
Corbett
Fru talman! Ni känner till att Förenta nationernas konferens för handel och utveckling just nu sammanträder i vår byggnad i Bryssel. Ni kanske inte känner till att två företrädare för den burmesiska militärjuntan deltar i detta sammanträde. Som ni känner till har Europeiska unionen antagit en gemensam ståndpunkt - som stöds av denna kammare - att inte bevilja visering till medlemmar av den burmesiska militärjuntan. Trots detta finns de alltså här i vår egen byggnad.
Jag har förstått att rådet har upphävt förbudet i samband med denna konferens, eftersom man ansåg att detta var nödvändigt med hänsyn till sina skyldigheter gentemot Förenta nationerna. Om så är fallet, låt mig då uppmana er, fru talman, att be rådet eller Solana att utfärda ett uttalande genom vilket man fullständigt klargör att detta var ett undantag och att viseringsförbudet och den gemensamma ståndpunkten fortfarande gäller.

Talmannen
Tack, herr Corbett. Jag skall ta upp den frågan med Solana. För övrigt förutsätter jag givetvis att ministern lyssnade till er uppmärksamt, och att hon noterade det ni sade. Jag vet inte om hon vill svara... Inte nu, bra. Men vi har lyssnat till er, herr Corbett, och jag kommer att vidta lämpliga åtgärder.

Van Orden
Fru talman! Angående en ordningsfråga. Jag vill göra er uppmärksamma på vissa andra tämligen ovälkomna besökare på vårt område. I går ägde det rum en skamlig kommunistdemonstration på tornbyggnadens gård. Detta känns ganska hotfullt för ledamöterna; det är ett intrång på parlamentsområdet. Skulle ni kunna titta närmare på detta: Var går gränserna för parlamentets område och vilka rättigheter har vi när det gäller att stänga ute dessa personer från vårt område?

Talmannen
Jag skall genast ge ordet till Banotti, eftersom jag har en känsla av att hon vill svara er, vilket jag tackar henne för.

Banotti
Fru talman! Ni känner till att jag tog upp frågan vid presidiet i förra veckan om en väldigt hotfull och påträngande demonstration framför parlamentsbyggnaden i Bryssel, så jag blev lika överraskad när jag i går fick se exakta samma sak hända igen.
Det verkar som om parlamentets gård är en offentlig plats. Den övervakas av polisen här i Strasbourg, och det har tydligen skett vissa kommunikationssammanbrott. De hade inte informerat parlamentet om att denna demonstration skulle äga rum i går. Jag håller med Van Orden. Alla har rätt till sin demokratiska åsikt, men det var sannerligen hotfullt för både ledamöter och besökare, som i hundratal försökte att ta sig in i parlamentet samtidigt. Jag hoppas alltså verkligen att förvaltningen i Strasbourg ser till att vi inte behöver gå igenom detta en gång till.
Jag kommenterar inte frågan som togs upp, men detta är andra gången som tillträdet till parlamentet har hindrats av samma demonstranter.

Caudron
Fru talman! I måndags kväll, efter ert meddelande om fallet Berlusconi i Spanien, frågade jag er om ni hade möjlighet att ge oss alla de dokument som ni hade fått från de spanska politiska och rättsliga myndigheterna. Ni svarade att ni självklart skulle ta itu med det genast. Nu är det onsdag förmiddag och jag har fortfarande inte fått dessa dokument.

Talmannen
Detta är helt oacceptabelt, herr Caudron. Jag skall genast kontrollera vad det är som har hänt. Jag ställde frågan två gånger till sessionstjänsten, och man försäkrade mig att dokumenten hade översänts till parlamentets kolleger. Tro mig, jag kommer inte att lämna frågan utan att kontrollera detta.

Maij-Weggen
Fru talman! Jag har samma anmärkning som Corbett. Även vi har fått meddelandet om att högt uppsatta officiella företrädare för Burma befinner sig i Bryssel. Europeiska unionens officiella politik är att inte ta emot regeringspersoner från Burma på grund av landets skandalösa regim. Märk väl att fru Aung San Suu Kyi, som här tog emot Sacharovpriset, fortfarande hålls i fängslad. Jag anser att det är en oerhörd skandal att dessa människor kan vistas här och föra sin talan i vår egen kammare. Således instämmer jag helt och fullt med Corbert och yrkar på att omedelbara åtgärder vidtas.

Staes
Fru talman! Vidare i fråga om Berlusconi. Först en positiv punkt. Jag måste meddela er, och även herr Caudron, att den dokumentation som ni lovade oss verkligen har skickats. I går erhöll vi den på alla språk per e-post, förvisso efter klockan nio, så jag antar alltså att ett antal kolleger inte har öppnat sin e-post i dag.
Men nu till en annan punkt, fru talman. Framför mig har jag ett telegram som ni har skickat till herr Berlusconi, ordförande för Forza Italia. Ni gratulerar herr Berlusconi, visserligen personligen, men jag måste säga att jag förundrar mig över den hjärtlighet med vilken ni önskar honom att hans valprogram kommer att innebära en ny start för Italien. Jag måste påminna er, fru talman, och understryka att Berlusconis valseger inte innebär att han nu står höjd över misstankar om korruption och maktmissbruk. Jag vill här klart och tydligt fastslå att det är högst otydligt var hans förmögenhet kommer från. Dessutom utgör monopolställningen inom mediavärlden en fara för den italienska demokratin, fru talman. Ni vet att Berlusconi kontrollerar en stor del av den italienska pressen. Jag anser att detta är oacceptabelt. Jag skulle egentligen vilja att kommissionen snarast låter granska denna kränkning av europeisk konkurrenslagstiftning.
Fru talman! Jag hade hoppats att ni, trots alla de vänliga ord som ni riktar till Berlusconi, ändå skall ta initiativet till den här åtgärden, för att göra det tydligt att det som nu sker i Italien trots allt inte är så önskvärt.

Talmannen
Herr Staes! Jag tackar er för att ni meddelade mig att ni fick dokumenten i går kväll, och jag kan endast uppmana Caudron att kontrollera sin e-post.
När det gäller det telegram som jag skickade till Berlusconi noterade ni säkert, herr Staes, att jag klargjorde att det var jag personligen som lyckönskade honom. Jag använde givetvis inte parlamentets namn i detta lyckönskningstelegram, där jag uttryckte vad jag ansåg mig behöva framföra personligen.

Fiori
Fru talman! Till och med en så lugn och sansad person som undertecknad tappar till slut tålamodet. Vi har hört en rad personangrepp på ordföranden för en politisk rörelse, angrepp som grundar sig på pressuppgifter som inte har bekräftats. Vi är en institution och en institution bör ha respekt för alla sina medlemmar, någonting som jag tycker har saknats under de senaste två månaderna. Det italienska folket har gjort ett klart, odiskutabelt val och vi har en statschef. Kan då var och en vara snäll och hålla inne med sina - för övrigt helt legitima - synpunkter. Låt oss som institution sluta upp med sådant här!

Galeote Quecedo
Fru talman! För några timmar sedan drabbades en baskisk journalist, Landaburu, med högt anseende såväl i sitt yrkesliv som i sitt engagemang för demokratin och mot Francoregimen. Som tur är klarade han sig levande, men det är ändå chockerande bara några dagar efter valet i Baskien där vi, vid sidan av resultaten, måste framhålla som positivt att 80 procent av baskerna deltog.
Just denna vecka debatterar Europaparlamentet en resolution om yttrandefrihet till vilken min grupp har ingivit ett ändringsförslag som tar upp situationen med de förföljelser som de fria och oberoende massmedierna är utsatta för i Baskien, och som jag är säker på kommer att få kammarens stöd.
Jag vill be att ni för Europaparlamentets räkning ger uttryck för vår solidaritet till Landaburu.

Talmannen
Herr Galeote Quecedo! I går kl. 17.00 tog jag självklart upp detta nya attentat här i församlingen, och jag beklagade det i ordalag som påminner mycket om era. Självklart uttryckte jag omedelbart, å parlamentets vägnar, allas vår medkänsla med denna journalist.

Katiforis
Fru talman! I måndags hade jag glädjen att berätta för er om frigivningen av Tziakourmas, som bortförts av turkcypriotiska kidnappare och frigavs efter Europaparlamentets begäran om hans frigivning. Jag sade då att jag hoppades detta skulle vara inledningen till ett annat uppträdande från turkisk sida och från företrädarna för den turkcypriotiska befolkningsgruppen, att man skulle upphöra med våld och provokationer, så att vi kan gå vidare och slå in på försoningens väg.
Tyvärr tog utvecklingen mycket snabbt en annan vändning, för det har ägt rum en ny kidnappning­ det verkar som om det alltid måste ske en kidnappning, så att det finns en person kvar i fångenskap, när någon annan friges - denna gång av en 75 år gammal man, som cyklat i den neutrala zonen och som greps för att han cyklade berusad. Det är första gången jag hör att drink driving är ett brott, och därtill ett brott som måste beivras genom gränskränkningar.
Jag skulle vilja uppmana er, fru talman, och jag uppmanar också mina kolleger att ta denna händelse på allvar och att upprepa parlamentets budskap till de turkiska myndigheterna vid det förra tillfället, för genom händelser av detta slag omöjliggörs varje utveckling mot en fredlig lösning.

Välkomsthälsning
Talmannen
Kära kolleger! Jag har äran och nöjet att å parlamentets vägnar välkomna en delegation från Knesset, ledd av Dayan, vilken tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Jag skulle vilja säga att det alltid är med stort nöje som Europaparlamentet tar emot delegationer från Knesset, då våra band är både uråldriga och nära. Sedan det gemensamma besöket i september 2000 av talmannen i er kammare, Avraham Burg, och Abu Ala, ordföranden i det palestinska lagstiftande rådet, ett besök som väckte så stora förhoppningar... har alla insett att framtidsutsikterna tyvärr har förmörkats på ett tragiskt sätt. Europaparlamentet följer situationen mycket uppmärksamt, vilket vår förestående debatt kommer att vittna om. Jag skulle helt enkelt vilja uttrycka en stark förhoppning om att ert besök skall bidra till att dialogens trådar återknyts, och jag önskar er varmt välkomna.

Situationen i Mellanöstern
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om situationen i Mellanöstern.
Jag ger genast ordet till Lindh, rådets tjänstgörande ordförande.

Lindh
. Fru talman, ärade ledamöter! Läget i Mellanöstern förvärras nu. Misstron mellan parterna växer. Våldet skördar dagligen fler offer.
För palestinierna har ett normalt liv inte varit möjligt på länge, och förhållandena blir allt sämre. EU tar avstånd från alltmer av övervåld i Gaza och på Västbanken: israeliska intrång och stridsvagnseld på palestinakontrollerade områden, eldgivning längs olika vägar, dödande av vissa utvalda personer. Vid dessa tillfällen har människoliv skördats bland oskyldiga civila, därav många barn. Den ekonomiska situationen är också svår. Den palestinska myndigheten är i djup financiell kris sedan de israeliska transfereringarna stoppats och normala ekonomiska aktiviteter upphört på områdena. Myndigheten lever i praktiken på ekonomiska bidrag från arabiska givare och EU.
Även Israel drabbas av den ekonomiska nedgången som följer av krisen, om än i mindre utsträckning än det palestinska samhället. Även israelernas dagliga tillvaro försvåras alltmer. Våldet i form av granatkastareld, bilbomber och självmordsattacker drabbar alltmer också Israel. Israeliska civila och barn dödas.
Premiärminister Sharon valdes på löftet att öka säkerheten. I stället har konfrontationsnivån höjts, den militära insatsen ökats och beredskap visats både att gå in i palestinsktkontrollerat område och angripa syriska mål i Libanon. Säkerhetsläget har helt enkelt förvärrats.
Det finns ingen långsiktig militär lösning. Striderna kommer varken att vinnas eller förloras. Konfliktens enda lösning ligger i förhandlingar. Därför måste fredsprocessen fortsätta.
Ordförandeskapet och EU har täta kontakter med parterna, och vi uppmanar dem att fortsätta fredsförhandlingarna med utgångspunkt från resultaten av tidigare förhandlingar, syftande till en slutstatuslösning på folkrättslig grund, inklusive FN:s resolutioner 242 och 338.
En avgörande svårighet är den grundläggande bristen på förtroende mellan parterna. Båda parter gör missbedömningen att det är den andra sidan som är ensam ansvarig för våldet och för att fredsprocessen avstannat. Ingen vågar visa prov på försoning eller flexibilitet, eftersom man fruktar att det skall uppfattas som svaghet.
Det behövs ett diplomatiskt initiativ för att bryta dödläget. Europeiska rådet i Stockholm gav höge representanten Javier Solana i uppgift att tillsammans med kommissionen också rapportera till toppmötet i Göteborg i juni om hur EU skall kunna främja fredsansträngningarna. På Gymnichmötet i Nyköping den 5 maj rapporterade Javier Solana hur detta arbete fortskred.
EU välkomnar och stödjer Mitchellkommissionens rapport och förslag, liksom det egyptisk-jordanska fredsinitiativet, vilket bygger på överenskommelser i vilka Israel medverkat. Båda förslagen uppmanar parterna att omedelbart ingå eld upphör-avtal, att bekräfta sin vilja att respektera ingångna överenskommelser och ha som mål att återuppta förhandlingar. Förtroendeskapande åtgärder utgör en förutsättning för att förhandlingarna skall lyckas.
En av de mest kritiska frågorna för fredsprocessen är den israeliska bosättningspolitiken. Både det egyptisk-jordanska initiativet och Mitchellrapporten ställer krav på totalstopp på all bosättningsverksamhet. Mitchellrapporten antyder även att israelerna borde överväga att dra sig ur kontroversiella och utsatta bosättningar. EU anser att dessa krav är motiverade. Vi menar att bosättningspolitiken strider mot folkrätten och utgör ett allvarligt hinder för fred. EU har uppmanat Israel att börja dra tillbaka bosättningar.Vi stödjer också Mitchellrapportens förslag att israelerna bör upphöra att använda skarp ammunition mot demonstranter. Till förtroendeskapande åtgärder hör också att Israel återbetalar de skattemedel man är skyldig den palestinska myndigheten.
En förhandlingslösning, eller en etapp på vägen mot en sådan, måste innebära målet att upprätta en demokratisk, livskraftig och fredlig palestinsk stat. EU har definierat sina positioner i frågan i Berlindeklarationen i mars 1999 och i New York-deklarationen den 12 september 2000. Det förblir en uppgift för EU att i samverkan med andra intresserade länder och aktörer vara palestinierna behjälpliga i uppbyggandet av en sådan demokratisk och fredlig palestinsk stat.
En hållbar fred i regionen är inte möjlig utan fredsavtal också mellan Israel och Syrien samt mellan Israel och Libanon. Betydande framsteg har nåtts i förhandlingar mellan Israel och Syrien. Det gäller nu att slutföra dessa och finna en lösning baserad på de folkrättsliga principer som jag angett tidigare. Det israeliska tillbakadragandet från södra Libanon i maj förra året utgjorde en viktig förutsättning för ett kommande fredsavtal. Under perioden fram till dess att fredsavtalen slutits är det viktigt för alla parter att undvika incidenter och andra handlingar som kan leda till en fortsättning av våldet.
EU kommer att aktivt bidra till den fortsatta fredsprocessen, i samverkan med andra berörda stater, och genom den höge representanten Javier Solana, särskilda sändebudet Miguel Moratinos och kommissionen.
Mellanöstern är den mänskliga civilisationens urhem. Det är ett område av sällsynt kulturell rikedom och religiös betydelse som nu alltmer förknippas med den långvariga konflikt som regionen sjunker allt djupare i. En förutsättning för en positiv utveckling av regionen är att den nuvarande konflikten upphör. Det svenska ordförandeskapet vill tillsammans med övriga EU-partners allt efter förmåga göra allt vi kan för att bidra härtill.

Patten
. (EN) Fru talman! Jag beklagar naturligtvis att situationen i Mellanöstern, som beskrivits så bra av ministern, inte har förbättrats sedan mitt förra uttalande om frågan i kammaren. Våldet fortsätter, dödandet på båda sidor, även av barn, fortsätter utan avmattning, egendom förstörs - särskilt odlingsbar jord och skydd i flyktingläger - och bosättningarna på Västbanken och i Gaza fortsätter.
Europeiska unionen uppmanas ständigt att inta en mer framtonande roll i Mellanöstern. Huvudprinciperna i vår ståndpunkt är att fred måste vila på internationell rätt, på de relevanta FN-resolutionerna, inbegripet FN:s säkerhetsråds resolutioner 242 och 338 och på principen "Mark mot fred". Vi, dvs. Europeiska unionens alla institutioner, bör tydligt upprepa dessa principer i alla våra kontakter med parterna i denna bittra dispyt.
Europeiska unionen stöder även fortsättningsvis alla initiativ till att hitta en fredlig lösning på denna konflikt. Som ministern sade, stöder vi det egyptisk-jordanska fredsinitiativet, såväl som den berömvärda Mitchellkommissionens rekommendationer, inbegripet totalstoppet på all bosättningsverksamhet och ett snabbt och beslutsamt upphörande av våld och terrorism.
Det har varit för mycket blodspillan och för många strider. Våldet måste upphöra. Det finns inget som berättigar Israels oproportionerliga användning av våld mot civila och förstörelsen av egendom. Den palestinska myndigheten måste också göra allt som står i dess makt för att stoppa angreppen på civila israeler. Detta inbegriper att förhindra uppmuntran till sådana angrepp, och den palestinska myndigheten måste naturligtvis få till stånd en effektiv kontroll av sin säkerhetstjänst. Vi kan inte bara fördöma det våld som utförs av en sida. Jag anser att Mitchellkommissionen förespråkar ett förnuftigt sätt, det enda sättet, att få stopp på parternas ständiga placerande av skuldbördan på den andra partens axlar, att få stopp på dödandet och lemlästandet och få parterna att börja samtala med varandra. Samtalen måste återupptas och parterna måste beakta sina internationella åtaganden. När det gäller Israel, har dessa åtaganden att göra med frågor som att följa internationell rätt på det humanitära området, som omfattar respekt för de mänskliga rättigheterna, som fastställts av Europeiska unionen vid kommissionen för mänskliga rättigheters sammanträde i Genève, samt även bosättningsfrågor. Det handlar också om bilaterala åtaganden rörande den palestinska myndigheten, t.ex. överföring av skatteintäkter, och det inbegriper även åtaganden enligt associeringsavtalet mellan EG och Israel. När det gäller den palestinska myndigheten, måste denna genomföra försenade reformer både på det ekonomiska och politiska området, inbegripet demokratisk öppenhet, kamp mot korruption och förbättring av rättssäkerheten.
Jag vill hänvisa till två konkreta och praktiska frågor i dag, vilka jag regelbundet får frågor om av parlamentet: Effekten av den ekonomiska blockaden mot den palestinska myndigheten och bosättningspolitiken. Det har under den senaste tiden skett vissa förbättringar när det rör rörligheten för varor och personer till och från Gazaområdet. Ett antal affärsmän har t.ex. erhållit tillstånd, men den ekonomiska verksamheten i de palestinska territorierna är fortfarande mycket begränsad. Den palestinska myndigheten har fortfarande att ta itu med det ekonomiska och institutionella sammanbrottet. Sammanträdet mellan de internationella biståndsgivarna i Stockholm den 11 april, innebar ett rejält steg framåt när det gäller att lösa den palestinska myndighetens budgetkris. Vi uppskattar särskilt de åtaganden som arabländerna gjorde. Efter sammanträdet i Stockholm har kommissionen fört en diskussion med den palestinska myndigheten om grunden för vårt framtida stöd. Detta omfattar åtgärder som syftar till att förbättra den ekonomiska förvaltningen och slutföra de institutionella reformerna. En del av dessa åtgärder, särskilt de som har att göra med institutionella reformer, utgör en tydlig bekräftelse på åtaganden som tidigare tillkännagetts av den palestinska myndigheten. Vi har noterat vilka åtgärder den palestinska myndigheten har vidtagit för att anta en stramare budget. Den palestinska myndigheten arbetar också på andra välkomna reformer med anknytning till ekonomisk förvaltning, såsom en konsolidering av intäkterna. Internationella valutafonden övervakar denna process, och vår avsikt - på grundval av denna stramare budget - är att göra månatliga utbetalningar på 10 miljoner euro under de kommande sex månaderna, när vi fått det avtal som vi alla vill ha, men jag upprepar vad jag sade tidigare och vad ministern sade, dvs. att det viktiga är att få ett slut på blockaden och återuppta utbetalningarna av skatteintäkterna.
Låt mig nu ta upp Israels bosättningspolitik. Europeiska unionens ståndpunkt om bosättningarna är tydlig. All bosättningsverksamhet i Gazaområdet, på Västbanken - inbegripet östra Jerusalem - och på Golanhöjderna är olaglig enligt internationell rätt, och utgör ett stort hinder i strävandena för fred. Detta inbegriper den naturliga tillväxten av bosättningarna, som utgör en överträdelse av internationell rätt som inte kan tillåtas fortgå i oförändrad omfattning. Jag får ofta frågan - särskilt mot bakgrund av våra initiativ för att nå en lösning på frågan - vad detta får för inverkan på vårt associeringsavtal med Israel och särskilt när det rör ursprungsbestämmelser, som omfattas av avtalet. Som en följd av det jag har sagt, faller Västbanken, Gazaområdet och Golanhöjderna utanför avtalets territoriella räckvidd. Detta är inget nytt som jag tar upp, det är inte någon slags politisk gest. Låt mig göra detta fullständigt klart. Detta har redan tagits upp i kommissionens meddelande från 1998 om samma fråga. I meddelandet klargjordes att en förmånsbehandling avseende tillgången till gemenskapsmarknaden för israelisk export som har sitt ursprung i bosättningar på Västbanken och Gazaremsan, och i östra Jerusalem och Golanhöjderna, jag citerar, "strider mot avtalade ursprungsbestämmelser, eftersom dessa områden inte utgör en del av Israel enligt allmän internationell rätt". Man visade därför genom meddelandet, och jag citerar igen, "att en förmånsbehandling avseende tillgången till gemenskapsmarknaden för export som har sitt ursprung i bosättningar på Västbanken och Gazaremsan, som om den hade sitt ursprung i Israel enligt det interimistiska handelsavtalet mellan EG och Israel är en överträdelse av det senare, med tanke på att det inte är tillämpligt på dessa territorier."
Europeiska unionen måste bevara rättsäkerheten. Detta togs också upp på ett mycket allvarligt sätt av Förstainstansrätten under ett liknande fall, då rätten sade att befintliga politiska motsättningar - jag citerar, "inte befriar kommissionen, som övervakar fördraget och de avtal som slutits enligt detta, från att säkerställa ett tredje lands korrekta tillämpning av de skyldigheter det åtagit sig att uppfylla enligt ett avtal som slutits med gemenskapen". Ståndpunkten är glasklar. Om, jag betonar ordet om, Israel vill deklarera varor som kommer från bosättningarna som om dessa var av israeliskt ursprung, kan EU:s tullmyndigheter inte instämma i denna tolkning.
(Applåder)
Gemenskapen har behörighet när det rör tullverksamheten och tillämpningen av denna gemensamma politik har delegerats till medlemsstaterna, men kommissionens roll är att säkerställa en sammanhållen tillämpning och se till att olika medlemsstater inte tolkar bestämmelserna på olika sätt. En rad medlemsstater har gjort förfrågningar när det rör israeliska ursprungsintyg under de senaste månaderna, och svaren har nyligen skickats till tullmyndigheterna i medlemsstaterna. Vårt ansvar i kommissionen i dag, är att se till att vi undviker åtgärder som inte är samordnade. Jag har därför föreslagit att tullmyndigheterna snarast diskuterar de mottagna svaren och varje form av åtgärd de överväger vid tullkodexkommitténs nästa sammanträde den 31 maj.
Vilka är då de tekniska åtgärder som nu kommer att vidtas? Frågan kommer att betonas vid associeringskommittén EU-Israels sammanträde den 21 maj. Punkten finns på dagordningen som godkänts gemensamt av Israel och EU och, som jag precis har nämnt, det kommer att äga rum en heltäckande diskussion med medlemsstaternas tullexperter i slutet av maj om hur man skall tolka Israels svar och den gemensamma linjen för EU:s reaktion. Mot bakgrund av de slutsatser som dras vid detta tillfälle, kommer detta att diskuteras i tullsamarbetskommittén mellan Europeiska unionen och Israel, vilket planeras ske i juli. Jag vill betona att vårt beslut helt och hållet kommer att grundas på lagstiftningen och dess tekniska tillämpning vid respektive fall. Vi kan inte göra mer, men vi måste se till att inte göra mindre. I enlighet med slutsatserna i domstolens dom, som jag hänvisade till tidigare, övervakar kommissionen fördraget och de avtal som slutits enligt detta. Vi kan inte, och inte heller skall vi försöka, att dra oss tillbaka från denna plikt.
Jag upprepar vad jag sade inledningsvis: Vi vill, precis som alla andra, att våldet skall upphöra. Vi vill att förhandlingarna skall återupptas och vi är redo att hjälpa till i det känsliga och krävande arbete det innebär att skapa en hållbar fred. Det finns inget annat sätt.

Talmannen
Jag tackar kommissionär Patten.

Galeote Quecedo
Fru talman! Som Patten precis sade börjar det bli en vana att på Europaparlamentets sammanträden ta upp debatten om den kritiska situationen i Mellanöstern, en situation som är så mycket mer chockerande om vi jämför med diskussionerna för bara några månader sedan, vilket ni har påmint om här, då vi analyserade innehållet i olika förslag till planer som tycktes vara ett närmande till en definitiv fred i området.
I dag tycks det vara de mest extrema på båda sidor som sätter dagordningen i en ständig våldsspiral och, utan några konkreta omnämnanden och utan att jämföra kränkningar, råder det i dag i Israel, motiverat eller ej, en större osäkerhetskänsla än någonsin, medan tanken breder ut sig om att den palestinska myndigheten inte på ett avgörande sätt vill eller kan försöka få ett slut på konflikten.
Samtidigt är det verkligen alarmerande att se hur levnadsvillkoren allt snabbare förvärras på de palestinska områdena, något som är en lämplig grogrund för en tillväxt av de allt radikalare sektorerna. Inför den situationen ger den palestinska myndigheten intrycket av att förlora kontrollen över situationen, samtidigt som befolkningens stöd till intifadan växer, liksom de direkta terroristiska trakasserierna mot Israel, vilka måste kritiseras och bekämpas mer beslutsamt. I går kväll missade president Arafat i sitt TV-anförande ett tillfälle att göra detta.
Bland arabländerna breder en allmän demoralisering ut sig och positionerna hårdnar. I detta sammanhang kommer det krav ifrån området på ett större engagemang i fredsprocessen från det internationella samfundet, och särskilt från Europeiska unionen, men vi måste fråga oss om parterna i konflikten verkligen är intresserade av att återvända till förhandlingsbordet eller om de menar att det finns militära lösningar på problemet.
Inför den israeliska parlamentsdelegation som i dag hedrar oss med sin närvaro, skulle jag vilja säga, och de har fått höra det i första hand, att EU-institutionernas i dag mer än någonsin är fast beslutna att ge sitt opartiska bidrag, om parterna önskar det, för att kunna återupprätta det nödvändiga förtroendet för att kunna återuppta fredsprocessen.
Europeiska unionens påtagliga ekonomiska ansträngningar är utom all diskussion och de svarar mot den politiska och allmänna synen på regionen. Vårt politiska engagemang ökar i takt med att unionens utrikespolitiska instrument blir allt bättre, även om vi utan tvivel har lång väg kvar att gå. Men varken vår gemenskap eller någon annan kan ersätta parternas förhandlingsvilja. Vi tror fullt och fast på att om man vill uppnå en verklig trygghet och välfärd i området, måste man återgå till fredsplanerna och till förhandlingarna, och lämna konfrontationerna: alla måste börja dela strävan efter en fredlig samexistens i samarbete. Måtte detta ske, fru talman, så snart som möjligt.

Poos
Fru talman! Samtidigt som nära 500 personer har dött till följd av att fientligheterna blossat upp på de ockuperade territorierna, är det palestinska folkets materiella situation sämre nu än före Osloavtalen. Arbetslösheten ligger på 50 procent, insatserna för fred har gått förlorade, folket är instängt, dvs. människorna bor i övervakade städer och byar, och en hel generations förhoppningar har grusats.
Inför denna katastrofala situation måste Europeiska unionen höja rösten till förmån för lag och rätt. Med andra ord måste vi återgå till det som är centralt, och jag tackar Patten för att han sade detta med stor tydlighet. Man måste sätta stopp för den illegala ockupationen, återlämna territorier som erövrats med våld, stoppa bosättningarna på Västbanken, i Gaza, östra Jerusalem och Golan samt erkänna det palestinska folkets rätt till självbestämmande.
(Applåder) För att stoppa upptrappningen av våldet, för att lösa problemet en gång för alla och för att nå fram till en rättvis och varaktig lösning som alla vill ha, bör man då inte börja med att respektera Förenta nationernas resolutioner? Påven sade ingenting annat i det tal han höll i Damas, och jag hoppas att han inte kommer att förnekas av PPE-gruppen den här gången.
(Applåder)Man bör trots allt glädja sig åt skäl D och punkt 13 i det gemensamma resolutionsförslaget, där det erinras om denna grundläggande sak. Israel har, precis som alla andra länder, rätt att leva i fred inom säkra och erkända gränser. Men Israel bör, precis som alla andra länder, erkänna sina internationella gränser. Så är nu inte fallet. I en nyligen publicerad intervju formulerade Sharon sitt strategiska tänkande genom att förklara att självständighetskriget inte är avslutat, jag citerar honom: "så länge det inte leder till att vi har hela Israels territorium i besittning". Hela Israels territorium? Vilket territorium? Från ett fullbordat faktum till ett annat låter världssamfundet detta land fara fram. I lördags föll återigen israeliska granater över ett palestinskt flyktingläger. I söndags slog armén ned fem förmodat misstänkta palestinska polismän. Och serien fortsätter! Fru rådsordförande, herr kommissionär! Nu är det dags att högt och tydligt säga "basta ya!" Nu räcker det, herr Sharon.
(Applåder från vänster)

Van der Laan
Fru talman! Det får inte vara så att den som kritiserar Israel genast anses tillhöra den Palestinavänliga sidan och tvärtom. Om Europa vill att skall ge ett trovärdigt bidrag till den här debatten så kan vi inte välja att ställa oss på den ena eller andra sidan, då måste vi alltid stå på den sida som främjar fred, demokrati och mänskliga rättigheter. Det innebär att vi alltid måste höja våra röster när dessa värderingar hotas, oavsett vem som bär ansvaret vid det tillfället.
Europa talar ofta vitt och brett om det inflytande som vi skulle kunna ha i Mellanöstern. Sett ur vår synvinkel är det tomma ord, om man ser till bristen på nya initiativ från Europa och framför allt bristen på samstämmighet mellan medlemsstaterna. Därav också vår uttryckliga uppmaning till kommissionen, ordförandeskapet och Solana, som jag för övrigt kanske tycker borde ha varit här i dag, att göra allt för att unionen skall kunna enas om en gemensam linje.
När det gäller Israels möjliga kränkning av ursprungsbestämmelserna i associeringsavtalet vill jag uttala min uppskattning för kommissionär Pattens tydliga ordalag, och be honom, men också rådet, att omedelbart ge Europaparlamentet svar på fyra tydliga frågor: för hur många produkter har medlemsstaterna anhållit om en verifikation hos de israeliska myndigheterna, vilka svar har de fått och vilka steg överväger de inom vilken tidsperiod?
Min grupps ståndpunkt rörande detta är klar. Om det verkligen förhåller sig så att det råder tvivel om de certifikat som Israel delar ut och medlemsstaterna och kommissionen inte omedelbart agerar handlingskraftigt, då är Europa medskyldig till den bosättningspolitik som vi alla avskyr.
Slutligen gläder det mig att vår text beträffande nödvändigheten av undervisning som lägger tonvikten vid tolerans och ömsesidig förståelse har fått stöd hos de andra grupperna.

Lagendijk
Fru talman! Styrkan i Europas sätt att förhålla sig till problemen i Mellanöstern borde vara, och är lyckligtvis ofta, ett balanserat förhållningssätt utifrån analysen att det inte endast finns en skyldig till den nuvarande upptrappningen. Med det sagt står det för min grupp klart att den allra största delen av ansvaret för den nuvarande upptrappningen ligger hos Sharons regering i Israel.
Två exempel: min grupp anser att den förevarande strategin som innebär att den israeliska säkerhetstjänsten avrättar palestinier är en skandal, ovärdig en demokratisk stat och dessutom en utsiktslös strategi, eftersom den endast kommer att leda till ökad ilska och frustration bland palestinierna.
Att förkasta Mitchellrapporten är att gå miste om en chans för den israeliska regeringen. Att stoppa utvidgningen av bosättningar, inte bara själva bosättningarna, borde ha varit en första gest till palestinierna som ett tecken på att även israelerna vill uppnå en kompromiss, men tyvärr har den israeliska regeringen inte velat göra den gesten.
Allt detta utgör en god anledning för Europeiska unionen att öka trycket på den israeliska regeringen. Således skulle jag helt konkret vilja ställa frågan till kommissionen och även rådet, med all uppskattning för de ord som sagts om produkterna från bosättningarna: exakt vad kommer kommissionen att säga till den israeliska delegationen den 21 maj med avseende på handeln från själva Israel. Är det för kommissionen business as usual när det gäller produkter från själva Israel? Det är det inte för min grupp. Man måste beakta produkterna från bosättningarna, men vi anser också att den vanliga handeln måste granskas närmare och att kommissionen måste ta initiativet till det den 21 maj.
Med detta sagt vill jag inte antyda att palestinierna har slagit in på rätt väg. Palestinierna för ett krig som de inte kan vinna. Jag anser också att kommissionen måste ta sitt ansvar och påpeka för den palestinska myndigheten att den - oavsett hur svårt det är - måste försöka förhindra anfall på civila och att de måste välja en annan väg, för även den palestinska myndigheten har ett eget ansvar.

Morgantini
Fru talman! Jag tackar kommissionär Patten och ordförande Lindh för deras inlägg. Dagarna och nätterna i Palestina och Israel, liksom i världen i övrigt, kommer att fortsätta att vara fyllda av lidande och tragedier om inte det internationella samfundet gör resoluta insatser för att återställa de internationella och mänskliga rättigheterna. Gårdagen var ytterligare en smärtans dag: fler än 200 skadades vid check points, däribland en fransk journalist, men palestinierna hade inte skjutit. På kvällen skördades ännu ett offer, en israelisk bosätterska. Fler än 500 palestinier har skadats, 23 000 har sårats och hundratals har drabbats av permanent invaliditet. Vi har bombanfall, hus som läggs i ruiner av bomberna, tusentals träd som har ryckts upp med rötterna - böndernas utkomst och liv - blockerade vägar, desperata kvinnor och män som börjar hungra där de sitter fångade i sina byar, och avrättningar av palestinska ledare som betraktas som militära mål. De israeliska pacifisterna i Pisnau och jag sörjde mordet på Tabet Tabet, en vän sedan länge. Skolorna är stängda och mark konfiskerad för nya bosättningar och mer lidande: åttio israeler har dödats, däribland barn och ungdomar.
Vi måste stoppa våldsspiralen eftersom varje dödsfall, om det så är en palestinier eller en israel, tar ifrån oss en del av vår mänsklighet. Jag förstår desperationen, vreden, förödmjukelsen, de kollektiva bestraffningarna, repressalierna och det frihetsbehov som palestinierna har efter att ha levt under israelisk militär ockupation i trettiofyra år. Jag förstår den israeliska befolkningens nedärvda rädsla, den förföljelse de har utstått, hur exempellös den förintelse vi européer bär ansvaret för var. Jag förstår rädslan för att en bomb skall explodera på en buss eller för att en skola skall träffas av skott från en mördare, men denna rädsla ger en inte rätt att ockupera ett annat land och bryta mot internationella mänskliga rättigheter.
Det är vi som har ansvaret för att inte tillåta några uttryck för antisemitism i Europa och därigenom ge israelerna visshet om att vi bryr oss om Israels trygghet, liksom vi bryr oss om det palestinska folket. Att stoppa våldsspiralen: det är någonting som vi säger sedan allt för lång tid. Vilken är då vår politik? Att insistera på att den israeliska regeringen skall återuppta förhandlingarna omedelbart och upphöra med avspärrningen av territorier och bombningar. Att säkerställa ett internationellt skydd för palestinierna - vilket förutom palestinierna själva även fler än 400 israeliska medborgare har begärt - men framför allt att man slutar att bygga ut bosättningar och vägar, såsom också Mitchell-kommissionen säger.
I tidningen Ha'aretz igår påpekade Daniel Bensimon hur falsk Sharons motivering att det som sker är en naturlig demografisk utvidgning av bosättningarna är. Han citerar källor inom den amerikanska underrättelsetjänsten som säger att det finns tjugotusen tomma hus och att många bosättare, också de mest fanatiska, ger sig av. Han skriver att regeringen borde frysa bosättningarna om den verkligen brydde sig om landets intressen. Det skulle vara ett positivt budskap till palestinierna, araberna och det internationella samfundet.
Att stoppa våldsspiralen: den palestinska myndigheten måste göra allt som står i dess makt för att förhindra att extremismen tar överhanden. Det finns inga militära lösningar. Parlamentet har slagit fast att Europeiska unionen skall spela en politisk roll: den internationella rätten kan inte bara hävdas i uttalanden, den skall vara levande i verkligheten. Således måste man se till att de överenskommelser som Israel undertecknar respekteras, även avtalet med Europeiska unionen om förbud mot export till Europa av varor som har tillverkats i bosättningsområdena. Kommissionär Patten sade det mycket tydligt och även Van der Laan slog fast detta. I den resolution som parlamentet skall rösta om ber vi rådet och kommissionen att överväga om kollektiva straff och oproportionerligt våld inte strider emot principerna i associeringsavtalet och att dra lämpliga slutsatser: vi har ingen avsikt att straffa, men kräver respekt för rättsreglerna. Det finns ingen tid att förlora för freden: den är nödvändig för palestinierna och israelerna, för regionen, men också för oss.

Collins
Fru talman! Jag känner en djup avsky inför den senaste, farliga våldsupptrappningen i Mellanöstern, vilken måste få ett slut.
Den fråga som verkligen måste få ett svar är: Vem kommer att lyckas mäkla fred i Mellanöstern? Jag välkomnar verkligen den aktiva roll EU:s höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken spelar i Mellanöstern.
Jag menar att Europeiska unionen kan spela en konstruktiv roll, först och främst för att stoppa våldet i Mellanöstern och sedan när det gäller att bygga upp strukturer genom vilka fredssamtalen kan återupptas mellan de olika grupperna. Jag fördömer utan reservationer våldet, vilket håll det än kommer från. Det handlar inte bara om att försöka stoppa våldet från olika grupper i Mellanöstern, det handlar först och främst om att garantera att förhållandena kan förbättras i hopp om att våldet upphör och att förhandlingarna kan återupptas.
Det går att få en fredlig lösning på konflikten i Mellanöstern. Så sent som förra sommaren förhandlade den israeliska regeringen och det palestinska folket om grundläggande frågor. Samtidigt som jag är besviken över att fredssamtalen i Förenta staterna förra året inte kulminerade i ett slutligt fredsavtal, blev de inte heller ett fullständigt misslyckande. Frågor som t.ex. Jerusalems status, den palestinska statens gränser, de judiska bosättningarnas öde och rätten att återvända för palestinska flyktingar, diskuterades mellan de båda sidorna förra året. Om våldet kan få ett slut i Mellanöstern och villkoren för återupptagandet av förhandlingarna kan säkras, så kan vi återigen nå den punkt då det är möjligt att föra en diskussion om grundläggande frågor.
Europeiska unionen har vid en rad tillfällen bekräftat behovet av att se till att säkerheten för det israeliska och det palestinska folket, både kollektivt och individuellt, alltid är tillgodosedd. I det stora hela kommer säkrandet av freden i Mellanöstern att ta tid. Det första steget i den nuvarande fredsprocessen togs när Israel och Egypten undertecknade fredsavtalet i Camp David 1979. Det tog ytterligare tolv år innan man fick till stånd en omfattande fredsprocess vid Madridkonferensen i oktober 1999, vilken innehöll principen om utbyte av mark mot fred. Förhandlingarna om permanent status återupptogs i september 1999. Jag vädjar till de deltagande huvudparterna att visa god vilja och att man försöker att få ett slut på våldet i Mellanöstern, och att man får till stånd ett framförhandlat avtal som grundas på principerna i de befintliga avtalen.

Belder
Fru talman! När jag förra veckan var på uppdrag i Washington för Europaparlamentets räkning, blev jag oerhört chockerad över nyheten om det utomordentligt grymma och avskyvärda mordet på två israeliska skolbarn. Hur vänder man på den här våldsspiralen i Mellanöstern? På vilket sätt kan Europeiska unionen bidra till det?
Med dessa beundransvärda avsikter åkte den Nederländernas utrikesminister, Van Aartsen, i början på månaden till regionen. Den skriftliga återspeglingen av hans inträngande iakttagelser får mig att ställa tre frågor till det här närvarande rådet och kommissionen. Under sitt möte med den israeliska premiärministern Sharon stötte den nederländska ministern på tydlig kritik mot Europeiska unionens Mellanösternpolitik. Sharon kännetecknade den som "obalanserad". Det var för övrigt inte Nederländerna det här omdömet gällde, tillfogade premiärministern. Jag skulle vilja höra rådet och kommissionen gå i svaromål på Sharons utlåtanden, för de tyder på att de europeiska medlemsstaterna närmar sig konflikten mellan Israel och Palestina från skilda håll.
Därefter pekar herr Van Aartsen på den farofyllda radikaliseringen i det palestinska lägret. Delar rådet och kommissionen den här analysen och vilka möjligheter ser de att från europeisk sida motverka denna tendens?
För det tredje förespråkar den nederländska ministern "en effektivare internationell ansträngning för att befrämja sund institutionell och demokratisk utveckling av det palestinska styret". Det svaga styret utgör, enligt herr Van Aartsen, för ögonblicket en risk för att det palestinska styret urholkas från två håll, den egna befolkningen och inte minst staten Israel. Och vad återstår då av de politiska perspektiven för grannrelationen mellan Israel och Palestina? Är rådet och kommissionen som de palestinska myndigheternas donatorer lika medvetna den här bristen och hur har de rent konkret för avsikt att göra någonting åt den?
I vilket fall som helst kan de i det avseendet räkna med stöd från Israels vice premiärminister. I förra måndagens Wall Street Journal talar han för att Israel skall lägga ett direkt samband mellan eftergifter till Palestina och ansträngningarna för att göra Palestina till ett öppnare samhälle med större insyn. "Ett sådant samhälle kommer att ge palestinierna de rättigheter de förtjänar, utan att Israel hotas", hoppas Sharansky. Den judiska drömmen kräver väl ändå också europeiska ansträngningar?

Bigliardo
Fru talman, ärade ledamöter! För bara någon månad sedan diskuterade vi i denna kammare möjligheten att fredsprocessen i Mellanöstern äntligen skulle kunna närma sig en lösning, i närvaro av företrädare för Israel och Palestina. I morse var dock TV-nyheterna från Mellanöstern återigen genomsyrade av blod och desperation. Detta trots att det sedan decennier förgäves produceras resolutioner från FN och Europaparlamentet och hela världen kräver att insatser skall göras. Också i debatten i kammaren i dag säger vi alla samma sak. Jag tror inte längre på resolutioner som inte blir mer än pappershögar som ofta samlas i dammiga hörn i parlamentsutskottens arkiv.
Ärade kolleger, det handlar inte om att avfärda palestinierna som försvarar ett folks rätt till ett fosterland som extremister. Vad det verkligen handlar om är att fråga sig varför - trots resolutionerna - ett folks självständighet fortfarande är underkastat Israels godkännande, varför en nybyggd flygplats inte kan användas, varför det inte betraktas som folkmord när en befolkning på fyra miljoner människor sedan Yom Kippur-kriget har decimerats med nästan 10 procent i ett subtilt och smygande, lömskt och giftigt, cyniskt och grymt krig som inte gör undantag för kvinnor och barn.
Ärande kolleger, jag undrar hur ett folk som har upplevt smärta kan åsamka ett annat folk smärta med en sådan beslutsamhet. Det var tyvärr när vissa högerkrafter, Sharons höger, återtog kontrollen över Israel som världen enligt den skrämmande logiken i denna politik tappade kontrollen över situationen som helhet. Vi bör alltså ta ett initiativ som når längre än de papperstigrar världens parlament har sänt ut under alltför många år och som kan leda oss till en beslutsam, konkret och definitiv insats för att genom fred rädda kvinnors, äldres och barns oskyldiga själar. Det är ingen tillfällighet att Kristus föddes i Palestina!

Sichrovsky
Ärade fru talman! I den historia som skrivs om de senaste årens fredsförhandlingar i Mellanöstern saknas tyvärr de europeiska politikernas namn. Den österrikiske förbundskanslern Bruno Kreisky var en av de första att uppmana de israeliska politikerna att inleda direkta samtal med Arafat. Det som då togs för en ren utopi är i dag politisk verklighet. Var finns då dagens europeiska Kreisky-mentaliteter? Var finns visionerna, idéerna, kreativiteten och modet att göra något utöver de rent byråkratiska obligatorierna?
Europa har under de senaste åren försökt att vid sidan av de ekonomiska och politiska aktiviteterna i Mellanöstern överlåta rollen som politisk medlare till USA för att koncentrera sig själv på de rent ekonomiska frågorna i området. Kanske har detta varit en reaktion på Europas kaotiska och icke-samordnade politiska hållning gentemot parterna i konflikten.
Ett av de största hindren för EU:s företrädare att inta en aktiv roll i fredssträvandena, är den till vissa delar obegripliga och pinsamt ensidiga skuldgivningen och de fördömanden man skyltar med. Exempelvis är det helt obegripligt att det svenska utrikesdepartementet mitt under det svenska ordförandeskapet går ut med ett ensidigt och aggressivt fördömande av de israeliska våldsdåden efter ett besök i Israel och de autonoma områdena och därmed ger upp möjligheten att stödja EU:s medlarroll under det svenska ordförandeskapet.
Ingen kan på allvar ignorera den israeliska sidans önskan om fred. Förre premiärministern Barak vågade sig längre med sina förslag än någon annan israelisk politiker. Resultatet är dagens katastrofala situation. Att ge den nya regeringen under Sharon ansvaret för detta, vilket nu har skett, gör bara EU-företrädarnas medlingsförsök svårare.
Europa måste äntligen begripa att det för envar inte bara handlar om vänner eller fiender i Mellanöstern. Europas enda chans att bli tagen på allvar som medlare förutsätter ett enhetligt språk i utrikespolitiken, en neutral hållning gentemot konfliktpartnerna liksom att man utarbetar och förmedlar fredsförslag som går att genomföra. Att helt enkelt förklara sig villig att stödja antingen den ena eller andra sidans krav är inte på långa vägar detsamma som att bedriva fredspolitik.
Frågor som palestiniernas rätt att återvända, Jerusalems eller Tempelbergets delning, problemet med bosättningspolitiken och den palestinska staten samt den israeliska befolkningens berättigade krav på trygghet måste diskuteras direkt av parterna i konflikten. Våra åsikter i frågan är sekundära, om vi vill tas på allvar som medlare.
Allt detta kräver att vi har övertygande personligheter som företräder Europa och som tas på allvar av alla inblandade i Mellanöstern.
Jag kom direkt från ett besök i Israel hit till Strasbourg i går kväll. Kanske har mina uttalanden färgats en aning av mina privata förbindelser. Men tro mig, detta folk önskar sig fred på bägge sidor. Det är vår uppgift att kunna samtala med båda sidor. Det behöver inte nödvändigtvis göras av just de politiker som är aktiva i dag.

Talmannen
I enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen har jag mottagit sex förslag till resolutioner.
Omröstningen äger rum på torsdag.

Salafranca Sánchez-Neyra
Fru talman! Så som rådet och kommissionen har medgett, ser vi en ökning av det blinda våldet och det urskillningslösa hatet i Mellanöstern som har gått igenom sina häftigaste ögonblick i och med att människor stenas och att barn och oskyldiga dödas och mördas.
Det internationella samfundets uppmaningar till dialog och fred har inte beaktats och har förskjutits till ett sekundärt plan. Det är därför angeläget, fru talman, att inrikta sig på de initiativ som nu är framlagda, den jordansk-egyptiska planen och slutsatserna från Mitchel-kommissionen som kräver att våldet omedelbart upphör och att en dialog inleds för att nå en fredlig lösning av konflikten.
Om dessa uppmaningar inte lyckas, får inte det internationella samfundet förhålla sig passivt, blint och dövstumt inför våldet, och det ständiga hatet i en kultur av "öga för öga, tand för tand".
Jag tror, fru talman, att om de två initiativ vi har framför oss inte lyckas, måste vi studera en möjlighet för att kunna komma ifrån detta stillestånd.
Ministerrådets ordförande - jag talar om försvarsministrarna som hade ett informellt möte i måndags, innan mötet med utrikesministrarna - erkände att Europeiska unionen före utgången av detta år kommer att kunna delta i krishanteringsuppdrag, från fall till fall, även om en stor del av våra styrkor just nu befinner sig på uppdrag på Balkan.
Jag tror inte att vi kan vänta till slutet av året, fru talman, utan vi måste tänka på andra möjliga alternativ om de planer vi nu diskuterar inte lyckas. Exempelvis en insatsstyrka under FN, eller att använda, som Patten mycket riktigt påpekade, de instrument Europeiska unionen har i sin hand, nämligen associeringsavtalen.
Det finns andra alternativ, som vi inte bör vara ovetande om, som den internationella domstolen i Haag eller FN:s kommission för mänskliga rättigheter i Genève, men jag skulle föredra, fru talman, att vi inte tvingades använda oss av dessa, för parterna vill verkligen tillbaks till förhandlingsbordet och försöka finna en fred grundad på rättvisa.

Napoletano
Fru talman! Mycket har redan sagts och jag skall därför använda de tre minuter som står till mitt förfogande för att försöka framhäva förslagsdelarna lite mer framför de beskrivande delarna, bland annat eftersom ordförande Lindh och många kolleger i sina inlägg har betonat hur allvarlig och oerhörd situationen i de ockuperade områdena och i hela Mellanöstern, som inte behöver flera beskrivande adjektiv, är.
Jag tror att parlamentets roll även i detta fall håller på att utlinjeras. Vi har haft många debatter, men inte så många resolutioner, och parlamentet börjar inse att resolutioner och uttalanden måste ha en mening och ett värde. Som ni påminde om finns det i detta fall en resolution som jag hoppas kommer röstas igenom med mycket stor majoritet där praktiskt taget alla partigrupperna tar initiativ gentemot kommissionen och rådet. Jag tackar kommissionär Patten för att han var så tydlig och för den beslutsamhet han visar när det gäller att återfå internationell rätt och laglydnad också i de ekonomiska förbindelserna med Israel. Jag tror att vi kommer att få mycket svårt att ta oss ur den besvärliga och komplicerade situation med våld och repressalier som har uppstått om vi inte återgår till internationell rätt och laglydnad.
Jag skulle emellertid gentemot rådet vilja insistera på att det kanske inte räcker att herr Solana hänvisar till Göteborg. Jag anser att Amsterdamfördraget gav oss de instrument som hittills inte har använts i detta fall. Det är litet paradoxalt att Europeiska unionen inte har skaffat sig en gemensam strategi för Mellanöstern. Det är också litet paradoxalt att de femton medlemsländerna har infunnit sig vid möten med Förenta Nationernas säkerhetsråd och kommissionen för mänskliga rättigheter i Genève med olika ståndpunkter. Detta är paradoxalt och oerhört. Jag tycker att det är unionens plikt att underbygga den höge representantens och herr Moratinos roller med en gemensam strategi som visar i vilken riktning vi vill gå fram. Vi vill att detta skall göras i Göteborg. Jag förstår Salafrancas resonemang. Mitchellkommissionen har gett riktlinjer och den första åtgärden skulle kunna vara att sända observatörer, men detta kan vara ett förspel till en insatsstyrka. Om våldet inte upphör tror jag att vi måste bidra till denna process utifrån. Jag tycker att denna debatt har varit värdefull och framför allt att rådet bör ta hänsyn till resolutionen.

De Clercq
Fru talman, ärade kolleger! Den senaste vågen av våld och terror i Mellanöstern måste fördömas i skarpa ordalag. Det är hög tid att bryta det dödläge som nu råder i konflikten mellan Israel och Palestina. Jag anser att det åligger båda parterna att anstränga sig till det yttersta för detta. Till att börja med måste båda sidor avstå från varje enskilt uppträdande som kan få konflikten att trappas upp ytterligare.
Vidare måste vi insistera på ömsesidig respekt och välvilja. I det här sammanhanget skulle jag vilja peka på den, enligt mig, mycket viktiga förklaring som Israels utrikesminister Shimon Peres framlade söndagen den 13 maj om att det inte kommer att bli aktuellt med några nya bosättningar.
När det gäller Europeiska unionen så är det vår plikt att stärka vår ställning i fredssamtalen, med tanke på alla våra humanitära och geostrategiska intressen i den här regionen och våra viktiga handelsförbindelser. Dessutom måste kommissionen och medlemsstaterna uppmuntras att stödja projekt som kan bidra till att skapa förståelse och partnership. Självklart kommer det fortfarande att finnas många olösta problem och obesvarade frågor. Alla vet att fredsprocessen kommer att bli en lång och besvärlig process, men jag är övertygad om att vi med den nödvändiga tilliten, den oumbärliga politiska viljan och den nödvändiga ihärdigheten kan nå vårt gemensamma mål, nämligen ett fredligt och välmående Mellanöstern.

Coûteaux
Det mest förvånande i vår debatt är vår förvåning, eftersom Israels expansionspolitik är ett oundvikligt och förutsägbart resultat av regionens växande obalans, något som vi har en stor del av ansvaret för. Först och främst för att de flesta av unionens stater - med det anmärkningsvärda undantaget Frankrike - alltsedan 1967 har gett staten Israel - en stat som blir alltmer självsäkert och dominerande - ett intryck av att det ostraffat kan kränka internationell rätt och FN:s resolutioner.
I realiteten har vi följt Washington, i det här fallet liksom i andra, och vi envisas med att blunda för den teokratiska strömningen i denna religiösa stat, där regeringarna ofta hamnar i fanatiska partiers och minoriteters våld som inte saknar något som andra religiösa fanatiker i regionen har. Därför måste vi planera sanktioner mot Israel.
Men det finns en annan allvarlig obalans som vi har ett ansvar för, och det är bristen på en styrkebalans. Vi måste kunna tänka oss - och jag tvekar inte att säga det - att förse den arabiska sidan med en tillräcklig styrka, inbegripet en tillräcklig kärnvapenstyrka, så att Israel inte skall tro att det kan göra vad som helst. Det var denna politik som mitt land förde på 1970-talet genom att förse Irak med kärnvapen. Vi förstörde det. Vi kommer således att envisas med vår obalanserade politik, och det som händer i dag är inget annat än det beklagliga, men oundvikliga resultatet av vår kollektiva feghet och oförmåga att se.

Dupuis
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag hade velat eller skulle vilja att ett stort antal kolleger, men även kommissionen och rådet, gav prov på samma beslutsamhet när det gäller antingen Tjetjenien, med 100 000 döda på mindre än två år, eller det ockuperade Tibet, med 1 200 döda på 40 år. I dessa frågor finns det tyvärr en viss förmåga att glömma, såväl från rådets och kommissionens sida som från parlamentets.
Som en reaktion på debatten i förmiddags skulle jag vilja börja med att påpeka att Lindh har ett tämligen selektivt tillvägagångssätt, eftersom hon talar med oss om Israels tillbakadragande från Libanon men glömmer att Libanon fortfarande är ockuperat av Syrien. Jag förvånas av detta förbiseende. Den politik som föreslås av Lindh, kollegerna och kommissionen är en besvärjelsepolitik. Den innebär att man glömmer att Barak har lagt fram förslag som ingen israel har gjort före honom och att dessa förslag har förkastats av palestinierna. Jag tvivlar på att man kan få israelerna att skriva under på en fredsplan genom att ställa dem mot väggen, en plan som Arafat dessutom inte verkar beredd att godta.
Vi måste försöka få lite nytt perspektiv på saken. Vi borde kanske också minnas vår egen historia under de senaste 100 åren, kanske visa oss något mer generösa gentemot Israel och kanske också börja fundera seriöst på att införliva Israel i Europeiska unionen, på ett sådant sätt att vi inte endast bemöter det israeliska folkets grundläggande oro - vilken inte fråntar palestinierna sina frustrationer och ytterst hårda levnadsvillkor - utan även den grundläggande frågan, nämligen det palestinska folkets djupa oro. Jag anser att Europa bör ge prov på generositet och erbjuda Israel att bli medlem av Europeiska unionen. Det är en möjlighet som kan göra Europeiska unionen beredd till större eftergifter, även i frågan om territorierna, låta Palestina utvecklas och Israel att leva i säkerhet i denna region av världen.
Detta förslag har redan undertecknats av 30 ledamöter i Europaparlamentet och ett antal ledamöter i Knesset. Jag inbjuder kollegerna att så snart som möjligt skriva under på det, så att vi kan inleda en stor debatt om detta förslag.

Morillon
Fru talman. Europeiska unionen är väntad i Mellanöstern. Och unionen är redan närvarande där, mycket mer än tidigare, tack vare den höge representantens engagemang, Unionen måste nu delta ännu mer aktivt. Den tid är förbi då EU kunde nöja sig med att iaktta tragedins teater uppifrån sin Medelhavsbalkong.
Det måste vara ett aktivt deltagande, för historien visar att endast passiviteten är vanärande, såväl i politik som i krig. För att kunna göra anspråk på att vara till nytta bör vår insats vara fullständigt opartisk, och det är uppgiftens första svårighet, för varje läger förväntar sig framför allt att man skall ta parti mot motståndaren, enligt det gamla ordspråk som säger att fienden till min fiende är min vän, och min fiendes vän min fiende. För att hjälpa till att bryta den infernaliska blods- och hämndspiralen har vi inte rätt att vara någons fiende, här och på andra platser.
Så vad göra? Jag tror helt uppriktigt att ingen kommer att skapa fred i Mellanöstern om de båda parterna inte har föresatt sig att göra det och om man inte beaktar de olika förslag som lades fram här för en stund sedan - såväl av mina kolleger som av rådet och kommissionen. Om det fortfarande finns en vilja till fred, vilket vi fortsätter att hoppas på, och endast om denna vilja existerar, bör vi också fortsätta att stödja idén om en internationell observatörskår, som Europa skulle kunna och bör ingå i. Efter min vän Salafranca och vår kollega Napoletano vill också jag insistera på denna punkt inför de kolleger från Knesset som är här, eftersom jag vet att Israel fortfarande är djupt fientligt till denna idé. För att dämpa spänningarna i en tragedi så allvarlig som den som inte upphör att blodbesudla de heliga markerna, krävs det opartiska observatörer ute på fältet som genom sin handling och sitt vittnesbörd kan förhindra att det på nytt uppkommer en stor brand på grund av de incidenter som bara blir fler då det är dags att få till stånd en verklig vapenvila. Tillsammans med mina kolleger fortsätter jag att vilja hoppas på att en vapenvila kommer att bli verklighet en dag.

Caudron
Fru talman, mina kära kolleger, vänner från Israel! I dag förbereder jag mig för att rösta om en resolution, som trots allt är hård mot Israel.
För även om jag beklagar att européerna alltför ofta underskattar de upprepade tragiska terrorattentat som drabbar oskyldiga civila i israeliska städer, även om jag klandrar Yasser Arafat för att han saknade mod att gripa den hand som Ehud Barak modigt sträckte ut några dagar före valet - det hade räckt med att säga "Ja, men..." eller "Ja, om...", men han valde att säga "Nej" - är det Israels sak i egenskap av en demokratisk, mäktig, väl beväpnad och välutrustad stat inte bara att hindra spänningarna från att stiga, utan även ta fredsinitiativ som det palestinska folket kan godta.
Jag vill tillägga att jag förstår det israeliska folkets angelägenhet om säkerhet, men kan inte godta ord och handlingar från Ariel Sharons sida som jag personligen skulle fördöma var än de förekom.
För min vänskap med Israel vill jag tala om för israelerna att bruk av våld inte kommer att garantera dem den säkerhet som rättmätigt tillkommer dem, och att bosättningarna är ett allvarligt misstag. Jag vill också säga att palestinierna har rätt till en stat. Och jag vill slutligen säga att israeler och palestinier har behov av att vi lägger fram seriösa förslag till en lösning, som man vet kommer att kräva uppoffringar från bägge sidor om man skall kunna få fred.
Europa kan och bör bidra till att definiera en balanserad och aktiv ståndpunkt för det ändamålet. En sådan ståndpunkt återfinner jag i rådets och kommissionens uttalanden. Jag hoppas också på att vår resolution kommer att bidra till detta, och jag är säker på att Mitchellrapporten kan utgöra en grund för nya förhandlingar.

Bowis
Fru talman! Israel och Palestina är två självständiga nationer, men de är ännu inte två självständiga stater. De utgör två folk som måste samexistera som grannar eller ge sina barnbarn ett arv som består av ständiga konflikter. Tråkigt nog sker det provokationer från personer som borde visa ledarskap. Provokationer leder till våld, vilket föder ytterligare våld, vilket resulterar i hämnd och en utförsbacke som leder bort från ett rättvist och fredligt modus vivendi.
Stora delar av lösningen ligger i Israels händer, men Palestina och grannstaterna måste reagera. Jag förstår naturligtvis Israels nervositet när det gäller att ta första steget. Libanon, t.ex., har i åratal befunnit sig i en omöjlig situation: Landet har bombats av Israel och infiltrerats av Syrien, och båda måste nu hjälpa landet för att få stabilitet inom sitt eget territorium. Israels tillbakadragande möttes av Libanon på ett ansvarsfullt sätt. Israel har emellertid fortfarande kontrollen över fickor av libanesiskt territorium i söder, och har ännu inte överlämnat kartor över områden där det finns landminor så att dessa kan röjas bort, och som ett resultat av detta har nio herdar dödats sedan tillbakadragandet. Man har ännu inte - på båda sidor - överlämnat alla fångar, och de Shebaajordbruk som ligger vid Golangränsen, som tillhör Libanon, behärskas, kontrolleras och ockuperas fortfarande av Israel.
Det viktigaste provokationsområdet har tagits upp av ministern och kommissionären, inbegripet frågan om försäljning av varor i EU som sägs vara från Israel, men som kommer från bosättningsområdena.
Det finns 145 bosättningar på Västbanken, 16 i Gazaområdet och 9 i östra Jerusalem; det bor 400 000 personer i dessa områden. Endast 42 procent av Västbanken kontrolleras av palestinierna, 58 procent finns antingen i militära läger eller i bosättningar och alltför ofta leder de militära lägren till bosättningarna. Det kommer inte att bli någon fred genom de resolutioner som vi antar här - även om vi kan hjälpa till. Freden kommer om, och endast då, Israel, Palestina och grannstaterna inser att de önskar fred i så hög grad att de är beredda att genomföra den.

Lindh
. Fru talman! Tack, ledamöter, för en bra debatt. Jag tycker att det genomgående har framgått här att det är viktigt att Europeiska unionen har ett inflytande och är aktiv. Skall vi ha ett inflytande, måste det också finnas en enighet inom Europeiska unionen hur vi vill påverka den nuvarande processen.
Det är glädjande att se att vi har en betydligt större enighet i rådet i dag än vad vi någonsin haft tidigare. Jag tycker också att man kan se det även i detta sammanhang. Även om det finns olika resolutionsförslag, och även om det finns olika uppfattningar, är skillnaderna mellan oss ändå mindre än förr. Det tror jag också är ett skäl till att vi aldrig förr har kunnat se EU ha ett så stort engagemang i Mellanösternkonflikten. Men tyvärr räcker inte det, utan precis som Poos sade inledningsvis handlar det också om parternas förhandlingsvilja och inte minst om att Israels regering i dag bär det främsta ansvaret.
Jag kan instämma i mycket av det som Poos sade när det gäller beskrivningen av dagssituationen: den ekonomiska katastrofala situationen, den illegala ockupationen. Problemen är att det leder till Galeote Quecedos konstaterande att risken är att extremisterna i dag får bestämma dagordningen. Risken är att hatpropagandan på ömse sidor och den palestinska fattigdomen innebär att våldet ökar ytterligare.
Lagendijk sade att det är oacceptabelt att motståndsmän avrättas på den palestinska sidan av israeler. Jag kan bara instämma; jag tog upp det redan i mitt inledningsanförande. Det strider fullständigt mot både folkrätt och internationella normer samt mot vad de flesta av oss anser vara självklara mänskliga rättigheter. Vi har tagit upp detta ett flertal gånger med den israeliska regeringen. Vi har också fått garantier för att detta skall upphöra, men tyvärr har det ännu inte blivit så.
Vad gäller mötet den 21 maj, vilket flera av talarna har tagit upp, ger rådet allt stöd till kommissionen för den handlingsväg som kommissionär Patten har beskrivit, och som innebär att vi nu måste följa reglerna och tydligt visa att EU inte kan acceptera att Israel fortsätter att bryta mot reglerna.
Flera talare har tagit upp fördelningen av skuldbördan, vem vi lägger skulden på, hur mycket medlare EU kan vara. Jag skulle vilja säga till Salafranca Sánchez-Neyra, och många andra som har tagit upp dessa frågor, att även om EU självklart skall ställa krav på båda parter, är det i dag naturligt att vi ställer hårdare krav på den israeliska regeringen och Sharon. Sharon har faktiskt huvudansvaret i dag för att utvecklingen skall kunna vändas. Som många av er har konstaterat, ökar den nuvarande politiken risken för att de extrema grupperna gynnas. Sharon måste ta sitt politiska ansvar.
Från rådets sida ställer vi naturligtvis också krav på den palestinska sidan: att palestinierna skall ha en mer öppen budget, att de skall arbeta mer utifrån demokratiska, öppna principer, att de skall göra allt som går för att stoppa terroristdåd.
Vad kan då EU göra ytterligare? Precis som Napolitano sade, är det nämligen viktigt att vi också handlar. Jag kan garantera att vi inte sitter passiva i väntan på rapporten från Javier Solana till Europeiska rådets möte i Göteborg. Vi riktar oss till den israeliska regeringen och kräver att den stoppar övervåldet, upphör med avstängningarna av palestinska områden och omedelbart upphör med bosättningspolitiken, som är olaglig och är olaglig ockupation. Som jag sade, har vi också, riktat kraven mot den palestinska sidan att den skall göra vad som är möjligt för att förhindra terroristdåd och för att minska våldet. Vi stöder förslagen i Mitchellrapporten; det var glädjande att se stödet för rapporten också här i salen. Vi stöder även det jordansk-egyptiska initiativet. Vi tar inte minst, vilket även kommissionen utvecklat, det huvudsakliga ekonomiska ansvaret i dag för de palestinska områdena och för att situationen inte är ännu värre i de palestinska områdena.
Precis som general Morillon sade, är EU i dag aktivare än någonsin. Jag tror dock att vi alla känner behov av att inte bara ta det ansvar vi gjort hittills - inte bara det stora ekonomiska ansvar vi hittills tagit - utan också behovet av att få ett ännu större politiskt ansvar som också faktiskt motsvarar det ekonomiska ansvar vi tar i regionen.
Genom uppdraget till Javier Solana att utarbeta en roadmap till toppmötet i Göteborg, räknar vi med att EU skall kunna lämna ytterligare ett substantiellt bidrag till fredsprocessen och få en bättre, mer långsiktig strategi för EU:s engagemang i Mellanöstern.
Till syvende och sist är det ändå parterna som måste besinna sig, som måste bryta våldsspiralen, som måste avstå från det alltmer upptrappade övervåldet och återvända till den enda möjliga vägen till fred: eld upphör, stopp för bosättningarna, återgång till förhandlingsbordet.
Jag vill säga till både den israeliska sidan och till den palestinska sidan: Detta är inte en fråga som gäller bara er. Detta har ett stort internationellt intresse. Detta är avgörande för allas vår framtid, och därför kräver vi också att parterna tar sitt ansvar. Som Caudron sade, handlar det i detta läge inte om att vara Israelvän eller Palestinavän, utan det handlar om att vi i EU måste göra allt vi kan för att bidra till fredsprocessen.

Patten
. (EN) Jag vill bara försöka att svara på tre frågor som ställdes under debatten av ledamöterna, och jag hoppas att jag kan göra det på ett sätt som gör alla tillräckligt nöjda.
Fru van der Laan frågade först om ursprungsbestämmelserna, och om det finns punkter som jag inte täcker i mitt muntliga svar, kommer jag att ta upp dem i min skriftliga korrespondens med ledamoten. Jag skulle vilja gå igenom exakt vad som skett hittills. Frågan om ursprungsbestämmelserna togs upp i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet, till vilket jag hänvisade tidigare. Rådet (allmänna frågor) uppmärksammade vårt meddelande i slutet av juni 1998, och uppmanade kommissionen att lösa dessa frågor på en teknisk nivå. Det har hänt mycket sedan dess. Tekniska kontakter på olika nivåer med Israel ägde rum direkt efter meddelandet hade offentliggjorts. Den 16 december 1999 informerade kommissionen Coreper om resultatet av dessa sammanträden.
I början av 2000 fick kommissionen ta del av konkret information om specifik import från de israeliska bosättningarna. På grundval av denna information, vid tullkodexkommitténs sammanträde den 6 april förra året, påminde kommissionen medlemsstaterna om deras skyldigheter i detta sammanhang, dvs. att tillämpa bestämmelserna i tullprotokollets artikel 32 i associeringsavtalet på försändelser för vilka man fått information om att de har sitt ursprung i bosättningsområdena. Efter detta sammanträde återsände medlemsstaterna ca 2 000 varucertifikat EUR1 till Israel för verifikation. I vissa fall fick varor endast omsättas fritt i Europeiska unionen efter det att man betalat en garanti mot tullavgifter. Svaren på kontrollbreven håller nu på att anlända, eftersom tidsfristen på tio månader för Israels svar nu håller på att löpa ut.
Det har hela tiden funnits ett meddelande till importörerna, som offentliggjordes för första gången i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av den 8 november 1997, genom vilket exportörerna varnades för att skapa tveksamhet kring varucertifikat EUR1 från Israel. Detta meddelande gäller fortfarande, även om hänvisningar till fallet med apelsinjuicen, som ledamöterna kanske drar sig till minnes, inte längre är aktuella. Detta är all information som jag har fått om utvecklingen när det rör ursprungsbestämmelserna. Jag är, som sagt, fast besluten att ta itu med denna fråga enligt avtalet och helt i överensstämmelse med lagstiftningen.
Lagendijk frågade vad vi skulle säga till den israeliska sidan nästa vecka vid vårt sammanträde den 21 maj, och han sade att vi, när det gäller Mellanöstern, sökte efter - eller borde söka efter - ett balanserat förhållningssätt. Jag tror inte - och jag tror inte heller att han tror - att detta innebär att vi skall leta efter något ställe på den politiska dagordningen där ingen sida kommer att vara oense med oss. Detta är inte vad som avses med ett balanserat förhållningssätt. Jag anser nämligen att Mitchellkommissionens rapport var ett oerhört balanserat och förnuftigt dokument. Enligt min mening - och jag hoppas att vi i stort sett följer samma spår - stöder Mitchellkommissionen de på båda sidor som fortfarande är fast beslutna att arbeta för fred. Detta är ett förnuftigt och balanserat förhållningssätt. När det gäller vad vi skall säga den 21 maj, kan vi diskutera de mänskliga rättigheterna enligt klausulen om väsentliga beståndsdelar i vårt avtal, vi kommer naturligtvis, för första gången denna sommar, att diskutera ursprungsbestämmelserna - detta finns redan på dagordningen - men jag vill vara noga med att hålla mig till skrivelsen och andemeningen i vårt avtal. Vi riskerar att komma ut på hal is om vi tar upp frågor utöver detta, så vad mig beträffar håller vi oss till skrivelsen och ser till att inte gå utöver denna genom några andra politiska gester.
Belder frågade om vår kollegas och väns, dvs. den nederländske utrikesministern, kommentarer om den palestinska myndigheten i synnerhet, och betydelsen av att se till att den fungerar på ett mer öppet och demokratiskt sätt. Jag måste säga att det som vår kollega van Aartsen sade under sitt besök i Mellanöstern inte bara helt och hållet låg i linje med våra åsikter om demokratins utveckling inom de palestinska territorierna, utan var i vårt tycke även en oerhört vältalig och effektiv beskrivning av våra åsikter, precis som man hade förväntat sig av honom. Även under dessa allt annat än perfekta omständigheter behöver vi utöva påtryckningar på den palestinska myndigheten för att den skall bli mer öppen, mer genomsynlig, mer pluralistisk, så att den skyddar folkets medborgerliga och mänskliga fri- och rättigheter, och blir mer demokratisk. Jag tror att det var detta som ministern sade, och han har vårt fulla stöd.

Talmannen
Jag tackar kommissionär Patten för de svar han har gett kollegerna.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag.

Tillståndet för den transatlantiska dialogen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om tillståndet för den transatlantiska dialogen.

Lindh
. Herr talman! Relationerna mellan EU och USA är av vital betydelse för såväl Europa och USA som för övriga världen.
De transatlantiska relationerna är goda. Idag samarbetar vi nära tillsammans inom en rad områden, och vår dialog inbegriper i stort sett alla viktiga frågor. Vi har ett gemensamt ansvar för att möta globala utmaningar och bidra till en fredligare och mer demokratisk värld samt verka för ett dynamiskt multilateralt handelssystem. Vi har också meningsskiljaktigheter på olika områden, men för en nära dialog om dessa.
Sedan vår dialog formaliserades år 1990 i och med antagandet av Transatlantiska deklarationen har den kontinuerligt fördjupats och breddats. År 1995 antog vi också Nya transatlantiska agendan.
Rådet (allmänna frågor) välkomnade vid sitt möte i måndags kommissionens meddelande om hur vi ytterligare kan stärka den transatlantiska dialogen och uppdrog åt ordförandeskapet och kommissionen att tillsammans med USA se till att dialogen blir mer effektiv och handlingsinriktad. Rådet vill att dialogen, som inbegriper regelbundna toppmöten, skall fokuseras kring ett antal strategiska teman och prioritera frågor som är viktiga för att främja kontinuiteten. Rådet har särskilt krävt att "miljö" och "klimat" skall utgöra ett av dessa strategiska teman.
Vid toppmötet i Göteborg den 14 juni skall EU och USA gemensamt staka ut en tydlig struktur och inriktning för det fortsatta samarbetet. Vid toppmötet kommer alla de frågor som har prioriterats under det svenska ordförandeskapet att manifesteras på ett eller annat sätt.
EU och USA har samordnat insatserna för att bistå Ryssland att implementera nedrustnings- och ickespridningsåtaganden, särskilt avseende förstörelse av kemvapen och det s.k. multilaterala MNEPR. Vi har samarbetat inom ramen för EU:s initiativ den Nordliga Dimensionen. Vi har inlett ett flerårigt samarbete avseende rätts- och inrikesfrågor, i nära konsultationer med de kommande belgiska respektive spanska ordförandeskapen, fokuserat på narkotikabekämpning, kamp mot barnpornografi på Internet samt stöd till Rysslands kamp mot organiserad brottslighet och för konsoliderandet av rättssamhället.
Vi har samarbetat kring frågor relaterade till den nya ekonomin. Vi har samarbetat kring kampen mot hiv/aids och andra överförbara sjukdomar i Afrika.
På det handelspolitiska området har det svenska ordförandeskapet givit hög prioritet åt att söka nå enighet mellan EU och USA om en plattform som skall göra det möjligt att lansera nya WTO-förhandlingar i höst. Därtill har vi understrukit vikten av att konkreta framsteg görs för att lösa de bilaterala handelstvisterna, som utgör ett allvarligt irritationsmoment i relationerna. Den principiella lösning som nyligen nåddes av banantvisten är ett exempel på detta.
Det råder dock också, som jag sade, åsiktsskillnader. Den nya administrationens uttalade motstånd mot Kyotoprotokollet är en källa till stor besvikelse för oss. Det är högst oroande att USA som svarar för 25 procent av världens koldioxidutsläpp väljer att ställa sig vid sidan av ett internationellt avtal som förhandlats fram under ett årtionde. Den nya administrationen har motiverat sitt motstånd mot Kyotoprotokollet med att det inte kräver samma åtaganden av u-länderna och därtill är skadligt för den amerikanska ekonomin. Vi accepterar inte dessa skäl, och vi accepterar framför allt inte att USA därmed tar avstånd från avtalet.
EU:s reaktion på USA:s agerande har varit snabbt och kraftfullt. Statsminister Persson har tillsammans med kommissionsordförande Prodi i brev kritiserat beslutet. Vid det informella miljöministermötet i Sverige konstaterade den svenske ordföranden, miljöminister Larsson, att inget enskilt land har rätt att dödförklara ett multilateralt avtal, och han uttryckte förhoppningen att USA skall återvända och delta i den fortsatta Kyotoprocessen.
EU-trojkan, under ledning av miljöminister Larsson, reste i april till Washington för att fortsätta att ändå försöka upprätthålla dialogen med USA kring detta globala problem som klimatförändringarna utgör. I dessa samtal framkom att USA inte ifrågasätter problematiken beträffande klimatförändringar. USA medger vikten av att man finner globala lösningar på problemet. EU menar att lösningen finns inom ramen för Kyotoprotokollet, medan USA vidhåller behovet av att finna alternativa lösningar.
EU:s målsättning är att göra protokollet ratificerbart under nästa år med eller utan USA. Ett protokoll utan USA:s medverkan gör det dock betydligt svagare. Vi välkomnar därför att USA skall delta i miljömötet i Bonn i juli och hoppas då på en konstruktiv dialog och ett fruktbart meningsutbyte.
Jag vill understryka att både EU och USA har ett tungt ansvar för globala problem och utmaningar, såsom hotet från klimatförändringarna. Vi kommer aldrig att få tredje världens länder och utvecklingsländerna att ställa upp om inte vi tar ett gemensamt ansvar mellan EU och USA.
Avslutningsvis några ord om de områden där EU och USA tar, och har lyckats ta, sitt gemensamma ansvar. I detta sammanhang vill jag särskilt lyfta fram våra gemensamma insatser för att främja fred och stabilitet på Balkan, liksom våra konsultationer kring läget på Koreahalvön, respektive fredsprocessen i Mellanöstern.
Förbindelsen mellan EU och USA är av yttersta vikt i dagens värld. Det är bara genom samarbete och dialog som vi kan möta globala utmaningar och skapa förutsättningar för en värld av fred, demokrati och ekonomisk utveckling. Jag ser därför med stor tillfredsställelse på det faktum att Europaparlamentet agerar för att utveckla och förstärka dialogen med den amerikanska kongressen.
Jag vill även poängtera att en meningsfull dialog också måste inbegripa frågor där EU och USA är oeniga. En konstruktiv dialog bygger på uppriktighet, och uppriktighet innebär att man inte får tveka att uttala kritik. Detta betyder att EU även i fortsättningen kommer att rikta kritik mot bl.a. USA:s bruk av dödsstraffet.
Herr talman! Nu ser jag fram emot att höra ledamöternas synpunkter.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag är glad att få detta tillfälle att diskutera de transatlantiska förbindelserna med Europaparlamentet. Det talas mycket om samarbetet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Det finns väldigt många kritiska röster i detta sammanhang, och vi läser ofta om det ena eller andra bekymret som kastar en skugga över våra förbindelser. Men mitt i allt detta menar jag att vi misslyckas med att förstå det transatlantiska bandets unika karaktär och unika styrka, så detta är ett utmärkt tillfälle att reda ut saker och ting.
Denna diskussion ger mig också tillfälle att helt kort förklara varför kommissionen nyligen lade fram ett meddelande som handlar om stärkandet av de transatlantiska förbindelserna, och hur vi hoppas att detta initiativ följs upp i parlamentet och rådet.
1995 ändrade den nya transatlantiska agendan inriktningen på våra förbindelser från att ha varit av samrådande karaktär till att bestå av gemensamma åtgärder. Sedan dess har samarbetet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna breddats oerhört mycket, och omfattar numera i stort sett samtliga områden på vilka EU bedriver verksamhet, och detta med all rätt. Vi delar så pass mycket med Förenta staterna när det gäller visioner, historia och värderingar. Vi har inte så många gemensamma intressen och en så stark ekonomisk grund att bygga på tillsammans med någon annan stat. Vi har inte samma inställning i alla frågor, måste jag tillägga, men det faktum att vi kommer överens i så många frågor gör att det alltid sker en snedvridande fokusering på de mindre antal frågor där vi inte har samma uppfattning.
Jag vill inte här och nu göra en inventering av samarbetet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Min poäng i sammanhanget är en annan. Den handlar om att vi på i stort sett samtliga unionens verksamhetsområden har ett intresse av att upprätta nära och samarbetsinriktade förbindelser med Förenta staterna. Jag har ingen förståelse för anti-amerikanism och för övrigt inte för anti-alla-andra-ism heller. Jag känner inga samvetskval att jag måste definiera min europeiska prägel genom min inställning till Amerikas förenta stater. Denna typ av inställning avslöjar en fruktansvärd brist på självförtroende när det handlar om betydelsen av att vara europé.
Inom mitt specifika ansvarsområde är det mervärde och de positiva resultat som skapas genom vårt nära partnerskap med Balkanländerna uppenbara. Ministern tog också, med all rätt, upp Mellanöstern och Korea, och vi hade kunnat fortsätta på detta sätt och nämnt många andra delar av världen. Europeiska unionen och Förenta staterna är också viktiga partner i samband med att ta upp de nya ämnesövergripande frågorna på den internationella agendan. Överförbara sjukdomar, organiserad brottslighet, narkotika- och människosmuggling, penningtvätt: Alla dessa uttryck av globaliseringens mörka sida kräver gemensamma åtgärder från vår sida och de får vår gemensamma uppmärksamhet. Tillgång till mediciner, t.ex., har satts först på agendan för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Förenta staterna, såväl som i multilaterala forum.
Detta får mig att komma till ytterligare en viktig punkt som rör det transatlantiska partnerskapet. Det skulle vara tråkigt, allvarligt och hemskt ironiskt om Europas framväxt som global aktör i en multilateral värld, sammanföll med att vissa amerikaner började förespråka ett unilateralt synsätt. Jag hoppas inte att detta sker. Det skulle innebära en omvänd kursriktning för de senaste 50 årens trender. Jag har blivit mycket uppmuntrad av den nya förvaltningens vilja att upprätthålla Förenta staternas viktiga roll i samband med de världsomspännande frågorna. President Bush valde att betona frågan i sitt installationstal, när han sade, och jag citerar, "Amerika fortsätter att engagera sig i världsfrågorna av historiska skäl och av eget fritt val". Det är uppenbart att dessa förhoppningar grusades något, som ministern sade, genom det följande uttalandet som visade att förvaltningen inte hade något intresse av att genomföra Kyotoprotokollet. Detta möttes helt riktigt med bestörtning i Europa och på andra håll, inbegripet delar av Förenta staterna, men det är tydligt att vi inte får låta besvikelsen vändas till en fruktlös konfrontation. Det är viktigt att vi övertalar Förenta staterna att anamma och upprätthålla sitt multilaterala engagemang, och vi i Europeiska unionen kan göra detta på bästa sätt genom att inte vifta med pekfingrarna och moralisera, utan genom att ta vårt ansvar och genomföra våra egna åtaganden med hjälp av vårt ekonomiska stöd och andra politiska verktyg. När Förenta staterna och Europeiska unionen samarbetar, är det vi som anger den internationella agendan. Om vi inte samarbetar går ofta möjligheterna till att nå internationella framsteg förlorade.
Jag skall fatta mig kort, eftersom jag vet att det finns vissa tidsbegränsningar, men man skulle naturligtvis kunna tala länge om samarbetet på området för säkerhet och försvar som en viktig del av vårt partnerskap. Tiden är inne för Europa att bära sin rättmätiga del av säkerhetsbördan. Det är bara det vi försöker att göra, dvs. att svara på de amerikanska betänkligheterna om att vi inte har vår del av ansvaret. Som Natos generalsekreterare, Lord Robertson, mycket träffsäkert sade förra året, handlar detta inte om att Europa skall agera på egen hand, utan om att Europa skall göra mer. En lämpligt finansierad och effektiv europeisk säkerhets- och försvarspolitik, kommer att göra det möjligt för Europeiska unionen att ge ett mycket större bidrag till den transatlantiska säkerheten. Jag tycker att det som inger mest oro inom detta område är om vi skulle misslyckas med detta, inte att europeiska framgångar i detta sammanhang skulle reta upp Förenta staterna.
Låt mig för ett ögonblick återgå till meddelandet om stärkandet av de transatlantiska förbindelserna, som vi lade fram före påsk. På många sätt var den samarbetsmetod som vi hittade på 1995 före sin tid, men vi vilar inte på våra lagrar och skulle naturligtvis avrådas från detta av dem som lagt till en sådan viktig parlamentarisk dimension till våra förbindelser.
Det skulle vara skäligt att säga att samarbetsmaskineriet under åren lopp blivit litet mer komplicerat än vad vi avsåg från början. Vi behöver alltså se över strukturerna och förfarandena inom samarbetet - arkitekturen, om man så vill - och "rörsystemet" för våra förbindelser, för att se till att hela maskineriet i så hög grad som möjligt är inriktat på åtgärder och resultat.
Arkitekturen beskrivs som strategiska ämnen som utgör kärnan i den transatlantiska agendan. Det är en stor kärna, eftersom förbindelserna är så pass omfattande. Vi identifierade åtta sådana strategiska ämnen, allt från de framväxande internationella säkerhetsutmaningarna, globalisering och det multilaterala handelssystemet, till energifrågor, konsumentskydd, den digitala ekonomin och kampen mot brottslighet.
Dessa strategiska ämnen skall inte ses som ett urval av prioriteringar, utan i stället som övergripande principer som kommer att gälla under åtskilliga år, och tillhandahålla en ram för specifika frågor och prioriteringar som man skall ta itu med under en kortare tidsperiod. I denna del av meddelandet behandlas de s.k. NTA-strukturerna och den mångfald av sammanträden som äger rum inom dem på politisk och officiell nivå.
Vårt budskap är enkelt: färre sammanträden, mer innehåll och större politiskt ledarskap. De första två har att göra med det senare, men vi vill ha politiska ledare på båda sidor av Atlanten för att fastställa de prioriteringar och utmaningar deras respektive förvaltningar bör ställas inför, och också för att ange tidsfrister för uppfyllandet av dessa utmaningar. Detta kommer bara att ske om det finns verkliga frågor att ta itu med, och detta kommer bara att ske om vi gör sammanträdena mer fokuserade.
Det är ett ambitiöst mål. Processen i samband med den nya transatlantiska agendan är som en supertanker, eller det är kanske bättre att kalla den ett fraktfartyg för blandad last. Den kan transportera en stor och blandad last. Vi måste se till att dess utformning blir strömlinjeformad, enkel och robust, för att säkerställa en smidig överfart och minsta möjliga underhåll. Som ledamöterna förstår har jag under den senaste tiden tänkt mycket på den koreanska varvsindustrin och dess effekter för världshandeln. När man står på manöverbryggan skall man inte vrida rodret för mycket från sida till sida, utan justera kursen med små men väl avvägda rörelser.
Låt mig avsluta där jag inledde. Det transatlantiska bandet är enligt min mening vår viktigaste förbindelse. Det är viktigt för Europeiska unionen och Förenta staterna, för att inte tala om för världen. Det är naturligtvis så att vi inte alltid kommer att ha samma uppfattning. Jag tänker inte bara på handelsfrågor, som alltid bör ses i det större perspektivet med de kolossalt stora handelsflödena, mer än 1 miljard US-dollar per dag, som främjar båda regionerna, utan också på mer grundläggande frågor som miljöskydd, som ministern uttalade sig om, och dödsstraff. Det finns inga lätta svar, inga trollstavar, som kan avlägsna våra meningsskiljaktigheter. När det gäller den stora majoriteten av frågor om vilka Förenta staterna och Europeiska unionen samarbetar, fastställer vi emellertid gemensamt den internationella agendan. Genom att samarbeta över Atlanten kan vi föra fram våra intressen, våra länders och medborgares, och mer allmänt bidra till säkerheten i världen.

Elles
Herr talman! Det är en viktig diskussion som äger rum just nu, när det bara passerat några få månader sedan den amerikanska förvaltningens tillträde, i samband med president Bush besök i Göteborg i juni och kommissionens inledande idéer om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Så var befinner vi oss i dag? Det ligger ett meddelande på våra bord - som offentliggjordes vid rätt tidpunkt - i vilket man pekar på de transatlantiska förbindelsernas bredd och tillväxt från deklarationen 1990 till den nya transatlantiska agendan från 1995. Antalet ämnen som denna omfattar kommer att fortsätta växa, och vi kommer förmodligen att få se en konsolidering av den monetära dialogen och andra aspekter.
För det andra innehåller meddelandet idéer om hur man skall göra processen effektivare. För det tredje understryker man betydelsen av att engagera det civila samhället och bygga upp parlamentariska band. Men jag tror att det är klokt om vi frågar oss om dessa perspektiv verkligen är tillräckligt för de kommande fem åren. De allmänna ekonomiska intressena och frågorna blir i allt högre grad världsomspännande och inte bilaterala, samtidigt som regionalisering allt oftare ses som ett alternativ till WTO och multilateralism.
Förenta staternas säkerhetsintressen har börjat riktas mot Stillahavsområdet, även om Nato- och EU-utvidgningarna kommer att kräva transatlantiskt politiskt ledarskap under de kommande månaderna. Det är svårt att tillsammans definiera gemensamma strategiska intressen som, t.ex., Ukraina. Mot bakgrund av dessa aspekter, anser min grupp att detta meddelande är en besvikelse. Det är i högre grad en inventering än ett dokument som kommer att främja ett bredare transatlantiskt partnerskap. Med andra ord så motsvarar det inte kraven som kommer att ställas i framtiden i samband med ett växande transatlantiskt partnerskap.
Varför skall vi, t.ex., ha färre toppmöten om det kommer att bli fler snarare än färre frågor att diskutera? Hur prioriterar man agendan om man redan har fastställt åtta strategiska ämnen? Hur inbegriper man den amerikanska kongressen och Europaparlamentet inom ramen, utan att ange några idéer i samband med detta? I meddelandet hänvisas till en interparlamentarisk församling. Man kan inte kalla den det. Den är en delegation som omvandlat sig själv till Transatlantiska dialogen om lagstiftning.
Vi behöver alltså ett bredare tankesätt för att utveckla det transatlantiska partnerskapet före 2004. Det är dags att gå ifrån den banala fraktfartygsidén; jag misstänker att det krävs något litet mer visionärt på detta stadium. För det första bör vi specificera innehållet i ett bredare transatlantiskt partnerskap. Varför inte se till att vi återuppliva den transatlantiska handelsdialogen? Den har stött på vissa svårigheter. Skulle vi inte kunna hålla ett årligt atlantiskt toppmöte, vilket skulle föra samman Europeiska unionen, Förenta staterna och Nato, eftersom politik, ekonomi och säkerhetspolitik i allt högre grad kopplas samman?
För det andra bör vi följa idéerna i den amerikanska kongressens och Europaparlamentets Houstonförklaring, och låta de parlamentariska församlingarna bli mer delaktiga i toppmötesförfarandet. Sist men inte minst, bör vi utnyttja toppmötet med George W. Bush till att skissa en agenda för perioden fram till 2004, i syfte att upprätta ett djupare transatlantiskt partnerskap och nå de mål som både rådet och kommissionen har sagt att man vill nå.

Barón Crespo
Herr talman, fru rådsordförande, herr vice ordförande i kommissionen! De transatlantiska förbindelserna har spelat en viktig roll och är ett grundläggande band för fred och stabilitet på vår kontinent och för världen. Detta har varit fallet från slutet av andra världskriget fram till i dag.
President Bush kommer att vara närvarande på toppmötet i Göteborg och jag hoppas, min grupp hoppas, att ni meddelar honom att vi givetvis anser att de framtida relationerna måste grundas på en relation mellan jämbördiga och att vår dialog måste vara uppriktig och ärlig. Jag säger inte brutal, men vi måste tydligt uttrycka den oro som återspeglades i de båda talen.
I en allt mer globaliserad värld, är den ensidighet som Bush stoltserar med, ett oroande fakta. Det första uttrycket för denna var USA:s vägran att ratificera Kyotoprotokollet om klimatförändringar. Men det finns också färskare initiativ, som till exempel hotet att dra sig ur de gemensamma åtgärderna med OECD i frågan om skatteparadisen. Och vi anser att denna slags politik krockar fullständigt med möjligheterna att uppnå en stabil och säker världsordning.
För det andra anser jag att vi också måste uttala vår oro över den ensidighet man visar upp när det gäller de områden där vi arbetar tillsammans, såsom just nu fredsprocessen i Mellanöstern eller nedkylningen från nordamerikansk sida i förhållande till avspänningsprocessen mellan Nord- och Sydkorea.
Jag vill här ta upp ett projekt, nämligen missilförsvarssystemet NMD, som har återuppstått ur det tidigare stjärnornas krig och som är mer oroande eftersom det också kan drabba vår säkerhet. Jag tycker att vi tydligt måste säga våra amerikanska vänner att vi, för att uppnå en större trygghet i världen, måste slåss mot fattigdomen och mot instabiliteten i de fattiga länderna, inte bygga upp nya murar mellan rika och fattiga. Det enda man gör genom att skapa ett missilförsvarssystem är att få fler missiler, det vill säga, gå emot alla ansträngningar enligt ABM-avtalet om nedskärning av världens missilförsvar.
En annan punkt vi också anser bör tas upp med vår allierade USA är att vi måste agera tillsammans i förhållande till FN, och inte genom ensidiga åtgärder. Jag säger det därför att just när det gäller FN:s kommission för mänskliga rättigheter måste vi utgå ifrån ett faktum: att alla länder deltar i valen och ibland blir vissa länder valda och vid andra tillfällen väljs andra, och man kan inte vidta motåtgärder såsom att hålla inne en redan upplupen skuld som ensidigt har reducerats.
Avslutningsvis, herr talman, hade jag för två veckor sedan tillfälle att med min grupp besöka kongressen i Washington. Vi anser att förutom vad de säger oss måste vi även tala direkt med dem. Besöket var mycket positivt: jag fick tala inför underutskottet för europeiska frågor i representanthuset, vi höll en dialog som var precis som den borde vara: uppriktig, direkt och vid vissa tillfällen hård, men vi menar att detta är något som också måste ingå i vår framtid. Därför, herr talman, vill jag avsluta med att säga att min grupp beklagar att amerikanska myndigheterna i sista stund - och detta berör er som föredragande för Echelonkommittén - inte kunde bekräfta ett möte som är viktigt också för att upprätthålla och skapa förtroende mellan oss.

Cox
Herr talman! Jag lyssnade med stort intresse på kommissionärens långa och utdragna fartygsmetafor, och han kan nu göra anspråk på att kallas sjökapten av något slag. Antingen det är hans fraktfartyg eller racerbåtsversionen som rekommenderas av Elles, anser jag verkligen att kommissionärens fokusering på en fördjupning av förbindelserna och på att vara mer strategisk - även om man kan diskutera detaljerna - i stort sett är mycket välkommen.
Min grupp stöder andemeningen i resolutionen, så jag upprepar inte sakfrågorna. Jag instämmer i kollegernas observationer när det rör rädslan för en inriktning, i vissa fall, mot unilateralism, vissa av frågorna om bilateral kontra multilateral handel och frågor om Kyotoprotokollet, Echelonkommittén, dödsstraffet osv.
Jag vill tala litet om vilken roll vi bör ha som parlamentariker. Vi har både informellt och formellt utvecklat en omfattande dialog med aspekter av lagstiftningsprocessen i Förenta staterna, men som parlamentarisk process är den fortfarande inte optimal. Vi behöver arbeta mycket mer med detta. Vårt unika bidrag som parlamentariker till dialogens kvalitet, kommer att handla om att upprätta en bättre kvalitet hos förbindelserna, i synnerhet med våra motparter i den amerikanska kongressen. Jag anser att vårt uppdrag i detta avseende är, både i Washington D.C. och i Strasbourg och Bryssel, att skapa de regler enligt vilka t.ex. Lamy och Zelleck - eller andra, beroende på om det handlar om säkerhet eller försvar, eller något annat - faktiskt kan spela. Därför det är tydligt, åtminstone när det gäller kongressen, att de har ett stort inflytande på den verkställande maktens roll i Förenta staterna, och att vi får allt större inflytande över den verkställande makten här, även om vi fortfarande beklagar pelarsystemet som marginaliserar oss på områdena för utrikespolitik eller brottsbekämpning m.fl.
Men det finns en roll här, och vi måste arbeta mer på denna som ett unikt parlamentariskt bidrag till de regler enligt vilka den verkställande makten kan fungera. I detta avseende kan jag lova att jag och min grupp kommer att arbeta med frågan.
Den andra frågan jag vill ta upp handlar om globalisering: Vi har sett vilken sklerotisk effekt det får när antingen kongressen eller vi först lagstiftar och sedan upptäcker att målen inte överensstämmer. Vi måste i det globala sammanhanget insistera på lämpliga bestämmelser, men som parlamentariker försöka att komma på vad detta innebär. Är det icke-bindande lagstiftning eller bindande lagstiftning? Självreglering eller reglering tillsammans med andra? Vi måste nu få en viss grad av kreativitet i samband med lagstiftandet, så att det inte blir någon sklerotisk funktionsstörning: Att man vill göra det rätta, men händelsevis hamnar i ytterligare en dispyt.
Till sist: Vi bör sätta dispyterna i sitt rätta perspektiv, som kommissionären har försökt att göra. Inte ens bananer, Boeing, biffar, etc. utgör mer än 2 procent av det transatlantiska handelsflödet. Dessa varor prioriteras naturligtvis högt, men det handlar inte bara om detta, och vi måste koncentrera oss på helheten.

Hautala
Herr talman, ärade rådsordförande, ärade kommissionär! De transatlantiska förbindelserna ser ut att ha hamnat i en rätt svår situation. Jag anser att man till och med kan tala om någon slags kris. Enligt min mening är det välkommet att minister Lind sade att vi även kan framföra kritik då det finns anledning till det. Vi kan säkert vid något annat tillfälle ta lärdom av USA, när det finns anledning till det, så därför är det inte fråga om någon antiamerikansk grundläggande attityd utan om en diskussion baserad på fakta.
Jag tycker det ser ut som om det som framför allt förenar Europeiska unionen och USA är att vi tillsammans i hög grad bär ansvar för den globala utvecklingen, eftersom vi tillsammans bildar världens största handelsblock. Jag anser att man beträffande de transatlantiska förbindelserna i fortsättningen därför bör se till att utveckla lösningar på de problem som beror på sociala ojämlikheter i världen och tillsammans söka redskap för hållbar utveckling.
I det här sammanhanget måste man även tacka rådet och kommissionen för att statsminister Persson och kommissionens ordförande Prodi under toppmötet i Stockholm skickade ett brev till USA:s president, där de betonade betydelsen av Kyotoprotokollet, och speciellt konstaterade att klimatpolitiken i Kyotoprotokollet utgör en väsentlig del - och inte någon bisak - av vår uppfattning om på de transatlantiska förbindelserna. Detta är min fria tolkning av saken.
Efter att kommissionären framfört sin utmärkta tankerjämförelse fortsätter även jag litet på samma linje. Jag kan nämligen tänka mig att denna vår tanker borde representera världens bästa miljövänliga teknik, och såsom Cox sade, den bör ha minst dubbelbotten och dess motor bör vara mycket effektiv och bränslet det renaste - hellre solenergi, om möjligt, ärade kommissionär!
Jag vill också säga att om USA vill bli det sista friluftsmuseet i världen för gammal teknik, alltså friluftsmuseum för "gammal" teknik, eftersom man inte går med på att utveckla klimatvänliga lösningar, vilket vi inte kan göra något åt, måste Europeiska unionen i det här avseendet trots det bli världsledande, och vi kan ändå inbjuda USA med i denna klimatpolitik, som även skapar bra affärsverksamhet.
Jag skulle ännu vilja säga ett par ord om säkerhetspolitiken. Min grupp är mycket oroad över att man i USA tänker använda globala resurser till ett robotförsvarssystem. Vi ser att det troligtvis kommer att öka den globala hotbilden och att Europeiska unionen bör avstå ifrån att delta i detta och i stället försäkra för USA att säkerheten i världen främjas genom lösningar som baserar sig på att globalt främja socialt och ekologiskt hållbar utveckling.

Wurtz
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Vi tycks befinna oss vid en vändpunkt när det gäller de transatlantiska förbindelserna. Först och främst har vi arvet från Clintoneran. Förutom allvarliga handelstvister - de symboliska konflikterna om bananer, hormonbehandlat kött, genmodifierade organismer och ett tiotal andra som behandlas eller redan har behandlats inom WTO - förutom allt detta har Washington under senare år redan samlat på sig unilaterala poäng, kännetecknet för supermaktens komplex.
Motståndare till fördraget om förbud mot truppminor, motståndare till stadgan om barns rättigheter, motståndare till upprättande av en internationell brottmålsdomstol som en dag skulle kunna döma en amerikansk medborgare, politisk nonchalans eller ekonomisk utpressning mot Förenta nationerna, ekonomiska blockader och t.o.m. militära operationer i strid med internationell rätt, Échelon-affären, Colombiaplanen, och jag vet inte vad. Dessutom har en dialog knappast varit möjlig med våra samtalspartner på andra sidan Atlanten när det gäller civilisationens val som dödsstraff eller förnekande av allmän tillgång till aidsmediciner, vilka är chockerande för européerna.
Man tvingas dock konstatera att Bushadministrationens första beslut överträffar allt annat vi hittills har sett med hänsyn till graden av allvar. Det var redan ganska oroväckande att höra Condoleezza Rice, den nye presidentens rådgivare i säkerhetsfrågor, illustrera sin syn på den nya arbetsuppdelningen mellan amerikaner och européer när det gäller att bevara freden på Balkan, då hon lika skarpsynt som elegant framhöll, jag citerar henne: "att det inte är ett arbete för GI's att följa barnen till dagis".
Men när de ifrågasätter Kyotoprotokollet och främjar antimissilförsvaret måste man uppriktigt sagt tala om brist på ansvar, och inte endast gentemot Europa, utan mot hela mänskligheten.
Är vi inför denna upptrappning dömda att protestera för formens skull för att till sist dagtinga av realism? Det tror inte jag. Ett Europa som är öppet för dialog, men beslutsamt när det gäller principerna för ett civiliserat och ansvarsfullt världssamfund, kommer att finna allierade inom allmänheten på fem kontinenter och ända upp till kongressen i Förenta staterna, liksom bland många stater.
Herr kommissionär! Det handlar naturligtvis inte om att utveckla någon slags antiamerikanism eller aggressiv retorik gentemot en partner som hela världen behöver, utan att åtminstone hävda en tydlig politisk vilja, genom att de 15 medlemsländerna bildar en gemensam front när det gäller de mål som kan infria förväntningarna, och inte endast förväntningarna bland européer utan även bland alla dem runtom i världen som önskar frigöra sig från den enpoliga ordning som gör dem alltmer instängda.

Queiró
Vi måste ta upp frågan om de transatlantiska förbindelserna mellan Europeiska unionen och USA inom ramen för en strategisk omdefiniering från den nordamerikanska administrationens sida. Detta är normalt: valet i USA förde fram en ny president till makten och en ny administration, och vi måste vara uppmärksamma på de signaler som når oss från den andra sidan Atlanten. De viktigaste drag som enligt vår mening skiljer den nuvarande administrationen från den tidigare när det gäller utrikespolitiken, handlar om att man nu återgår till att prioritera ett befästande och en utveckling av system för allianser med alla dem som är villiga att agera i överensstämmelse med nordamerikanernas vilja, vilket ersätter modellen som bestod i att agera utifrån en multilateral grund med en ständig förhandlingsprocess, för att skapa och definiera multilaterala och universella regler, normer och värden som naturligtvis hämtade inspiration i de nordamerikanska institutionerna.
Det är inte läge att här och nu analysera de praktiska konsekvenserna på det militära, diplomatiska eller ekonomiska planet som USA:s återgång till de mer traditionella geopolitiska uppfattningarna innebär. Men vi måste vara medvetna om att uppfattningen om en demokratisk administration skapade ett viljeagerande som ledde till ett ansvar och ett allt större engagemang i detaljerna i den nästan dagliga hanteringen av kriser över hela världen, en uppfattning som nu tycks överges. Revideringen av denna interventionsuppfattning gör att vi är överens med kommissionen och med dess strategiska inriktning i dess dokument "Ett nytt élan i förbindelserna mellan USA och Europeiska unionen". Nu handlar det faktiskt för Europeiska unionen om att passa på när en ny amerikansk administration har kommit till makten för att se över hur de transatlantiska förbindelserna bedrivs och fastställa strikta prioriteringar för att den nya transatlantiska agendan blir mer produktiv och konstruktiv för att uppnå konkreta resultat. Liksom kommissionen anser vi att unionens ledare skall komma överens om ett mer koncist antal strategiska ärenden. De bör också garantera en hög nivå av politiskt engagemang, för att undvika att våra relationer blir för byråkratiska och tungrodda. Många gånger har det blotta genomförandet av vanliga möten och toppmöten, med tunga föredragningslistor, bara lett till ett försvagat intresse och en avsaknad av visioner och tydliga mål. Låt oss alltså satsa på ett förnyat transatlantiskt samarbete där Europeiska unionen och USA i sin helhet på ett effektivt sätt kan ägna sig, till ömsesidig nytta, åt de olika globala utmaningar vi oundvikligen är inblandade i.

Coûteaux
Stora moln tornar upp sig över Atlanten, och de är tyngda av åskväder. Jag tänker inte endast på den våldsspiral som det amerikanska samhället lever av och som avrättningarna bara är ett av flera symptom på. Detta samhälle, som grundats på ett folkmord, har värden som ständigt får ge vika för djungelns lag, omdöpt till "liberalism", och kan i själva verket endast leva i våldet, vilket egentligen inte angår oss.
Det som däremot berör oss är vanan i amerikansk politik att göra vad man vill var som helst i världen och frigöra sig från alla internationella regler, även sådana regler som den amerikanska politiken ålägger andra. Tankarna går till Kyotoavtalen. Man får inte heller glömma Washingtons vägran att underteckna avtalet om kärnvapenförsök, som i Förenta staternas ögon gäller för alla stater utom dem själva, och även många andra avtal som visar att Washington vill binda upp alla stater i hela världen utan att själv vara förpliktad till något. Vi tänker också på det skandalösa ärendet Echelon, som visar att Big Brother - dvs. storebror, eller hur? - avser att övervaka hela planeten men inte godtar minsta rätt till insyn, vilket bevisas av det oförskämda och skandalösa sättet att ta emot vårt tillfälliga utskott för detta nätverk, något som var det värsta uttrycket för landets imperialmakt. Det värsta är att vi är som kaninen som fascineras av boan eller ormen som kommer att sätta tänderna i den, och att vi följer denna imperialistiska politik. Mitt sista hopp är att Frankrike motstår denna allmänna utslätning av universum.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Jag tycker att vi i dag kan säga att historien förenas med nutiden och att Europeiska unionen och USA i denna nutid är två av de viktigaste aktörerna.
Om vi utgår vi från att det som förenar oss är mycket mer än det som skiljer oss åt, är det ändå uppenbart, vilket också både kommissionen och rådet har medgett, att det finns en rad punkter där vi skiljer oss, och jag menar att den transatlantiska dialogen just därför är viktig.
Vi måste tala om Kyotoprotokollet, missilförsvarssystemet NMD - som inte bara kommer att påverka vår säkerhet utan också vår ekonomi -, om dödsstraffet, drogproblemet, - där jag anser att vi måste agera i full respekt för den internationella rätten och ta oss an problemet ur ett system med gemensamt ansvar -, samt globaliseringen - för att följa den terminologi som kommissionären använde. Jag skulle vilja säga att USA och Europa har ett stort ansvar för att detta fartyg skall mycket färre skeppsbrutna än besättningsmän. Vi måste också trycka på handelns utveckling och välkomna USA:s initiativ till toppmötet i Quebec för att skapa ett frihandelsavtal för hela Amerika. Vi är glada över att man har insett att detta handelsinitiativ måste ha ett demokratiskt underlag och grund, något som vi har gjort klart i våra samarbetsavtal med tredje land och som inkluderar en demokratiklausul, vilket Patten visade i går i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och detta är redan en tioårig tradition.
Jag skulle bara vilja ha reda på en sak, herr kommissionär, fru rådsordförande, och det är om Bushadministrationen kommer att fortsätta den linje som Clintonadministrationen har följt, där de europeiska företagen befrias från tillämpningen av avdelning III i Helms-Burtonlagen och om denna fråga kommer att tas upp under det transatlantiska toppmötet?

Read
Bonnförklaringen var mycket välkommen genom att den innebär att Europeiska unionen och Amerikas förenta stater åtar sig att arbeta för ett fullständigt och jämbördigt partnerskap, och naturligtvis är Europeiska unionen och Förenta staterna både partner och konkurrenter, särskilt när det gäller handelsfrågor. Det är viktigt att betona storleken på de ekonomiska förbindelserna, som för närvarande uppgår till 2 miljarder US-dollar per dag, men där det finns konkurrens där kommer det oundvikligen att finnas vissa konfliktområden, och en del av partnerskapets karaktär är att försöka begränsa dessa konflikter. Jag vill citera från ett kommissionsdokument om hur man kan undvika eller minimera nya handelsdispyter. Det står att vi bör samråda innan vi lagstiftar, förhandla innan vi processar, gottgöra innan vi använder repressalier och följa domslut till varje pris. Detta kanske är ett högt eftersträvat mål, men ett mål som det är värt att försöka uppnå.
Jag vill också kommentera kommissionär Pattens mycket välkomna uttalande att han inte såg någon koppling mellan att vara europé och anti-amerikanism. Han har fullkomligt rätt. Att vara europé innebär också att ha en tolerant inställning till andra folks idéer, som kan skilja sig mycket från våra egna. Det finns naturligtvis viktiga pågående handelsdispyter, särskilt den om utländsk konsumtionsskatt, och det var oroande, för att uttrycka sig milt, att president Clintons tal - innan han avslutade sin ämbetsperiod - innehöll vissa nätt och jämt dolda hot om Airbusaffärens framtid och en möjlig dispyt.
Min sista punkt handlar om att jag vill stödja den del av resolutionen som välkomnar den transatlantiska dialogen om lagstiftning, som detta parlament sätter så stort värde på, och jag hoppas verkligen att vi vill se att denna fortsätter och stärks som en del av en konstruktiv och godlynt dialog.

Lucas
Herr talman! Startpunkten för denna debatt var Förenta staternas förkastande av Kyotoprotokollet. Jag välkomnar alltså det kraftfulla språket i vår kompromissresolution om detta. Men vi behöver något mer än bara ord. Vi vill att kommissionen skall undersöka möjliga EU-åtgärder som ett svar på Förenta staternas fortsatta vägran att ta itu med klimatförändringarna, inbegripet åtgärder inom ramen för WTO, på grundval av att amerikanska varor - genom att Förenta staterna inte internaliserar sina externa energikostnader - erhåller ett orättvist statligt stöd, som strider mot de bestämmelser som reglerar världshandeln.
Men det handlar inte bara om Kyotoprotokollet. Låt oss också se närmare på avsikten att riva upp fördraget om antiballistiska missiler. Detta system, som bygger på "stjärnornas krig"systemet, hotar att skapa en ny omfattande kapprustning. Att uppmana Förenta staterna att samråda innan man går vidare är inte tillräckligt. Vi måste mycket tydligt slå fast att EU uppmanar Förenta staterna att avbryta detta initiativ, och se till att EU lovar att organisationen och dess medlemsstater inte kommer att delta i detta projekt på någon nivå.
Om Förenta staterna bara använde en bråkdel av de resurser man för närvarande lägger ned på missilförsvar på att i stället skydda sig mot klimatförändringar, så skulle världen vara ett mycket säkrare ställe.

Brok
Herr talman, kolleger! Den amerikanske handelsrepresentanten Zoellick har genom Kangaroo Group i tydliga men dock positiva ordalag lagt fram ett erbjudande för parlamentet och de ansvariga utskotten, nämligen att en öppen handelspolitik skall utarbetas för att öka välståndet i hela världen, inklusive utvecklingsländerna. Jag anser att vi bör anta erbjudandet och betrakta handelspolitiken som en möjlighet att på det hela taget fördjupa de transatlantiska förbindelserna. Vi alla är medvetna om att Nato länge än måste fortsätta att spela en viktig roll för att trygga det kollektiva försvaret i Europa.
Sedan 1990 har även medvetandet om den gemensamma säkerheten gått förlorat av förklarliga skäl. Därför måste vi se till att förbindelserna mellan USA och Europa stärks på alla andra politiska områden. Vi bör anta detta erbjudande från USA:s regering.
Vi bör även vidareutveckla de möjligheter som finns mellan vårt parlament och den amerikanska kongressen i den mån vi kan bidra till detta. Om vi betraktar de problem som vi under de senaste åren har haft med dataskyddet på grund av att vi har saknat en gemensamt avtalad lagstiftning för näringsgrenar på global nivå, ser vi hur långt exempelvis transatlantic legislators' dialogue (dialogen mellan de transatlantiska lagstiftarna) måste gå.
Låt mig ta upp en sista punkt: USA är numera världens enda supermakt, och det är främst som en sådan global makt USA tar sig an olika utrikesproblem. Relationerna till Ryssland definieras utifrån denna globala ställning, medan vi européer definierar förbindelserna utifrån vår regionala ställning och sätter dem i relation till utvidgningsprocessen. Detta får inte leda till att vi försitter chansen att vidta gemensamma strategiska åtgärder i regionen. Jag har en känsla av att vi under de senaste veckorna inte har drivit en gemensam politik rörande Ukraina. Slutet för denna västorienterade regering och Tjernomyrdins övertagande som borgmästare under benämningen ambassadör i Kiev visar att vi har begått strategiska fel som vi inte skall underskatta, men som vi - vilket jag beklagar - inte ens har diskuterat i rådet (allmänna frågor) denna vecka.
(Applåder)

Van den Berg
Herr talman! I anslutning till det gruppledare Barón Crespo sade vill jag göra några anmärkningar inom ramen för den likvärdiga transatlantiska dialogen om de internationella säkerhetsaspekterna.
För det första är vår socialistiska grupp bekymrade över och motståndare till president Bush unilaterala planer på att göra miljardinvesteringar i den högteknologiska vapenindustrin för ett missile defence system och därmed både riskera att bringa ABM-avtalet i fara och att locka fram en ny kapprustning. För oss är det av grundläggande vikt att motverka kapprustningen. Vi vill ha ett multilateralt samarbete och multilaterala avtal, och stöd till ett omstrukturerat FN. Vi vill att Europa och USA samarbetar med det som mål. Ett unilateralt uppträdande från Europa eller USA är en anakronism i en tid då vi bär ett gemensamt ansvar i vår global village. Det är det gemensamma ansvaret som kommer att få just oss i Europa att dela och ta ansvar inom Nato. Genom en snabb interventionsmakt, genom att betala cirka 80 procent av kostnaderna för återuppbyggnaden av Balkan. Omvänt begär vi då av USA att de skall delta i arbetet med att förebygga konflikter och utvecklingssamarbetet och betala avgifterna till FN, för som socialdemokrater ser vi att ungefär 100 konflikter i vår global village orsakas av fattigdom, underutveckling och etnicitet. Det bästa sättet att måna om säkerhet är att bekämpa fattigdom. Den kampen är den bästa säkerhetsgarantin mot fundamentalistisk terror av etnisk eller religiös natur, krigsherrar och skurkaktiga stater. Vi har ett behov av ett nytt och brett säkerhetstänkande, och vi hoppas att kommissionen och rådet kommer att ställa det tänkandet centralt under toppmötet i Göteborg i en öppen, ärlig, fri och självmedveten dialog med president Bush. Det är i den riktningen vi vill gå.

Peijs
Herr talman! Förhållandet mellan EU och USA är av grundläggande vikt. Vi är varandras största handelspartner och genom att samarbeta kan EU och USA spela en avgörande roll när det gäller att ta itu med internationella handelsfrågor. Nu när Europa är på väg att nå större enhällighet på utrikes- och säkerhetsområdet, kommer det att bli än mer nödvändigt att samarbeta. Även på områden som miljöskydd och begränsning av koldioxidutsläpp är samarbete av avgörande betydelse.
I de nederländska tidningarna fanns ett upprop utformat som ett brev till president Bush från vad författaren själv kallade "den del av den amerikanska industrin som går med vinst" som uppmanade presidenten att inte bara lyssna på ineffektiva företag när det gäller miljöbeslut. Stränga miljöbestämmelser gör företagen mer innovativa, mer tekniskt inriktade och effektivare. Under Kangaroo-lunchen i går sade Herr Zoellic att han och hans regering är av åsikten att regeringen inte måste lösa varje problem i den privata sektorn. Om jag kombinerar båda sakerna så är det kanske möjligt att ingå nya avtal med USA. Om ett avtal heter Kyoto eller New York kan göra detsamma. Men vi måste samarbeta.
En sista punkt: de diplomatiska förbindelserna. Sedan några år gläder vi oss åt på båda sidor åt allt bättre relationer. Även The Legislators Dialogue började ta fart och ge resultat. Sedan den nya kongressen installerades, med alla nya tillsättningar som det innebar, tycks det emellertid vara svårt att få någon verklig kontakt. Det kollektiva minnet på den amerikanska sidan tycks vara utraderat. Vi börjar om helt från början. Det är oerhört synd, inte minst eftersom handelsdispyterna på ett effektivt sätt kan förekommas med hjälp av "the early warning system" inom TABD och The Legislators Dialogue.
Det är fortfarande för tidigt att ge uttryck för någon riktig oro. Betrakta min anmärkning som något som passar in i ett europeiskt "early warning system". En varningslampa lyser, men den är inte röd än. Men vad är det som sker i en värld där en supermakts ord inte är värt mer än signaturen och papperet som den har skrivits på?

Andersson
Herr talman! Jag skall koncentrera mig till ett område, nämligen miljöfrågorna. Det finns anledning till bekymmer i samarbetet mellan USA och EU på just detta område. Jag uppskattar den tydlighet som det svenska ordförandeskapet i inledningsanförandet visade i dessa frågor.
Experterna är ju allt mer eniga om problemen med den globala uppvärmningen och dess konsekvenser. Dessutom är det helt tydligt den rika världens ansvar att nå internationella uppgörelser genom att ratificera Kyotoprotokollet. Ett speciellt ansvar har USA, eftersom landet har de allra största utsläppen.
Frågan är hur vi skall agera. Skall vårt agerande utmynna i en utpräglad antiamerikansk inställning? Nej, naturligtvis inte! Däremot bör vi fortsätta att vara tydliga och uppriktiga när vi för en dialog med USA i dessa frågor.
Att USA inte fullföljer ratificeringen får inte förhindra att vi från EU:s sida går vidare. Vi måste inta en ledande ställning i världen när det gäller ratificeringen och fortsätta dialogen med USA för att få med landet i framtiden.
Detta måste vara vår inställning. Toppmötet i Göteborg är ett utmärkt tillfälle att lyfta fram dessa frågor. Förutom besöket av Bush, är ju också den hållbara utvecklingen huvudtemat för Göteborgsmötet.

Jarzembowski
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Den transatlantiska dialogen måste utvidgas även till den globala trafikpolitiken, eftersom såväl USA som européerna har ett särskilt ansvar för ökad säkerhet i luften och till sjöss, för ett bättre miljöskydd och rättvisa villkor för konkurrens och karteller.
För det första måste vi ha som mål att utveckla en transatlantisk trafikmarknad genom förnuftiga och harmoniserade föreskrifter - inom luftfarten såväl som inom båttrafiken - och dessutom att på basis av ett harmoniserat regelverk som utvecklats mellan USA och Europa försöka få till stånd globala regler, till exempel rörande flygbuller. Att vi får problem med amerikanarna på grund av hushkitted airplanes får inte upprepas, utan vi måste gemensamt och aktivt försöka dra upp regler för miljöskydd och säkerhetsstandarder i förväg.
Detta är inte uteslutande en uppgift för kommissionen och den amerikanska administrationen. Vi måste inom ramen för den transatlantiska parlamentarikerdialogen försöka organisera specialistsamtal mellan trafikexperterna i den amerikanska kongressen och i Europaparlamentet för att på så sätt undvika en politisk press mellan de olika administrationerna eller att administrationen utsätts för påtryckningar från lobbyisterna. Vi måste tillsammans kämpa för bättre miljöskydd och ökad säkerhet. Detta är till stor fördel för vår befolkning, detta gör att vi undviker konflikter mellan USA och Europa och detta kan utgöra basen för en global, gemensam lösning.
(Applåder)

Martin, Hugues
Herr talman! Vår debatt om läget i den transatlantiska dialogen tycks komma mycket lämpligt. Jag behöver inte påminna om hur viktig denna dialog är för ett samarbete mellan jämbördiga parter, mellan Amerikas förenta stater och Europeiska unionen. Inom denna dialog kan vi först och främst diskutera våra tvister och lösa några av våra gamla handelsgräl, jag tänker särskilt på bananfrågan, som vi till sist löste för några veckor sedan.
Jag skulle vilja uppehålla mig vid frågan om det europeiska försvaret, en fråga som förefaller ytterst viktig bl.a. på grund av att vi har att göra med en ny amerikansk administration, som redan nu har aviserat sina projekt på försvarsområdet. Uppenbarligen har president Bushs administration visat sig vara mycket mer misstrogen mot Europas gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik än vad president Clintons administration var, men det förvånar mig inte. Det tog nämligen flera år för unionen att förklara sina mål, bygga upp sina resurser och övertyga sin amerikanska allierade om att ett europeiskt försvar kan utvecklas vid sidan av Nato.
I dag måste vi till varje pris bevara det som har uppnåtts inom den transatlantiska dialogen. Begreppet allierad får inte vara enkelriktat. Eftersom unionen enligt min mening har visat prov på total öppenhet då den har presenterat den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, och sedan av den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken, för Förenta staterna, finns det anledning att tydligt påpeka att Förenta staterna måste rådgöra med sina allierade om varje mer omfattande projekt, och antimissilförsvaret är ett sådant projekt.
När det gäller den egentliga europeiska försvarspolitiken måste vi bestämt tala om, vilket vi alltid har gjort, vad det är vi vill, och inte systematiskt ställa varje fråga om det europeiska försvaret i samband med Natos reaktioner. Unionen har alltid satt värde på det faktum att de europeiska insatserna skall komplettera alliansen, framför allt när det gäller Petersberguppdragen. Det är inte frågan om vare sig konkurrens eller ett avvecklat engagemang, utan om enighet.

Lindh
. Herr talman! Jag skall fatta mig extremt kort eftersom jag märker att parlamentet nu har annat att göra.
Jag håller med Barón Crespo om att EU och USA har ett gemensamt globalt ansvar för kampen mot fattigdomen och för avspänning och nedrustning. Diskussionen om det amerikanska missilförsvaret lär fortsätta.
Toppmötet i Göteborg blir ett bra tillfälle att demonstrera på vilka punkter det råder enighet, t.ex. vad gäller Balkan och Mellanöstern, och på vilka det råder oenighet, vare sig det handlar om ett unilateralt agerande i FN, bidrag till FN, Kyotoprotokollet eller miljöfrågorna.
Om vi skall kunna påverka USA på de områden där det råder oenighet räcker det dock inte med att ha kontakt med den nya administrationen, utan det krävs också kontakter med den amerikanska kongressen. Jag önskar parlamentet framgång i sina kontakter med den amerikanska kongressen.

Talmannen
Jag vill upplysa om att jag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen har fått sex resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

OMRÖSTNING
(14534/1/2000 - C5-0132/2001 - 2000/0006(COD)]

(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd)   
Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av artikel 21 i rådets förordning (EG) nr 1292/96 om principerna för och förvaltning av livsmedelsbistånd samt om särskilda stödåtgärder för livsmedelsförsörjningen
(KOM(2001) 1 - C5-0007/2001 - 2001/0005(COD))
(Parlamentet godkände förslaget)  
Förslag till rådets förordning om rättelse av förordning (EG) nr 2201/96 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker
(KOM(2001) 111 - C5-0094/2001 - 2001/0052(CNS))
(Parlamentet godkände förslaget)  
Initiativ från Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om justering av grundlöner och tillägg för Europols personal
(7494/2001 - C5-0142/2001 - 2001/0806(CNS))
(Parlamentet godkände initiativet)  
Betänkande utan debatt (A5-0139/2001) av Garriga Polledo för budgetkontrollutskottet om ändring av den rättsliga grunden för förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 76/308/EEG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdesskatt
(C5-0019/2001 - 1998/0206(COD))
(Parlamentet godkände resolutionen)  
Förslag till rekommendation utan debatt (B5-0340/2001) av Ludford för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Europeiska unionens hållning vid världskonferensen om rasism, främlingshat, antisemitism och intolerans
(Parlamentet godkände rekommendationen)  
Resolutionsförslag (B5-0339/2001) om området med frihet, säkerhet och rättvisa
(Parlamentet godkände resolutionen)  
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0133/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (14614/1/2000 - C5-0045/2001 - 2000/0073(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om allmän produktsäkerhet (föredragande: González Álvarez)
Patten, kommissionen. (EN) Herr talman! Ändringsförslagen 2, 9 och 13 skulle utvidga exportförbudet genom borttagandet av möjligheten till undantag, samtidigt som ändringsförslag 12 skulle ta bort principen om exportförbud då en produkt belagts med ett temporärt förbud. Kommissionen bedömer att båda förhållningssätten är för långtgående, och att de faktiskt är motstridiga. Kommissionen kan alltså inte godta dessa ändringsförslag. Enligt vår bedömning är också ändringsförslag 3 om extern certifiering alltför långtgående. Kommissionen kan bara godta en enkel hänvisning till deras värde i ett skäl. Kommissionen kan godta hänvisningen till åtgärder i samband med tjänster i ändringsförslag 1 om det första skälet, men inte det specifika åtagande som anges i ändringsförslag 11.
Sammanfattningsvis kan därför kommissionen fullständigt eller delvis godta ändringsförslagen 1, 4, 5, 6, 7, 8 och 10, och inte godta ändringsförslagen 2, 3, 9, 11, 12 och 13.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar))
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0140/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (5179/1/2001 - C5-0074/2001 - 2000/0065(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 95/21/EG om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll)
(föredragande: Watts)

Patten
. (EN) Det finns två ändringsförslag som bekymrar oss när det rör hamnstatskontroll. Vi kan delvis godta både ändringsförslag 1 och 2 med de ändringar som angavs under sammanträdet.

Talmannen
Watts har begärt ordet.

Watts
Herr talman! Jag är tacksam för att kommissionären uttrycker kommissionens stöd till, i princip, båda ändringsförslagen som lagts fram under sammanträdet i dag. Men jag vill ha ett förtydligande beträffande ändringsförslag 1. Samtidigt som kommissionen i princip säger att man stöder vårt krav om att manöverskrivare skall installeras på alla fartyg, bekräftar man då att detta inte bara gäller nya fartyg, utan också befintliga och gamla fartyg? Det är ett viktigt klargörande. Jag skulle uppskatta ett uttalande från kommissionären om denna specifika fråga.

Patten
. (EN) Jag har inga befogenheter att gå längre än den ansvariga kommissionären, men jag kan säga att vi i princip godtar syftena med ändringsförslaget. Vi har för avsikt att följa denna linje under förlikningsförfarandet med rådet, och ta hänsyn till det faktum att båda de förslag som ledamoten hänvisade till är del av ett unikt paket, men vi kommer förvisso att följa denna linje under förlikningsförfarandet.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar))
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0144/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt 5178/1/2001 - C5-0075/2001 - 2000/0066(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 94/57/EG om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (föredragande: Ortuondo Larrea)

Patten
. (EN) För att fatta mig kort: Vi godtar ändringsförslagen 2, 5 och 6. Vi godtar delvis ändringsförslagen 3, 4 och 7, men jag är rädd att vi inte kan godta ändringsförslag 1.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar))   
Betänkande (A5-0151/2001) av Van Dam för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 881/92 om tillträde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier avseende ett enhetligt förartillstånd
(KOM(2000) 751 - C5-0638/2000 - 2000/0297 (COD))
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen)  
Talmannen.- Vi avbryter omröstningarna här och kommer att återuppta dem efter det högtidliga mötet.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.55 och återupptogs kl. 12.35.)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är förslagen från talmanskonferensen om omröstningen om Europaparlamentets sammanträdeskalender för år 2002.

Doyle
Fru talman! Jag förstår taktiken, men skulle det inte vara mer demokratiskt om ni väntade till alla hade kommit in, satt sig ned och deltagit i denna omröstning? Det är den sista för dagen, och det är inget sammanträffande att den ej sker planerat.

Talmannen
Nej, fru Doyle, det här är inte förmiddagens sista omröstning! Och jag beklagar att alla våra kolleger inte ansåg sig behöva lyssna till Schusters utmärkta anförande. Men det gör ingenting, de är ändå välkomna att ansluta sig till oss.
Före omröstningen om block 1 från Posselt m.fl.:

Posselt
Fru talman! Detta är en mycket viktig omröstning eftersom de korta sammanträdena i plenum blev olagliga i och med att fredagen ströks! Om fredagen inte behövs, behövs nämligen inget extra plenum heller. Därför är det mycket viktigt att vi genomför omröstningarna en och en, att vi säger nej till varje enskilt minisammanträde i plenum!
Före omröstningen om block 2 från Tekniska gruppen för oberoende ledamöter:

Dell'Alba
Fru talman! Varje gång man presenterar ändringsförslag nämner man upphovsmannens namn. När det gäller Tekniska gruppen skulle jag vilja att plenarsammanträdet fick veta att dessa två ändringsförslag, dessa två block med ändringsförslag, lämnades in av sju radikala ledamöter i denna grupp.

Talmannen
Tack för det klargörandet.
Efter omröstningen:

Thorning-Schmidt
Fru talman! Då det nu två år i rad har fastställts att en majoritet i parlamentet inte önskar att fredagen skall inkluderas på sammanträdeskalendern i Strasbourg, vill jag be er om att lägga fram en sammanträdeskalender där fredagen inte är inkluderad. Det tycker jag skulle vara förenligt med vår demokrati här i kammaren.

Talmannen
Tack, fru Thorning-Schmidt. Talmanskonferensen kommer att agera som den anser sig behöva agera.
Jag måste gå tillbaka till den slovakiske presidenten. Men omröstningarna fortsätter.

Langenhagen
Herr talman! Detta gäller ett muntligt ändringsförslag från mig, vilket rör Figueiredos ändringsförslag 9. Enligt överenskommelse framför allt med den ursprungliga förslagsställaren, kollegan Figueiredo, vill jag lägga fram detta muntliga ändringsförslag som skall ersätta föreliggande ändringsförslag 9 i era dokument. Ordalydelsen i det muntliga förslaget är följande: "Parallellt med förberedelserna för halvtidsgranskningen av avtalet skall frågan tas upp huruvida fiskare från gemenskapens alla medlemsstater i framtiden skall ges möjlighet att fiska i de grönländska vattnen." Jag ber om ert samtycke.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen)   
Förslag till resolution (B5-0341/2001) om rapporten om de framtida målen för grund- och yrkesutbildningssystemen
(Parlamentet godkände resolutionen)  
Betänkande (A5-0128/2001) av Miranda för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2820/98 om tillämpning av en flerårig ordning med allmänna tullförmåner under tiden 1 juli 1999-31 december 2001 i syfte att utsträcka tullfriheten utan någon kvantitativ begränsning till produkter med ursprung i de minst utvecklade länderna
(KOM(2000) 561 - C5-0136/2001 - 2000/0239 (COS))
(Parlamentet godkände resolutionen)
RÖSTFÖRKLARINGAR- Livsmedelssäkerhet (C5­007/2001)

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Det enda skälet till att vi har röstat för detta förslag till förordning är att förhindra att en nejröst går i samma riktning som dem som t.o.m. motsätter sig detta minimistöd till de fattiga länderna.
Ändå rör det sig om otillräckliga, cyniska och hycklande förslag. Att t.ex. hävda att detta stöd gör att man kan "bidra till livsmedelssäkerhet i hela världen" och "bemöta nödsituationer i fråga om livsmedel" - samtidigt som flera hundra miljoner människor på jorden befinner sig i nöd, ja t.o.m. i den djupaste misär, framför allt på grund av den plundring som tidigare bedrivits av de europeiska makter som finns representerade här i parlamentet - är detsamma som att försöka skaffa sig ett gott samvete, och det billigt.
Rekommendation (B5­340/2001) av Ludford

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Även om detta förslag endast är ett ställningstagande som inte anger hur rekommendationerna skall genomföras, har vi röstat för förslaget, eftersom rasism, främlingsfientlighet och antisemitism är några av de värsta formerna av barbari som växer till sig i det moderna samhällets mylla.
Vår röst är också ett uttryck för vår solidaritet med alla dem som strider ute i samhället, liksom med dem som fallit offer för denna plåga, särskilt inom Europeiska unionen, vars sorgliga privilegium är att ha gett upphov till de mest motbjudande formerna av detta fenomen och som påverkas av det än i dag.
Område för frihet, säkerhet och rättvisa (B5-339/2001)

Krivine och Vachetta
. (FR) Förslaget till rekommendation om Europeiska unionens ståndpunkt inför världskonferensen mot rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och intolerans innehåller flera positiva punkter. Men Europa får inte "hänfalla åt självbelåtenhet". 50 år efter Holocaust finns det medlemsländer som deltagit aktivt i folkmordet i Rwanda... och många europeiska minoriteter är i dag förföljda, som zigenarna.
Flera sekler av slaveri och kolonisering väger tungt i medlemsländernas historia. Men många länder fortsätter att utsugas och vara beroende av andra, och invandringspolitiken är oroväckande. Vi har redan haft tillfälle att uttala oss i den frågan. Kriminaliseringen av invandrare är en verklig skandal gentemot de personer som flytt undan politiskt eller ekonomiskt förtryck.
Om man vill kämpa aktivt mot rasism och främlingsfientlighet måste man respektera asylrätten, utveckla en politik för att legalisera situationen för alla illegala invandrare i Europa, ge rösträtt till medborgare från tredje land för alla val. Dessa är några åtgärder som möjliggör en effektiv bekämpning av rasism och främlingsfientlighet. För att tillfredsställa medborgarnas behov är det slutligen viktigt att Europeiska unionen fattar beslut om skuldavskrivning och inför Tobinskatten.

Miranda
. (PT) Genomförandet av en världskonferensen om rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och intolerans kan och bör bli ett unikt tillfälle att göra en djupgående analys av dessa oroande fenomen och för att anta inriktningar som kan få stopp på dem. Det är dock viktigt att inte dölja det faktum att många av de intoleranta inställningarna vi kan se i våra samhällen kommer ur känslor av osäkerhet vid situationer som skapas genom kollektiva uppsägningar av tusentals arbetstagare, genom de allt fler osäkra anställningarna och förlusten av rättigheter.
Men inför de minskade belopp som Europeiska unionen och medlemsstaterna anslår till samarbetet med utvecklingsländerna och det allmänt bristande stödet till deras effektiva utveckling, är det lätt att inse att för många män och kvinnor i dessa länder är den enda överlevnadsmöjligheten att emigrera till andra "rika" länder. Genom att dessutom hela tiden sätta upp hinder för invandrade arbetstagares rörlighet i Europeiska unionen (en situation som nu i viss mån kan komma att ändras för att kunna locka hit de specialiserade tekniker som behövs här), och genom att skapa systematiska svårigheter för familjeåterförening för dessa medborgare, är det svårt att tro på att man bidrar till deras integrering.
Vi kommer att rösta för denna resolution, men vi anser att det är viktigare att handla än att uttrycka politiskt korrekta avsikter. Och här måste Europeiska unionen stå som exempel.

Paisley
 - (EN) Jag avstod från att rösta, eftersom man inte nämnde eller fördömde det försök som det franska parlamentet nyligen gjorde i syfte att brännmärka och kriminalisera vissa bibelprotestanter i Frankrike som sekterister.
Den franska statens och de franska domstolarnas intolerans gentemot dessa protestanter borde ha nämnts och fördömts.
Europaparlamentet väljer alltför ofta att inte bry sig om förföljelsen av dessa protestanter inom Europeiska unionens territorium.

Berthu
. (FR) I den resolution som Europaparlamentet just har röstat igenom om frågor som rör polisväsende, rättsväsende och personers rörlighet vädjar man än en gång om att helt och hållet flytta över invandringspolitiken till gemenskapens behörighetsområde, samt alla därtill relaterade områden, såsom asyl och tillfälligt skydd. Än en gång tvingas vi således att upprepa att en europeisk samordning visserligen är nödvändig, men att det är varje enskilt folks sak att självständigt fatta det slutliga beslutet om vem som får stanna kvar på dess territorium.
Med Amsterdamfördraget har vi redan överfört den här typen av frågor till gemenskapens område, genom att förflytta dem från de nationella parlamenten, men med två viktiga undantag i förhållande till de sedvanliga förfarandena: kommissionen måste dela initiativrätten med medlemsstaterna under en övergångsperiod som fastställts till fem år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande (fram till den 1 maj 2004). Under åtminstone fem år fattar rådet dessutom inte sina beslut med kvalificerad majoritet, utan enhälligt, vilket gör att varje folk tillfälligt behåller en suverän beslutsmakt. Det är dessa två undantag som angrips häftigt i den resolution som Europaparlamentet röstat igenom i dag: här förnekar man medlemsstaterna all rätt att lägga fram förslag, under förevändning att de skulle utöva denna befogenhet på ett icke-samordnat sätt, och man önskar en övergång till kvalificerad majoritet på fler områden (eller alla områden? denna punkt är inte helt klar), en önskan som till stor del uppfylls av Nicefördraget om det ratificeras.
Vår ståndpunkt är den motsatta: om man fattade majoritetsbeslut i frågor om invandring skulle makten fråntas folken och överlåtas till okontrollerbara "lobbygrupper", om inte till en medlemsstat med en bättre ställning i beslutsprocessen än de andra. För Europas väl är det lämpligt att låta dessa befogenheter, förslags- och beslutsrätten, bli en suverän behörighet för varje nation. Det finns särskilt anledning att ge de nationella parlamenten en direkt beslutsmakt.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) I förslaget till resolution erkänns att "medlemsstaterna och rådet inte lyckas med att göra verklighet av någon gemensam politik på områdena asyl och invandring". Och den politik som länderna för blir alltmer restriktiv i stället för mer flexibel.
I Europeiska unionen har fri rörlighet för kapital gällt sedan länge, och även för varor. Men inte för människor. Det är ett erkännande för att Europeiska unionen inte skapades för människorna, utan för kapitalet och dem som äger det.
Vi har självklart röstat emot detta förslag till resolution.
Och vi upprepar att vi kräver total frihet när det gäller rätten att bosätta sig och resa för alla dem som bor och arbetar i ett land i Europeiska unionen, och till deras förmån kräver vi samma politiska, rättsliga och sociala rättigheter som de rättigheter gemenskapens medborgare har.

Sacrédeus
 - Jag har röstat nej till förslaget till resolution.
Detta initiativ och dess rubricering är en, i mina ögon, felaktig form av behandling i Europaparlamentet av så grundläggande konstitutionella frågor som hela EU:s beslutsmekanism, inklusive förslaget om ett avskaffande av pelarstrukturen inom det rättsliga området till förmån för gemenskapsmetoden med fullt medbestämmande för Europaparlamentet.
Posselt-betänkandet har inte sakbehandlats i konstitutionsutskottet, vilket är en uppenbar brist.
I punkt 33, för att exemplifiera, är formuleringarna mycket oklara, och dessutom inte underbyggda, om en så angelägen frågeställning som den om Europeiska unionen skall inrätta en egen enhet för ett europeiskt gränsskydd eller ej.
Betänkande (A5-0133/2001) av González Álvarez Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag hoppas att ni tillåter om jag vänder mig till González Álvarez, för i går kväll ringde den store italienske modeskaparen Valentino till mig. "Hallå, är det Fatuzzo?" "Ja, det är jag" svarade jag. "Fatuzzo," sade Valentino, "vi italienska, franska och europeiska modeskapare är mycket bekymrade." "Vad är det då ni är bekymrade över?" frågade jag. "Vi är bekymrade över det här betänkandet om säkerhet av Laura González Álvarez. Ni förstår att våra produkter, våra kläder, är farliga. Vi tycker att de är farliga eftersom de är sexiga, provocerande och fascinerande." "Javisst" sade jag, "men varför ringa till mig som företräder pensionärerna?" Valentino svarade: "Eftersom, som ni vet, pensionärerna ibland har hjärtproblem och era röster därmed är ännu mer farliga för dem. Hjälp oss!"
Därför röstade jag för, så att farlighetskriterierna inte skall tillämpas på kläder.

Caudron
. (FR) Avvecklingen av gränser och förverkligandet av den inre marknaden den 1 januari 1993 har framhävt det faktum att det finns en marknad med fler än 370 miljoner konsumenter, en marknad som kräver stödbestämmelser för att garantera konsumenterna ett antal rättigheter. Direktiv 92/59/EEG om allmän produktsäkerhet utarbetades mot denna bakgrund. Den övergripande strategin i det direktiv som antogs 1992 har visat sig vara tillfredsställande, men alla målen har inte uppnåtts på grund av brist på klarhet eller luckor i vissa av bestämmelserna.
Förslaget är allmänt sett intressant, men ett flertal mycket viktiga ändringsförslag har inte godtagits - vilka antogs vid parlamentets första behandling - särskilt när det gäller tjänsters säkerhet, försiktighetsprincipen, produktövervakning samt det europeiska nätverket för produktsäkerhet. Parlamentets behöriga utskott beslutade således med rätta att lägga fram dem på nytt.
I den gemensamma ståndpunkten återinförs däremot parlamentets ändringsförslag om välgörenhetsbutiker, i ett skäl som klarlägger att det inom ramen för välgörenhetsverksamhet kan vara omöjligt att tillhandahålla uppgifter om en produkts ursprung och de risker den eventuellt medför.
Rådet har också infört vissa nyheter jämfört med kommissionens ursprungliga förslag, särskilt följande:
Ändring av definitionen "produkt" och "säker produkt" för att precisera direktivets tillämpningsområde, särskilt i fråga om tjänster;
Ytterligare definitioner av "allvarlig risk" och "återkallande" för större klarhet och tydlighet;
Införande av ett förfarande i tre etapper med rätt att överklaga till den föreskrivande kommittén när det gäller utveckling av europeiska normer;
Tillägg av bestämmelser som har till syfte att främja en mer ambitiös roll för tillverkare och distributörer.
Dessa förslag går i rätt riktning. Produktsäkerhet måste beaktas när regler för den inre marknaden skall antas. Detta är ett väsentligt villkor för att kunna återvinna konsumenternas förtroende, då de är något omskakade av den senaste tidens alla slags skandaler. Och det är ytterst viktigt för att den inre marknaden skall fungera bra.
Att ändra detta direktiv är således ett steg i rätt riktning!

Figueiredo
. (PT) Rådets gemensamma ståndpunkt, godkänd den 12 februari 2001, har införlivat 21 av Europaparlamentets 30 ändringsförslag. Men den har lämnat viktiga frågor utanför, vilka föredraganden har tagit upp igen i Europaparlamentets andra behandling, och dessa har vi röstat för.
Först av allt, införandet av en försiktighetsprincip vid saluföring av produkter och när det gäller åtgärder vid riskhantering. Detta är en allmän princip som används av de offentliga förvaltningarna, och den bör uttryckligen nämnas när det gäller medlemsstaternas befogenheter och skyldigheter.
Å andra sidan utesluter rådets gemensamma ståndpunkt tanken på ett totalt exportförbud för produkter med allvarliga risker, även om man klargör begreppet om partiellt förbud eller inga förbud alls, dock utan att ange några kriterier för valet. Det är därför nödvändigt att återinföra texten i kommissionens ursprungliga förslag.
Avslutningsvis, ytterligare en viktig fråga är säkerheten på tjänsteområdet. Som föredraganden säger är det viktigt att kommissionen snabbt lägger fram förslag när det gäller tjänsters säkerhet. Kommissionen måste definiera behoven och prioriteringarna för gemenskapens agerande i denna fråga, liksom tjänsteleverantörers ansvar, med hänsyn till klargörandena i den gemensamma ståndpunkten avseende det nuvarande direktivets tillämpningsområde.

Meijer
. (NL) Vad den här saken beträffar är det fortfarande så att näringslivets intressen krockar med konsument- och miljöintressen. De flesta företagen motsätter sig inte längre tanken på att det är önskvärt att skydda konsumenter mot farliga produkter. På den inre europeiska marknaden är de beredda att dra tillbaka produkter som kan skada deras namn. När det emellertid gäller konkreta åtgärder från myndighetshåll så är de snara att komma fram till att dessa begränsar deras frihet för mycket, och därför utövar de tryck på parlamentet för att avvisa dessa. Med rätta hävdade kommissionen till en början rätten att besluta om ett totalt exportförbud för farliga produkter. Det är vansinnigt att företag som har sitt säte i våra länder försöker tjäna pengar på produkter som vi anser vara undermåliga för europeiska konsumenter. Rådet har på ett avgörande vis försvagat den befogenheten, antagligen under tryck från protesterande företag som sätter sina nationella regeringar under tryck för att skydda den egna exporten. Jag stöder föredraganden i hennes strävan att hantera denna befogenhet och dessutom vidta ytterligare säkerhetsåtgärder före 2003. Det är olyckligt att bra beslut från parlamentet behöver 314 röster i andra behandlingen, och att det ofta är så att de till följd av det inte kan tillämpas gentemot rådets motarbete.

Tannock
. (EN) Som brittisk ledamot blev jag mycket orolig för, när det föreslagna direktivet diskuterades för första gången i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, att det skulle orsaka allvarlig ekonomisk och byråkratisk skada för den blomstrande brittiska och irländska välgörenhetsbutiksbranschen - som i stort sett är okänd i resten av EU - som samlar in så mycket pengar till goda ändamål och som också är oerhört miljömedveten, genom att man återvinner och återanvänder stora mängder av begagnade artiklar, som man sedan säljer billigt till konsumenterna i sina butiker.
Det gladde mig därför att man i den gemensamma ståndpunkt från rådet som återlämnades till kammaren för en andra behandling, har införlivat de undantag för välgörenhetsbutiker - med inspiration från mitt ursprungliga ändringsförslag - från kravet att föra register över köparnas identitet, särskilt när det rör begagnade elektriska och elektroniska varor som bara utgör en liten del av deras totala verksamhet. Detta var en seger för det sunda förnuftet och det har glatt branschen och mina väljare i London, och jag tackar föredraganden och kommissionen för detta undantag.

Titley
. (EN) Jag välkomnar detta betänkande om allmän produktsäkerhet, som ger ytterligare bevis på att Europeiska unionen arbetar för sina medborgare.
Medborgarna i Europa blir allt oroligare när det rör säkerheten hos olika produkter, t.ex. leksaker. Vi i Europaparlamentet tar itu med denna oro på ett förnuftigt sätt. Det fanns en rädsla att den brittiska traditionen med välgörenhetsbutiker skulle hotas av dessa förslag. Det gläder mig att Europaparlamentarikerna från Labour arbetade för att förhindra att dessa påverkades av detta direktiv. Det är löjligt att tänka sig att en vanlig välgörenhetsbutik, loppmarknad eller garageutförsäljning skulle kunna ge myndigheterna information om produktrisker och produktursprung för begagnade varor som man köpt från allmänheten.
Detta direktiv är rent allmänt ett mycket stort steg framåt när det gäller att säkerställa en konsekvent och hög nivå för konsumentskyddet. Det gör också att den gemensamma marknaden fungerar effektivt, till nytta för medborgarna, och inte bara för näringslivet.
Vi får inte låta dolda risker för konsumenterna smyga in osedda genom bakdörren. Jag uppmanar kammaren att från dessa förslag gå vidare och titta på säkerheten rörande tjänster och tjänsteleverantörernas ansvar, och att ta hänsyn till försiktighetsprincipen.
Allmänhetens förtroende för produktsäkerheten har fått rejäla smällar under de senaste åren, till följd av ett antal skrämmande fall, särskilt när det handlat om leksaker. Endast genom att ha en inställning där man sätter säkerheten främst - och att detta förmedlas till allmänheten - kan allmänhetens förtroende återupprättas.
Betänkande (A5-0140/2001) av Watts
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Apropå Watts betänkande om levnadsvillkoren och arbetet ombord på fartyg ringde en gammal vän, pursern Augusto Fazio, som seglade tillsammans med mig - och fortfarande seglar - mellan New York och Bahamas. Han beklagade sig och sade: "Det är hårt och mödosamt att leva ombord. Vi måste arbeta dag och natt och lönen är låg. Jag skulle vilja att Europa verkligen visade ett större intresse - i någon mån intresserar ni er för oss men inte tillräckligt - för våra löner och våra pensioner, för jag har inte långt kvar till pensionen."
Av detta skäl var jag positiv till Watts betänkande och röstade med nöje för det.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har röstat för förbättrade europeiska regler till sjöss. Vi har röstat för att antalet inspektioner skall utökas, att alla fartyg som seglar under svartlistad flagg skall nekas tillgång till EU:s hamn, och att alla nya fartyg skall ha en så kallad svart låda. Många föroreningsolyckor skulle ha kunnat undvikas med hjälp av bättre säkerhet. Vi har bevittnat allt för många olyckor de senaste åren. Vi har tankfartyget Erika som förliste utanför Bretagnes kust i december 1999, vilket gav upphov till en omfattande oljeförorening, och det förlista italienska kemikalietankfartyget "Ievoli sun". Nu senast har vi haft ett omfattande oljeutsläpp i Östersjön.
Oljeutsläppet i Östersjön skulle ha kunnat undvikas. Men detta skulle ha krävt bättre europeiska regler. Skeppsredarna menar att en svart låda inte har något med säkerheten att göra. Men det är inte korrekt. En svart låda är mycket nyttig i utredningsarbetet när två fartyg kolliderar, vilket t.ex. var fallet i Östersjön. Om vi blir bättre på att fastställa orsaken till olyckor, så blir vi också bättre på att förebygga dem. Vi kan inte vänta på internationella regler från IMO. EU skall gå i spetsen inom IMO genom att anta bättre regler. Vi kan inte kompromissa om säkerheten. Vi måste ha en garanti för att fisk, fåglar och människor skall kunna uppehålla sig i havet utan att bli insmorda i olja och kemikalier.

Krivine och Vachetta
. (FR) Även om kommissionens förslag syftar till att stärka hamnstatens kontroll genom fler inspektioner och striktare förfaranden, undrar vi vad som återstår av regeringarnas politiska vilja att sätta stopp för oljeutsläppen, 16 månader efter Erikas haveri.
Lagstiftningen måste tillämpas av alla medlemsstater, även Belgien, Portugal, Frankrike, Irland och Nederländerna. Dessutom måste man anslå tillräckliga medel till kontrollerna, vilket konkret sett betyder att man måste anställa ytterligare kontrollanter, utöka befogenheterna och kontrollområdena, särskilt när det gäller respekten för sociala normer och besättningarnas levnads- och arbetsvillkor. Att i stor omfattning utrusta så många fartyg som möjligt - oljetankrar, bulkfartyg, men även passagerarfartyg - med svarta lådor (VDR) är en positiv sak, men bör inte befria staterna från ansvaret att utföra nödvändiga kontroller. Så snart som möjligt bör man också slå fast behovet av att inrätta en kår med inspektörer och kustvakter som skall få tillräckliga ekonomiska, mänskliga och materiella resurser till sitt förfogande.
I övrigt är rådets förslag i fråga om flagg på "svarta listan" fortfarande alltför blygsamma. Man måste ta mycket hårdare tag mot bekvämlighetsflaggade fartyg, framför allt de som hör hemma i medlemsstaterna och de som hör till öarna Kerguelen och Wallis-et-Futuna. Vi måste kräva att de elimineras och förbjuda alla de fartyg som inte följer dessa regler att segla på gemenskapens farvatten.

Souchet
. (FR) Måste man - 18 månader efter Erikas haveri - påminna om nöden, lidandet och ilskan hos människorna längs vår atlantiska kust, som drabbades hårt i sina kust- och turistverksamheter? Måste man erinra om hur lång tid det har tagit att få ut ersättning och hur otillräcklig denna ersättning har varit, och att någon ersättning i vissa fall ännu inte har betalats ut?
Dagen efter denna tragiska olycka föreslog jag här i församlingen följande politiska huvudlinjer:
Principen om att förorenaren skall städa upp: skall man låta lokalsamhällena och medborgarna, dvs. offren, ta ansvar för att städa upp vårt kustlandskap?
Principen om att förorenaren skall betala: betona skeppsredarnas och befraktarnas ansvar vid den här typen av katastrofer.
Snabb och heltäckande ersättning till offren.
Att upprätthålla gemenskapens flotta och varv på en godtagbar nivå, i stället för att det till våra vatten och våra hamnar kommer alltfler flottor som vi inte kan kontrollera på något sätt, bekvämlighetsflaggade fartyg som inte är möjliga att spåra.
En förstärkning av gemenskapens lagstiftning, vilket skall möjliggöra inspektion och certifiering av fartyg som opererar på gemenskapens vatten, samt förbud mot farliga fartyg.
Hur har det blivit med dessa efterfrågade åtgärder, efter 18 månader?
Man kan glädjas åt de texter som parlamentet skall rösta om i dag och som går i rätt riktning:
I betänkandet av Watts handlar det om att stärka hamnstatens kontroll, striktare inspektioner och förfaranden; vi stöder föredragandens krav på manöverskrivare.
I betänkandet av Ortuondo handlar det om att lagstiftningen om klassificeringssällskapen skall bli mer krävande, vilket gläder oss.
Vi följer också med intresse framstegen för "Erika II-paketet", som vi otåligt väntar på.
Men vi är fortfarande långt ifrån de åtgärder som krävs när det gäller ersättning till offer, principen att förorenaren städar upp, en jämnare fördelning av sjöfarten mellan gemenskapens olika hamnar samt uppmuntran till att bevara och utveckla våra handelsflottor.
Dessa åtgärder blir alltmer brådskande till följd av överbelastningen i de europeiska hamnarna, framför allt i Engelska kanalen och Nordsjön.
Betänkande (A5-0144/2001) av Ortuondo Larrea
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! När det gäller Ortuondo Larreas betänkande om inspektioner och tillsyn av fartygens säkerhet måste jag säga att jag hade föredragit - även om jag ändå hade röstat för - att de företag som har regeringarnas uppdrag att inspektera fartyg och ge klartecken för de fartyg som genomkorsar våra hav och haven bortom Medelhavet vid dessa inspektioner hade biträtts av några pensionerade sjömän, styrmän, maskinister och maître d'hôtel, som har lång erfarenhet och är bra på att kontrollera om fartygen verkligen är säkra.
(Applåder) Talmannen. Äntligen har jag förstått anledningen! Jag tänkte nämligen att det finns en claque som inte är en claque! Nu har jag förstått.

Krivine och Vachetta
. (FR) Efter andra behandlingen röstar vi i dag om betänkandet av Ortuondo Larrea om klassificeringssällskap. Vissa ändringsförslag går i rätt riktning, som förslaget om ett strängt förbud för administrationen att kontraktera ett erkänt klassificeringssällskap om det har ekonomiska intressen i förvaltningen eller ägandet av fartyg, och förslaget att åter peka på hur nödvändigt det är att den europeiska standarden och IMO stämmer överens.
Andra ändringsförslag, som syftar till att minska det finansiella ansvaret, verkar inte vara möjliga att godta. Deras enda syfte är att få reglerna om konkurrensen mellan stater att följas, oberoende av hur omfattande de katastrofer är som beror på misstag eller försummelser från det erkända organets sida.
Ansvaret bör vara fullt och heltäckande, och EG-domstolen eller en domstol bör döma och besluta fritt i förhållande till omständigheterna kring varje katastrof.
Som i många andra fall innehåller betänkandet förslag till förbättringar i fråga om öppenhet och harmonisering, men begränsar förslagens faktiska räckvidd genom att inte möjliggöra tillräckliga ekonomiska sanktioner.

Markov
. (DE) Föreliggande program för ökad säkerhet i sjötrafiken är en reaktion på olyckan med tankern Erika den 12 december 1999.
Trots att ett stort antal ändringsförslag har antagits i Europaparlamentet, t.ex. att klassificeringssällskap som står i någon form av affärsmässig, personlig eller familjär relation till redaren eller den som driver företaget skall uteslutas, att insynen skall förbättras genom att klassificeringssällskapen åläggs att göra all relevant information tillgänglig för alla intresserade på en Internetsida, eller att klassificeringssällskap som uppvisar för höga olyckssiffror på de klassificerade fartygen skall granskas, råder det fortfarande ingen enighet mellan rådet och parlamentet rörande två mycket viktiga frågor, och därför tycks det bli nödvändigt med ett medlingsförfarande när föreliggande rekommendationer, vilka vi stöder, skall godkännas.
För det första: Europaparlamentet har föreslagit att övre gränser skall fastställas rörande klassificeringssällskapens finansiella ansvar i händelse av olycka till följd av oaktsamhet, slarv eller försummelser i samband med kontrollarbetet. Rådet förespråkar regler som ger medlemsstaterna frihet att fastställa taket för de belopp som skall betalas varvid de belopp som parlamentet har fastslagit skall vara minimibelopp och inte utgöra taket.
För det andra: Rådet har inte accepterat att de godkända organisationerna regelbundet måste rådfråga varandra för att de tekniska normernas lika värde skall garanteras enligt bestämmelserna i EMO-resolutionen A.837 (29), och för att kommissionen skall delges rapporter om väsentliga framsteg som rör dessa normer eller att det måste finnas beredskap att samarbeta med hamnstatens granskande myndigheter.
Eftersom min partigrupp är övertygad om att det fortfarande går att finna en gemensam ståndpunkt för de båda ännu öppna frågorna anser vi medlingsförfarandet vara relevant.
Betänkande (A5-0151/2001) av Van Dam
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Som ni ser får Pensionärspartiet ibland nya stödtrupper, lika viktiga som företrädarna i Europaparlamentet, även om de bara gäller röstförklaringar för enskilda åtgärder. Jag hoppas att stödet blir lika stort också beträffande Van Dams betänkande. Jag röstade för detta betänkande, i vilket man fastställer regler till fromma för säkra vägtransporter och säkra förhållanden för lastbilsförarna i Europa. Man säger också i detta betänkande att det är viktigt att Europas lastbilschaufförer har likvärdiga löner och arbetsvillkor så att inte konkurrensen snedvrids. Men då borde också reglerna om pensionsinbetalningar och lastbilsförarnas pensioner vara likvärdiga, så att inte konkurrensen snedvrids. Vad väntar vi då på, varför ger vi inte Europeiska unionen befogenheter att fatta beslut om löner och pensioner för alla européer?

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) I den rapport som ligger till grund för detta förslag konstateras "att ett antal transportföretag inom EU genom allehanda konstruktioner använder sig av billigt material och billig arbetskraft från tredje land. I de länderna ligger kostnaderna för både material och arbetskraft väsentligt under EU-nivå." Detta betyder att ett antal arbetsgivare inom godstransportområdet anställer - för transportsträckor utanför det land där de har sitt säte - underbetalda chaufförer som arbetar under osäkra förhållanden.
Men det som oroar betänkandets författare är inte chaufförernas situation, deras alltför låga löner eller oacceptabla arbetsvillkor, utan de "konkurrensstörningar" som är ett resultat av detta. Den lösning som föreslås består i att "införa ett enhetligt förartillstånd", vilket skall vara obligatoriskt i alla länder i Europeiska unionen.
Det hade varit bättre att ålägga arbetsgivarna på vägtransportområdet att betala ut lika löner, vare sig chauffören kommer från unionen eller inte. Att införa en minimilön, anpassad efter nivån i det land som har de högsta lönerna, hade varit det bästa sättet att bekämpa "social dumping". Men de europeiska myndigheterna föredrar att föreskriva ett enhetligt administrativt formulär i hela Europeiska unionen, i stället för att ålägga arbetsgivarna på vägtransportområdet att erbjuda löner och arbetsvillkor som alla chaufförer kan godta, oavsett var det kommer ifrån.
Den planerade reformen rör följaktligen inte arbetstagarna och därför har vi avstått från att rösta.

Krivine och Vachetta
. (FR) Betänkandet av Van Dam syftar till att på sikt införa ett enhetligt tillstånd för de förare av godstransporter som kör på europeiskt territorium, vilket är en positiv sak. Men vi går inte på föredragandens område, dvs. en "lojal konkurrens" inom denna sektor. Med den inre marknaden har området för godstransporter på väg avreglerats. Företagen har därmed utnyttjat och missbrukat alla slags konstruktioner för att köpa billigt material och anställa billig personal, framför allt från tredje land. Det har utvecklats ett slags bekvämlighetssystem på det här området, i likhet med det som finns på sjöfartsområdet. Jakten på vinst till varje pris medför att arbetsgivarna på transportområdet överutnyttjar arbetskraften, vilket avsevärt ökar riskerna med detta transportsätt. Vi insisterar på att man måste harmonisera vägtransportförarnas arbetsrätt efter de regelverk som är mest gynnsamma för arbetstagarna, de som arbetar på europeiskt territorium, till att börja med deras utbildning, arbetstid och arbetsvillkor, löner och pensioner. Dessutom måste staterna ovillkorligen anställa ett tillräckligt antal kontrollanter och inspektörer för att få den befintliga lagstiftningen att följas. Av dessa skäl, och framför allt av dessa skäl, har vi röstat för detta betänkande.
Tidsplan för sammanträdesperioderna

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Eftersom vi inte har några särskilda önskemål när det gäller sammanträdesperiodernas längd har vi avstått från att rösta om förslaget till sammanträdeskalender.
Vi anser dock att Europaparlamentets anställda, både fast och tillfälligt anställda, inte skall behöva lida på något sätt för detta beslut, särskilt inte genom lönesänkningar, och det oavsett hur stor majoritet som framkommer av ledamöternas omröstning. Det finns ingen anledning att straffa personalen för ett val som endast rör ledamöternas sätt att arbeta, ja t.o.m. deras egen bekvämlighet.

Van den Berg
För den nederländska delegationens räkning vill jag meddela att vi har röstat för att avskaffa fredagen, utifrån antagandet att en genomgripande reform av vårt parlamentariska arbete är nödvändig för att vi skall få mer tid till lagstiftningsarbetet. Vi hoppas att vårt val betraktas som pragmatiskt och inte som moraliskt.
Betänkande (A5-150/2001) av Stihler

McKenna
Fru talman! Detta var ett oerhört viktigt betänkande. Alkoholkonsumtionen bland barn och ungdomar är ett växande problem över hela Europa. I Irland har alkoholkonsumtionen bland ungdomar ökat dramatiskt under årens lopp.
En av de saker vi måste titta på är den reklam som görs av alkoholindustrin. Alkoholindustrin beskriver alkohol som om det vore något som är nödvändigt för att man skall kunna njuta av livet. Man beskriver alkoholkonsumtionen som något som är accepterat i samhället. Ändå ser man, när man tittar på vad som händer i samhället - inte bara när det gäller ungdomar, utan även äldre personer - att alkoholkonsumtionen är ett av våra största problem; den bidrar till våld i hemmet, våld på gatorna och till allvarliga brott. Vi måste ta itu med denna fråga. Ett av de bästa sätten att ta itu med frågan, är att granska reklambranschen.
Det finns, t.ex., begränsningar för cigarrettreklam i TV, och ändå finns det inga begränsningar för alkoholreklamen i TV. Det är något som är allvarligt fel här. Det är faktiskt så att rökning skadar hälsan och orsakar stora problem för rökaren och för passiva rökare. Men alkohol orsakar stora problem på alla plan i samhället, från hälsoproblem, till våld, till utnyttjande av andra personer och av personerna själva.
Vi måste överväga om det är godtagbart att alkoholindustrin kan göra reklam helt efter eget behag. Det är fullständigt oacceptabelt. Vi måste ta itu med detta. Vi behöver lämpliga begränsningar för alkoholreklamen. Den är en drog och bör accepteras och erkännas som en sådan. Den bör inte framhållas som någonting som är nödvändigt för att man skall kunna njuta av livet, eftersom detta inte är fallet.

Fatuzzo
Herr talman! Jag är absolut och fullkomligt positiv till betänkandet om rekommendationen om barns och ungdomars alkoholkonsumtion. Vem skulle inte vara det? Det viktiga är att det inte utfärdas rekommendationer för att minska de äldres alkoholkonsumtion: som bekant är en måttlig konsumtion bra för hälsan.

Korakas
 - (EL) I inledningen till betänkandet bevisas på ett övertygande och fullständigt sätt bl.a. att a) sannolikheten för att man skall utveckla ett beroende (alkoholism) i vuxen ålder ökar på ett markant sätt, om alkoholkonsumtionen börjar redan under barn- och ungdomsåren, b) bruket/missbruket av alkohol bland barn och tonåringar ökar hela tiden i alla EU:s medlemsländer, c) i många EU-länder tillverkas "syntetiska drycker", dvs. läskedrycker som innehåller alkohol och på ett okontrollerat sätt säljs till barn och tonåringar, d) det finns ett direkt och oroväckande samband mellan våld, asocialt beteende och trafikolyckor (dödsfall, invaliditet) och alkoholkonsumtionen bland barn och tonåringar.
Det är med all rätt som föredraganden tar upp dessa viktiga frågor. I motiveringen emellertid, där man hade väntat sig väsentliga förslag till lösning av detta ytterst allvarliga problem, ställs vi inför en rad ändringsförslag, där man "rekommenderar", eller "uppmuntrar", eller försöker skapa en "medvetenhet" hos producenterna om att de inte bör tillverka "syntetiska drycker". Servitörerna och barägarna uppmanas att undvika försäljning av alkoholhaltiga drycker till barn och tonåringar och att i stället erbjuda billiga alkoholfria drycker! Reklamen skall endast riktas till de vuxna, de oerfarna bilförarna bör undvika att ha mer än 0,2 promille i blodet, föräldrar, idrottsmän m.fl. bör övertyga barn och tonåringar om att de måste stå emot den massiva marknadsföringen från producenter, detaljhandlare, bar- och diskotekägare, reklamfolk. Samtidigt är det en fråga om medmänsklighet från de sistnämndas sida, att de inte säljer alkohol eller gör reklam för den till barn.
Således föga substantiella, smärtfria och osammanhängande förslag, som i bästa fall är naiva, eftersom de är helt otillräckliga för att lösa ett problem, som kostar miljoner minderåriga liv och hälsa. Ingenstans har jag sett några synpunkter på orsakerna till problemet, och jag har inte sett något förslag som är riktat mot de enorma ekonomiska intressen som producerar, distribuerar och på diverse mer eller mindre olagliga sätt marknadsför alkohol bland barn och tonåringar. Det är uppenbart att varje förslag blir som en "aspirintablett", om man inte kan lösa dessa problem, det blir bara en from förhoppning, vars enda resultat är att problemet permanentas och förvärras.
Avslutningsvis skulle jag vilja påpeka vad som framhålls i inledningen till betänkandet, nämligen att inte ens dessa förslag, som är ofarliga för de hänsynslösa ekonomiska intressena, skall vara juridiskt bindande utan förbli rekommendationer till medlemsstaterna.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. Vi anser att alkoholpolitikens inriktning skall avgöras på nationell nivå. Frågor om beskattning, försäljningsmonopol, reklam, införselbegränsningar och åldersgränser bör alla utformas av medlemsländerna.
Stihler-betänkandet behandlar en rekommendation från rådet på området. Eftersom det inte handlar om lagstiftande åtgärder för medlemsländerna, har vi röstat för betänkandet, då vi delar dess huvudsakliga politiska inriktning.

Figueiredo
. (PT) Det är väl känt att alkoholkonsumtionen är hög, med alla dess negativa konsekvenser, främst när det gäller ungdomar. Såsom en färsk undersökning om ungdomar på 15-16 år visar, finns EU:s högsta nivåer av alkoholmissbruk i Irland, Förenade kungariket och Danmark. Men det är de två senaste, och även Finland, Frankrike och Sverige som har högst procent ungdomar, 13-årinar eller yngre som berusar sig. Genomförda studier har redan visat att det finns, främst bland ungdomar, en stark relation mellan alkoholkonsumtion och ett asocialt beteende, som våldsamhet, och deras omåttliga konsumtion ligger bevisligen bakom oönskade graviditeter, sexuellt överförda sjukdomar, kriminalitet och bilolyckor. Dessutom kan konsumtionsvanor i ungdomen också skada hälsan och skapa långsiktiga konsumtionsmönster, varför det är viktigt inte bara med en politisk satsning på hälsa, utbildning och information, utan också på åtgärder för att begränsa alkoholkonsumtionen för barn och ungdomar och strukturåtgärder när det gäller behandling och socialisering. Kommissionens förslag är mycket ytligt och utgår ifrån principen om att företagen inom alkoholförsäljningsbranschen kommer att samarbeta i det förebyggande arbetet mot konsumtion bland barn och ungdomar, vilket som bekant är ganska utopiskt. Föredraganden går dock litet längre i de förslag hon lägger fram genom att försöka införa vissa regler och peka på behovet av mer precisa uppförandekoder. Men det är nödvändigt för medlemsstaterna att uppmärksamma detta problem i högre grad.

Grossetête
. (FR) I egenskap av ansvariga politiker är det vår sak att bry oss om européernas hälsa, framför allt ungdomarnas.
Den ökade alkoholkonsumtionen bland barn och ungdomar kräver därför all uppmärksamhet från vår sida. Jag har således uttalat mig för Europaparlamentets rekommendation, som uppmuntrar medlemsstaterna att vidta åtgärder till skydd för de unga.
Det är således önskvärt att man bedriver en kampanj inom Europeiska gemenskapens länder för att sprida kunskap om farorna med stor alkoholkonsumtion, så att man lägger ett ansvar på barn och tonåringar, men även på föräldrarna.
Barn och ungdomar är särskilt mottagliga för budskap riktade till dem, och en anpassad pedagogik kan därför leda till konkreta resultat.
Vi måste komma ihåg att ungdomar är de främsta offren för trafikolyckor med dödlig utgång som beror på alltför stort intag av alkohol. Att sprida lämpliga budskap och därmed lägga ett ansvar på dem redan i tidig ålder när det gäller alkoholrelaterade faror, skulle således kunna förhindra några av de tragedier som vi bevittnar i dag.
För övrigt måste vi skilja på alkohol och alkohol. Vi vet t.ex. att måttfull konsumtion av vin kan ha välgörande effekter på hälsan. Därför vill vi inte under några omständigheter fördöma producenterna. Vårt mål är att bromsa ungdomars överdrivna konsumtion av alkoholhaltiga drycker.
Producenterna har dock en roll att spela. De bör inte se ungdomarna som en prioriterad målgrupp för sina kommersiella reklamkampanjer. Vi vet vilken inverkan de kan ha på ungdomar, och denna lockelse måste regleras till förmån för förebyggande arbete.
Slutligen bör man diskutera varningssymboler att fästa på produkterna, i likhet med dem som finns i Frankrike i reklam och annonser, och bedöma huruvida de skulle kunna vara effektiva.

Lang
. (FR) Alkoholkonsumtionen bland ungdomar, och tyvärr allt oftare bland barn, är ett verkligt bekymmer. Vi, som skall vara de ansvarsfulla vuxna, måste göra allt för att skydda europeiska ungdomar mot missbruk eller, som föredraganden säger, mot skadlig alkoholkonsumtion. Därför har vi röstat för betänkandet av Stihler, liksom flertalet av hennes ändringsförslag.
Jag vill ändå tillägga att barn och ungdomar måste få ett ovillkorligt skydd mot ett antal skadliga tendenser. Europas ungdom måste skyddas mot alkoholism. Men den måste även skyddas mot droger, även sådana som vissa vågar kalla "lätta". Vi måste också skydda ungdomarna mot perversa personer handlande, mot sådana sexuella vanor som ett antal vänstermänniskor förespråkade på 1970-talet i syfte att "göra bourgeoisien mållös" och rättfärdiga sin egen skamliga pedofili.
Därför förvånas jag över att ett betänkande som det av Stihler kan läggas fram här, samtidigt som det också finns militanta diskurser för att legalisera konsumtionen av cannabis och mot dödsstraffet.
Man får inte ha två olika synsätt och två olika sätt att agera när det handlar om våra barns hälsa, harmoni och framtid.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
 - Den svenska alkoholpolitiken skiljer sig på många sätt från den i andra av EU:s medlemsländer. Den restriktiva försäljningen av alkohol, reklamförbudet och de höga åldersgränserna är viktiga instrument för att begränsa alkoholens skadeverkningar, både bland ungdomar och vuxna. Detta system vill vi ha kvar.
Stihlers betänkande om barns och ungdomars alkoholkonsumtion är mycket detaljerat och ett exempel på långtgående klåfingrighet. Vi är övertygade om att den europeiska nivån inte är den rätta för att besluta om så detaljerade regler som t.ex. hur alkohol får placeras i butiker. Arbetet för att minska alkoholens skadeverkningar bland ungdomar och barn måste anpassas till de olika medlemsstaternas regler för alkoholförsäljning. Vi röstar därför nej till detta betänkande.

Poos
. (FR) Samtidigt som jag helt och hållet ansluter mig till de åtgärder som föreslås i detta lagstiftningsförslag för att minska alkoholkonsumtionen bland ungdomar och barn, kan jag inte följa förslagen från föredraganden som direkt eller indirekt likställer alkohol, tobak och droger, och inte heller förslagen med repressiv karaktär.
Kampen mot alkoholism bland minderåriga bör grundas på uppfostran för ett sunt liv, information, övertalning samt aktivt samarbete från dem som producerar och säljer alkoholhaltiga varor.
Kommissionens ursprungliga text motsvarade dessa mål på ett bättre sätt än ett antal ändringsförslag som till sist godtogs.
Av dessa skäl har jag föredragit att avstå från att rösta.
Betänkande (A5-142/2001) av Sturdy

Schierhuber
Herr talman! Man kräver alltid ett miljövänligt, ekologiskt produktionssätt av det multifunktionella jordbruket. I Österrike är detta redan tradition, och processen med att tänka om började redan för länge sedan i huvudena på bönderna och konsumenterna, så icke i många andra EU-stater. Som bönder i Österrike är det vår roll att vara föregångare. Därför är jag övertygad om att detta också är den rätta vägen för det europeiska jordbruket. Därför stöder jag kommissionens förslag som låter sig inordnas i konceptet för den europeiska jordbruksmodellen. Av samma skäl har jag vid omröstningen inte röstat för de ändringsförslag som syftar till att överskrida 90-djursgränsen för bidragsutbetalningen - nämligen ändringsförslag 1, 10, 2 och 12 - och jag beklagar djupt att man fann majoritet för detta vid omröstningen.

Raschhofer
Herr talman, kära kolleger! Med dagens ändring av gemenskapens marknadsordning för nötkött tas ett absolut nödvändigt steg i rätt riktning, nämligen att djurhållningen blir extensiv. Parallellt med att produktionsmängderna reduceras förordar jag en garanterat lägsta inkomst för de små jordbrukarna liksom en höjning av djurbidragen. Europeiska unionen måste dock även i framtiden vara förberedd för plötsliga kriser. Det är fortfarande oklart om förordningen kan finansieras genom reformbesparingarna i Agenda 2000.
Såväl ett jordbruksstöd utan övre gränser som en godtycklig omdisponering av pengar från marknadsordningen till landsbygdens utveckling kullkastar på sikt all form av budgetplanering. Detta är ett problem som återstår att lösas.

Fatuzzo
Herr talman! Vi talar om åtgärder som sammanhänger med kampen mot BSE. Nå, då pratar kon Carolina med kon Bianchina och säger: "Har du hört? Vilken tur att BSE fanns! Nu kanske vi inte blir biffar allihop." "Du har rätt," svarar kon Bianchina kon Carolina, "men du skall få se att dessa regeringar i Europeiska unionen gör så mycket och studerar så mycket att de till slut kommer att säga: "De här korna lever för länge, de har pension för länge, och vi har inte tillräckligt med pengar!"? Du skall få se att vi kommer att bli biffar till slut i alla fall, som det var förr!" "Hoppas vi slipper det!" svarar den andra kon. Och det säger jag också: hoppas vi slipper! Därför röstade jag för.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag röstat mot kommissionens förslag om organisationen av marknaden för nötkött. Vi har likaledes röstat mot parlamentets betänkande. Båda förslagen går i fel riktning. Krisen inom nötköttssektorn skall användas till att reformera organisationen av marknaden, inte till att införa ännu mer stöd. Vi har därför röstat mot alla ändringsförslag som syftar till att upphäva stödet.
Förslaget är alltför kortsiktigt. Det begränsar inte produktionen av nötkött. Förslaget kommer i stället att leda till att ännu fler byråkratiska och dyra premiebestämmelser införs. Man skulle i stället ta tillfället i akt att reformera organisationen av marknaden. Detta betyder primärt att sänka priserna. Krisen inom nötköttssektorn handlar såväl om strukturell obalans på nötköttsmarknaden som om ett sviktande förtroende för livsmedelssäkerheten hos konsumenterna. Krisen är därför en naturlig anledning till att ta itu med en grundläggande reformering av jordbrukspolitiken.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Med hjälp av subventioner har de europeiska institutionerna under lång tid verkat för ett intensivt jordbruk och en intensiv uppfödning som svarar mot livsmedelsindustrins intressen.
Den intensiva uppfödningen och det massiva bruket av animaliskt mjöl har utmynnat i bovin spongiform encefalopati. Samtidigt som man klart och tydligt har fastställt att spridningen av denna sjukdom beror på det animaliska mjölet, har de europeiska institutionerna hjälpt till att dölja det onda och dela ut bidrag för att driva produktionen och kommersialiseringen ännu längre.
Inför omfattningen av katastrofen har de europeiska myndigheterna långt om länge ändrat attityd. Under förevändning om att man skall betala ut ersättningar för misstag som begåtts under den tidigare perioden har de kastat sig in i en politik som går ut på "inköp för destruering", som det är svårt att skapa utrymme för i den europeiska budgeten.
Efter att ha drivit fram det intensiva jordbruket försöker man nu "främja" extensiv uppfödning och "det ekologiska jordbruket".
Vi har avstått från att rösta om detta betänkande, eftersom det innebär att man begär ett godkännande av en kaotisk "jordbrukspolitik", där den enda konstanta faktorn är att betydande belopp betalas ut i form av bidrag, som endast i mycket liten utsträckning kommer de små uppfödningsföretagen till del, men i mycket större utsträckning till nötköttssektorn och de blomstrande kapitalistiska företagen inom fodersektorn, beredningsindustrin och kötthandeln.

Figueiredo
. (PT) Nötköttsbranschen drabbades hårt genom den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, då prissänkningarna inte kompenserades helt av direktstöden, vilka bara ersätter mellan 30 och 50 procent av produktionspriserna. Dessutom ledde BSE-krisen tillsammans med mul- och klövsjukan till att minska konsumtionen och till prisfall i produktionen. De portugisiska producenterna har också tyngts av exportembargot för nötkött.
I denna krissituation har kommissionen lagt fram en plan med sju förslag med målet att lösa sektorns obalans. Men i stället för ett övertänkt och konsekvent förslag kommer kommissionen med ett lösryckt förslag som bara syftar till budgetbesparingar.
Sturdys betänkande för fram vissa intressanta idéer, även om det inte går ifrån kommissionens inriktning, till exempel när det gäller kalvslakt och ökade bidrag. Sturdy förkastar dock kommissionens förslag om ett strikt uppfyllande av gränsen på 90 djur per anläggning och skapandet av ett framtida system med individuella rättigheter, positiva förslag som inte bara kan bekämpa intensivjordbruken, utan också stödja tillämpningen av ett förändrat stödsystem. Hur som helst, om det nuvarande systemet bibehålls är det nödvändigt att garantera att den proportionella minskningen av bidraget, om rättigheterna överskridits, inte drabbar producenter med färre än 15 djur.
Kommissionens förslag angående minskning av djurtätheten från 2,0 till 1,9 djurenhet per hektar foderareal, skulle när det gäller Portugal, innebära en minskning på 300 000 escudos (9 000 bidrag), vilket främst skulle påverka de små och medelstora familjejordbruken. I denna fråga går föredraganden ännu längre än kommissionen och skapar nya bidrag för större minskningar av djurtätheten.
Av alla dessa skäl röstade vi inte för detta betänkande utan valde att lägga ner våra röster.

Martinez
. (FR) Europeiska kommissionen springer fortfarande efter BSE. Eftersom man inte ville behandla roten till sjukdomen 1990 - vilket Jacques Delors och hans män vägrade att göra för att inte störa den ärorika marschen mot den inre marknaden, och sedan euron - föreslår man sedan dess ständigt fler ekonomiska och tekniska lindrande medel för att tackla de ändlösa konsekvenserna av denna hälsomässiga, kommersiella och framför allt finansiella katastrof.
Så är fallet med den nya åtgärd som planeras för den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, vilken vår kollega Sturdy redogör för på ett utmärkt sätt. För att rädda den marknad som kommissionen har lett i förlust, hittar kommissionen tillbaka till sin ideologiska malthusianism. De särskilda bidragen till tjurar och stutar och am- och dikor kommer återigen att få ett tak på 90 djur eller 1,8 djurenheter per hektar. Utbudet av kött kommer således att begränsas för att man skall kunna anpassa sig till den sjunkande efterfrågan. Varje stat skall fastställa ett individuellt tak för varje enskild producent. Vår kollega Sturdy föreslår en rad ändringsförslag för att hålla uppe uppfödarnas inkomster, särskilt när de bedriver en extensiv verksamhet. Han föreslår t.ex. en uppvärdering av bidragen för ungtjurar. Här återfinner man också refrängen om att nötkött skall främjas genom att utöka den nuvarande otillräckliga budgeten på 10 miljoner euro.
Höjden av allt är en särskild inköpsordning för nötkreatur som är äldre än 30 månader, vilka skall lagras och någon gång säljas ut, vilket påminner om en sjuk som låter frysa ner sig i hopp om att vakna upp en dag då läkekonsten har utvecklats. När man vet att de offentliga lagren ökar med 50 000 ton per månad, att kommissionen i april 2001 redan har köpt in 175 000 ton och att nötköttssektorn under 2001 har spenderat 7 miljarder euro av anvisade medel, inser man vidden av den finansiella katastrof som Jacques Delors lag planlade genom att medvetet blunda i BSE-affärens början. De nya åtgärder som föreslås av Bryssel innebär dessutom att man vill öka de löpande kostnaderna med ytterligare 1 miljard, och vi har ännu inte sett slutet.

Ribeiro e Castro
. (PT) Vi röstade för ändringsförslagen 1, 10, 2 och 12, inte så mycket för att vi håller med om en produktionsinriktad politik inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken bör ses över i producenternas, konsumenternas, miljöskyddets och livsmedelskvalitetens intressen, utan för att vi anser att lösryckta restriktioner utanför en allmän och klart formulerad reform, i detta fall när det gäller antalet nötkreatur av hankön som får det särskilda bidraget för nötkött, inte är meningsfulla och skapar situationer av relativ orättvisa när de jämförs med bidrag för andra typer av jordbruks- och boskapsproduktion och som förblir oförändrad.

Sacrédeus
 - Jag har röstat nej till Sturdy-betänkandet.
Motivet är att förslagen bygger på den fortsatt felaktiga principen att lappa och laga i en oöverskådlig jordbrukspolitik inom EU i stället för att ta ett samlat och radikalt grepp. Problem flyttas till nya områden eller åtgärdas inte.
Betänkandet bygger dessutom på utökade ekonomiska åtaganden för EU och skattebetalarna på livsmedelsproduktionens område, i detta fall för att främja utökad nötköttsförsäljning till konsumenterna.

Martinez
FRskriftlig. (FR) Toppmötet i Doha närmar sig. Det äger rum i november 2001. Efter misslyckandet i Seattle måste Doha bli en framgång för WTO. Men för att det skall ske bör man knappast räkna med Förenta staterna. I det romerska imperiet gjordes aldrig eftergifter till det dominerade områdets bakre periferier. Den amerikanska supermakten kommer följaktligen inte att ge efter på några av sina anspråk. I synnerhet inte med texasbon Bush, ansvarig för folkmordet på irakiska barn. Så vem kan ge efter om inte Europa? Och det är vad som kommer att hända.
Först reformerade vi den gemensamma jordbrukspolitiken för att böja oss för den amerikanska administrationens krav under Uruguayrundans förhandlingar. Men eftersom det kommer att krävas ett samförstånd i Doha räcker det inte med att i förväg vika sig för Förenta staterna och Cairnsgruppen, genom att överge våra jordbrukare till den ultraliberala och produktivitetsinriktade världsmarknaden. Det krävs också ett samtycke från de fattigaste afrikanska och asiatiska länderna. De länder som också motsatte sig samförståndet i Seattle.
Det är hela syftet med rådets nya förordning, som innebär att slopade tullavgifter på bananer, socker och ris från de minst utvecklade 48 länderna. Mellan 2006 och 2009 kommer dessa tre produkter att bli helt tullfria. Innan dess kommer tullavgifterna att minskas med 20 procent, 50 procent och 80 procent, fram till 2009.
Sudan kommer således att kunna skicka hit socker utan några tullhinder, på grund av att det är ett fattigt land. Men Sudan finner resurser för att bomba egna byar på grund av den väg som leder till oljeletningsfälten. Liksom Sudan svälter ut befolkningen i söder.
Rådets förordning, baserad på slogan "allt utom vapen", är i högsta grad hycklande, eftersom de extra inkomster som exempelvis Sudan får tack vare den ytterligare export vi erbjuder kommer att gå till inköp av vapen som riktas mot de kristna i söder.
Men detta är socialisternas och de kristnas solidaritet, som koncentreras i vår kommissionär Pascal Lamy. Det kristna Europa erbjuder det traditionalistiska och symboliska Sudan ekonomiska medel för att öka lidandet för de kristna i söder.
Detta är så mycket mer chockerande då de 48 fattigaste länderna kommer att bli en förbindelselänk som gör att Europa kommer att översvämmas av bananer, socker och ris från andra länder än dem som åtnjuter dessa generaliserade förmåner. Det finns tidigare exempel på detta, t.ex. när det gäller vitlök från Kina som strömmar in i Europa via Malaysia, Jordanien och andra trojanska hästar.
Men om man inser att det europeiska bygget i sig bara är en trojansk häst vars syfte är ett ideologiskt och kommersiellt imperium vars centrum ligger i Förenta staterna och alla andra punkter på jorden utgör periferin, då är vår kollega Mirandas betänkande gjort av en lojal tjänare av denna världsbild.

Souchet
. (FR) Nötköttssektorn är dubbelt drabbad: efter de "galna korna" (BSE) har mul- och klövsjukan kommit, och efter den minskade inhemska konsumtionen till följd av konsumenternas i hög grad överdrivna rädsla följer nu en mycket stor minskning av våra exporter till tredje land. Samtidigt som tusentals djur har skickats till förbränning, slakterierna har slagit av på takten och uppfödarna plågas på ett tragiskt sätt - vilka drabbats när det gäller avsättningsmöjligheter och priser såväl som moral - i en kris som skakar om deras värld och väcker ett orättfärdigt misstroende från konsumenternas sida.
I den "sjupunktsplan" som kommissionen har lagt fram för att hantera denna kris kan vi urskilja två typer av åtgärder.
För det första nödåtgärder för förvaltningen av marknaderna, vilka syftar till att återställa balansen mellan utbud och efterfrågan, t.ex. förslaget om att införa en särskild uppköpsordning och att höja taket vid interventionsköp. Vi godkänner dessa åtgärder, samtidigt som vi rekommenderar att man undviker interventionsköp om syftet är lagring, vilket endast skjuter upp problemet till ett senare skede. Livsmedelsstöd fungerar bättre när det inte destabiliserar mottagarländernas marknader.
För det andra långsiktiga åtgärder som förändrar den gemensamma organisationen av marknaden på ett ganska djupgående sätt och t.o.m. förvanskar den gemensamma jordbrukspolitiken. Alla dessa åtgärder är inte dåliga, men man bör inte fatta beslut om sådana åtgärder i all hast. Andra är uppriktigt sagt dåliga, som förslaget att införa ett system med individuella bidragsrättigheter för tjurar och stutar, vilket skulle bli ett tungrott och byråkratiskt kvotsystem, och förslaget att minska djurtäthetsfaktorn, vilket sannolikt inte skulle bidra till den eftersträvade utvecklingen av ett extensivt jordbruk, men med all säkerhet till minskade inkomster för uppfödarna, något de inte är i behov av.
Vi stöder huvudparten av ändringsförslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som tursamt nog ändrade kommissionens beklagliga tendens att sammanblanda akuta åtgärder som hänger samman med oroligheterna i nötköttssektorn med en förstulen reform av den gemensamma organisationen av marknaden, vilket skulle stå i strid med Berlinavtalet. Det är inte det att vi förnekar behovet av en reform, men en sådan reform får inte improviseras fram på det här sättet, i all hast.

Van den Bos en Van der Laan
. (NL) Vi har röstat emot Sturdys betänkande och de flesta ändringsförslagen till betänkandet, inklusive de från ELDR och gruppen De gröna, eftersom de uttalar sig för en höjning av bidrag och en främjar en intensiv, plågsam djurhållning.
Det går inte att skylla kollapsen på nötköttsmarknaden på externa orsaker, den har ett direkt samband med det sätt på vilket produktionen och handeln inom djurhållningssektorn har inrättats och med det sätt på vilket kriser som BSE och mul- och klövsjukan, med stöd från sektorn, bekämpas inom EU. Sektorn får nu upp ögonen för vad vi betraktar som normalt fungerande marknadskrafter. Det finns ingen anledning till att höja bidragen ytterligare. Sturdys förslag att lätta på trycket på marknaden genom att utforma bidragen på ett vis som gör att det i stället för nötkött produceras mer kalvkött, det vill säga av gödkalvar, är höjden av cynism.
Betänkande (A5-0129/2001) Langenhagen
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag var den ende som röstade emot Langenhagens betänkande i vilket man reglerar och godkänner fiskeavtalet med Grönland. Varför röstade jag emot, herr talman? Jag röstade emot det eftersom Pensionärspartiet inte är positivt till att Europeiska unionens stater fiskar i andra länders vatten. Låt varje land fiska sina egna fiskar! Jag tycker inte att det är rätt att vi skall betala och i utbyte mot denna betalning få tillstånd att fiska hemma hos andra. Detta beror inte bara på att jag, som bekant, tycker om fiskar och har ett gott förhållande till fiskar i hela världen, utan just på att jag anser att Europeiska unionen skall ändra sin fiskeripolitik när det gäller fiske i andras territorier och hav.
Betänkande (A5-0128/2001) av Miranda
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Poettering kom som vanligt in i kammaren med ett leende på läpparna. Då passar det ju bra att tala om något glatt, som ris, vilket detta betänkande av Miranda handlar om. Jag är villrådig över detta betänkande just på grund av riset. Jag röstade emot betänkandet. Även om jag verkligen håller med om att de europeiska marknaderna skall öppnas för de mindre utvecklade länderna tycker jag inte att dessa marknader skall öppnas för ris. I Italien är riset inkomstkällan för många jordbrukare, särskilt i provinserna Novara, Vercelli, Pavia och Milano. Därför håller jag absolut inte med om att rismarknaderna skall öppnas för alla världens marknader.
Jag önskar er smaklig måltid, herr talman, förhoppningsvis bestående av en god risotto!

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi är inte emot beslutet "att bevilja de fattigaste länderna ett obegränsat tillträde till Europeiska gemenskapen för alla varor med undantag av vapen och ammunition", eftersom det inte finns någon anledning till att varor från de allra fattigaste länderna skall beläggas med tull vid Europeiska unionens gränser.
Men det är uppenbart att denna åtgärd, som presenteras som en förmån för de fattigaste länderna, framför allt kommer att gynna de multinationella bolagen i dessa länder, i allmänhet de enda som producerar och säljer på världsmarknaden.
Betecknande för hyckleriet och skenmanövrerna på det här området är att tillämpningen av detta beslut har försenats endast när det gäller tre produkter: bananer, socker och ris. Produktionen och kommersialiseringen av dessa tre produkter ligger i händerna på mäktiga truster, som strider med varandra om kontrollen av den internationella marknaden.
De antydningar som låter förstå att denna åtgärd kan bidra till att "utveckla deras tekniska kapacitet (de fattigaste länderna) så att de också kan exportera förädlade produkter", med andra ord att dessa länder har en chans att utvecklas, är av desto starkare skäl ren humbug. Därför har vi avstått från att rösta.
I betänkandet konstateras med rätta att klyftan mellan de 48 fattigaste länderna och övriga länder har "ökat ytterligare". Utvecklingen i dessa länder, där en stor del av mänskligheten lever under obeskrivbara förhållanden, kräver en fördelning av rikedomar på internationell nivå som inte är förenlig med en ekonomisk världsordning grundad på ojämlikhet, exploatering och plundring av de fattigaste länderna till förmån för de rika ländernas kapitalistiska klass.

Talmannen
Jag förklarar omröstningarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.35 och återupptogs kl. 15.00.)

Situationen för turkiska fångar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om situationen för turkiska fångar.

Danielsson
. Herr talman, ärade ledamöter! Rådet välkomnar detta tillfälle att diskutera situationen i de turkiska fängelserna och noterar med tillfredsställelse att Europaparlamentet, liksom rådet och kommissionen, är djupt engagerat i denna fråga. Besöket i Ankara från den 30 april till den 1 maj av medlemmar ur den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Turkiet visade att Europaparlamentet har en viktig roll att spela. Rådet, kommissionen och parlamentet bör fortsätta sina gemensamma ansträngningar att stimulera den turkiska regeringen att fortsätta genomföra politiska reformer i syfte att uppfylla Köpenhamnskriterierna och vidta åtgärder för att få ett slut på hungerstrejkerna.
Rådet beklagar djupt att dessa hungerstrejker i olika fängelser i Turkiet fortsätter att leda till förlust av människoliv. Det är en stor mänsklig tragedi. Därför har rådet enträget anmodat de turkiska myndigheterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att undvika ytterligare dödsfall. Vi har också uppmanat Turkiet att genom lagändringar och konkreta åtgärder följa rekommendationerna från Europarådets antitortyrkommitté. Diskussioner med den turkiska regeringen förs löpande, bl.a. inom ramen för den fördjupade politiska dialogen. Möten ägde rum i Stockholm den 14 mars och i Bryssel den 26 april. Det kommande associeringsrådet med Turkiet den 26 juni kommer också att omfatta frågor som rör mänskliga rättigheter. Utöver dessa kontakter pågår en dialog med den turkiska regeringen genom det lokala ordförandeskapet och medlemsstaternas representationer i Ankara.
Möten har ägt rum med både inrikes- och justitieministern, och fängelsesituationen har stått högst på agendan.
Rådet noterar med tillfredsställelse att den turkiska regeringen i ett tidigt skede har valt att samarbeta med Europarådets antitortyrkommitté, som med anledning av den rådande situationen och hungerstrejkerna hittills har genomfört tre besök i Turkiet. Lagändringar har trätt i kraft, eller kommer inom kort att träda i kraft, som bl.a. syftar till att minska isolering av fångar. Det är nödvändigt att dessa reformer på ett generöst och korrekt sätt nu genomförs i praktiken och tillämpas i enlighet med rekommendationerna från Europarådets antitortyrkommitté.
Det är rådets starka förhoppning att de åtgärder som nu genomförs av den turkiska regeringen skall leda till att hungerstrejkerna upphör. I denna förtvivlade situation känns det också nödvändigt att vädja till de hungerstrejkande och deras familjer att agera så att inte människoliv spills. Rådet kommer fortsatt att noga följa utvecklingen i dialog med den turkiska regeringen och med frivilligorganisationer.
Rådet påminner i detta sammanhang om att anslutningspartnerskapet för Turkiet, som antogs av rådet i mars, innefattar fängelsereform som ett prioriterat område där Turkiet behöver vidta åtgärder i syfte att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna.

Verheugen
Herr talman, herr rådsordförande, mina ärade damer och herrar ledamöter! Kommissionen välkomnar dagens diskussion om situationen i fängelserna i Turkiet. Under de gångna veckorna har företrädare för parlamentet liksom ordförandeskapet och kommissionen kämpat för att bidra till lösningen på detta allvarliga humanitära problem. Det besök som en delegation från Europaparlamentet kommer att avlägga ute på fängelserna kommer att bli en ytterligare sporre till att reformera straffrätten i Turkiet.
Kommissionen beklagar djupt att hungerstrejkerna i Turkiet redan har skördat 22 människoliv. Ytterligare många människor lider svårt. Deras tillstånd försämras stadigt. Många kommer att dö om man inte kan finna ett slut på hungerstrejkerna.
Helt oberoende av vilka politiska åsikter organisatörerna av hungerstrejkerna företräder finns det enligt kommissionens uppfattning i nuläget all anledning att från en humanitär synpunkt betrakta den nuvarande situationen med största oro.
Situationen i de turkiska fängelserna var en av kärnpunkterna i det samtal som jag förde med den turkiska utrikesministern i Bryssel i går morse. Det framkom då tydligt att det enligt den turkiska regeringens uppfattning krävs åtgärder för att förhindra ytterligare dödsfall. I detta sammanhang välkomnar kommissionen det faktum att det turkiska parlamentet nu har antagit en ändring av artikel 16 i den turkiska antiterrorlagen. Denna nyordning behandlar framför allt möjligheten för de intagna att delta i sociala aktiviteter inom ramen för fängelsevården. Vi måste i dag vädja till Turkiet att se till att denna nyordning börjar tillämpas så snart som möjligt för att villkoren i fängelserna verkligen skall förbättras.
Turkiets utrikesminister informerade mig vidare om att man förbereder ytterligare två lagar som skall garantera skälig kriminalvård. En av dessa lagar syftar till att inrätta ett organ bestående av företrädare för icke-statliga organisationer i Turkiet som skall ha till uppgift att övervaka fängelsevården.
Den andra lagen gäller inrättandet av en domare med uppgift att övervaka fängelsevården. Båda lagarna har redan antagits av rättsutskottet i det turkiska parlamentet och kommer inom kort att behandlas av den stora turkiska nationalförsamlingen. Jag vill poängtera att kommissionen tillskriver genomförandet av ytterligare reformer rörande straffrätt och kriminalvård stor betydelse. Kommissionen stöder rekommendationerna från Europarådets kommitté för att förhindra tortyr. Detta har vi också beskrivit utförligt i anslutningspartnerskapet.
Situationen i de turkiska fängelserna var en viktig fråga för kommissionen redan innan oroligheterna bröt ut och hungerstrejkerna inleddes. Kommissionen upprepar sin vädjan av den 21 mars 2001 till den turkiska regeringen att vidta alla lämpliga åtgärder för att förhindra ytterligare dödsfall. Dessutom måste man absolut ordna med skälig medicinsk vård. Den turkiska regeringen och parlamentet bör fortsätta verka tillsammans för att skynda på den straffrättsliga reformen i Turkiet.
Av ett land som vill bli medlem i Europeiska unionen förväntar vi oss att de mänskliga rättigheterna skall beaktas i alla situationer, även i fängelserna.
Samtidigt vädjar kommissionen eftertryckligen till de ansvariga för de organiserade hungerstrejkerna att omedelbart ta avstånd från alla aktioner och krav som kan leda till ytterligare förlust av människoliv. De personer som gör anspråk på att företräda de anhållnas intressen bör i första hand bevisa detta genom att sluta sätta de anhållnas liv och hälsa på spel.
I alla situationer gäller det att akta sig för att av politiska skäl sätta människors liv och hälsa på spel. Kommissionen är säker på att förlusten av ytterligare människoliv kan förhindras och villkoren i de turkiska fängelserna kan förbättras för de intagna om alla inblandade - även de som organiserar hungerstrejkerna - agerar med återhållsamhet och ansvarskänsla.

Lamassoure
Herr talman! Å PPE-gruppens vägnar skulle jag vilja tacka rådet och kommissionen för att de samtyckte till att diskutera läget i den känsliga och smärtsamma frågan om de turkiska fängelserna. Det handlar om en tillspetsad krissituation som, vilket rådets ordförande erinrade om, redan har skördat 22 offer, och det skulle kunna bli fler. Parlamentet vill inte heller ingripa på ett olägligt sätt. Flera initiativ med olika ursprung har tagits för att underlätta strävan efter en lösning: ordföranden i Europarådets parlamentariska församling, rådets ordförandeskap, Europeiska kommissionen, vilket Verheugen påminde om, och ordföranden i vår parlamentarikerkommitté, som personligen begav sig till Ankara och mötte alla huvudpersoner i denna märkliga konflikt.
Vår mål är att stödja dessa initiativ utan att blanda oss i på ett onödigt sätt, men samtidigt visa att Europaparlamentet ständigt intresserar sig för och uppmärksammar de mänskliga rättigheterna och allt som rör vår turkiska partner. Alltsedan början av året har Turkiet genomgått svåra skeden. En mycket allvarlig finansiell kris har komprometterat resultaten av den återställningsplan som redan var igång. Europeiska unionen stöder och kompletterar IMF:s insatser för att stödja förverkligandet av ett kraftfullt program, som minister Kemal Dervi ( har inlett med stor beslutsamhet. Mot slutet av sommaren kommer vi att ha tillfälle att bedöma resultaten av denna politik och utvärdera det nationella anpassningsprogrammet, vilket nyligen antogs av regeringen i Ankara. Men samtidigt har de turkiska fängelserna varit en skådeplats för upplopp som slagits ned på ett synnerligen blodigt sätt, och därefter för hungerstrejker som aktörerna fullföljer ända till det ödesdigra slutet.
Vi är medvetna om den extrema svårighet som situationen skapar för de turkiska myndigheterna. De som leder rörelsen tillhör fanatiska, extremistiska organisationer som inte tvekar att spela med aktivisternas liv, ja t.o.m. sina familjers liv, för den politiska propagandans syften. Paradoxalt nog sattes rörelsen igång när de berörda skulle förflyttas från överbefolkade fängelser, där de satt instängda under ovärdiga förhållanden, till moderna fängelseanstalter som uppfyller Europarådets rekommendationer. Våra egna demokratier upplevde den här typen av fenomen på 1970- och 1980-talen, om än i mindre skala. Vi underskattar således inte svårigheterna, men insisterar på betydelsen av att man snabbt finner en lösning på krisens humanitära dimension, att man sätter stopp för det faktum att alltfler personer dör dag för dag, dock utan att ge efter för en uppenbart oacceptabel politisk utpressning.
I början av juni kommer en delegation från parlamentet att bege sig till turkiska fängelser för att försöka utvärdera den konkreta situationen på ett objektivt sätt, och för att börja utforma rekommendationer till en långsiktig fängelsepolitik. Det är högst önskvärt att det aktuella humanitära problemet har lösts fram till dess. Att påskynda en modernisering av den turkiska strafflagen och fängelselagen, vilket Verheugen påpekade, men även att vidta lugnande åtgärder inom de nya fängelserna, skulle kunna bidra till en lösning. Samtidigt är jag övertygad om att en lösning på konflikten kommer att ses som ett betydelsefullt uttryck för Turkiets vilja att närma sig den europeiska modellen.

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Som kommissionären och rådsordföranden redan har konstaterat har vi inte att göra med situationen i ett land långt borta från Europa, utan i ett kandidatland. Här finns en lång rad avsevärda problem. Här finns stora ekonomiska problem som man försöker finna lösningen på - jag önskar lycka till! Från Europeiska unionens sida kommer vi också att stödja reformerna. Nu som förr finns det en mycket låg reformförmåga och reformberedskap när det gäller det politiska systemet - både landets president och militären har satt fokus på detta. I den så kallade kurdfrågan, dvs. minoritetsfrågan, har det knappast gjorts några framsteg alls, och så har vi den horribla situationen i fängelserna. Man skulle kunna tycka att en regering med så många problem åtminstone borde försöka lösa de omedelbara, mest brådskande problemen.
Jag gjorde ett kort besök tillsammans med kollegan Cohn-Bendit. Själv stannade jag till endast mycket kort i Turkiet, men jag kunde ändå konstatera att det i nuläget handlar om en dialog mellan två lomhörda eller döva parter: å ena sidan organisatörerna av hungerstrejken, vilka jag vill uppmana att avbryta eller åtminstone göra uppehåll i hungerstrejken, och å andra sidan den turkiska regeringen.
Om den annonserade delegationen från Europaparlamentet skall fylla någon funktion och ha en chans att lyckas, då måste egentligen bägge sidor vara beredda att kompromissa eller åtminstone att planera för ett avbrott i de pågående aktionerna. Det är riktigt att situationen i de turkiska fängelserna måste förändras. Men när det gäller de olika förslagen - detta kan även ses som en tyst kritik mot arbetet i Europarådet och dess antitortyrkommitté - måste man se också till de totala ramvillkoren. Turkiet är ett land som genom sina bestämmelser nu liksom tidigare tar ett stort antal politiska fångar varje dag, och detta är ett problem! Det stora antalet politiska fångar kommer sig inte av att det förekommer så många attentat, utan det stora antalet politiska fångar kommer sig av att det är lagsituationen i Turkiet som ser till att det tas så många fångar, och detta är den främsta utgångspunkten.
För det andra: Även i de fall då det förekommer fångar eller politiska fångar på grund av terrordåd - vilket jag inte på något sätt förnekar, och jag vill heller inte försvara terrorism - måste isoleringsstraffen avskaffas eller åtminstone reduceras och anta humant rimliga proportioner. Kommissionären har aviserat en rad åtgärder som Turkiet nu skall vidta. Redan i januari förde jag ett samtal med Turkiets justitieminister, och då låg dessa frågor redan på bordet. Men det är med övervakningssystemet som med artikel 16 och systemet med den domare som skall övervaka kriminalvården - den stora frågan i Turkiet är: hur kommer frågorna att tillämpas? Samma lagbestämmelser kan tillämpas antingen humant och med respekt för de mänskliga rättigheterna eller i riktning mot isolering och isoleringsstraff. Jag uppmanar Turkiet att ge oss, Europaparlamentet, och Europa chansen att hjälpa landet att ta sig ur denna allvarliga situation, men då måste Turkiet också vilja detta!

Duff
De av oss som undersökt frågan ingående, kan verkligen välkomna de faktiska framsteg som dock har gjorts av Turkiet när det rör reformeringen av fängelsesystemet.
Vi delar också litet av det lidande som de politiska fångarna och deras familjer som valde att svälta sig till döds fick utstå. Det turkiska rättsväsendet och straffrättsliga systemet befinner sig i en övergångsfas från ett system med vedergällning och förtryck till ett system som är mer likt vårt i Väst, där fångarna straffas men inte förföljs. Europeiska unionen bör hjälpa till under denna reform genom att ge ekonomiskt och även tekniskt stöd till vissa noggrant utvalda förtroendeskapande åtgärder, utan vilka fastan inte kommer att upphöra. Dessa åtgärder inbegriper fortbildning av tjänstemän inom rättsväsendet, fängelsetjänstemän och gendarmes, för att säkerställa förstklassiga hälso- och sjukvårdstjänster, förbättra förhållandena för fängelsebesök och upprätta en oberoende granskning av fängelsesystemet och försvarsadvokater. Isoleringsstraff måste bli ett undantag och inte en norm. Man måste se till att noga följa fängelsebestämmelserna och den godtyckliga behandlingen av alla fångar måste upphöra.

Cohn-Bendit
Herr talman! Låt mig först göra ett principiellt påpekande. Reformer på fängelserna är de reformer som är svårast att genomföra, inte enbart i stater som Turkiet, utan även här hos oss. Det vet vi. Fängelser är alltid det svagaste stället, de svaga punkterna i en demokrati. Även i Europeiska unionens avancerade demokratier är situationen ute på fängelserna allt annat än rosenröd och demokratisk. Överfört på Turkiet innebär detta att situationen i fängelserna i ett land som fortfarande måste finna den demokratiska vägen på det kulturella planet är en spegelbild av denna motsägelsefulla utveckling. Därför är det enligt min mening mycket viktigt att konstatera följande: Jag vet inte om det var rådet eller kommissionen som uppmanade Turkiet att vara generös i tillämpningen av lagarna. På ett juridiskt plan anser jag det vara fel väg att gå. Lagar skall inte besvaras med generositet, utan med juridik. Jag anser att motsägelsen i den turkiska reformen ligger i att denna i själva verket överlåts till fängelseförvaltningen som ges möjlighet att tillämpa den antingen si eller så.
Detta är inte förtroendeingivande för fångar med plågsamma erfarenheter av fängelseförvaltningen och dess vakter. Det är detta som är problemet. Hur skapar man förtroende? Därför tror jag - vilket vi kunde konstatera under vår resa - att man snabbt kan finna en lösning eftersom fångarna har ändrat sin ståndpunkt. De ställer inte längre så vansinnigt komplicerade krav. Att isoleringscellerna omedelbart skall öppnas, att omorganiseringen av besöken för släktingar och advokater omedelbart skall börja tillämpas, medicinsk hjälp av läkare efter eget val, detta är ungefär vad de kräver omedelbart för att hungerstrejken skall avbrytas.
Därför lyder vår vädjan som följer: För det första bör Turkiet som ett led i det som förestår först och främst bli generös och öppna celler och dörrar så att hungerstrejken kan få ett slut. För det andra bör man inleda en dialog med internerna för att reda ut vad de egentligen vill. Det är viktigt att detta erkänns. För det tredje - vilket jag anser vara väsentligt - måste Turkiet i dialogen bevisa sin beredskap att erkänna dessa människor som just människor.
Å andra sidan vill vi säga till de organisationer som arrangerar strejken att det är internerna och ingen partiledning i världen som kan fatta de beslut som gör att strejken kan avbrytas. Detta är vårt krav, för det är dessa människor som riskerar sina liv, inte ledningen i Bryssel som äter och dricker som vanligt.

Uca
Herr talman, kära kolleger! Den månadslånga hungerstrejken bland turkiska interner och deras anhöriga har redan kostat många människoliv. Europeiska unionen kan inte längre stillatigande se på hur ytterligare människor dör. Europaparlamentet måste ha en enad åsikt för att tas på allvar som medlingspartner.
Vi får inte vara likgiltiga inför de massiva kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i de turkiska fängelserna. Vi får inte glömma bort de mänskliga värdena. Europeiska unionen måste insistera på att de mänskliga rättigheterna skall respekteras.
Det turkiska parlamentet antog nyligen en lag som skall lätta upp villkoren för isoleringsstraffen. Enligt denna får endast fångar som har dömts på grundval av antiterrorlagen delta i kulturella och idrottsliga aktiviteter. Jag kritiserar denna lag därför att den inte tillåter samtliga interner att delta i de gemensamma aktiviteterna. Alla interner måste behandlas lika.
Jag kan inte stillatigande acceptera att fångarna i isoleringscellerna torteras och misshandlas och utan vittnen utsätts för väktarnas godtycke. I isoleringscellerna är människorna helt avskurna från omvärlden. Varje människa behöver ju mänsklig närhet och kontakt med andra. Lösningen brådskar för att ytterligare dödsfall skall kunna förhindras. På gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänsters vägnar uppmanar jag därför den turkiska regeringen och internernas organisationer att enas kring en politisk dialog. Genom en dialog kan man nå en social konsensus, medan våld endast föder våld.
Min partigrupp kan inte sköta Turkiets inre angelägenheter. Vi alla vill dock bidra till att få ett slut på situationen. Om Turkiet vill upptas i Europeiska unionen måste landet bekänna sig till demokratisering och en humanare kriminalvård. De mänskliga rättigheterna skall gälla för alla, även för fångar. Jag önskar mig enighet, jag önskar mig inre fred och inget hat som river upp djupa sår. Det lönar sig att höja sina röster för detta.

Belder
Herr talman! "Europa", och det står inom citationstecken, står ibland för beskäftighet inom min grupp. Det gäller emellertid inte den punkt på föredragningslistan som berör situationen för de turkiska fångarna. Med rätta engagerar sig nu rådet, kommissionen och parlamentet gemensamt i saken, eftersom republiken Turkiet innehar status som kandidatland. För att verkligen kunna bli medlem måste ett sådant kandidatland uppfylla Köpenhamnskriterierna. Ett viktigt krav i det sammanhanget är rättsstaten. Med tanke på de ihärdiga och allvarliga beskyllningar som riktas mot det turkiska fängelseväsendet, kräver denna vanskliga, nationella fråga således europeisk uppmärksamhet. Att man för en tid sedan införde nya fängelser av F-typ i Turkiet utgör en extra komplikation. Det ledde till en störtflod av klagomål och till och med vitt utbredda hungerstrejker. På grund av min kristna livssyn avvisar jag det allra sista politiska vapnet, den självvalda hungersdöden, å det bestämdaste. Samtidigt yrkar denna livsåskådning på en människovärdig behandling av fångar inom ramen för en rättsstat.
Ovan nämnda överväganden gör att jag helt och fullt delar inställning med parlamentets ad hoc-delegation för det turkiska fängelseväsendet. Som ledamot av denna delegation räknar jag med att de turkiska myndigheterna kommer att samarbeta till fullo under vårt besök i början på juni, i hopp om att Europaparlamentet i enlighet med principen om att höra och höras kan bidra till att få ett slut på de hungerstrejkandes tragedi.

Maij-Weggen
Herr talman! Mitt bidrag till den här debatten handlar om den kristna befolkningsgruppen i Turkiet som straffas oproportionerligt hårt och interneras just på grund av deras etniska ursprung och deras tro. Där får de genomlida mycket. De behandlas illa, inte bara av fängelseledningen, utan också av medfångarna, och de får knappast något beskydd. Turkiet har cirka 62 miljoner invånare av vilka 99 procent är muslimer och mindre än en halv procent kristna. Den största gruppen kristna är de medborgare som tillhör den armenisk-ortodoxa kyrkan, den syrisk-ortodoxa kyrkan och den romersk-katolska kyrkan. I västra Turkiet finns också den grekisk-ortodoxa kyrkan. Och trots att den turkiska grundlagen respekterar religionsfriheten, har utbildningar i den armenisk- och grekisk-ortodoxa kyrkans regi lagts ned i stor utsträckning, liksom den syrisk-ortodoxa kyrkans utbildning. Framför allt den armenisk-kristna gemenskapen utsätts gång på gång för nya anfall. För inte så länge sedan besköts en kristen bokhandel i östra Turkiet av armén, och vid det tillfället omkom en person och 26 sårades. Brottet bestod inte i något annat än försäljning av biblar. Enligt den armeniska patriarkens talesman har den turkiska staten under de senaste åren konfiskerat 40 landområden av den kristna armeniska kyrkan. Den som protesterar arresteras och blir som icke-muslim illa behandlad i fängelserna. Den syrisk-ortodoxa kyrkan drabbas ännu hårdare, och till följd av trakasserier har mer än 100 000 syrisk-ortodoxa medborgare från södra Turkiet gett sig av, bland annat till Västeuropa. I den provins som jag är politiskt ansvarig för lever 9 000 syrisk-ortodoxa kristna och de har förlorat mer än 800 byar i södra Turkiet. De som har stannat kvar trakasseras, fängslas och behandlas illa.
Jag är inte någon motståndare till att Turkiet blir medlem av EU, men jag måste säga att om den dåliga behandlingen av kristna i Turkiet fortsätter på det här viset, så kommer jag att bli en motståndare.

Ceyhun
Herr talman! Låt mig först tacka för informationen från rådet och kommissionen, eftersom jag utgår från att det kommer att göras mycket där även om tidningarna inte rapporterar särskilt mycket om detta. Jag har i dag haft ett telefonsamtal med en journalist på en bayersk tidning i Istanbul. Dessvärre fick jag höra av henne att det inte bara är den turkiska regeringen som till vissa delar ignorerar de dödsfall som för närvarande förekommer i de turkiska fängelserna, utan också att det turkiska samhället inte visar något som helst intresse för detta.
Under dessa premisser är det givetvis mycket svårt att förmedla till folket i Turkiet varför vi diskuterar detta problem här i Europaparlamentet i dag. Men den turkiska allmänheten om någon borde veta att det inte är acceptabelt i en rättsstat att människor dör i dess fängelser utan att någon gör något.
Av denna anledning, nämligen därför att vi tar Turkiet på allvar, därför att vi vill att Turkiet i framtiden skall ha en chans i Europeiska unionen, därför förväntar vi oss samma förhållningssätt från den turkiska sidan som vi skulle förvänta oss i våra egna EU-stater. Under dessa omständigheter är det verkligen mycket, mycket sorgligt och bekymrande när jag konstaterar att...
(Demonstranter tränger in i plenum och skanderar högröstat slagord; protester från ett stort antal ledamöter)

Talmannen
Herr Ceyhun, man kan med rätta säga att ni vanligtvis inte skapar så mycket upphetsning genom era tal.

Ceyhun
Herr talman! Jag skall inte utnyttja situationen till att ta ytterligare tid i anspråk. Jag utgår från att jag har ungefär en halv minuts talartid kvar och skall strax avsluta mitt inlägg. Jag beklagar givetvis denna incident. Jag har inget emot någon form av demonstrationer - men nog kunde man respektera parlamentets arbete och inte lägga hinder i vägen för det just vid en tidpunkt då vi anstränger oss för att få ett så fredligt slut som möjligt på rådande situation och förhindra att människor dör. Mer vill jag inte säga om detta.
För att nu återgå till problemet i fråga visar även denna incident hur komplicerad vår situation är. Jag kan bara vädja till Turkiet på samma sätt som min kollega Daniel Cohn-Bendit redan har gjort. Om Turkiet skulle visa sig tillmötesgående på de tre punkter som Daniel Cohn-Bendit redan har nämnt blir det möjligt att få vissa att avbryta sina aktioner. Det är min förhoppning att Turkiet nu äntligen skall ta detta arbete på allvar och gå oss till mötes i stället för att envist framhärda på sin linje, eftersom ingen i den europeiska allmänheten annars är beredd att acceptera Turkiets förhållningssätt. Och det är framför allt detta som är till skada för Turkiets profil.

Pack
Herr talman! Jag vill ändå be er att undersöka hur dessa tre individer över huvud taget kunde ta sig in i kammaren. Här har vi ett så omsorgsfullt säkerhetssystem att vi har svårt att få in de medborgare som har goda avsikter med sina besök. Dessa personer kan aldrig ha tagit sig in hit utan att bli insläppta. Det faktum att kommunisterna reste sig upp när de kom in visar varifrån de kommer. Jag efterlyser en granskning av vem som undertecknade papperet!
(Applåder)

Talmannen
Ledamöterna höll sig faktiskt beundransvärt lugna när demonstrationen hölls. Låt oss inte ställa till bråk nu. Vi känner inte till hur de tog sig in, men det kommer att ske en fullständig utredning.
Talmannen kommer naturligtvis att informeras, och det kommer att ske en utredning. Det föll sig så att presidiet diskuterade strängare säkerhetsbestämmelser under sitt måndagssammanträde. Tyvärr har man ännu inte vidtagit några åtgärder.

Swoboda
Herr talman! Med all respekt kan jag inte dela er uppfattning. Det är inte det politiska innehållet jag vill åt. Men för det första vill jag påpeka att min presstalesman omedelbart stoppades när han ville sätta sin fot här i salen i dag. Gott så, det är korrekt. Men då förstår jag inte hur tre eller fyra personer som absolut inte har något med parlamentet att göra utan vidare tog sig in i salen.
För det andra: När utrikesminister Cem besökte oss i utskottet för utrikesfrågor hade vi också en liknande incident som i det närmaste slutade i en handgriplig attack mot utrikesministern. Det spelar ingen roll vilket land som är involverat, det är obehagligt för parlamentet att säkerhetsbyråkratin i huset - jag använder medvetet ordet byråkrati - visserligen överallt lägger hinder i vägen för parlamentarikerna men inte är i stånd att förhindra dylika incidenter när Turkiet diskuteras trots att man kan misstänka något då det redan har förekommit en incident. Detta är vad jag kallar skandal!
Jag ber att detta skall tas på större allvar än vad som nu är fallet, inte det politiska innehållet, utan det som faktiskt kan inträffa. Nästa gång är det en president som står här och talar och hindras eller attackeras. Jag undrar just vad det innebär för Europaparlamentets rykte.
(Applåder)

Talmannen
Ni måste ha missförstått mig, herr Swoboda. Naturligtvis tar jag händelsen på största allvar. Jag tycker bara inte att det finns någon anledning att bli upphetsad i kammaren. Saken kommer att rapporteras till talmannen, och de behöriga myndigheterna kommer att uppmanas att vidta åtgärder.
Som jag sade hade vi en diskussion om säkerhetssystemet i presidiet i måndags, och generalsekreteraren håller för närvarande på att utarbeta en rapport om hur det kan utformas. Det finns emellertid ett problem. Jag råkar vara ledamot i budgetutskottet men, om jag får använda denna plattform för propaganda, detta utskott blockerar frisläppande av resurser till säkerhetstjänster. Vi har blockerat ca 15 budgetposter. Om ni vill veta varför vi har ont om säkerhetspersonal, kan ni alltså fråga budgetutskottet.

Danielsson
. Herr talman! Jag ber att få tacka de ärade ledamöter som deltagit i debatten för en nyttig diskussion. Jag tycker den visar på ett stort, konstruktivt engagemang för situationen i Turkiet. Jag menar att Europaparlamentet, rådet och kommissionen måste fortsätta sina gemensamma ansträngningar. Vårt huvudbudskap till den turkiska regeringen måste vara oerhört tydligt på denna punkt: Omedelbara åtgärder krävs för att undvika fler dödsoffer.
I detta sammanhang vill jag passa på att ge ett stort och varmt erkännande av det besök som Cohn-Bendit och Swoboda gjorde i Turkiet i månadsskiftet april/maj. Jag tror att det är precis den typen av insatser som behövs för att fästa uppmärksamheten på den svåra situation som råder, att på ett tydligt och objektivt sätt rapportera till den europeiska allmänheten vad som sker. Jag ber å rådets vägnar att få tacka er för denna insats.
Jag vill även instämma i vad Swoboda sade om att det också är viktigt att se på det politiska system som producerar ett fängelsesystem av det slag som finns i Turkiet. Visst skall vi angripa sakfrågan och se på de svåra förhållandena i fängelserna, men vi måste också titta på den större bilden: det politiska systemet och även den ekonomiska situationen. Det är därför jag som rådets tjänstgörande ordförande har engagerat mig för att stödja IMF och Världsbankens ansträngningar för att hjälpa den turkiska regeringen till en ekonomisk återhämtning, eftersom vi tror att en sådan också kan skapa förutsättningar för bl.a. bättre förhållanden i turkiska fängelser. Jag ser därför fram emot en fortsatt nära dialog med parlamentet. Rådet kommer att fortsätta att vara mycket tydligt mot den turkiska regeringen. Det svenska ordförandeskapet, och säkert också kommande ordförandeländer, kommer att vara mycket tydliga lokalt mot den turkiska regeringen. Förhoppningsvis skall vi snart nå konkreta resultat i denna för oss viktiga fråga, nämligen den oacceptabla situationen i de turkiska fängelserna.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.

Läget i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om situationen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.

Danielsson
. Herr talman! Ärade ledamöter! I slutet av februari intog albanska extremister byn Tanusevci på gränsen mellan Kosovo och den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien (Fyrom), vilket fick till följd att våldsamma strider mellan extremister och Fyroms armé och polisstyrkor blossade upp.
I mitten av mars spreds oroligheter till staden Tetovo i västra Fyrom då uniformerade män intog byarna norr om staden och därifrån besköt staden hänsynslöst. Fyroms armé inledde en motoffensiv mot de ockuperade byarna som slutfördes den 1 april. Senare samma månad återupptog dock extremisterna striderna i byar nordväst om staden Kumanovo, strider som fortfarande pågår.
Det är således uppenbart att risken för regelrätt inbördeskrig är överhängande, och Europeiska unionen har gjort stora ansträngningar för att förhindra en sådan utveckling.
Europeiska unionen reagerade i det närmaste omedelbart på striderna kring Tanusevci och Tetovo genom att utfärda deklarationer med fördömanden av våldsattackerna och uppmaningar till alla involverade parter att genast upphöra med våldsamheterna. En intensiv diplomatisk aktivitet inleddes i Skopje för att stödja Fyroms regering, landets suveränitet och territoriella integritet. EU:s ordförandeskap på lokal nivå upprättade nära kontakter med de viktigaste aktörerna. Man uppmanade Fyroms regering att agera med återhållsamhet mot extremisterna, och man uppmanade ledarna för de främsta albanska partierna att öppet ta avstånd från och isolera extremisterna, samt de slavisk-makedonska oppositionspartierna att inte dra nytta av situationen för att piska upp de nationalistiska stämningarna mot den albanska minoriteten. Från första början gjordes även stora ansträngningar för att genom media i landet nå ut till den breda allmänheten med unionens budskap om avståndstagande från extremisterna.
Nu inleddes också en intensiv skytteldiplomati. Utrikesminister Kerim inbjöds till överläggningar med EU:s tjänstgörande ordförande och den höge representanten Solana i anslutning till det rådets (allmänna frågor) möte den 19 mars. Dagen därpå reste en polchefstrojka tillsammans med Solana till Skopje, och i slutet av samma vecka reste utrikesministertrojkan med Solana till Skopje och Pristina för att markera sitt stöd för regeringen och sitt fördömande av extremisternas aktioner.
Besöken resulterade bland annat i att trojkan fick de albanska ledarna i Fyrom och Kosovo att skriva under deklarationer i vilka de offentligt tog avstånd från extremisternas våldsmetoder och i stället uppmanade dem att föra fram sina krav i politiska fora och i enlighet med demokratiska spelregler. Som ett ytterligare tecken på EU:s stöd till Fyroms politiska ledning inbjöds president Trajkovski till Europeiska rådets möte i Stockholm den 23 mars. Han fick där tillfälle att inför hela det Europeiska rådet presentera sin syn på landets utsatta situation.
För att finansiellt underbygga det politiska stödet genomfördes en översyn av unionens biståndsinsatser till Fyrom för det här året. Intensiva ansträngningar gjordes av såväl kommissionen som EU:s medlemsstater för att bland annat täcka finansieringsgapet för det nya universitetet med undervisning på albanska i Tetovo och för att försöka vidta snabba åtgärder för att återuppbygga förstörda hus i byarna norr om Tetovo samt försöka stödja andra projekt som kan stärka den inter-etniska sammanhållningen i landet.
Som alla säkert känner till kunde Fyrom den 9 april som första land på västra Balkan, efter närmare ett års förhandlingar, underteckna ett stabiliserings- och associeringsavtal med unionen. Avtalet är ett centralt steg i Fyroms närmande till unionen, och undertecknandet var också en viktig symbolhandling för EU:s stöd till landet. Fyrom betraktas idag - liksom övriga länder på västra Balkan - som potentiella kandidater för medlemskap i unionen.
Oroligheterna i Fyrom har dock gjort det uppenbart att det finns ett påtagligt behov av att förbättra den albanska och andra minoriteters ställning och rättigheter i landet. I samband med undertecknandet av stabiliserings- och associeringsavtalet lanserade Fyroms regering en handlingsplan för reformer för att påskynda den övergripande anpassningen som krävs i och med detta avtal, men också för att intensifiera den inter-etniska dialogen och stärka minoriteternas ställning.
Vi tvingas tyvärr konstatera att det konkreta reformarbetet har gått långsamt. Man har egentligen hittills endast lyckats avstyra att krigstillstånd utlyses, uppskjuta den allmänna folkräkningen till oktober och fastställa valdatum för nyval till parlamentet till den 27 januari 2002. Men framför allt - efter intensiva förhandlingar och påtryckningar från det internationella samfundet - har man lyckats upprätta en bred koalitionsregering som skall fungera som politisk bas och plattform för de nödvändiga men svåra beslut som måste fattas den närmaste tiden.
Det finns, enligt rådets mening, åtgärder som regeringen borde och skulle kunna genomföra omedelbart. Hit hör exempelvis att för det första starta en tredje statlig TV-kanal för minoritetsspråken, för det andra anta den sedan länge försenade lagen om stärkande av den lokala självförvaltningen och för det tredje ratificera Europarådets stadga om minoritetsspråk. På medellång sikt, och inför nästa års val, måste regeringen även genomföra nödvändiga ändringar av grundlagen för att utjämna skillnaderna mellan den slavisk-makedonska befolkningens ställning och övriga minoriteters ställning i landet, samt också vidta nödvändiga åtgärder för att stärka minoriteternas representation inom administrationen.
Idag besöker unionens utrikesminister­trojka åter Skopje för att framföra detta budskap. Utrikesminister Lindh åkte direkt från denna kammare till Skopje. Man kommer vid detta möte att inbjuda den nya koalitionsregeringen att i anslutning till rådets (allmänna frågor) möte den 25-26 juni rapportera om sina framsteg och sin fortsatta handlingsplan.
Med andra ord står Fyrom inför en svår men nödvändig reformprocess. Tiden är knapp för att undvika ett nytt inbördeskrig. Det är viktigt att poängtera att huvudansvaret vilar på Fyroms ledning. Unionen har en viktig stödjande roll att spela och rådet, tillsammans med den höge representanten Solana och inte minst ordförandelandet på central och lokal nivå, avser att fortsätta sitt stöd till denna process.
Vi tror också att det finns en viktig roll att spela för parlamentet och dess partigrupper. Under tiden fram till slutet av juni kommer koalitionsregeringen att behöva stöd och uppmuntran, men även påtryckningar, för att kunna genomföra de nödvändiga reformera och samtidigt hålla samman den bräckliga regeringskoalitionen. Det vore enligt rådets mening av stort värde om parlamentets partigrupper kunde sätta sig i kontakt med sina samarbetspartier i Fyrom och stödja dem genom denna process, i den mån detta inte redan sker. Det finns fortfarande möjlighet att undvika ett fullskaligt inbördeskrig i Fyrom. Vi måste se till att vi utnyttjar denna möjlighet.

Verheugen
Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar ledamöter! Kommissionen välkomnar den makedonska ledningens arbete som på söndagen ledde till bildandet av en större koalitionsregering och hoppas nu att denna nya regering skall nå konkreta resultat i en dialog mellan parterna. Denna dialog inleddes - som ni vet - för några veckor sedan i samverkan med Europeiska unionen.
Vi kommer även i fortsättningen att stödja den nya regeringen när det gäller att främja tolerans och återhållsamhet och att tillämpa principen "dialog i stället för våld" när meningsskiljaktigheter skall biläggas. Min kollega Chris Patten och ordförandeskapet kommer i dag att överlämna detta budskap till den nya regeringen och landets president med anledning av att unionens ministertrojka besöker Skopje.
Den 9 april undertecknades stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Makedonien i Luxemburg. Detta var ett ytterst viktigt, säkerligen historiskt steg för stabiliteten på hela Balkan. Makedonien var det första landet i regionen som undertecknade ett sådant avtal. Det andra avtalet paraferades med Kroatien i Bryssel i måndags.
Avtalet symboliserar de nära förbindelserna mellan unionen och Makedonien och utgör basen för ett snabbt närmande till Europeiska unionen. De viktigaste beståndsdelarna i avtalet är upprättandet av ett frihandelsområde mellan gemenskapen och Makedonien inom tio år efter att avtalet har trätt i kraft, inledandet av en politisk dialog, bestämmelser om det regionala samarbetet, ett åläggande för de makedonska myndigheterna som rör tillnärmningen av landets lagstiftning till EG-rätten - särskilt till lagarna om den inre marknaden - liksom samarbetet på områden som rättsväsende och inrikesfrågor.
Avtalet visar mycket tydligt att Makedonien har ett europeiskt perspektiv. Detta perspektiv måste nu förverkligas. Avtalet utgör därför inte slutet på en process, utan början på en svår väg för landet. Det är nu upp till Makedonien att bevisa för EU att man är villig att uppfylla de grundläggande kriterierna, och framför allt gäller det nu för landet att visa att man är i stånd att lösa konflikter mellan folkgrupperna med hjälp av en politisk dialog i stället för med våld.
EU kommer att fortsätta ge sitt fulla stöd. Kommissionen fördömer de nya terroristiska våldsdåden i norra Makedonien, uppmanar med emfas alla medlemmar av den albanska minoriteten att överlåta åt de båda lagliga albanska partierna att inom ramen för ett demokratiskt forum ge röst åt kraven från denna etniska minoritet, antingen med den nya regeringen eller med den särskilda kommitté som leds av president Trajkovski.
Europeiska unionen gör redan i dag allt som står i dess makt för att underlätta en dialog. Som ledamöterna av Europaparlamentet vet, befinner vi oss i en utomordentligt kritisk fas i Makedoniens historia. Europeiska unionen kommer även fortsättningsvis att ge uttryck för sin samhörighet med landet och sitt förtroende för dess befolkning. För oss är det klart att det stora målet med en stabilisering på Balkan inte kan nås utan att Makedoniens territoriella integritet och nationella suveränitet garanteras.
De viktigaste ansträngningarna måste dock befolkningen själv och dess politiska ledare göra. Det är de själva som bär ansvaret för landets framtid. Under alla omständigheter kommer vi att stödja en fortsatt dialog och konkreta resultat. Vi är övertygade om att det endast är med hjälp av en fredlig och demokratisk process som tar upp minoriteternas legitima intressen som Makedonien kan ta sig vidare på sin väg mot Europa.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Jag vill på min partigrupps vägnar välkomna det aktiva stödet för fredsprocessen i Makedonien. Under de senaste månaderna har vi egentligen för första gången sett rådet och kommissionen agera gemensamt i f.d. Jugoslavien, sett envar uppfatta situationen på samma sätt och därför har vi fått ett gemensamt handlande. Vi bör dock komma ihåg att inte lämna landet när striderna avtar och det för tillfället inte hörs några skott. Snarare måste vi följa situationen kontinuerligt och hudnära, d.v.s. på plats.
Europaparlamentet har gjort detta konsekvent sedan 1993. Vi har talat outtröttligt om alla dessa problem med våra makedonska kolleger och med regeringen. Vi har hela tiden varnat för att underskatta den pyrande inter-etniska konflikten och krävt att alla åtgärder skall vidtas för att förhindra att dylika konflikter bryter ut.
Under många år hände inte mycket. Vilket är att beklaga! Man måste säga att problematiken under många år behandlades med en brottslig försummelse. Nu har den senaste regeringen dock varit aktiv i två och ett halvt år och verkligen gjort mycket bra för den albanska befolkningen och fått saker och ting att börja rulla. Och precis i detta ögonblick, när det finns viktiga ministrar av albanskt ursprung på viktiga poster, när man faktiskt har funnit en lösning på den albanska utbildningsfrågan och även på problemet med universitetet i Tetovo, precis då bryter fientligheterna ut. Då måste man faktiskt säga: Detta har eldats på utifrån. Jag är förvånad över att ingen av talarna före mig - vare sig från rådet eller kommissionen - har påpekat just det faktum att detta har eldats på utifrån. Därför bör vi nu ta en titt på hur det ser ut där nere.
Förra året var det val i Kosovo. Om det hade varit val i Kosovo nu i vår hade vi antagligen kunnat förhindra oroligheterna i grannlandet. Detta kan man dock inte bevisa. Nu har vi en situation där Hekkerup konstruerar en författning som inte får 100-procentigt stöd vare sig av serberna eller albanerna, och detta gör han utan att tala med oss, med parlamentet - jag vet inte om han har talat med kommissionen, med oss har han då aldrig talat; visserligen är det vi som betalar administrationen av FN:s delegation i Kosovo, Unmik, det är vi som är huvudfinansiär, men ingen frågar oss hur arbetet skall framskrida där nere. Vi får anta att detta är en bra författning. Men om jag avkunnar författningen nu i maj och sedan arrangerar val i november, då har extremisterna återigen sju månader på sig att så mycken osämja. Så gör man inte! Man måste lära av sina misstag! Kanske borde man för en gångs skull rådfråga kollegerna i Europaparlamentet. Vi hade kunnat upplysa er om detta. Jag antar alltså att felen redan har begåtts. Låt oss hoppas att valen kanske ändå kan tidigareläggas!
Låt mig återgå till Makedonien. Till herrskapet uppe på läktaren säger jag: Där uppe står det "Situation ARYM". På engelska skulle det ha stått "Situation FYROM". Detta är ingenting annat än landet Makedonien som förvägras sitt namn av grannlandet. Detta är den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. FYROM och ARYM sätter verkligen käppar i hjulet. De borde förpassas raka vägen ner i historiens malpåsar!
Vi välkomnar bildandet av samlingsregeringen och hoppas att den skall lyckas vidta åtgärder för en inter-etnisk samexistens. Det är vår förhoppning att inget av partierna har separatistiska eller nationalistiska idéer. Jag tror alltså att vi är på rätt väg. Jag antar rådets förslag. Vi skall försöka resa med en delegation till Skopje före sommaren.

Swoboda
Herr talman! Som rådsordföranden och kommissionären redan har sagt, befinner vi oss fortfarande i en mycket känslig och allvarlig situation när det handlar om Makedonien/FYROM.
Fortfarande ser jag inga tillräckligt starka viljor till kompromiss och förståelse på någondera sida. Och en sak är säker: vi får inte låta UCK bestämma händelserna, utvecklingen eller tempot på lösningen i Makedonien. Ingenting vore bättre för UCK än att få styra de albanska partierna och diktera för dem vad de skall kräva, ingenting vore bättre för UCK än om de slavisk-makedonska partierna skulle överreagera. Med all respekt för vad Pack sade - jag är ju nästan alltid överens med henne - ser jag inte parallellen till Kosovo. De så nödvändiga valen i Kosovo är nämligen ett val för demokraterna och inte för terroristiska organisationer som UCK.
Vad kan man göra? Först överväger man att ändra författningen, och mycket talar för detta. Jag anser dock att denna bör vara så lite etniskt bestämd som möjligt och i stället rikta in sig på varje enskild individs rättigheter som medborgare.
För det andra behöver den albanska minoriteten med all säkerhet fler domare, fler poliser och fler poliser inom förvaltningarna. Även här måste dock principen om kvalifikationer gälla i första hand och den etniska principen endast sekundärt.
För det tredje återstår med all säkerhet ett och annat att genomföra när det gäller skola och utbildning. På medellång till lång sikt kommer man också att måsta utgå från att universitetet i Tetovo, som rent konkret har finansierats huvudsakligen av den internationella gemenskapen - och knappast av den albanska diasporan, det skall vara sagt - till slut blir ett offentligt universitet. Jag anser att detta är det steg vi måste ta.
Låt mig beröra en sista principiell fråga: Såväl rådsordföranden som kommissionären har nämnt stabiliserings- och associeringsavtalet. I realiteten har ett sådant avtal undertecknats även med Kroatien. Vi måste dock tänka ett steg längre. Jag anser att hela regionen måste kunna känna sig hemma i Europa. Jag vill lägga fram frågan om man i princip inte borde kunna granska huruvida landet i fråga är berett och i stånd att få kandidatstatus för Europeiska unionen två år efter att ett sådant stabiliserings- och associeringsavtal har undertecknats. För om jag å ena sidan vänder blicken mot Bulgarien och Rumänien och å andra sidan mot Turkiet ser jag en viss återhållsamhet - jag vill nästan säga orättvisa - i behandlingen av Balkanområdet. I Zagreb har vissa saker gjorts bra. Men jag tror att man bör gå ett steg längre och i klartext säga till regionen: Om ni är beredda att lösa alla era ekonomiska, sociala och politiska problem, då finns det också en chans att ni verkligen uppnår kandidatstatus för Europeiska unionen. Europeiska unionen är beredd att med jämna mellanrum undersöka detta i de länder som vi redan har slutit avtal med. Det är enbart vägen till Europa, det är enbart visionen, den realistiska visionen att få tillhöra detta Europa som kan sörja för stabilitet i regionen. Inte på kort sikt, men på medellång till lång sikt måste detta bli möjligt, och visionen, utopin, måste vara mycket konkret!

Oostlander
Herr talman! Jag instämmer med vad Swoboda har sagt om Makedonien och i viss utsträckning säger jag också emot honom. Jag anser att vi förvisso måste betrakta Makedonien som en potentiell EU-medlem. Men vi kan naturligtvis inte säga till Makedonien att de egentligen redan är ett kandidatland, av den enkla anledningen att Köpenhamnskriterierna inte genomförs i Makedonien. De politiska kriterierna måste alltså uppfyllas. Jag anser att vi av den anledningen - och jag skulle vilja göra en liten rättelse av det Swoboda sade - vill ställa möjligheten att bli ett kandidatland i utsikt, men då endast om exempelvis det avskyvärda begreppet statsbildande nation försvinner ur grundlagen och ur lagarna i Makedonien. En enorm blockad, ofta även i andra länder, för att etniskt uppnå ett visst mått av samförstånd med medborgarna sinsemellan. Vi måste väl ändå kunna göra en civil stat av Makedonien och det finns tillräckligt med tecken på att även landets president med sin amerikanska erfarenhet har insikt i det.
För det andra har vi i Europeiska unionen också någonting att bidra med. Jag kommer mycket väl ihåg att en avgående dansk utrikesminister, Uffe Elleman-Jensen, under en tidigare period överraskade kammaren med att utropa att hela rådet hade fått nog av Greklands sätt att förhålla sig till Makedonien. Det gav upphov till starka reaktioner. Men jag tycker att det var en utomordentligt välgörande yttring, främst tack vare det faktum att rådet ändå också måste kunna utöva tryck på sin egen medlem och säga: avrunda de där förhandlingarna, gå inte vidare med åtgärder som i själva verket också är förnedrande för Makedonien. Även utifrån kan vi se till att destabiliserande effekter såsom de nu förs upp på dagordningen i förhandlingarna avlägsnas.
Herr talman! Jag skulle vilja uppmana rådet att rannsaka sig själva och säga till de egna leden: vad kan vi göra? Sluta upp med det där oändliga tjatet om namnet, flaggan, och så vidare. Vi kan även be makedonierna att närma sig Europa i den egna statsbildningen. Annars kan man ändå inte bli en vanlig medlem i Europeiska unionen i framtiden.

Swoboda
Herr talman! Jag vill inte sinka debatten, men kollegan Oostlander måste ha missförstått mig. Jag utgår inte från att Makedonien kan ses som kandidat i nuläget. Men landet skall ges en chans att uppnå denna status genom regelbundna kontroller.

Katiforis
Herr rådsföreträdare! Ni har rätt i att vi står inför ett inbördeskrig och kanske inför ett mera omfattande Balkankrig, om utvecklingen inte kan kontrolleras.
Beträffande namnet och Greklands ansvar, vilket berördes av Oostlander, vill jag bara ännu en gång säga, att f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien existerar endast tack vare Greklands materiella och moraliska stöd. Jag lämnar namnfrågan åt sidan. Om inte detta stöd fanns, kan ni vara förvissade om att Milosevics Jugoslavien skulle ha upplöst denna stat för länge sedan.
Beträffande dagens situation i f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien är det två politiska uppfattningar som står mot varandra: den ena är den som företräds av rådets företrädare, uppfattningen att två olika folk skall kunna leva inom samma gränser, att de skall kunna samarbeta och leva i broderskap. Den andra uppfattningen är att det albanska folkets rättigheter kan garanteras endast genom vapen och blodspillan.
Herr rådsföreträdare, det är en uppfattning - eftersom jag själv kommer från detta område och eftersom jag också har upplevt ett inbördeskrig - som är mycket djupt rotad i mentaliteten hos ett folk som fortfarande har olika primitiva drag. Om vi vill undvika en utveckling mot inbördeskrig, så måste denna uppfattning om en lösning genom våld tillbakavisas av någon och naturligtvis inte av FYROM:s regering, för om den åtar sig att avväpna UCK, kommer det att sluta i inbördeskrig. Det är vår skyldighet att avväpna UCK, det är vår skyldighet att förbjuda UCK att använda säkerhetszonen, det är vår skyldighet att säga åt Kosovos ledning att inte uppmuntra dessa aktioner, de är ju för övrigt beroende av vårt ekonomiska stöd - vilket ni, sagt inom parentes, också skulle kunna säga till Turkiet, att vi inte betalar förrän de gör något åt den avskyvärda situationen i fängelserna - och, avslutningsvis, vi måste genom polisiära åtgärder förhindra att man samlar in pengar i Västeuropa och skickar dem till UCK.
Om detta inte sker, herr rådsordförande, så kommer den civiliserade handlingslinje ni redogjorde för - som vi naturligtvis önskar - att misslyckas. Det är inte bara makedoniernas ansvar. Om vi inte vidtar dessa åtgärder, kommer vi att bli medansvariga till det som händer.

Talmannen
Tack så mycket, herr Katiforis.
Jag förklarar debatten avslutad.

Stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0167/2001) av Schleicher för utskottet för konstitutionella frågor om
förslaget till rådets förordning om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier (KOM(2000) 898 - C5-0081/2001 - 2001/0011(CNS))
Vi kommer att avbryta sammanträdet under fem minuter eftersom varken föredraganden eller talarna på denna punkt på föredragningslistan är närvarande.
(Sammanträdet avbröts i fem minuter.)

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Jag vill ta upp ett förslag om att avvisa ett ärende som otillåtligt enligt artikel 143 i arbetsordningen, det vill säga att ifrågasätta tillåtligheten i diskussionen och omröstningen om det betänkande och den förordning vars debatt skall inledas nu. Och jag vill svara angående tillåtligheten enligt en strikt rättslig grund. Det räcker för övrigt med att citera ett annat betänkande från utskottet för konstitutionella frågor, vilket behandlas nu och som kommer att tas upp i kammaren i slutet av månaden, angående Nicefördraget och där den engelska texten lyder: "Welcomes the fact that the Treaty incorporates a legal basis that will enable a statute for European political parties and rules governing their funding to be adopted under the codecision procedure", det vill säga, utskottet för konstitutionella frågor är själv mottaglig för att det tidigast efter Nicefördraget, skulle kunna skapas en rättslig grund för att behandla denna fråga. Men det räcker inte, även detta kan ifrågasättas ur rättslig synvinkel. Fördragen talar inte om europeiska politiska partier. Fördragen talar om politiska partier på europeisk nivå och värderar alla politiska partier på samma sätt när de agerar på europeisk nivå. Detta är fördragens klara text i artikel 191, före Nice och efter Nice, och så står det även i förklaring 11 i fördragets bilagor. Antagandet av ett rättsligt system, förutom finansieringen, för en liten kategori partier, de så kallade europeiska politiska partierna och de som hör till dem, skulle leda till en oacceptabel diskriminering utifrån de grundläggande rättigheterna och fördragen. En diskriminering inte bara mot vissa politiska partier, utan framför allt mot medborgarna, eftersom det är väljarna, i enlighet med vallagarna och valens funktion, som beslutar över partiernas tyngd och representation. Därför vill jag yrka på att kammaren röstar för att detta betänkande och denna förordning inte är tillåtliga.

Talmannen
Tack, herr Ribeiro e Castro.
I enlighet med artikel 141 i arbetsordningen, får en ledamot tala för ett förslag och en emot, även föredraganden för betänkandet får begära ordet.
Finns det någon som vill tala för Ribeiro e Castros förslag?
Dupuis har ordet.

Dupuis
Herr talman! Jag ställer mig helt och hållet bakom min kollegas begäran. Jag anser att parlamentet redan vid ett flertal tillfällen har försatt sig i svåra och löjeväckande situationer när det gäller respekt för regler och bestämmelser. Denna begäran verkar faktiskt vara högst lämplig. Jag uppmanar alla kolleger att låta parlamentet återgå till den här frågan och fördjupa den, och således att rösta för denna begäran.

Poettering
Herr talman! Det förslag vi har framför oss syftar till att torpedera vårt arbete. Vi har genom Schleicher, föredraganden, fört ingående diskussioner i utskottet. Detta vill vi nu rådgöra om här i Europaparlamentet. Min partigrupp har för närvarande en särställning. Jag anser att diskussionen är så viktig att jag personligen deltar i den. Vi måste föra debatten nu så att det svenska ordförandeskapet kan leda frågan till avslut. För om vi inte debatterar detta nu, då kommer dessa partistadgar, denna förordning heller inte att komma till stånd under det svenska ordförandeskapet.
Därför vädjar jag till kollegernas goda vilja att låta oss diskutera detta i dag så att kan rösta i morgon - då omröstningen i frågan väl skall äga rum. Jag vänder mig således med bestämdhet mot detta förslag. Jag beklagar också att jag tvingas säga detta till min kollega och vän Dupuis. I all vänskaplighet vill jag be er, kollega Dupuis, att ändå ändra åsikt.

Schleicher
Herr talman! Vi har diskuterat frågan i utskottet. Vi har rådgjort om detta. Det rättsliga underlaget är så beskaffat att man kan anta den artikel som kommissionen har lagt till grund. Det är ett politiskt beslut om vi väljer att gå denna väg. Utskottet har med stor majoritet beslutat att vi skall anta artikeln som underlag.

Barón Crespo
Herr talman! Jag vill yrka på fastställande av beslutförhet innan vi går till omröstning.

Talmannen
En begäran har gjorts om fastställande av beslutförhet.
För att begära att beslutförhet skall fastställas, vilket Barón Crespo har gjort, krävs att 32 ledamöter stöder yrkandet.
Ärade ledamöter! Inget fastställande av beslutförhet kommer att ske eftersom inte tillräckligt många ledamöter begär detta.
Således, ärade ledamöter, går vi enligt arbetsordningen till omröstning om Ribeiro e Castros förslag.

Ärade ledamöter! I enlighet med arbetsordningen - vi har följt alla artiklar i fråga, - har Ribeiro e Castros förslag godkänts.
(Protester)
Poettering har ordet.

Poettering
Herr talman, kära kolleger! Jag kan tänka mig att vissa kolleger är glada. Det är ju en mycket intressant koalition som har bildats. Jag hoppas att ni alltid skall kunna känna er till freds i denna allians. Men jag vill ändå tala för hela stora majoriteten av min partigrupp och säga att vi inte tänker låta oss nedslås av resultatet av omröstningen, vilket givetvis är förenligt med arbetsordningen. Jag kommer på min partigrupps vägnar att yrka på och meddela ordföranden - detta har jag sagt vid upprepade tillfällen - att vi kommer att diskutera denna fråga vid nästa minisammanträde i Bryssel för att förhoppningsvis nå ett avslut i frågan under det svenska ordförandeskapet.
För övrigt vill jag påpeka att vi tidigare internt meddelades att frågan skulle börja diskuteras först kl. 16.45. Därför blev vi överraskade när det började så tidigt. I god demokratisk anda respekterar jag givetvis resultatet. Och jag hoppas att de personer som just har vunnit denna slumpseger i framtiden också kommer att agera i lika god demokratisk anda. På min partigrupps vägnar vill jag inte lämna några tvivel om att vi kommer att göra allt för att få till stånd en partistadga därför att detta är både bra och nödvändigt för Europas enande och för den europeiska demokratin.
(Applåder)

Frahm
Jag skulle bara vilja säga att det finns en annan intressant koalition som man bör uppmärksamma, nämligen koalitionen mellan de europeiska partier som över huvudet på de europeiska befolkningarna beslutar sig för att framhäva sig själva genom detta projekt.

Duff
Herr talman! Kommissionen och utskottet för konstitutionella frågor diskuterade frågan om den rättsliga grunden oerhört ingående. Denna förordning har utarbetats som en tillfällig åtgärd i väntan på att Nicefördraget träder i kraft, och jag tycker att det är fullständigt skandalöst att nationalisterna i detta parlament försöker att undertrycka tillväxten av lämpliga, trovärdiga och lagliga gränsöverskridande politiska partier.

Kaufmann
Herr talman! Som samordnare för gruppen i utskottet för konstitutionella frågor vill jag bara påpeka att det finns delade meningar om denna fråga i vår partigrupp. I mitt tal i dag skulle jag också ha pekat på detta. Personligen anser jag att det på grund av kritiken från revisionsrätten faktiskt vore lämpligt att hitta en lösning på det förestående problemet samt att frågan på dessa grunder också borde ha diskuterats politiskt i dag.

Barón Crespo
Herr talman! Det gäller en ren ordningsfråga. Jag vill inte gå in djupare på denna fråga eller på de galenskaper jag har fått höra här. Vad jag begär är att ordförandeskapet i enlighet med artikel 111 i arbetsordningen, föreslår kammaren att ändra föredragningslistan - om det är möjligt i dag - i morgon, för att sätta upp denna punkt på nytt.
(Applåder)

Talmannen
Herr Barón! Som ni vet är det inte möjligt att göra detta, men jag tar i alla fall emot ert förslag.
Dupuis har ordet för en ordningsfråga.

Dupuis
Herr talman! Man kanske behöver klargöra för ordförande Barón Crespo att han ofta tar sina drömmar för verklighet. Men jag skulle vilja varna min vän Duff för det arbete som görs i utskottet för konstitutionella frågor. Som kollegerna vet har detta utskott ibland gjort, på rättsliga grunder som återfinns i vissa av våra betänkanden, ingående studier som inte har betraktats som sådana av domstolen i Luxemburg. Jag tror och fruktar att det förhåller sig på samma sätt i det här fallet.

Maes
Herr talman! Det är beklagligt att vissa grupper i den här kammaren tydligen föredrar att finansieringen av partier fortsätter att vara höljt i det dunkel som den nu befinner sig i. Jag anser att vi så snart som möjligt måste kasta ljus över finansieringen av partier. Det ligger också i den europeiska medborgarens intresse. Jag hoppas att den tid som vi fortfarande har kvar kommer att användas till att med en så stor majoritet som möjligt godkänna det här förslaget, och att vi kan undersöka vilka ändringsförslag som bidra till att förbättra det.

Berthu
Herr talman! Jag vill hänvisa till arbetsordningen och invända mot det Poettering just sade, då han alldeles för tidigt meddelade att detta betänkande skulle kunna föras upp på föredragningslistan för sammanträdesperioden i Bryssel. Jag skulle vilja erinra mina kolleger om vad som just röstades igenom, nämligen att ärendet skall återförvisas till utskottet. Utskottet för konstitutionella frågor måste därför sammanträda och diskutera på nytt.

Maaten
Herr talman! Vi kan inte annat än acceptera det som har hänt här, även om det var med hjälp av ett knep. Även det är en rättighet som parlamentarikerna här har. Samtidigt anser jag att vi med kraft måste stödja vad Poettering och även Maes sade alldeles nyss. Vi kan inte fortsätta med att som parlament göra oss löjliga genom att lägga ned medel på ett sätt som utan minsta tvivel är oriktigt. Vi vill inte göra det. Vi kan inte medverka till det. Den här punkten måste så snart som möjligt föras upp på föredragningslistan, och även som talesman för den liberala gruppen instämmer jag helt och fullt med vad Poettering har sagt rörande detta. Så snart som möjligt måste vi på nytt diskutera och sedan godkänna det här ärendet.

Napolitano
Herr talman! Jag vill framhålla att vi i utskottet för konstitutionella frågor har haft en mycket djuplodande diskussion om Schleichers betänkande. Det står naturligtvis Dupuis fritt att anse att denna diskussion inte var tillräckligt grundlig: det är hans personliga uppfattning, vilken delas av några andra kolleger som utgör en liten minoritet i utskottet. När Dupuis begärde att omröstningen i utskottet skulle skjutas upp eftersom ändringsförslagen inte fanns tillgängliga i översättning till alla språken accepterade vi detta. Vi har alltså varit mycket korrekta. Sedan kan Dupuis anse sig vara Luxemburg-domstolens man i vårt utskott om han vill, med en underlig sammanblandning av institutionellt ansvar.
Mot bakgrund av beslutet som togs av en majoritet, även om det fanns en liten minoritet bestående av ledamöter av denna kammare, kommer jag dock att omedelbart sammankalla utskottet för konstitutionella frågor till ett extraordinärt sammanträde, så att vi sedan i plenum kan fatta ett beslut som vid det här laget är väl berett och moget.
(Applåder)

Gollnisch
Herr talman, mina kära kolleger! Jag skall begränsa mitt anförande till en ordningsfråga. Varje beslut som formuleras av ett parlament tolkas mot bakgrund av den motivering som ges. Vissa kanske inte tror det, men jag upptäckte min kollegas begäran när jag kom in här i församlingen. Vår kollega lade närmare bestämt fram en motion om otillåtlighet, på grund av att det saknas en rättslig grund så länge Nicefördraget inte har ratificerats. För mig framstår det därför som helt självklart att parlamentet, med den omröstning som genomförts, har beslutat att skjuta upp diskussionen fram till det att Nicefördraget ratificerats. Det är den första punkten.
På den sista punkten skall jag fatta mig kortare. Det talades om demokrati, men för vissa majoritetspartier vill jag säga att demokratin inte består i att tillskansa sig materiella fördelar till nackdel för motståndarna och inte heller i att lägga beslag på rätten att frånta motståndarna ideologiska skäl som dessa själva beslutar om.

Abitbol
Herr talman! Det är inte möjligt att godta antydningarna om att de ytterst små minoritetsgrupperna och de minsta grupperna här i parlamentet, vilka tog initiativet till förslaget att förkasta detta betänkande, agerade på det här sättet för att finansieringen av de europeiska politiska partierna - åtminstone kallas de så - skall förbli i det fördolda. För de stora grupperna i parlamentet handlar det helt enkelt om att dölja ett beslut fattat av Europeiska gemenskapernas domstol, ett beslut som visar att de är de stora som gynnas av de medel som finansierar "de europeiska politiska partierna" - som inte är "partier", eftersom de inte deltar i allmänna direktval, och som endast är politiska till namnet, eftersom det bara handlar om att finansiera verksamheten i de parlamentariska grupperna, och som slutligen endast är "europeiska" eftersom de varken är afrikanska eller asiatiska. Detta är en studie i tillväxten av en missbildning. Fram till det att det kommer fram bevis om motsatsen är finansieringen av de europeiska politiska partierna inte berättigad, inte ens efter det att Nicefördraget trätt i kraft, inte förrän dessa partier deltar i allmänna direkta val - den enda godtagbara definitionen på ett politiskt parti.

Souladakis
Herr talman! Jag motsätter mig inte vare sig beslutsförfarandet eller resultatet. Jag vill dock framföra en protest, för samtidigt som omröstningen skulle äga rum, satt jag tillsammans med ett antal andra kolleger i sammanträde med budgetutskottet. Av en ren slump fick jag höra signalen och kom hit, oförberedd, och uppriktigt sagt visste jag inte vad det var fråga om. Är det möjligt att hålla sådana omröstningar samtidigt med utskottssammanträdena, vilket ju innebär att de som är här, dvs. alla som kan rösta, inte kan fastställa det slutliga resultatet? På grund av detta framför jag en protest mot denna kränkning av mina demokratiska rättigheter.
(Applåder)

Onesta
Herr talman! Jag tror att vi måste fatta mod i oturen, eftersom vi har turen att ha en fullsatt församling, vilket är ganska ovanligt en onsdag eftermiddag. Vi kan faktiskt konstatera att manövern lyckades, och det är kanske bättre så. Min grupp skulle faktiskt ha röstat för betänkandet av Schleicher, eftersom det hade förbättrats avsevärt i förhållande till den version som kom från utskottet och som inte var särskilt lysande, det måste man erkänna. Nu begär man en liten respit för att förbättra det ytterligare. Det kan säkerligen förbättras, och det skulle kunna utnyttjas.
Jag kan bara beklaga att Pasqua inte själv har kommit hit för att förklara hur han avser att gå tillväga i framtiden för att finansieringen av de politiska partierna skall ske i full öppenhet.

Krarup
Tack, herr talman, för att ni inte förbisåg mig denna gång. Det är jag mycket tacksam för. Det är nämligen åttonde gången jag ber om ordet. Jag vill gärna säga tre saker. För det första upplyste kollega Duff oss för ett ögonblick sedan om att frågan om den rättsliga grunden hade övervägts grundligt i utskottet och utskotten. Det är intressant att konstatera att det inte finns ett enda övervägande som gäller den grundläggande frågan, nämligen om man kan tillämpa artikel 308 för att genomföra en verklig förändring av fördraget. Det är ju först med Nicefördraget, vilket som bekant inte har trätt i kraft ännu, som en rättslig grund har åstadkommits. Det är det som det handlar om, och när nu Napolitano berättar för oss att han omgående kommer att kalla utskottet till ett extra sammanträde, så kan man kanske uppmana Napolitano att se till att denna grundläggande fråga om legitimitet och rättslig grund undersöks, åtminstone på ett sådant sätt att vissa antydningar om den rättsliga frågan görs. Jag kan hänvisa till en lång rad uttalanden av EG-domstolen som tydligt visar att det verkligen handlar om en ändring av fördraget här. Och slutligen vill jag bara gratulera denna majoritet som i överensstämmelse med arbetsordningen förhindrade att frågan gick till debatt, och så vill jag tillåta mig att göra talmannen uppmärksam på artikel 143.2 som föreskriver att parlamentet, när ett sådant förslag är vidtaget, omedelbart - jag upprepar "omedelbart", herr talman - går över till nästa punkt på föredragningslistan.

Meijer
Herr talman! I den här debatten om ordningsfrågor har termen nationalister fallit och det gör ingen rätt åt motståndarsidans argument. Jag har intrycket att det rör sig som ett antal andra saker, frågan om det är lagligt att dela ut skattepengar till partier och från myndighetshåll ålägga partier regler som ökar medborgarnas misstro mot det som de betraktar som en politisk elit. Det är ett problem. Partier bör vara organisationer som styrs nerifrån och upp, inte uppifrån och ner. Riktiga partier uppstår inte eftersom en stats strukturer har behov av att organisera konkurrens och motstånd vid val, utan för att det finns människor med samhälleliga idéer, intressen och aktiviteter. Av den anledningen är det tämligen konstgjort att på ett forcerat sätt skapa partier uppifrån när det inte finns någon allmän europeisk opinion. Jag ber alltså om förståelse för de invändningar som är någonting annat än nationalism, och jag tror att det i det sammanhanget framför allt rör sig om frågan huruvida Europeiska unionen har befogenhet till någonting sådant, och därför har Krarup redan antytt att vi i denna fråga befinner oss på hal is. Om det någonsin skulle bli aktuellt med en sådan bestämmelse, så tror jag att vi alla måste vara säkra på att det inte strider mot tidigare avtalade europeiska regler.

Schleicher
Herr talman! Jag stöder gärna det förslag som Napolitano, ordföranden i utskottet, har lagt fram och ber att utskottet för konstitutionella frågor omedelbart skall sammankallas.

Samarbete för att motverka social utslagning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A5-0155/2001) för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (13740/1/2000 - C5-0046/2001 - 2000/0157(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om inrättandet av ett program för gemenskapsåtgärder som skall uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att motverka social utslagning (föredragande: Ilda Figueiredo)

Figueiredo
. (PT) Kära kolleger! Fattigdomen fortsätter att utgöra ett oroande problem i Europeiska unionen med nya grupper som invandrare, och nya hot om utslagning, av vilka jag framhåller informationsutslagningen genom bevarandet av ojämlikheten i tillgång till ny teknik, vilket berör tiotals miljoner människor särskilt kvinnor, barn och äldre, men som berör allt fler arbetstagare med osäkra anställningar, icke-typiskt arbete och låga löner.
Det är i detta sammanhang särskilt viktigt att sätta upp skapandet av en allmän strategi för fattigdomsbekämpning och social utslagning på dagordningen, utifrån artikel 137 i EU-fördraget. Alla specifika, lokala och nationella åtgärder är viktiga, och det är nödvändigt att påbörja en strategi för Europeiska unionen för att samordna politiken och ansträngningarna och prioritera kampen mot den verkliga skandal det är att leva i en tid då rikedomar skapas och ökar, och då ännu i dag mer än 50 miljoner medborgare i Europeiska unionen saknar tillgång till de grundläggande rättigheter som är inskrivna i den sociala stadgan och i själva stadgan om grundläggande rättigheter som nyligen kungjordes av gemenskapsinstitutionerna.
Men som bekant antogs i Europeiska rådet i Nice gemensamma mål i kampen mot fattigdom och social utslagning och dessa måste finnas med på ett samordnat och integrerat sätt, i ett mångdimensionellt perspektiv, i de nationella handlingsplaner som medlemsstaterna har åtagit sig att utarbeta fram till den 1 juni.
Som bekant är de gemensamma målen för de nationella handlingsplanerna följande:
underlättande för deltagande i sysselsättning och tillgång till resurser, rättigheter och tjänster,
förebyggande mot utslagningsrisker,
agerande för de svagaste,
mobilisering av alla inblandade.
I Europeiska rådet i december i år, i slutet av det belgiska ordförandeskapet, måste gemensamma indikatorer för fattigdom och social utslagning ha antagits för att kunna jämföra de förväntade resultaten i medlemsstaterna vid de nationella handlingsplanernas tillämpning i den sociala integrationen. Inom denna ram är det särskilt viktigt att anta och så snabbt som möjligt få i gång det gemensamma åtgärdsprogrammet för att främja samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot den sociala utslagningen. Så länge detta program inte träder i kraft saknar vi samordnings- och uppföljningsmekanismer på gemenskapsnivå för den verksamhet som sker, viktiga aspekter i den allmänna strategi som rådet har åtagit sig att följa. Det är alltså svårt att förstå rådets vägran att godta de förslag som Europaparlamentet har lagt fram, och framför allt de som kommissionen redan har godtagit. Vi noterar att rådets gemensamma ståndpunkt av den 12 februari innehåller, helt eller delvis, 25 av de 47 ändringsförslag som parlamentet godkände den 16 november förra året, av vilka kommissionen godkände 31. I de förslag som åter har tagits upp i denna andra behandling, och som utskottet för sysselsättning och socialfrågor antog enhälligt den 25 april, finns de ståndpunkter som kommissionen har godkänt, men som rådet tyvärr avslog, så som fastställandet av parametrar för att kunna jämföra de nationella handlingsplanerna, liksom finansieringen av 90 procent av den verksamhet som bedrivs av de främsta europeiska nätverk som deltagit i kampen mot fattigdom och social utslagning, en procentsats som redan har godtagits, exempelvis i programmet för att bekämpa diskrimineringen, men som här har avslagits av oförklarliga skäl!
Även den grundläggande frågan om finansieringen av programmet med 100 miljoner euro, och inte bara 70 miljoner som rådet och kommissionen insisterar på, har tagits upp igen, och rådet har redan accepterat förslag som innebär ökade utgifter för nätverk mellan nationella övervakningsorgan och liknande organ för bekämpande av fattigdom, erfarenhetsutbyten, förberedande möten för Europeiska unionens årliga rundabordskonferens om social utslagning med deltagande från alla parter, besök på området för att garantera de utslagnas deltagande. Även frågor om kommittéförfarandet finns med, särskilt när det gäller reflektionsgruppen, där kommissionens ursprungsförslag tagits upp igen, utvärdering av den makroekonomiska politikens inverkan på fattigdom och social utslagning samt finansiering av innovativa projekt.
Det är också viktigt att nämna vissa mindre tekniska ändringar som infördes efter att presidiets sekretariat uppmärksammade dem, för att förbättra den av utskottet för sysselsättning och socialfrågor godkända textens juridiska kvalitet och genomförbarhet, och samtidigt göra det möjligt att hålla vår text i linje med andra texter parlamentet har röstat igenom, till exempel de små tekniska förändringarna i ändringsförslagen 10 och 2 och det nya ändringsförslaget 18. När det gäller ändringsförslag 3 från vårt utskott, och med tanke på de nämnda tekniska ändringsförslagen, tror jag inte att det är nödvändigt, men den frågan lämnar jag naturligtvis till kammaren.
Beträffande tre ändringsförslag från PPE, anser jag att det handlar om rent processuella frågor och ett godkännande av dessa skulle i denna fas kunna försvåra ett godkännande av programmet.
Slutligen, herr talman, vill jag tacka alla de som samarbetat i arbetet med detta betänkande och jag hoppas att programmet snabbt blir godkänt.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! Programmet för att motverka social utslagning är av mycket stor betydelse, om vi skall lyckas uppnå de mål som uppställdes i Lissabon. Och det är av ännu större betydelse, om vi betänker att det finns medlemsstater som saknar tradition i fråga om att motverka social utslagning genom heltäckande politiska insatser, som bygger på vetenskapliga undersökningar och bra statistik, stater som inte förstår hur viktigt det är att bekämpa den sociala utslagningen, inte av moraliska skäl, utan för att skapa social sammanhållning och ekonomiskt framåtskridande. Och jag tänker då speciellt på mitt hemland Grekland.
Således begär vi att Europeiska kommissionen skall göra en ordentlig utvärdering av de nationella handlingsplaner som den kommer att ta emot, med de kvantitativa och kvalitativa indikatorer som man har beslutat om, och att inte nöja sig med ett omnämnande av vissa politiska åtgärder, som inte är heltäckande och som inte angriper roten till det onda.
Vi begär vidare att man skall underlätta arbetet för dem som ägnar sig åt att motverka social utslagning, inte bara på samordningsnivå i Bryssel utan också på nationell nivå, nära problemen, och som politisk grupp är vi särskilt intresserade av att söka finna och stödja de nyskapande planerna med europeiskt mervärde inom verksamheten för att bekämpa den sociala utslagningen, och för att underlätta detta arbete vill vi ha en 90-procentig finansiering.
Vi begär vidare att såväl Europaparlamentet som arbetsmarknadens parter och andra representanter för medborgarna skall ges möjlighet att medverka i förberedelserna för den årliga konferensen om social utslagning.
Min politiska grupp hävdar att Europeiska kommissionen inte bör tillgripa extraordinär teknisk hjälp och utvärderingar som utförs av utomstående experter och vidare, att de förslag som kommer att finansieras skall väljas ut efter uppmaning till intresseanmälan.

Pronk
Herr talman! Jag vill gratulera fru Figueiredo till det utmärkta arbete hon har uträttat med det här betänkandet. Det gläder mig också att utskottet för sysselsättning och socialfrågor har fört fram de här ändringsförslagen. Jag är också glad för det som kommissionen har gjort för att överbrygga motsättningen mellan oss som parlament och rådet. Men jag måste ändå säga att rådet verkligen har lyssnat utomordentligt lite på oss. De har endast tagit över ett antal formella saker. Rådet (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) och det svenska ordförandeskapet, det svenska socialistiska ordförandeskapet skulle jag vilja säga, inser inte att det också finns något som heter medbeslutande, de vill bestämma allt själva. Man tänker att det finns en öppen samordning och alltså måste ni som parlament betala för våra skämt ur den gemensamma hushållskassan. Det är oacceptabelt, anser jag. Det kommer onekligen, fru kommissionär, och inte bara i det här fallet, utan i många fall leda till stora problem med rådet om rådet inte i någon mån förtydligar sin egen ståndpunkt. Under ett samtal med rådet påvisades med all tydlighet sätt att uppnå kompromisser mellan kammaren och rådet, Figueiredo uträttade ett förträffligt arbete, men i det stora hela lyssnade inte rådet, de gjorde endast ett slags blåkopia, ett slags stämpel av det som rådet hade för avsikt redan från början och det är ett slags civil servicekrets för tjänstemännen och av tjänstemännen för att uttrycka det så. Våra ändringsförslag försöker ändra på det en smula. Jag tror också att vi måste hålla fast vid det, för endast då kan kampen mot fattigdom och social uteslutning verkligen föras på europeisk nivå, nämligen om kampen förs av alla och inte bara av högavlönade tjänstemän som sammanträder i Bryssel.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst försäkra fru Kratsa-Tsagaropoulou om att alla nationella handlingsplaner om social utslagning och fattigdom som lämnats in till kommissionen kommer att granskas inom ramen för de indikatorer och konkreta åtgärder som man kom överens om vid Europeiska rådets sammanträde i Stockholm. Jag vill gratulera fru Figueiredo till det utmärkta arbete hon har utfört, vilket är till både hjälp och nytta. Eftersom vi alla håller med om hur viktigt detta program är, menar jag att vi så snart som möjligt kan komma överens om att genomföra det.
Som ni kommer ihåg godtog kommissionen i sitt ändrade förslag helt eller delvis 31 av de 47 ändringsförslag som Europaparlamentet lade fram. I den gemensamma ståndpunkt som vi har granskat, införlivas 25 av dessa ändringsförslag. När det gäller de ändringsförslag som vi diskuterar nu, kan kommissionen godta sex av dem helt eller delvis. Jag hänvisar till ändringsförslagen 2, sociala stadgan; 4, detta programs förenlighet med den nuvarande finansieringsramen; 6, stärkande av indikatorers jämförbarhet; 7, deltagande på lokal och regional nivå; 11, stärkande av kontrollen när det gäller överensstämmelse mellan detta program och övrig politik; och, viktigast av allt, ändringsförslag 14, höjning av grundfinansiering till icke-statliga organisationer till 90 procent under särskilda omständigheter.
Följande ändringsförslag kan inte godtas. I ändringsförslag 1 föreslår man att en av gemenskapens uppgifter skall vara att beakta solidariteten mellan medlemsstaterna. Kampen mot fattigdom och social utslagning i varje medlemsstat är en nationell angelägenhet, och skall ses i samband med främjande av nationella handlingsplaner som understöds av mål på gemenskapsnivå och politiskt inriktat samarbete. Det är alltså uppenbart att det handlar om nationella initiativ och nationella mål. Ändringsförslag 5, i vilket Europaparlamentet föreslår att det skall delta i enandet om mål, är inte i linje med besluten som fattades under Europeiska rådets sammanträden i Lissabon och Nice.
När det rör det kommittéförfarande, som man hänvisar till i ändringsförslagen 3 och 10, så anser jag att - trots det faktum att vi i vårt förslag hänvisade till inrättandet av en rådgivande kommitté - en blandad kommitté är en rättvis lösning. Denna möjlighet tillämpas i de två andra programmen: programmet för lika möjligheter och programmet mot diskriminering. Kommissionen biträds av en förvaltningskommitté för övergripande frågor när det rör genomförandet, och av en rådgivande kommitté när det rör enskilda finansieringsbeslut.
Ändringsförslagen 8 och 12 hänvisar till Europaparlamentets roll i den öppna samordningsmetoden inom området för social utslagning. Jag är beredd att tillsammans med er undersöka alla lämpliga medel för att se till att Europaparlamentet kan spela sin fullständiga roll i detta sammanhang. Jag har t.ex. redan godtagit upprättandet av rundabordssamtal, som kommer att föra samman de relevanta parterna.
I ändringsförslag 7 och 13 föreslås finansiering genom programmet till innovativa projekt med ett europeiskt mervärde i samband med kampen mot social utslagning. Som jag redan har betonat är syftet med programmet att främja ett nära politiskt samarbete mellan medlemsstaterna och ett ömsesidigt utbyte av information, och inte att finansiera åtgärder på plats. Innovativa projekt på plats kan dessutom finansieras genom Europeiska socialfonden och genom det nya Equal-initiativet.
Min nästa kommentar handlar om vårt förslag i ändringsförslag 14 om att namnge de aktörer som det skall ske samråd med i samband med förberedelserna för den årliga rundabordskonferensen. Jag menar att en sådan förteckning riskerar att bli mer restriktiv, ofullständig och mindre flexibel än den allmännare termen "alla berörda aktörer".
När det gäller ändringsförslag 9, som jag sade under första behandlingen, har kommissionen noga granskat alla frågor rörande budgeten, och anser att det ursprungliga förslaget på 70 miljoner euro är skäligt. Jag kan inte på detta stadium godta en ökning av budgeten. Genom ändringsförslag 18 försöker man att avlägsna artikel 7, och detta är inte godtagbart för kommissionen, eftersom det kommer att göra det mycket svårt att verkställa programmet. Genom ändringsförslag 15 försöker man att begränsa genomförandet av åtgärder, enligt programdel 1, till att bara omfatta anbud, vilket i praktiken utestänger dem som stöder innovativa projekt från att delta i ingivandet av förslag. I ändringsförslagen 16 och 17 försöker man att begränsa kommissionens roll genom att hindra den från att utnyttja extern sakkunskap, såväl som teknisk och administrativ hjälp.
Sammanfattningsvis kan kommissionen godta ändringsförslagen 2, 4, 6 och 11. Den kan godta delar av ändringsförslagen 7 och 14. Den avvisar ändringsförslagen 1, 3, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 17 och 18.

Pronk
Jag vill ställa några frågor till kommissionären. Om jag har förstått saken rätt, avvisar hon förslaget att Europaparlamentet på något sätt nämns i samband med programmet. Stämmer detta? För det andra, hon avvisar även en ökning av programmet, även om kommissionen föreslår att minska beloppet för sociala åtgärder nästa år med 17,5 procent. Stämmer även detta?

Diamantopoulou
. (EN) Europaparlamentets roll är naturligtvis mycket viktig, men denna roll fastställs naturligtvis genom rådets beslut. Enligt Europeiska rådets slutsatser under dess sammanträden i Lissabon och Nice, finns det en roll för parlamentet och samarbete mellan parlamentet och kommissionen, men inget utöver detta - om ni avser kommittéförfarandet.
Vi kan naturligtvis hitta andra samarbetsvägar. Jag har redan nämnt att vi kan organisera rundabordssamtal. Det kan ske ett samarbete mellan kommissionärerna och högnivåkommittén för socialt skydd, som har hand om de frågor som rör social utslagning. Europaparlamentet har naturligtvis en mycket viktig roll att spela i samband med den gemensamma sysselsättningsrapporten, i vilken man kommer att utvärdera alla program.
När det gäller budgeten, står jag fortfarande fast vid det ursprungliga förslaget på 70 miljoner euro. Det är mycket svårt att ändra det. Vi måste vara realistiska beträffande vad rådet kommer att godta och hur detta program kan genomföras med tanke på den personal som finns tillgänglig.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon onsdag kl. 12.00.

Trygga och stabila pensioner på lång sikt
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0147/2001) av Cercas för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén - Den framtida utvecklingen av den sociala tryggheten på lång sikt: Trygga och stabila pensioner (KOM(2000) 622 - C5-0011/2001 - 2001/2003(COS))

Cercas
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! I morgon kommer parlamentet att lägga fram sin ståndpunkt, sina idéer, sina förhoppningar och även sin oro angående de framtida pensionerna på lång sikt på vår kontinent. Detta tillfälle har föranletts av kommissionens meddelande om den framtida utvecklingen av den sociala tryggheten på lång sikt, i enlighet med det mandat Europeiska rådet i Lissabon gav.
Därför vill jag först välkomna detta meddelande, på grund av den betydelse det lägger vid problemet, för att det ger parlamentet tillfälle att tala och på grund av perspektivens bredd med vilken Europas befolknings åldrande diskuteras utan att begränsa debatten till rena ekonomiska överväganden.
Det är motiverat att gratulera kommissionär Diamantopoulou, och jag gör det nu, för att hon har dragit in de europeiska medborgarnas företrädare, Europaparlamentets ledamöter, i en debatt som är avgörande för unionens framtid.
Mina första ord är också en uppriktig, och inte formell, tacksamhet till mina kolleger i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, och inte bara för att de varit generösa nog att godkänna detta betänkande med överväldigande majoritet, utan därför att jag har fått en mängd bidrag i diskussionerna och ett mycket stort antal ändringsförslag, varav jag har kunnat föra in de flesta i mitt betänkande, eftersom de innehöll värdefulla åsikter.
Jag vill inte synda genom något högtravande tal, men jag tror mig kunna tolka det som att man återskapat en bred enighet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor som går tvärs genom alla kammarens grupper. Det är uppenbart att detta varit möjligt genom att vi i stället för att var och en tryckt på våra mest långtgående krav i frågan, har sökt en enhällighet kring de viktigaste punkterna. Vi är också alla medvetna om att det slutliga ansvaret ligger hos medlemsstaterna, men vi vet att det finns utrymme i det Europa vi vill ha för att skapa gemensamma kriterier, mål, värden och principer för alla européer, och att vi har plikten och rätten att inte hålla tyst om detta stora problem.
Jag vill också säga, i den första behandlingen, att jag är helt övertygad om att detta är ett problem som kräver en bred debatt och en social och politisk enighet. Den europeiska sociala modellen byggdes en gång på förutsättningarna från det stora sociala och politiska avtalet, och en reform av den europeiska sociala modellen är inte möjlig med nya upplysta despoter som de som strävar efter att vissa expertgrupper, höga byråkrater eller vissa ekonomiministrar skall styra världen.
Frågan om en modernisering av den europeiska sociala modellen får så stora sociala och politiska konsekvenser att de inte kan lämnas i händerna på dem som bara ser det ekonomiska perspektivet och glömmer problemens sociala dimensioner. Vi skulle vara oansvariga om vi slöt ögonen för de ekonomiska kraven. Men vi skulle begå ett ännu större misstag om vi begränsade vårt perspektiv bara till effekterna för ekonomin och glömde bort effekterna för människorna.
Europas befolkning blir äldre och detta kommer, såvitt inte en radikal förändring av födelsetalen sker, att föra med sig betydande konsekvenser för systemets ekonomiska kapacitet, för den offentliga ekonomins balans och för människorna. Vi löper risken att en våg av fattigdom och socialt sammanbrott breder ut sig på kontinenten, om vi inte löser problemet eller om vi löser det på ett osolidariskt sätt. Därför är mitt första budskap, det jag anser att parlamentet skall förmedla, så som vårt utskott har gjort, är att vi på ett balanserat sätt måste beakta alla de utmaningar som befolkningens åldrande medför, betydelsen för samhällsekonomin och för hur vi har byggt Europa i tidigare generationer.
Vårt utskott har förstått att den demografiska försörjningsbördan är en mycket viktig sak, men inte den enda. Det finns en annan sak som är ännu viktigare och det är den ekonomiska försörjningsbördan som innebär att vårt huvudproblem inte kommer att vara antalet pensionärer utan sysselsättningsnivån. Det verkliga problemet är om Europa kommer att växa och skapa sysselsättning och företag som kommer att kunna se till att den ekonomiska försörjningsbördan inte ökar. Europa har lång väg att gå eftersom vi inte har tillräckligt hög sysselsättningsnivå, men vi kan få det om vi har en ekonomisk tillväxt och denna ekonomiska tillväxt framför allt är inriktad på att skapa sysselsättning som vår kontinent är i behov av och som är mycket lägre än hos våra främsta konkurrenter USA och Japan.
Om vi faktiskt lyckas uppnå Lissabonmålen skulle målet kunna iakttas med mycket mindre dramatik än vad tillgängliga data nu anger. Data som å andra sidan, och utan att förringa deras betydelse, är långsiktiga projektioner och således föränderliga. De är inte en biblisk förbannelse som måste falla över oss. Vi kan vara på väg mot en lösning eftersom vi fortfarande har tid att ändra en del av den information som fortfarande inger oss oro. Vi måste också utan tvivel kontinuerligt följa upp dessa uppgifter, med kriterier som är allt rigorösare så att det vi försöker få ut något av inte blir helt innehållslöst.
En sista tanke, herr talman. Om vi vill skapa den sysselsättning Europa behöver, som socialförsäkringssystemet behöver, måste vi tänka på kvinnor och äldre arbetstagare. Där vi har de stora tillgångarna där vi måste sätta i verksamhet. Vi måste få i gång all kapacitet unionen har, ekonomiska och sociala, i utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser vi att detta är det bästa sättet att hantera kontinentens problem med en åldrande befolkning på.

Schmidt, Olle
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett välavvägt betänkande.
Det bästa hade varit om kvinnoutskottet inte hade behövt lämna några speciella synpunkter utifrån ett genusperspektiv på hur pensionssystemen är utformade - om vi hade levt i den bästa av världar där jämställdhet mellan könen hade rått.
Så är det emellertid inte. De orättvisor som drabbar kvinnor i hela livet avspeglas också när de blir äldre. Det är glädjande att sysselsättningsutskottet infogat huvuddelen av de synpunkter som kvinnoutskottet framfört.
Någon har sagt att "hade det varit män som konsekvent missgynnats i pensionssystemen, hade fundamenten förändrats i grunden för länge sedan". Utskottet påminner om Lissabonprocessens målsättning, vilket också Cercas gör. Kvinnors rätt till egen inkomst och därmed ekonomiskt självbestämmande är mycket betydelsefullt. Idag varierar den kvinnliga förvärvsfrekvensen mellan 38 och 71 procent i Europa.
Rent generellt måste fler kvinnor få möjlighet till förvärvsarbete. Både kvinnor och män bör dessutom ha möjlighet till ett fritt val mellan förvärvsarbete och en paus i yrkesverksamheten för att ta hand om familjemedlemmar. Sambeskattningen av inkomster i många medlemsstater, liksom bristen på barn- och äldreomsorg, är ett par förklaringar till varför många kvinnor inte har möjlighet att ta sig in eller stanna kvar på arbetsmarknaden.
En viktig princip är att vård av barn och vård av anhöriga skall kunna kompenseras i pensionssystemen. Ett mer jämställt Europa ger också ett rättvisare Europa, ett Europa som klarar både sysselsättningen och de framtida pensionerna.
Förbättrad jämställdhet kan bara uppnås genom en förändring av grundläggande attityder och i samarbete mellan män och kvinnor. En jämnare fördelning av ansvaret för hem och familj kan lägga grunden för ett mer jämställt arbetsliv och en arbetsmarknad som präglas av lika möjligheter och lika lön för likvärdigt arbete. Detta ger i slutändan också ett rättvisare pensionssystem.

Smet
Herr talman! Sedan flera år insisterar Europaparlamentet på gemensamma initiativ för pensionerna och vi gläder oss således åt de utgångspunkter man har kommit överens om i rådet och de verksamheter som kommissionen har förberett. Nu gäller det att använda de föreliggande texterna för att med hjälp av samarbete och samordning mellan medlemsstaterna befrämja konvergensen mellan systemen. Det rör sig om två infallsvinklar. Å ena sidan finns det en rad gemensamma utmaningar, den ökande medelåldern och minskande andelen unga i samhället eller förhållandet mellan unga och gamla, den föränderliga avhängighetsgraden eller förhållandet mellan aktiva och inaktiva, begränsade ekonomiska medel, tekniska möjligheter i hälsovården, och så vidare. Å andra sidan finns det också ett antal gränsöverskridande förvecklingar: människors mobilitet eller möjligheten att arbeta och få pension i en annan medlemsstat, kapitalets rörlighet eller möjligheten att spara och få pension i en annan medlemsstat, de kompletterande pensionsfonderna som i motsats till de obligatoriska pensionssystemen tilltalar människor i olika medlemsstater och till och med i andra länder. Av alla dessa anledningar måste systemen göras bestående så att gemensamma utmaningar och gränsöverskridande förvecklingar kan hanteras.
Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor ger en bild av Europaparlamentets och även Europeiska folkpartiets syn på konvergensen i pensionssystemen. Det åligger inte Europeiska unionen att föreskriva medlemsstaterna hur pensionerna skall organiseras och finansieras. Medlemsstaterna väljer själva ett lämpligt förhållande mellan obligatoriska system och kompletterande bestämmelser, mellan självkostnadsförsäkring och premiereservsystem, mellan bidrag och ersättningar, mellan ett tryggat uppehälle och en garanterad välfärd. Men å ena sidan måste lösningar finnas på svårigheter som hindrar pensioners och pensionärers fria rörlighet och å andra sidan måste ansträngningar göras för att övervaka systemens effektivitet och verkan med ekonomiska medel till nytta för sociala målsättningar och inte tvärtom.
För utskottet för sysselsättning och socialfrågor och även för PPE-DE bildar kombinationen av samarbete mellan medlemsstaterna och samordning mellan systemen en väg som leder till att trygga pensionerna och lugna pensionärerna och det måste också klargöras under toppmötet i Göteborg.
Jag tycker att toppmötet om sysselsättningen i Luxemburg för ett antal år sedan, då den öppna samordningsmetoden i själva verket infördes, visade på en mycket bra väg, men man måste naturligtvis lägga märke till sambandet mellan pensioner och sysselsättning. Så länge Europa och de olika medlemsstaterna inte lyckas lösa svårigheterna rörande sysselsättningen för personer äldre än 55 år och så länge man inte insisterar på det i högre grad, skapar fler möjligheter och nästan ålägger fler förpliktelser, så länge kommer man heller inte att lösa pensionsproblemet. Man måste absolut inse sambandet mellan de båda. Låt detta vara en av riktlinjerna inom ramen för samordningen och för de indikatorer som kommer att fastslås.

Van Lancker
Herr talman! Låt mig allra först för min grupps räkning tacka kommissionär Diamantopoulou så hjärtligt för hennes gedigna arbete i det här meddelandet som ger oss möjlighet att diskutera pensioner på ett annat sätt, och låt mig också gratulera kollega Cercas Alonso för hans utmärkta betänkande.
Jag hoppas, herr rådsordförande, att vår rekommendation som vi kommer att rösta om i morgon kommer att inspirera toppmötet i Göteborg och framför allt att det kommer att bli ett incitament för rådet att i framtiden involvera Europaparlamentet på ett mer strukturerat sätt i diskussionen i den öppna samordningsmetoden om pensioner.
Jag är för övrigt tacksam för det arbete som det svenska ordförandeskapet redan har uträttat på det här området. Jag hyser en innerlig förhoppning om att toppmötet i Göteborg kan ge ett tydligt mandat till det belgiska ordförandeskapet att formulera gemensamma sociala målsättningar inom ramen för det europeiska samarbetet i fråga om pensioner. Som kollega Smet nämnde alldeles nyss är det medlemsstaterna själva som bestämmer vilka pensionssystem de vill ha, hur de organiserar dessa och hur de garanterar den ekonomiska bärkraften. Men den grundläggande målsättningen, nämligen att vidhålla och förbättra de europeiska pensionssystemens kvalitet för medborgarnas räkning, det är väl ändå en målsättning som vi måste dela gemensamt.
Det är för övrigt uppenbart att pensionsfrågan redan nu står på den europeiska dagordningen till följd av dynamiken i den ekonomiska och monetära integrationen, låt vara att det är mycket ensidigt, nämligen via debatten om finansieringen av pensionssystemen. Vi anser att det grundläggande i diskussionen om pensionssystemen aldrig får glömmas bort, nämligen moderniseringen av pensionssystemen så att vi kan garantera vår tids och framtidens pensionärer en ordentlig pension och möjlighet att delta i det sociala livet. Den debatten handlar även om solidaritet och om jämställdhet mellan män och kvinnor.
I det sammanhanget finns det för oss ett antal grundläggande principer. Jag skulle vilja ta upp fyra av dem. För det första, pensionssystem måste vara utformade så att de på ett effektivt sätt bekämpar fattigdom. Det är oacceptabelt att det inom Europeiska unionen fortfarande finns pensioner, framför allt kvinnors, som ligger under fattigdomsgränsen. Således vågar jag också uppmana kommissionen att på basis av rekommendationen från 1992 ånyo ta upp den här pensionsfrågan om minimiersättningar.
För det andra är en ordentlig pension mer än endast ett existensminimum. Det handlar om att garantera en viss levnadsstandard. Därför är det viktigt att det även fortsättningsvis finns ett samband mellan den allmänt ökande välfärden och pensionerna.
För det tredje får den andra pensionspelaren aldrig ersätta den första. För det är den första pensionspelaren som ger den grundläggande garantin för att alla får tillgång till en ordentlig pension. För min grupp är det inte längre frågan om man är för eller emot den andra pensionspelaren, frågan är hur vi skall se till att solidaritet organiseras även i den andra pensionspelaren så att kompletterande pensioner inte förblir ett privilegium för en liten grupp.
Naturligtvis skulle jag också kunna inleda en diskussion om nödvändigheten av en aktivitetsintensifiering, herr talman, men det skall jag inte göra. Låt en sak vara klar: för min grupp innebär detta inte någon obligatorisk allmän höjning av pensionsåldern, utan om åtgärder för att uppmuntra människor att arbeta längre och företag att inte göra sig av med äldre arbetstagare.
Jag hoppas att toppmötet i Göteborg kan omvandla de här principerna till gemensamma målsättningar, herr rådsordförande.

Jensen
Herr talman! Jag vill på den liberala gruppens vägnar också tacka föredraganden Cercas för hans arbete med kommissionens meddelande, som jag tycker är riktigt bra och mycket informativt. Min grupp anser att det är viktigt att medlemsländerna inrättar pensionssystemen på ett sådant sätt att det tas mer hänsyn till att det i framtiden blir fler äldre. Det skall finnas pengar till pensionerna utan att botten går ur statskassan, och utan att skatterna stiger till astronomiska höjder.
Ekonomerna talar ju mycket om äldrebördan, och det får många äldre människor att känna att de blir ringaktade. "Varför skall vi framställas som en börda?" säger de, "vi har då lämnat vårt bidrag till samhällets uppbyggnad". Andra ser hela debatten om de framtida pensionssystemen som en förevändning för en bakomliggande strävan att underminera trygghet och solidaritet, men syftet är ju det direkt motsatta, nämligen att säkra att det också i framtiden finns bra pensioner, och att få rätta till brister och orimligheter i de nuvarande systemen. Därför anser jag att det är bra att dagordningen har utvidgats och inte enbart handlar om sunda, offentliga finanser, om den inre marknaden för kompletterande pensioner och om ökad tillväxt och sysselsättning, utan att dagordningen också handlar om trygghet i ålderdomen, om behovet av att bekämpa fattigdomsproblemen bland de äldre, och om att avlägsna den diskriminering av kvinnor som ofta är inbyggd i pensionssystemen.
Jag tror och hoppas att den bredare dagordningen kommer att främja folkets stöd till reformerna av pensionssystemet. Pensioner, som vilar på sparande, skall utgöra en viktig del av framtidens pensionssystem. Det är bra och riktigt att vi var och en tar ett ansvar för vår egen ålderdom. Den kan ju inte komma som någon överraskning. En positiv bieffekt är att pensionssparandet genom placering i aktiva investeringar kan bidra till att säkra det välstånd som utgör grunden för framtidens pensioner. Till sist vill jag understryka att ländernas system och problem skiljer sig mycket åt, och att pensioner är - och skall vara - en nationell befogenhet. Därför vill vi inte att det sätts för snäva ramar för samordningen av ländernas reformer, och detta kommer att avspeglas i ELDR-gruppens röstning.

Flautre
Herr talman! Att döma av den skrupulösa omsorg som Ekofin-rådet visar för att förutse pensionsfinansieringens långsiktiga inverkan på de offentliga finanserna, börjar man drömma om att en motsvarande omsorg om hållbarhet uppbådas för att förhindra de långsiktiga skadliga effekterna av exempelvis avsaknaden av skatteharmonisering eller investeringarna i kärnindustrin. Men tro inte för den sakens skull att Gruppen De Gröna kommer att föreslå att pensionernas framtid skall anförtros finansministrarna.
Vi stöder dem i kommissionen, vissa medlemsstater och parlamentet som i första hand ser på framtidens pensioner och sociala trygghet i egenskap av sociala frågor, som nyckelaspekter av en modell som måste vidareutvecklas och som inte går att reducera till enbart en finansiell fråga. Men lyssnar man till somliga måste vi snart fråga oss om våra utsikter till att bli allt äldre, dvs. att leva ett längre och friskare liv, egentligen inte är den stora katastrof som hotar det tjugoförsta århundradets medborgare!
Fördelen med betänkandet av Alejandro Cercas Alonso är att det inte kringgår problemets och debattens kärna. Det stämmer att pensionsutgifternas andel av bruttonationalprodukten oundvikligen kommer att öka i viss utsträckning på grund av att vi kan förvänta oss ett längre liv. Men här betonas också med all rätt att sysselsättningsgradens utveckling är en avgörande faktor. I det sammanhanget förordas att man bör ta hänsyn till andelen icke självförsörjande, och inte bara demografins utveckling. Med möjligheterna till full sysselsättning fjärmar detta oss från de alarmerande siffror som uppenbarligen endast har till uppgift att legitimera nya finansieringssätt genom individualisering och kapitalisering. I betänkandet framhålls också att säkra pensionssystem har en oersättlig roll när det gäller att motverka otrygghet och social utslagning bland äldre personer, framför allt kvinnor och arbetstagare som under långa perioder haft oregelbundet arbete och som bör garanteras en tillräcklig inkomstnivå för att kunna leva ett värdigt liv.
Slutligen varnar betänkandet för varje försök att försvaga de offentliga system som grundas på omfördelning. Dessa system är en garanti för solidaritet mellan generationerna och gör det möjligt att justera avgifterna i realtid, oberoende av börskonjunkturernas slumpmässighet.
Därför rekommenderar min grupp att detta betänkande antas utan att den nuvarande jämvikten ifrågasätts.
(Applåder)

Schmid, Herman
Herr talman! Jag tycker att det finns många bra saker i kommissionens rapport, och jag vill gratulera föredraganden till ett bra arbete.
Det talas mycket om solidaritet och om trygghet. Det är just sådant man skall tala om när det gäller pensioner. Ändå råder det stor oro kring pensionsdiskussionen. Mina kollegor har uttryckt oro över vissa viktiga punkter. I mitt hemland, Sverige, har vi redan börjat anpassa oss till denna typ av förändringar, och en betydande del av vårt framtida pensionssystem kommer att knytas till en tilläggspension som är baserad på vad som händer på kapitalmarknaderna. I Sverige har de flesta människor börjat köpa och sälja aktier. Under det senaste året har väldigt många av dem på ett mycket påtagligt vis fått uppleva hur riskfyllt det kan vara att köpa aktier. Många har förlorat stora delar av sitt sparande och undrar nu om samma sak skall kunna hända när man får ett pensionssystem som är kraftigt beroende av vad som händer på kapitalmarknaden.
Det finns en oro för att det blir ett orättvist system. Framförallt finns det kanske en oro för att det blir ett osäkert system. Vår grupp har lagt fram ett ändringsförslag till morgondagens omröstning, i vilket vi ber om att man åtminstone skall utvärdera effekterna av det nya systemet och då undersöka verkningarna för solidariteten i samhället. Hur blir det med tryggheten? Hur går det för kvinnorna?
Flera talare, bland andra Jensen och Lancker, har pekat på kvinnorna som en särskilt utsatt grupp, och i många länder tror jag att kvinnorna kan komma i kläm med det system som nu införs.
Jag vill även nämna vårt ändringsförslag 13 där vi vänder oss mot en generell höjning av pensionsåldern som ett sätt att lösa de framtida pensionsproblemen. Det är ju frestande att genom en sådan lösning försöka öka inte enbart sysselsättningsnivån och sysselsättningskvoten, utan också minska trycket på pensionssystemen. Det förutsätter dock att människor orkar arbeta fram till en höjd pensionsålder.
I vissa länder kanske det fungerar eftersom man redan har en relativt låg pensionsålder, åtminstone för delar av pensionärsgruppen. Men i mitt land och övriga skandinaviska länder, där man redan har en relativt hög pensionsålder, 65 - 67 år, talar man nu om att kanske höja gränsen till 70 år.
Jag tror att det är orealistiskt. De flesta människor är utslitna av ett långt arbetsliv långt innan de når pensionsåldern. I den situationen är det dumt och omänskligt att försöka pressa människor till att vara kvar på arbetsmarknaden.
Slutligen vill jag påpeka att jag tycker det är beklagligt att varken kommissionen eller betänkandet som vi nu diskuterar nämner något om kandidatländerna. Man kan hävda att det är ett framtida problem, men när vi talar om pensioner så talar vi just om framtiden. Det är klart att det borde ha funnits en diskussion om vad ett system av den typ vi nu vill införa kommer att betyda för de fattiga kandidatländerna.

Nobilia
Herr talman! Först och främst vill jag rikta ett tack till kommissionär Diamantopoulou och mina hjärtligaste gratulationer till föredraganden för det utmärkta arbete han har lagt ned.
Det råder inget tvivel om att befolkningens åldrande utgör en källa till oro när det gäller framtida pensioner. Ändå skall vi först och främst komma ihåg att vissa medlemsstater redan har genomfört reformer av sina system, med betydande stöd av arbetsmarknadens parter och utan trauman, reformer som i takt med att tiden går ger positiva återverkningar också på de offentliga finanserna. Problemet borde alltså snarare vara tudelat: å ena sidan de stater som eventuellt fortfarande har obalans i de offentliga utgifterna men ändå har en stabil ekonomi, och å den andra sidan de som har bristfälliga sociala trygghetssystem och en ekonomi som befinner sig i ett övergångsskede.
När det gäller den första gruppen måste man gå fram stegvis. Nästan alla offentliga pensionssystem är nämligen fortfarande helt eller delvis av fördelningstyp, och om inte övergången till ett rent premiesystem sker gradvis och åtföljs av samstämda skatteuttagsmekanismer och en effektiv familjepolitik kommer allvarliga sociala återverkningar att uppstå.
När det gäller det andra scenariet, och i allmänhet, hoppas vi liksom föredraganden att man på gemenskapsnivå kommer att lägga en grund bestående av pensionsparametrar som sammanlänkar systemen, bland annat i syfte att undvika att vidga de sociala klyftor som - i och för sig nyttiga - tilläggspensioner inte helt kan överbrygga. Under tiden är den enda framkomliga vägen att öka underlaget, trots att den nuvarande sysselsättningsökningen snarare verkar kännetecknas av osäkerhet.
Det vi i varje fall måste undvika - och här är jag helt överens med föredraganden - är att reducera det nuvarande sociala skyddsnätet, inte ens om detta motiveras med en solidaritet mellan generationerna som framstår som paradoxal i detta läge.

Bushill-Matthews
Herr talman! Detta är ett mycket bra betänkande. Det har fått ett brett stöd i utskottet och jag hoppas att det under omröstningen i morgon kommer att få ett lika brett stöd i kammaren.
Pensionsfrågan är oerhört viktig, och detta säger jag inte bara för att jag har ett egenintresse i detta fall, eftersom jag själv snart blir pensionär: Det är en fråga som blir allt viktigare för, t.ex., de personer som sitter längst upp där på åhörarläktaren. Dagens ungdomar kommer att behöva en pension i framtiden. Vi måste komma ihåg att dessa generationer förtjänar samma sorts pensionssäkerhet och -skydd och -hållbarhet, som det som gäller för oss själva.
Jag ville egentligen bara ta upp ett par punkter: Det finns två ändringsförslag som vi har lagt fram till omröstningen i morgon, som var mycket när att antas i utskottet, men inte riktigt nådde ända fram, och jag hoppas att kammaren kan stödja dem i morgon när de återigen läggs fram i PPE-DE-gruppens namn. De handlar om att man måste inse att man inte längre enbart kan förlita sig på ett system med löpande inbetalningar, när det gäller att uppfylla folks pensionsförväntningar, och också om att uppmana medlemsstaterna att reda ut sin skatte- och utgiftspolitik. Vi kan naturligtvis önska att folk får en säker och trygg pension, men för att detta skall kunna ske måste pensionerna vara hållbara - finansieringsfrågan måste lösas. Om detta inte går att uppnå, innebär det att vi sviker de generationer som vänder sig till oss för att få stöd, och detta får inte ske.

Koukiadis
Herr talman! Socialförsäkringsfrågan är orsak till politiska motsättningar i alla medlemsstaterna, samtidigt som den, intressant nog, sammansvetsar folkets breda lager. Föredraganden Cercas har utsatts för påtryckningar om avreglering och privatisering av socialförsäkringssystemet jämte andra maximalistiska uppfattningar, som innebär att man vill försämra en rad nya inslag i systemet. Han har lyckats åstadkomma kompromisser, och vi har fått ett betänkande som förefaller kunna antas av den stora majoriteten i parlamentet. Vi bör självfallet också gratulera kommissionsledamoten Diamantopoulou, som oförväget påskyndat initiativet i socialförsäkringsfrågan.
Det är tre budskap eller tydliga resultat som framgår av betänkandet. Det första är att vi fortfarande tror på en prioritering av det statliga socialförsäkringssystemet eller, om ni så vill, en politik som innebär att detta system inte skall urholkas.
Det andra resultatet är att den progressiva linjen till sist har segrat, den linje som innebär att kostnaderna för finansieringen av socialförsäkringssystemet ingalunda är någonting negativt för ekonomin, eftersom man accepterar att den sociala tryggheten ingår i en hållbar ekonomisk utveckling, och att det är oundvikligt att pensionskostnaderna utgör en ökande andel av bruttonationalprodukten.
Så övergår vi till ett tredje resultat, den välbehövliga insikten om att det inte kan finnas något socialförsäkringsproblem som självständigt och isolerat problem, utan att socialförsäkringen ingår som en nödvändig aspekt i de enskilda politikområdena och framför allt inom skattepolitiken, sysselsättningspolitiken, utvecklingspolitiken, bekämpandet av diskriminering och social utslagning.
Om detta är en grundläggande politisk inriktning och inte bara högtravande proklamationer, så bör vi acceptera att det i framtiden inte blir lätt att anta förslag som eventuellt leder till ökad ojämlikhet, minskade inkomster för pensionärerna, negativ inverkan på kvaliteten i det centrala socialförsäkringssystemets service. Jag noterar att en del av betänkandet innebär ett erkännande av att man omedelbart måste stödja familjevården av sjuka och gamla genom skattemässiga, sociala och arbetsinriktade åtgärder, att man måste garantera, inte bara en pension rätt och slätt, utan en pension som tillåter ett värdigt liv, och att man måste anta förslagen om att man i den nya socialförsäkringslagstiftningen skall ta hänsyn till kvinnoarbetets speciella villkor. Kort sagt, utan att förneka den finansiella aspekten på problemet har vi slagit fast att det inte uteslutande är ett finansiellt problem. De europeiska folken måste övertygas om att vi kommer att fullfölja vår politik på ett konsekvent sätt.

Menrad
Herr talman! Kollegan Cercas Alonso har formulerat ett mycket utmärkt betänkande. Vi har förstått att detta är en fråga som verkligen brådskar för oss alla: tryggheten för de framtida pensionerna, en mycket het potatis som inte blir svalare av att ligga på värmning, utan bara hetare och hetare. Därför ställs det krav på medlemsstaterna, men även på Europeiska unionen. Vi behöver ett pensionssystem som håller måttet. Därför anser jag att hänvisningen till rekommendationerna från 1992 är särskilt viktig. Men det handlar även om flexibiliteten i pensionssystemen med tanke på förändringarna i samhället och anpassningen till arbetsmarknaden.
Idén om det aktiva åldrandet har i princip antagits. Här kan man påminna om de sysselsättningspolitiska riktlinjerna 2000, dvs. upprätthållandet av arbetsförmågan och det livslånga lärandet. Låt mig också hänvisa till vad utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har infogat i betänkandet. Utskottet pekar på det stora antal kvinnor som har änkepension och tvingas leva utan egna inkomster. Vi måste motverka tendensen att dessa änkepensioner monteras ner allt mer. Detta är en viktig del i betänkandet.
När det gäller framtiden kommer begreppet öppen samordning att diskuteras. Detta måste konkretiseras även rörande pensionerna. Detta får inte användas som en trollformel, och vi måste se till att de sysselsättningspolitiska direktiven inte helt enkelt kopieras rad för rad. I stället behöver vi skapa nya former av samordning. För övrigt välkomnar jag det faktum att inte endast första pelaren, utan även andra och tredje pelarna behandlas. Här hänvisar jag även till idén om det statsunderstödda lönsparandet. Vi måste se till att detta lönsparande inte hamnar i ett motsatsförhållande till trygga pensioner, utan att de existerar sida vid sida.
(Applåder)

Damião
Det avgörande steget för den framtida utvecklingen av den sociala tryggheten i det framtida Europa togs av rådet i Lissabon och slogs fast i Nicefördraget. De frågor som dyker upp till den nyinrättade kommittén är stora och behöver konkreta svar enligt de termer kommissionen på ett riktigt sätt har ställt upp och genom det alldeles utmärkta betänkande vi är här för att behandla. Jag ber alltså rådet att omformulera sitt mandat för denna kommitté. Det räcker inte med ekonomiska ansträngningar för att uppfylla systemens plikter, vilket redan skulle ha skett inom ramen för stabilitetspakten, som sysselsättningsmålet, eftersom den sociala tryggheten hör ihop med makroekonomiska politiska beslut, och de äldres ökade beroende, och de ökade oförutsägbara förändringarna på arbetsmarknaden, där utbildningsperioder alternerar med aktiva och inaktiva perioder. Det är nödvändigt att fundera på hur mycket avsaknaden av bidrag till omfördelningssystem för medborgarna kommer att kosta våra samhällen i form av att ha förlorat det politiska förtroendet i Europa, social oro, ökad otrygghet och fattigdom, minskad konsumtion, ekonomisk tillbakagång, ökad ojämlikhet. Detta är en politisk kärnfråga som vi måste ge ett svar på och som rådet snart måste komma med. Fonderna måste ha fastställda gränser och vara en del av lösningen, inte av problemet. De får inte vara ett hinder för rörligheten. Det får inte vara det, eftersom de inte löser de demografiska problemen och inte är solidariska, de har fördelar och faror, de uppmuntrar de finansiella marknaderna, faktorer som bör övervägas, men de är inte och får inte vara en del av problemet, de skulle bidra till ökade faror för den sociala tryggheten.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! På frågan om pensionerna finns det såväl socialpolitiska som finans-, handels- och sysselsättningspolitiska aspekter. För att på lång sikt kunna trygga pensionerna måste samtliga dessa områden behandlas.
Låt mig tillägga att vi också har de handelspolitiska riktlinjerna samt stabilitets- och tillväxtpakten när det gäller frågan om sysselsättnings- och tillväxtpolitiken.
I fråga om den demografiska utvecklingen som en av orsakerna till problemet med pensionerna har vi flera hårda nötter att knäcka: den ena är beklagligtvis de sjunkande födelsetalen, den andra är förtidspensionerna i flera länder och den tredje är den ökade förväntade livslängden, vilket vi givetvis tackar Gud för.
När det gäller födelsetalen måste vi bidra till att skapa en större erkänsla för föräldraskapets socialpolitiska insatser bland allmänheten samt göra det möjligt att fullt ut förena familj och arbete.
När det gäller förtidspensionerna måste vi se till att pensionsåldern i samtliga stater kan föras närmare den lagstadgade pensionsåldern. Detta förutsätter ett stort antal åtgärder.
Frågan om den förväntade livslängden påverkar utan tvivel den faktiska pensionsåldern, men i flera länder även den lagstadgade pensionsåldern.
Jag vill att vi i hela Europa skall vara med och bygga ut den andra och tredje pelaren vid sidan av den första pelaren. I dag finns det länder där 80 procent av de anställda har tilläggspension från företaget. I mitt land är detta endast 9 procent, det europeiska snittet ligger på 25 procent. För närvarande diskuterar vi ett direktiv här i parlamentet, och jag uppmanar rådet att äntligen undanröja sina hinder för ett europeiskt regelverk för tilläggspensioner i företagen. Jag uppmanar kommissionen att inrätta ett europeiskt pensionsforum som också diskuterar de olika skattemässiga och arbetsmarknadsrättsliga bestämmelserna för att bidra till att skapa en harmonisering på Europanivå.

Diamantopoulou
Först av allt skulle jag vilja gratulera Cercas till hans utomordentliga samarbete med utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, vilket lett fram till det imponerande samförståndet i den föregående debatten.
Pensionsfrågan är en ytterst viktig politisk, ekonomisk och social fråga, som alla regeringar arbetar med. Vissa reformer håller på att genomföras, andra är föremål för diskussioner och åter andra har genomförts så sent som för ett eller två år sedan. Det är alltså ett europeiskt problem, och pensionssystemets hållbarhet är en ödesfråga för nästa generation. Det finns en rad politiska insatser, som, om de lyckas på europeisk nivå, kommer att underlätta och stärka pensionssystemet på lång sikt. Dessa politiska insatser syftar till att öka utvecklingstakten, öka sysselsättningen och på ett effektivt sätt stödja föräldrarna, så att de kan förena arbete och familjeliv, men de gäller även invandringspolitiken.
Utöver de allmänna politiska insatserna finns det emellertid i alla medlemsländerna behov av en reformering av själva systemet, som byggts upp under och svarar mot en tidigare epok, med en typiskt industriell utveckling. Denna reformering har utan tvivel både sociala och ekonomiska inslag. Jag anser det särskilt betydelsefullt, vilket framhållits av åtskilliga kolleger, att pensionerna har lyfts ut från Ekofins och budgetdisciplinens dagordning och blivit en fråga för ministrarna men också för utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Pensionerna är i första hand en social fråga, med stora och allvarliga ekonomiska dimensioner.
Enligt fördraget ingår naturligtvis reformerna och politiken på socialförsäkringsområdet i den nationella behörigheten. Men vi får inte glömma att vi, i enlighet med fördraget, har en skyldighet och ett konkret mål, nämligen att garantera social trygghet på en hög nivå och att verka för en hållbar ekonomisk utveckling utan inflation. Därför är det viktigt att stats- och regeringscheferna efter Lissabon för första gången blivit eniga om att de måste samarbeta om pensionsfrågorna. Det är en mycket viktig vändpunkt i Europas politik, som tydligt visar problemets omfattning. Det är säkert att samarbetet mellan medlemsstaterna kommer att innebära en effektivisering av reformerna i alla medlemsländerna.
Efter Lissabon fick kommissionen i uppdrag att lämna ett första meddelande, vilket också har skett. Pensionsfrågan har diskuterats vid samtliga rådsmöten, i Feira, i Nice, i Stockholm, och nu förbereder den nyinrättade kommittén för social trygghet den undersökning som skall presenteras i Göteborg. I denna undersökning kommer man att analysera alla problem stat för stat, och man kommer att lägga fram förslag om grundläggande principer för hållbara system. Jag måste säga att en viktig riktlinje till kommittén denna gång gäller könsaspekten. Det har påpekats av många kolleger att man inte kan förhålla sig neutral till pensionsfrågan, eftersom kvinnorna har ytterst stora problem och eftersom fattigdomen i Europa har ett betydande samband med pensionssystemet och kvinnans ställning i ekonomi och samhälle.
Det är viktigt att man efter Stockholm beslutat att undersöka metoden med öppet samarbete i pensionsfrågan, varvid man naturligtvis tar hänsyn till subsidiaritetsfrågan och de speciella problemen i varje land. Vi förbereder, och kommer före sommaren att presentera, ett meddelande från kommissionen, där vi skall försöka att mera utförligt behandla frågan om metoden med öppet samarbete kring pensionerna.
Jag måste säga att denna resolution från Europaparlamentet, om den i morgon antas i den form den har i dag, innebär ett kraftfullt stöd till dessa samordnade ansträngningar att reformera pensionerna i Europa. I detta nya kapitel som inleds på europeisk nivå, samarbetet kring pensionerna, tror jag att vi kommer att finna nya former för samarbete mellan kommissionen, rådet och parlamentet. Och jag måste påminna om att kommissionen särskilt har framhållit vikten av samarbete mellan Europaparlamentet och den nyinrättade högt uppsatta kommittén för social trygghet, ett samarbete som redan pågår.
Värderade parlamentsledamöter, jag tror att det faktum att vi inlett detta kapitel och att vi gett pensionsfrågan en europeisk dimension kommer att vara till stöd för regeringarna i alla medlemsstaterna och hjälpa dem att komma fram till hållbara reformer, varvid de kommer att beakta både den ekonomiska och i synnerhet den sociala dimensionen.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon torsdag kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0169/2001). Vi skall behandla frågor till rådet.

Talmannen


Bart Staes vilken har övertagits av Maes
Fråga nr 1 från (H-0323/01):
Angående: Den gemensamma organisationen av marknaden för socker Den 30 juni måste det nu gällande systemet för socker förlängas eller förändras. I fjol medförde överproduktionen inom sockersektorn kostnader på 800 miljoner euro. Detta är nästan lika mycket som det belopp som ställts till förfogande till följd av BSE-krisen. Trots revisionsrättens skarpa kritik och de negativa konsekvenserna för konsumenterna och för producenter i tredje världen ställer sig rådet synnerligen avvisande till att systemet för socker skall ändras på det sätt som kommissionen föreslagit. Olika EU-stater hotar att falla till föga för sockerindustrins kortsiktiga egenintresse.
Kommer rådet att ställa sig bakom kommissionens förslag, med beaktande av revisionsrättens skarpa kritik av det nuvarande systemet för socker och de negativa konsekvenser som detta system har för konsumenterna och för producenter i tredje världen? Om inte: varför vill rådet då ha kvar ett sådant system för socker som föranleder skarp kritik från revisionsrätten och har negativa konsekvenser för konsumenterna och för producenter i tredje världen?

Danielsson
. Reformeringen av organisationen av marknaden för socker har diskuterats inom rådet ända sedan oktober förra året. I denna diskussion har rådet har tagit fasta på viss kritik som framförts av revisionsrätten.
Som kammaren känner till, lämnade Europaparlamentet sitt yttrande om detta ärende den 13 mars 2001. När jag tittar på detta yttrande konstaterar jag att det generellt sett inte följer den linje som den ärade parlamentsledamoten föreslår. Jag konstaterar också att kommissionen har angivit att den kan tänka sig att godta en förlängning av den nuvarande ordningen för socker efter den 1 juli 2003 under förutsättning att alla övriga delar av dess reformförslag godtas av rådet.
Jag konstaterar även att det råder delade meningar bland medlemsstaterna mellan dem som förespråkar en reform och andra som är emot en reform.
Rådet kommer att fortsätta sin behandling av frågan under sitt majmöte och beakta alla relevanta bidrag, inklusive dem som framförts i den fråga som nu ställts till rådet.
Rådet har vidare den 26 februari 2001 antagit en förordning om "allt utom vapen", everything but arms. Genom denna förordning utsträcks tullfriheten utan någon kvantitativ begränsning till alla produkter, utom vapen och ammunition, med ursprung i ett stort antal av de minst utvecklade länderna. När det gäller socker kommer fullständig liberalisering av handeln att gälla från och med den 1 juli 2009.

Maes
Jag förstår att rådet måste ge försiktiga svar med tanke på att det finns så lite samstämmighet mellan länderna i Europeiska unionen, men det är inte desto mindre en skandal. I själva verket subsidierar vi sockerindustrin - förra året med mer än 800 miljoner euro - som om det inte fanns tillräckligt med socker i världen och som om vi sitter och väntar på de här subsidierna för att i någon mån underlätta för våra jordbrukare. Jag tycker verkligen att den politik vi för gentemot utvecklingsländerna är och förblir hycklande. Ett bra initiativ som "allt-utom-vapen" fördärvas i själva verket av det faktum att vi vidhåller vår hycklande inställning och hellre fortsätter att genomföra de saker som intresserar oss, till på köpet med stöd till sockerproducenter som sedan gammalt tillhör de stora inom vår industri från artonhundratalet. Jag konstaterar att vi än en gång har gjort ett undantag. Jag hoppas att rådet fortsätter att avtvinga samstämmighet för reformer.

Danielsson
. Som ordförandeland kommer vi att göra det som vi kan göra, dvs. se till att frågan ständigt diskuteras. Det finns åsiktsskillnader mellan medlemsstaterna. Det är en känslig fråga i många medlemsstater. Vi skall ta upp den nu närmast på jordbruksministrarnas möte om någon vecka, och jag lovar att vi skall fortsätta att prioritera frågan. Samtidigt är det tyvärr inte möjligt att förutsäga hur en eventuell kompromiss kan se ut.

Talmannen


Per Gahrton
Fråga nr 2 från (H-0325/01):
Angående: Euroråd Trots tidigare beslut i rådet om att de förberedande träffarna före Ekofinmötena mellan ministrar från de 12 euroländerna skall vara helt informella och uteslutande behandla eurorelaterade frågor kommer alltfler signaler om att dessa möten håller på att formaliseras till ett sorts "euroråd" och i praktiken, genom preliminära beslut i alla sorts Ekofinfrågor, håller på att ta över den reella makten från Ekofin. Inte minst från Belgiens sida har kommit förslag om att "utveckla" det informella eurorådet. Därför vill jag fråga: Vilka åtgärder avser rådsordföranden att vidta för att sätta stopp för alla försök att på ett fördragsvidrigt sätt formalisera ett sorts "euroråd" och stegvis överföra Ekofins befogenheter till detta?

Danielsson
. Den så kallade eurogruppen är ett informellt organ som inrättades 1998 på grundval av en resolution om samordning av den ekonomiska politiken under den tredje etappen av EMU. Resolution antogs av Europeiska rådet i Luxemburg den 13 december, luciadagen, 1997.
I resolutionen heter det att "ministrarna från de stater som ingår i euro-området får sammanträda informellt för att diskutera frågor som har samband med det särskilda ansvar som de delar för den gemensamma valutan". I resolutionen bekräftas också att "i samtliga fall då ett beslut skall fattas, skall detta göras av Ekofinrådet i enlighet med de förfaranden som anges i fördraget".
Jag konstaterar också att Europeiska rådet i Nice i december förra året välkomnade de förbättringar som gjorts beträffande eurogruppens sätt att fungera och i fråga om dess synlighet. Det välkomnade även "avsikten att utvidga antalet frågor, särskilt strukturfrågor, som tas upp i det forumet, med vederbörligt iakttagande av slutsatserna från Europeiska rådet i Luxemburg". Det vill säga informellt och utan beslutsrätt.

Gahrton
Jag tackar för svaret. Det är ju på sätt och vis positivt om det skall tolkas som att eurogruppen inte heller reellt fattar några som helst beslut.
Min första kompletterande fråga är nämligen: Är det verkligen så att det inte fattas några reella beslut i eurogruppen, eller är det så att besluten redan är fattade när ärendet når Ekofin, som bara har att rätta sig efter vad som har bestämts reellt i eurogruppen?
Min andra fråga gäller framtiden. Det är ju inte okänt för ordförandeskapet att det från en del håll, inte minst från Belgiens sida, har förekommit förslag om att man skall utveckla det så kallade informella eurorådet och lägga till fler funktioner. Danielsson bekräftade ju att man har börjat få fler funktioner och tagit in fler frågeområden i eurogruppen.Min andra kompletterande fråga är därför: Kan man vara bombsäker på att eurogruppen i själva verket inte tar över mer och mer reell makt i framtiden?
Det är väldigt viktigt för de länder som står utanför euron att i realiteten kunna stå utanför euroområdet utan att förlora makten över det som inte direkt berör euron.

Danielsson
. Jag berättar gärna för Gahrton att det svenska ordförandeskapet vid övertagandet av ordförandeklubban den 1 januari i år var ganska oroligt för hur det skulle fungera med eurogruppen kontra Ekofinrådet.
Vi var rädda för att vi skulle hamna i en situation där - i likhet med vad Gahrton antyder - besluten skulle fattas i ett rum till vilket vi inte hade tillträde. Sedan skulle det föreligga ett fait accompli som vi enbart hade att verkställa i Ekofinrådet.
Jag måste dock i en mycket ärlig bedömning säga att det inte har blivit så. Det har visats mycket stor respekt för de principer som slogs fast i det beslut jag citerade från Luxemburg, dvs. det som fattades av Europeiska rådet i december 1997.
Det är helt naturligt att det finns ett diskussionsbehov i den krets av finansministrar som delar den gemensamma valutan. Men det fattas inga reella beslut i den kretsen. Ekofinrådets ställning har respekterats, och det har funnits en mycket stor principiell enhet kring detta. Kan man vara bombsäker på hur det blir i framtiden? Det är svårt att sia, och särskilt om framtiden, som någon sade en gång i tiden.
Jag tycker att det finns all anledning att tro att rådets medlemmar kommer att känna fortsatt solidaritet med de principer som fastlagts i Europeiska rådets tidigare beslut, dvs. att Ekofinrådets ställning skall bevaras. Att sedan en och annan företrädare har uttryckt en personlig mening om att Eurorådets ställning skulle utökas, får vederbörande stå för. Vi försöker värdera hur det varit i praktiken, och då tycker vi att vi utan att darra på stämman kan säga att Ekofinrådets ställning har respekterats.

Talmannen


Yasmine Boudjenah
Fråga nr 3 från (H-0329/01):
Angående: Västsahara FN har beslutat att Minurso skall stanna ytterligare två månader i Västsahara. Den fredsplan som undertecknats mellan Marocko och befrielserörelsen Polisario har inte kunnat förverkligas. Tvärtom finns det större risk än tidigare för att en beväpnad konflikt blossar upp mellan de båda parterna.
Flera uppgifter vittnar om att marockanerna vill ta till vapen igen. Landet har exempelvis meddelat att det tänker skaffa amerikanska eller franska jaktplan. Det kan det göra genom att investera en del av de pengar som det nyligen fick genom avtalet mellan Vivendi och Maroc Telecom (3,5 miljarder dollar).
Dessutom avslöjade den brittiska pressen nyligen att Marocko har kunnat dra nytta av handelsavtalen med Förenade kungariket och förse sig med nya vapen och återuppbygga sin militärmakt: Mirageplan samt reservdelar som redan skulle ha gjort det möjligt att tillverka 56 kanoner. Dessa vapen kommer senare att placeras längs gränsen, längs den s.k. försvarsmuren. Om uppgifterna stämmer innebär det att handeln är olaglig eftersom gemenskapslagstiftningen, uppförandekoden för export av vapen, förbjuder försäljning av vapen till länder eller områden där konflikt råder.
Kan rådet bekräfta dessa uppgifter? Ämnar det vidta åtgärder mot den här medlemsstaten?

Danielsson
. Rådet har inte diskuterat det speciella ärende som tas upp i frågan.
Tvärtemot vad som antyds i frågan finns det ingen gemenskapslagstiftning om vapenexport. Därför kan frågan inte uppstå om huruvida någon speciell transaktion är olaglig eller inte i förhållande till gemenskapsrätten. Den uppförandekod som den ärade ledamoten hänvisar till antogs den 8 juni 1998 och bygger på gemensamma kriterier för överföringar av konventionella vapen. Enligt tillämpningsbestämmelserna i uppförandekoden kommer varje medlemsstat "från fall till fall att pröva de ansökningar om exportlicens för krigsmateriel som ställs till den, mot bakgrund av bestämmelserna i uppförandekoden".
Beslut om huruvida exportlicens skall beviljas fattas således av varje enskild medlemsstat, och det tillkommer inte rådet att bedöma sådana individuella transaktioner. Enligt koden måste medlemsstaterna varje år i rådet utbyta information om sin vapenexport, vilket möjliggör en gemensam bedömning av hur koden fungerar. Den årliga bedömningen av hur koden fungerar avspeglas i en årlig rapport i enlighet med tillämpningsbestämmelse 8.
Rådets allmänna politiska linje när det gäller konflikten i Västsahara är att fullt ut stödja Förenta nationerna och FN:s generalsekreterares personliga sändebud, James Baker, i dennes strävan att finna en lösning på konflikten. Rådet är övertygat om att FN-processen utgör den bästa ramen för en snabb, varaktig och överenskommen lösning som också skulle öka stabiliteten i hela området.
Det står klart att varje lösning måste kunna godtas av alla parter och bygga på full respekt för de grundläggande demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna. I linje med dessa politiska mål är rådet villigt att bidra till processen och medverka till att skapa ett klimat av förtroende och tillit mellan berörda parter.
I linje med detta föreslog unionen i slutet av förra året de berörda parterna ett antal humanitära och förtroendeskapande åtgärder. Unionen håller nära kontakt med James Baker och undersöker hur man bäst skall kunna stödja FN:s insatser.
Jag vill också understryka att Europeiska unionen är den störste givaren av humanitär hjälp till Saharaflyktingarna, med ett stöd på 20 miljoner euro under de senaste tre åren.

Boudjenah
Herr talman! Jag tackar rådets ordförande. Jag skulle ändå vilja betona att det är beklagligt att man inte kan få uppförandekodens ganska betydelsefulla och strikta kriterier att respekteras. Den här frågan är så pass allvarlig att parlamentsledamöterna i Förenade kungariket numera har fått rätt till insyn i det egna landets vapenförsäljning i hela världen. Det väckte stor uppmärksamhet i detta land, även om beslutet inte har retroaktiv verkan. Brittiska parlamentariker kan således inte vidta åtgärder i affären om vapenförsäljningen till Västsahara.
Jag vill ändå ställa min fråga en gång till: anser ni inte att Europeiska unionen skulle kunna vidta åtgärder liknande "sanktioner" i de fall där uppförandekoden inte följs? Vad som förutom detta oroar mig mest är att jag tror att affären vittnar om Marockos vilja att rusta sig på nytt. Den vittnar också om - vilket är beklagligt - det stöd som detta land får på europeiskt territorium. Detta kan bara förvärra en redan spänd situation i den här regionen. I denna 25 år gamla konflikt finns det en risk för att man tar till vapen när som helst, eftersom situationen är blockerad, framför allt på grund av att Marocko förhindrar ett godkännande av valsedlarna, som ändå har upprättats av Minurso. Jag skulle vilja fråga rådets ordförande om det svenska ordförandeskapet har planer på att göra ett uttalande före juni månads utgång? Jag tänker bl.a. på det tyska ordförandeskapet, som gjorde ett särskilt uttalande om Västsahara. Varför ger inte Europeiska unionen i det sammanhanget ett officiellt erkännande av Front Polisario som samtalspartner i den här konflikten, när Förenta nationerna har gjort det i 25 år?

Danielsson
. Det är nu en gång så att den uppförandekod som rör krigsmateriel inte är juridiskt bindande. Då kan det inte bli aktuellt med sanktioner; det finns ingen rättslig grund för det. Däremot är det svenska ordförandeskapets strävan att på detta område, liksom på de flesta andra områden, verka för ökad öppenhet och insyn. Jag tycker att vi har sett flera positiva, konstruktiva steg på vägen mot ökad öppenhet även när det gäller tillämpningen av uppförandekoden rörande vapenexport. Vi kommer tillsammans med alla andra goda krafter i rådet att försöka ta ytterligare steg på vägen för att öka insynen i frågor som rör vapenexport.
När det gäller konflikten i Västsahara rör det sig om en konflikt som har pågått alldeles för länge. Just nu tror jag att vi alla känner en klar frustration över bristen på framsteg. Rådet är dock av den bestämda uppfattningen att vi bäst tjänar strävan mot en fredlig lösning genom att fortsätta ge ett klart stöd till FN, till FN:s generalsekreterares särskilda sändebud Baker. Det är denna linje som rådet kommer att fortsätta att driva.

González Álvarez
Ordförandeskap ger ett mycket adekvat svar på Boudjenahs fråga, inte bara angående uppförandekoden när det gäller vapen, utan även om konflikten i Sahara, för rådsordföranden vet mycket väl att i Boudjenahs fråga finns oron över Marockos konflikt med Sahara. Och i sitt mycket klara svar talar man om att stödja FN och James Baker, om behovet att uppnå ett godtagbart avtal för alla och hävdar också mycket riktigt att Europa är den största givaren av humanitär hjälp, med 20 miljoner euro.
Frågan är då, om vi nu är de största givarna av humanitär hjälp, borde vi då inte ha en väsentlig politisk roll i denna konflikt, för att undvika att Saharas invånare åter skall ta till vapen och konflikten utökas, och inte bara begränsa oss till att stödja James Baker och FN?
Ett godtagbart avtal, herr rådsordförande, skrevs redan 1992 när saharierna lämnade vapnen för att delta i en folkomröstning som skulle ha genomförts det året.
Vore inte det bästa avtalet att genomföra en folkomröstning med hjälp av Europa?

Danielsson
. Den västsahariska konflikten är mycket svår och har en komplicerad bakgrund. Jag tror att unionen, som ju vill och skall ha en aktiv politisk roll i viktiga och svåra internationella konflikter, bäst gör nytta genom att ge ett starkt stöd till FN:s ansträngningar. Jag konstaterar i den rapport som Baker lade fram i april i år att det faktiskt har skett en del framsteg när det gäller att utveckla olika förslag till självstyre för Västsahara. Jag tror att det i detta läge vore mycket oklokt om vi valde någon annan väg än att just fortsätta att ge detta konstruktiva stöd till Baker.

Carnero González
Herr rådsordförande! Jag skulle vilja att ni hängde med i följande resonemang som är mycket enkelt.
Ni säger att rådet har tagit upp konflikten i Västsahara och att en rad åtgärder har vidtagits för att återupprätta förtroendet mellan parterna. Anser ni att det är en förtroendeskapande åtgärd mellan parterna när en medlemsstat, för övrigt av sådan betydelse som Förenade kungariket, säljer vapen till en av parterna när det råder vapenvila?
För det andra och detta är också ett enkelt resonemang, vad talar vi om för uppförandekod? Varför får jag då intrycket av att många människor, många organisationer, talar om en annorlunda uppförandekod än den ni har tagit upp? Därför att ni har talat om en kod som möjligen skulle kunna existera.
För det tredje skulle jag önska att ni övergav en viss metafysisk inställning, enligt vilken ni stöder Bakers ansträngningar men aldrig säger på vilket ni sätt ni gör det. Kan ni ge ett svar, hur kommer ni att stödja dem?

Danielsson
. Rådet har inte haft anledning att diskutera någon enskild medlemsstats eventuella försäljning av vapen till området. Jag kan därför inte kommentera detta. Jag tror dock att jag tillräckligt tydligt har försökt understryka rådets uppfattning när det gäller hur man på bästa sätt kan nå framsteg i själva konflikten. Rådet har beklagat exempelvis att läget är låst vad gäller frågan om en folkomröstning. FN:s generalsekreterare har föreslagit att parterna skulle diskutera alternativa lösningar för att nå en lösning på konflikten, när det nu visade sig att folkomröstningsfrågan var så svår.
Jag upprepar att jag tror att det vore mycket olyckligt om unionen inte helhjärtat stödde de kollektiva, internationella ansträngningar som görs för att lösa denna svåra konflikt.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 4 från (H-0330/01):
Angående: Fyra afrikanska emigranters död på Tarifas strand vid den spanska kusten i Andalusien Den 21 mars i år upptäcktes ytterligare fyra döda, två män och två kvinnor, en av dem gravid, som hade drunknat på ett tragiskt sätt, precis som många andra, när de försökte nå det europeiska fastlandet och söka efter arbete och skapa sig ett nytt liv. När tänker Europeiska unionen direkt kontakta de spanska myndigheterna för att få ett slut på den här ytterst allvarliga situationen som är en skam för samtliga institutioner, både inom EU och i Spanien?

Danielsson
. Rådet har vid flera tillfällen haft möjlighet att svara på liknande frågor från den ärade ledamoten. Rådets ståndpunkt borde därför vara välkänd. Jag vill hänvisa den ärade ledamoten till det svar som lämnades på hans muntliga fråga H-27/2001 den 14 februari 2001.
Låt mig dessutom understryka de ansträngningar som rådet tillsammans med kommissionen gjort för att genomföra handlingsplanen för Marocko. Låt mig också peka på att kampen mot människosmuggling är en prioriterad fråga. Dessutom vill jag understryka att de spanska myndigheterna inte har någon behörighet i Marocko och att de därför inte kan kontrollera när fartyg av olika slag lämnar Marocko.

Nogueira Román
Herr minister! Sedan jag på nytt lade fram denna fråga har tusentals invandrade personer, med fara för sina liv, fortsatt att komma i småbåtar till de europeiska stränderna i Andalusien. Kvinnor, män, ungdomar, pojkar och flickor, barn, vissa har varit döda när de kommit fram och hittats utan liv i sanden och på klipporna vid den tragiska gränsen mellan Afrika och Europa. Andra har gripits, många har flytt in i landet för att söka ett arbete, något de inte hade i sina hemländer. När skall de europeiska institutionerna, med tanke på denna oacceptabla verklighet, inse att det är ett eget problem som direkt påverkar oss? När skall de reagera för att se till att dessa människor, när de kommer hit, får komma i åtnjutande av de villkor som rättmätigt hör dem till såsom våra bröder och som mänskliga varelser? Jag sade vid ett annat tillfälle här att Europeiska unionen inte får vända bort huvudet för att slippa se den tragiska situation som borde få de europeiska och de spanska institutionerna att skämmas, och som måste tvinga dem att sätta i gång nödvändiga åtgärder för att avhjälpa dem.

Danielsson
. Rådet vänder inte bort huvudet. Rådet inser att detta är ett mycket stort problem, som innebär ett stort mått av mänskligt lidande.
Rådet är djupt engagerat i att i en dialog med Marocko försöka förändra förhållandena på ett sådant sätt att vi inte får dessa outhärdliga exempel på mänskligt lidande som den ärade ledamoten tar upp.

Talmannen


Carlos Carnero González
Fråga nr 5 från (H-0335/01):
Angående: Krav på inresevisum till EU för colombianska medborgare En stor grupp colombianska intellektuella under ledning av nobelpristagaren Gabriel García Márquez har uttryckt sin upprördhet över rådets beslut att kräva inresevisum till EU för colombianska medborgare. De har till och med hävdat att så länge som detta beslut inte ändras, kommer de inte att resa till ett så kulturellt och språkligt närstående land som Spanien, vars regering inte motsatte sig rådets beslut. Spanska intellektuella, inalles 187 personer, har uttryckt sin solidaritet med sina colombianska kollegor. Hänsyn måste tas till att rådets beslut har väckt oro och mött en förkastande attityd.
Är rådet medvetet om den uppfattning som denna grupp intellektuella, ledda av García Márquez, hyser? Tror rådet uppriktigt att viseringskrav är ett lämpligt medel för att bekämpa brott som utförs av colombianska medborgare? Kommer rådet att kontakta nobelpristagaren García Márquez för att ta del av hans argument, och är det i så fall berett att ändra sitt felaktiga beslut, vilket stora delar av den allmänna opinionen - och även undertecknad - kräver?

Danielsson
. Jag vill påminna den ärade ledamoten om att det beslut av rådet som nämns i frågan bygger på ett kommissionsförslag från den 26 januari 2000, ett förslag till en förordning om fastställande av förteckningen över tredje länder, vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna, inbegripet colombianska medborgare, och av förteckningen över de tredje länder, vars medborgare är undantagna från detta krav.
Rådet vill också peka på att parlamentet bekräftade kommissionens förslag i denna fråga vid två olika tillfällen, nämligen i sitt yttrande av den 5 juli 2000 och i sitt andra yttrande som lämnades så sent som den 1 mars i år. Rådet antog följaktligen förordningen med kvalificerad majoritet den 15 mars, och den trädde i kraft den 10 april, dvs. för drygt en månad sedan. Rådet kan därför inte riktigt förstå ledamotens uppfattning att beslutet var felaktigt.
Systemet har som det är upplagt utformats med fullt beaktande av öppenhet och insyn, eftersom medlemsstaterna bör meddela de övriga medlemsstaterna och kommissionen vilka åtgärder de vidtar enligt denna förordning. Av samma skäl bör denna information även offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Carnero González
Jag vill formulera om frågan, för det är nödvändigt att rådet svarar mig, inte genom att påminna mig om Europeiska unionens förfaranden för att fatta denna typ av beslut - vilka jag tror vi känner till -, utan i politiska termer.
Rådets beslut att omfatta Colombia i en lista över länder vars medborgare måste ha visa för att komma in i Europeiska unionens länder, tjänar inte bara till att bekämpa den organiserade brottslighet som vissa colombianska medborgare kan spela en huvudroll i, utan också att få vanliga medborgare att betala priset att vara tvungna att gå via visering.
På samma sätt försvårar det i onödan förståelsen mellan Europeiska unionen och Colombia, ett så närstående land, så som det har uttryckts, inte av mig utan av många intellektuella i Colombia, med inte mindre än García Márquez i spetsen. Jag tror mig veta att exempelvis García Márquez nyligen har avstått från att resa till Spanien för att delta i 25-årsfirandet för dagstidningen "El País", för att uppfylla de intellektuellas åtagande att inte resa till unionen, åtminstone inte till Spanien, förrän denna regel har rivits upp.
Jag ber er att svara och hoppas att ert svar är jakande: kommer rådet att se över detta beslut inom en omedelbar framtid efter att ha samrått med det colombianska samhället och med dess myndigheter?

Danielsson
. Anledningen till att jag gav ett i ledamotens tycke byråkratiskt och procedurmässigt svar var att det faktiskt fanns en antydan i ledamotens fråga att beslutet var felaktigt. Då tycker jag att det är en viss poäng i att peka på att alla regler, inklusive hörandet två gånger av denna kammare, har iakttagits.
Självklart står det sedan den ärade ledamoten fritt att inte sympatisera med innehållet i beslutet, men det har fattats nyligen, och alla gällande regler har respekteras. Det finns såvitt jag vet för närvarande inga tankar på att göra några förändringar i det.

Talmannen


Christa Klaß
Fråga nr 6 från (H-0338/01):
Angående: Betänkande av parlamentsledamot Christa Klass om saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar Den 24 oktober 2000 antog Europaparlamentet betänkandet om saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar med stor majoritet (A5-0195/2000, C5-0090/2000).
I vilket skede befinner sig rådet vad gäller den fortsatta behandlingen av dokumentet? Varför har det hittills inte färdigbehandlat direktivet? När kommer direktivet upp på rådets dagordning för slutlig behandling och för vidarebefordran till medlemsstaterna för genomförande?
Kommissionens förslag och Europaparlamentets betänkande om saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar ger de berörda inom näringslivet större rättssäkerhet på dessa områden som är så viktiga för vinodlingen inom EU. Klara föreskrifter för odling, godkännande, registrering och kontroll skall förenkla handeln och ge den en tydlig rättslig grund. Det är oförståeligt att rådet efter fem månader ännu inte har fattat beslut i frågan.

Danielsson
. Låt mig inledningsvis säga att jag är helt överens med den ärade ledamoten när det gäller vikten av rättsakten i fråga. Låt mig också säga att rådet uppskattar det arbete som Klaß har utfört som föredragande i detta viktiga ämne. Rådet har också i hög grad beaktat Europaparlamentets yttrande. Det är därför mycket förståeligt att parlamentet är oroat över den fördröjning som har inträffat när det gäller rådets slutliga beslut i frågan.
Anledningen till att det slutliga beslutet har fördröjts är att några medlemsstater har bett om ytterligare betänketid för bestämmelserna om genetiskt modifierade organismer, trots att dessa bestämmelser på intet sätt skiljer sig från gällande gemenskapsregler och motsvarar dem som nyligen antogs enligt gemenskapsdirektiven om utsäde och skogsodlingsmaterial.
Antagande av direktivet stod på dagordningen för jordburksrådets möte i november förra året. Det sköts upp till december och sedan till januari i år, eftersom ingen enighet nåddes om bestämmelserna om genetiskt modifierade organismer.
Det är emellertid det svenska ordförandeskapets mål att nå enighet för att stödja och anta den nya lagstiftningen i rådet före utgången av det svenska ordförandeskapet, dvs. senast i juni månad i år.

Klaß
Herr talman! Jag vill fråga rådsordföranden om det kan vara normalt att vi får vänta på beslut i fem månader. När allt kommer omkring har ju även vi arbetat på detta. Om vi betraktar detta direktiv så handlar det till syvende och sist om att förfoga över tydliga regler för odling, tillstånd, registrering och kontroll för att få till stånd en rättslig trygghet för vinförädlarna i Europeiska unionen. Detta är mycket viktigt även för näringslivets aktörer och handelspartnerna inom EU.
För det andra har man enligt vad jag erfar alltid velat avvakta tills direktiv 90/220 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön har antagits. Nu har detta passerat medlingskommittén och är därmed antaget. Därför finns det enligt min mening inte längre någon anledning att dra ut ytterligare på detta. Direktivet i fråga säger ingenting om det slutgiltiga tillståndet. Detta skall tas upp och beslutas i direktivet om utsättning av genetiskt modifierade organismer. Därför ber jag enträget att parlamentets arbete inte skall sinkas utan föras framåt i rådet.

Danielsson
. Jag delar helt den ärade ledamotens uppfattning. Ordförandeskapets fasta linje är att försöka föra frågan till beslut. Som jag nämnde, har vi fram till juni månad på oss att försöka klara av detta.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 7 från (H-0340/01):
Angående: Svenskt undantag vad gäller offentlighet för EU-dokument Ur broschyren "EU-avtalet", utgiven av Utrikesdepartementets handelsavdelning 1994 inför den svenska folkomröstningen om EU-medlemskapet: "Offentlighetsprincipen förblir ograverad och är ej förhandlingsbar".
Detta löfte gavs till det svenska folket inför det svenska EU-medlemskapet. Leder detta förbehåll till att Sverige undantas från EU-regler som kan begränsa tillämpningen av den nationella offentlighetsprincipen?

Danielsson
. I min funktion som tjänstgörande rådsordförande kan jag inledningsvis fatta mig mycket kort. Jag vill påpeka att nationell lagstiftning om allmänhetens tillgång till handlingar inte omfattas av en harmonisering av gemenskapens lagstiftning. Vi förutser heller inte någon sådan harmonisering i framtiden.

Sjöstedt
Jag tackar för svaret. Som rådets tjänstgörande ordförande säkert anat avser jag EU-handlingar som inkommer till nationer.
EU har nu antagit ett nytt regelverk, en förordning, på grundval av artikel 355, vilket gör att man har mer rättslig grund att stå på. I förordningen talas det om lojalitet med EU:s regler. Det talas också om att man skall begära vägledning i otydliga fall.
Om kommissionen och EG-domstolen på grundval av denna förordning finner att ett land på nationell nivå inte kan lämna ut EU-handlingar som är hemligstämplade på EU-nivå, kan gemenskapslagstiftningen stå i strid mot den svenska offentlighetsprincipen. Anser rådsordföranden att ett sådant scenario är uteslutet? I så fall varför?

Danielsson
. Jag anser att ett sådant förfarande som Sjöstedt beskriver är uteslutet. Jag konstaterar för det första att det i ingressen till den rättsakt man enats om uttryckligen sägs att förordningen varken har till syfte eller effekt att ändra nationell lagstiftning om handlingsoffentlighet.
För det andra hänvisar Sjöstedt till lojalitetsprincipen. Den är inte ny. Den så kallade lojalitetsprincip som finns i EG-fördragets artikel 10 har vi levt med hela tiden. Den har inte förändrats i förhållande till den överenskommelse som träffades här och som parlamentet godkände i början av denna månad.
Jag vill understryka att det konsultationsförfarande som införs genom artikel 5 i den nya rättsakten endast är rådgivande. Om vi talar om svenska förhållanden är det i sig inte något nytt att svenska myndigheter vid tillämpning av reglerna om utrikessekretess kan behöva konsultera institutionerna för att kunna göra en korrekt skadebedömning. Detta är väl känt i svensk lagstiftning, och ingenting i det hänseendet ändras genom den nya rättsakten.

Sacrédeus
Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet, och jag vill tacka Danielsson för hans svar. Jag vill självfallet också tacka för det engagerade arbete som har lagts ner för att ge EU en ny hållning till principen om allmänhetens tillgång till EU-handlingar, en offentlighetsprincip.
Ändå vill jag ställa en fråga. Kan vi i Sverige få se en utveckling där svenska myndighetsföreträdare pålägger sig en självcensur i sådana lägen där det görs olika bedömningar i Bryssel och på europeisk myndighetsnivå i förhållande till Sverige, beträffande huruvida sekretessreglerna skall tillämpas eller inte? Denna fråga om självcensur och om att kunna ha en egen svensk uppfattning när en annan bedömning görs i Bryssel är ett relevant diskussionsämne.

Danielsson
. Den fråga som Sacrédeus ställer är givetvis relevant. Den är kanske än mer relevant i en svensk riksdag än i detta illustra Europaparlament. Jag hyser stor tillit till de svenska myndigheternas förmåga att oberoende bedöma sådana frågor. Jag tror att risken för självcensur är mycket liten.
Låt mig bara understryka att de regler som detta parlament har tagit ställning till och aktivt bidragit till att utarbeta i rådets tycke är överlägsna den ordning vi hittills haft vad gäller öppenhet för dokument. Nu har vi en rättsakt som omfattar alla handlingar, och det s.k. Solana-beslutet från förra året har inte längre någon giltighet. Vi har obligatoriska register. Vi har ett krav att skyndsamt pröva om handlingar kan släppas eller inte. Vi har sekretessbestämmelser som är tydligt definierade osv.
Till stor del tack vare detta parlament kommer EU:s institutioner alltså att få mycket bättre och tydligare regler för öppenhet och tillgänglighet.

Newton Dunn
Bara för att visa att denna fråga inte bara är av intresse för svenskarna i Europeiska unionen, utan också för andra nationaliteter: Tillämpas detta nya förfarande i rådet? Om inte, när kommer så att ske? Med andra ord: När kan jag få mitt första dokument från rådet?

Danielsson
. Jag vet inte om ledamoten begär att rådets tjänstgörande ordförande skall göra en bedömning av ett konkret ärende - det tror jag är tämligen omöjligt.
När denna rättsakt har trätt ikraft utgår jag ifrån att unionens samtliga institutioner tillämpar dess bestämmelser på ett kompetent sätt, vilket innebär att det så småningom blir möjligt för Newton Dunn och andra att få tillgång till de handlingar som inte omfattas av den sekretessprövning som alltid måste göras.

Talmannen


Ioannis Marinos
Fråga nr 8 från (H-0342/01):
Angående: Rådets hållning till Turkiets våldsgärningar Den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Solana sade nyligen under ett besök i Skopje, huvudstad i före detta jugoslaviska republiken Makedonien (FYROM), att "det vore fel av FYROM:s regering att föra förhandlingar med terroristerna"(från UCK). Och han tillade att ledningen för FYROM har EU:s stöd, men för dem som använder våldsmetoder finns det ingen plats i unionen. Efter ett sådant här kategoriskt ställningstagande skulle jag vilja fråga rådet varför denna principiella hållning inte gäller lika väl för Turkiet, som 1974, genom att bryta mot internationell rätt och med våldsmetoder, ockuperade 40 procent av Cyperns yta och sedan dess vidmakthållit denna ockupation, trots FN-beslut i frågan? Vet inte rådet att landet i fråga, som nyligen även erhöll status som ett av EU:s kandidatländer, med våld hindrar den kurdiska minoriteten i landet att utöva sina individuella och politiska rättigheter, att man behandlar fångarna i landets fängelser med metoder som överskrider gränserna för det vi brukar kalla våld, att man fängslar journalister och överlag upprätthåller statsmakten med våldsmetoder och att man bryter mot alla konventioner om mänskliga rättigheter, något som Internationella domstolen för mänskliga rättigheter upprepade gånger konstaterat?

Danielsson
. Rådets ståndpunkt när det gäller Cypernfrågan och situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Turkiet, inklusive kurdfrågan, är väl känd. Den framgår kanske tydligast i rådets beslut om partnerskap för anslutning med Turkiet som antogs den 8 mars 2001.
Ett ansenligt antal av prioriteringarna och målen i partnerskapet för anslutning har att göra med just de mänskliga rättigheterna. Beträffande Cypernfrågan upprepade man i denna akt vad som sades vid Europeiska rådets möte i Helsingfors i december 1999.
Unionen kommer nu att mot bakgrund av partnerskapet för anslutning och Turkiets nationella program för antagande av regelverket att inrikta sig på att Turkiet verkligen genomför dessa prioriteringar. Ett associeringsråd är utsatt till den 26 juni 2001, då frågan om genomförande kommer att tas upp. Kommissionen har meddelat att man kommer att offentliggöra den återkommande rapporten om Turkiet och de andra kandidatländerna i november i år.

Marinos
Herr talman! Jag tackar rådets ordförande för hans svar till mig, som jag i princip finner tillfredsställande, även om han inte håller sig till ämnet. Jag frågade varför man när det gäller Turkiet, som redan blivit kandidatland, kan föra en vänskapsfull dialog, samtidigt som detta land utövar våld mot Cypern, medan Solana säger att vi i andra fall inte för någon dialog med länder som utövar våld.
Jag skulle dessutom vilja veta om rådet känner till följande nya provokationer som utförts av detta land, dvs. av Turkiet. För det första; den påstått freds- och Europavänlige utrikesministern Cem har framfört ett hot om att det inte kommer att finnas några gränser för Turkiets reaktioner, om Cypern accepteras som fullvärdig medlem i unionen. Han riktar alltså ett hot mot alla. För det andra; det turkiska flygvapnet har återigen upprepade gånger kränkt Greklands luftrum och tvingat det grekiska flygvapnet till farliga motåtgärder. För det tredje; Internationella domstolen för mänskliga rättigheter här i Strasbourg fördömde för en vecka sedan Turkiet för att det på ett flagrant sätt kränker grekcyprioternas mänskliga rättigheter i den del av Republiken Cypern som är ockuperad av turkiska trupper. Hur vill rådets ordförande kommentera dessa uppgifter?

Danielsson
. Jag konstaterar, som jag gjort flera gånger förr, att i och med partnerskapsavtalet med Turkiet, har unionen möjlighet att noga följa den politiska utvecklingen i Turkiet. Det ger också en möjlighet att föra en dialog med de turkiska myndigheterna och den turkiska regeringen, när rådet anser att så är påkallat.
Rådet väljer allt som oftast dialog som metod för att komma till rätta med förhållanden som man inte anser vara acceptabla. Jag vill också peka på att nästa diskussionstillfälle är just det kommande mötet med associeringsrådet med Turkiet den 26 juni 2001.

Rübig
Herr talman! I eftermiddags stormades plenarsalen lagvidrigt under debatten om Turkiet. Det var inte första gången som vi ansattes på detta sätt. Detta handlar även om de europeiska institutionernas säkerhet. Planerar rådet egentligen att förstärka säkerhetsåtgärderna för de europeiska institutionerna?

Danielsson
. Jag tror inte att det är en sak för rådet att kommentera den säkerhetsordning som råder i parlamentet.

Talmannen
Herr Rübig! Jag kan informera er om att frågan om säkerhet är en angelägenhet för detta parlament, och presidiet behandlar just nu, under dessa dagar, denna fråga med tanke på budgeten, eftersom man har visat på otillräckligheter i säkerhetsorganisationen, och naturligtvis måste vi skydda debatterna, oavsett vilka som protesterar och hur många legitima argument de än har. Det är inte rådet som ansvarar för säkerheten i lokalerna i parlamentets tre olika högsäten. Och ni skall veta att detta behandlas med all noggrannhet.
Den andra följdfrågan kommer från Fatuzzo. Ni har ordet.

Fatuzzo
Jag har lyssnat på ordförandeskapets svar på det problem som Marinos så väl beskrev, Turkiets förhållande till grekcyprioter och kurder. Jag skulle vilja fråga rådet om det granskar, övervakar, känner till och i detta sammanhang tar hänsyn till den armeniska befolkningens i Turkiet situation. Även den har inte obetydliga problem när det gäller att visa sin etniska tillhörighet. I förra veckan träffade jag en biskop i den armeniska kyrkan som berättade att den armeniska befolkningen i Turkiet har stora svårigheter.

Danielsson
. Låt mig upprepa att en fördel med partnerskapsavtalet med Turkiet är att det ger möjlighet att noggrant följa situationen i landet. Det gäller inte bara situationen för den kurdiska minoriteten utan givetvis också för den armeniska befolkningsgruppen. En sådan uppföljning görs.

Talmannen
Frågorna nr 9 och 10 bortfaller. Frågeställarna har fått en skrivelse som förklarar att enligt arbetsordningen kan inte frågor som finns med på föredragningslistans tas upp i frågestunden, och som ni vet har kommissionen och rådet gjort uttalanden om de hungerstrejkande turkiska fångarnas allvarliga situation. Detta är en direkt, tydlig och tillämpning av parlamentets arbetsordning som inte ger upphov till några tvivelsmål.
Hur som helst har Alyssandrakis ordet för en ordningsfråga.

Alysandrakis
Herr talman! Vi har visserligen fått svar från rådet, och både rådet och kommissionen har gjort uttalanden. Emellertid har vi ju under frågestunden möjlighet att ställa en kompletterande fråga. Denna rättighet går vi miste om genom beslutet att det inte skall bli någon debatt i detta sammanhang.

Talmannen
Enligt arbetsordningen tillåts ingen behandling av dessa frågor då de ingår i rådets och kommissionens uttalanden. Jag tror inte att vi genom arbetsordningen i det här fallet överträder någon grundläggande rättighet. Ni har många möjligheter att komma till tals i parlamentet.

Talmannen


William Francis Newton Dunn
Fråga nr 11 från (H-0348/01):
Angående: Västeuropeiska unionens satellitinstallationer i Torrejon Till följd av Europeiska rådets beslut i Nice undrar jag vilka planer och tidsperspektiv som finns för att överföra dessa installationer från Västeuropeiska unionen till EU?

Danielsson
. Europeiska unionen bekräftade vid toppmötet i Nice att den har för avsikt att ta över VEU:s krishanteringsfunktioner. Rådet noterade de principbeslut som tagits om införlivande av de tillämpliga uppgifterna inom Västeuropeiska unionen i Petersbergsuppgifterna. De rörde bland annat inrättande av ett satellitcentrum och ett institut för säkerhetsstudier i form av organ, där lämpliga delar av de nuvarande parallella VEU-strukturerna skulle införlivas.
Det svenska ordförandeskapet uppmanades att tillsammans med rådets generalsekreterare fortsätta arbetet med denna fråga i rådet (allmänna frågor).
Ett utkast till gemensam åtgärd om inrättandet av ett satellitcentrum för Europeiska unionen håller just nu på att behandlas i rådets instanser. Det svenska ordförandeskapet avser att få det antaget av rådet före utgången av juni månad. Ett satellitcentrum är av största vikt för att stärka förmågan till tidig varning och krisövervakning inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, särskilt den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Centrumet måste ha en stadga och en struktur som gör det möjligt att på ett flexibelt sätt svara på unionens och dess medlemsstaters krav och utföra sina uppgifter i nära samarbete med befintliga institutioner inom gemenskapen på nationell och internationell nivå. Detta centrums personal och infrastruktur bör till en början komma från VEU:s satellitcentrum. De exakta arrangemangen för detta har ännu inte fastställts. Det nyligen inrättade satellitcentrumet, som skall ligga i Torrejón de Ardoz i Spanien, skall börja sin verksamhet den 1 januari 2002.

Newton Dunn
Tack för detta mycket uttömmande svar, herr rådsordförande. Eftersom budgeten blir operativ inom Europeiska unionen den 1 januari, kommer då budgeten för satellitcentrumet att bli en del av EU:s säkerhets- och försvarsbudget, som rådet kommer att lägga fram och som parlamentet kan diskutera och ändra om man finner detta lämpligt? Kommer budgeteringen att ske i enlighet med EU:s normala finansiella förfaranden?

Danielsson
. Satellitcentrumets budget kommer att bestå av bidrag från medlemsstaterna med en fördelning enligt en s.k. GNP key, dvs. den ligger utanför den traditionella budgeten. Centrumets verksamhet kommer att finansieras enligt en särskild fördelning på medlemsstaterna efter deras bruttonationalinkomst.

Talmannen


Alexandros Alavanos
Fråga nr 12 från (H-0352/01):
Angående: USA:s presidents uttalanden om Kyotoavtalet USA:s president har gjort klart att USA inte tänker respektera Kyotoavtalet och sina åtaganden om att minska utsläppen av växthusgaser i syfte att reducera växthuseffekten. USA:s motivering är att avtalet inte svarar mot landets ekonomiska intressen. De muntliga reaktionerna som kommit på Bushs uttalanden från europeiska ledare innehåller ingen politisk substans. Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att reagera på USA:s cyniska inställning, som omintetgör det internationella avtalet? Överväger rådet eventuella ekonomiska sanktioner?

Danielsson
. Unionens åtgärder och ståndpunkter i denna fråga är väl dokumenterade, inte minst genom den utförliga mediabevakningen av de senaste kommentarerna och de omfattande bilaterala samråd som rådet genomfört. Rådet behöver knappast erinra om att Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater har spelat, och fortsätter att spela, en mycket aktiv roll i de internationella förhandlingarna om klimatförändringar. I sina slutsatser har rådet gång på gång bekräftat sitt åtagande att nå ett avtal i den återupptagna sjätte partskonferensen, att slå vakt om Kyotoprotokollets miljömässiga integritet och att skapa villkor för dess ratificering och ikraftträdande senast år 2002. Det behöver säkert inte upprepas att rådet står fast vid både sin politik för klimatförändringar och dessa åtaganden.
Vid Europeiska rådets möte i Stockholm i mars 2001 bekräftades på nytt det starka engagemanget för Kyotoprotokollet som grund för det internationella arbetet med att minska utsläppen. Europeiska rådet anmodade alla förhandlingspartner att konstruktivt bidra till att nå ett avtal om de närmare villkoren för att genomföra Kyotoprotokollet och underlätta ett framgångsrikt resultat. Rådet står fortfarande fast vid sin tro på Kyotoprotokollet och på Kyotoprocessen.
Ett omfattande samråd med andra parter har genomförts av trojkan, som har träffat Kanada, Iran, som är nuvarande ordförande i Group of 77, Ryssland, Kina och Japan för att samla stöd för Kyotoprocessen och de ansträngningar som ordföranden för partskonferensen, den holländske miljöministern Pronk, gör. Ytterligare bilaterala förhandlingar på samma tema kommer naturligtvis att pågå inför andra rundan av den sjätte partskonferensen i Bonn i sommar. Unionen har också meddelat sitt åtagande att gå vidare med förberedelserna för ratificering senast 2002, även om Förenta staterna beslutar att inte delta. EU:s omedelbara strategi innebär alltså att tillräckligt stöd för Kyotoprocessens fortsatta framgång skall säkras, trots Förenta staternas nuvarande ståndpunkt.
Unionen har vidare direkt klargjort sin inställning för den nya administrationen i Washington genom flera företrädare på hög nivå, bl.a. den svenske miljöministern Kjell Larsson och miljökommissionären Margot Wallström.
Den viktigaste målsättningen just nu är att få tillbaka Förenta staterna i Kyotoprocessen. EU understryker att klimatfrågan är en viktig del av de transatlantiska förbindelserna och anmodar Förenta staterna att konstruktivt bidra till denna process.

Koulourianos
Tack, herr rådsordförande! Jag nöjer mig med ert svar och hoppas bara att ni fortsätter med era ansträngningar att övertala Förenta staterna att ta hänsyn till Kyotoprotokollet.

Danielsson
. Jag vill bara tillägga att frågan om Kyotoprotokollet givetvis blir ett viktigt ämne under de diskussioner mellan Europeiska unionen och Förenta staterna som kommer att äga rum den 14 juni 2001 i Göteborg vid Europeiska rådets toppmöte. Då får kommissionens ordförande och Europeiska rådets ordförande möjlighet att direkt inför den amerikanske presidenten understryka vilken vikt vi fäster vi denna fråga.

Talmannen


Lennart Sacrédeus
Fråga nr 13 från (H-0353/01):
Angående: Minnet av Förintelsen Som en uppföljning till den svenske statsministern Göran Perssons initiativ att i januari 2000 arrangera den uppmärksammade Internationella Stockholmskonferensen om Förintelsen antog Europaparlamentet den 7 juli 2000 en skriftlig förklaring om minnet av Förintelsen. I denna uppmanar parlamentet rådet och kommissionen att öka sina insatser för att främja hågkomsten av och undervisning och forskning om Förintelsen, främja studier om Förintelsens alla dimensioner, finna lämpliga former av högtidlighållande av Förintelsen, bland annat en europeisk årsdag för Förintelsen, samt att vidta alla åtgärder som krävs för att underlätta arkivöppning i syfte att se till att alla dokument som rör Förintelsen görs tillgängliga för forskare.
På vilket sätt har rådet agerat för att uppfylla Europaparlamentets uppmaningar? Finns det i dag några planer på att inrätta en gemensam europeisk dag eller nationella minnesdagar för att högtidlighålla minnet av Förintelsen?

Danielsson
. När det gäller frågan om att undervisa och höja medvetenheten om Förintelsen vill jag bara erinra Lennart Sacrédeus om det svar som gavs på en skriftlig fråga från Joan Colom i Naval i mars 2000 och som jag vet att ni också har haft möjlighet att ta del av. I fråga om att inrätta en europeisk årsdag till minnet av Förintelsen vill rådet bara påpeka att det inte har fått några konkreta förslag på detta område. De medlemsstater som är engagerade i den internationella arbetsgruppen för hågkomst av och undervisning och forskning om Förintelsen har följt rekommendationerna från kommittén med regeringsföreträdare och företrädare för frivilligorganisationer att ensidigt och nationellt fastställa årsdagar för hågkomst av Förintelsen. Så har skett i år t.ex. i Tyskland, Sverige, Storbritannien och Italien. Från och med nästa år kommer även Finland att ha en sådan årsdag.
Rådet vill betona att det vi kan lära av historien, bland annat av Förintelsen, visar att det är nödvändigt att här och nu aktivt bekämpa rasism och främlingsfientlighet i alla deras former. I detta sammanhang kommer det europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien att spela en viktig roll, inte minst när det gäller gränsöverskridande insatser. Det kan också noteras att rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar den 28 maj kommer att anta ett uttalande om kampen mot rasism och främlingsfientlighet på Internet. Det är tyvärr ett sorgligt faktum att ny teknologi utnyttjas av antidemokratiska krafter.
Som ett led i de ytterligare ansträngningarna för att sprida kunskap om Förintelsen, så att man bland annat skall kunna dra slutsatser om hur intoleransen i vår tid skall bekämpas, hölls i januari i år en internationell konferens i Stockholm om just kampen mot intolerans. Då träffades företrädare för alla EU:s medlemsstater, kommissionen, OSSE och FN:s generalsekreterare för att diskutera strategier för att bekämpa rasism, antisemitism och främlingsfientlighet.
Låt mig också avslutningsvis säga att rådet verkligen värdesätter Europaparlamentets engagemang på detta område. Jag vill rikta ett särskilt tack till Lennart Sacrédeus själv för hans arbete med det viktiga ställningstagande som parlamentet gjorde i juli förra året i detta ämne.

Sacrédeus
Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet och Lars Danielsson för det utförliga svaret och för de synnerligen generösa slutorden.
Europaparlamentets beslut med anledning av den skriftliga förklaring till minnet av Förintelsen, en direkt uppföljning av statsminister Göran Perssons initiativ om en Stockholmskonferens om detta ämne i januari år 2000, pekar på att vi gärna ser att medlemsstaterna fastställer en nationell, eller ännu hellre en europeisk, minnesdag.
Jag vill peka på den unika möjlighet och den särskilda auktoritet som statsminister Göran Persson har som ordförande i EU just nu och samtidigt initiativtagare till denna konferens, att få än fler länder än de som Danielsson just nämnde att fastställa en årsdag och kanske finna en gemensam sådan.
Jag välkomnar det arbete som görs för bekämpande av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Min konkreta följdfråga är: Är statsministern beredd att under den tid som återstår av det svenska ordförandeskapet aktualisera - om inte annat på ett informellt sätt - möjligheten till en årsdag i olika länder till minnet av Förintelsen?

Danielsson
. Det är en mycket angelägen fråga som Lennart Sacrédeus tar upp. Den har diskuterats ingående också i rådet. En slutsats man drar är att det tyvärr finns många historiska händelser under 1900-talet då grymheter har utförts. Det gäller tyvärr inte bara den förintelse som vi nu har talat om, utan det finns även händelser som man vill minnas och använda som en utgångspunkt för kamp mot intolerans och främlingsfientlighet.
Vi har därför kommit fram till att det förmodligen är lämpligast att låta frågan om en nationell minnesdag vara just en nationell fråga, att inspirera nationella myndigheter att fatta ett sådant beslut. Man bör kanske avstå från att rekommendera en särskild dag, t.ex. att den 27 januari skulle vara en europeisk minnesdag. Det finns så många andra datum. Vi har t.ex. kristallnatten som är viktig att minnas i många länder, och vi har dagarna kring krigsslutet under 1945 som också kan vara sådana dagar. Därför tror vi att den bästa vägen är att inspirera till nationella beslut snarare än att försöka föra fram förslag till beslut på europeisk nivå.

Talmannen


Josu Ortuondo Larrea
Fråga nr 14 från (H-0356/01):
Angående: Kummelfiske: omfattande diskriminering genom en kraftig minskning i delområde VIII (Biscayabukten) I december 2000 fastställde rådet (fiske) den totala tillåtna fångstmängden (TAC) och kvoterna för kummelfiske under 2001, och fastställde därmed den största fångstminskningen hittills i delområde VIII -Biscayabukten- (45 procent), vilket skall jämföras med de nordligare delområdena (58,9 procent). Detta gjorde man utan någon som helst motivering på grundval av det vetenskapliga förvaltningsrådet, även om detta bestånd när det gällt uppföljning och vetenskapliga utvärderingar sedan slutet av 70-talet och fram tills idag betraktats som ett och samma bestånd utan några regionala skillnader mellan de olika delarna av beståndet. På vilka kriterier grundar rådet denna avvikelse?
Eftersom det inte finns några vetenskapliga bevis på att beståndet består av olika delar, och att det snarare rör sig om ett enda bestånd som rör sig över stora havsområden, tillfrågas rådet om det är medvetet om att de subjektiva politiska kriterier som tillämpats innebär en omfattande diskriminering av en av gemenskapens fiskeflottor? Anser inte rådet att det bör ta detta i beaktande och åtgärda det i samband med att det fastställer den totala tillåtna fångstmängden för 2002?

Danielsson
. Jag vill först hänvisa till det svar på fråga nummer 280 som rådet gav den ärade ledamoten under sammanträdesperioden i april i år och dessutom göra följande tillägg.
Mot bakgrund av vetenskapliga utlåtanden från ICES med en rekommendation om lägsta möjliga fångstmängd och om genomförande av en återhämtningsplan för detta bestånd har rådet fastställt den sammanlagda totala tillåtna fångstmängden för kummel till 22 623 ton jämfört med 42 090 ton under 2000. Kommissionen hade föreslagit TAC på endast 11 000 ton för 2001.
Den sammanlagda totala tillåtna fångstmängden för kummel är uppdelad på fyra förvaltningsområden. Enligt den vetenskapliga information som kommissionen hade tillgång till var läget för kummel i förvaltningsområde VII a, b, d och e sämre än i de tre nordligare områdena, varför en proportionellt större minskning av TAC gjordes där.
Åtgärder för år 2002 måste vidtas mot bakgrund av den pågående diskussionen om en återhämtningsplan för kummel.

Ortuondo Larrea
Jag förstår inte svaret eftersom de vetenskapliga studierna om den nordliga kummeln, enligt den information jag besitter, betraktas som ett och samma bestånd. Jag förstår alltså inte var ni har fått uppgifterna ifrån som gör att ni kan göra en uppdelning eller minska beståndet i en del eller en annan: i Biscayabukten och i resten.
För det andra skulle jag vilja säga er, herr rådsordförande, att rådet kanske borde ha tagit hänsyn till socioekonomiska och handelsmässiga faktorer, och i så hög grad som möjligt skydda fiskemöjligheten för kummel, och kräva ett radikalt uppfyllande av de tekniska åtgärderna för fiskeförvaltning som den gemensamma fiskeripolitiken inte har kunnat genomföra de senaste åren, trots de ständiga påpekandena från de organismer som handhar det vetenskapliga förvaltningsrådet.

Danielsson
. Fördelningen av kvoter grundas på biologisk och vetenskaplig rådgivning, alltså inte på socioekonomisk rådgivning. Enligt den vetenskapligt grundade rådgivningen kräver den allvarliga situation som kummelbeståndet befinner sig i drastiska åtgärder.
Eftersom det finns tydliga vetenskapliga belägg för att kummelbeståndet för närvarande är kraftigt överfiskat, har ett antal åtgärder föreslagits av de vetenskapliga rådgivarna på detta område. Detta ger självfallet kortsiktiga socioekonomiska effekter, men förhoppningsvis också positiva, långsiktiga effekter när det gäller beståndet.

Talmannen


Olavi Seppänen
Fråga nr 15 från (H-0357/01):
Angående: Den militära kommitténs ordförande Inom ramarna för rådet har en befattning som ordförande för EU:s militära kommitté inrättats. Vilken institution skall betala denna persons lön, hur fastställs lönen i fråga och har man för avsikt att be Europaparlamentet godkänna denna befattning och den löneutbetalning som den medför?

Danielsson
. Ordföranden i Europeiska unionens militära kommitté är en del av den utsändande medlemsstatens delegation på samma sätt som en ordförande i en kommitté eller arbetsgrupp inom rådet. Detta gäller också ordförandeposter som inte följer ordförandeskapet, t.ex. ordföranden i Ekonomiska och sociala kommittén eller kommittén för ekonomisk politik.
Det ankommer därför på den utsändande medlemsstaten att fastställa och betala ut ordförandens lön. Förfarandet för tillsättning av ordförande i Europeiska unionens militära kommitté kräver inte Europaparlamentets godkännande.

Seppänen
Tack för svaret. Saken är klar. Men har ni glömt att ni lovade att skicka information om de så kallade vise männens löner i fallet Österrike? Det lovade ni förra gången. Avser ni att skicka den informationen?

Danielsson
. Jag kan försäkra den ärade ledamoten att jag i varje fall har undertecknat svaret. Jag hoppas att det är på väg. Ibland är det väldigt långt mellan Stockholm och Strasbourg, men jag kan lova att svaret är på väg.

Talmannen
Vi hoppas att detta problem skall vara löst till nästa sammanträde och att skrivelsen från gemenskapen då har kommit fram.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne kommer frågorna nr 16 och 17 att besvaras tillsammans.

María Izquierdo Rojo
Fråga nr 16 från (H-0359/01):
Angående: Associeringsavtal med Algeriet och kvinnornas situation Med tanke på det kommande associeringsavtalet mellan EU och Algeriet tillfrågas rådet om detta avtal kommer att omfatta något åtagande för att försvara kvinnornas mänskliga rättigheter (inbegripet rätten till utbildning i landsbygdsområden) och förbättra deras familjeställning? Vilka framsteg räknar man med? Vilket stöd kommer EU att ge för att demokratiseringsprocessen även skall nå kvinnorna?

Niall Andrews
Fråga nr 17 från (H-0377/01):
Angående: Algeriet Det beräknas nu att 200 000 mord begåtts under de senaste tio åren i Algeriet. Dödandet fortsätter med omkring 200 mord i månaden.
Kan det svenska ordförandeskapet ange vilka åtgärder det vidtagit under den tid Sverige varit ordförandeland för att stödja en internationell oberoende utredning av dessa mord, och vilka initiativ det tänker verka för inom FN för att stoppa morden och den omfattande användning av tortyr som sägs vara ett faktum?

Danielsson
. Låt mig först påpeka att förhandlingarna om ett associeringsavtal mellan unionen och Algeriet går enligt planerna, men det kvarstår fortfarande ett antal viktiga frågor att lösa. Förhandlarna sammanträder nästan varje månad med sikte på att avsluta förhandlingarna i år. Mycket har åstadkommits.
Algeriet har redan preliminärt godkänt följande formulering om de mänskliga rättigheterna: "Respekten för de demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter som fastställs i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna utgör en ledstjärna för gemenskapens och Algeriets inrikes- och utrikespolitik och ingår som en väsentlig beståndsdel i detta avtal". Denna breda hänvisning omfattar mänskliga rättigheter för alla människor, oberoende av kön, och alla områden för civila, politiska samt sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter.
En annan bestämmelse i utkastet ger endera av de avtalsslutande parterna rätt att vidta lämpliga åtgärder om den anser att den andra parten har underlåtit att fullgöra en skyldighet enligt avtalet.
I de pågående förhandlingarna har enighet också uppnåtts om två viktiga ämnen som rör kvinnors situation, nämligen särskild betoning på att ge den kvinnliga delen av befolkningen tillgång till undervisning, inklusive teknisk utbildning, högre utbildning och yrkesutbildning, samt att - inom ramen för socialt samarbete - genom utbildning och medier prioritera främjandet av kvinnornas roll i den ekonomiska och sociala utvecklingsprocessen i takt med den algeriska politiken i frågan.
Att ett associeringsavtal sluts kommer att underlätta och institutionalisera den politiska dialogen med Algeriet, bland annat om frågor som rör de mänskliga rättigheterna.
Vad beträffar ledamot Andrews fråga delar rådet oron över de mord som inträffat i Algeriet under de senaste tio åren. Ordförandeskapet tog genom den svenska utrikesministern upp frågan vid det möte för politisk dialog mellan unionen och Algeriet som ägde rum i Alger den 24 april. Vi uttryckte vår oro över försvinnanden, godtyckliga anhållanden och tortyr. Det överlämnades ytterligare en lista över sådana fall till de algeriska myndigheterna, och vi begärde information om dessa fall. Unionen har också framfört sin oro enligt samma linjer vid årets möte med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i Genève.
Inom ramen för medas tekniska och finansiella stöd till Algeriet stödjer EU ett projekt för att modernisera polisen. I programmet ingår bl.a. utbildning om respekt för mänskliga rättigheter vid polisingripanden. 8,2 miljoner euro har avsatts för detta ändamål. Unionen ger även stöd till utvalda institutioner för att stärka det civila samhället.
När det associeringsavtal med Algeriet som jag nyss nämnde har slutits kommer den politiska dialogen med Algeriet att institutionaliseras. Då får vi en ram inom vilken vi kan framföra vår oro och kritik mot Algeriet.

Izquierdo Rojo
Jag tackar rådets ordförande för svaret, men ni agerar bara litet av en budbärare och ni bör känna till lika bra som jag, att om man inte uttryckligen för in erkännandet av kvinnornas rättigheter i associeringsavtalet kommer de att nonchaleras.
Vi talar om ett land där polisattacker den 29 april åstadkom en massaker på algeriska berber. Och vi diskuterar ett associeringsavtal med detta land.
Jag tycker inte att det är för mycket begärt att man uttrycker kvinnors och berbers rättigheter, och att man även tar med respekten för språkliga, kulturella och medborgerliga rättigheter för de algeriska berberna.
Är rådets ordförande beredd att förmedla denna begäran?

Danielsson
. Som jag nämnde i mitt svar ingår den generella formulering om mänskliga rättigheter i det utkast till associeringsavtal som nu ligger på bordet.
I den allmänna förklaring om de mänskliga rättigheter som finns i associeringsavtalet är det viktigt att man täcker in, inte bara kvinnor, utan även minoriteter. Ni nämnde själv berberna. Det finns många andra grupper som också behöver nämnas. Jag kan försäkra er om att med denna allmänna formulering som grund gjorde exempelvis den svenska utrikesministern, som är en kvinna, tydliga hänvisningar till just nödvändigheten av att uppmärksamma kvinnornas situation i Algeriet.
Detta upprepas hela tiden i dialogen med Algeriet, och det kommer vi att kunna upprepa med ännu större kraft när vi får ett associeringsavtal. Genom avtalet kommer vi att få en ram som gör det möjligt att ta upp alla problem som är relaterade till de mänskliga rättigheterna. Jag tror att vi har precis samma uppfattning om nödvändigheten av att förbättra kvinnornas situation i Algeriet. Jag tror också att vi har precis samma uppfattning om att vi även måste se till att Algeriet inte bara respekterar kvinnors rättigheter, utan alla mänskliga rättigheter. Låt oss då arbeta tillsammans för att uppnå detta.

Andrews
Herr talman! Jag vill tacka rådets ordförande för ett mycket heltäckande svar, och jag tycker att det verkar som om allt kommer att bli perfekt efter slutandet av detta associeringsavtal. Jag vill fråga honom: Har rådet för avsikt att godkänna detta associeringsavtal om de motbjudande brotten mot de mänskliga rättigheterna fortsätter i Algeriet? Visst är det bra att man undertecknar avtal om mänskliga rättigheter, men saken är den att det inte spelar någon roll vilka initiativ rådet och Europeiska unionen har tagit i Algeriet under årens lopp, situationen har ändå - precis som i Turkiet - blivit värre i stället för bättre. Jag vill fråga honom: Är det rådets avsikt att samtycka till associeringsavtalet när frågan tas upp i oktober eller november? Jag anser själv att man bör ta till alla tänkbara sanktioner mot den algeriska regeringen för att se till att de mänskliga rättigheterna respekteras när det gäller alla: män, kvinnor och barn.

Danielsson
. Jag vill inte föregripa rådets slutliga ställningstagande till associeringsavtalet, men jag tycker ändå att det är viktigt att ställa frågan: Varför har unionen ett sådant instrument som associeringsavtal? Det är i varje fall inte för att ett associeringsavtal skulle ge något slags carte blanche till en regering eller ett land att göra vad som helst.
Man har ett associeringsavtal för att unionen vill ha en ram, en form inom vilken man bl.a. kan föra en politisk dialog - också om saker man inte är överens om. Det är därför vi vill ha associeringsavtal. Rådet tror att detta är ett effektivare instrument än att bara låta saker och ting ske.
Associeringsavtalen är, vilket fallet Turkiet visar, ett effektivt instrument för unionen att kunna påpeka och kritisera förhållanden den inte accepterar. Det går långsamt ibland, och vi kan alla känna oss frustrerade, men dialog är i dessa sammanhang alltid mer effektivt än isolering.

Talmannen


Manuel Medina Ortega
Fråga nr 18 från (H-0366/01):
Angående: "Allt utom vapen"avtal Vad kommer det nyligen upprättade "allt utom vapen"avtalet om upphävande av tullar för de minst utvecklade länderna att innebära för bananproducenterna inom EU och de traditionella leverantörerna från AVS-länderna?

Danielsson
. Det är en viktig fråga som den ärade ledamoten tar upp. Jag kommer därför att ge ett relativt långt svar, trots den sena timmen.
Som den ärade ledamoten känner till antogs den så kallade "allt utom vapen"förordningen av rådet den 26 februari 2001 där tullfriheten utan några kvantitativa begränsningar utsträcks till att gälla alla produkter med ursprung i de 49 minst utvecklade länderna i världen, utom vapen och ammunition. Förordningen trädde i kraft den 5 maj 2001. Vi menar att denna åtgärd utgör ett meningsfullt bidrag till den ekonomiska utvecklingen av de minst utvecklade länderna och att den också är ett konkret bevis på unionens politiska goda vilja gentemot utvecklingsländerna i samband med förberedelserna inför nästa runda i WTO-förhandlingarna.
Förordningen var resultatet av intensiva diskussioner i rådet, där man fullt ut tog hänsyn till den konsekvensanalys som kommissionen utarbetat och till medlemsstaternas behov av försäkringar om de närmare bestämmelserna för genomförandet av det föreslagna systemet. Dessa försäkringar rörde inte endast medlemsstaternas intressen, utan även förslagets konsekvenser för de AVS-stater som inte hör till de minst utvecklade länderna samt önskemålet om att säkerställa att de minst utvecklade länderna själva snarare än tredje part drar fördel av det nya systemet.
Tveksamheterna gällde i huvudsak tre särskilt känsliga produkter: bananer, ris och socker. I den slutliga texten togs hänsyn till tveksamheterna i dessa avseenden, medan huvudprincipen att EU bör vidta meningsfulla åtgärder för att förbättra den ekonomiska situationen i de minst utvecklade länderna bibehölls. När det gäller bananer, ris och socker sköts därför genomförandet upp medan enighet nåddes om principen om tillträde utan tullar och kvoteringar. I fråga om bananer uppsköts den fullständiga liberaliseringen till 2006. Under tiden kommer det att införas årliga tullsänkningar på 20 procent från och med januari 2002.
Mot bakgrund av de infrastrukturproblem som tänkbara bananexportörer i de minst utvecklade länderna för närvarande möter är det i detta skede svårt att med säkerhet bedöma vilken omedelbar inverkan förordningen kommer att få på bananmarknaden. Som tidigare nämnts har anpassningar gjorts i förordningen för att hänsyn skall tas till farhågorna i detta avseende i unionen och i de bananproducerande AVS-länder som inte tillhör gruppen minst utvecklade länder. Dessutom har kommissionen åtagit sig att övervaka tillämpningen av förordningen för att upptäcka och ta itu med alla svårigheter så snart som möjligt. Kommissionen kommer att undersöka i vilken utsträckning de minst utvecklade länderna drar nytta av förordningen och om de tillgängliga instrumenten är tillräckliga för att, när det är motiverat, ta itu med svårare störningar på gemenskapens marknader och när det gäller regleringsmekanismerna, särskilt för ris, socker och bananer. Mot bakgrund av denna undersökning kommer kommissionen att förelägga en rapport år 2005 och lägga fram de förslag som behövs.
Som den ärade ledamoten säkert känner till är rådet fullt medvetet om sina AVS-partners problem när det gäller bananmarknadens funktion och gör sitt yttersta för att ta hänsyn till dessa farhågor i alla relevanta initiativ. I samband med Cotonou-avtalet erkände EU den "överväldigande ekonomiska betydelse" som exporten till EU har för AVS-ländernas bananleverantörer och enades om att vid behov vidta åtgärder för att säkerställa fortsatt lönsamhet hos de bananexporterande företagen i AVS-länderna och fortsatta avsättningsmöjligheter för deras bananer på EU-marknaden. När rådet agerar för att möta behovet av att ändra bananordningen för att den fullt ut skall överensstämma med WTO:s regler, försöker man därför även införa garantier för att förhindra att AVS-bananer utestängs från marknaden.
På denna punkt vill jag också nämna den principöverenskommelse som nåddes strax före påsk mellan kommissionen och Förenta staterna när det gäller den långvariga tvisten mellan EU och USA om handelsordningen för bananer. Rent allmänt syftar de delar i överenskommelsen som rör AVS-leverantörer till att skydda deras ställning genom att säkerställa tillförlitligare och gynnsammare villkor för AVS-staternas tillträde till EU-marknaden. Särskild betydelse i detta avseende har det föreslagna införandet av en kvotering, uteslutande reserverad för AVS-leverantörer, och av ett historiskt licenssystem, som visar sig gynna AVS-leverantörerna mer än det tidigare förslaget "först till kvarn får först mala". I detta sammanhang vill jag också erinra om att när EG:s organisation av marknaden för bananer år 2006 övergår till ett system med enbart tullar, kommer en tullpreferens att ändå ge AVS-staterna en relativ fördel.
Enligt kommissionens förslag måste rådet lämna formella synpunkter på vissa detaljer i principöverenskommelsen med USA. Parlamentet kommer naturligtvis att höras om varje eventuell ändring i rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer.
Slutligen vill jag erinra om rådets förordning om ett inrättande, från den 1 januari 1999, av ett särskilt stödsystem för AVS-stater som är traditionella bananleverantörer. Detta system erbjuder tekniskt och ekonomiskt bistånd för att hjälpa AVS-leverantörer att anpassa sig till nya marknadsvillkor och öka sin konkurrenskraft, samtidigt som mer miljövänliga produktions- och saluföringsmetoder uppmuntras. Det ekonomiska och tekniska bistånd som tillhandahölls enligt denna förordning uppgick år 2000 till nästan 45 miljoner euro.

Medina Ortega
Jag tackar rådets ordförande för den långa förklaringen, men jag vill fråga er om det enda skydd, i enlighet med de nya bestämmelserna för bananer från den 1 januari 2006, som gemenskapsproducenterna av bananer, och AVS-länderna som också räknas dit, kommer att ha är tullarna.
Gemenskapen har precis avvisat tullarna. Från den 1 januari 2006 kommer alltså detta skydd inte att finnas, min bedömning är att de som tjänar på denna åtgärd är de stora multinationella bolagen. Om jag vore chef i ett multinationellt företag, skulle jag överföra odlingarna i Centralamerika och Ecuador, eller andra länder, till ett av dessa mindre utvecklade länder, för från och med den 1 januari 2006 skulle jag ha en garanti om att det inte fanns någon begränsning av importen till följd av detta avtal.
Frågan jag vill ställa till rådets ordförande är om ni har tänkt på vad detta innebär, såväl för gemenskapsproducenterna, av vilka några lever i mycket underutvecklade områden i gemenskapen, som för producenter från andra AVS-länder som inte heller har en särskilt hög levnadsnivå.

Danielsson
. Som jag nämnde, har kommissionen gjort en konsekvensanalys när det gäller effekterna på gemenskapens egen bananproduktion. Den bedömning som kommissionen gör är att det på medellång sikt rör sig om minimala konsekvenser. Den ärade ledamoten pekar vidare på andra möjliga åtgärder som multinationella företag kan vidta på grund av dessa ändrade regler. Det är just för att kunna möta sådana åtgärder som kommissionen kommer att rapportera - nästa gång 2005. Jag förutsätter att det därefter blir en kontinuerlig bevakning av kommissionen, så att det inte blir ett felaktigt utnyttjande av denna nya bananordning.
Jag är övertygad om att kommissionen med sedvanlig intensitet och fermitet kommer att bevaka att det inte blir ett missbruk av denna nya ordning, vars huvudsakliga syfte är att gynna de minst utvecklade länderna.

Talmannen
Tack så mycket, herr Danielsson, för ert utomordentliga samarbete denna afton.
Nu skall vi tillämpa arbetsordningen.

Talmannen
Frågorna nr 19 och 20 har bortfallit, eftersom vi redan har behandlat frågan om Mellanöstern i kommissionens och rådets uttalanden i förmiddags.

Talmannen
Frågorna nr 21 och 22 har dragits tillbaka.
Då frågestunden med frågor till rådet är över, kommer frågorna nr 23 till 44 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.30 och återupptogs kl. 21.00.)

Stödsystemet för olivolja
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0137/2001) av Jové Peres för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning 136/66/EEG och förordning (EG) nr 1638/98 i fråga om förlängningen av stödsystemets tillämpning och om kvalitetsstrategin för olivolja (KOM(2000) 855 - C5-0026/2001 - 2000/0358(CNS));
(A5-0114/2001) av Casaca för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 11/2000 om stödsystemet för olivolja samt kommissionens svar (C5-0009/2001 - 2001/2001(COS)).

Jové Peres
. (ES) Herr talman! Det har gått två år sedan den senaste reformen av den gemensamma organisationen av olivoljemarknaden.
Kommissionen har i väntan på mer och bättre information om branschens reella situation skjutit upp den definitiva reformen i två år, och man har formulerat ett förslag som rör kvalitet och marknadsåtgärder. Även om intentionen är berömvärd, får vi inte glömma vissa brister i förslaget angående tre frågor: marknadssituationen, kontrollen och saluföringen av olivoljeblandningar.
I reformen 1998, och i strid med yttrandet från detta parlament, avskaffade man de offentliga interventionsköpen, trots att deras genomsnittskostnad var de lägsta av alla som fanns. Effekterna av avskaffandet har lett till en enorm prisnedgång på marknaden med påföljande minskning av producenternas inkomster. Mekaniken i den privata lagringen är mycket långsam, därför föreslår utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att förse den med automatik, utan att ändra villkoren för dess frigörande.
Denna fråga har inte tagits upp i kommissionens förslag, men det motiverar inte att vi skall sluta ögonen inför konsekvenserna från den förra reformen. Kommissionen framförde i sina svar till revisionsrätten, att i detta förslag skulle saker införas för att stärka kontrollen. Vi måste konstatera att detta i allmänhet inte har skett, och därför lägger vi i betänkandet fram förslag för att förbättra kontrollernas effektivitet genom att pressningsanläggningarna oftare skall skicka ut informationen, och införa liknande skyldigheter för stödet till olja av olivrestprodukter.
Sedan 1996 har parlamentet angripit problemen med saluföring av blandningar av olivolja och andra oljor och har krävt ett skydd liknande det som finns för exempelvis mjölk och smör. Tyvärr har dessa krav aldrig kopplats till införandet av några bestämmelser. Vid detta tillfälle är denna brist i förslaget så mycket mer påtagligt genom att kommissionens förslag är koncentrerat på en strategi för kvalitet. Därför föreslår utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i Europaparlamentet ett förbud mot saluföring av blandningar av olivolja och andra oljor, vilket det redan är i de flesta producentländerna.
När det gäller innehållet i förslaget angående kvaliteten, har vissa av benämningarna i kommissionens förslag ändrats något. Å andra sidan föreslås i betänkandet en rad åtgärder avseende märkning. Bland dem är det mest relevanta det som strävar efter att förhindra att beteckningen "olivolja" används som lockbete i reklamen vilket skapar förvirring hos konsumenten. Det vill säga, om olivolja inte var den enda existerande oljan i livsmedelsprodukter, skulle användandet av beteckningen "olivolja" begränsas till den kvantitativa beskrivningen av ingredienserna.
När det gäller märkningen föreslås att två andra element tas med: att olivoljans ursprung anges, vilket avser ursprunget för olivodlingen, och om det är en gemensam olivolja, blir det obligatoriskt att ange att det kommer från jungfruolja och från raffinerad olja.
I alla dessa frågor väntar jag mig ett positivare svar från kommissionen än vid andra tillfällen.
Den 25 oktober till exempel, förkastade kommissionen ett 30-tal av våra ändringsförslag till förslaget om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker, och man sade att man skulle ta med dem i en senare rapport. Denna rapport har lagts fram men innehållet i våra ändringsförslag har inte beaktats.
I vårt dokument lägger vi dessutom till några ändringsförslag som syftar till att göra kommissionens förslag smidigare och mer precist. Kommissionen planerar att förslaget skall inledas inom två år, genom en förfarande som kallas "aktörernas organisationer". Då de tidigare åtgärderna delvis skulle finansieras genom en procentsats som återtagits av produktionsstödet, är det naturligt att producenterna är representerade i dess förvaltning. Därför finns det redan figurer som är klart definierade som producentorganisationer, sammanslutningar av dessa, eller godkända branschorganisationer.
Med dessa förutsättningar skulle det inte vara nödvändigt med en frist på två år för att inleda de planerade åtgärderna. På samma sätt, för att ge rättssäkerhet och skynda på och underlätta utformandet av program, förespråkas utformandet av en klar åtgärdslista som inte kan ingå i dem.
Och avslutningsvis skulle jag vilja tacka framför allt för samarbetet med alla medlemmar i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som med sina ändringsförslag har berikat betänkandet påtagligt och gjort det möjligt att anpassa det till producenternas och konsumenternas krav i alla berörda länder, så som man kunde konstatera under det möte som det italienska jordbruksministeriet organiserade i Verona i april.

Casaca
. (PT) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill börja med att uppriktigt välkomna Europeiska revisionsrätten som med denna rapport om olivolja har gett ännu ett viktigt bidrag till debatten om effektiviteten i systemet med gemensam organisation av marknaden inom vilken gemensamma jordbrukspolitiken fortfarande organiseras. Mina första tack går till kommissionen som i samband med detta betänkande har ansträngt sig för att vara närvarande, svara på de frågor som ställs och motivera de val som har gjorts, liksom till vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, till föredraganden av yttrandet om detta betänkande, Vincenzo Lavarra, till föredraganden för olivoljesektorn, Jové Peres. Ett innerligt tack för de bidrag dessa har gett och för deras uppriktiga samarbetsinställning de har visat gentemot mig. Jag vill särskilt nämna den utmärkta studien om miljöpåverkan från den gemensamma organisationen av olivoljemarknaden, vilken utformats för kommissionens generaldirektorat för miljö, av institutioner för analyser inom jordbruks- och miljövården och som jag ofta nämner i detta inlägg.
Den gemensamma organisationen av olivoljemarknaden är baserad på produktionsbidrag, det vill säga, den stimulerar en ökad produktivitet som ett sätt att öka jordbrukarnas inkomster. Olivodlingarnas genomsnittsproduktion varierar mellan 200 och 500 kilo per hektar och år i de traditionella olivodlingarna i de svagaste regionerna och mellan 8 och 10 ton per hektar och år i de mest intensiva olivodlingarna med bättre jordmån. Med en produktivitet för olivodlingarna som kunde multipliceras med tio eller till och med 20, uppmuntrade den politik som bygger på att främja en intensivt producerad kvantitet av nödvändighet till att överge de traditionella olivodlingarna och de svårtillgängliga odlingsmarkerna och främja en intensifierad produktion på mer gynnsam mark. De traditionella odlingarna har en låg trädtäthet, i allmänhet är det gamla träd - sekelgamla träd är vanliga - och växer tillsammans med jordbruksgrödor och/eller vid betesmark för får eller getter, de är ofta planterade i terrassystem och är mycket arbetsintensiva. Deras kulturella värde och deras landskapsmässiga betydelse i skyddet mot översvämningar och ras eller för att öka den biologiska mångfalden är ovärderligt. Den studie vi har nämnt räknar till 120 växtarter, 70 djurarter med ryggrad och 160 ryggradslösa djurarter i de traditionella olivodlingarna i provinsen Córdoba i Andalusien. Betydelsen av de äldre olivodlingarna och olivträden för att skydda många fågelarter är av särskild betydelse. Produktionsbidragens storlek är här för låg och man håller på att överge de traditionella olivodlingarna i hela Medelhavsområdet, med de oundvikliga negativa konsekvenser för miljön och landsbygdens utveckling som detta innebär.
De moderna intensiva planteringarna har en mycket större täthet av mindre träd som dras upp efter ett fåtal år, man använder mycket bevattning, gödningsmedel med mängder som går upp till 350 kilo per hektar, växtgifter och bekämpningsmedel för att skala bort markens växtlighet. Dessa planteringar använder sig inte av terrasser, utan tillåter sluttningar som ofta överstiger 12 procent. Man uppskattar att den erosion som de moderna olivodlingarna i Andalusien förorsakar, uppgår till 80 ton per hektar, och erosionsprocessen anses mycket allvarlig när den överstiger 50 ton per hektar.
Därför leder de nära 1 miljon nya intensiva planteringarna i Andalusien till en erosion på 80 miljoner ton jord per år, vilket gör dem till en av de största orsakerna till ökenutbredningen på den södra delen av Iberiska halvön. Även om det är mindre studerat, inträffar samma problem i stora delar av Peloponessos, Kreta, öarna i Egeiska havet och Toscana. I områden som Ligurien och i många områden i Portugal framkallas erosionen snarare av att de traditionella olivodlingarna överges än av att moderna olivodlingar sätts upp.
Detta bidragssystem som är knutet till produktionen inte bara främjar en avfolkning och ökenutbredning på vår södra kontinent utan underlättar också en manipuleringsverksamhet med olivolja som sammansvärjer sig mot gemenskapsbudgeten, mot konsumenternas rättigheter att köpa naturliga kvalitetsprodukter och mot jordbrukarna. Nivån på de bedrägerier och oegentligheter som revisionsrättens rapport avslöjar inom olivoljesektorn är alldeles för hög. Allt tyder på att man har upptäckt mer bedrägerier inom olivoljesektorn än i mjölksektorn bara därför att kontrollen är striktare och inte för att det finns någon större benägenhet till bedrägeri här. Det är nödvändigt att de europeiska institutionerna gör kampen mot livsmedelsbedrägerierna när det gäller kött, mjölk, vin och olivolja till absolut politiska prioriteringar, vilket av nödvändighet kräver en total förändring av systemet för den gemensamma jordbrukspolitiken. Förebyggande verksamhet och förbättring för miljön och jordbrukarnas inkomster är det viktigaste målet i fördragets jordbrukskapitel. Det vi gör nu gynnar dock mer de komplexa livsmedelsindustrierna än jordbruket, det avfolkar de minst gynnade landsbygdsområdena, har en negativ miljöpåverkan och underlättar förfalskningar. Vi behöver därför överge det gamla systemet för gemensam organisation av marknaden som gynnar den fysiska produktiviteten, och skapa en ny gemensam jordbrukspolitik som är inriktad på att försvara jordbrukarnas inkomster, landsbygden, kvaliteten och miljön.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden Jové till det utmärkta arbete han har utfört och till den beredvillighet han hela tiden har visat att samarbeta med medlemmarna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Jag vill också tacka Europeiska kommissionen för dess rapport om kvalitetsstrategin för olivolja och förslaget till förordning, som i allmänna drag är två bra dokument. Detta förslag har i hög grad förbättrats genom parlamentets betänkande och jag skulle vilja betona en rad aspekter: när det gäller kontrollen är vi helt överens med att den måste genomföras först och främst via pressningsanläggningarna, som är ett mycket effektivare kontrollsystem, och låta det geografiska informationssystemet bli ett kompletterande instrument till det förra. För det andra, och när det gäller blandningar av olivolja och andra oljor, är vi för ett totalförbud av dess saluföring och vi lyssnar där på kraven från producentländerna, eftersom det genom dessa blandningar är mycket lätta att lura konsumenten och därigenom skada olivoljans rykte. Detta betyder dock inte på något sätt en inskränkning av konsumentens frihet eftersom alla som är intresserade av denna blandning alltid kan göra den själv för sin egen konsumtion.
För det tredje har stödet till privat lagring, efter reformen av den gemensamma organisationen av marknaden 1998 och avskaffandet av systemet med interventionsköp, blivit den enda mekanismen för reglering av marknadspriserna.
Denna åtgärd har dock inte tillämpats korrekt, vilket har fått till följd att prisnivåerna under många månader har legat lägre än de gränser som rådet fastställt, utan att dessa åtgärder har tillåtits. Det är alltså mycket positivt att parlamentets betänkande kräver ett automatiskt frigörande, vilket skulle göra ett lämpligt prisstöd till olivoljans priser möjligt.
Avslutningsvis anser vi att i förhållande till produktionsstödet till olja av olivrestprodukter, vars mål är att garantera en god miljöanvändning av pressningsanläggningarnas biprodukter, måste stödet beräknas utifrån den faktiskt producerade oljan av olivrestprodukter och inte på en schablonberäkning, så som sker nu. Detta förslag gynnar också utan tvekan kvalitetsstrategin.

Lavarra
Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredragandena av dessa viktiga frågor. Jag skall bara uppehålla mig någon minut med att kommentera förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja och tackar först och främst Jové Peres för den kompetens och det tillmötesgående han har visat och som har lett till det viktiga samförståndet i vårt utskott. Det fanns inga förutsättningar för en övergripande reform och därför har vi valt att tidigarelägga införandet av vissa viktiga regler som möjliggör för denna sektor att ta itu med de nya utmaningar som Världshandelsorganisationen ställer upp för oss, avregleringen av marknaderna och reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta har varit den ledstjärna som har fått oss att just ta fram regler i stället för att bara komma med krav på nya bidrag.
För oss är det särskilt viktigt att oljans ursprung anges som den plats där oliverna plockas och inte som tillverkningsplatsen. Vi måste ha insyn och konsekvens med spårbarhetskriterierna: det handlar om ett civiliserat uppträdande gentemot tillverkare och konsumenter. Jag hoppas att rådet kommer att godkänna denna inriktning och ge mandat till översyn av förordning 2815.
Någonting som är lika viktigt är förbudet mot att blanda olivolja med andra fetter och incitamenten till tillverkarna för att de skall öka utbudet på marknaden, för paradoxalt nog har vi en situation där efterfrågan på denna ädla vara ökar samtidigt som priserna sjunker.
Avsikten med dessa åtgärder är att understödja hela sektorn och jag vill avsluta med att särskilt uttrycka min uppskattning för den metod som vi har använt, det vill säga att parlamentet har konfronterats med hela branschen, vilket har lett till dessa punkter som jag i dag hoppas att vi skall anta här i kammaren och som jag hoppas kan vara till vägledning för rådets slutliga beslut.

Procacci
Herr talman! Jag tackar Peres för det arbete han har lagt ned och framför allt för att han så beredvilligt har mottagit förslag och idéer. Jag tackar kommissionen som har gjort ett så omsorgsfullt arbete och jag tackar utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som enhälligt har godkänt framlagda ändringsförslag. Detta gör att vi kan förvänta oss ett enhälligt beslut i parlamentet i morgon, och att vi kan hoppas att rådet kommer att få ett starkt förslag, just eftersom det är ett uttryck för ett enhälligt parlaments vilja.
I den gryende debatten om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken ser man på flera håll en framväxande övertygelse om att stödet till produktionen med tiden gradvis kommer att avskaffas. Detta skrämmer inte tillverkarna, under förutsättning att det går att sälja på marknaden till rätt pris. Detta mål kan man egentligen uppnå på två sätt: genom att organisera kampanjer för att marknadsföra, informera om och göra reklam för produkten samt medvetandegöra konsumenterna, vilket är det enda sättet att hävda kvaliteten på marknaden, eller genom att förhindra och försvåra bedrägerier och uppblandning. Det senare är en fråga som inte kan överlåtas endast till medlemsstaterna, utan som hela unionen måste ta sitt ansvar för. De ändringsförslag som har lagts fram och godkänts har denna inriktning.
Här vill jag ställa en officiell fråga till kommissionen. I och med denna resolution gör vi ingrepp i förordning 1638/98. Det finns dock ett ändringsförslag som uttryckligen handlar om förordning 2815, den förordning som innehåller möjligheten att saluföra olja utan märkning och enligt vilken produktens ursprung anses vara den plats där oliverna har pressats och inte den plats där de plockades. Kommissionär Fischler har tillsammans med mig och Lavarra bemödat sig om att även denna förordning skulle upphävas eller ändras i samband med reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden. Förordningen löper ut den 31 oktober 2001. Frågan är då: vad vill kommissionen? Vill den stå fast vid detta åtagande och vid det nu antagna ändringsförslaget som säkerligen kommer att antas av parlamentet i morgon, och därmed inte förnya denna förordning från november 2001, eller ändra den i den riktning som den högsta demokratiska församlingen önskar? Vi begär ett uttryckligt åtagande av kommissionen för vi vill inte att denna andra förordning skall gå i en annan riktning medan vi diskuterar och gör juridiska ingrepp i förordning 1638, en riktning där det inte finns några möjligheter till juridiska ändringar.

Bautista Ojeda
Herr talman, fru kommissionär! Låt mig först gratulera utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling till det betänkande som lagts fram och föredraganden Jové Peres till hans utmärkta arbete.
Jag anser att kommissionens förslag om att förlänga det nuvarande systemet med två år är bra, även om jag är orolig, liksom branschen, för kommissionens inställning om att man i framtiden enbart skall basera sig på ett operativt geografiska informationssystem för att kontrollera detta system.
Vi anser att det kan vara ett bra kontrollinstrument, men som komplement. Vi anser att det skulle vara bättre och mer rättvist att fastställa inte bara ett geografiskt informationssystem, utan även lämpliga kontroller i pressningsanläggningarna, för att få effektivare resultat och undvika bedrägerier.
Vi är inte överens om kommissionens förslag om det nya begreppet ekonomiska aktörer eftersom det är fullständigt diffust. Vem som helst av oss skulle direkt i morgon kunna utgöra en aktörernas organisation och få ut betydande belopp av de verkliga aktörerna som främjar olivoljekonsumtionen: producentorganisationerna eller godkända branschorganisationer, erkända av själva medlemsstaterna.
Enligt vår åsikt är den centrala delen i kvalitetsstrategin att definitivt förbjuda saluföring av blandningar av olivolja och andra oljor, vilket är grundläggande för att kunna stoppa bedrägliga blandningar med olja av fröer, och detta förbud skall ha sin grund i själva förvaltningen av olivoljemarknaden, för att undvika bedrägerier mot konsumenterna och för att få en tydlig kvalitetspolitik och livsmedelssäkerhet.
Vi delar den allmänna känslan i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om de nya beteckningarna, ett resultat av många rådfrågningar inom branschen liksom om minskningen av den maximala syrahalten i extra jungfruolja.
Ärade ledamöter! Det finns ingen annan odling som är så tätt knuten till Medelhavsbefolkningarna som har skapat en sådan landskapsbild så som denna har gjort under tusentals år. Vi är övertygade om olivodlingarnas miljömässiga användning som upprätthållare av den biologiska mångfalden och för att bromsa ökenutbredningen och vi vet det, framför allt vi som bor där.
Vid utformningen av program för att förbättra miljöeffekterna av olivodlingarna bör man beakta aspekter angående återanvändning av olivodlingarnas beskärning för industriell användning, såväl träet som bladet, och få en hundraprocentig användning av odlingsresurserna.

Figueiredo
Efter den senaste "reformen" av den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja och när kommissionens övergångsperiod för att välja en förändring av bidragssystemet, från produktionsbidrag till bidrag per träd, lägger kommissionen fram sin strategi för olivoljans kvalitet och förlänger det nuvarande bidragssystemet till ytterligare två säsonger. Denna förlängning är positiv, men kommissionen lyckas inte lösa de tre punkter som har varit olösta sedan reformen 1998: skapandet av ett kompensationsbidrag till småproducenterna, vilket parlamentet hade föreslagit, förbud mot saluföring av blandningar av olivolja och andra oljor eller fetter samt en beteckning som inte är bedräglig för konsumenten och som förbehålls de oljor som utvunnits ur oliver.
Dessutom har inte upphävandet av de offentliga interventionsmekanismerna och en ersättning med privat lagring gjort att man lyckats undvika prisfallet och dess konsekvenser i form av minskade inkomster för jordbrukarna.
Salvador Jové försöker i sitt betänkande rätta till några av dessa viktiga frågor, framför allt när det gäller blandningarna, vilket vi stöder. När det gäller Paulo Casaca betänkande ifrågasätter det Europaparlamentets resolutioner genom att använda ett yttrande om revisionsrättens rapport för att föra fram förslag om att ersätta det nuvarande systemet med produktionsbidrag med ett direktstöd till anläggningarna, vilket öppnar dörrarna för kommissionen att välja bidrag per träd.
Dessa avsikter måste förkastas. Bidrag per träd skulle inte bara få negativa konsekvenser för produktionen och sysselsättningen (genom att oliverna inte skulle plockas), utan man skulle också förlora en nyckelfaktor i kontrollen av olivoljeproduktionen och dess kvalitet, och öka möjligheterna för bedräglig verksamhet.

Poli Bortone
Herr talman! Under det senaste året har jag flera gånger ställt frågor till kommissionen för att få nyheter om de stora partier olja från länder utanför EU som förs in i Italien via mellanhänder. Jag har krävt att en gemensam oljedatabas skulle inrättas och att förordning 2568/91 skulle ses över i syfte att analysera förekomsten av nötolja i den olivolja som importeras till Italien. Tyvärr har svaren aldrig varit betryggande utan tvärtom ibland oroväckande. Det är alltså alldeles sant det som sägs i motiveringen i Peres betänkande, där man än en gång understryker kravet på inkomstgaranti för jordbrukarna, respekt för Medelhavsmiljöns utbredningsområde och särdrag, det starka kravet på att undvika bidrag till träden till förmån för bidrag till produktionen liksom värdesättandet av kvaliteten och produktens genuinitet till konsumenternas fromma.
Det är uppenbart att parlamentets ståndpunkt ännu inte är i linje med kommissionens och jag hoppas att åtminstone några grundläggande ändringar i Peres betänkande kommer att antas för att klargöra vilken viktig funktion producentorganisationerna har på marknaden, värdesätta kontakter mellan olika yrkesgrupper, skydda konsumenterna mot missbruk genom att undvika blandningar av olivolja och andra vegetabiliska oljor, fastställa att den plats där oliverna produceras skall betraktas som ursprungsort och slutligen - vilket särskilt gäller Syditalien och regionen Apulien - komma fram till en genetisk beskrivning av de olika arterna och undvika att egenskaper som i själva verket är tecken på teknik och särdrag som kan verifieras i reglerna för tillverkning av olivolja med beteckningen SUB betraktas som defekter.

Fiori
Herr talman! Om bara två år kommer vi att stå inför en rad viktiga händelser för den gemensamma jordbrukspolitiken: från kontrollen enligt Agenda 2000 till översynen av den gemensamma organisationen för marknaderna för jordbruksgrödor, socker, mjölk och även olivolja. Av en underlig ödets nyck är den berörde kommissionären närvarande här. De ekonomiska resurser och de bidrag som tillverkarna väntar sig kommer att bli en slags finansiell flaskhals som inte på något sätt får inverka på någon av de ovannämnda insatsernas soliditet.
Särskilt oljesektorn måste värnas, såsom banérförare för det europeiska jordbruket i hela världen. Vi måste arbeta för att kvaliteten och säkerheten, men också produktens många olika funktioner, skall bli nyckeln till framtiden för gemenskapens oljeproduktion. För att uppnå detta mål måste man dock, under den tidsperiod som återstår före dessa viktiga tidpunkter, se över, utvärdera och förstärka framför allt producentföreningarnas roll. Det är avgörande att aktörerna är centralt placerade för att utforma ett konsumentskydd som bygger på märkning och spårbarhet. I linje med denna syn kan införandet av en tydlig klassificering av oljor bara medföra större tillgång till konkurrensfördelarna med en garanterad produktion. Dessutom måste de finansiella aspekterna på en sektor som oljesektorn med nödvändighet kompletteras med en översyn av gemenskapslagstiftningen gällande ursprungsmärkning.
EU:s princip måste vara att oljans ursprung skall definieras som den ort där oliverna produceras och inte längre som den plats där de krossas, såsom hittills på ett diskutabelt sätt har varit fallet. I denna mening medför uppblandningen av olivolja med andra vegetabiliska oljor att produktens rykte, konsumenterna och codex alimentarius skadas, om det inte finns någon märkning där man identifierar alla komponenterna i blandningen.
Det vore beklagligt om vi skulle ställas inför en illojal konkurrens på livsmedelsområdet beroende på missförstånd om beteckningarna och bedrägliga etiketter, vid sidan av den redan befintliga och vildvuxna piratkopieringen av musik. Produktförvanskning skall stoppas, särskilt på livsmedelsområdet, för det som står på spel är konsumenternas säkerhet och tillverkarnas rätt till fri företagsamhet. Hela olivodlingsbranschen måste med stöd av politiska institutioner på olika nivåer ta på sig bördan att administrera och övervaka marknaden genom att granska koncentrationen och marknadsföringen av produkten till fromma för kvalitet, certifiering, forskning, säljfrämjande åtgärder och spårbarhet.
Jag tackar Peres för det verkligt utmärkta resultat hans arbete har lett till. I kväll tar jag tillfället i akt - och jag kommer att upprepa det i kammaren i morgon - för att säga att vi har ett problem i den italienska översättningen: översättningen av oljebeteckningen "brut" till "greggio" är inte godtagbar för vårt land och i morgon kommer jag därför att yrka på att termen "naturale" eller "vergine" används i den italienska versionen.

Bösch
Herr talman! Låt mig gratulera kollegan Casca till det utmärkta betänkandet. Han visar faktiskt att man fortfarande inte har lyckats anpassa reglerna för olivolja till det moderna jordbrukets krav. På nytt visar det sig vilket behov som finns av att grundläggande reformera jordbrukspolitiken.
Jag skall ge två exempel på detta. För det första: Ett av de huvudsakliga målen med stödet till olivodlingen är att ge odlarna skäliga inkomster samt att garantera jämvikt på marknaden. Men som revisionsrätten så riktigt konstaterar så har "målet som rör producenternas inkomster aldrig definierats i stödsystemet". Detta innebär att ingen vet om målet alls har uppnåtts, eftersom det aldrig har varit möjligt att bedöma detta. Liknande gäller jämvikten på marknaden. 1998 konstaterade kommissionen att det finns 180 miljoner olivträd. Detta kom som en överraskning eftersom Olistat hade räknat med betydligt färre träd, cirka 140 miljoner. Detta innebär en skillnad på 40 miljoner träd, en avvikelse på runt 31 procent. Föreställ er, lek med tanken att det råder jämvikt på er marknad, och plötsligt konstaterar ni att ni har ett bestånd som är 30 procent för högt! Faktum är att den ökade lagerhållningen de senaste två åren pekar på ett överskott.
För det andra: Det konsumentbidrag som avskaffades i slutet av 1998 visade upp liknande svagheter. Det hade inte varit obligatoriskt att göra anteckningar, att föra bok över gäldenärerna. Konsekvenserna blev en relativt hög grad av oegentligheter och bedrägerier. Fortfarande återstår 429 miljoner euro att återkräva av oriktigt utbetalade belopp för perioden 1985 till 1998. Nätt och jämnt 6 procent har hittills drivits in. Tänk bara på omstruktureringen av den ekonomiska kontrollen och de belopp som återstår att återkräva i samband med reformen av kommissionen! Här kvarstår verkligen ett och annat att göra.
Beträffande exportersättningen har endast 13 procent av medlen drivits in. Den som menar allvar med att skydda Europeiska unionens skattebetalare får ta itu med jordbruksreformen. Kollegan Casacas betänkande visar vägen.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill inledningsvis på kommissionens vägnar tacka föredragandena för deras framstående arbete. Vi talar om ett område som är mycket viktigt inte bara för regionerna, vi talar om ett område som är mycket viktigt också för den europeiska budgeten. Det rör sig faktiskt om 2,4 miljarder euro som har anslagits för olivoljan i budgeten i år. I så måtto är det givetvis ett mycket viktigt område även för Europeiska revisionsrättens redovisningsåtgärder.
Casaca har satt sig in i revisionsrättens specialrapport. Jové Peres har lett debatten om kommissionsförslaget. Strängt taget hänger dessa båda områden inte ihop eftersom revisionsrättens specialrapport rör de åtgärder och bidrag som tillämpades under en övergångsperiod på tre år för reglerna före rådets beslut från 1998, medan kommissionens förslag siktar in sig på de åtgärder som skall vidtas från november 2001.
Först till Casacas betänkande. Kommissionen kan ansluta sig till de flesta punkterna i Casacas resolutionsförslag till revisionsberättelse. På två punkter vill vi dock ta ställning mer ingående.
Vid halvårsskiftet förra året förklarade kommissionen inom ramen för sin granskning av revisionsberättelsen att förbättringen av kontrollsystemet givetvis är en viktig fråga inför kommande reform av den gemensamma marknadsordningen. En ingående granskning av frågan visade nödvändigheten av en grundläggande reform för att avgörande förbättringar skall nås. Ett geografiskt informationssystem krävs dock i varje enskilt fall. Eftersom alla förutsättningar ännu inte var uppfyllda för att reformen skulle kunna genomföras under 2001, hänvisade kommissionen i slutet av förra året till det geografiska informationssystemets avgörande betydelse och föreslog att reformen skulle skjutas upp i två år. Dessutom visade revisionsrättens förslag upp ytterligare möjligheter till förbättringar. Efter mycket konstruktiva samtal med medlemsstaterna blev dessa förbättringar sedan föremål för kommissionens förordning (EG) nr 648/2000 i slutet av mars 2001.
I föreliggande resolutionsförslag uttalar man sin överraskning över att kommissionen tvivlar på tillförlitligheten i det statistiska materialet från det internationella rådet för olivolja. Dessa tvivel kommer dock ingalunda som en överraskning. De har nämnts under varje rådssammanträde mellan 1995 och 1998. Kommissionen har granskat uppgifterna i fråga och vid upprepade tillfällen diskuterat detaljerna med medlemsstaterna. Statistiken för 1999 från Internationella rådet för olivolja omarbetades för uppgifterna skulle normeras. I detta sammanhang uppstod en 30-procentig minskning av de beräknade bestånden. Dessutom kunde man konstatera att man hade en osäkerhetsmarginal på 10 till 12 procent att räkna med i uppgifterna från de enskilda staterna.
Följande skall sägas om Jové Peres betänkande: Betänkandet om kommissionens förslag till en framtida gemensam marknadsordning för olivolja är ju uppdelad i två frågor, nämligen å ena sidan att beslutet om en reform på området olivolja skjuts upp i två år tills vi har noggrannare uppgifter att gå på och ett mer tillförlitligt kontrollsystem, och å andra sidan införandet av ett nytt regelverk för klassificering av olivolja liksom av en kvalitetsstrategi för olivolja.
Ändringsförslagen rör fyra tunga frågor: marknadsåtgärderna och den slutgiltiga reformen, kontrollen av nuvarande regler, klassificering och märkning av olivolja samt verksamheten som bedrivs av de organiserade aktörerna på marknaden. Jag skall ta upp samtliga dessa frågor.
Beträffande de allmänna marknadsaspekterna förordar kommissionen ändringsförslag 2 som pekar på nödvändigheten av att utvärdera resultaten av åtgärderna under övergångsperioden. Ändringsförslag 4, 5 och 9 noteras av kommissionen, som rent formellt dock inte kan anta dessa eftersom de föregriper beslutet om den slutgiltiga reformen, vilket kommissionen i nuläget vill lämna öppet.
Ändringsförslag 3, 6 och 26 om en automatisk privat lagerhållning även i de fall då situationen på marknaden inte kräver detta, kan inte godtas. Inte heller kan kommissionen förorda ändringsförslag 1 och 46 om bidrag för den faktiska mängden producerad olivolja av pressrester eftersom detta ytterligare skulle försvåra kontrollen. Inte heller kan kommissionen godkänna ändringsförslag 27, enligt vilket produktionsersättningen skulle utvidgas till att gälla produkter som inte är underkastade internationell konkurrens med billig olivolja.
Beträffande ändringsförslag 37 som rör ett principiellt förbud mot nyplantering av olivlundar anser kommissionen att tillämpningen och de rättsliga konsekvenserna skulle medföra stora problem för markexploateringen.
Under de år som gått har det utfärdats ett stort antal bestämmelser som rör kontrollåtgärderna. De problem som kvarstår hänger dock samman med marknadsföringsstrukturerna. Utan att införa det geografiska informationssystem som kommissionen har föreslagit som en förutsättning för att bidrag skall beviljas från och med år 2003, görs inga avgörande framsteg. I föreskrifterna från kommissionen har det innehållsligt sett redan tagits långtgående hänsyn till de ändringar som här föreslås.
Exempelvis krävs i ändringsförslag 7, 11 och 14 starkare koppling till kommissionen och mer långtgående forskning.
Vid kontrollerna har kommissionen dock redan nu ett nära samarbete med medlemsstaterna utan att för den skull sätta sig över deras slutgiltiga ansvar. På de områden som ni har tagit upp har forskningsprogram redan finansierats i enlighet med det allmänna förfarandet.
Ändringsförslag 8, 10, 22, 23, 24 och 36 rör förbättrade kontroller vid kvarnarna. Här handlar det främst om att ta den elektroniska överföringen av data i anspråk. I och med kommissionens tillämpliga förordning (EG) nr 2366/98 fick den prioriterade kontrollen av kvarnarna en juridisk förankring. Därmed måste årligen minst 30 procent av kvarnarna på orten kontrolleras. Dessutom skall kvarnarna i slutet av varje månad lämna uppgift om beståndet. Detta har redan jämförts med befintlig information om produktion och marknadsföring av olivoljan. Förslaget till ett datorstött system för daglig övervakning skall prövas. Såvida detta visar sig vara meningsfullt och praktiskt genomförbart kan kommissionen komma att införa ett sådant regelverk. Här måste man dock betänka att de ADB-instrument som var ämnade för medlemsstaterna beklagligtvis ännu inte är klara att användas fullt ut.
När det gäller klassificering och märkning enligt ändringsförslag 16, 18 och 45 liksom 19 och 35 har vi noterat era förslag, i synnerhet kravet på att odlingsorten skall gälla som ursprungsort. Eftersom dessa frågor faller inom ramen för kommissionens ansvar, kan kommissionen emellertid inte godta att bestämmelserna tas upp i rådets grundförordning.
Ändringsförslag 33 och 34 kräver förbud mot att olivolja specificeras som tillsats på livsmedelsetiketterna. Från en köpmannamässig synpunkt är förslagen tvivelaktiga. Därför bör man enligt kommissionens uppfattning hålla sig till direktiv 2000/13 (EG) vid märkning av livsmedel.
Kommissionen är förstås medveten om att olivoljesektorn kräver förbud mot saluföring av olivolja som blandats upp med andra fetter. Kommissionen kan dock inte låta förbjuda hälsosamma och lagenligt märkta produkter som det finns efterfrågan på enbart i avsikt att skydda försäljningen av en annan produkt. Därför tillbakavisar vi ändringsförslag 17, 20 och 32.
Kommissionen kommer dock att ge akt på att lämpliga föreskrifter utarbetas för märkningen, och givetvis måste den olivolja som säljs under en av de fyra obligatoriska beteckningarna även fortsättningsvis vara ren olivolja och kunna visa upp alla de egenskaper som kännetecknar produkten.
I stället för beteckningen "rå olivolja" föreslås begreppet "äkta olivolja" i ändringsförslag 47, och i ändringsförslag 48 läggs beteckningen "standardolivolja" till uttrycket "vanlig olivolja". Detta kan kommissionen i nuläget inte godta eftersom kommissionen har för avsikt att ta fram nya beteckningar som bättre motsvarar hela sektorns föreställningar. Kommissionen kommer dock att infoga dessa uppslag i den kommande diskussionen med rådet.
Enligt ändringsförslag 21 skall den nya klassificeringen börja tillämpas redan den 1 november 2002, dvs. ett år tidigare än vad kommissionen räknat med. Eftersom de nödvändiga åtgärderna för genomförandet, anpassningen av marknaden och de internationella förhandlingarna dock inte hinner vidtas inom denna tidsram kan kommissionen inte godkänna förslaget.
När det slutligen gäller de organisationer som omfattar aktörerna på marknaden, förespråkar kommissionen ändringsförslag 12 med den något mer allmänna formuleringen av målen, 25 som föreslår att bordsoliver inkluderas i gällande bestämmelser kring programmen för ökad kvalitet, liksom 30 på villkor av en juridisk prövning och med formuleringen "för godkända branschförbund". Det mycket speciella ändringsförslaget 13 skulle kunna bli intressant för åtgärder inom ramen för miljöprogrammen, dock inte för grundförordningen i sektorn.
När det gäller de åtgärder som marknadsorganisationerna skulle kunna få bidrag för är kommissionen beredd att pröva inkluderandet av bordsoliver liksom ursprungsgarantin. Detaljerna i de eventuella åtgärderna måste dock slås fast av kommissionen.
De olika formerna för försäljningsstöd måste stanna inom den harmoniserade ram som gäller för alla jordbruksprodukter. Därför måste ändringsförslag 39, 40 och 43 avslås. För att en marknadsorganisation skall kunna tillåtas måste hänsyn tas till de särskilda kriterier som det återstår för kommissionen att fastställa.
Omstruktureringen av olivoljesektorn har varit mindre omfattande än i andra sektorer, varför det tycks behövas nya diskussioner och villkor. Kommissionen noterar önskemålet om att de marknadsorganisationer och branschförbund som inkluderar producenterna skall prioriteras. I nuläget tycks det dock vara föga meningsfullt att dra ner på de åtgärder som kan bidra till att förbättra kvaliteten på och därmed försäljningen av olivolja.
Ett flertal ändringsförslag kräver att de nya föreskrifterna för marknadsorganisationerna skall träda i kraft så snart som möjligt. Detta är säkerligen önskvärt. Dock behövs det gott och väl två år för att utarbeta detaljerade föreskrifter för sektorn, marknadsorganisationerna och deras program, granskningen av programmen liksom medlemsstaternas godkännande och kontroll av organisationerna samt för att utarbeta de nödvändiga kontrollinstrumenten. Om detta forceras sätts framgångarna för kvalitetsstrategin på spel. Därför kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 15, 28, 29, 31, 38, 41, 42 och 44. På det stora hela kan jag dock konstatera att kommissionen är införstådd med så gott som hälften av alla ändringsförslag, även om kommissionen endast kan godkänna ett fåtal direkt.
I övriga fall rör det sig huvudsakligen om föreskrifter som kommissionen själv är ansvarig för och som under kommande månader kommer att utarbetas och ändras utifrån dessa rekommendationer.

Talmannen
Tack så mycket för det här utförliga svaret, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Förslag till TÄB nr 2/2001
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0138/2001) av Ferber för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget 2/2001 för budgetåret 2001 Avsnitt II - Rådet (7460/2001 - C5-0153/2001 - 2001/2026(BUD)).

Ferber
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Rådet har på nytt lagt fram en tilläggsbudget i syfte att ställa den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken i Europa på bredare grund.
Det ursprungliga förslaget till tilläggsbudget som rådet lade fram granskade vi mycket ingående och kom fram till att detta inte kunde godkännas. Låt mig vara mycket tydlig och visa varför: På detta viktiga politiska område handlar det om att garantera nödvändig öppenhet och nödvändig kontroll. Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik är en av kärnpunkterna för hur unionen skall utvecklas.
Vi tillåter inte att de nationella parlamenten förlorar sina viktiga kontrollfunktioner på detta väsentliga område utan att funktionen i stället hamnar hos Europaparlamentet. Det var detta glapp i demokratin som det gällde att täppa till. Jag vill också förtydliga följande: Visst, det är alltid bra med interinstitutionella avtal, men som instrument för genomförandet av effektiva kontroller är de olämpliga. Den västeuropeiska unionen och dess parlamentariska församling är heller inget lämpligt instrument för att garantera en effektiv kontroll. Därför insåg vi att det endast är inom ramen för budgetförfarandet som öppenheten kan garanteras på ett förnuftigt sätt och som detta viktiga politiska område kan kontrolleras. Därför vill jag innerligt tacka de kolleger som har stått ut med den tunga vandringen och de sega förhandlingarna med rådet och som har stöttat den linje som jag som föredragande har följt ända från början.
Låt mig också tacka det svenska ordförandeskapet som har gjort det möjligt för oss att finna en lösning som garanterar rådets handlingsförmåga på det område där rådet bär ett avtalsenligt ansvar; men även de parlamentariska kontrollrättigheterna har garanterats. Detta är det uppdrag som vi har kämpat för och förhandlat om.
Vi har inte - vilket jag vill tacka kollegerna för - låtit oss påverkas att göra skillnad på administrativa och operativa utgifter. Då hade vi stått som förlorare. Man kan inte tjänst för tjänst skilja på när man administrerar och när man är operativt verksam! Men genom att man nu har lyckats se till att en särskild rubrik i rådets budget omfattar arbetet med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har denna åtskillnad och därmed kontrollen garanterats optimalt.
Tilläggsbudgeten, för att även nämna siffrorna, uppgår totalt till 9,846 miljoner euro. Den gäller skapandet av 51 nya tjänster på området liksom ytterligare tekniska medel som behövs för utbyggnaden. Här vill jag vara tydlig på en punkt: Inom ramen för budgetförfarandet 2002 kommer vi givetvis att intensivt granska rådets budget alldeles särskilt under denna nya rubrik. Det får nämligen inte förekomma att rådet bygger upp en parallell till de ansvarsområden som Europeiska unionen i dag redan har och som faller inom ramen för kommissionsbudgeten, framför allt när det gäller att förebygga och hantera kriser. Men - så länge detta inte är fallet ser jag heller inga skäl att rekommendera det ärade parlamentet att rösta emot rådets tilläggs- och ändringsbudget.
Vi kommer även att ge akt på att Europeiska unionens handlingsförmåga i framtiden förblir tryggad när det gäller unionens administrativa utgifter enligt utgiftskategori 5. Jag vill uppmuntra rådet att inte bara bearbeta denna viktiga frågeställning via tilläggsbudgeten, utan äntligen infoga den i sin normala budget så att vi får förnuftiga siffror att räkna med när vi diskuterar andra områden som lyder under utgiftskategori 5.
Min tacksamhet gäller de kolleger från så gott som alla partigrupper som har stöttat mig. Jag vill dock vara tydlig och säga att jag faktiskt är ganska besviken över det förslag som föreligger från De gröna om att rösta emot tilläggsbudgeten. I morgon kommer ordföranden för budgetutskottet att avge vårt votum. Så länge vi inte kan belägga några dubbla strukturer - i så fall får vi ta i med hårdhandskarna - finns det ingen anledning att på global nivå säga nej till något som har blivit en stor framgång för Europaparlamentet och därmed ställföreträdande för Europas medborgare!

Van Orden
Herr talman! Vi protesterar i princip mot den skenande tillväxten av militära strukturer på gemenskapsnivå utanför Nato-alliansen, med alla de kostnader detta för med sig och det politiskt splittrande syftet. Vi menar att dubbleringen av beslutsfattande organ och utvecklingen av en militär styrka som är skild från Nato, oundvikligen kommer att förstärka de politiska meningsskiljaktigheterna mellan de allierade, till skada för de transatlantiska förbindelserna och den långsiktiga säkerheten för vårt folk. Europeiska unionen bör koncentrera sina insatser på ekonomiska, administrativa och humanitära bidrag för krishantering, i syfte att komplettera den militära förmåga som lämpligen bör vara ett ansvar för Nato. Europeiska unionen har ännu inte lärt sig att genomföra och förvalta sina biståndsprogram till tredje land på ett effektivt sätt, eller att på ett korrekt sätt använda de resurser som tilldelats i detta syfte.
Nu vill man ha mer pengar att använda inom ytterligare ett ambitiöst och allvarligt missriktat projekt. Europaparlamentet har uppmanats att godkänna ett förslag till tilläggs- och ändringsbudget på nästan 10 miljoner euro för finansiering av personal och utrustning till de separata militära organen inom Europeiska unionen. Förutom ca 90 personer som omplacerats från andra arbetsuppgifter eller förflyttats från medlemsstaterna, skall nu ytterligare 51 personer anställas för att utvidga Europeiska unionens militära strukturer. Kan vi få en garanti att man inte kommer att anställa fler än dessa totalt 141 personer? Hur länge till dröjer det innan det bli ytterligare ökningar av personalstyrkan inom Europeiska unionens militära strukturer?
Premiärminister Blair säger till folk där hemma att Europeiska unionens försvarspolitik bara handlar om att stärka Nato. Han har t.o.m. sagt att det inte finns någon tanke på en europeisk snabbinsatsstyrka som sådan. Såvitt jag har förstått har alla på denna sida av kanalen en helt annan uppfattning. Syftet är att upprätta en självständig militärstyrka inom Europeiska unionen, för att stödja en distinkt utrikespolitik inom EU där amerikanerna inte har någon del - i sinom tid, en europeisk armé. Detta är ett faktum. Detta är vad det handlar om. Det är mycket farligt.
I kväll diskuterar vi dessa onödiga 10 miljoner euro. Jag undrar hur länge till det dröjer innan vi diskuterar en försvarsbudget på 10 miljarder euro eller mer. Utvecklingen av en självständig militärstyrka inom EU, åtskild från Nato, är ett direkt resultat av initiativ från den brittiska Labourregeringen under 1998. Nu har man inte längre någon kontroll över deras projekt. Vi vet vems felet är och vi kan inte stödja denna budget.

Walter
Herr talman! Jag är förvånad - det måste jag tillstå - över föregående talare som officiell talare för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Detta hade jag verkligen inte trott. Snarare hade jag förväntat mig att han skulle stå oss nära i frågan eftersom vi vet att det föreligger ett förslag från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om att avvisa denna tilläggs- och ändringsbudget. Men egentligen borde man inte bli förvånad över någonting här i parlamentet, i synnerhet inte i denna fråga.
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken utgör ett av de politiska områden inom Europeiska unionen som så gott som aldrig har utvecklats. I det förgångna hade vi visserligen en situation där kommissionen hade flera kommissionärer som fick lov att enas om vem som skulle ansvara för och handha vilken del av världen. Detta har man emellanåt betraktat med ett litet leende. Men om man ser till det politiska innehållet är det oansvarigt av Europeiska unionen att inte tala med en röst utan att uppträda som en lilleputtstat trots att man ekonomiskt sett är en global player, en aktör på världsarenan, och - elakt sagt - i princip kunde använda sig av företrädaren för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, generalsekreteraren, som ett slags staffagefigur.
Därför är vi övertygade om att man måste stödja den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken om man tar den på allvar och faktiskt också vill genomföra den, om man vill få ordning på den havererade europeiska utrikespolitik som vi har sett prov på de senaste åren. Brok talade i morse om den transatlantiska debatten och sade att Europeiska unionen över huvud taget inte har synts till i Ukraina. Liknande utveckling i galen riktning har vi kunnat bevittna på andra håll. Därför måste vi nu inte bara respektera utan även stödja rådets strävan att faktiskt bli bättre på detta område. Det principiella stödet finns alltså redan.
När tilläggs- och ändringsbudgeten presenterades - här ger jag kollegan Ferber helt rätt - blev vi inte imponerade, utan tvärtom rentav uppretade och motsatte oss budgeten. För givetvis får man inte försöka dölja ett område som är så viktigt och centralt för Europeiska unionens framtid bakom en muntlig överenskommelse mellan parlamentet och rådet i en budget som enbart rådet kan påverka. Detta skulle betyda att man inte vill värna den parlamentariska kontrollen eller samarbetet med parlamentet. Detta är oacceptabelt. Det har vi hävdat från första början, och även fortsättningsvis kommer vi att låta detta genomsyra vår politik och vårt sätt att agera i omröstningarna.
Men om man nu ger sig in i förhandlingar och lyckas städa upp på denna punkt, dvs. om man lyckas klargöra att tilläggs- och ändringsbudgeten skall ändras på ett sådant sätt att man i framtiden kan utgå från att vi blir delaktiga och får möjlighet att påverka, om det finns ett särskilt kapitel som säger att rådet i framtiden skall bedriva utrikes- och säkerhetspolitik tillsammans med och kontrollerat av parlamentet, då måste man också rösta för detta om man nu faktiskt vill göra framsteg. Då kan man inte ställa sig utanför och hävda att vi skall avvakta och se hur det hela utvecklas.
En sak är dock klar: Om man i utskottet för utrikesfrågor eller budgetutskottet som svar på kommissionärens frågor får höra att det inte förekommer några överlappningar under utbyte av menande blickar - så har det berättats för mig -, då får man heller inte bli förvånad om det finns människor som undrar och vill veta hur det egentligen ligger till. Det vi inte kommer att stödja är dubbla strukturer, vilket jag säger som medlem av den budgetmyndigheten - och det är ju i första hand som budgetmyndighet vi talar här. Man kan inte se på hur två olika personer är sysselsatta med samma uppgifter under samma strukturer och med samma arbete i Europeiska unionen. Så får det inte fungera.
Därför måste det inför framtiden göras mycket klart hur den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken skall se ut och var den skall vara förankrad. Det måste finnas koncept för detta, och både rådet och kommissionen måste bli mycket tydliga på den punkten. Vi kommer givetvis att infoga vår ståndpunkt på ett mycket tydligt sätt i den gemensamma debatten. Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att hindra att utvecklingen slår in på så felaktiga banor närhelst det behövs i framtiden. I dag är inte rätta tillfället att vara pedant. Deltagandet i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är nämligen fortfarande mycket litet på europeisk nivå. Vi skall inte vara alltför pedantiska så här i början. Vi kommer att vara på vår vakt och se hur det hela utvecklas, vi kommer att peta i såren och ropa stopp så snart vi får känslan av att vi skall föras bakom ljuset. Något sådant får inte förekomma. Vi kommer att rösta för detta, men alla skall veta att vi kommer att vara mycket uppmärksamma såväl i samband med kategori 5 och utgifterna där som på hur den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken utvecklas. Givetvis kommer vi också att ge egna impulser till att en framtidsorienterad politik skall utvecklas i världen och i Europa.

Virrankoski
Herr talman! För det första vill jag tacka Ferber för ett ypperligt betänkande. Jag vet att dess tillkomst är resultatet av svåra förhandlingar, där föredraganden och budgetutskottets övriga ledamöter framgångsrikt har försvarat Europaparlamentets rättigheter.
I tilläggsbudgeten ämnar rådet inrätta tre nya direktorat inom generalsekretariatet för att verkställa Europas gemensamma säkerhets- och försvarspolitik. Direktoraten är följande: 1. direktoratet för politiska frågor, 2. direktoratet för operation och övning och 3. direktoratet för allmänna instrument för Europeiska unionens externa åtgärder. Denna organisation skulle ha inalles 140 anställda, varav 51 personer skulle anställas vid/till de nya tjänsterna. Uppmärksamheten riktas mot brådskan. Varpå beror denna brådska, att de nya tjänsterna måste inrättas genast, fastän den egentliga budgeten behandlas redan om några månader?
Ett annat problem är överlappningarna i verksamheterna. Organisationens struktur uppvisar hotfulla tendenser att samma verksamheter inom krisförebyggande och civil krishantering kommer att utföras såväl i kommissionen som i rådet. Denna överlappning måste absolut förhindras.
Efter parlamentets påtryckningar skapar rådet nu en särskild avdelning i sin budget för en gemensam säkerhets- och försvarspolitik. Det är klart att det är fråga om en helt ny funktion för rådet, vilken sakligt sett inte har något att göra med förvaltningsutgifterna. Av denna anledning kan man inte utvidga parlamentets och rådets gentlemannaavtal, med vilket de är förbundna att inte ingripa i varandras budgetar, att gälla dessa funktioner. Utgifterna för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken hör till parlamentets befogenheter.
Slutligen måste man observera att marginalen "Förvaltningsutgifter" i kategori 5 endast är 34 miljoner euro. På tröskeln till utvidgningen österut är detta så litet att det inte möjliggör några operativa extra utgifter på bekostnad av förvaltningsutgifterna.

Rühle
Herr talman! Jag måste få säga att detta var ett mycket intressant uttalande. Redan i utskottet fick vi ju ett första smakprov på att Laschet plötsligt kan uppträda som en brinnande företrädare för en avvisande hållning, detta till trots att han tillhör samma partigrupp som föredraganden. Om vi i dag är för ett avvisande så är det inte därför att vi inte skulle uppskatta Ferbers arbete. Tvärtom anser vi att Ferber har förhandlat på ett mycket idogt sätt. Vi högaktar detta. Ändå anser vi att det återigen behövs en varnande röst här i parlamentet, eftersom en utveckling som borde oroa oss alla har inletts.
Liksom talarna före mig anser jag att överenskommelsen givetvis inte kan falla inom ramen för en muntlig överenskommelse eftersom det inte är administrativa utgifter det gäller. Här handlar det verkligen om storpolitiska frågor. Detta har Ferber redan klargjort i sitt tal. Det handlar även om öppenheten i och kontrollen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt i försvarspolitiken. Även här är vi helt överens.
Ferber tror dock att införandet av en egen rubrik är en tillräcklig garanti för att parlamentet i framtiden skall kunna utöva kontroll. Detta betvivlar vi. Vi anser att denna särskilda rubrik inte ensam leder till att parlamentet får sådana rättigheter, tvärtom befinner sig dessa rättigheter utanför vårt inflytande och vår kontroll genom att tjänsterna är förankrade i rådet. Avgörande är som jag ser det inte enbart överlappningen utan även frågan om vem som har kontrollen. Det handlar om den känsliga maktbalansen mellan parlamentet, kommissionen och rådet. Rådet drar till sig allt fler uppgifter, försöker lösa allt mer på mellanstatlig nivå och inte genom att verkligen kollektivisera fler områden. Detta skulle betyda att man förde över befogenheterna till kommissionen, varigenom även parlamentets kontrollmöjligheter skulle stärkas. Så långt den ena stora farhågan, nämligen att vi inte har någon verklig kontroll.
Vi har även en annan fråga att ta upp igen. Vi anser att denna fråga måste lösas i en medlingsprocess och inte inom ramen för ett trepartsmöte eftersom även detta klargör vilken betydelse vi tillmäter frågan och hur enträget vi hävdar att parlamentet skall ges möjlighet till full kontroll.
Jag vill att rådet tveklöst skall veta att den metod i tilläggsbudgeten som syftar till att rubba de politiska förhållandena och den politiska maktbalansen stöter på motstånd i parlamentet.

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar! Två korta kommentarer bara: För det första kan jag på kommissionens vägnar försäkra er om att vi kommer att ge mycket noga akt på att inga dubbla strukturer byggs upp - och detta säger jag inte endast som kommissionär med budgetansvar. För det andra vill jag gratulera föredraganden och budgetutskottet till att förändringarna i utförandet av budgeten har ändrats på deras initiativ och efter deras påtryckningar, förändringar som inte enbart rör själva framställningen utan som ger ett viktigt bidrag till ökad demokratisk kontroll och öppenhet.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Presentation av kommissionen av det preliminära förslaget till allmän budget för budgetåret 2002
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens presentation av det preliminära förslaget till allmän budget - för budgetåret 2002.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Den utmaning som kommissionen antog inför utarbetandet av ett preliminärt budgetförslag för 2002 bestod i att sammanfatta nästa års finansiella garanti för långsiktiga åtaganden, nästa års finansiella garanti för de nya och särskilda prioriteringarna och garantin för de finansiella risker som har uppstått i budgeten genom galna ko-krisen och mul- och klövsjukan samt att göra plats för allt detta inom ramen för de finansiella planerna, dvs. att samtidigt utöva budgetdisciplin.
Tillsammans med det preliminära förslag som kommissionen godkände den 8 maj lyckades vi - som jag ser det - bra med detta. Låt mig i korthet kommentera kärnpunkterna i detta preliminära budgetförslag!
Det preliminära budgetförslaget uppgår till cirka 100,3 miljarder euro, dvs. för första gången passeras 100 miljarders-gränsen. För åtagandebemyndigandena innebär detta en tillväxt på cirka 3,5 procent mot innevarande års budget och för betalningarna en höjning med 4,8 procent, även om det absolut sett handlar om 97,8 miljarder euro. För åtagandebemyndigandena återstår då i jämförelse med de belopp som har avsatts i budgetförslaget en marginal på 500 miljoner euro, och betalningsbemyndigandena ligger cirka 2,5 miljarder under taket. Jag tycker att redan dessa siffror visar att den budgetdisciplin som kommissionen fattat beslut om orienterar sig efter principen om budgetdisciplin.
Den genomsnittliga höjningen i de planer som medlemsstaterna har uppgivit för kommande budgetår ligger på 3,8 procent. Även genom att göra denna jämförelse, EU-budget kontra medlemsstaternas budgetar, kan man tydligt visa att även vi håller oss inom ramarna.
Uttryckt i procent av den europeiska bruttonationalprodukten ligger kommissionens budgetförslag på 1,06 procent, dvs. under det som för ett år sedan låg till grund för våra diskussioner kring löpande budgetår. Detta kan främst ledas tillbaka till att tillväxtsiffrorna i Europeiska unionen är relativt höga och tillfredsställande.
Jag skall i korthet gå in på de olika områdena, först det fortfarande största enskilda området, nämligen jordbruket, utan att gå in på olivoljesektorn i detalj eftersom jag redan har haft möjlighet att göra det. Kommissionens förslag innebär totalt en höjning av jordbruksbudgeten på 5 procent - detta är en hög tillväxtsiffra som givetvis kräver sin förklaring. Förklaringen består för det första i att detta är det tredje året då de reformer som har tillkommit enligt beslut i Agenda 2000 skall garanteras finansiellt. Reformerna var ju kopplade till en höjning av utgifterna.
Den andra punkten är att kommissionen föreslår - och jag är säker på att vi har parlamentets stöd i den frågan - att hela kalkylen för kategori 1B, stödet till landsbygdens utveckling, skall infogas i budgeten enligt förslaget i budgetplanen. Den viktigaste och svåraste uppgiften har egentligen varit att handskas med de oöverskådliga problem som har uppstått till följd av galna ko-krisen och mul- och klövsjukan. Enligt kommissionens förslag skall ytterligare 1,145 miljarder euro avsättas under 2002 för att få bukt med galna ko-krisen på marknadsordningen för nötkött. Detta motsvarar det belopp som krävs för att garantera finansieringen av den sjupunktsplan som kommissionen har föreslagit.
Enligt förslaget avsätts 250 miljoner euro för mul- och klövsjukan under budgetrubrik veterinära åtgärder i budget 2002. Samtidigt vill jag peka på att detta belopp inte kommer att räcka. Låt mig förklara varför. Förhoppningsvis kommer man redan vid angiven tidpunkt i år, dvs. via budget 2001, att lyckas finansiera delar av den ersättning till medlemsstaterna som har blivit nödvändig på grund av mul- och klövsjukan. Det är av yttersta vikt att kommissionens preliminära budget för år 2002 avsätter en reserv på en miljard euro som skall öronmärkas för eventuellt ytterligare åtgärder som krävs på grund av galna ko-krisen och mul- och klövsjukan. Riskerna måste ringas in mycket noggrant. Under strecket återstår sedan en marginal på 365 miljoner euro i budgeten för jordbruket.
En kort kommentar till medlen i strukturfonderna: De kalkyler som föreslås för strukturfonderna uppgår till totalt 33,6 miljarder euro. Detta är en mycket hög siffra som budgetmyndigheten dock har fattat beslut om i den nya budgeten. Men jag nämner siffran också därför att jag hela tiden vill påpeka att det handlar om det tyngsta instrumentet, det finansiellt sett viktigaste instrumentet också i kampen mot arbetslösheten. Detta är Europeiska unionens bidrag till regionalpolitiken, vars mål högst väsentligen är att bekämpa arbetslösheten. Ofta ser medlemsstaterna bidraget som en självklarhet och det uppskattas inte för mer än vad det är, nämligen Europeiska unionens bidrag.
För kalkylerna på de interna politiska områdena planeras en höjning av åtagandebemyndigandena på totalt 4,1 procent. Under taket återstår då en marginal på 68 miljoner euro, helt i enlighet med besluten från Berlin och det interinstitutionella avtalet.
Låt mig i korthet ta upp de viktigaste punkterna i denna utgiftskategori: Över 4 miljarder euro har anslagits till forskning och utveckling, för information och kommunikation samt de olika informationskampanjerna föreslås ett belopp på 112 miljoner euro. Den nya livsmedelsmyndigheten har tryggats i budgeten liksom de båda nya föreslagna agenturerna för flygsäkerhet och säkerheten till sjöss.
För området rättsliga och inrikes frågor - låt mig återigen ta upp detta därför att det är en av de prioriteringar som parlamentet fattade beslut om i riktlinjerna inför budget 2002 - har totalt 81 miljoner anslagits till de mest skilda åtgärder, inte minst till Europeiska flyktingfonden, till åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor och barn och åtgärder inom ramen för migrationspolitiken.
För utrikesfrågor har en sänkning av de budgeterade medlen föreslagits, vilket kommer sig av att kommissionen inte föreslår att flexibla instrument skall tas i anspråk för denna uppgift även nästa år. Trots detta kan de områden som rör politiken för Balkan finansieras i så gott som samma utsträckning som i år. Ett mycket högt belopp, 863 miljoner euro, har avsatts även för Meda-programmet. Här vill jag på nytt hänvisa till att vi uttryckligen föreslår en mycket stor höjning av betalningsbemyndigandena som ett led i bemötandet av den berättigade kritiken mot att det i utrikesfrågorna har förekommit många löften men att tillämpningen har varit avvaktande, dvs. att det är särskilt viktigt att se till att programmen genomförs. Kommissionens förslag - jag tar upp detta eftersom det togs upp i överläggningarna med budgetutskottet i går - skulle därmed innebära att eftersläpningen för utgiftskategori 4 för utrikespolitiken skulle minska från 3,3 år till 2,8 år. Låt mig ytterligare förtydliga detta: Beräkningarna av hur många år det skulle ta att hämta igen eftersläpningen i nuvarande betalningsbemyndiganden landade i slutet av 2000 på 3,3 år. Att reducera detta till 2,8 år är redan det väsentligt. Man måste dock återigen betona att detta kräver sina administrativa ansträngningar och givetvis förutsätter att skäliga medel ställs till förfogande för att detta skall kunna uppnås.
En punkt som jag hade möjlighet att ta upp i går skall jag bara nämna i korthet, nämligen den problemställning som har uppkommit i och med att fiskeavtalet med Marocko inte kommer till stånd. Nu gäller det att fundera ut åtgärder för att omstrukturera Spaniens och Portugals fiskeflottor, vilka berörs av att avtalet inte kommer till stånd.
I enlighet med budgetplanen har 3,3 miljarder euro vikts åt föranslutningsstöd i budgeten. Även här gäller detsamma som för övriga utrikesfrågor, nämligen uttryckliga förslag till kraftiga höjningar av de medel som syftar till att på ett effektivt sätt genomföra programmen på lokal nivå. Detta för att garantera att föranslutningsbidragen fullt ut skall kunnas tas i anspråk för att genomföra de reformer som krävs med hänsyn till Europeiska unionens utvidgning.
Enligt kommissionens förslag kommer kostnaderna för administrationen nästa år att utgöra totalt 5,1 procent av budgeten. Kommissionen kommer att be budgetmyndigheten om lov att genomföra den andra delen av nedskärningarna av de ytterligare tjänster, 317 tjänster, som enligt kommissionens arbete behövs. Kommissionen har i sin budget dessutom infogat förslag som är viktiga med tanke på utvidgningen, nämligen tjänster exempelvis för kodifiering av juridiska texter.
Låt mig förekomma diskussionerna om Buitenwegbetänkandet. Ni betonar återigen vikten av att även utgiftskategori 5 diskuteras med tanke på utvidgningen. De första åtgärderna kommer att bli aktuella under nästa år. Givetvis måste blicken även riktas mot vad utvidgningen kommer att medföra för utgiftskategori 5. Jag vill på nytt betona att marginalen för utgiftskategori 5 totalt sett är mycket liten. När jag sammanfattar de förslag som har förberetts av andra institutioner som rådet och parlamentet, tvingas jag konstatera att den övre gränsen för utgiftskategori 5 sannolikt skulle komma att överskridas. Detta är ett tecken på att det på detta området är särskilt nödvändigt med ett gott samarbete om man vill att den övre gränsen skall respekteras.
Sammanfattningsvis anser jag att inte heller överläggningarna om budget 2002 kommer att bli en enkel uppgift, med andra ord kommer det att krävas ett gott samarbete. Jag å min sida kan klart och tydligt säga att jag ser fram emot det gemensamma arbetet kring budget 2002.

Böge
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vi noterar detta preliminära budgetförslag från kommissionen och skall som alltid noga undersöka om tillräcklig hänsyn har tagits till de prioriteringar som parlamentet tidigare har nämnt. Med detta menar jag de nya och de traditionella prioriteringarna. Föredragande Costa Neves kommer med all säkerhet strax att redogöra för detta. Vi kommer att behöva kontrollera huruvida unionens intäkter används effektivt och målinriktat inom ramen för vår budgeträtt, för budgetordningen och de överenskomna förpliktelserna. Och vi kommer att få granska mycket ingående om de delvis endast påbörjade reformerna tar sig tillräckligt starka uttryck. Även vi vill givetvis ha ett snabbt och rättvist budgetförfarande utan överflödiga dragkamper. Rådet bör absolut visa större respekt för detta än under de gångna åren.
Med hänsyn till diskussionerna och omröstningarna i budgetutskottet denna vecka vill jag vidare tillägga följande: Även vi kommer att hålla stånd mot varje begäran om att på något som helst sätt, det må exempelvis vara genom att förändra budgetordningen eller på annan märklig väg över huvud taget vilja skära ned på eller begränsa Europaparlamentets befogenheter när det gäller budgeten. Jag råder kommissionen att i alla dessa frågor inta en konstruktiv hållning som snarare tar hänsyn till parlamentet. Detta är till hjälp för oss alla som ju så gärna betecknar oss som bundsförvanter i den europeiska integrationsprocessen.
Det är sant: Åtaganden i en omfattning av 100 miljarder euro, betalningar i en omfattning av 97,8 miljarder, betalningar långt under gränsen eller 1,06 procent av bruttonationalprodukten, eller med andra ord 265 euro per person i hela befolkningen, varav 121 euro per person för livsmedel från jordbruket, politik och landsbygdsområdet. Detta låter tryggt. Globalt sett är detta stabilitetsorienterat och med all säkerhet inga övermäktiga krav på medlemsstaterna, skattebetalarna eller konsumenterna, i motsats till somliga starka känslor och ensidiga synsätt bland allmänheten. Samtidigt är detta emellertid den näst sista budgeten för de femton medlemsstaternas union. Även vid detta tillfälle måste man påminna om detta.
Jag skall nämna ett par punkter som kommer att bli viktiga för oss. Det är bra att kommissionen tar itu med att få ordning på de betalningar som släpar efter. Kommissionär Schreyer har nämnt ett par siffror. Men vi kommer givetvis även att behöva försäkra oss om garantier för att betalningarna för de nya åtagandena genomförs utan dröjsmål, så att vi inte får ett berg av eftersläpningar i framtiden.
Vi välkomnar även tanken på att inrätta en öronmärkt reserv på jordbruksområdet. Idén om att med tanke på svårigheterna att förutspå händelserna på dessa marknader skapa en reserv för det oförutsedda stammade ursprungligen från parlamentet. Jag vill tillägga att ad hoc-förfarandet under senare år allt mer har befäst sin ställning som ett konstruktivt förfarande mellan institutionerna. Konkreta siffror kommer att föreligga i höst.
Det är bra att kommissionen har lämnat spelrum i den interna politiken. Trots det återstår frågor om hur vissa kalkyler i budgeten kan motiveras, exempelvis -5,3 procent för kultur och audiovision, siffror under genomsnittet på +1,8 procent för sysselsättning och det sociala samt -14,5 för arbetsmarknad och teknisk innovation. Detta är exempel på frågor som verkligen behöver diskuteras.
I utrikespolitiken - detta har tagits upp tidigare - tillkommer frågan hur det skall gå med den demokratiska kontrollen och diskussionen om de operativa utgifterna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Hit hör att Asien noterar -2,2 procent, Latinamerika -6 procent och livsmedelshjälpen -4,5 procent. Frågan är om det är den nödvändiga jämvikten mellan traditionella prioriteringar och nya uppgifter som härigenom bevaras på ett korrekt sätt eller om denna positionering möjligtvis kan uppfattas som en koncentration till Europa och dess grannar. Ur en utrikespolitisk synvinkel vore det för futtigt.
Fru kommissionär, låt mig ta upp en sista punkt: administrationen. Jag vill bara påminna om vad parlamentet har sagt, nämligen att den andra delen i nedskärningen av de 317 posterna hör ihop med den utlovade förtidspensionen, detta för att skapa större neutralitet i budgeten, samt att institutionerna också måste genomföra detta. Låt mig påminna om resolutionen från förra våren där vi klart och tydligt har sagt att den andra delen av nedskärningarna skall föregås av mycket klara och tydliga diskussioner om hur vi lämpligast kan förbereda de åtgärder som syftar till att garantera Europeiska unionens handlingsförmåga även under utvidgningsprocessen samtidigt som substansen i acquis communautaire, i EG-rätten, upprätthålls. Jag vill än en gång påminna om denna resolution.
Därmed förtydligas också kravet på att vi alla i år inleder intensiva diskussioner om en realistisk strategi för förberedelse och medlemskap även inom administrationen och på så sätt hinner förbereda budgetpolitiken.
Efter alla dessa diskussioner har jag nämligen ett intryck av att lösningen på dessa frågor kommer att bli svårare och mer komplicerad än lösningen på många problem på jordbruks- och strukturområdet. Det är med den inställningen vi kommer att ta tag i denna och andra frågor i budgetförfarandet.
(Applåder)

Costa Neves
. (PT) Fru talman, kära kolleger! Jag börjar med att framhålla kommissionens respekt för tidsschemat som man har visat i presentationen av sitt preliminära budgetförslag, liksom att man har gett oss den information vi behövde. Det handlar om ännu ett bidrag till ett gott diskussionsklimat i debatten om budgetförslaget för 2002.
En första reaktion angående det preliminära budgetförslaget: vid en allmän bedömning noterar vi förslaget om att öka anslagen till åtagandebemyndiganden med 3,4 procent och till betalningsbemyndiganden med 4,8 procent. Skillnaden mellan de ena och de andra verkar otillräcklig med tanke på behovet att återhämta försenade betalningsbemyndiganden. Tänk på att en av Europaparlamentets prioriteringar består just i att på kort sikt eliminera skillnaden mellan beviljade åtagandebemyndiganden och de faktiskt garanterade betalningsbemyndigandena. Om våra farhågor besannas blir minskningen av kvarstående medel, de anslag som ännu inte har utnyttjats, alltför uppenbar. I själva verket kommer, om ökningen av anslagen till betalningsbemyndiganden är otillräcklig, utbetalningarna av det som är mest försenat att skjuta upp betalningen av nya betalningsbemyndiganden. Det skulle då vara som en regummering av de anslag som ännu inte har utnyttjats och inte en lösning på problemet. Lösningen måste vara att lösa tidigare anslag som ännu inte har utnyttjats, framför allt inom utgiftskategori 3 (inre politik) och 4 (externa åtgärder) och inte skapa nya outnyttjade anslag. I denna fråga måste vi noggrant behandla framstegsrapporten som, enligt överenskommelse, kommer att läggas fram i slutet av juni, och allt kommer att fortsätta att ske för att förbättra budgetens genomförandegrad, vilket betyder att vi vill bidra till ett effektivare uppfyllande av Europeiska unionens åtaganden skall kunna ske.
Vi har noterat att trots den föreslagna ökningen med 4,8 procent till betalningsbemyndiganden, stannar dessa på en nivå av 1,06 procent av Europeiska unionens bruttonationalinkomst, medan budgetplanen tillåter en nivå på 1,10 procent för år 2002. Det är också viktigt att framhålla att vi kommer att göra en noggrann utvärdering av i hur hög grad kommissionen beaktar de prioriteringar som parlamentet fastställt och som är upptagna i riktlinjerna som antogs i april.
Särskilt när det gäller jordbruksområdet - utgiftskategori 1 - följer vi uppmärksamt BSE-krisen och mul- och klövsjukans betydelse för budgeten. Det vore bra att få veta de exakta värdena där så snart som möjligt. Men det verkar godtagbart att det finns en reserv på en miljard euro som kommissionen har föreslagit med tanke på krisernas oberäknelighet. Vi måste dock återigen säga att för oss är en reserv alltid en icke-obligatorisk utgift, och man vill ha inflytande över besluten om dess användning. Om det inte sker innan, hoppas vi att i den ändringsskrivelse som skall läggas fram efter första behandlingen få veta de exakta kostnaderna för BSE och mul- och klövsjukan. I detta sammanhang vill jag påminna om att vi väntar på ett dokument från kommissionen om inriktningen på halvtidsrevisionen för den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och där man hoppas att det råder samstämmighet mellan de alternativ som har gjorts under krisen och den framtida inriktningen. I riktlinjerna är den 15 september satt som datum för presentationen av detta dokument. Ändringsskrivelsen är en annan hypotes att beakta inför presentationen av detta dokument.
När det gäller fisket måste dess finansiering noga bedömas, särskilt med tanke på misslyckandet med fiskeavtalet med Marocko och det påföljande behovet av en omstrukturering av flottorna. För den inre politiken (utgiftskategori 3), är den befintliga marginalen begränsad och det finns klara prioriteringar i riktlinjerna för detta område som vi vill respektera.
Beträffande externa åtgärder (utgiftskategori 4) består svårigheten i att garantera en stabilitet i Europeiska unionens agerande. Förändrade planer har varit regel, och vi ser med reservationer på möjligheten att än en gång tvingas konfronteras med minskade belopp i viktiga poster: jag tänker exempelvis på Latinamerika, de mänskliga rättigheterna och kampen mot aids. Men även på Balkan där Europeiska unionen har gjort tydliga åtaganden ser vi, enligt vad jag kan förstå, en minskning av budgetmedlen. Allt tyder på att man ännu inte har tagit hänsyn till Världsbankens rapport, som med precision kommer att ange behoven av omstrukturering. Vad kommer då att hända? Och var hamnar vi när det gäller de operativa kostnaderna för säkerhets- och försvarspolitiken?
När det gäller administrationen (utgiftskategori 5), i vilken grad är de föreslagna beloppen tillräckliga för att ackumulativt kunna täcka kommissionens reform, utvidgningen, lanserandet av nya politikområden, rådets ökade budget på 10 procent och förslagen från andra institutioner? De medel som beslutades i Berlin tycks uppenbart otillräckliga. Vi får väl se!
Beträffande föranslutningen (utgiftskategori 7), vill jag understryka att parlamentet har uttalat sig för en omfördelning av icke-utnyttjade medel, i likhet med utgiftskategori 2. Jag upprepar att vi hoppas kunna föra den nu påbörjade debatten på ett konstruktivt plan. Det är önskvärt och möjligt med enhällighet mellan kommissionen och rådet. Därför är det viktigt att uppmärksamma molnen som dyker upp vid horisonten - jag tänker konkret på att budgetutskottet i dag röstade om sin ståndpunkt inför budgetförordningen. Jag vill understryka att detta ämne finns med i riktlinjerna. Där sägs att parlamentet i sina budgetbeslut inte kommer att tveka om att diskutera sin ståndpunkt i denna fråga. Det är också möjligt att garantera en verklig diskussion om av vår ståndpunkt inför revideringen av budgetförordningen.

Talmannen
Jag tackar föredraganden och kommissionären.

Budgetberäkningen för Europaparlamentet (budgetåret 2002)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0166/2001) av Buitenweg för budgetutskottet om parlamentets beräknade inkomster och utgifter för budgetåret 2002 (2001/2062(BUD)).

Buitenweg
. (NL) Herr talman, kommissionär, ärade kolleger! Även i dag under det högtidliga mötet med Slovakiska republikens president Schuster talade vi än en gång om den historiska möjligheten att definitivt övervinna delningen av Europa. En möjlighet som nu måste få en konkret gestalt, vilket även kollega Böge sade. Redan om tre år kan vi i denna kammare arbeta på jämlik fot med kolleger från de nuvarande kandidatländerna, åtminstone teoretiskt sett. Då måste vi nu också sätta igång med de institutionella anpassningarna för att utvidgningen skall förlöpa smidigt.
Inom kort erhåller vi treårsplanen för de administrativa förberedelserna. Måhända kommer vi då fram till slutsatsen att det är förståndigt att redan i förväg ta tjänstemän från kandidatländer i tjänst som kan spela en roll när utvidgningen förbereds. Tänk exempelvis på människor som kan utarbeta ett system i fråga om språk. Det förefaller mig då vara mycket oklokt att avvisa den här möjligheten i parlamentets resolution.
Utvidgningen måste inte bara förberedas administrativt, utan också innehållsmässigt. För att utbyta erfarenheter är det viktigt att kontakten mellan oss och våra kolleger från kandidatländerna intensifieras. Budgetutskottet vill innefatta den mest lämpade formen för detta i treårsplanen. Själv kan jag till exempel tänka mig att det är till stor nytta om dessa parlamentariker och framtida medlemsstater får tillgång till ett mycket begränsat antal faciliteter så att deras besök blir så effektiva och till så stor nytta som möjligt.
Herr talman! Utvidgningen kommer att öka trycket på marginalen i budgetplanen. Därför är det en sund ekonomisk politik att påskynda betalningen av fast egendom vilket kommer att skapa utrymme i framtida budgetplaner. Dessutom leder denna påskyndade finansiering till avsevärda räntebesparingar. Emellertid är det synd att jag nu har den tvivelaktiga äran att vara den föredragande som stoppar en avsevärd slant i parlamentsbyggnaden här i Strasbourg. Men så länge parlamentet är dömt att vara en resande cirkus så håller ni nog med mig om att det är oansvarigt att till på köpet belasta de europeiska skattebetalarna med 210 miljoner euro i räntebetalningar. Det blir allt mindre, det är alltså alla de där pengarna för bara fyra dagar i Strasbourg.
Därmed kommer jag in på en annan punkt vars innehåll jag hoppas övervinner alla vackra ord och då talar jag om miljörevisionen. Herr talman! Även för ett par år sedan yttrade denna kammare många vackra ord om hur önskvärt det vore med en miljörevision. Man upprättade till och med en interinstitutionell arbetsgrupp. Men eftersom den inte fick någon som helst prioritet var den inget långt liv förunnat. Vi kommer alltså på nytt, och nu mer resolut, bli tvungna att ta vårt ansvar och parlamentet måste då också avge ett tydligt politiskt löfte att delta i EMAS, gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning.
Även vårt politiska ställningstagande mot diskriminering måste omsättas till politik i denna kammare. Lika chanser är fortfarande ingen realitet. Då talar jag inte bara om fler kvinnor på högt uppsatta poster utan bland annat också om lika behandling oavsett sexuell läggning, hudfärg eller religion. Budgetutskottet ber då också generalsekreteraren att förtydliga vilka åtgärder som är nödvändiga för att hålla löftet artikel 13 i Amsterdamfördraget.
Herr talman! Under de senaste åren har vi i allt högre grad insett fördelarna med Activity Based Budgetting och Activity Based Management. De gamla ledningsstrukturerna och sättet att utarbeta budgetplaner måste förändras och inom ramen för det passar också en tydlig fördelning av uppgifter mellan presidiet och budgetutskottet på området för personalpolitik som denna nu specificeras i budgetförfarandet. Budgetutskottet ägnar sig åt det ekonomiska kuvertet och dess begränsningar och presidiet åt dess exakta innehåll. Detta system måste kompletteras med plenums riktgivande uttalanden till presidiet och en god kontroll av generalsekreterarens ledning. Skulle framtida problem uppstå med presidiet eller administrationen, så måste de leda till förändringar på den nivån och inte till att ledningsuppgifter övertas av ett plenum med 626 politiker. Det nya sättet att arbeta måste kombineras med en kulturfördelning så att administrationen är både demokratisk, kontrollerad och slagfärdig.
De ledamöter som har oroat sig för marginalen i utgiftskategori 5 kan jag lugna med att säga att eftermiddagens omröstning om nästa års sammanträdesschema åtminstone har fört med sig ekonomiska fördelar. Beräkningarna utgick från en fyradagarsvecka i Strasbourg och det beslut som nu har fattats för inte med sig några kostnadsförändringar.

Ferber
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Låt mig rikta ett stort tack till föredraganden för det engagerade arbete som hon i ledamöternas intresse har lagt ner på att förbereda budgeten för Europaparlamentet. Jag vill dock ta tillfället i akt och plocka ut en och annan punkt för en närmare granskning.
Utvidgningen: Givetvis måste vi förbereda oss på utvidgningen. Men den som tror att förberedelser inför utvidgningen enbart består i att skapa nya tjänster har inte förstått problemet. Allt som vi under de senaste tjugo åren har lärt oss att uppskatta i Europaparlamentets arbetssätt måste ifrågasättas. Vi står inför en stor utmaning om vi skall bemästra detta. Det handlar heller inte om att redan nu skapa nya tjänster som skall tillsättas av tjänstemän från de länder som ansökt om medlemskap. Varför finns det inga andra möjligheter på lokal nivå? Så har kommissionen t.ex. för avsikt att arbeta med satelliter på översättningsområden i de länder som ansökt om medlemskap i EU.
Vi behöver bygga upp informationsbyråer därför vi har problem som rör inställningen till medlemskapen i Europeiska unionen. Detta är vår uppgift som företrädare för folket. Det handlar inte om att knyta ett fåtal personer närmare det goda livet här i Strasbourg, i Bryssel, i Luxemburg, utan det handlar om att knyta människorna närmare Europeiska unionen. Detta görs bäst lokalt. Därför vill jag be alla att noga överväga vad som verkligen måste göras och vad som bäst görs genom åtgärder i de länder som ansökt om medlemskap, inte minst för att spara kostnader. Kommissionen är inne på rätt väg.
Byggnadspolitik: Jag håller med föredraganden om att det på rådande villkor - inte minst här i Strasbourg - är den mest fördelaktiga lösningen att så snart som möjligt betala av de offentliga kostnaderna. Detta är dock endast den näst bästa lösningen. Även detta måste vi vara på det klara med. Den bästa lösningen vore att bygga själva. Då skulle vi också bestämma över utformningen av salarna och över inredningen och i slutändan slippa konstatera att någon visserligen har menat väl med det som vi så att säga tvingas acceptera. Detta har vi upplevt i Bryssel, detta har vi upplevt här. Det är en läxa vi borde lära av. Detta vore den billigaste lösningen. Det vi väljer är bara den näst billigaste. Även detta vill jag göra helt klart.
Personalpolitik: Nog är det överraskande att administrationen å ena sidan visserligen kräver ett stort antal nya tjänster men samtidigt gör erkännanden om ett stadigt ökande antal överflödiga tjänster. Därmed drar man ner på fler tjänster än det antal nya tjänster som krävs. Hur detta skall gå ihop kommer vi att behöva diskutera mycket intensivt. Detta innebär att det finns ett mycket stort utrymme för en omdisponering av tjänsterna inom Europaparlamentet utan att man direkt behöver skapa nya tjänster. För Europeiska folkpartiets räkning kan jag meddela att vi kommer att ta itu ordentligt med denna fråga i höst när vi har de konkreta siffrorna.
Det är glädjande att föredraganden även tar upp våra möjligheter att förflytta oss. Jag hoppas att vi inte skall behöva cykla genom Bryssel. Jag tycker nog att det vore lite väl riskabelt. Jag anser att staden Strasbourgs initiativ efter bytet av borgmästare är ett steg i rätt riktning: vi får nu alltså även begagna spårvagnen. Kanske får vi en gång även rätt att åka tunnelbana i Bryssel. Det vore ju också ett framsteg. Men som sagt, cyklar anser jag på det stora hela vara för riskabla. Jag hoppas att vi skall kunna komma fram till en förnuftig lösning.
Europeiska folkpartiets grupp kommer i höst - när vi har fått siffrorna - att genomföra en noggrann och kritisk granskning av budgetrubrik för budgetrubrik. Låt mig säga klart och tydligt: Om vi röstar för betänkandet i morgon så är detta inget fribrev för den behandling som vi då kommer att få genomföra i september eller oktober.

Gill
Fru talman! Jag vill också gratulera föredraganden till hennes arbete; jag stöder det mesta av vad hon har sagt, särskilt beträffande reformerna.
Ni kanske känner till resultatet av en nyligen genomförd intervjuundersökning, som visade att Europaparlamentet är en av de mest kända EU-institutionerna. Därför är det egentligen vårt ansvar att se till att höja de europeiska medborgarnas förtroende för EU som helhet. Det är därför vi måste statuera exempel och leda arbetet med att förbättra effektiviteten, öppenheten och ansvarigheten, som nämnts av föredraganden.
Den reformprocess som hittills skett verkar dock i bland gå litet långsamt. Vi måste påskynda saker och ting under det kommande året och försöka överblicka reformen och modernisera våra arbetsmetoder och beslutsförfaranden. Alla håller med om att detta är nödvändigt p.g.a. de utmaningar som utvidgningen för med sig. Det finns en tydlig risk att EU kan förmås att vika av från sin kurs om allmänheten inte ser att det snabbt sker konkreta och omfattande reformer.
Vi känner alla till att utvidgningen kommer att få långtgående effekter på alla parlamentets tjänster. Den tillkommande kostnaden för utvidgningen skulle kunna ligga på ca 145 miljoner euro per år, enligt en rapport. Vi kan komma att behöva ca 459 nya kontor bara i Bryssel. Detta kommer att kräva en avsevärd planering, där man noga tänkt igenom alla konsekvenser. Parlamentets treårsplan är därför nödvändig för att utvidgningen skall bli framgångsrik. Det är viktigt att man noga går igenom denna plan och inte tar itu med saken utan eftertanke. Jag motsätter mig starkt de ändringsförslag som lagts fram av PPE-DE-gruppen, enligt vilka man vill ha en alltför kort tidsfrist för denna rapport, därför att om vi inte får en väl genomtänkt utvidgningsplan kan detta slå tillbaka på oss. PPE-DE-gruppen har lagt fram andra ändringsförslag som är lika oförnuftiga, och som inte kommer att förbättra Europaparlamentets ställning om de antas.
Det jag tycker är mest häpnadsväckande är att vi, å ena sidan, ständigt är petiga när det rör några få tjänster på den verkställande sidan och ändå, i praktiken, gladeligen utökar tjänsterna för de politiska partierna när det gynnar särskilda behov, utan något faktiskt berättigande.
Var finns de principer om budgetstränghet och -effektivitet som PPE-DE-gruppen ofta talar om? Det är viktigt att vi granskar dessa frågor, men inte på detta stadium. Jag vill betona att treårsplanen noga måste bedömas, eftersom vi står inför många utmaningar, men vi bör - och måste - vara mer dynamiska inom alla områden, särskilt när det rör språk och byggnader, eftersom det är här de största kostnaderna finns. Jag hoppas att man genom planen på sätt och vis tar upp det otänkbara och granskar språktjänsten på ett genomgripande sätt, med tanke på att vi om två-tre år kan ha sex nya officiella språk att hantera.
Bara för att ge er en anledning till eftertanke: Kommissionen är en institution som är mycket olik vår, men den lyckas ändå fungera med två arbetsspråk. Låt mig klargöra att jag tror starkt på språklig mångfald, men vi kan inte bara lägga till alla dessa ytterligare språk och fortfarande försöka vara en prestationsduglig och effektiv organisation.
När det gäller byggnadsstrategin, måste vi noggrant granska alla tillgängliga alternativ. Jag vet att det finns ett förslag om att vi skall köpa denna byggnad, och även om det just nu verkar vara klokt ur ett ekonomiskt perspektiv, med tanke på alla besparingar vi skulle göra under den närmaste framtiden, oroar jag mig när det rör byggnadens lämplighet på lång sikt: Det är knappt den uppfyller våra krav nu, så hur kommer det att se ut om, låt säga, sex år?

Virrankoski
Herr talman! Jag försöker hålla mig till tidtabellen. Buitenweg har utarbetat ett bra betänkande som grund för parlamentets budget för nästa år. För det skall han ha ett stor tack.
Bland de viktigaste utmaningarna för Europaparlamentets budget finns att förbättra förvaltningen och att öka effektiviteten. Detta kräver speciellt EU:s kommande utvidgning. Nästa år måste vi förbereda oss på att parlamentet kommer att växa med över hundra ledamöter år 2004, vilka för med sig ett tiotal nya språk. Detta ställer alldeles speciella krav på organiseringen och effektiveringen av översättnings- och tolkningstjänsterna. Man ställer även helt nya krav på den allmänna förvaltningen, varför det är absolut nödvändigt att utvidga den verksamhetsbaserade budgeteringen och resultatansvariga ledningen till att gälla även parlamentets förvaltning.
Ett annat problem är fastighetspolitiken. Parlamentets verksamhet bör rationaliseras, så att fastighetsutgifterna kunde minskas. Att själv lösa in fastigheterna är på sin plats när man i och med det kan spara medel. Å andra sidan måste man kräva att medlemsstaterna där placeringsorterna finns gör allt för att man snabbt skall kunna slutföra utredningarna i samband med fastighetsarrangemangen. Det är inte hedrande för värdlandet om Europaparlamentet som verkar på dess område har ofattbara svårigheter att genomdriva en vettig fastighetspolitik.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.00.)

Tal av Slovakiens president Rudolf Schuster
Talmannen
Kära kolleger! Jag gläder mig särskilt åt att i dag kunna välkomna presidenten i Slovakiska republiken, Rudolf Schuster, till vår församling.
(Applåder)
Herr president! Sedan Slovakiska republiken grundades den 1 januari 1993, och framför allt sedan Slovakien lämnade in sin ansökan om medlemskap i Europeiska unionen 1995, har förbindelserna mellan ert land och Europaparlamentet utvecklats på ett framåtblickande och fruktbart sätt, vilket har gett ömsesidiga kunskaper och upprättat förtroendeband.
Att en ny regering tillträdde 1998 och ni sedan valdes till republikens president, vid det första allmänna och direkta presidentvalet i Slovakien i maj 1999, är händelser som har inverkat mycket positivt på våra förbindelsers effektivitet.
Alltsedan ni tillträdde ert ämbete i Bratislava efter att ha tjänat ert land på olika poster, bl.a. som borgmästare i staden Kosice mellan 1994 och 1998, har den slovakiska regeringen under premiärminister Dzurindas ledning med stor beslutsamhet riktat in sig på att bli medlem av Europeiska unionen. Under ert presidentskap, herr Schuster, har demokratin gjort sig gällande och befästs i Slovakien.
Vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors 1999 fattades beslut om att inleda medlemskapsförhandlingar, vilka påbörjades redan i mars 2000. Inledningen och framskridandet av förhandlingarna mellan ert land och Europeiska unionen visar att Slovakien har behärskat "återhämtningsprincipen" väl, och det gläder mig särskilt att kunna konstatera detta, eftersom det var på Europaparlamentets begäran som denna princip slogs fast vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors.
Nu har Slovakien beslutat sig för - vilket ni nyss påpekade herr president - att ställa sig i anslutningsprocessens frontled. Ert land bör veta att det kan räkna med Europaparlamentet. Ni kan räkna med en mycket konstruktiv attityd för att ni skall kunna ansluta er så snart som möjligt.
Herr president! Jag inbjuder er nu att vända er till kammaren.
(Applåder)

Schuster
Fru talman, mina damer och herrar! Det var bara en liten stund sedan jag hedrade Louise Weiss minne. Hon var en enastående person, initiativtagare till den idé som handlar om det europeiska enandet, journalist och politiker som höll öppningstalet vid Europaparlamentets första session 1979 - tio år före järnridåns fall. Louise Weiss hade knutit starka vänskapsband med en av de mest uppmärksammade personligheterna i vår historia, en slovakisk politiker med högt anseende över hela Europa - Milan Rastislav tefánik - politiker, diplomat, forskare och astronom, som gjorde Frankrike till sitt andra hem.
Louise Weiss sade i sitt tal i Europaparlamentet, att det var den lyckligaste dagen i hennes liv. I dag har jag fått den exceptionella och stora äran att hålla ett tal till er vid Europaparlamentets plenarsammanträde, där Europeiska unionens medlemsstaters viktigaste politiska partier finns företrädda, och jag vill tacka er för denna möjlighet. Detta är första gången någon har talat slovakiska vid ert plenarsammanträde. Jag är fullständigt övertygad om att - i en inte alltför avlägsen framtid - slovakiska kommer att bli ett av Europeiska unionens officiella språk. På samma sätt som mitt hemland, geografiskt sett, är en odelbar del av den europeiska kontinenten, är dess historia, kultur och traditioner en oskiljaktig del av Europas historia. Att stänga inne mitt hemland bakom järnridån, var inget annat än en konstlad åtgärd av dem som hade makten i historiens politiska spel. Det är därför naturligt att vi bör länka samman Slovakiens framtid med Europa. Ett Europa som är enat och välmående, fridfullt och attraktivt. Vårt gemensamma Europa.
Ni utför ert arbete för Europa under en verkligt viktig tid. Er mandatperiod sammanfaller med fattandet av historiska beslut om utvidgningen som - och detta är min fasta övertygelse - är att betrakta som det viktigaste bidraget till stabilitet och välstånd för vår världsdel under dess moderna historia. Vi är skyldiga er vår respekt och tacksamhet för att ni främjar denna process. Slovakiens medborgare kommer alltid att minnas detta.
Slovakiens anslutning till Europeiska unionen är en de viktigaste frågorna när det rör våra utrikespolitiska prioriteringar. Jag ser emellertid också på anslutningen ur ett bredare perspektiv, som handlar om utvecklingen av vårt samhälle och av Europa. Slovakiens närmande till Europeiska unionen innebär att landet återvänder till den kultur och civilisation där det hör hemma, både genom sin historia och sitt värdesystem. Det var inom denna allmänna ram som Slovakien från första början, när man riktade in sig på ett fullvärdigt medlemskap i Europeiska unionen och Nato, fastställde sina utrikespolitiska prioriteringar. År 2000 vann Slovakien medlemskap i OECD, och är ett av de kandidatländer som har störst hopp om att bli medlem i Nato när alliansen beslutar sig för att utvidga.
Det gläder oss att omkring 70 procent av vår befolkning på mer än fem miljoner personer stöder en anslutning till Europeiska unionen. Vad som är ännu viktigare är att detta procenttal omfattar anhängare till de starkaste oppositionspartierna, eftersom även dessa politiska partier - som för närvarande är i opposition - skapade sina politiska program på Slovakiens integrationsambitioner. Den rätta kursen för Slovakiens säkerhetspolitik, vars yttersta mål är ett medlemskap i Atlantpaktsorganisationen genom ett aktivt deltagande i den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, bekräftades av det säkerhetsstrategiska dokument som antogs av vår lagstiftande församling. Det faktum att detta dokument antogs med absolut majoritet i parlamentet, visar att både den styrande koalitionen och oppositionen följer samma strategiska principer när det handlar om Slovakiens framtida orientering.
Som president i ett ungt, demokratiskt land får jag emellertid inte falla offer för känslan av självbelåtenhet i och med detta sällsynta politiska samförstånd. Allt sedan jag tillträdde presidentposten har jag försökt att föra ut budskapet - inte bara till de politiska ledarna, utan också till alla som inte är likgiltiga när det rör Slovakiens framtid - att landets inriktning inte får styras av tillfällig eufori eller de växlande politiska prioriteringarna hos dem som innehar makten. Detta är skälet till varför jag och en grupp sakkunniga är i färd med att utarbeta en medel- och långfristig vision, som bör antas som en konstitutionell stadga av Slovakiens nationalförsamling med bredast möjliga politiska stöd. Detta dokument - låt mig kalla det en statsdoktrin - bör på ett mycket tydligt sätt och på högsta lagstiftande nivå ange Slovakiens framtida orientering gentemot de europeiska och transatlantiska strukturerna. Detta skulle på ett övertygande sätt skingra det tvivel som jag ofta möter under besök utomlands när jag diskuterar saken med vänner till och observatörer av Slovakien, som frågar: "Vilka förändringar kan man egentligen förvänta sig i Slovakiens utrikespolitiska orientering efter nästa val?"
Som jag nämnde, är vi nöjda med det folkliga stöd som de slovakiska integrationssträvandena får. Vi kan emellertid inte ignorera den oro eller misstro som finns bland medborgarna i EU:s medlemsstater, vilka fruktar att utvidgningen av unionen kan få oönskade konsekvenser. Jag kan förstå deras oro - den är naturlig och mänsklig. Samtidigt får jag intrycket att denna oro ofta frammanas på ett onaturligt sätt. Vi har ingen önskan att förvirra det som åstadkommits i samband med integrationsprocessen under de senaste årtiondena. Vi måste koncentrera oss gemensamt på två områden. Vi - i ansökarländerna - måste noggrant förbereda oss för medlemskapet och, tillsammans med EU:s medlemsstater, skall vi skingra de tvivel som finns när det rör utvidgningen. Vi måste också samarbeta för att stärka den europeiska solidariteten och känslan av samhörighet. Europa är inte bara en karta. Jag är övertygad om att grunden för världsdelens renässans är ett ständigt, ärligt samtal med medborgarna i det Europa som håller på att enas. Varje enskilt nytt lands inträde kommer att berika det gemensamma huset genom dess andliga, kulturella och historiska arv. Vi vill bidra till utvidgningen av den inre marknaden, men på samma gång vill vi vara ett bidrag till ekonomin och sålunda bidra till större stabilitet och säkerhet i hela Europa.
Ni känner till att Slovakien inte erbjöds att inleda förhandlingarna om tillträde 1997 i Luxemburg, p.g.a. dess misslyckande att uppfylla Köpenhamskriterierna. Detta var ingen bra situation för Slovakien.
Europaparlamentet var först med att reagera på den nya situationen i Slovakien, genom sin resolution från oktober 1998, i vilken man uppmärksammade förändringarna i samband med regeringens sätt att styra landet, och dess nya orientering efter valen. Jag vill ta tillfället i akt och betyga hur högt jag värderar förbindelserna mellan Europaparlamentet och Slovakien som, särskilt under de senaste två åren, fått ny drivande kraft. Förbindelserna mellan Europaparlamentet och Slovakiens nationalförsamling har också intensifierats tack vare verksamheten i den gemensamma parlamentariska kommittén, som jag personligen uppskattar högt. Den parlamentariska demokratin har också stärkts i hög grad genom sammanträdena mellan Europaparlamentets talman och talmännen i ansökarländernas parlament. Nästa sammanträde av denna typ kommer att hållas om några dagar i Bratislava.
Slovakien erbjöds att inleda förhandlingarna om tillträde till Europeiska unionen 1999 i Helsingfors. I dag - efter 17 månader av förhandlingar - har vi gjort stora framsteg. Jag är övertygad om att vi vid slutet av det svenska ordförandeskapet tills vidare kommer att ha avslutat förhandlingarna om fler än hälften av kapitlen. Om vi håller denna takt har vårt land möjlighet att hinna i fatt de länder som inledde förhandlingarna tidigare, och slutföra förhandlingarna om tillträde senast 2002. Vi gör ingen hemlighet av vårt hopp om att de slovakiska medborgarna också kommer att rösta i 2004 års val till Europaparlamentet.
Vägen till integration är bemängd med exceptionellt livliga politiska diskussioner och, i bland, dispyter. Vi är glada att vi gjort oss av med de tidigare politiska eliternas ensidiga monolog. Vägen är inte utan hinder, men det hägrande framtida medlemskapet i Europeiska unionen mångfaldigar den i högsta grad nödvändiga energin som krävs i samband med reformeringen. Jag försäkrar er att vi inte lider brist på denna energi.
År 2000 var "ekonomins" år. Vi fortsatte att genomföra de reformer som inleddes av den slovakiska regeringen efter dess tillträde 1998, i syfte att återställa stabiliteten på makroekonomisk nivå. Strukturella anpassningar innebar effektivitetsförbättringar i företagssektorn. Om jag vill se på mitt lands ekonomi ur en realistisk synvinkel, måste jag emellertid betrakta den ur ett vardagligt perspektiv, så som folk ser på den med tanke på sina egna ekonomiska möjligheter. Och jag inser här - vilket bekräftats genom mina kontakter med medborgarna i mitt land - att ekonomiska reformer kan få smärtsamma konsekvenser för de svagaste i samhället. Jag är övertygad om att den rådande - som också är den svåraste - reformfasen snart kommer att ge positiva effekter. I detta avseende anser jag att den slovakiska regeringen kan ha förlorat en del tid när den under sitt första år vid makten var alltför sysselsatt med att peka på den föregående regeringens misstag och att göra uttalanden om behovet av att eliminera konsekvenserna av dessa, i stället för att på ett omedelbart och konstruktivt sätt ta itu med alla problem, särskilt på det ekonomiska området. Det är nu för sent att säga att om regeringens styrelsesätt hade varit mer flexibelt från första början, så hade medborgarna i dag kunnat njuta frukterna av alla dessa sunda ekonomiska åtgärder. Detta är också skälet till varför jag i alla politiska eller yrkesmässiga diskussioner om ekonomiska och rättsliga reformer förespråkar dessa reformer, även om jag alltid ser på dem utifrån deras nytta för huvuddelen av våra medborgare.
Detta år, 2001, är "lagstiftningens" år. I februari antog det slovakiska parlamentet den sedan länge emotsedda ändringen av författningen, som är jämförbar med författningarna i EU:s medlemsstater. Genom ändringen har man tillfört de rättsliga villkor som krävs för Slovakiens integration. Genom den ändrade texten ges uttryckligen Slovakien rätt att delegera vissa av sina befogenheter till Europeiska unionen genom eller på grundval av ett internationellt fördrag. Genom ändringen fastställs även att Europeiska unionens rättsligt bindande lagstiftning har företräde framför slovakisk lagstiftning. Man har dessutom fastställt förfarandet för införlivandet av rättsligt bindande lagstiftning i den nationella lagstiftningen i form av lagar och statliga förordningar. Andra nödvändiga steg inbegriper vidtagande av åtgärder för genomförandet av reformeringen av den offentliga förvaltningen, slutförandet av strukturreformen, stärkandet av banksektorn och skapandet av en modern statlig förvaltning.
Slovakiens nationella rättssystem grundas på demokrati- och rättsstatsprinciper. Genom sin författning och de ratificerade internationella instrumenten på området för de mänskliga rättigheterna, garanterar staten utan diskriminering alla medborgares fri- och rättigheter. Arbetslöshet och den ogynnsamma ekonomiska situationen i vissa regioner i Slovakien, har emellertid skapat allvarliga problem beträffande hanteringen av situationen för den romska minoriteten. Att hitta effektiva lösningar på detta område är, enligt min mening, en av samhällets viktigaste uppgifter. Den seriösa uppmärksamhet som regeringen gett detta problem uttrycks genom regeringens strategi för hantering av frågor med anknytning till den romska nationella minoriteten och genomförandeåtgärderna i sammanhanget. Jag anser att detta inte bara är ett problem för Slovakien, utan ett bredare europeiskt problem, vars lösning är mycket komplicerad och kräver ett partnerliknande förhållningssätt. Kommissionär Günther Verheugens besök i romska bosättningar är ett exempel på den vilja som finns till ett gemensamt förhållningssätt när det gäller att ta itu med frågan, som är ett av de viktigaste områdena som kommer att kräva vår uppmärksamhet i framtiden. Under mina år som borgmästare i staden Kosice, belägen i den region som har en hög andel romsk befolkning, lärde jag mig den grundläggande regeln - en effektiv hjälp kräver att romerna själva deltar aktivt i lösningen på sina problem, annars kommer ansträngningarna att vara bortkastade. Genom projektet om eliminering av orättvisorna för den romska nationella minoriteten, som inleddes på mitt initiativ, planeras att företrädare för de olika romska grupperna skall delta i genomförandet. De första erfarenheterna man fått visar att graden av rättsligt medvetande och demokratiskt tänkande - t.o.m. bland romer med utbildning - har påverkats av årtionden av förmyndarmentalitet från statens sida gentemot romerna, vilka anser det vara svårt att bruka sina befogenheter. Detta är skälet till varför jag tror att denna fråga fortfarande kommer att vara aktuell för de generationer som kommer efter oss. Jag har också gjort presidenterna i de övriga Visegradländerna uppmärksamma på mitt initiativ; vi kom överens om att anta ett gemensamt förfarande tillsammans med Tjeckiens president.
Jag instämmer helt och fullt i det individuella förhållningssättet och bedömningen av länderna från fall till fall. Detta är skälet till varför vi internt strävar efter att Slovakien skall kunna bli ett av de första länder som blir medlem av Europeiska unionen. Vi gör ingen hemlighet av våra strävanden att åstadkomma detta tillsammans med våra grannstater - Tjeckien, Ungern och Polen, våra partner i samarbetsprocessen mellan länderna i Visegrad-gruppen. Detta samarbete, som stärker våra goda förbindelser med grannstaterna, mottas positivt både hemma och utomlands. Det förstärker inte bara atmosfären av regional lojalitet mot Europa, utan är också en viktig del av integrationen. I detta sammanhang, på mitt initiativ och i samarbete med Polens president, inleddes åtskilliga gränsöverskridande samarbetsprojekt under presidentkansliets överinseende. På grund av deras positiva resultat, planerar jag att utvidga liknande projekt till att omfatta även andra gränsregioner - de som delas med Ungern och Tjeckien. Jag tillmäter stor historisk betydelse till skapandet av och verksamheten inom Visegrad-gruppen, vars syfte är att främja nära sammanhållning genom ett samarbete med ömsesidig nytta för länderna i Centraleuropa som grund för deras framtida integration i ekonomiska, politiska och säkerhetsmässiga strukturer. Dessa gemensamma mål för V-4-länderna bidrar till utvecklingen av Europa som helhet, och till en utvidgning av stabiliteten till att omfatta hela världsdelen. Tanken att ansluta Visegradländerna till Europeiska unionen som en grupp, får logiska konsekvenser för definitionen av den Schengengräns vars längd är beroende av kartan över den utvidgade Europeiska unionen.
När man talar om Europeiska unionens framtid, den diskussion som inleddes till följd av toppmötet i Nice, föredrar jag personligen att tala om den närmaste framtiden och den avlägsna framtiden. Det kan inte vara lätt att blanda ihop allt och försöka att lösa alla sakfrågor som är aktuella för Europeiska unionen senast 2004.
Jag stöder åsikten att kandidatländerna skall få möjlighet att på ett effektivt sätt bidra till åsiktsutbytet i samband med förberedelserna för regeringskonferensen 2004. Jag kan personligen knappast förstå hur man kan låta möjliga familjemedlemmar stå utanför en stängd dörr under diskussionerna om viktiga frågor som rör alla, äldre medlemmar, nyare medlemmar och möjliga nykomlingar, i synnerhet om de sistnämnda förväntas ingå i familjen inom det tidsperspektiv som diskuteras.
Vi vill alla - både medlemmar och kandidater för medlemskap - ha ett starkare Europa. Vi kan instämma i många - men inte alla - åsikter. Det skulle sålunda inte vara lämpligt att fördröja utvidgningsprocessen på grundval av vad jag anser vara en oberättigad oro för att utvidgningen skall föra med sig ett hot om "urvattning" av Europeiska unionen, eller störa möjligheterna till en fortsatt politisk integration. Jag är övertygad om att Slovakien och andra kandidatländer inte är mindre förberedda för ytterligare integration, än vissa av de nuvarande medlemsstaterna.
Vårt mål måste vara att verka för att Europeiska unionen blir en allt starkare politisk gemenskap. Jag instämmer i Nicole Fontaines, Europaparlamentets talman, ord, när hon säger att vi inte kan fortsätta att bygga Europeiska unionen i "slutna cirklar". Vid ett visst utvecklingsstadium kan åtskilliga sakfrågor aktualiseras som kräver en lösning, samtidigt som det inte alltid är möjligt att lösa samtliga av dessa. Processen måste dock fortsätta, och systemet måste förbli öppet.
En viktig del i hela den europeiska integrationsprocessen är skapandet av den europeiska identiteten. Den nationella identiteten spelar en viktig roll för medborgarna, eftersom det är ett medel för deras självbild och anknytning till en viss grupp. Som president och medborgare i Slovakien, känner jag ingen oro i samband med förlusten av suveränitet efter vårt inträde i Europeiska unionen, eftersom i ett integrerande Europa är ett suveränt land ett land som deltar i de beslut som rör Europeiska unionens utveckling och inriktning. Slovakiens inträde i Europeiska unionen kommer att bli vårt lands verkliga slutförande av suveräniteten.
(Applåder) Slovakiens framtid finns inom Europeiska unionen, som kommer att bli ett område för frihet, säkerhet och rättvisa.
Jag talar till er som en europé till européer, och vi står inför en unik utmaning och ett oerhört ansvar. Låt oss förvandla ett ideal av gemensamma andliga värden och historisk erfarenhet till en verklighet som består av ett enat och blomstrande Europa, som är attraktivt för alla medborgare i alla dess länder och som tjänar som exempel för andra regioner och världsdelar. Slovakien förklarar sin villighet att ta sin del av detta gemensamma ansvar.
Tack för möjligheten att hålla detta tal till er.
(Livliga och ihållande applåder)

Talmannen
Herr president! Jag skulle först vilja tacka er för att ni hedrade Louise Weiss, som har gett sitt namn till den här byggnaden. För oss var det en mycket viktig hyllning.
Ni påminde oss om att ert land är en del av Europas levande verklighet, inte bara dess historiska och geografiska verklighet, utan även och framför allt kulturella. Jag kan tala om för er att det är något vi alltid har varit övertygade om i Europaparlamentet. Europaparlamentet har gett återföreningsprocessen ett entusiastiskt stöd. Fördelen med Nicefördraget, som slutfördes i december förra året - även om det i vissa avseenden bedömdes på olika sätt - är att det öppnar vägen för en utvidgning och återförening av Europa, något som gladde oss alla.
Hos er uppfattade vi en mycket stark beslutsamhet, en beslutsamhet att fullfölja svåra ekonomiska reformer, en beslutsamhet att anpassa er lagstiftning, en beslutsamhet att lösa minoritetsproblemet - och ni vet att detta problem, denna fråga är mycket viktig för Europaparlamentet - och slutligen en beslutsamhet att ansluta er till oss så snart som möjligt. Jag skulle vilja säga att jag uppfattade, att vi uppfattade, att vi i mycket stor utsträckning delar allmänna framtidsmål och synen på Europeiska unionen. Man har redan inlett diskussioner, vilket ni anspelade på, och de skall enligt planerna avslutas 2004. Herr president! Ni kan vara förvissad om att parlamentets önskan naturligtvis är att kandidatländerna skall vara nära knutna till dessa diskussioner. Ni sade att ni kommer att ta hela ert ansvar, och det är mycket stort. Vi har uppfattat ert budskap och jag vill säga att ni verkligen har Europaparlamentets fulla stöd.
Herr president! Vi väntar på att mycket snart få höra det vackra slovakiska språket här i parlamentet. Tack än en gång.
(Livliga applåder) (Det högtidliga mötet avslutades kl. 12.30.)

