska situationen. De senaste valen till nationalförsamlingen i februari gav seger för den reformvänliga sidan framför den konservativa sidan, där de mest extrema elementen finns. Rättegången inleds således vid en speciell tidpunkt: Å ena sidan visar Iran tecken på öppning och framsteg å andra sidan försöker de konservativa att hålla sig fast vid makten och använda alla de medel som står till dem till buds.
Denna affär med tretton judar i Iran riskerar emellertid att användas av en fraktion mot en annan, i takt med deras interna konflikter. Vid denna typ av kamp finns föga plats för rättvisan och ännu mindre mänskliga rättigheter. Vi måste därför absolut reagera. Europeiska unionen stöder sig på de värderingar som är fastställda i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter från 1948; Iran som är medlem av FN bör likaså tillämpa dem.
Detta är skälet till att vi måste kräva ett frisläppande av fångarna, de tretton judarna i Iran, men även de åtta andra muslimska fångarna och studenterna om vilka man absolut inte vet någonting. Vi bör också göra en framställan till unionens regeringar och be dem göra detsamma. Vi kräver likaså att observatörer får närvara vid rättegången, eftersom det är en grundläggande regel att ha offentliga debatter för en rättvis rättegång. Slutligen måste vi högt och kraftfull framföra att en utveckling av våra förbindelser med Iran skall vara beroende av respekten för mänskliga rättigheter i det landet.

Ries
Herr talman, kommissionär Lamy, kära kollegor! Sedan 1979 har femton judar avrättats i Iran, anklagade för spioneri men framför allt för att vara judar.
I dag inleds en ny rättegång i Chiraz, i södern. Tretton judar och åtta muslimer likaså fängslade sedan ett år i de iranska fängelserna riskerar hängning. Den yngste är bara sexton år.
Redan i september krävde vårt parlament kraftfullt att de mänskliga rättigheterna för dessa fångar skulle respekteras i en rättvis rättegång, opartisk och offentlig med advokater som de själva valt och i närvaro av internationella observatörer. Med segern för de mer moderata elementen vid de senaste valen trodde vi att man skulle ha lyssnat. Likväl är det en parodi på rättegång som föreslås, en undantagsprocedur som sker bakom lyckta dörrar inför en revolutionstribunal ledd av en enda domare, religiös dessutom; vad gäller observatörer har hittills inga viseringar beviljats av Teheran. Det visar bara att vi är besvikna, besvikna och oroliga. Vi fortsätter med största fasthet att kräva att världssamfundet följer denna process från början till slut.
Dessutom uppmanar Europaparlamentet, på begäran av den liberala gruppen, omedelbart rådet att sända en officiell delegation att besöka dessa fångar . Det gäller inte inrikesfrågor när det handlar om brott mot mänskliga rättigheter. Vår upprördhet står i proportion till vår oro. Låt oss vara helt tydliga. I dag har möjligheten för Iran att återvända till världssamfundet ett pris. Vi hoppas att rådet och kommissionen utan tvetydighet ansluter sig till vår ståndpunkt. Vi måste förbli omedgörliga på denna punkt; mänskliga rättigheter låter sig inte förhandlas om.

Morillon
Herr talman, herr kommissionär! Om andra röster än våra inte höjts de senaste dagarna för att varna myndigheterna i Iran skulle just nu tretton iranier, anklagade för spioneri under den enda förevändningen att de haft förbindelser med närstående i andra delar av världen, dömas för lyckta dörrar i ett exceptionellt domstolsförfarande som inte skulle gett dem någon chans att garantera de mest grundläggande rättigheterna för svarandesidan.
Ni kommer att få bekräftat ur vår kollega Syllas mun att det sålunda beräknade domen skall uppskjutas minst några dagar. Det betyder att den andra gemensamma resolution om denna affär som vårt parlament skall rösta om mer än någon annan berättigar till en granskning vad gäller brådskande förfarande. Det betyder också att denna resolution - som bekräftar vår upprördhet - har chans att höras i Iran, där resultaten från de senaste valen har väckt hopp om en positiv utveckling på detta område, där - alla har sagt det före mig - vi har skyldighet att fortsätta att vara vaksamma i fråga om respekten för de mest grundläggande mänskliga rättigheterna.

Zimeray
Herr talman! När vi för några månader sedan fick höra att de tretton judarna i Iran hade fängslats, det är nu ett år sedan, var vi bekymrade för deras öde och de iranska myndigheterna som vill lugna oss med att vid det tillfället säga: "Det är inte en rasistisk rättegång eftersom det förutom de tretton judarna också finns flera muslimer som har arresterats och som har anklagats med samma anklagelsepunkt."
I dag inleds rättegången med enbart judarna i Iran, separat från de medanklagade muslimerna, vilket bevisar för oss - om det behövdes - att den rättegång som man sade till oss skulle uppskjutas inte är en verklig rättegång.
Det var några år sedan, herr talman, kära kollegor, kommer ni ihåg det och då det här sades: "Några judar från Iran har arresterats för spioneri med Israel." De dömdes på den grunden, de blev hängda.
Vilka är de åtalade? Man måste här påminna om det; det gäller en skoflickare, en kyrkogårdsvakt, en ung pojke som inte fyllt sexton år samt två gamla män. Man har svårt att tro att dessa personer är en fara för den iranska demokratin. För vad kritiserar man dem? Man vet faktiskt inte det! Vi har inte rätt att få veta vad man klandrar dem för. Ett brev till en familj i Israel räckte kanske för att starta denna historia.
Vi har begärt, i en tidigare resolution och genom upprepade brev och med stöd av presidenten har vi begärt att få besöka fångarna. Detta har man vägrat oss. Vi har då begärt att få träffa familjerna som, vad jag vet, inte har tystnadsplikt. Detta vägrades oss likaså. Vi begärde - och detta blev föremål för en resolution som stöddes - att få närvara vid rättegången. Detta har hittills vägrats.
Herr talman, kära kollegor! Vi måste vidta rätt åtgärd för den risk som dessa tretton personer löper och med kraft upprepa vår begäran att få sända observatörer till denna rättegång, vår begäran att få tillgång till handlingarna och vår kompromisslöshet om förbindelserna med Iran.
Jag hoppas inte att vi vaknar en av de närmaste dagarna och hör att dessa tretton personer har avrättats för att de var judar.

Sörensen
Herr talman, kolleger! Även Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder helhjärtat den gemensamma resolution som vi i dag skall lägga fram för omröstning. Jag ansluter mig också till alla tidigare talare. Men jag ansluter mig också till de massprotester som sedan tämligen lång tid ägt rum i hela världen med anledning av denna fråga, såsom även i dag klockan 18.00 i Bryssel framför iranska ambassaden.
Det är en särskild dag i dag, den 13 april 2000, dagen för den så kallade rättegången. Redan åren 1979, 1993, 1998 och 1999 överlämnades resolutioner från Europaparlamentet till detta land, men vad har hänt med dessa? Via Amnesty International och judiska släkter och organisationer får vi kännedom om att tretton iranska judar och även muslimer tagits till fånga och arresterats den 8 mars 1999. Den yngsta är sexton år, den äldsta fyrtioåtta. Orsak: spionage. Det är inte första gången.
Man har bett att få skicka brev, utan resultat. Israels utrikesminister, David Levy, skickar brev till olika ministrar, bland annat till Belgiens minister, för att påpeka att dessa människor inte alls är skyldiga till spionage. De är således lärare i hebreiska och bland annat även ansvariga för utförandet av religiösa ritualer.
Tre av de tretton har fått välja en advokat, de andra fick sig en påtvingad. I dag klockan 11.30 meddelade man mig att de judiska organisationernas forum i Belgien säger att det inte kommer att bli någon rättegång. Det finns en rädsla hos de judiska gemenskaperna. Vilka möjligheter finns det? Människorna försvinner, de förblir instängda men för hur länge, eller så utnyttjas de för kohandel. Det är högst oroväckande och måste följas upp. Jag hoppas att Iran kommer att handla i godhet och klokhet, men inte med hat.

Titley
Herr talman! Vi skall vara medvetna om att omkring 17 judar redan har avrättats i Iran anklagade för spioneri, vilket i grund och botten inte säger mer än att man har kontaktat någon i omvärlden, speciellt någon i Israel eller i Förenta staterna. Jag tycker att detta är en oacceptabel inställning för ett land som hävdar att man respekterar mänskliga rättigheter.
Dessa 13 som arresterades, arresterades i hemlighet. Ingen visste var de befann sig under två eller tre månader. Dessutom var alla dessa 13 religiösa ledare eller ledare inom den judiska församlingen. Därför kan vi inte tolka denna rättegång som annat än ett avsiktligt angrepp på den judiska församlingen i Iran. Vi vet att det inte kommer att bli någon fri rättegång. Den kommer inte att vara offentlig, och vi har ingen aning om huruvida dessa människor kommer att få juridiska ombud.
Låt oss sända ut ett mycket tydligt budskap från denna kammare. Om Iran hävdar att det respekterar mänskliga rättigheter borde sådana här rättegångar aldrig få förekomma.

Karamanou
Herr talman! Jag har med tillfredsställelse noterat att de krafter som stöder president Khatami och moderniseringen har gått fram i det senaste valet i Iran. Samtidigt har det emellertid också uppstått förväntningar om en snabbare utveckling i fråga om demokratiseringen, respekten för de mänskliga rättigheterna, utan diskriminering på grund av kön, religion eller etnisk härkomst, och ett stärkande av dialogen i Europeiska unionen.
Fallet med de 13 judarna, av vilka en bara är sexton år, är ännu ett inslag i den långa raden av rättsliga ingripanden, i regel utan saklig grund, intoleransen mot och diskrimineringen av minoriteterna i Iran. Grekland har, utifrån sina goda relationer med Iran, inlett en kampanj och har upprepade gånger agerat för att rädda de 13. På diplomatisk väg verkar vi för att dödsstraff inte skall utdömas, än mindre verkställas. Vi anser att något sådant kommer att innebära allvarliga risker, inte bara för förbindelserna mellan Israel och Iran utan även för stabiliteten i det känsliga Mellersta Östern-området. Därför måste Europaparlamentet i dag sända ett kraftfullt budskap till Iran, ett budskap om respekt för de mänskliga rättigheterna, respekt för internationella avtal, som undertecknats av Iran, och införande av ett moratorium för dödsstraffet.
Akin Birdal

Frahm
Herr talman! Turkiet står nu vid en skiljeväg. Man kan välja det förgångna, man kan välja förtryck och barbari, eller man kan välja framtiden, frihet och humanism. För ett sådant uttalande har Akin Birdal nu satts i fängelse trots sin sjukdom. Vi har att göra med ett land, som fruktar sina egna medborgare så mycket att man är villig att bryta mot de mest elementära mänskliga rättigheter och sätta statens enhet framför den enskildes frihet och rättigheter. Vi måste säga till den turkiska regeringen att den politik landet för hör till det förgångna. Detta beteende hör inte hemma i den framtid där vi hoppas att de mänskliga rättigheterna skall stå i främsta ledet. Ett sådant land kommer aldrig att uppnå den enhet det önskar. Mitt råd till Turkiet blir: välj framtiden och släpp Akin Birdal och hans kolleger.

Malmström
Herr talman! I Helsingfors bekräftade EU:s länder Turkiets status som kandidatland. Den liberala gruppen stödde detta förslag. Vi hoppas att vi en dag får välkomna Turkiet in i gemenskapen. Vi menar att detta budskap ger en viktig signal till det turkiska folket. Men - och det är ett viktigt men - det krävs en hel del förändringar i Turkiet innan man kan börja förhandla, inte minst gäller detta mänskliga rättigheter. Många av oss hoppades på förbättringar på detta område. Därför är det desto mer smärtsamt att ta del av alla de rapporter om övergrepp som kommer nästan dagligen. Turkiet har skrivit på internationella konventioner om mänskliga rättigheter, men de respekteras inte, vilket är något som journalister, författare, människorättsaktivister och oppositionspolitiker bittert får erfara.
Från ELDR-gruppen vill vi särskilt uttrycka oro för ordföranden i Turkiets Human Rights Foundation, Akin Birdal. Han fick knappast en rättvis rättegång och dömdes på osäkra grunder. Efter en tid i frihet har han åter fängslats och nekas den adekvata läkarvård han behöver efter sina svåra skador efter attentatet 1998. Han måste genast friges!
I EU är vi stolta över att inte bara vara en ekonomisk klubb. EU är en union som bygger på värderingar, respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Dessa kriterier måste alla respektera - medlemmar och framtida medlemmar. Tyvärr har Turkiet en lång väg kvar att gå.

Morillon
Herr talman! Vid debatten i förrgår med rådet och kommissionen kommenterade jag redan vissa ansvariga turkars hårda reaktion av rädsla för att Europeiska unionen försöker blanda sig i turkiska, inre angelägenheter avseende kurdfrågan just då en ny väg öppnar sig på vägen mot en anslutning. Jag kan här bara upprepa med största fasthet det som jag har sagt i Ankara vi mitt senaste besök. Europaparlamentet har på inget sätt för avsikt att låta mikrokosmiska smittämnen för mikronationalism utveckla sig och bloda ner Balkan. Den turkiska opinionen behöver inte befara att vi skall kunna frestas att uppmuntra vilka anspråk som helst på separatism i Turkiet.
Bland de värderingar till vilka vi är förbundna förekommer i gengäld respekt för människans värdighet i hela världen och rättighet för den europeiska medborgaren att behålla sina rötter i fosterlandet och i den kultur som den har uppfostrats. Det är i varje fall den tolkning som jag ger för minoriteters rättigheter. Vi behöver inte tillrättavisa någon men vi måste vid varje tillfälle på nytt bekräfta att Europeiska unionen - fru Malmström sade just det - har inte som enda målsättning att främja rikedom på sin mark utan vi är många på detta inhägnade område som anser att den i sina grundares anda måste fortsätta att byggas för att främja och försvara sina grundläggande värden . Det är det som skall vara syftet med det resolutionsförslag som ni snart skall rösta om.

Schori
Herr talman! För två veckor sedan träffade vi Akin Birdal i Ankara på EU-delegationens kontor. Han sade då så här till oss: " Sedan fem månader tillbaka har vi ett nytt Turkiet. Vi ser möjligheter för demokrati och frihet i vårt land i och med att landet har fått kandidatstatus. Till detta kommer att den interna, väpnade konflikten har upphört och att våra relationer till Grekland har förbättrats." Så sade Akin Birdal.
Akin Birdal var just då på fri fot på grund av "ohälsa", som det hette. Han skulle emellertid snart tvingas återvända till fängelset om han var för frisk. Han fråntogs ju också rätten att vara ordförande i föreningen för mänskliga rättigheter. Hans så kallade brott var att han hade talat på Världsfredsdagen om det kurdiska folket. För detta brott, enligt gällande lag, artikel 312, dömdes han till ett års fängelse och böter.
Akin Birdal är en blid och fredlig man. Han lider ännu av sviterna av attentatet på våren 1998. Under vårt samtal sade han att han ville ha demokrati, att han ville ha en fredlig lösning på kurdfrågan, och han såg värdet av ett EU-medlemskap. Han påtalade dessutom hur viktigt det var att man tog bort 152 lagar och artiklar som begränsar yttrandefriheten och sätter så många människor i fängelse.
Birdal återfängslades dagen efter vårt samtal och efter det att vi hade talat med premiärminister Ecevit om honom. Vad vi upplever i detta fall är hur ett odemokratiskt system fängslar, förföljer och förtrycker demokratiska människor. Det är därför som vi i vår resolution kräver snabba åtgärder för yttrandefrihet, reformering av rättsväsendet samt att alla politiska fångar skall släppas.

Maes
Herr talman! Föregående talare har gjort det lätt för mig, för han har talat utförligt om personen Akin Birdal som var ordförande för människorättsorganisationen i Turkiet och som framför allt är känd för uppropet till en fredlig lösning av kurdfrågan. År 1998 överlevde han ett mordförsök från högerextremisterna, men sedan dess är hans hälsa mycket allvarligt skadad. Nu sitter mannen än en gång i fängelse, precis samtidigt som några av våra kolleger var på besök i Ankara. Av kollega Schörlings vittnesmål verkar det helt tydligt inte vara något som är slumpartat i detta fall. Detta är helt klart en provokation. Genom handlingar av den här arten glider Turkiet ifrån Europa. Klyftan blir djupare i stället för tvärtom. Om Turkiet vill lystra till vår signal, då kan det enbart ske genom att frige Birdal, för här handlar det om en klar provokation.
Detta är inte det enda fall av kränkning av de mänskliga rättigheterna som vi har oroats av. Jag har fått kännedom om att en nyhetsbyrå i Amsterdam har blivit länsad på formella legitimationer som utfärdats av det belgiska rättsväsendet. Under tiden vet vi också från händelser i Belgien vem som egentligen ligger bakom. Mänskliga rättigheter är entydiga, mänskliga rättigheter är lika överallt, och även i Turkiet måste man inse det, annars kommer Turkiet aldrig att bli medlem i Europeiska unionen.

Morgantini
Herr talman! Ännu en gång protesterar vi och uppmanar den turkiska regeringen att släppa en fånge som är skyldig till att vilja leva i ett land med demokrati, mänskliga rättigheter och frihet. Akin Birdal är inte kurd, utan turk, han är en fredens man, dömd för att ha talat om kurdfrågan, för att ha krävt att det smutsiga kriget mot kurderna måste få ett slut. Domen mot Akin Birdal är resultatet av en odemokratisk lag, en lag som de demokratiska turkarna kämpar för att avskaffa, en lag som har drabbat hundratals och tusentals medborgare. Den som har träffat honom kan inte glömma hans leende och hans vänlighet. Och ändå har hans lidande varit stort.
Det är inte första gången han fängslas och som ett specialkommando har försökt döda honom; han lyckades rädda livet, men han kan inte lämna landet och han har fängslats. Leyla Azan sitter fortfarande i fängelse och tillsammans med henne tusentals kurder. Hur länge? Det finns inget som rättfärdigar den turkiska regeringens beteende. PKK har lagt ner vapnen, från fängelset kräver deras ordförande Öcalan fred, försoning och möjligheten att få sitt folks kulturella identitet erkänd. Europeiska unionen har mottagit Turkiets anmälan om medlemskap; den turkiska regeringen måste respektera avtal och konventioner. Alla åtgärder måste prövas, också militära eller införandet av ett embargo, som i första hand innebär att man slutar sälja vapen för att demokrati och frihet äntligen skall få en hemstad i Turkiet.
(Applåder)
Tibet

Frassoni
Herr talman! Enligt alla observatörer har läget när det gäller mänskliga rättigheter i Kina försämrats avsevärt. Detta gäller i än högre grad för Tibet där Dalai Lamas kloka plan i fem punkter fortfarande inte har någon chans att komma upp på dagordningen. Europeiska unionen kan inte fortsätta att låtsas att ingenting har hänt. USA har lagt fram en resolution om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Kina inför den 56:e sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna.
Det faktum att unionens ministerråd fortfarande inte har uttryckt någon avsikt att stödja denna resolution är mycket oroande, också därför att - kanske är detta ingen slump - dialogen mellan Europeiska unionen och Kina när det gäller de mänskliga rättigheterna helt har avstannat. Jag vill att denna skygglappspolitik när det gäller Kina skall upphöra och att Europeiska unionen skall hjälpa till att föra fram det amerikanska initiativet, utan rädsla för att förlora lockande ekonomiska möjligheter och utan att tigande tolerera de ständiga kränkningarna av mänskliga rättigheter i Kina och framför allt i Tibet. Europa håller långsamt och med stor tveksamhet på att vakna ur sin dvala när det gäller övergreppen i Tjetjenien. Jag hoppas verkligen att hon också, även om det sker i Amerikas kölvatten, äntligen vaknar upp när det gäller läget för de mänskliga rättigheterna i Kina.

Mann, Thomas
Herr talman, ärade herr kommissionär, mina damer och herrar! För två veckor sedan ägde det i Europaparlamentet i Bryssel rum en interparlamentarisk konferens om människorättssituationen i Kina. Vi var eniga med den tibetanska exilregeringens utrikesminister, USA:s regeringsföreträdare i Tibetfrågan och företrädare för nationella parlament: Det måste vara slut med slapphänta kompromisser med Kina i syfte att gynna de rent handelsmässiga förbindelserna! Från kinesiskt håll vägrar man fortfarande att föra en konstruktiv dialog med Hans Helighet Dalai Lama. Den politiska repressionen ökar. Människor blir hänsynslöst förföljda, och tros- och åsiktsfrihet inskränks. Tibets kultur och identitet löses upp systematiskt. Dessa upprepade kränkningar av de mest grundläggande rättigheter måste nu tas upp.
Vid den 56:e FN-konventet för mänskliga rättigheter i Genève behöver USA stöd från Europeiska unionen. EU måste spela ut sin givna auktoritet för att försvara människovärde och minoriteters rättigheter. Om de tar det första steget, kommer säkert fler stater, även ansökarländerna, att följa efter. Min partigrupp, PPE, är helt övertygad kom detta.
Kommissionär Lamy, Europa måste krypa ut ur sitt gömställe. Kommissionen och rådet hör hemma i täten av en rörelse som helhjärtat stöder Dalai Lamas fempunktsplan för fred. För det första måste Tibet bli ett fredat område. För det andra måste Kina en gång för alla sluta med politisk fördrivning av människor. För det tredje måste alla minoriteters demokratiska och frihetliga rättigheter garanteras. För det fjärde måste kulturen och miljön i Tibet skyddas. För det femte måste förhandlingar föras på allvar om Tibets framtida autonomi.
I alla ekonomiska avtal med tredje land behöver vi samma grundsten, herr kommissionär Lamy, respekten för mänskliga rättigheter. Ni, kommissionär Lamy, visade detta i Seattle - jag var där -, ni vet ju hur man bygger broar. Hur var det en tibetansk kongressdeltagare uttryckte det? Vi överlever tack vare er sympati men framför allt tack vare er solidaritet! Tashi delek!

Sakellariou
Herr talman! Efter att ha ropat upp varje kollega på dennes eget språk, kan ni nu tilltala mig på bayerska! Jag var föredragande för Tibet för åtta år sedan. 1992 lade jag fram ett resolutionsförslag som antogs enhälligt av Europaparlamentet. I dag måste jag bestört konstatera att man åtta år senare lika berättigat skulle kunna lägga fram samma resolutionsförslag, i vilket man skulle kunna beklaga samma dåliga och förskräckliga omständigheter i Tibet. Man trampar på tibetanernas mänskliga rättigheter, och det kulturella och andliga arvet hotar att totalt utplånas framför allt i Tibet. Natur och miljö utsätts för påfrestningar och skadas i en omfattning som hittills inte existerat.
Miljoner tibetaner saknar mänskliga för att inte tala om medborgerliga rättigheter. I första hand saknas mötesrätt och även föreningsrätt samt religionsfrihet. På grund av detta kräver vi att den kinesiska regeringen i samråd med de tibetanska politiska och religiösa ledarna finner en politisk lösning för Tibet, som bygger på förslaget från Hans Helighet den 14:e Dalai Lama. Kollegan Mann hjälpte mig att betona detta. Jag vill understryka följande: När ett folk en gång är redo att kämpa för sin autonomi utan att ifrågasätta gränser och utan separatistisk strävan, måste vi verkligen stödja detta, ty det är en förebild även för vår egen modell i Europeiska unionen!
(Applåder)

Talmannen
Kollega Sakellariou! Tyvärr hindrar mig frågans allvar från att anknyta till er inledande kommentar med bayersk humor. Frågan är så allvarlig att jag inte vill göra det i det här läget. Här handlar det verkligen om väldigt många människor.

Speroni
Herr talman! I dag talar vi om Tibet, men vi har också talat om, och vi kommer att tala om, Tjetjenien, Kurdistan och Taiwan. Detta beror enligt min mening på det faktum att när man diskuterar mänskliga rättigheter, så riktar man alltid in sig på de individuella rättigheterna, och överser kanske alltför ofta med folkens rättigheter. Den grundläggande rätten till självbestämmande kränks alltför ofta, kanske av politiska bekvämlighetsskäl. Det är kanske enklare att ingripa när det gäller en fånge, någon som torteras, någon som inte har yttrandefrihet än att ingripa för ett helt folk. Men det är detta som är knuten: så länge som rätten till självbestämmande inte respekteras och tillämpas överallt, kommer dessa situationer att upprepas inför våra ögon, vi kommer att fortsätta diskutera, rösta igenom resolutioner, men fakta, vilket också Sakellariou påpekade, kommer dessvärre inte att förändras. Vi måste ta ett avgörande steg och gå från skyddet av individer till att skydda folken, för det är inte rätt att enbart invånarna i Östtimor skall kunna utöva denna rättighet; samtliga folk som kräver det skall kunna utöva sitt självbestämmande: från Sahara till Tjetjenien, till Taiwan, till Kurdistan och, naturligtvis, till Tibet.
(Applåder)

Talmannen
En stor majoritet i kammaren delar säkert denna mening.
Dödsstraff i Förenta staterna

Frassoni
Herr talman! Som ni säkert vet talas det under denna period mycket om att reformera behoven och det finns vissa ansedda ledamöter i de stora grupperna som hävdar att denna verksamhet skulle vara onödig och att våra resolutioner är lika meningslösa. Och ändå har kanske ingen fråga kunnat visa hur i stället denna typ av debatt, ödmjukt och gradvis, kan komma en spela en viktig roll, som när det gäller frågan om dödsstraffet i USA. Saker och ting håller på att förändras i USA; naturligtvis kan vi inte vara så skrytsamma att vi påstår att det enbart är tack vare Europaparlamentet, men jag tror att förändringen har kommit till stånd även tack vare den oupphörliga uppmärksamhet som frågan har ägnats av vår institution. Det resolutionsförslag som vi står i begrepp att rösta om är inte bara ännu en i raden av resolutioner, utan snarare ett ytterligare bevis på att saker och ting kan ändras; jag tror dessutom att amerikanerna borde göras uppmärksamma på de tre faktorer som lyfts fram som positiva element i denna resolution: inställningen hos Janet Reno, hos Illinois guvernör och hos U.S. Justice Department. I det här avseendet tror jag vi kan vara nöjda.

Frahm
Herr talman! Man kan säga att man upplever ett slags vanmakt, när man ännu en gång står här och talar om dödsstraffet i USA, för det är ju inte första gången vi talar om det, inte heller under min korta tid i parlamentet är det första gången. Sist talade vi om Mumia Jamal - fallet, och nu är det bl.a. Juan Raul Garza-fallet som är aktuellt. Men dessa människor är ju bara exempel, för det har varit så många att man kan säga att USA med sin rättsliga politik närmast bedriver ett krig mot sina fattigaste och mest utslagna. På detta sätt har USA placerat sig i samma kategori som Kina, Kongo och Irak. Man kan nog känna att det är underligt att stå i en nästan halvtom sal - bortsett från åskådarna - och tala om ett så väsentligt ämne, men jag tycker att det är ett ämne som vi skall fortsätta att ta upp, och jag uppmanar medlemsstaterna att också reagera på detta, reagera snabbt och kraftfullt mot denna så kallade vänligt sinnade stat, som gång på gång bryter mot de mest elementära mänskliga rättigheter.

Sterckx
Herr talman! Europaparlamentet har redan flera gånger godkänt texter där det står att dödsstraffet är en kränkning av den mänskliga värdigheten, av människans rättigheter, och det är mycket tråkigt att vi ännu en gång måste konstatera att dödsstraffet ännu finns kvar hos våra amerikanska vänner, att antalet avrättningar där tråkigt nog ökar, 350 stycken bara sedan år 1990. Det jag tycker är särskilt tråkigt är att även unga människor, människor under 18 år, kan dömas till döden, att till och med mentalt handikappade kan dömas till döden. Det är ovanligt tråkiga aspekter på den text som nu ligger framför oss.
Varje avrättning är en oåterkallelig handling, och det är det som gör dem så speciella. I det fall som vi diskuterar här har man inte utdömt livstids fängelsestraff utan dödsstraff, och det på grundval av sakförhållanden som inte var obestridligt bevisade. Därför bad också Inter American Commission on Human Rights om tid för att se på detta fall igen och för att kunna uttala sig om detta, och man bad också om att något datum för en avrättning inte skulle fastställas. Vi måste insistera på att amerikanerna inte bara agerar i detta specifika fall, utan att de måste se till att dödsstraffet avskaffas hos dem. Tillsammans med ett par andra länder som ännu är fjärran från demokrati är de det enda landet där antalet dödsstraff ökar. Verkligen ingen avundsvärd merit. Vår liberala grupp har redan upprepade gånger pläderat för avskaffandet av dödsstraff, inte bara i detta specifika fall, utan i allmänhet. Mer specifikt skulle jag vilja be våra amerikanska vänner att äntligen göra detta nu.

Titley
Herr talman! Vi bör ha klart för oss varför dagens resolution är så viktig. För det första känner vi alla till att det pågår en våg av avrättningar inom rättssystemet över hela USA - över 600 sedan 1977 - men denna skulle bli den första federala avrättningen sedan 1963.
För det andra är den viktig eftersom detta är det enda fall sedan avrättningarna återupptogs 1977 i vilket bevis på olösta, outredda brott i ett främmande land har använts för att få till stånd en dödsdom. Juan Garzas dödsdom var ett resultat av mord i Mexiko, som han aldrig har åtalats för.
För det tredje finns det för närvarande 21 fångar som väntar på federal avrättning: 14 svarta, 5 vita, en asiat och en latinamerikan. Vi vet att svarta åtalade har fyra gånger större sannolikhet att dömas till dödsdomar i delstatliga rättegångar än vita.
För det femte har guvernör Ryan i Illinois, som vi redan har hört, infört ett moratorium av dödsstraff i sin delstat till följd av dess skrämmande historia av felaktiga domar.
När vi sammanför alla dessa faktorer inser vi att dödsstraffet i USA är en godtycklig process som i grunden är rasistisk. Det är därför vi hela tiden kräver att dödsdomar inte skall verkställas i USA. I detta fall är det särskilt viktigt eftersom det är en federal avrättning som kommer att bli den första sedan 1963. Det är därför vi uppmanar president Clinton att bevilja nåd i detta fall och ett moratorium för federala avrättningar.
Det pågår en presidentvalskampanj. I en presidentkampanj blir tyvärr avrättningar en politisk slagpåse i USA. President Clinton har möjlighet - han ställer inte upp till omval - att göra ett ställningstagande i denna fråga i dag.

Cauquil
Herr talman! Jag ansluter mig åter till dem som före mig har krävt omedelbart och ovillkorligt avskaffande av dödsstraffet i Förenta staterna, liksom i hela världen.
Detta straff är ett politiskt vapen som använts av den amerikanska statsapparaten för att hämnas på militanta som Mumia Abu Jamal. Det är också som alla fängelsesystem ett instrument för social diskriminering, då afroamerikanerna, etniska minoriteter och mer generellt de fattiga riskerar mer än övriga att bli dömda till dödsstraff. Det är också ett straff vars oåterkallelliga karaktär gör det omöjligt att gottgöra vid ett eventuellt justitiemord, ett ändå vanligt misstag. Staten som gör lagligt mord till en av pelarna i sitt rättsväsen är oändligt mycket mer kriminell än dem som låtsas skydda samhället.
Dödsstraffet uttrycker all grymhet i en samhällsorganisation som, till och med i världens rikaste land, även dömer till dödsstraff för användning av droger eller av otrygghet vad beträffar materiell och moralisk fattigdom såväl barn som ungdomar av det enkla faktum att de har haft oturen att födas i ett fattigt kvarter. En grymhet som i global skala dömer miljoner människor att dö av hunger eller sjukdom trots att man lätt kan bota dem men inte botar i brist på läkemedel.
Genom att opponera oss mot dödsstraffet opponerar vi oss också mot grymheten hos en samhällsorganisation som permanent lägger alla rikedomar i händerna på en minoritet och därmed dömer en stor del av mänskligheten till fattigdom.

Ribeiro e Castro
Herr talman, ärade kolleger! Portugal är ett land som för mer än hundra år sedan avskaffade dödsstraffet. För oss portugiser är motståndet mot dödsstraffet en kulturell fråga. Jag vill också påpeka en annan sak: Den nordamerikanska självständighetsförklaringen som definierar den trilogi som Förenta staternas revolution grundade sig på är ett mycket inspirerande dokument, det framhäver rätten till liv, till frihet och lycka "right to life, to liberty and to the pursuit of happiness" Efter drygt tvåhundra år är rätten till liv fortfarande inte helgad i den nordamerikanska rättsordningen och detta måste få oss att kraftigt reagera.

Posselt
Herr talman! Vår partigrupp uttalar starkt stöd för denna resolution. Vi har visserligen USA att tacka för att två gånger ha besegrat totalitära regimer. Vi har dem att tacka för segern över nationalsocialism och kommunism och för att demokrati och rättsstatlighet etablerats på hela kontinenten, men i och med dödsstraffet har USA ändå skapat en situation, som gör att de varken skulle kunna vara medlemmar i Europarådet eller i EU. Utifrån detta måste vi tydligt förklara också för en så viktig samarbetspartner att den en gång för alla skall avskaffa dödsstraffet såväl på överstatlig som på federal nivå. Den amerikanska valkampanjen skulle vara ett ypperligt tillfälle för oss att tydligt markera detta. Det är beklagligt att det motsatta sker. Det ligger en populistisk kapplöpning i denna fråga. Men vi anser att demokrati och rättsstatlighet ligger till grund för det atlantiska förbundet, och därför måste rätten till liv också stå i centrum för rättsordningen såväl i USA som i Europa. Därför vill också vi med våra grundläggande rättigheter säga entydigt att vi står för rätten till liv och att vi vänder oss emot en dödens civilisation, så som den kommer till uttryck även genom dödsstraffet.
Zimbabwe

Corrie
Herr talman! Denna korta debatt utspelar sig mot en bakgrund av ökad spänning i Zimbabwe. Alla vi talare bör komma ihåg att vartenda ord i våra tal och i resolutionen kommer att slukas av alla sidor i Zimbabwe innan de kommande två dygnen har gått till ände. Vi måste därför alla uppmana Zimbabwe att förbereda val i maj.
Det förra parlamentet upplöstes den 11 april och president Mugabe lovade vid toppmötet EU-Afrika i Kairo att valen skulle genomföras. Det är därför oroande att valkretsarna ännu inte har fastställts. Detta kan ta upp till tre månader.
Jag hoppas att observatörer från Europa kommer att inbjudas till Zimbabwe för att övervaka valen när de utlyses. Detta skulle tyda på verklig öppenhet. Europa skall inte lägga sig i någon nations interna angelägenheter. De afrikanska länderna måste arbeta tillsammans för att säkra sin framtid. Den gamla Lomé-konventionen gjorde dock demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet till en förutsättning för utvecklingshjälp. Det nya partnerskapsavtalet går ett steg längre och begär ett gott styre. Allt vi begär är att alla slags tvister avgörs av domstol och inte genom öppen konflikt. Jag vill särskilt betona markfrågor.
Zimbabwe har mycket att vinna på partnerskapsavtalet och har ett skriande behov av bistånd och skuldavskrivning. Mycket av detta skulle kunna gå till överenskomna markuppgörelser i landsbygdsområden. Det är nedslående att Zimbabwe känner ett behov av att blanda sig i kriget i Republiken Kongo vid en tidpunkt då värdefulla resurser skulle kunna användas till egna behov, såsom utbildning och hälsovård.
Vi ser alla fram emot att lagens överhöghet stärks och emot en fullt fungerande demokratiseringsprocess under en oberoende domarkår som låter det civila samhället uttrycka sina önskemål via en rättvis och öppen press. Zimbabwes folk måste få en chans att välja sin egen framtid.

Mulder
Herr talman! Södra Afrika har de senaste decennierna med rätta fått väldigt mycket uppmärksamhet här i detta parlament. Lyckligtvis har vi kunnat se att en demokratisk regim har kommit till stånd i Sydafrika som verkar fungera bra. För närvarande nås vi av mycket oroväckande rapporter från Zimbabwe. Det finns tydliga tecken på att demokratin där skulle kunna komma i fara. Uttalandena från domstolen har ignorerats. Jag hoppas innerligt att det uttalande som gjordes för ungefär en timme sedan, att polisen måste agera mot ockupanterna på farmerna, inte skall ignoreras den här gången, vilket tyvärr har varit fallet med andra uttalanden från domstolen. Det värsta är att oskyldiga människor blir överfallna utan att det finns någon anledning. Det enda motiv som skulle kunna finnas är att de är mot president Mugabes regering.
Allt det här, herr talman, är ett recept på anarki, och det är en fara för demokratin, och det skulle kunna vara farligt för hela regionen. Vi anser därför att det måste hållas val så snart som möjligt, helst under överinseende av internationella observatörer så att alla skall kunna vara övertygade om att de avlöper så rättvist som möjligt. Jordreform är nödvändigt. Det finns många jordlösa jordbrukare i Zimbabwe, det finns många arbetslösa. Det måste emellertid ske på ett vettigt sätt. Det får framför allt inte ske på ett rasistiskt sätt, och det får inte heller vara så att politiska ämbetsmän, oavsett partitillhörighet, får förtur vid fördelningen av land.
Slutligen något om det krig som just nu härjar i en viss del av Afrika. Jag tänker likhet med Corrie att det vore bättre att lägga dessa pengar på utvecklingen i Zimbabwe, på undervisning, på uppfostran, på hälsovård. Ni kan komma på mycket mer.

Maes
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill börja med att uttala mitt förtroende för Zimbabwes befolkning. Denna befolkning har under de senaste åren bevisat att den förtjänar det förtroendet.
Zimbabwe är ett land som sedan sin självständighet år 1980 stadigt har valt den fredliga utvecklingens väg under ledning av president Mugabe. Inte bara ekonomiskt utan även politiskt, med en viss grad av tryckfrihet varvid inte heller landets ledning besparades kritik. Som ett av de tongivande SADC-länderna stod de i spetsen för kampen mot apartheid i Sydafrika. Det skulle vara särskilt tråkigt om just detta land skulle bli offer för krig, rashat och civila tvister.
Naturligtvis har Zimbabwe fortfarande stora problem, men de europeiska länderna och unionen skulle kunna fortsätta ta sitt ansvar genom att som partner till Zimbabwe gemensamt ta itu med problemen med fattigdom, sjukdom och underutveckling. Dessa problem kommer inte att lösas genom att låta Zimbabwes armé delta i striderna i Kongo. Landet kan inte uthärda en sådan åderlåtning, det framgår av den ekonomiska situationen. Inte heller ockupation av de vita jordbrukarnas land kommer att lösa problemen. Jordreformer kan genomföras på lagenligt sätt genom en lagenlig regering, och en lagenlig regering kan komma till makten efter ett normalt val. Ett sådant har aviserats senast före juni. Jag hoppas att ingen kommer att använda de nuvarande problemen som förevändning, bland annat genom att överdriva och förstora upp dessa problem, för att skjuta upp detta val och för att utöva påtryckning på den spontana utvecklingen av denna rörelse. Jag tror att Zimbabwe förtjänar vårt förtroende. Befolkningen har valt utvecklingens väg. Jag hoppas att detta inte på något som helst sätt kommer att upphöra på ett bryskt sätt. I den bemärkelsen stöder vi resolutionen.

Van den Berg
Herr talman! Jag skulle gärna vilja ansluta mig till mina kolleger å den socialistiska gruppens vägnar. Jag tror att vi har en rimlig gemensam åsikt. Jordreformer är en av de viktigaste frågorna i hela södra Afrika. Därför är det så banalt att se att detta än en gång missbrukas av Mugabe, vilket han också gjorde vid förra valet, alldeles före valet. Frågan är ju så viktig för så många svarta människor och fattiga människor. Därför behövs val. Då behövs rule of law . Då behövs förtroende hos befolkningen och lagenliga medel, och då kan det fungera.
Jag stöder det som jag hör av andra kolleger om SADC-länderna som otvivelaktigt kommer att rikta blickarna åt det här hållet med stor oro och som otvivelaktigt arbetar bakom kulisserna för att hålla fast vid ett demokratiskt klimat. Otvivelaktigt är det också så att de fortsätter att insistera på att trupperna skall dras bort från Kongo. Skulle det kunna bli på det sättet att kommissionen och rådet hjälper oss så att vi från Europaparlamentets sida även fortsättningsvis får vara delaktiga som observatörer vid detta val? För om det går snett i Zimbabwe, då går det snett på flera ställen i regionen. Efter Sydafrika och det demokratiska styret där och den goda utveckling som äger rum i området har vi ett otroligt behov av att se det positiva. Låt oss uttala fullt förtroende för den zimbabwiska befolkningen och önska dem ett bra val före den 1 juni.

Van Hecke, Johan
Herr talman! Klockan är fem minuter i tolv i Zimbabwe. Allt pekar på att landet sitter på en vulkan som när som helst kan få utbrott. Under valupptakten tvekar inte Mugabe att använda våld mot sina politiska motståndare. Fredliga demonstranter attackerades i början av denna månad av hans anhängare medan polisen tittade på. Ännu värre, demonstranterna arresterades och anhängarna lämnades i fred.
Mugabe ryggar inte heller tillbaka för att provocera fram anarki och rashat genom att uppmuntra den illegala ockupationen av vita farmer. Vita skräms systematiskt och fördrivs med våld från sin mark för att straffa dem för deras stöd till oppositionen och för att köpa jordlösa jordbrukares röster.
Regeringen avvisar här systematiskt domslut från en författningsdomstol. Den allmänna åklagaren varnade till och med för att alla försök att avlägsna ockupanterna kan leda till inbördeskrig.
Det är tydligt att Mugabe, som blivit impopulär genom sitt ekonomiska vanstyre och äventyret i Kongo, gör allt för att hålla sig kvar vid makten. Somliga fruktar till och med att han provocerar fram kaoset för att kunna utlysa undantagstillstånd och skjuta upp valet.
Europeiska unionen har, äntligen, denna vecka hotat med att skjuta upp hjälpen om presidenten inte håller sitt löfte om ett fritt och rättvist val. Men redan nu framgår det att valet förfalskas. En fjärdedel av namnen på valsedlarna är fiktiva eller dubbla. Presidenten har ännu inte tillåtit några utländska observatörer. Vad är det mer som måste hända för att den strukturella hjälpen skall skjutas upp? Med emfas skulle jag vilja uppmana rådet och kommissionen att inte vänta tills klockan är fem minuter över tolv.

Ribeiro e Castro
Herr talman, ärade kolleger! Jag är ledsen för att man inte intog den här ståndpunkten redan vid sessionen i mars, jag är också ledsen för att man inte tog upp frågan på ett klart och tydligt sätt under det nyss hållna toppmötet EU-Afrika. De här frågorna borde prioriteras i Europeiska unionens politiska åtgärder. Vi får inte förta allvaret i det som händer i Zimbabwe, det som har hållit på att hända i flera långa veckor. Sanningen är att Hitler är på fri fot, Hitler är på gång igen. Man kan inte undgå att lägga märke till att ledaren för den skock som genomför de här godtyckligheterna i Zimbabwe valde att bli kallad för Hitler. Det är en herre som heter Chenjerai Hitler Hunzvi. Vi vet att anstiftaren är Zimbabwes president, att ledaren för rörelsen valde det här namnet, ett namn som vi förknippar med fasa i vår historia. Det är detta som händer i Zimbabwe. Vi måste därför reagera kraftfullt. Det kaos, de hot och det tvång som finns i landet är oacceptabelt och det är oacceptabelt att detta främjas av landets högsta ämbete, självaste presidenten i Zimbabwe.

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag skall på nytt ta upp de olika fall som berörts under debatten och jag börjar med Iran. Den oro som uttrycks i parlamentets resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Iran delas helt av kommissionen. Vi är liksom ni mer speciellt oroade över ödet för de tretton judarna och de åtta iranska muslimerna som fängslats med denna underliga anklagelse om spioneri. En hel del initiativ har vidtagits av unionen och av de olika medlemsstaterna under det förflutna året.
I linje med de uppmaningar som anges i resolutionsförslagen fortsätter de samråd som förs på unionsnivå för att fastställa vilket sätt som skall vara bäst för att garantera, som vi alla önskar, en rättvis och opartisk rättegång. Nya insatser och eventuell närvaro av observatörer under rättegången skulle enligt vår mening kunna ingå i detta synsätt. Med hänsyn till detta delar vi den uppfattning som uttryckts under debatten av dem och dem bland er som har uppgett att med hänsyn tagen till den positiva utveckling som märkts i Iran sedan det senaste parlamentsvalet skulle det vara lämpligt att så mycket som möjligt undvika att ge intryck av en utländsk inblandning som skulle vara improduktivt och vända den förbättring som vi tror oss kunna konstatera i det interna och externa politiska klimatet.
I fallet Akin Birdal, delar vi också helt den oro som uttryckts under debatten och i resolutionen om att Akin Birdal åter fängslats, föregivet för att avtjäna resten av sitt straff. Vi stöder fullkomligt uttalandet den 30 mars av unionens ordförandeskap där den turkiska regeringen uppmanas att vidta åtgärder för att släppa denne aktivist. Som ni har påmint om under debatten bekräftade Europeiska rådet i Helsingfors Turkiets status som kandidatland och detta på basis av samma kriterier som dem som tillämpas för de övriga kandidatländerna. Det är således viktigt att Turkiet bestämt engagerar sig i en demokratiseringsprocess och antar de nödvändiga reformerna i fråga om mänskliga rättigheter. Revideringen, till och med avskaffandet av artikel 312 i strafflagen som har citerats och som ligger till grund för fördömandet av Birdal, jag citerar: "Anstiftan till hat", verkar på denna grund inte helt kunna kringgås.
Inom ramen för den regelbundna rapportering som kommissionen sedan 1998 utarbetar om Turkiet, liksom för övrigt för de andra kandidatländerna, följer den mycket nära situation i fråga om mänskliga rättigheter. I vår senaste rapport offentliggjord i oktober 1999 uttryckte vi redan vår oro för den provisoriska karaktären i frigivningen av Birdal, tyvärr med rätta. Vi skall dock fortsätta att följa detta ärende på basis av den noggranna undersökning som vi gör varje år.
Vi förbereder just nu som ni vet ett partnerskap för anslutning med Turkiet, i enlighet med föranslutningsstrategin. Detta dokument som innehåller listan över de prioriterade villkor som Turkiet skall uppfylla för att förbereda sig för anslutningen måste antas av kommissionen under kommande november månad. Vad gäller Turkiet skall det vara skyldigt att före årets slut anta ett nationellt program som speglar dess egna prioriterade mål för detta partnerskap och i det ange vilka åtgärder som vidtagits för att uppnå dem. Vi har snart några viktiga möten och kommissionen anser att alla frågor avseende demokratiseringsprocessen, i synnerhet åsiktsfrihet, skall ges en viktig status vid granskningen av detta partnerskap.
Avseende mänskliga rättigheter i Tibet delar vi likaså er oro. Liksom ni är vi oroliga för den kulturella, språkliga och religiösa identiteten i den autonoma delen av Tibet, som uppenbarligen inte respekteras av de kinesiska myndigheterna. Vi uppmanar, som vi redan vid flera tillfällen har gjort, Kina att återuppta dialogen med Dalai Lama. Vi anser en återgång till denna dialog vara det enda realistiska sättet för att nå en fredlig, hållbar lösning på det tibetanska problemet.
Som svar till herr Mann har unionen berört dessa frågor vid flera tillfällen inom ramen för en särskild bilateral dialog som den upprätthåller med Kina om mänskliga rättigheter. Situation i Tibet har likaså varit ett av de viktigaste ärendena på dagordningen vid det senaste toppmötet mellan unionen och Kina som ägde rum förra december i Peking. Vi skall med envishet fortsätta att ta upp frågan Tibet med de kinesiska myndigheterna.
Beträffande dödsstraffet i Förenta staterna är kommissionen liksom många bland er oroad över det ökande antalet personer dödsdömda och avrättade i Förenta staterna sedan återinförandet av dödsstraffet 1976. Sedan 1998 har oppositionen mot dödsstraffet blivit ett av de mest tydliga inslagen i unionens hela politik om mänskliga rättigheter. När det handlar om Förenta staterna för vi en ständig dialog inte bara med regeringen utan även med de andra berörda amerikanska myndigheterna och framför allt med guvernörerna i de stater där dödsstraffet inte har avskaffats.
Kommissionen gläder sig för övrigt över det beslut som fattats av guvernören i Illinois att införa ett moratorium för alla uppskjutna avrättningar i denna stat och vi hoppas att detta beslut skall markera ett viktigt steg på vägen mot avskaffandet av dödsstraffet i denna stat.
Som guvernören i Illinois, herr Ryan, sade är risken att döma oskyldiga till döden en av de viktiga principer som unionens ståndpunkt bygger på när det gäller avskaffandet av dödsstraffet. Vi ämnar, som vi redan har börjat göra, uppmuntra alla federala stater i Förenta staterna som tillämpar dödsstraffet att överväga denna risk och att vidta en åtgärd för moratorium i likhet med den som vidtogs i Illinois med sikte på att få dödsstraffet avskaffat i landet som helhet.
Vad gäller det mer speciella fallet Juan Miguel Garza håller kommissionen just nu på med att klargöra fakta via vår delegation i Washington. På basis av dessa klargöranden skall kommission enligt riktlinjerna från 1998 besluta om man behöver vidta någon åtgärd visavi de amerikanska myndigheterna. De amerikanska myndigheterna bör räkna med det; de är i själva verket helt medvetna om oppositionen i hela unionen mot dödsstraffet och all avrättning.
Till sist, det sista ärendet som gäller Zimbabwe. Jag skall snabbt ta upp de fyra frågor som berörts under debatten: Valen, inriktningen på vårt samarbete, interventionen i den demokratiska republiken Kongo och slutligen det begångna våldet vid jordreformen.
Beträffande valen gäller vårt största bekymmer organisationen av fria och demokratiska val. I fråga om möjligheten att sända en grupp observatörer från Europeiska unionen tillstår kommissionen den långa erfarenheten hos Europaparlamentet och hos den gemensamma församlingen AVS-EU med hänsyn till denna typ av aktion och i synnerhet hos en hel del av parlamentets ledamöter som är närvarande och som har yttrat sig i denna debatt.
Då det är på det sättet betvivlar vi att ett sådant initiativ skulle vara effektivt med tanke på osäkerheten om förberedelsen av valen. I detta skede skall en av metoderna för att stödja vara att intensifiera de aktiviteter som vi genomför på det lokala planet i fråga om medborgarkunskap, lokala grupperingar och valbevakning; kommissionen befinner sig i den sista fasen av ett projekt för att engagera mer än tusen lokala observatörer av valprocessen och vi har tagit kontakt med våra partner inom Gemenskapen för utveckling av Sydafrika, SADC, för att definiera deras roll och se om man skulle kunna överväga att sända en observatörsgrupp från SADC.
Vad gäller frågan som ställts om att eventuellt avbryta vårt samarbete anser vi att även om det kan finnas skäl för att avbryta vårt ekonomiska samarbete med Zimbabwe inom ramen för Lomékonventionen är vår ståndpunkt för stunden, liksom hos fru Maes förresten, att en sådan åtgärd skulle motverka det syfte som eftersträvas före valen.
Med anledning av regeringens medelmåttiga makroekonomiska resultat för att inte säga mer därom har kommissionen, IMF och Världsbanken redan frusit sitt stöd till strukturanpassning och de sponsorer som deltar i jordreformarbetet har likaså avbrutit sina institutionella samarbetsprojekt. Vi har gjort det som anbelangar oss, men vi fortsätter att stödja programmen för återbosättning av befolkningar i syfte att bekämpa fattigdomen och vi anser att det är lämpligt att bibehålla det stöd som är avsett för bekämpning av fattigdom som har godkänts inom ramen för den åttonde europeiska utvecklingsfonden inom de sociala sektorerna.
Beträffande Zimbabwes intervention i den demokratiska republiken Kongo stöder vi fredsavtalet från Lusaka som kräver status quo för de närvarande trupperna och ett upphörande av fientligheter, i överensstämmelse med villkoren i detta avtal.
Slutligen beträffande jordreformen har unionen sedan februari månad reagerat genom olika åtgärder på de beklagliga händelser som nyligen ägt rum i landet, förmodligen på initiativ av den zimbabwiska regeringen, till exempel de våldsamma ockupationerna av gårdar och icke respekt för den diplomatiska immuniteten. Under de senaste veckorna har man tydligt märkt en intensifiering av dessa olagliga ockupationer, en ökning av våldet och skrämselmanövrar, bland annat mot oppositionen. Vi tolkar, tyvärr, dessa intriger som en del av valkampanjen från det parti som sitter vid makten. Liksom Europaparlamentet beklagar vi dem djupt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Lamy.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Världsforum om utbildning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0355/2000 av ledamoten Miranda med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0357/2000 av ledamöterna Andreasen och Sander för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0371/2000 av ledamöterna Banotti och Pack för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0380/2000 av ledamöterna van den Berg och Kinnock för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0384/2000 av ledamöterna Lucas med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen
om Världsforum om utbildning.

Banotti
Herr talman! Världsforum om utbildning i Dakar är en uppföljning av den första konferensen om Utbildning för alla som hölls i Thailand för elva år sedan. Vissa framsteg har gjorts, men tyvärr inte tillräckliga än så länge.
För närvarande finns det 125 miljoner barn i världen som inte går i skolan. Det finns 880 miljoner illitterata vuxna, av vilka två tredjedelar är flickor och kvinnor. Gemenskapen är den största bidragsgivaren till många av dessa länder. Det är beklagligt att vi inte skickar vår högste tjänsteman som företrädare för gemenskapen på denna konferens. Vi beklagar också att det fortfarande inte har kommit något meddelande om barnens rättigheter från kommissionen.
En framstående afrikansk ledare kom med en mycket relevant kommentar. Han sade att det enda vaccin mot aids som finns är utbildning. Ett av de största problemen med att tillhandahålla utbildning i många länder är de katastrofala konsekvenser aids har, inte bara för barnens liv. Många av dem är föräldralösa efter att ha förlorat en eller båda föräldrarna. I åtskilliga av de afrikanska länder som jag har besökt på den senaste tiden berättades det att högskolorna för att få en lärare måste utbilda tre, eftersom så många lärare redan vid trettio års ålder har avlidit av aids. Detta understryker problemens allvar.
Många av dessa barn som inte går i skolan arbetar. Detta är någonting som måste beaktas i framtida planer för utbildningsprogram och insatser från bidragsgivarnas sida till utvecklingsländerna. Tyvärr används endast 2 procent av det bistånd vi skickar till dessa utvecklingsländer till utbildning.
Vi hoppas verkligen att man under denna konferens kommer att ta upp frågan igen och ge denna den snara uppmärksamhet den förtjänar.

Van den Berg
Herr talman! Jag har nu i ungefär tio års tid deltagit i kampanjer för att främja undervisning i hela världen. 125 miljoner barn, framför allt flickor, har inte det. Jag är oerhört glad att jag nu sitter i Europaparlamentet och därför kan handla konkret och att det i denna resolution sägs från alla grupper: fördubbla EU:s budget för utveckling och samarbete. Vi talar då inte om mer pengar till utvecklingsbudgeten, utan om en förskjutning inom den budgeten. Enligt kommissionär Nielson ger vi fem procent till den totala undervisningen, och uppskattningsvis åttio procent av detta till grundläggande undervisning. Eftersom jag även är budgetföredragande för år 2001 hoppas jag att vi som parlament i nära samråd med kommissionär Nielson - som för övrigt har sagt att det lutar åt det hållet - kan fördubbla den budgeten följande år. Det skulle verkligen kunna vara ett konkret steg, för mycket av de pengar som vi ger når helt enkelt inte de fattigaste och är inte ett steg mot en verklig utveckling. Slutligen, vi kan inte utveckla andra, de måste själva få utvecklas, men detta är en fantastisk möjlighet till detta, och vi kommer från parlamentets sida snart att helt konkret även i 2001 års budget kunna omsätta denna resolution i äkta handling tillsammans med kommissionen.

Schörling
Herr talman! Det är oerhört sorgligt och faktiskt förnedrande för oss alla att det fortfarande år 2000 finns barn som inte får någon som helst grundutbildning eller skolgång, och att det fortfarande finns vuxna - nästan en miljard människor - som inte kan läsa eller skriva, och som därmed även är förhindrade att delta i det politiska och demokratiska livet i samhället. Det är naturligtvis också ett slöseri med mänskliga resurser att det förhåller sig på detta sätt. Tyvärr är det också de länder som behöver dessa människor bäst - alltså ett civilt deltagande för att få en demokratisk utveckling - som saknar resurser för utbildning.
År 1990, som sagt, kom världens regeringar överens om att man skulle se till att alla fick grundutbildning senast år 2000. Vid toppmötet i Köpenhamn ändrades detta till år 2015. Nu är ett nytt toppmöte i fokus, nämligen världsforumet om utbildning i Dakar, Senegal, i april. Vi vet att utbildning är nyckeln till bekämpning av fattigdom, respekt för mänskliga rättigheter osv. Vi kan inte acceptera att detta årtal flyttas fram en gång till.
Jag är glad över denna resolution. Jag hoppas att det blir ett enhälligt beslut och att det tydliga budskapet är: Se till att konkretisera en ram för en global handlingsplan för att prioritera utbildningsbehoven i världen! Ställ resurser till förfogande! Detta är också budskapet till kommissionen.

Fernández Martín
Herr talman! Det nyligen hållna toppmötet mellan Europa och Afrika i Kairo har placerat fattigdomen i centrum av våra tankar.
Som författare till betänkandet om fattigdom som antogs i Bahamas av den gemensamma församlingen för EU och AVS-länderna för några månader sedan vill jag manifestera att kampen mot fattigdomen bör bli ett av våra mål, och i många fall ett grundläggande mål.
I detta sammanhang är utbildning tillsammans med hälsa det verktyg med vilket vi måste mejsla fram ett ambitiöst kampprogram för att vinna striden mot fattigdomen i världen. Utbildning är en universell mänsklig rättighet, den är nyckeln till en hållbar mänsklig utveckling, den är ett av statens grundläggande ansvar och framför allt är den ett genomförbart mål om man förser den med nödvändiga resurser.
Av denna anledning ger vi vårt stöd till detta initiativ och vi uppmuntrar kommissionen att ge nödvändiga budget- och ekonomiska resurser och att den antar motsvarande institutionella initiativ i syfte att uppnå detta mål.

Roure
Herr talman! Som inledning till mitt förslag vill jag säga att varje gång som barns rättigheter inte respekteras sker våld. Och den första av våldshandlingarna är brist på utbildning. Barn som är födda i familjer med svårigheter lider och ofta har de inte tillgång till en riktig utbildning. De kommer att få mycket mindre chans att lyckas socialt och förhållandena gör att deras barn lever i samma situation. Det vore därför lägligt att prioritera förebyggande lösningar, vilka genom att skapa en annorlunda familjesituation, skulle göra det möjligt att åtminstone undvika onödiga individuella och sociala lidanden och att föra en verklig politik för anpassning, socialisering och utbildning redan från födseln.
Vi måste finna nya svar, nya sociala attityder. Vi har skyldighet att bekymra oss om alla dessa barn och i synnerhet flickorna, då de i vissa länder fortfarande anses som slavinnor i hemmen. Det handlar om att bli medveten om betydelsen av de tidiga barnaåren och utbildning för att undvika att de unga på grund av att de nekades sin barndom bara har revoltering som uttrycksmedel.
Människan föds i ett tillstånd av beroende. Utan skydd, spädbarnet har inga skyldigheter. Det kan inte ha det. Skyldigheterna kommer med medvetenheten och medvetenheten väcks genom utbildningen. Vi måste därför parallellt med införandet av metoder för att lära människor skriva och läsa och utbildning som allmän regel också uppmana till en gemensam fundering över livsvillkoren för barnen i de olika länderna och framför allt i storstäderna, hjälpa till med åtgärder för att ta hand om de barn som driver runt på gatorna i u-länderna men även i våra egna länder, främja utveckling av pilotåtgärder och hämta inspiration till exempel från den familjeförskola som föreslagits av ATD Quart-monde.
Det handlar om att förekomma familjerna och hjälpa barnet inom familjen och sedan skapa samarbete och ekonomisk hjälp för familjer med ekonomiska problem, bland annat för enföräldersfamiljer och för sårbara barn. Vi har faktiskt skyldighet att börja fundera länge på barnens utbildning på vår planet om vi önskar få en bättre framtid för alla.

Lamy
. (FR) Herr talman! Kommissionen har aktivt deltagit i förberedelsen av forumet såväl genom bedömningen av "Utbildning för alla år 2000" som i de regionala förberedelsemötena och bland annat i Johannesburg 1999 och kommissionen skall vid Världsforum i Dakar företrädas av generaldirektören för bistånd.
I överensstämmelse med dessa internationella engagemang, har gemenskapens investeringar på utbildningsområdet gällt i första hand grundutbildning och grundskoleutbildning, i synnerhet inom ramen för samarbetet med AVS-länderna. Således har en stor del av utbildningsprogrammen som finansieras av den åttonde europeiska utvecklingsfonden avsatts för grundskoleutbildning. De medel som anslagits till detta område utgör 80 procent av det totala belopp som är avsett för utbildning.
Kommission har i alla sina politiska och strategiska dokument när det gäller området utbildning integrerat rekommendationerna från konferensen i Jomtien om grundutbildning och inom ramen för de vägledande nationella programmen har 35 AVS-länder av 71 behållit utbildningen som ett prioriterat område. Jag måste emellertid förtydliga att om en balanserad strategi fordrar att man prioriterar grundutbildningen som det har sagts skall man likväl inte nonchalera de övriga nivåerna i utbildningssystemet .
Vad gäller effektiviteten i vår strategi för utbildning är vi överens om att detta kräver en mycket nära samordning mellan gemenskapen och medlemsstaterna liksom med övriga sponsorer. Enligt vår åsikt måste man emellertid dessutom upprätta en dialog med det civila samhället och det är på detta sätt som gemenskapen skall stödja de nationella handlingsplanerna i AVS-länderna på utbildningsområdet. Vi skall likaså fortsätta mot vårt mål att undanröja skillnader mellan människor till år 2005, i enlighet med det som fastslagits i strategin för OECD:s kommitté för utvecklingsstöd och i slutsatserna från Europeiska unionens toppmöten om socialfrågor.
Den sista punkten gäller den fråga som ställdes av van den Berg om fördubblingen av den budget som anslagits till grundutbildningen för 2001. Vi anser att gemenskapen och medlemsstaterna bör anslå globalt mer resurser till utbildningen och framför allt till grundutbildningen. Med hänsyn till detta vet vi också att detta bara kan ge beräknad effekt om mottagarländerna har den kapacitet som krävs för att utnyttja dem liksom resurser för att garantera detta systems hållbarhet och varaktighet. Följaktligen är svaret inte nej det är inte heller helt ja. Vi anser att en adekvat analys av problemet kräver en granskning land för land så att detta anpassas från fall till fall.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Lamy.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Taiwan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0347/2000 av ledamoten Collins för Gruppen Unionen för nationernas Europa;
B5-0356/2000 av ledamöterna Haarder med flera för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0372/2000 av ledamöterna Jarzembowski med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0388/2000 av ledamoten Nogueira Román för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen
om Taiwan.

Maaten
Herr talman! Den valda vicepresidenten på ön Taiwan kallas av regeringen i Peking för "nationens avskum". Extra trupper har skickats till den kinesiska provinsen Fujian, mittemot Taiwan. Denna valda vicepresident, Annette Lü, sade förra veckan att Taiwan och fastlandet visserligen ligger nära varandra geografiskt, men som genom historien hade blivit avlägsna släktingar. Kina reagerade ursinnigt. Lü hade visat sitt rätta ansikte som extremist och obotlig agitator för Taiwans självständighet. Med sina giftiga ord ville hon uppvigla sina taiwanesiska kamrater att hata sina landsmän i hemlandet, alltså Peking.
Lü sa att dessa anklagelser fick henne att tänka på det sätt som Guomindang-partiet hade behandlat henne - under den långa diktaturen under detta parti var hon fängslad i fem år - och att hon bara släpptes ut för att banden med Peking förbättrades. Och så är det mycket riktigt.
Vi känner Annette Lü och Taiwans nya president Chen Shuibian. Valet av dem är kronan på demokratiseringsprocessen i Taiwan. Är det ett hot mot Kina? Ja visst, eftersom det står klart att det kinesiska folket utmärkt klarar av att bygga upp ett demokratiskt system med respekt för de mänskliga rättigheterna. Taiwaneserna har visat det. För den gamle mannen i Peking måste den interna utvecklingen i Taiwan vara en mardröm. Tror de verkligen att deras hot kommer att ge resultat?
Pekings uppförande bekräftar vår åsikt att Taiwans framtid hör hemma hos taiwaneserna själva. Som européer behöver vi inte blanda oss i det. Vår sak däremot är att denna stora och självständiga ö är ordentligt företrädd på världsscenen, Världshälsoorganisationen, Världshandelsorganisationen och liknande. Idén att Peking skulle kunna företräda taiwaneserna är rent av skrattretande.
Det är mycket viktigt att detta parlament knyter närmare band med de valda företrädarna i Taiwan. Demokratisering i den delen av världen är viktig, även för Europa. Kina kommer att kunna återförenas först när inte bara Taiwan, utan även fastlandet grundar sig på demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstaten.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Som Europaparlamentets observatörer kunde min kollega Georg Jarzembowski och jag följa presidentvalen i Taiwan den 18 mars på plats så att säga "live". Under åtskilliga samtal med olika partier och under besök vid vallokaler kunde vi förvissa oss om det fria och demokratiska förfarandet.
Vi fick intrycket av att valen i Taiwan är uttryck för att befolkningens medvetenhet om demokrati har vuxit. Tecken på detta är både det höga valdeltagandet, som jämfört med presidentvalet stigit med ytterligare sex procent till nuvarande 82 procent, och själva resultatet. Efter en över femtio år lång period med samma parti vid makten trädde livet in på den politiska arenan. Oppositionsledaren blev ny president, och för första gången i Taiwans historia blev en kvinna vald till vice president. Dessa företeelser kännetecknar i sig en historisk vändpunkt.
Befolkningen i Taiwan har med seismografisk känslighet noterat alla försök att påverka dem från annat håll. Resultatet är visserligen främst uttryck för en inrikespolitisk diskussion, och den nyvalde presidenten, Chen Shui-bian, satsade nästan uteslutande på sådana inrikespolitiska frågor, men till och med de aggressiva och provokativa rösterna från Folkrepubliken som hördes i förgrunden, oavsett varifrån de kom, fick snarare motsatt verkan. Ändå var alla som deltog medvetna om omständigheterna. Chen Shui-bian valdes också för att det dittills regerande Kuomintang-partiet var kluvet med sina två kandidater. Kuomintang är dock i majoritet i det taiwanesiska parlamentet. En radikal politik som strävar efter autonomi vore dömd att misslyckas. Det vet Chen Shui-bian mycket väl. Regionen behöver säkerhet och stabilitet. Det är bara med hjälp av gott samarbete och en konstruktiv dialog mellan mainland-China och Taiwan, som man kan nå försoning och fred på lång sikt. Goda relationer behövs också för den ekonomiska utvecklingens skull.
Vi välkomnar därför att båda sidor satsar på en fredlig lösning av denna konflikt. Vi välkomnar dessutom Chen Shui-bians initiativ till att inleda bilaterala samtal, och vi välkomnar också den samarbetsvilliga attityd som Folkrepubliken Kina kungjort. Kina eftersträvar officiellt sett en fredlig lösning, detta dock under förutsättning att Taiwan avstår från sin strävan efter autonomi.
Vår resolution skall föra den taiwanesiska demokratin framåt, men Folkrepubliken ser den som en skymf. Därför frågar jag mig på fullt allvar om vi inte ändå ibland borde gå en annan väg, en väg som inte polariserar utan försonar.

Knörr Borràs
Herr talman, kommissionär! I min grupps namn Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen vill jag understryka denna grupps bidrag till förslaget till den gemensamma resolutionen, såväl när det gäller att främja dialogen med Folkrepubliken Kina och Taiwan som i den strikta hållning man måste hålla i denna fråga.
Vi anser att det är en sakligt grundad nödvändighet att Taiwan skall kunna ha en större närvaro i internationella institutioner. Parlamentet kan arbeta för det. Därför stöder vi att det skall finnas förbindelser mellan vårt parlament och parlamentet i Taiwan genom vår institutions delegation och även behovet att öppna ett kontor för att företräda Europeiska unionen i Taiwan.
Med detta sagt vill vi också att detta behov av dialog skall ha objektiva grunder, som uttalandena från den nye presidenten Chen Shui-bian på vilka folkrepubliken Kina tyvärr svarat med en ny uppvisning av tics, av dominans och förakt för demokratin. Vi måste ta avstånd från dessa hot eftersom de är helt befängda, men också eftersom de är ett objektivt hot mot den dialog som är så nödvändig för att lösa det här problemet.

Sakellariou
Herr talman! Tack så mycket för att ni ger mig ordet för andra gången i dag. Presidentvalen som ägde rum nyligen, och som inte bara uppfyllde kraven på demokratiska förfaranden utan även satte punkt för Koumintangs femtioåriga regim, gjorde Chen Shui-bian till president. Den nyvalde presidenten är ett bevis för Taiwans demokratiska mognad. Icke desto mindre oroar vi oss för attityden i Folkrepubliken Kina, som före, under och efter de demokratiska valen inte har slutat uttala delvis oacceptabla hot mot det lilla broderlandet Taiwan.
Jag förstår ju att Folkrepubliken Kina inte kommer någon vart med ordet demokrati. Men de behöver väl inte drabbas av panik för att demokratiska val äger rum i grannlandet. Demokrati är tyvärr inte smittsamt!

Lamy
. (FR) Herr talman! Liksom ni gläder vi oss över att det taiwanesiska folket för andra gången fått ge uttryck för ett demokratiskt val.
Som unionen har erinrat om genom sitt ordförandeskaps röst och senaste gången i juli förra året är vi positiva till principen om ett enda Kina men vi vill också att spänningarna som man kan märka här och där mellan Taiwan och folkrepubliken Kina kan lösas på fredlig väg inom ramen för en konstruktiv dialog. Vi uppmanar därför både Peking och Taipei att återgå till denna dialog så snabbt som möjligt.
Vi uppmuntrar de ökade ekonomiska förbindelserna med Taiwan, och vi anser att det också borde vara fallet om, som vi förväntar oss, Taiwan ansluter sig till Världshandelsorganisationen.
Vi har slutligen vederbörligen noterat det krav som framförts i vårt resolutionsförslag och som påmints om av Knörr Borràs att öppna ett informationskontor i Taipei. Det är också vår önskan. Emellertid har vi inte fastställt någon tidtabell då vi har andra prioriteringar i Asien och i världen och ni känner till hur små resurser vi har på detta område, vilket tvingar oss att välja. Vi vill gärna detta men det är för ögonblicket inte bland våra prioriterade frågor.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.25 och återupptogs kl. 17.30.)

Talmannen
Vi skall nu genomföra omröstningen om aktuella och brådskande frågor av större vikt.
Om den gemensamma resolutionen om Irak

Sakellariou
Herr talman! Det handlar om ett felaktigt uttryck under punkt 2 i denna resolution. I den tyska texten står det rätt, och jag vill föreslå att vi överlämnar resolutionen till rådets generalsekreterare, den höge representanten för GUSP. Men då betyder det: "tillställes även regeringscheferna". Jag föreslår som muntligt tillägg: "medlemsstaternas, USA:s och Iraks regeringschefer".

Talmannen
Detta är ett muntligt ändringsförslag till texten. Finns det några invändningar? Om ingen ledamot har invändningar, antas härmed Sakellarious förslag.

Perry
Herr talman! Jag skulle vilja ha utrett om denna resolution är förenlig med den resolution vi antog i januari i år, och som betonade problematiska situationen för krigsfångarna som fortfarande befinner sig i Kuwait, eller om denna resolution skall ses som stridande emot vår resolution från januari?

Talmannen
Ledamot Perry! Er invändning är av politisk natur, och alltså ingen ordningsfråga. Sakellariou har lagt fram ett förslag; ingen har haft några invändningar och därför antogs förslaget.

Markov
Herr talman! I morse diskuterade vi huruvida vi i framtiden skall ha plenarsammanträde på fredagar eller inte. En möjlig orsak påstods vara att föredragningslistan oftast är relativt ointressant och att man borde ändra på detta. Med anledning av detta och för att få klarhet i om man åstadkommer beslutsförhet på torsdagseftermiddagar vid intressanta föredragningslistor och mycket viktiga omröstningar, skulle jag vilja be er kontrollera beslutsförheten.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Markov! En sådan framställan kan ni inte göra ensam. Det krävs en uppmaning från trettiotvå ledamöter. Om denna begäran kommer från 32 ledamöter kan jag kontrollera beslutförheten. Det verkar som om det var 39 eller 40 ledamöter som reste sig upp och följaktligen kan vi kontrollera beslutsförheten.

Naïr
Herr talman! Från den stund då man kom överens om denna fråga tycker jag att metoden är en smula ohyfsad för att undvika en så viktig omröstning.

Talmannen
Ledamot Naïr! Det är möjligt att sättet att bete sig är grossière, som ni säger, men problemet är att enligt den gamla arbetsordningen kunde ett visst antal ledamöter begära kontroll av beslutförheten och sedan lämna kammaren. I dag krävs det att den som begär kontroll av beslutförheten måste stanna i kammaren. Andra ledamöter kunde begära en kontroll av beslutförheten och sedan inte rösta. Resultatet är att detta kanske är grossier, men det är en aning mera praktiskt.

Swoboda
Herr talman, jag tycker det är väldigt tråkigt att några vill förhindra de viktiga omröstningar som vi nu har framför oss. Jag har hört att några kolleger i kammaren arbetade till klockan fyra i natt för att vi skulle kunna rösta om betänkandet av Dimitrakopoulos/Leinen i dag. Jag vill å min partigrupps vägnar och, hoppas jag, å allas vägnar tacka dessa kolleger så hjärtligt. Ni arbetar flitigt, och vi borde rösta flitigt!
(Livliga applåder)

Talmannen
Tack, ledamot Swoboda! Detta är emellertid en rättighet enligt arbetsordningen och samtliga ledamöter kan åberopa den.

Cox
Herr talman! Jag tycker att vi skall rösta. Bara en kommentar om ni tillåter: Jag förstår att kollegerna kan vilja testa beslutförheten vid olika tillfällen. Skulle ni kunna be talmannen att uppmana utskottet för konstitutionella frågor att överväga en ändring i arbetsordningen så att vi kan kontrollera den elektroniskt?

Talmannen
Ledamot Cox! Kan vi enligt er mening genomföra denna ändring av arbetsordningen nu?

McKenna
Herr talman! Jag kan förstå resonemanget bakom att man inte kan göra det elektroniskt, eftersom man inte kan kontrollera om alla använder sina kort. Jag kan förstå varför ni skulle tvingas göra en rösträkning.
Jag skulle vilja veta exakt hur många människor ni räknade in i kammaren i dag? Rakt framför mig ser jag åtminstone fyra personer, bara i denna raden här, som är grupptjänstemän - inte ledamöter. Hur kan ni, där uppifrån, se exakt vilka som är ledamöter och vilka som är tjänstemän och vilka de totala siffrorna är?

Talmannen
Fru McKenna! Våra tjänstemän här i kammaren känner mycket väl till oss ledamöter och även vilka medarbetare som har rätt att komma in i kammaren: de känner till dem mycket väl, var och en. Om vi är överens kan vi genomföra omröstningen. Det finns fler ledamöter som har begärt ordet, men detta är en debatt som inte hör hemma här. Vi skall nu genomföra omröstningen.
Den gemensamma resolutionen om Tjetjenien

Sakellariou
Herr talman! Det rör sig om omröstningen om Tjetjenien-resolutionen. I debatten och under försöken att enas om ett gemensamt kompromissförslag har vi kunnat konstatera att vi har en mycket stor majoritet, som företräder samma politiska och innehållsmässiga mening. Det återstår bara taktikfrågor, om vi vid denna tidpunkt, efter att redan ha förkastat sex resolutionsförslag, ännu en gång säger samma sak eller nästan samma sak utan en ordentlig debatt med rådet och kommissionen.
Av denna anledning vill jag vädja till kollegerna i de andra partigrupperna att vi först och främst tillsammans skickar delegationen till. Detta konkreta förslag var alla eniga om. Sedan när delegationen kommit tillbaka, kan vi ha en stor debatt med rådet och kommissionen om Tjetjenien, och när den debatten är slut ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
På begäran av Sakellariou har resolutionsförslag B5-350/2000 dragits tillbaka.

OMRÖSTNING (fortsättning)
Graefe zu Baringdorf
Herr talman, enligt artikel 69.2, ber jag om ett avbrott och vill fråga kommissionen om den har ändrat sin åsikt om ändringsförslagen efter denna omröstning. Nej, den har inte ändrat sig. Då behöver vi inte tveka längre. Då yrkar jag enligt artikel 69.2 på att omröstningen om lagstiftningsresolutionen skjuts upp. Jag gör det i egenskap av utskottsordförande och i samråd med föredraganden och olika partigruppsordförande.
(Ärendet återförvisades till det ansvariga utskottet.)
Betänkande (A5/0069/2000) av Lagendijk för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om stabiliserings- och associeringsprocessen för länderna i södra Östeuropa (KOM(1999) 235 - C5-0124/1999 - 1999/2126 (CNS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0059/2000) av García-Margallo y Marfil för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande: Att genomföra handlingsramen för finansmarknaderna: en handlingsplan (KOM(1999) - 232 - C5-0114/1999 - 1999/2117 (COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5/0053/2000) av Kuckelkorn för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen: "Att skapa en inre marknad för kompletterande pensionsskydd - Resultaten av samrådet om grönboken om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden" (KOM(1999) 134 - C5-0135/1999 - 1999/2131(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0098/2000) av Palacio Vallelersundi för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet: Strategin för den inre marknaden (KOM(1999) 464 - C5-0212/1999 - 1999/2167(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Chichester
Herr talman! Eftersom denna omröstningsomgång är en fortsättning på lunchomröstningsblocket undrar jag om det är riktigt att anse att de få omröstningar med namnupprop som vi har deltagit i i eftermiddag kommer att räknas som en del av vår dagskvot, och att detta har direkta konsekvenser på den tidigare omröstningen om huruvida vi var beslutsföra eller inte? Ni kanske kan tala om det för mig senare.

Swoboda
Herr talman, jag vill bara fråga varför vi inte röstar om Etiopien nu.

Talmannen
Ledamot Swoboda! Omröstningen är planerad till tidigt i morgon.

McKenna
Herr talman! Nu när omröstningen är över skulle jag vilja komma tillbaka till frågan om beslutförhet. Jag tycker inte att ni skulle behöva rösträkning om ni gjorde ett prov med handuppräckning med röstkort och resultatet låg under vad som krävs. Det skulle spara tid om ni ville prova det först.
I dag var det till exempel 226 i första omröstningen efter att frågan om beslutförhet togs upp. Om vi hade kontrollerat med korten skulle vi kanske ha undvikit problemet med rösträkning.

Talmannen
Ledamot McKenna! Detta är inte ett problem som vi kan lösa i kammaren just nu. Era inlägg, det ni gjorde nu och det ni gjorde för ett tag sedan, har noterats. Vi får se om det är lämpligt eller inte att genomföra en ändring av arbetsordningen. Det är inte ett problem som vi kan ta upp i denna församling!
  

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för utformningen av gemenskapens åtgärdsprogram "Ungdom", enligt överenskommelsen i förlikningskommittén, framför allt för att det bland annat gör det möjligt att finansiera och konkretisera programmet för europeiska frivilligtjänster, som ger många ungdomar en möjlighet att utföra nyttigt samhällsarbete, bland annat att hjälpa äldre. Men jag skulle också vilja komma med ett förslag inför nästa diskussion om programmet "Ungdom" och peka på en frågeställning som bekymrade mig under omröstningen, som för övrigt blev positiv, nämligen hur man definierar begreppet "ungdom". Herr talman! Känner ni er ung? Jag skulle tro att ni svarar ja. Jag tycker med andra ord att vi skall bestämma att ung är den som känner sig ung, vilket skulle göra det möjligt även för den som rent statistiskt sett inte är någon ungdom, men som känner sig ung, att utnyttja det här programmet.

Figueiredo
 - (PT) Diskussionen om det här programmet tog alldeles för lång tid, med allt vad detta innebär, och ingen kompensation gavs i de anslag som avtalades efter en förlikning - 520 miljoner euro på sju år, när Europaparlamentets första förslag låg på 980 miljoner euro - vilket uppriktigt sagt är mindre än det som behövs för programmet. Å andra sidan kommer en anslutning av kandidatländerna att förse oss med fler ungdomar till programmet Ungdom och ett ännu rikare utbyte av erfarenheter, programmets budgetering ger oss dock dubier om initiativets framgång.
Även om det är positivt att programmet har godkänts är räckvidden mycket begränsad, eftersom man bara hänför sig till en aspekt av den nödvändiga ungdomspolitiken, en politik som transversalt måste möta ungdomarnas verklighet som till exempel utbildning, arbete, bostad, hälsa och kultur.
De referenser som görs till hur diskrimineringen och åldersbegränsningen för att delta i programmet (15-20 år, även om undantag tillåts) skall lösas är också otillräckligt, genomsnittsåldern för att avsluta en högre utbildning ligger mycket nära den högre gränsen och därför borde den dras vid 30 år.
Till sist är det mycket viktigt att man förstärker rollen och ansvaret för de myndigheter som sörjer för programmets spridning i varje medlemsland så att spridningen blir så effektiv som möjligt.

Scallon
. (EN) Jag blev besviken över att hänvisningar till familjen hade tagits bort i de slutliga förlikningsförhandlingarna i parlamentets och rådets beslut att upprätta gemenskapens åtgärdsprogram "Ungdom".
Denna hänvisning, som accepterades av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och av parlamentet, anspelade på behovet att granska familjens roll som en av de faktorer som har främjat och hindrat unga människors sociala integrering.
Familjens betydelse för att främja eller hindra unga människors sociala integrering är klart erkänd i dagens samhälle, och belagd i olika studier. Europarådet hävdar i sin rapport Sammanhängande och integrerad familjepolitik att "Familjen spelar en grundläggande roll i integreringsprocessen eftersom den förmedlar värderingarna, normerna, vanorna och beteendet i de samhällsgrupper barnen tillhör."
Det finns ingen ursäkt för att denna hänvisning till familjen har tagits bort. I ett betänkande som utformats för att bedöma och stödja våra ungdomar på bästa möjliga sätt är det obegripligt att man raderar ut hänvisningen till familjen, som har det största enskilda inflytandet över en ung människas liv.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat Gröners rekommendation att godkänna överenskommelsen med rådet om gemenskapens åtgärdsprogram för ungdom.
De tidigare ungdomsprogrammen, Ungdom för Europa och Europeisk volontärtjänst, kommer att sammanföras till ett allmänt program på medellång sikt som kommer att löpa från år 2000 till år 2006, såsom Europaparlamentet har begärt. Ett mer långsiktigt program kommer att säkerställa att unga människor får möjlighet att dra nytta av sådana åtgärder under en garanterad tid. Varje deltagare kommer också att ha full tillgång till hälsovård och social trygghet, vilket gör att så många av våra unga som möjligt kan deltaga.
Även om medelstilldelningen till dessa program på 520 miljoner euro ligger klart under vårt ursprungliga krav på 980 miljoner euro vilket erfordras för nya medlemsstater efter utvidgningen, kommer det att finnas en möjlighet att öka denna siffra till följd av de ytterligare budgetkrav utvidgningen ställer.
Dessa program kommer verkligen att gagna våra ungdomar och ge dem ovärderliga möjligheter att lära sig saker om sig själva, om andra och om Europa. Detta är inte bara väsentligt för deras personliga utveckling utan kommer också att förbättra deras chanser på arbetsmarknaden i en värld med hård konkurrens enormt. Att öka våra ungas färdigheter har alltid varit en av våra prioriterade frågor och vi måste fortsätta stödja denna inriktning.
Våra ungdomar är Europas framtid. Vi måste uppmuntra dem att lära sig om andra och om Europeiska unionen liksom att utveckla sina egna värderingar, idéer och färdigheter. Det är viktigt att de kan deltaga i frivilligarbete utomlands, skolutbyten och språkutbildning. Medelstilldelning till detta slags program är ett grundläggande steg mot målet att öppna ögonen och sinnena hos våra unga och förbereda dem på att vara en del av en flexibel, kunnig arbetsstyrka.

Zimeray
. (FR) Vårt samhälle litar inte tillräckligt på ungdomen. På de politiska områden jag haft ansvar för har jag alltid frapperats och märkt att ungdomens framtid, deras angelägenheter inte var en central fråga i de offentliga debatterna, att varken den politiska världen eller mediavärlden verkligen försöker hjälpa de unga människorna.
Detta är särskilt sant i Normandie, den region som jag är vald av, där man alltför ofta förknippar ungdom med avvikelse och brottslighet utan att framhäva den ofantliga majoritet av unga som arbetar, funderar, älskar och lever och bär på alla våra önskningar.
Det europeiska initiativet "Ungdom" är ett första steg i den meningen, vilket vittnar om att våra institutioner har blivit medvetna om ungdomen. Det skall dock vara viktigt att detta initiativ fortsätter under en tid för att uppnå de resultat som eftersträvas i de ungas intresse och således Europas.
Jag är därför övertygad om att andra initiativ, i synnerhet stöd till föreningar för ungdomar bör uppmuntras starkt och finansieras av Europeiska unionen.
Betänkande (A5-0099/2000) av Graça Moura
Gasòliba i Böhm (ELDR). (ES) Herr talman! Jag vill uttrycka Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps tillfredsställelse över antagandet av Graça Mouras betänkande om Europeiska året för språk 2001. Vi anser att det är ett utmärkt initiativ att man på europeisk nivå ägnar ett speciellt år till Europas språk, kunskaper i dessa och erkännandet i hela Europeiska unionen av språkens vikt som en kulturell och historisk skatt och som uttryck för den egna identiteten i de samhällen som är en del av unionen.
Vi har stött detta betänkande men det är två aspekter som vi inte är nöjda med. Jag menar två ändringsförslag som vi lagt fram, såväl från den liberala gruppen som från en grupp ledamöter med Ferrer i spetsen, som syftar till att på ett klart och tydligt sätt införliva de officiella språk som är erkända i medlemsstaterna så att de direkt och på ett institutionellt sätt kan vara med i Europeiska språkåret. Denna precisering har inte tagits emot och vi beklagar den inriktning som kommissionen valt, med bistånd av medlemsstaterna, eftersom det utelämnar ett deltagande där risken är utanförskap, ett deltagande som är särskilt viktigt i denna verklighet.
Jag vill påminna om att detta Europaparlament erkände katalanskan som ett europeiskt språk och man gav det en specifik ställning. Och det är detta språk, tillsammans med andra, som bör beaktas vid tillämpningen och firandet av det europeiska året för språk 2001.
(Applåder)

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för att vi inrättar Europeiska året för språk 2001. Utan tvekan är detta något positivt och viktigt, även om jag tror att det vore bättre om året för språk vore varje år. Det är mycket viktigt för Europeiska unionen att medborgarna i de femton medlemsstaterna kan använda de andra medborgarnas språk i Europeiska unionen. Låt mig ta tillfället i akt att framföra en förhoppning om att språkundervisningen, som får så mycket stöd och ekonomiska resurser när den riktas till ungdomarna, även skall uppmärksammas och ges lika stort ekonomiskt stöd när den riktas till de äldre, som alltför ofta, ur den här synpunkten sett, glöms bort och som skulle ha stort utbyte av att besöka de andra medlemsstaterna i Europeiska unionen.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Jag skulle vilja förklara varför jag röstade emot betänkandet om Europeiska året för språk. För det första har språken en viktig ställning i den europeiska civilisationen och kulturen, oberoende av siffermässiga överväganden beträffande befolkningens storlek. Detta gäller verkligen för de mindre talade språken. För det andra är målåret för detta beslut 2001. Europas medborgare skulle kunna få kunskaper i andra språk vilket visas av det faktum att alla som talar minoritetsspråk, utan undantag, har en utmärkt träning på detta område gemensamt. De är alla redan tvåspråkiga. Det är fullständigt fel att utestänga minoritetsspråk från detta initiativ.
Det är beklagligt att denna kammare inte har accepterat det viktiga bidrag de mindre språken skulle kunna ge för att göra detta initiativ till en framgång.

Caudron
. (FR) Jag är glad över att Europaparlamentet i samråd med rådet har tagit detta initiativ att göra år 2001 till "Europeiska året för språk" !
I en europeisk union som samlar 15 medlemsstater och som har som uppgift att utvidga sig, där 11 språk har status som officiella språk och där de regionala språken finns i överflöd, är det verkligen mycket viktigt att göra unionens medborgare medvetna om fördelarna med att förstå och tala andra språk och om de olika möjligheter som finns för att lära sig det.
Att tala ett annat språk än sitt modersmål är ett obestridligt bevis på öppet sinne. Därför måste man uppmuntra barnen att börja redan i förskolan och grundskolan att lära språk, ett verktyg för att bli medveten om den kulturella mångfalden.
Vissa europeiska länder, framför allt de skandinaviska länderna, för redan en mycket framskjuten politik på detta område och man har kunnat se alla fördelar som det ger till följd av detta. Det är bra och praktiska erfarenheter som vi måste sprida i de andra medlemsstaterna. Man måste naturligtvis vara vaksam på att dessa kunskaper inte förbehålls samhällets privilegierade klasser.
Utvecklingen av praktisk erfarenhet av utländska språk skall närma de europeiska medborgarna och ge dem möjlighet att kommunicera, och således att lära känna varandra och skapa kontakter mellan varandra vilket skall förverkliga konceptet europeiskt medborgarskap.
Öppningen mot andra kulturer, kunskap om våra europeiska grannars traditioner är ett viktigt medel för att bekämpa intolerans och rasism som uppstår på grund av rädsla för det okända.
På det praktiska planet måste man känna till att Europeiska året för språk faktiskt är ett gemensamt projekt mellan Europeiska kommissionen och Europarådet. För att detta skall synliggöras verkar det lämpligt att de två partnerna för de planerade aktiviteterna använder en identisk logo och slogan. Med hänsyn till samma önskan om synlighet och insyn stöder jag tanken att skapa en interaktiv webbsida på Internet så att medborgarna får tillgång till all nödvändig information som gäller det projektet.
Även om jag är positiv till flerspråkighet beklagar jag dock att vi inte försöker utveckla en parallell undervisning i esperanto. Detta språk som har europeiska rötter är lätt att lära, rikt och nyanserat. Som ett hjälpspråk kan det utgöra ett medel bland andra för att underlätta kommunikationen mellan alla europeiska medborgare. Därför beklagar jag att man inte nämner det i detta förslag!

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
Undertecknade ledamöter från GUE/NGL-gruppen instämmer helt i både kommissionens och kulturutskottets synpunkt att språket är en tämligen avgörande komponent i kommunikationen mellan människor. Det gäller både det talade och skrivna språket samt teckenspråk såväl som kroppsspråk.
Det finns de människor som föredrar esperanto vid gränsöverskridande kommunikation. Det finns även yrkesjargonger, olika dialekter i ett och samma land samt minoritetsspråk, som i dag i demokratier erkänns. Det är också viktigt att för eftervärlden bedriva forskning om utdöende språk.
Kort sagt anser vi att insikten om språkens betydelse är ovärderlig och inte borde inskränkas till att erkännas av Europeiska unionen endast under ett enda kampanjår. Vi hoppas att denna vår uppfattning också delas av rådet och av nationella parlament, både i och utanför unionen.
Den summa som föreslås av kommissionen (8 miljoner euro) och av utskottet (10 miljoner euro) är i våra ögon alltför blygsam. De föreslagna pengarna torde kunna läggas på andra saker, varför vi helt avstår från att delta i denna omröstning.

Van Brempt
. (NL) Jag är nöjd med föredragande Graca Mouras arbete, och jag är honom tack skyldig för att han övertog mitt ändringsförslag.
Lejonparten av detta syftade till att inom ramen för detta europeiska år upprätta ett intimare samarbete med medlemsstaterna, och detta på alla politiska nivåer, alltså inte bara på den nationella utan även på den regionala och till och med på den lokala politiska nivån. Ett viktigt villkor för detta är att medlemsstaterna avsätter tillräckligt med medel för att organisera aktioner som därefter medfinansieras av Europeiska unionen. Om inte, hotar det europeiska året för språk att begränsas till en PR-händelse, en ballong fylld med luft.
En andra tanke med mina ändringsförslag var att i aktionerna som organiseras inom ramen för detta europeiska år ägna särskild uppmärksamhet år socialt sårbara grupper, immigranter och lågutbildade. Detta krav ligger mig varmt om hjärtat: att lära sig att aktivt behärska främmande språk får inte bli ett av otaliga hinder som bromsar integrationen av denna målgrupp, ett privilegium för de redan privilegierade människorna i vårt samhälle. Att lära sig ett främmande språk är ju nyckeln till integration.
En tredje uppsättning ändringsförslag från min hand handlar om erbjudandet av språkkurser och dessas tillgänglighet i respektive medlemsstater. Det är en allmän hemlighet att dessa skiljer sig starkt från medlemsstat till medlemsstat. Mindre medlemsstater, som därigenom utgör ett litet språkområde, måste anstränga sig själva mycket mer, i de större medlemsstaterna respektive språkområdena är denna ekonomiska drivkraft mindre. Det finns således en inneboende asymmetri mellan medlemsstaterna på den punkten.
Jag hoppas nu att rådet instämmer med detta initiativ och att vi så fort som möjligt kan börja med konkreta handlingar, för det handlar om detta.

Zimeray
. (FR) Fru talman, kära kollegor. Att ge européerna från mycket ung ålder, oavsett deras ursprung och studienivå, möjligheter att förbereda sin framtid bättre är framför allt att skapa möjlighet för dem att tala andra språk än sitt modersmål.
Haute-Normandie är en av de yngsta regionerna i Frankrike, men också en av dem där arbetslösheten bland de unga är den högsta. Att kunna tala ett annat europeiskt språk är uppenbarligen en av nycklarna till deras framtida lycka.
Instiftandet av Europeiska året för språk 2001 som skall göra européerna medvetna om den språkliga mångfalden i Europeiska unionen är ett utmärkt beslut och jag stöder det helt.
Men jag anser att det inte är bara året som skall ägnas till detta ändamål det är ett varaktigt engagemang som behövs.
Egentligen har vi en skyldighet som gäller ambition och krav, den att alla våra ungdomar talar ett annat språk flytande genom att erbjuda dem tvåspråkig undervisning, när detta är möjligt.
Erfarenheten hos IBIS (Institut Bilingue Interuniversitaire de la Seine) som har sett dagens ljus i Haute-Normandie är i denna fråga helt föredömlig.
Jag är övertygad om att andra aktiviteter som de här borde uppmuntras och stödjas starkt ekonomiskt av Europeiska unionen.
Betänkande (A5-0093/2000) av Dary
Maes (Verts/ALE). (NL) Herr talman! Vi har inte bara röstat för detta betänkande med entusiasm, utan även för de ändringsförslag som utskottet för jordbruk lagt fram. Vi är övertygade om att det i våra partnerländer inom AVS görs många investeringar som kan konkurrera beträffande kvalitet på världsmarknaden. Problemet är emellertid priset. Många av dessa länder kämpar fortfarande med för höga självkostnadspriser, och jag tror att en viktig övergångsperiod, som jag yrkar på, är mycket viktig för dessa länder. Jag tror att våra AVS-partner också kommer att bli glada över resultatet av denna omröstning.

Adam
. (EN) De brittiska ledamöterna från labourpartiet har ett starkt engagemang för producenterna i Karibien och vill få till stånd en snar lösning på dispyten inom WTO.
Dessa förhandlingar är grannlaga och på detta stadium utesluter inte Storbritannien ett rent tullsystem.
Det är i detta sammanhang vi har stött Darys betänkande medan vi är emot ändringsförslag 6 och 7.

Beysen
. (NL) Av debatterna framgår än en gång att det inom unionen fortfarande råder stor oenighet om övergångsperiodens varaktighet, storleken på kvoterna och systemet för tilldelning av licenser.
Omröstningen om Darybetänkandet har framför allt visat att Europaparlamentet inte respekterar de internationellt avtalade handelsbestämmelserna.
Det är oacceptabelt att det i Darybetänkandet än en gång föreslås en övergångsperiod på tio år, utan att prioritera en definitiv bestämmelse.
Med hänsyn till de internationellt avtalade handelsbestämmelserna inom Världshandelsorganisationen, GATT-avtalet och Europeiska unionens interna marknadsstrategi bör man så snart som möjligt plädera för ett tariff only system. Eventuellt kan man tillfälligt komma överens om ett tullkvotssystem i enlighet med WTO, dock på villkoret att ett datum skall fastställas då tariff only system skall införas.
Belgien har alltid förespråkat en omedelbar anpassning av systemet för bananimport i enlighet med WTO, dock med ett tillmötesgående gentemot AVS-länderna. Ett tariff only system är dock verkligen att föredra, eftersom detta alternativ medför den största respekten för handelsflödena och uppvisar den tydligaste WTO-förenligheten.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Omröstningen i dag är en simulerad sådan, för de verkliga besluten har fattas genom hemlig kohandel mellan de stora kapitalistgrupperna i USA och i Europeiska unionen, där kriget om bananen bara är en av aspekterna och eftersom bananproduktionen bara är ett element i en grupp av intressekonflikter.
Detta krig som man presenterar som en konflikt mellan producerande länder, latinamerikanska länder och dollarzonländer å ena sidan och länder inom Lomékonventionen och utomeuropeiska territoriella besittningar å andra sidan är i realiteten ett krig mellan kapitalistgrupper.
Dollarbananen domineras av tre stora, amerikanska kapitalistgrupper, däribland Chiquita, nytt namn för den beklagligt kända United Fruit med stöd av amerikanska staten.
Men bakom de producerande länder som Europeiska unionen låtsas skydda finns några mäktiga familjer från Antillerna (med vitt ursprung) och även mäktiga engelska eller franska grupper.
För vår del, om vi inte vill bevilja ansvarsfrihet till de stora hajarna på dollarbanansektorn, har vi inte heller för avsikt att med våra röster stödja de mindre hajarna som skyddas av Europeiska unionen.
Det är dock absolut nödvändigt att åtgärder vidtas för att skydda de små producenterna som arbetar på sina odlingar utan att utnyttja någon och att en rimligt minimiinkomst garanteras dem, oavsett marknadens svängningar.
Vi kräver skydd för jordbrukets löntagare som inte får bli offer för det kommersiella krig som råder på världsmarknaden.
Om en garantifond skapas bör den garantera lönen för dessa arbetare och inkomster för de små producenterna och inte låta bananmagnaterna öka sina rikedomar för att placera dem på andra mer lönsamma sektorer.

Butel
Detta betänkande ger oss tillfälle att gratulera oss själva, med tanke på att Europaparlamentet har insett nödvändigheten av att försvara bananproducenterna; dels AVS-länderna (gentemot vilka vi har förpliktelser inom ramen för Lomékonventionens förnyelse) och dels gemenskapens yttersta randområden.
Samtidigt som WTO:s tvistlösningspanel har fördömt vissa centrala delar av AVS-aktörernas konkurrenskraft, har värdet av principen om tullkvoter inte på något sätt ifrågasatts. Som så ofta annars bevittnar vi en överdriven nit från kommissionens sida, som vid de påbörjade förhandlingarna inom WTO har gått för långt. Kommissionen har försökt sammanjämka motstridiga intressen, men har till sist inte kunnat eller velat lyckas med det.
Minst sagt märklig är den paradox som består i att man erkänner att alla aktörer är för tullkvoter, men samtidigt väljer ett system med en enhetlig tullsats!
Vi gratulerar således Dary och medlemmarna av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, då de försöker bringa lite ordning i kommissionens förslag. Såsom förslaget ser ut nu är det helt oacceptabelt för oss, eftersom det ger upp gemenskapens intressen till fördel för de stora amerikanska multinationella bolagen, vars produktionsnormer självklart inte går att jämföra med EU:s. Det är visserligen lovvärt att sträva efter de mest konsumentvänliga priserna, men det krävs också att man jämför det som är jämförbart, särskilt i fråga om produktionsvillkor (social lagstiftning, skydd av barn).
Vi får därför akta oss och se till att de sociala produktionsvillkoren inte harmoniseras nedåt, och i stället sträva efter det prioriterade målet om en bättre produktkvalitet, utan genetiskt manipulerade organismer, bekämpningsmedel eller annat. Om det utvecklas bättre produkter kommer efterfrågan och följaktligen produktionsvolymen att öka, och därmed priserna att sjunka!
Efter flera års svårigheter som i industriländerna orsakades av den ekonomiska krisen och i Östeuropa av ekonomins sammanbrott, skulle kommissionens lösning riskera att få dessa producentländer att försvinna för tidigt. I avsaknad av tid kan de inte omstrukturera sina ekonomier och diversifiera sin produktion. I dag är det uppenbart att EU måste göra sin ståndpunkt gällande, dock utan att eftersöka konfrontation. Denna ståndpunkt är också värd att försvara med hänsyn till att dagens och framtidens europeiska konsumenter kommer att utgöra en viktig andel på bananmarknaden.
Detta är skälet till att vi glädjer oss åt betänkandet av Dary, även om vi tycker att det inte har gått tillräckligt långt, bland annat när det gäller AVS:s tullkvoter, övergångsperioden som bör utsträckas till tio år, definitionen av ett nytt system för tilldelning av importlicenser och de europeiska kompensationsstöden.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. EU:s system för bananimport - vilket av WTO-panelen den 7 april 1999 förklarats vara diskriminerande - måste reformeras. Hänsynen till bananproducenterna i AVS-staterna och i unionens yttersta randområden är berättigad men motiverar inte någon handelsmässig särbehandling.
Importtullar och produktionsstöd är inte förenliga med våra liberala värderingar. Enligt vår uppfattning är det endast genom ett frihandelssystem som en långsiktigt hållbar global ekonomisk utveckling kan skapas. Av den anledningen är kommissionens förslag om en snar övergång till ett system med fasta enhetliga tullsatser ett steg i rätt riktning.
Betänkande (A5-0069/2000) av Lagendijk
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Det var med stor glädje jag röstade för detta betänkande som avser kommissionens meddelande om stabiliserings- och associeringsprocessen för länderna i södra Östeuropa. Detta är ett av de betänkanden som godkänts i denna kammare som har glatt mig allra mest, för utan tvekan minns vi alla de allvarliga problem som, för mindre än ett år sedan, uppkom i detta område under Natos militära ingripande. Jag tror att det enda sättet att verkligen undvika krig är just detta: att vara nära de andra folkens konkreta problem. Det är förmodligen endast med detta initiativ och de övriga initiativ som parlamentet godkänner och stöder som vi äntligen kommer att lyckas hålla denna region och andra som befinner sig i liknande situationer fria från katastrofer.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) I denna av kommissionen presenterade rapport meddelar Europeiska unionen sitt anspråk på att vara nödvändig som skyddande makt för Sydosteuropas länder. Men under de sekler som förflutit har denna region av Europa bara måst lida av detta anspråk, antingen hon varit upprinnelsen till att de europeiska makterna konkurrerar mot varandra eller att hon är orsaken till att Västeuropa vill förena sig.
Om det är bekvämt för föredraganden att peka ut lokal nationalism och chauvinism, egentligen oacceptabla, vem skulle kunna glömma att de mäktiga europeiska makterna alltid har spelat med denna nationalism och ställt dem mot varandra i förhållande till stormakternas intressen?
Den ekonomiska och politiska konkurrensen mellan europeiska stormakter har lett till två världskrig, varav det första gällde denna region och den andra varit särskilt destruktiv för den.
Vad gäller ett nyligen enat Europa har hon framför allt utmärkt sig genom att bidra till sönderstyckningen av forna Jugoslavien och sedan bombningen av Serbien och Kosovo. Som alla nyheter visar har detta krig ännu mer förvärrat situation i regionen såväl på det materiella planet som avseende förbindelserna mellan samhällena.
Att under dessa omständigheter anförtro stabiliteten i den regionen till de europeiska stormakterna, det är att anförtro fåret till vargen.
Vår röst mot betänkandet uttrycker vårt motstånd till de europeiska stormakternas tidigare och nuvarande politik.

Caudron
. (FR) Jag mottar med stor tillfredsställelse detta betänkande som kräver av Europeiska unionen att den spelar en förgrundsfigur inom ramen för stabilitets- och associationspakten för länderna i Sydosteuropa. Man påminner ofta om att Sydosteuropa är en "bakgård" i kris med Europeiska unionen. Denna region karakteriseras av ett politiskt ytterst känsligt sammanhang som har fått sitt paustecken med konflikten i Kosovo. Den konflikten har visat de möjliga politiska effekterna av instabilitet på grannländerna, med risken för destabilisering av den jugoslaviska republiken Makedonien(FYROM), av Albanien och av Montenegro. Det har också blivit allvarliga ekonomiska återverkningar på länder i regionen som Bulgarien och Rumänien. Man inser att för Europeiska unionen är det av största intresse att få en stabilisering i denna region och det intresset skall öka med de kommande utvidgningarna.
Europeiska unionen har förblivit chockad av sin maktlöshet inför den våldsamma integrationsprocess som utvecklades på Balkan. Den har varit oförmögen att vidta åtgärder som kunde stoppa den i brist på en gemensam politisk vilja att agera men även i brist på ett politiskt koncept och lämpliga instrument som skulle gjort det möjligt för unionen att styra krisen på ett effektivt sätt på internationell nivå. Man kan säga att Balkankrisen har gjort ett avtryck och följaktligen präglat en fast inriktning för den europeiska försvars- och säkerhetspolitiken. Besluten från Europarådet i Köln och Helsingfors om upprättandet av de militära och civila resurser som krävs för att unionen skall kunna hantera kriserna helt självständigt är bevis på detta.
Rådsmötet i Köln utmynnade i genomförandet av stabilitetspakten för Sydosteuropa den 10 juni 1999, en pakt i vilken Europeiska unionens medlemsstater och naturligtvis regionens stater men även Förenta staterna och Ryssland deltar. Denna pakt ingår i den globala strategin för stabilisering som Europeiska unionen har utvecklat sedan 1996. Hörnstenen i denna strategi är associerings- och stabiliseringsavtalen avsedda att undertecknas av Bosnien-Hercegovina, Kroatien, federala republiken Jugoslavien, jugoslaviska republiken Makedonien samt Albanien. För ögonblicket pågår förhandlingar med Makedonien. Kroatien som nyligen upplevt positiva politiska förändringar bör bli aktuell inom en nära framtid.
Dessa avtal utgör en avtalsram som är helt ny för länderna i regionen; de inspireras starkt av det institutionella systemet och de villkorsförhållanden som är utmärkande för de europeiska avtal som förenar Europeiska unionen med de central- och östeuropeiska länderna. Dessa avtal är skräddarsydda och differentierade för att ta hänsyn till den särskilda situationen i varje berört land. De erbjuder ett anslutningsperspektiv på lång sikt till de europeiska strukturerna på grundval av Amsterdamfördraget och då Köpenhamnskriterierna har uppfyllts. Det handlar framförallt om en viktig politisk signal och om ett avgörande incitament för länderna i denna krisregion . Dessutom uppmuntrar dessa avtal till ett förstärkt regionalt samarbete, något som jag anser vara absolut nödvändigt för att kunna skapa ett centrum för stabilitet i regionen.
Betänkande (A5-0059/2000) av Garcia-Margallo y Marfil
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag röstade även för betänkandet som avsåg kommissionens meddelande "Att genomföra handlingsramen för finansmarknaderna: en handlingsplan" för det är utan tvekan viktigt att Europaparlamentet, kommissionen, unionen och rådet ingriper för att stärka konkurrensen, också via Internettjänster och elektroniska valutor, som är den nya formen av affärsverksamhet. Det skulle ha glatt mig ännu mer om man i betänkandet hade infört förhoppningen om att den som för första gången lyfter sin pension skall få en dator i gåva; det är inte bara ungdomarna, utan också de äldre som måste närma sig de nya teknikerna när det gäller att göra affärer.

Figueiredo
I betänkandet uttalar man sig för ett åtgärdsprogram för de finansiella marknaderna i enlighet med kommissionens föreslag, där målet är att avreglera kapitalmarknaderna. Man väljer för övrigt samma linje som toppmötet i Lissabon där man sade sig vilja påskynda denna och all annan avreglering.
Det är bara det att man genom en sådan process ökar den finansiella instabiliteten och främjar koncentrationen av kapitalmarknader och finansiella institutioner, något som får oss att motsätta oss såväl kommissionens ståndpunkt som föredragandens ståndpunkt.
Likväl har vissa konkreta åtgärder vidtagits för att bekämpa kapitalmarknadernas känslighet och kontrollera kapitalrörelserna inom EU, i synnerhet den av spekulativ karaktär, men också för att minimera riskerna vid finanskriser. Genom ett ändringsförslag försökte vi få kommissionen att i åtgärdsprogrammet inkludera konkreta åtgärder av det här slaget, till exempel att lägga fram ett betänkande om institutionaliseringen av en skattesats på kapitalrörelser, främst den spekulativa. Vi beklagar att vår ståndpunkt inte godkändes.

Lulling
. (FR) Den resolution som föreslås av utskottet för ekonomi och valutafrågor är utan tvivel förbättrad i jämförelse med den ursprungliga versionen och jag måste tacka föredraganden García-Margallo y Marfil för detta. Jag kunde i alla fall inte lägga en positiv röst eftersom den vid slutet av omröstningen i kammaren fortfarande innehöll motsägelser.
Följaktligen vad gäller idén om inrättandet av en kommission för börsmarknaden rekommenderar jag en grönbok om bildandet av eller det gradvisa inrättandet av en sådan kommission, föregången av en genomförbarhetsstudie. Dessutom ställer subsidiaritetsprincipen krav, låt oss inte glömma att vid en tidpunkt när intresset för gränsöverskridande investeringar i värdepapper får ett enastående uppsving skall de utställande bolagens och investerarnas intresse bättre garanteras genom övervakning och kontroll av de internationella investeringarna på ett närmare plan medan man samtidigt gör samarbetskanalerna mellan övervakningsmyndigheterna mer effektiva. Kontrollen av värdepappersmarknaderna kan skötas bäst av dem som finns nära marknaderna och som har en ingående kunskap om dem.
I detta sammanhang är jämförelsen med den kommission som inrättats i Förenta staterna, US-sec, särskilt olämplig eftersom US-sec är den självklara följden av ett finanssystem som uppstått till stor del genom en uppdelning i branschsegment mellan affärsbanker och finansieringsbanker medan vi i Europa har valt en modell för universell bank, vilket har stärkt bankernas roll i det europeiska penning- och kapitalsystemet.
Det skulle likaså vara absurt att låta en sådan kommitté bland sina arbetsuppgifter ha ansvaret för regelverket för börsnotering, då den däremot högst borde garantera att det efterlevs.
Inrättandet av ett enda system för börsnotering i europeisk skala skulle också vara lika absurt. De harmoniserade och ändå konkurrensutsatta börsnoteringssystemen garanterar mångfald av investeringsprodukter. Ett börsnoteringssystem på Europeiska unionens nivå skulle göra det omöjligt för de nationella börsmarknaderna att fortsätta med sin nischverksamhet och begränsa de möjligheter till specialisering som kan uppstå i en konkurrensutsatt situation om den är konvergent. I stället för att inrikta sig på börsnoteringssystemen - för övrigt redan i stor utsträckning harmoniserade - och det till skada för mångfalden, måste man inrikta sig på ett närmande, till och med en harmonisering av nuvarande system och villkor för förhandling.
Avseende frågan om försiktig övervakning begärde jag i går enträget av kommissionen och rådet att inte behålla den befängda idén att låta Europeiska centralbanken ansvara för övervakningen av alla kreditinrättningar i de femton medlemsstaterna. Bankverksamhet regleras genom politisk befogenhet därav följer nödvändigheten att de övervakande myndigheterna för finanssektorn lyder under samma makt och inte Europeiska centralbanken. Jag har inte röstat för punkt 26 som för övrigt är mycket obegriplig på franska.
Betänkande (A5-0053/2000) av Kuckelhorn
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Med tanke på att vi diskuterar kompletterande pensionsskydd kan inte företrädaren för pensionärspartiet undvika att ta till orda för att förklara varför jag röstade för detta betänkande. Jag är övertygad om att framtiden för pensionärerna ligger i kompletterande pensionsskydd, som emellertid måste vara frivilliga och ersätta de obligatoriska pensionssystemen, som läcker som såll. När man skall laga spaghetti, som i Italien är en mycket smaklig nationalrätt, så använder man ett durkslag, dvs. en behållare full av hål som är till för att vattnet skall rinna av. Men i stället för ett durkslag skulle vi kunna använda de offentliga nationella systemen, för tyvärr läcker de som såll, men i stället för vatten så rinner det ut pengar och vi förlorar de tillgångar som tillhör alla de medborgare som har arbetat. Det är därför som vi gradvis måste ersätta de nationella offentliga pensionssystemen med privata kompletterings- och ersättningspensioner.

Konrad
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Jag röstade av misstag för ändringsförslag 39. Tvärtom förkastar jag det av följande skäl: I detta förslag klargörs att man utgår ifrån att varken kommissionens betänkande eller parlamentets betänkande av Kuckelkorn skall innehålla några incitament till strukturreformer i EU:s medlemsstater när det gäller en reform av ålderspensionssystemen. Det är förstås motsatsen som är riktig. Vi har avsevärda behov av en reform i medlemsstaterna, framför allt när det gäller ålderspensionssystemen. Därför tror jag att all uppmuntran från EU, all uppmuntran från Europaparlamentet gagnar diskussionen i nationalstaterna, där vi har ännu fler frågor än svar.

Figueiredo
 skriftlig. (PT) Vi röstar emot betänkandet, eftersom vi anser att innehållet inte ligger långt från kommissionens förslag där man försöker ställa socialförsäkringen till finansmarknadernas förfogande genom att försvaga eller ersätta det offentliga reformsystemet med börslogik. Målsättningen med det så kallade "moderniseringen av den social tryggheten" som man beslutade om vid toppmötet i Lissabon blir därmed klart och tydligt.
Som vi påstår i de förslag vi presenterar så ger inte införandet av en intern marknad för kompletterande reformsystem något lämpligt svar på de framtida demografiska problemen. Det är därför nödvändigt med en expansiv ekonomisk politik som genom höjda statsbidrag bidrar till att skapa varaktig sysselsättning.
Det är den offentliga socialförsäkringen, med solid finansiering, oberoende av kommersiella intressen och finansiell räntabilitet och baserad på solidaritet mellan olika generationer, som kan garantera rätten till en värdig reform och en säker ålderdom för de arbetstagare som bidrog till det offentliga reformsystemet.

Lulling
. (FR) Jag yttrade mig i går om Kuckelkornbetänkandet i egenskap av föredragande av yttrandet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Detta utskott har lämnat ett yttrande om resultatet av samrådet om grönboken om tilläggspensionerna på den gemensamma marknaden liksom den gjorde om själva grönboken.
Vi anser att detta mycket stora samråd snabbt bör leda till ett förslag till ramdirektiv för att garantera utvecklingen av en enda verklig marknad för tilläggspensionsfonder, som faller under andra eller tredje pelaren; den första pelaren som skall täcka de biometriska riskerna bör dock fortfarande vara hörnstenen i Europeiska unionens socialförsäkringssystem.
Syftet med ett direktiv under den andra pelaren om tilläggspension skall bland annat vara att definiera ramen för att undanröja alla hinder för ett fritt val av pensionsfonder, för fri rörlighet för personer, fri rörlighet för tjänster och för dubbelbeskattning.
Vad gäller beskattningsfrågor är en lösning som grundas på principen om att premierna skall vara avdragsgilla, åtminstone upp till en viss nivå och att betalda tilläggspremier skall beskattas enligt skattelagstiftningen på gällande inkomst i hemvistlandet är det enda godtagbara.
När det gäller den kontroversiella frågan om tilläggspensionssystemen skall täcka de biometriska riskerna måste jag påminna om att ur skattemässig synvinkel skall de pensionsfonder som inte täcker dessa risker diskrimineras i förhållande till de som gör det med hänsyn till att kravet att täcka dessa risker beror på betydelsen av eller en eftersatt utveckling av den första pelaren i de olika länderna. Subsidiaritet och fritt val förpliktar.
Vidare bör den försiktiga regleringen inte vara oproportionerlig för att garantera fondernas säkerhet. Den bör vara differentierad beroende på om det gäller ett internt eller externt system i förhållande till företaget. Den bör tillåta förvaltarna att bestämma den bästa placeringsstrategin.
I brist på en överenskommelse om några viktiga frågor som gäller den allmänna ramen kan min röst inte bli positiv. Jag beklagar detta så mycket mer som nästan alla relevanta slutsatser från utskottet för kvinnors rättigheter och mina rekommendationer finns kvar i resolutionsförslaget, bland annat bedömningen
att även i fråga om tilläggspension är det absolut nödvändigt att få bibehålla förvärvade rättigheter då en make eller maka avbryter eller upphör med sin yrkesverksamhet för att ägna sig åt familjen eller för att ta hand om närstående som behöver hjälp,
att det är lämpligt för beräkning av pensioner att ta hänsyn till vissa perioder som ägnas åt barnens utbildning eller till vård av familjemedlemmar,
att det är lämpligt att föreskriva en möjlighet till frivillig eller fortlöpande valfri försäkring för att bibehålla och förbättra pensionsrättigheterna liksom för att säkerställa rätten till utbetalning av kapital under vissa villkor.
Jag måste naturligtvis dra nytta av detta tillfälle och kräva att medlemsstaterna på ett mer korrekt sätt tillämpar principen om lika behandling av kvinnor och män för ett arbete av lika värde, eftersom lönediskrimineringen av kvinnor ger återverkningar på kvinnornas pensionsnivå. Alla lagstadgade och även avtalsmässiga bestämmelser som undergräver principen om lika behandling av kvinnor och män skall vara ogiltiga.
Jag måste slutligen upprepa mina krav av gammalt datum - som aldrig har följts upp av kommissionen under alltför många år - om en översyn av gällande direktiv om behandling av kvinnor och män i fråga om socialförsäkring antingen det gäller lagstadgade system eller tjänstebaserade system. Och låt oss inte glömma den stödjande familjepartnern, dessa miljoner osynliga arbetande, till stor del kvinnor, för vilka detta parlament har krävt en ändring av det koffeinfria direktivet från 1986 genom att rekommendera en verklig ramstadga och obligatorisk anslutning av stödjande familjepartner till socialförsäkringssystemen, bland annat pensionssystemen.
Jag hoppas att den ansvarsfulla kommissionen och ordförande Prodi, som den 28 mars tillsammans med sju av sina kollegor, byrån för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, europeiska kvinnolobbyn och byrån för rådgivande kommitté för lika möjligheter inte längre förbigår de krav från Europaparlamentet som jag just har påmint om.
Betänkande (A5-0098/2000) av Palacio Vallelersundi

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade även för meddelandet "Strategin för den inre marknaden" trots att man i texten återger yttrandet från Medina Ortega för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, i vilket man kan läsa på sidan 20, och jag citerar: "När det gäller den sociala tryggheten, så skulle en idealisk integrering kräva ett verkligt europeiskt system" - jag repeterar - "ett verkligt europeiskt system" - som ersatte den nuvarande modellen med harmonisering av de olika nationella systemen för social trygghet". Jag är med andra ord inte den enda som önskar sig att de femton regeringarna äntligen skall bestämma sig för att ta tag i frågan om socialförsäkringsskyddet och pensionerna inom de europeiska institutionerna, vilket är det enda sättet om man vill undvika det nuvarande sönderfallet.

Theonas
. (EL) Såsom framgår av kommissionens meddelande, är dess strategi för den inre marknaden under de följande fem åren att fortsätta samma politik med strängare tillämpning också inom nya sektorer. Europaparlamentets betänkande inte bara stöder denna inriktning utan begär dessutom att de aktuella åtgärderna skall påskyndas
Utgångspunkten för de föreslagna målen är "de enorma fördelarna med den inre marknaden", som det heter. Vad som inte klargörs är vem dessa fördelar gäller och vilka offren för denna politik är. Alla åtgärder för att förverkliga principerna om fri etablering och fritt tillhandahållande av tjänster, åtgärderna för att avreglera marknaderna, åtgärderna för att åstadkomma fri rörlighet för varor och alla bestämmelserna om detta, har endast lett till att de stora multinationella företagen har blivit ännu starkare. Dessa företag har sett hur deras expansionsmöjligheter på andra marknader till betydligt lägre kostnad underlättas, de har dragit nytta av avregleringarna, och de ser sina vinster öka och sin ställning stärkas. Tyvärr kan vi inte konstatera detsamma när det gäller de små medlemsstaternas små och medelstora företag. För dessa företag har den extrema ökningen av konkurrensen lett till en ökning av antalet konkurser och till en kraftig minskning av företagens verksamhet och personal. Problemet för dessa företag är naturligtvis inte "hindren i fråga om utnyttjande av den inre marknadens fördelar", utan just åtgärderna för att förverkliga den inre marknaden, principerna för EU:s konkurrenslagstiftning, den minskade efterfrågan från folkets breda lager till följd av den folkfientliga åtstramningspolitiken. Och lösningen finns inte i högriskkapitalet och finansmarknaderna, som med tanke på de små och medelstora företagens begränsade resurser innebär ökade risker för de flesta av dem, utan i en annan ekonomisk utvecklingspolitik, som stöder de produktiva investeringarna, ökar efterfrågan och underlättar de små företagens verksamhet.
I betänkandet begärs nya lättnader för företagen, genom "förenkling av den rättsliga, administrativa, skattemässiga ramen", liksom även en "lagstiftning som inte minskar företagens konkurrenskraft i förhållande till utländska konkurrenter". Kort sagt, ännu större svängrum för kapitalets agerande, ännu mindre begränsningar genom lagstiftning. Samtidigt sägs det inte ett ord om arbetstagarnas rättigheter och ingenting om att ett ytterligare undanröjande av "hinder" leder till försämrad arbetarskyddslagstiftning, större möjligheter att fritt genomföra kollektiva uppsägningar, fusioner och etableringar på andra orter. Det är ingen slump att man varken i kommissionens olika förslag eller i Europeiska rådets riktlinjer nämner att det är nödvändigt att begränsa dessa företeelser, att kontrollera kapitalrörelser i spekulationssyfte och att vidta olika åtgärder mot kapitalet, framför allt i fråga om beskattning. I betänkandet begärs att avregleringar också skall genomföras inom andra branscher, t. ex. i läkemedelsbranschen, att man skall minska skatten på arbete. De åtgärder som vidtas innebär alltså en alltmer ohämmad avreglering av kapitalets och vinstintressenas agerande, vilket får utomordentligt farliga konsekvenser för hela det sociala trygghetssystemet.
Mot denna bakgrund kan man säga att det betänkande vi diskuterar ligger helt i linje med den folkfientliga ekonomiska och sociala politiken inom ramen för den inre marknaden och EMU, och vi röstar naturligtvis emot betänkandet.

Varaut
. (FR) Det finns i betänkandet av Palacio en bakgrund av ett konstaterande om misslyckande mellan å ena sida de nationella regeringar som inte skall införliva gemenskapsrätten då deras intressen inte motsvaras där och företagen, de vanligtvis huvudsakliga förmånstagarna av den gemensamma marknaden som man måste övertyga om dess fördelar genom informationskampanjer och "incitament". Vad beträffar framgången med tidigare kampanjer för euron har man ännu inte fastställt resultaten av dessa. Se här ännu en illustration på de sovjetliknande metoderna av gemenskapens institutioner som, efter "den nye medborgaren" i Ludfordbetänkandet, gör anspråk på att uppfinna den nye konsumenten och entreprenören.
Om föredragande ger sitt stöd till företagen, i synnerhet inför de svårigheter som små och medelstora företag stöter på grund av "trakasserier och administrativa hinder", gör vissa bestämmelser i den slutliga texten att jag reserverar mig. I betänkandet understryks "att det är absolut nödvändigt att överträdelseförfarandena blir snabbare och effektivare" och "välkomnar de förslag som lagts fram under regeringskonferensen" i denna riktning: Centraliseringen inom gemenskapen har inte lyckats ge bevis på sitt berättigande eller sitt stöd och därför finner vi oss nu här tvungna att kräva repressiva förfaranden där som samarbetet skulle gjort det möjligt att utarbeta mjuka och lättare antagna regler av de berörda.
Vidare skall kommissionen, jag citerar: "försöka öka förståelsen för den inre marknaden hos kommissionens samtalspartner (nationella och regionala myndigheter...) samtidigt som den kontrollerar de nationella genomförandeåtgärderna". När man känner till de politiska restriktioner som tjänstemännen i gemenskapens institutioner är föremål för oroar jag mig över denna önskan att påverka "förståelsen" hos tjänstemännen i våra förvaltningar.
Slutligen beklagar man i betänkandet att företagen inte är medvetna om sina möjligheterna att behandla hela EU som en enda marknad och inte som om de nationella marknaderna ligger sida vid sida; för att avhjälpa denna "ängslan" som ökar de administrativa hindren och påverkar konsumenternas beteende planeras i betänkandet "allmänna informationskampanjer" , motsvarande dem som man har genomfört för euron samt ett incitament för privata aktörer så att de inte behandlar partner i andra medlemsstater på ett ofördelaktigt sätt".
Dessa konstateranden verkar inte rubba vår församlings förtroende för den modell som valts för att bygga gemenskapen: "Den skall föra lycka med sig till folken, även om de inte vill det.

Talmannen
Därmed är röstförklaringarna avslutade.

GOM för mjölk och mjölkprodukter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0081/2000) av Pesälä, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1255/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (KOM(1999) 631 - C5-0339/1999 - 1999/0254(CNS))

Pesälä
Herr talman, herr kommissionsledamot! Det handlar verkligen om en ändring i förordningen som innebär att man överför befogenheter från rådet till kommissionen. Kommissionen skulle genom denna ändring i förordningen få befogenhet att ändra förteckningen över de varor som inte ingår i bilaga I. Denna befogenhet har kommissionen redan när det gäller jordbruksprodukter såsom spannmål, socker, ris och ägg. För konsekvensens skull borde befogenheten också gälla mjölkprodukter. Genom den här ändringen i förordningen överförs denna till kommissionen.
Med tanke på att anslagen för exportbidrag på grund av WTO-avtalen redan inom ett par år kommer att minska från 587 miljoner euro till 415 miljoner euro skulle det vara bra om kommissionen hade möjlighet att se över varuförteckningen. Det finns gott om sådana exportvaror som även innehåller en ansenlig mängd annat än mjölkprodukter - som ett exempel nämner jag yoghurt som innehåller socker och frukt - och ändå använder man exportbidrag för mjölkprodukter. Således handlar det i mycket stor utsträckning om konsekvens, för att vi skall kunna handla på samma sätt som i fråga om spannmål, socker, ris och ägg. I mycket stor utsträckning handlar det också om budgetdisciplin, om att vi även under kommande år - när exportbidragen krymper - konsekvent skall kunna iaktta budgetdisciplin.
Man har i viss mån diskuterat om att överföringen av befogenheter från rådet till komissionen inte skulle vara av godo. Enligt min egen uppfattning handlar det här och i liknande situationer om ett - som det heter - "nollsummespel". Vi skall vara konsekventa och använda oss av sådana befogenheter och vidta sådana åtgärder som gör att vi på bästa möjliga sätt och konsekvent kan hantera frågorna. Här handlar det inte alls om en ändring av maktbalansen mellan institutionerna. Här ligger det enligt min mening förnuftsskäl och mycket långtgående följdriktighet till grund. Så här bör man enligt min uppfattning - då priserna och situationerna på världsmarknaden förändras mycket snabbt - gå till väga och agera när det gäller praktiska ting även i fortsättningen, för att vi skall kunna reagera snabbt. Enligt min uppfattning är också utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling enig i den här frågan. Denna ändring i förordningen måste genomföras. Det är mycket bra och positivt för alla, i synnerhet för människor som producerar jordbruks- och mjölkprodukter.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, kommissionär Fischler! Först och främst ber jag att få tacka herr Pesälä så hjärtligt för hans inlägg, men jag måste tyvärr genast få påpeka att mitt inlägg går en aning åt ett annat håll.
Ni känner kanske till det kloka tyska talesättet "Milch macht müde Männer munter" ("mjölk muntrar upp trötta män"). Men man kan också säga: "Milch macht munter" ("mjölk muntrar upp"). Ty nu har vi ju också några kvinnor i kommissionen, som har något att säga till om, och därför vidhåller jag mitt intryck av att kommissionen uppenbarligen känner sig uppmuntrad att nu även avskaffa exportbidragen för mjölkprodukter.
Kommissionen har fullmakt att stryka varor som är berättigade till exportbidrag inom den gemensamma organisationen av marknaden för till exempel spannmål, socker, ris och ägg. När det gäller sektorn för varor som inte omfattas av bilaga I har listan ändrats på detta sätt. Min fråga lyder: Vill kommissionen ge fritt tillträde även åt fler produkter? Jag vet att länderna har sett mycket olika på saken, även i rådet. Vill man verkligen genomföra detta i hela mjölksektorn?
Jag skulle gärna vilja ha några svar av er, med tanke på huruvida detta verkligen är ekonomiskt riktigt. Det har nämligen tillkännagivits att ytterligare administrativa möjligheter skall skapas för att göra det möjligt att bättre precisera vilka varor som kan beviljas bidrag, står det i kommissionens text.
Anser inte kommissionen att uttrycket "kostnadseffektivt utnyttjande" här är lite skönmålande? Vad betyder egentligen detta i klartext, kostnadseffektivt? Kostnadseffektivt betyder här helt krasst att exportbidrag för mjölkprodukter avskaffas. I praktiken innebär det att man inte ens kommer att bevilja exportbidrag för mjölkandelen i till exempel fruktyoghurt. Därav följande fråga: Kan man inte befara att exportbidraget för yoghurt minskar, om bidraget för mjölkandelen avskaffas? Finns det verkliga kalkyler på detta och tillförlitliga siffror? Hur kommer det då att se ut?
Föredraganden Pesälä har ju redan påpekat att detta även kommer att beröra andra produkter, som vi exporterar och som innehåller mjölk, till exempel konditorivaror. Därför låter det enligt min mening något motsägelsefullt, när vi å ena sidan säger att vi måste minska kostnaderna och å andra sidan kanske orsakar nya kostnader för lagerhållning osv. till följd av att mer mjölk blir kvar på marknaden.
Överskottssituationen inom mjölksektorn kommer enligt min mening inte att förbättras utan snarare förvärras, och att stegvis höja gränsen för minimitillträde till marknaden och samtidigt sänka det maximala exportbidraget är för mig ändå en aning motsägelsefullt. Ni kan säkert förklara detta i ert inlägg. Jag anser inte att det i marknadspolitisk synvinkel föreligger någon tvingande nödvändighet, och därför säger jag er också i mina väljares intresse att jag inte kan förstå varför jag skall jubla över och rösta ja till detta tillvägagångssätt. Det skulle kanske bli en aning svårt för mig att förklara detta för jordbrukarna på hemmaplan.
Därför frågar jag än en gång: Är avskaffandet av exportbidraget redan oåterkalleligt? På toppmötet i Berlin konstaterade vi naturligtvis att vi måste spara, men det menar jag skall göras på rätt ställe. Jag antar att vi säkert strax får svar från er i denna fråga.

Fischler
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Först vill jag tacka er, herr Pesälä, så hjärtligt för ert betänkande. Vad det handlar om? Enligt förslaget skall kommissionen ta över ansvaret för ändringar i listan över förädlade produkter som innehåller mjölk och som kan beviljas bidrag. Som föredraganden redan förklarat, har kommissionen redan denna befogenhet för spannmål, socker, ris och ägg. De planerade sammanlagda utgifterna för exportbidrag till sektorn för varor som inte omfattas av bilaga I har sänkts från 610 miljoner euro i 1999 års budget till 551 miljoner euro i budgeten för år 2000. Varför? I år kan vi för sista gången höja WTO:s övre gräns på 475 miljoner euro för den kvantitet som inte förbrukats under 1999. Under nästa GATT-år sänks taket för samtliga utgifter till 415 miljoner på grund av WTO-systemet, och det finns inte längre någon möjlighet till överföring.
Gör följande jämförelse: Förra året hade vi 610 miljoner euro. Nästa år får vi inte göra av med mer än 415 miljoner. Det innebär då enligt vårt sätt att se på saken att det skulle vara oklokt att göra detta jättesprång från 600 till 400 miljoner på en gång. Därför har vi infört ett mellansteg för i år. WTO-åtagandena och budgetdisciplinen kräver ett selektivt tillvägagångssätt. Därför kan vi i fortsättningen bara betala ut exportbidrag till produkter, om detta är nödvändigt för att upprätthålla konkurrenskraften, och detta fru ledamot, är just er fråga. Vi vill alltefter destination och alltefter förutsättningarna på marknaden anpassa listan, så att vi i framtiden kan exportera en maximal kvantitet mjölkprodukter med maximalt tillåtna belopp ur budgeten.
Ni nämnde yoghurt som exempel. Det är ett bra exempel. Där ser man nämligen också hur ologiskt ett system kan vara. För närvarande är det nämligen så att yoghurt tillhör sektorn för varor som inte omfattas av bilaga I, om den innehåller sötningsmedel eller andra tillsatser. Ren naturyoghurt, som alltså bara innehåller mjölk, räknas som mjölkprodukt och hör inte till sektorn för varor som inte omfattas av bilaga I. För naturyoghurt betalar vi sedan en lång tid tillbaka inte längre något exportbidrag. För den smaksatta yoghurten måste vi betala exportbidrag. Är det logiskt?
Det är så ni måste se på saken. För oss handlar detta verkligen inte om att dra åt tumskruvarna på jordbruket, utan det handlar om att med kort varsel kunna reagera ändamålsenligt på marknadens behov. Förslaget ger kommissionen möjlighet att i framtiden anpassa listan över för exportbidrag riktigt snabbt och i samverkan med medlemsstaterna, eftersom det ju görs i kommittén. Till slut vill jag säga att jag tycker det är diskriminerande att mjölk bara muntrar upp trötta män. Varför inte kvinnor också?

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

GOM för mjölk och mjölkprodukter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0074/2000) av Maat för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1255/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (KOM(1999) 608 - C5-0047/2000 - 1999/0246(CNS))

Maat
. (NL) Herr talman! Skolmjölk är något som väcker många känslor i Europa, det är min erfarenhet under de två månader som jag har ägnat mig åt detta betänkande. Många reaktioner från skolor inom hela Europeiska unionen, även från skolbarn. Det tyckte jag var anmärkningsvärt i sig. Det har också uppstått mycket diskussion för att kommissionen säger: låt oss övergå till samfinansiering, det betyder avveckling av det europeiska bidraget. I synnerhet med tanke på detta har också många skolor reagerat och även från mina väljare har jag märkt att man frågat sig om det kommer att ordna sig med skolmjölken, om den kommer att finnas kvar som instrument? I den bemärkelsen måste jag säga att jag var hemskt lycklig som ny parlamentsledamot över att parlamentet vid behandlingen av budgeten för år 2001 i alla fall övertog mitt förslag om att höja budgeten för skolmjölk från 53 till 83 miljoner euro.
Det förslag som nu föreligger i betänkandet och som enhälligt antogs i utskottet för jordbruk, jag säger enhälligt med eftertryck - och det var särskilt glädjande att alla partier inom utskottet för jordbruk stöder betänkandet -, innebär att det behövs ännu mer pengar, i själva verket 96 miljoner euro. Det passar inte riktigt in i budgeten, men realiteten uppmanar till att säga att denna lilla skillnad möjligtvis också kan hittas i mejeribudgeten, med tanke på förändringen på mejerimarknaden. Det är också därför jag helhjärtat uppmanar parlamentet att stödja betänkandet om skolmjölken, för det finns all anledning att göra det.
Det är anmärkningsvärt hur nonchalant vi ibland handskas med mat i Europa. Det finns alltid tillgång till mat, och det är i sig inget problem. Men det har tydligt visat sig att skolmjölk har ett mervärde för barns kostvanor och också bidrar till en bättre kost, särskilt i stadsområden. På grundval av forskning kan man spåra detta. Även Europeiska kommissionen har låtit göra en undersökning. Jag tyckte nog att det var en begränsad undersökning, baserad på en skrivbordsstudie, men med tanke på det stora deltagandet i Europa finns det all anledning att fortsätta med denna ordning. Det läggs extra pengar på undervisning om Internet, den elektroniska motorvägen, det ägnas mer uppmärksamhet åt miljön, det ägnas mycket uppmärksamhet åt ett säkert levnadssätt, åt sociala förhållanden, och då får det inte saknas en god politik med tanke på hur man använder livsmedel på bästa sätt och säkert också vad gäller mjölk.
Av dessa skäl och för att se om denna föreskrift skulle kunna göras något mer nutida, är jag glad att betänkandet även i den bemärkelsen har antagits i utskottet, och jag hoppas även i parlamentet. Utbudet av produkter som kan användas i skolmjölksordningen har utökats. Jag tänker på drickyoghurt, mager ost, lättmjölk, även i den bemärkelsen har värdefulla ändringsförslag lagts fram av min egen grupp, men också av den liberala gruppen, bland annat av Pesälä för Skandinavien. Det finns mycket målmedvetna förslag, vilket betyder att vi på så sätt kan anpassa skolmjölksordningen bättre, integrera den i de nuvarande kostvanorna bättre. Detta förstärker bara historien ännu mer i sig. Den som tror att skolmjölksordningen skall rädda kostvanorna har fått det om bakfoten. Man måste också fortsätta att vara realistisk. Om detta betänkande antas i parlamentet kommer varje barn att få ungefär 12 euro per år i bidrag, vilket är en struntsumma i mina ögon. Det är försvarbart rent samhällsmässigt inom budgeten och även med tanke på en bra livsmedelspolitik.
Herr talman! På grundval av nämnda uppgifter vill jag helhjärtat rekommendera detta betänkande. Jag tackar också ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras enhälliga stöd, vilket ger goda utsikter inför omröstningen i parlamentet. Jag tackar också kommissionen för deras tillmötesgående i fråga om att ta fram nödvändiga uppgifter och också för förberedelserna till detta betänkande. Jag hoppas att detta kommer att leda till ett konstruktivt förhållningssätt med tanke på genomförandet av detta betänkande. Jag har förstått att ministerrådet hur som helst kommer att sammanträda nästa måndag. Det skulle alltså vara ett bra tillfälle om parlamentet skulle godkänna detta betänkande och således även skolmjölksordningen.

Coelho
Herr talman! På begäran av vår kollega Arlindo Cunha meddelar jag här vår ståndpunkt i debatten om skolmjölk. Europeiska unionen finansierar sedan drygt tjugo år distributionen av gratis skolmjölk till låg- och mellanstadiet. De senaste åren har detta uppgått till en genomsnittlig kostnad på nästan 90 miljoner euro som hänför sig till trehundra miljoner liter mjölk till nästan tio miljoner barn, nästan tjugo procent av berättigade skolelever.
Det finns i huvudsak två skäl som rättfärdigar den här åtgärden och dess fortsättning. Den första är den sociala betydelsen, den ger en minimal jämvikt i dieten för de barn och ungdomar som annars inte skulle ha haft detta. Det gynnar i synnerhet ungdomar från mindre gynnade socialgrupper och fattigare områden på landsbygd och i städer. För det andra är den här åtgärden också en drivfjäder för att använda produkten på ett betydligt nyttigare och mera konstruktivt sätt än att till högre kostnad distribuera, denaturera eller exportera till tredje land. Det är synd att Europeiska unionen inte agerar på samma sätt med andra produkter, i stället för att slänga ut dem på de internationella marknaderna på bekostnad av bidrag som ibland är dubbelt så höga som priset på nämnda marknader, vilket gör det svårt att förstå den åberopade avsikten att spara in på kostnader. Amerikas förenta stater, som är känd för att ha en mera individualistisk och mindre solidarisk syn, lägger nästan tusen miljoner dollar per år på distribution av livsmedel till skolbarn, vilket är hundra gånger mer än vad Europeiska unionen gör. Nu kommer Europeiska unionen med ett förslag om att minska finansieringen med hundra procent samtidigt som man föreslår en samfinansiering på femtio procent, vilket bestraffar mindre framgångsrika länder som Portugal. Som portugis skulle jag bli förskräckt om en åtgärd av det här slaget godkändes av ett portugisiskt EU-ordförandeskap.

Van Hulten
Herr talman! Min kollega Maat engagerar sig på ett imponerande sätt för skolmjölken. Det är någonting positivt. Jag är själv en stor förespråkare för skolmjölk. Jag anser för övrigt att inte bara barn utan även vuxna borde dricka mer mjölk. Jag beklagar också att det inte i parlamentets säte i Bryssel finns någon mjölk att få. Jag hoppas att Maats nästa kamp är inriktad på att göra färsk mjölk tillgänglig i Bryssel.
Trots att jag sagt detta, stöder jag inte Maats förslag. I den utvärderingsrapport om skolmjölksordningen som kommissionen själv citerar står "Om man endast beaktar de föreskrivna explicita målsättningarna, som huvudsakligen utgörs av att bibehålla och höja konsumtionen av mejeriprodukter och att främja avsättningen från överskott, är de positiva effekterna marginella." Ändå beslutade kommissionen den 10 december att inte dra in åtgärderna, utan att halvera bidraget.
Jag har ställt ett antal frågor till kommissionen om detta. Jag har frågat kommissionär Fischler huruvida denna åtgärd är i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen. Jag anser att denna åtgärd utmärkt skulle kunna genomföras av nationella parlament och att nationella parlamentariker skulle vara i stånd att göra detta utmärkt.
Jag är inte heller övertygad av den vetenskapliga underbyggnaden när det handlar om ett antal saker som nämns i samband med folkhälsan. Dessutom, när det handlar om folkhälsa så måste kommissionen också basera ett sådant förslag på kapitlet "Folkhälsa" i fördraget.
Det är inte heller tydligt för mig hur mycket av skolmjölksordningen som avsätts till administrationskostnader. Det handlar om en sådan liten del av den totala mjölkproduktionen att jag tror att detta blir en extra stark påfrestning på Europeiska kommissionens budget. För mig är det också otydligt vilka de ekonomiska konsekvenserna skulle bli efter utvidgningen.
Jag är ingen motståndare till skolmjölk, men däremot till skolmjölk på detta sätt. Jag anser att kommissionen måste begränsa sig till huvuduppgifterna och överlåta andra frågor till medlemsstaterna. Jag stöder kommissionens förslag och inte förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Pesälä
Herr talman! Jag vill tacka ledamot Maat för ett bra betänkande och för ett gott samarbete, i synnerhet för att han tog upp folkhälsoaspekten. Hittills har nämligen grunden för prissättningen gynnat produkter med högre fetthalt. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling var rörande enigt om att man borde kunna ändra på grunderna så att detta bidrag på ett bättre sätt kan komma fettsnåla produkter till del. Det har varit en mycket bra signal som EU redan under årtionden uttryckligen sänt till allmänheten via skolelever, skolan och hemmen. Även i detta hänseende måste man fortsätta med detta och såsom ledamot Maat konstaterade aktualisera och därigenom föra vidare sådant som är bra för alla. I synnerhet ändringsförslag 9 och 10 för detta förslag i den riktningen att fettsnåla produkter skulle hamna på samma startlinje som de med mera fett.

Wyn
Herr talman! Jag är glad att få möjlighet att tala i denna debatt och jag gratulerar föredraganden till hans arbete. En självklar konsekvens av beslutet vi står inför att minska eller ta bort denna subvention av mjölk till skolorna kommer att bli minskad mjölktillgång och en sänkt mjölkkonsumtion i skolorna. Jag frågar er ärligt: är det detta ni vill skall hända?
Näringsvärdet är förstås det viktigaste här och en fortsatt mjölkkonsumtion hos skolbarn är vad vi borde arbeta för att uppnå. Förslagen framför oss strider definitivt mot detta.
Låt mig lägga fram för er vad som kan bli resultatet. Det finns två möjligheter. Antingen kommer barnen att övergå till att konsumera produkter med lågt näringsvärde eller, Gud förbjude, så kommer vi att röra oss i riktning mot en situation där barnen måste betala för den mjölk de konsumerar, vilket skulle diskriminera fattiga barn från medellösa samhällen. Vi inser alla vad syftet är här. Det är att skära ned mjölksubventionerna. Men att använda skolbarn som ett vapen i detta syfte är ett lömskt tillvägagångssätt, särskilt i en värld som blir mycket mer hälsomedveten för varje dag som går. Det som gäller nu är icke genetiskt modifierad mat och organiska produkter, och de förslag vi har framför oss innebär ett stort steg tillbaka.
Låt oss vara tydliga. Åtskilliga medlemsstater kommer inte att genomföra denna plan alls om denna subvention dras tillbaka eller minskas. Detta är det reella läget. Detta skulle vara en katastrof, inte bara för skolbarnens - våra framtida medborgares - hälsa, utan också för samhällens livsduglighet.
Jag kommer från en del av Wales där BNP per capita är mindre än 75 procent av genomsnittet i Europeiska unionen, med andra ord ett mål 1-område. Jag är inte stolt över det. Det är ett tecken på vår utarmade ställning. Om man drar ned subventionen kommer dock mitt samhälle att bli än fattigare, ett samhälle vars bönder har förlorat 80 procent av sin inkomst på 2 1/2 år. Detta är inte den Europeiska union jag trodde mitt land hade gått med i. Vi vill ha ett sammanhängande Europa som försöker stödja sina mindre bemedlade samhällen och hjälpa sina fattigaste medborgare.
Det finns också en missuppfattning om att medlemsstaterna på något sätt kommer att betala denna räkning och kompensera underskottet på grundval av att det är de som har ansvar för hälso- och socialpolitik. Låt mig berätta för er att min medlemsstat, Storbritannien, redan håller på att slingra sig vad gäller att tillhandahålla ytterligare pengar till Wales och Skottland som skall matcha Europas medel, en fråga som jag och mina kolleger redan tidigare har betonat i denna kammare. Detta är ingenting unikt för mitt land. Tyvärr kännetecknar det även andra länder.
Bönderna får höra att de skall diversifiera, skaffa sig många funktioner. Dessa är modeorden i Europeiska unionen nu. Och ändå har de redan diversifierat. De har redan skaffat sig så många funktioner som är möjligt för människor. Det är på tiden att vi belönar dem, särskilt de i Europeiska unionens yttre och eftersatta samhällen.
Att dra ned denna subvention skulle förgöra en bransch som redan går på knäna. Vi måste öppna möjligheter för dessa människor och ge dem hjälp att försörja sig själva eftersom de utan tvekan står inför den svåraste ekonomiska tid de någonsin har upplevt. För mig står det klart att de förslag vi har framför oss inte bara är ett sätt att minska subventionen utan snarare, i den händelse medlemsstaterna inte skulle följa efter i nedskärningarna, att ta bort den helt.
Detta fortsatta tärande på mjölkindustrin är tyvärr en del av en generell tendens vi kan åse inom hela jordbruksindustrin. Utan att människor bedriver jordbruk i våra byar och samhällen finns det inga landsbygdssamhällen, ingen blir kvar för att ge service till dem av oss som i bland besöker landsbygden på semestern. Sammanslagningen av gårdar och uppköpen av lantbruksenheter av konsortier som driver upp priserna till orealistiska nivåer har redan gått långt i mitt land, Wales, och håller tråkigt nog på att bli mönsterbildande för andra regioner och länder också.
Jag tycker att vi borde sätta stopp för denna allmänna urholkning av våra landsbygdssamhällen. För tillfället är det ett krav som överträffar behovet att skära ned mjölksubventionerna. Att försvara samhällen är mycket, mycket viktigare. Vi måste låta våra mjölkbönder fortsätta bedriva jordbruk och bevara de samhällen där de förtjänar sitt uppehälle som livsdugliga enheter.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling förtjänar allt stöd i detta hänseende. Maat har klarat sig väl i en mycket svår situation och jag önskar honom all framgång.

Mathieu
Herr talman! Betänkandet av Maat försvarar på goda grunder rätten för miljoner europeiska barn att få subventionerad mjölk i skolan. Emellertid föreslår kommissionen att man sänker nivån för gemenskapsstöd via en ändring av bestämmelsen om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter. Detta val av medfinansiering riskerar att utmynna i en tvekan hos vissa medlemsstater att stödja förslaget, framför allt av ekonomiska tvång, vilket skall ge som resultat att man minskar beloppet för det tillgängliga totala budgetanslaget och skapar därmed en diskriminering mellan de europeiska skolbarnen.
Emellertid bidrar utdelningen av mjölk på skolorna till att upprätthålla konsumtionen av mjölkprodukter och dessa samma mjölkprodukter är nödvändiga som en hälsosam näring för barnen, villkor för en uppväxt fri från näringsbrister. Valet av subventionerad mjölk att ge barnen kunskap om balanserade kostvanor vid en ålder då matvanor och utveckling av smaken formas för hela livet. Denna uppgift får ett särskilt gensvar när det uppstår problem med matvanor och vid dåliga matvanor. Som exempel, i Europa är ökningen av antalet mycket feta barn till följd av sodakulturen och flerfärgade söta drycker alarmerande.
Behöver jag påminna om att mjölken utgör en betydande del av behovet av protein, kalcium, vitaminer och mineraler. De unga barn som konsumerar den förstärker sin kapacitet att skydda sig mot de sjukdomar som matvägran skapar. Maat tar med all rätt upp att matreflexerna har följt utvecklingen av vårt sätt att leva. Sålunda går fler och fler ungdomar framdeles till skolan utan att ha ätit frukost eller låter inte mjölk ingå i sitt morgonmål. Å andra sidan låt oss inte glömma att somliga barn från mycket ogynnsamma miljöer hoppar över frukosten på morgonen av ekonomiska skäl. Dessa barn utsätts för näringsbrist och har problem att koncentrera sig i skolan.
Kommission avsäger sig allt ansvar då den ansvarar för många andra mer kostsamma program. Varför ifrågasätta precis den som gäller de europeiska barnens hälsa? Vid en tidpunkt då våra skolors roll i egenskap av verkstad för förberedelse till ett liv i samhället är vänd upp och ner...
(Talmannen avbröt talaren.)

Nicholson
Herr talman! För det första skulle jag vilja gratulera föredraganden till att ha lagt fram ett betänkande i vilket man inte bara tittar på problemet utan också framför nya idéer för framtiden.
I många länder och områden - såsom min hembygd i Nordirland - hade små barn kanske inte haft möjlighet att få den näring och det kosttillskott de får från mjölken om det inte hade varit för den mjölk de får i skolan.
Jag hoppas och tror också att de kommer att börja uppskatta mjölk och fortsätta att dricka den. En sak som förvånar mig, särskilt när jordbruket och mjölkbönderna genomgår så svåra tider, är att människor är beredda att köpa många andra produkter och betala ansenliga penningsummor för dem, men de är inte beredda att betala samma penningsummor för mjölk, varken till sig själva eller till sina barn.
Mjölk ger en mycket hälsosam och balanserad kost, någonting vi alla borde stödja. Europeiska unionen borde ta fasta på detta. Det ger valuta för pengarna, vilket vi inte alltid får. Vi befinner oss i en situation i Europa för tillfället där vi öser in miljontals euro i jordbruksindustrin, men trots detta har jordbrukarna aldrig haft det sämre i sina liv.
Vi måste gå tillbaka till ritbordet och fråga oss vilka våra prioriteringar är. Jag vill tacka Maat. Han har utmanat oss att se till framtiden, inte bara vad det gäller mjölk som sådan, men också beträffande mjölkprodukter och sätt att uppmuntra barns mjölkdrickande.

Blak
Herr talman! Jag har under flera år talat om att systemet med skolmjölk borde ändras. Jag tycker det är ett helt galet system. Det är näringsmässigt helt felaktigt, och det är omöjligt att administrera. För närvarande ges fullt stöd till sötmjölk, halvt stöd till lättmjölk och inget stöd till skummjölk. System som detta har till syfte att få bukt med överskottet, och eftersom det finns mest mjölkfett i sötmjölk, har sötmjölk fått störst stöd. I stället bör vi ge ett stöd som beräknas per skolelev. Jag skulle ha önskat att vi hade fastställt lägre mjölkpriser, för att vi skulle kunna bli av med de byråkratiska mjölkkvoterna. På längre sikt skall vi ändra EU:s jordbrukspolitik, så att vi kan lösa problemen med konstlade överpriser och överskottslager. Men systemet med skolmjölk är ett av de bättre. Det gagnar inte bara bönderna. Systemet gynnar också barnen och deras föräldrar, i synnerhet om man gör om det så att man lämnar bidrag till fettsnåla produkter. Barn behöver inte så mycket fett. Dessutom blir systemet med stöd per elev mycket lättare att administrera. Det nuvarande systemet har en jättelik administration. Jag har fått många klagomål från skolor som inte klarar av att administrera systemet. Det är en hel vetenskap att räkna ut fettprocentsatser i mjölk och ost. Det slutar ofta med att skolorna måste betala tillbaka stora summor. Det är inte därför att de försöker fuska, utan de klarar helt enkelt inte av att administrera systemet. Därför tycker jag att vi skall rösta för de ändringsförslag som framförts av min gode kollega och lekkamrat Niels Busk. Det system han föreslår är det enda riktiga, både administrativt och näringsmässigt.

Busk
Herr talman! Jag vill gärna inleda med att tacka föredraganden Maat för hans betänkande, som jag stöder i dess helhet. Jag tackar över huvud taget för ett alltid lika gott samarbete i utskottet för jordbruk. Jag tackar också min gode kollega och gode vän Freddy Blak från den socialistiska gruppen för att han stöder mina ändringsförslag. Skolmjölkssystemet är en fråga om kost och hälsa. Barn och unga skall lära sig sunda matvanor, och mjölk med sitt protein- och kalciuminnehåll är en mycket viktig ingrediens i dessa. På den liberala gruppens vägnar har Pesälä och jag lagt fram tre ändringsförslag, som endast syftar till att göra skolmjölkssystemet betydligt lättare att administrera, men som också försöker göra skolmjölkssystemet mera flexibelt i förhållande till de produkter som får stöd. Det råder olika traditioner i fråga om vilka mejeriprodukter som konsumeras, och systemet förenklas av att man vid fördelningen utgår från en kvarts liter mjölk per elev och skoldag. Beträffande andra produkter än sötmjölk bör stödet beräknas med utgångspunkt från fettfattig torrsubstans eller ett mjölkfettsinnehåll på maximalt 50 procent. Därigenom tas i systemet hänsyn till de olikheter i fråga om mjölktraditioner som finns i de olika medlemsländerna.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Kommissionens förslag om att hädanefter bekosta skolmjölksprogrammet med 50 procents samfinansiering har framkallat häftiga reaktioner såväl inom rådet som inom parlamentet. Så fort ordet samfinansiering hörs på jordbruksområdet så visar man klorna. Många ser samfinansiering som en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Även utskottet för jordbruk är emot kommissionens planer. Parlamentet kan stoltsera med en sådan ståndpunkt. Kommer vi att läsa i tidningarna i morgon att "Europaparlamentet är för bidrag till skolmjölk, och går alltså i bräschen för mejerisektorn"? Lurar vi inte oss själva och sektorn med detta resonemang? Ligger ett massivt motstånd mot samfinansiering i sektorns intresse på lång sikt? Inte enligt min övertygelse.
Vi skulle behöva klara oss med det ekonomiska paket som fastställts i Agenda 2000, och vi har utvidgningen av unionen att tänka på. Vid oförändrad jordbrukspolitik blir det en angelägenhet som icke går att betala. Unionen bör inom denna kontext utveckla sin politik. En central fråga i samband med detta är: hur skall vi på ett så effektivt sätt som möjligt kunna handskas med Europeiska unionens begränsade medel? Måste vi fortsätta att belasta jordbruksbudgeten med ett skolmjölksprogram på cirka 90 miljoner euro om året? Är det inte förståndigare att leta efter möjligheter att finansiera sådana program på annat håll? Om vi vill garantera jordbrukssektorn en anständig bidragsnivå, då är det högst nödvändigt. Om vi inte gör det kommer kommissionen säkerligen på andra sätt att försöka hålla sig kvar under jordbrukstaket. Vad tror ni om en minskning av de direkta inkomsttilläggen? Den som motsätter sig samfinansiering för oss betydligt närmare sådana pinsamma besparingar. Vi vill inte medverka till detta. Att avlasta EU:s budget genom kreativa lösningar, såsom samfinansiering, förefaller oss vara ett bättre val, även för jordbrukssektorn själv.
Slutligen ansluter jag mig till protesten mot den skolmjölk som här i denna byggnad delas ut vid sammanträden till människor som säkert inte behöver den.

Fischler
Herr talman! Mina ärade damer och herrar i kammaren! Först vill jag tacka föredraganden herr Maat så hjärtligt för hans arbete med att lägga fram ett väl avvägt betänkande till kommissionens förslag. Ni har ju också märkt i debatten att skolmjölksprogrammet är en knivig fråga, där det finns många skillnader i uppfattning och mening, och därför har han säkerligen inte haft någon lätt uppgift.
De ändringar som Maat föreslår i betänkandet går delvis ut på att helt och hållet förkasta kommissionens förslag. Av denna anledning kan jag inte godta dessa ändringsförslag. Det handlar här om förslagen 1, 5, 6, 7, 10 och 12. Jag är fortfarande övertygad om att engagemanget från statliga respektive kommunala driftställen, även från skolförvaltningarna och mejerisektorn, skulle gynnas genom den föreslagna samfinansieringen, vilket återigen är en förutsättning för att ansträngningarna skall nå resultat.
Det är ju rätt och slätt fel att påstå att bidragen minskar ur en skolelevs perspektiv. Bidraget är oförändrat. Det är bara finansieringskällorna som förändras, och ingen kan väl på allvar hävda att bidraget bara är bra om det tas till 100 procent ur gemenskapens budget.
Jag skjuter ju också utan vidare in att det i detta sammanhang finns folkhälso-, kost- och socialpolitiska mål. Men även här gäller en sak, och detta är också skälet till att en viss artikel i fördraget ligger till grund för förslaget: På området jordbrukspolitik kan vi planera ekonomiskt stöd endast med motiveringen att det därigenom skapas en ökad omsättning. Om man vill vidta socialpolitiska och hälsopolitiska åtgärder, måste man också finansiera dessa inom ramen för hälso- och socialpolitik och inte så att säga genom bakdörren.
När det gäller ändringsförslagen 2, 4 och 9, handlar det om att införliva en större palett av mjölkprodukter i stödet. Kommissionen vill här behålla den befintliga regleringen, enligt vilken kommissionen handhar urvalet av subventionerade produkter. Därför kan jag kan visserligen inte godta ändringsförslagen, men budskapet som ligger bakom och som skall förmedlas, nämligen att den befintliga produktpaletten måste granskas, uppfattar jag som något mycket positivt, och jag kommer att verka för att denna fråga behandlas och diskuteras ytterligare i förvaltningskommittén för mjölk och mjölkprodukter.
Ändringsförslag 3, slutligen, är en förklaring, varför jag inte tycker det är meningsfullt att ta med detta i förordningens text. När det gäller de praktiska aspekterna av förslaget, befarar jag emellertid att det skulle kunna leda till olika stödformer i medlemsstaterna och stora variationer i fråga om stödets nivå inom en kortare tidsperiod. Eftersom det säkert inte är någon som vill detta, vore det bättre att behålla gällande bestämmelser. De är entydiga, utgår ifrån objektiva kriterier och garanterar också en långtgående stabilitet.
Det är av samma skäl som jag inte kan godta förslagen 8 och 10, som syftar till att relatera nivån för understödet till andra mjölkbeståndsdelar än fett. Slutligen bör man i ändringsförslagen 8 och 9 förtydliga att bidraget betalas för en bestämd mängd mjölk per elev och dag. Det skulle innebära att det nuvarande läget egentligen bekräftas, och därför är det egentligen ytterligare ett argument för att inte godta ändringsförslagen. Jag tackar för er uppmärksamhet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Riktlinjer om vertikala begränsningar
Talmannen
Nästa ärende på föredragningslistan är betänkande (A5-0077/2000) av Thyssen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om riktlinjer om vertikala begränsningar (C5-0009/2000 - 2000/2003 (COS))

Thyssen
. (NL) Herr talman! Denna debatt om riktlinjerna om vertikala begränsningar är för tillfället den sista i en serie på fyra om ytterst tekniska ämnen. Näringslivet är medvetet om vikten av den gemensamma konkurrenspolitiken för sina förehavanden, men låt oss inte glömma att rättvis, bindande och god konkurrenslagstiftning även har konsekvenser för konsumenten. Jag har fått intrycket av att för människor som inte känner till konkurrenspolitiken verkar hela frågan om de vertikala begränsningarna mellan företag vara en något främmande sak, men ändå är det så att en stor del av den dagliga distributionen utförs, kontrolleras, organiseras på grundval av lagstiftningen om vertikala begränsningar. Jag hade tänkt, herr talman, att till förmån för kollegerna kortfattat illustrera detta, men när jag ser hur få personer det sitter i salen tror jag att jag inte skall spilla er tid och inte heller tolkarnas tid på detta. Kommissionären känner till sin akt, och de personer som kommer att tala i denna fråga känner till det åtminstone lika bra som jag själv.
Därför bara följande. Jag tycker att vi från parlamentets sida och som föredragande å ekonomiutskottets vägnar kan säga att det är bra att kommissionen fastställer riktlinjer och att de publicerar dessa. Kommissionen är Europas främsta konkurrensauktoritet, och alla, och då i synnerhet rättssäkerheten, kommer säkerligen att dra nytta av det när de mycket konkret illustrerar sin nya politik i förväg.
En annan sak är följande. Jag hoppas att kommissionen kommer att arbeta in de kommentarer som summerats i betänkandet från utskottet för ekonomi och som jag inte tänker upprepa här i den slutliga versionen av riktlinjerna som snart kommer att offentliggöras, och jag skulle också gärna vilja höra er säga det, herr kommissionär.
Dessutom ett par frågor. För det första, får vi den utvärdering som vi bett om efter tre, fyra års nytt förfarande i de vertikala avtalen? För det andra, när kan vi förvänta oss förslag till ett nytt förfarande för de horisontella avtalen, ett nytt förfarande som också aviserats av kommissionen? För det tredje, lastbilsdistributionskontrakten faller tills vidare utanför det nya förfarandet, men förordningen för denna sektor löper ut år 2002. Vi kan förvänta oss att det kommer en utvärdering från kommissionen detta år. När får vi denna, och har kommissionen redan rådgjort med sektorn för lastbilsdistribution, och då framför allt med de små distributörerna? För det fjärde, vi har trots allt en mycket grundläggande fråga kvar, en fråga som vi utan resultat har ställt upprepade gånger, och jag måste därför upprepa den än en gång, varför har kommissionen ändå valt att omedelbart tillämpa det nya förfarandet även i de sektorer där konkurrenspolitiken, såsom den hittills varit organiserad, fungerat på ett bra sätt?
Herr talman! För att avrunda vill jag tacka kollegerna - tyvärr är de inte här - som också har ägnat sig åt detta ämne inom utskottet för ekonomi, inte bara för detta betänkande, utan även för de tre betänkanden som föregick detta. Jag vill också meddela de som lagt fram ändringsförslag, och det är ändringsförslag som lagts fram för PSE-gruppens räkning, att jag tyvärr varit tvungen att förkasta dessa ändringsförslag av innehållsmässiga skäl som jag redan tidigare redogjort för i utskottet för ekonomi, och för det andra också för att dessa ändringsförslag redan tidigare varit framlagda på kommissionsnivå och där förkastats i tur och ordning.
Herr talman! Slutligen vill jag också ursäkta mig för att jag inte kan närvara vid omröstningen i morgon bitti, men Wogau kommer att ersätta mig som föredragande om det skulle behövas.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär! Kollegan Thyssen har utfört ett bra arbete och jag vill också gratulera henne för det. Själv vill jag i detta sammanhang bara kommentera den relevanta varumarknaden och riktlinjerna angående fastställandet av marknadsandelar i synnerhet med tanke på samarbetsavtalen inom servicestationsbranschen. Åtminstone i mitt hemland Finland och i andra små medlemsländer kommer dessa frågor att vålla problem.
Riktlinjer om vertikala begränsningar skall formuleras på det sättet att man med hjälp av dem klart och entydigt kan se när säljarens marknadsandel överstiger den föreskrivna tröskeln på 30 procent. När det gäller samarbetsavtal inom servicestationsbranschen tas det i förslaget i dess nuvarande form inte tillräckligt klart hänsyn till särdragen på marknaden och till leveransavtalen inom branschen.
Begränsningen av marknadsandelen till 30 procent i enlighet med gruppundantagsförordningen kommer att vålla jämlikhetsproblem åtminstone vad beträffar de servicestationer som är verksamma i Finland. Tillämpningen av den nya regeln kan leda till situationer där till exempel servicestationsbranschens samarbetsavtal, som är helt jämförbara vad effekterna beträffar, hos oss kommer att betraktas på ett annorlunda sätt när marknadsandelen för ett servicestationsbolag eventuellt överskrider 30-procentsgränsen.
Det är viktigt att den relevanta marknad som avses i artikel 3 i gruppundantagsförordningen definieras på ett entydigt sätt. I riktlinjerna har man inte tillräckligt noggrant fastställt på vilket sätt man skall räkna ut tillverkarens och grossistledets marknadsandel. Detta upplever jag som en särskilt problematisk omständighet.
När det gäller konkurrensrättslig reglering i en bransch där konkurrensen står mellan varumärken borde man i riktlinjerna klart konstatera att man när man räknar ut marknadsandelar alltid skall betrakta vart och ett av leverantörsleden för sig. Dessutom borde riktlinjerna preciseras på så sätt att det entydigt framgår att man när man på den relevanta marknaden räknar ut tröskeln på 30 procent skall beakta huruvida varuleverantörens försäljning sker under eget varumärke till detaljhandeln eller till ett mellanled.

Medina Ortega
Herr talman! Jag lyckönskar mig till att ni visste att jag är här och att jag skulle tala. Ni vet att jag inte brukar breda ut mig för mycket.
Jag kommer helt enkelt att begränsa mig till att förklara de ändringsförslag min kollega, Berenguer, som inte kan vara närvarande lagt. Det handlar om ändringsförslag 2, 3 och 4 .
Ändringsförslag 2 handlar om möjligheten att befria distributören genom återlämning av insatserna då kontraktet upphör. Den formel som används är den som finns i punkt 147 i kommissionens riktlinjer för denna fråga, vilket kallas den period investeringar minskar i värde. Det borde finnas en möjlighet i vissa fall att befrias med hjälp av en återbetalning av investeringen. Dvs. att man inte förslavar distributören permanent genom producentens inledande investering.
Ändringsförslag 3 handlar om att producenten fastställer priser - återförsäljningspriset - i vissa fall, som vid lansering av produkten. Det finns vissa fall i vilka detta fastställande av återförsäljningspriset kan rättfärdigas. Det hänvisar punkterna 38 och 39 i kommissionens riktlinjer till, men det är tydligt att man i vissa fall måste vara flexibel och vi är säkra på att kommissionen förstår det.
Slutligen handlar ändringsförslag 4 om skydd för producenten inför påtryckningar från distributören för att tvinga fram en förlängning av kontraktet. Vi talar om kontrakt för ett enda märke, punkt 131 och de följande.
Det är ändringsförslag som helt enkelt syftar till att påminna om några konkreta aspekter, men det är tydligt att såväl de riktlinjer som föreslås av kommissionen som Thyssens betänkande rör sig inom ramen för det rimliga och praktiska. Vi hoppas att kommissionen administrerar dessa riktlinjer på ett flexibelt sätt så att man å ena sidan garanterar konkurrensen på marknaden och å den andra inte når situationer med förslavning eller begränsning av den ekonomiska aktiviteten för distributörerna.

Fischler
Herr talman, i telegramstil på grund av tidsbristen. För det första ett hjärtligt tack till er, fru Thyssen, för ert utmärkta betänkande. För det andra ett tack också till medlemmarna i utskottet för ekonomi och valutafrågor för ert stöd till detta viktiga reformprojekt!
Förslaget är ett viktigt steg i reformen av konkurrenspolitiken beträffande de vertikala begränsningarna. Sedan grönboken publicerades 1997 har utvecklingen inom anordningen vertikala begränsningar genomgått olika skeden, bland dessa senast antagandet av den nya förordningen 2790 om tillämpande av artikel 81.3, på vertikala avtal. Som ni vet fullföljer kommissionen med denna politik ett avgörande skifte bort från den traditionella ansats som bygger på formella kriterier över till en ansats som utgår ifrån en analys av de ekonomiska konsekvenserna.
Detta har som mål att återställa avtalsfriheten för det stora flertalet företag och förbättrar samtidigt konkurrensskyddet till konsumentens fördel. Vidare, fru Thyssen, vill jag ge svar på er fråga om huruvida det kommer att ske någon review: Javisst, det kommer att ske en review av direktiven efter fyra år.
Till er fråga om de horisontella åtgärderna: Kommissionens tjänsteenheter är för närvarande i färd med att utarbeta ett paket med direktiv för detta horisontella samverkansavtal. Ett första förslag till direktiv kommer då att överlämnas till Europaparlamentet, innan det offentliggörs i Europeiska gemenskapens officiella tidning. Det är mycket troligt att detta sker före slutet av april.
Det gläder mig att jag kan konstatera att Europaparlamentet och kommissionen har haft ett nära och konstruktivt samarbete i denna fråga. Thyssens betänkande visar ännu en gång att viljan till samarbete är ett avgörande bidrag till många av de reformaspekter som hör samman med detta.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.20.)

