Konsekvenserna i EU av incidenten med dioxin i djurfoder i Tyskland (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om konsekvenserna i EU av incidenten med dioxin i djurfoder.
John Dalli
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Som ledamöterna säkert känner till inleddes det nya året med en allvarlig incident med dioxinförorening av djurfoder i Tyskland. Kommissionens avdelningar har övervakat utvecklingen noga och i nära samarbete med behöriga tyska myndigheter.
Jag har redan börjat överväga möjliga åtgärder för att se till att vårt avancerade system för livsmedels- och fodersäkerhet blir ännu effektivare. Men låt mig börja med omständigheterna kring incidenten först. Incidenten uppdagades då en foderblandningstillverkare den 22 december 2010 meddelade de tyska behöriga myndigheterna - efter att ha fått analysresultaten från ett laboratorium - om att ett stickprov inte uppfyllde EU-lagstiftningen efter egenkontrolltester.
Mellan mitten av november och mitten av december förra året levererade en biobränsletillverkare sju varupartier med fettsyror avsedda för tekniska syften till en foderfettillverkare som även producerar fett för teknisk användning. Det senare företaget var samtidigt en registrerad foderfettillverkare. Uppenbarligen ägde en blandning av foderfett och tekniskt fett rum. Senare konstaterade man att fyra av de varupartier som levererades under den andra halvan av november var förorenade med dioxiner. De övriga tre partierna som levererades till foderfabriker under första halvan av december 2010 var inte förorenade.
Men innan detta hade verifierats betraktades och behandlades alla varupartier helt av försiktighetsskäl som potentiellt förorenade. Totalt levererades omkring 2 300 ton potentiellt förorenat foderfett till 25 fodertillverkare i Tyskland. Det gjordes inga leveranser av foderfett utanför Tyskland.
Mellan 100 000 och 200 000 ton foder som innehöll mellan två och tio procent potentiellt förorenat fett levererades till omkring 4 800 gårdar i Tyskland. Som en strikt försiktighetsåtgärd spärrades alla gårdar av och deras näringsverksamhet suspenderades. Det handlade om gårdar för värphöns, slaktfjäderfä, gås, svin, mjölkboskap, nötkreatur och kanin. Vissa leveranser av potentiellt förorenat foder för avelshöns gjordes även till Frankrike och Danmark.
Inga livsmedel av animaliskt ursprung från de avspärrade gårdarna får släppas ut på marknaden förrän gårdarnas spärr har hävts. Detta kan först göras efter det att man genom analysresultat och utredningar har försäkrat sig om att gårdarna inte är förorenade med nivåer som överstiger de tillåtna gränsvärdena enligt EU-lagstiftningen. Av de 4 800 gårdar som spärrades av från början är för närvarande 939 gårdar - huvudsakligen fjäderfä- och svinbestånd - fortfarande avspärrade. Det verkar inte som om förorenade livsmedel har handlats eller exporterats från Tyskland efter att incidenten påtalades, med några få undantag.
Analysresultat har till slut visat att produkterna överensstämde med EU-lagstiftningen. Detta är ett exempel på effektiviteten hos EU:s spårbarhetssystem, och vi kommer att fortsätta att vara vaksamma i detta hänseende.
Den lyckosamma faktorn i denna incident är att de observerade nivåerna av dioxin i livsmedel där EU-gränsvärden har överskridits inte har varit mycket höga, vilket innebär att man inte räknar med några omedelbara hälsorisker - om några över huvud taget - för konsumenten vid förtäring av förorenade produkter under en kort tidsperiod.
Vad har kommissionen gjort för att bidra till att hantera incidenten? Mina avdelningar har stått i ständig kontakt med de tyska myndigheterna och de har omedelbart spridit all information till medlemsstaterna genom systemet för snabb varning för livsmedel och foder. De har även stått i förbindelse med behöriga myndigheter i tredjeländer för att ge en klar bild av incidenten för våra handelspartner. Dessutom har kommissionens tjänstemän träffat intressenter i fett- och oljebranschen för att undersöka sätt att ytterligare stärka övervakningen av dioxin i foder.
Jag kontaktade personligen Ilse Aigner, den tyska förbundsministern för livsmedel, jordbruk och konsumentskydd, den 6 januari, och vi diskuterade vad som måste göras för att undvika liknande föroreningar och incidenter i framtiden. I dag har jag återigen kontaktat den tyska ministern, eftersom jag var oroad över de aktuella nyheterna från förra helgen om att fodertillverkare inte tillhandahöll en komplett lista över gårdar som har fått potentiellt kontaminerat foder och att man tillhandahöll felaktig information om användningen av förorenat foderfett i foderblandningar, vilket resulterar i att ytterligare flera hundra gårdar spärras av.
Detta utgör en mycket allvarlig överträdelse av EU:s bestämmelser om livsmedelssäkerhet. För att uttrycka mig tydligt är de tyska myndigheterna fullt engagerade i hanteringen av denna förorening, och de gör sitt bästa för att hantera det snabbt och beslutsamt.
Jag har informerats om att de har utökat testkapaciteten, så att detta kan utföras och avslutas på så kort tid som möjligt. Men det är viktigt att de bredare konsekvenserna för synen på säkerheten för djurfoder på EU-nivå också tas upp snarast möjligt. Av den anledningen kommer en grupp från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor att besöka Tyskland nästa vecka för att hjälpa de tyska myndigheterna och inhämta mer information om hur föroreningen inträffade och hur det kan undvikas i framtiden. De tyska myndigheterna har informerats och de har samtyckt till detta besök. Jag vet att vi kan räkna med att våra tyska kolleger samarbetar fullt ut.
Denna incident kommer även att diskuteras under jordbruksrådet som kommer att äga rum i Bryssel nästa måndag den 24 januari. Som jag redan har nämnt överväger vi åtgärder, inklusive lagstiftningsåtgärder.
Incidenten har belyst behovet av att garantera effektiviteten hos de nationella kontrollsystemen för att öka förtroendet för våra livsmedels- och fodersäkerhetsåtgärder i alla EU-medlemsstater och i tredjeländer. För att hantera denna fråga undersöker jag möjligheten att införa en strikt åtskillnad mellan tillverkningen av fett och oljor avsedda för foder och livsmedel från tillverkningen av fett och oljor för tekniska syften. Jag överväger även möjligheten att införa rättsliga krav om förstärkta kontroller av dioxiner i olika skeden i foderkedjan.
När dessa åtgärder får stöd och godkänns är jag säker på att de kommer att medföra nödvändiga förbättringar av våra redan gedigna system för livsmedels- och fodersäkerhet.
Albert Deß
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag tackar kommissionsledamoten för den sakliga redogörelsen för dioxinskandalen i Tyskland. Eftersom jag själv är jordbrukare blir jag väldigt upprörd över att vi om och om igen måste tampas med denna typ av skandaler, där orsaken till synes är slarv, men där det även kan vara fråga om brottslig verksamhet. I EU har vi några av världens strängaste lagar för livsmedelsproduktion och de lägsta gränsvärdena för ingredienser som kan skada konsumenternas hälsa. Hur många lagar och regler vi än inför skyddar vi oss dock aldrig helt mot sådana risker.
Om den offentlige åklagaren avgör att det är fråga om brottslig verksamhet måste därför straffet skärpas väsentligt. Detta är även medlemsstaterna ansvariga för. Sådana individer får inte komma undan med böter. Här krävs fängelsestraff. De måste buras in så att de inte kan orsaka en sådan katastrof igen.
Jag är mycket glad över att kommissionsledamoten har bekräftat att de tyska myndigheterna vidtog rätt åtgärder. Det var även mitt intryck i Tyskland. Det uppstod en del politiskt rabalder om huruvida frågan hanterades på rätt sätt. Vi måste sätta oss ned tillsammans och vid behov komplettera de stränga bestämmelser vi redan har.
Du nämnde särskilt en fråga där du har vårt fulla stöd. Även jag och min grupp vill att livsmedelsproduktionen helt ska avskiljas från tillverkningen av andra produkter, för att förhindra sådan sammanblandning. Du har vårt stöd när det gäller att ytterligare förbättra våra bestämmelser och regler så att vi kan förhindra sådana här skandaler i framtiden.
Ulrike Rodust
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag är lätt förvånad över dina synpunkter. Min bild av debatten i medierna - åtminstone i Tyskland - är något annorlunda. Även jag blir väldigt arg över att vi om och om igen måste tampas med skandaler när det gäller livsmedelssäkerheten. Vi får inte låta sådant ske. Jag är medveten om att endast regler och lagar inte kan förhindra brottslig verksamhet på området. Vi måste dock göra allt vi kan för att sätta käppar i hjulen för de ansvariga. Kommissionen måste uppmana medlemsstaterna att snabbt se över straffskalan på området. Uppsåtlig och vårdslös hantering av livsmedel och foder kan inte bestraffas med bagatellartade påföljder. Ofta är bötesbeloppet så lågt i jämförelse med vinsten att den betalas ur handkassan.
Det är även ytterst viktigt att öka antalet statliga inspektörer. Det aktuella fallet i Tyskland visar med all önskvärd tydlighet att principen om egenkontroll har stora brister. Jag vill påpeka att principen att förorenaren ska betala måste tillämpas konsekvent i hela livsmedelskedjan - från tråg till matbord. Livsmedelssäkerheten börjar ju med hur vi matar våra djur.
Oskyldiga ska inte behöva lida för att andra agerar brottsligt. Än så länge är det inte klart vem som ska betala för jordbrukarnas förluster på grund av dioxinskandalen. En sak är säker: förlusterna kommer inte att betalas av de förorenare som har gjort konkurs, eftersom det inte finns några pengar att hämta där. Detta är oacceptabelt. I detta hänseende skulle det kanske vara bra med en EU-fond, som alla foderproducenter betalar till. De problem som hela tiden dyker upp när det gäller livsmedelssäkerhet gör en sak klar: vi måste uppnå fullständig spårbarhet i hela förädlingskedjan, för både livsmedel och foder. Både EU:s och medlemsstaternas regler måste förbättras i detta avseende.
Corinne Lepage
Fru talman, herr kommissionsledamot! Vi har varit med om fyra incidenter av denna typ i Europa under loppet av tio år.
Vi kan visserligen vara nöjda över att vårt system för snabb varning har fungerat som det ska, men det är fullkomligt oacceptabelt att en sådan incident över huvud taget kunde inträffa. De europeiska konsumenternas hälsa får inte vara en variabel i ett system som prioriterar kostnadsminskning och indirekt uppmuntrar sådana incidenter genom sina låga straff.
Herr kommissionsledamot! Som du vet bättre än de flesta måste vi ha medborgarnas förtroende. Vilka åtgärder planerar du? Jag är glad över att du nämnde kravet på att avskilja tillverkningen av olja för industriellt bruk och olja för livsmedelsändamål från varandra. Detta måste vara en skyldighet och inte bara ett alternativ i produktionen. Då får vi mycket större säkerhet.
För det andra är det fullkomligt fel att producenterna kan gå i konkurs på det här sättet. Vilka åtgärder kan vi vidta för att dessa brott inte ska förbli ostraffade? Ansvarighet garanterar säkerhet.
Vilka åtgärder planerar du slutligen vidta för att förbättra medlemsstaternas tillsyn? Varningen utfärdades nästan tre veckor efter det att dessa oljor levererades. Detta är knappast kommissionens fel, men i vilket fall är det ett problem för konsumenterna så länge inget görs. Tror du att vi kan förbättra situationen i detta hänseende?
Martin Häusling
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det står klart att konsumenternas förtroende återigen har skakats och att de fullt berättigat frågar sig vad de nationella myndigheterna och EU gör för att stoppa dessa förorenare. Till skillnad från kommissionsledamoten tror jag inte att det var en olycka eller en ren tillfällighet. Jag är övertygad om att den bakomliggande orsaken är att det finns ett system där vissa företag tjänar miljoner på att blanda ämnen som egentligen inte hör hemma i foder. Sedan undviker de ansvar, medan jordbrukarna och konsumenterna drabbas.
Detta måste vi utgå ifrån. Kanske är det även så att kontrollerna utförs på fel ort? I Tyskland finns det bara ett fåtal företag i fodersektorn som sysslar med fett. Varför gör vi inte riktade kontroller där? Varför förlitar vi oss på egenkontroll och samlar in värden här och där, som sedan kräver statliga kontroller i efterhand? Vi behöver med andra ord en riskbaserad övervakning i hela EU. Därför lyder min fråga till kommissionsledamoten: Vad gör Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet i detta avseende? Är detta ett tyskt problem eller finns det andra fall i Europa som kanske inte har upptäckts än?
Det verkar som om vi är eniga om att vi behöver en förteckning över vad foder faktiskt får innehålla. Vi behöver stränga tillståndsbestämmelser för företagen och ansvarsskyldighet samt separata varuflöden. Vi behöver dock även en grundläggande kursändring inom många politikområden, eftersom djurfodret bör hämtas från åkrarna och inte från industriföretag. Detta måste på nytt upprepas. Jordbrukarna måste känna till vad de ger sina djur och konsumenterna måste känna till varifrån fodret kommer. Vi måste uppnå detta. Vi både kan och måste inleda jordbruksreformen här genom att vända på detta, eftersom hela jordbruket i slutändan drabbas av de skador som några få brottslingar har orsakat genom att förorena foder. Sådant måste vi av princip förhindra.
James Nicholson
Fru talman! Jag har full förståelse för hur många tyska jordbrukare känner sig i det här läget.
Jag upplevde detta i Nordirland för ungefär två år sedan, när vi gick igenom något liknande. De som verkligen drabbades var jordbrukarna, som inte på något sätt hade orsakat problemen. Ordet ”brottsligt” har nämnts. Individer med brottsligt uppsåt har varit inblandade i detta. Som Martin Häusling säger måste vi undersöka motivet och om motivet är att tjäna en massa extra pengar. Om så är fallet måste de åtalas.
Men vi måste göra helt klart att livsmedelsproducenterna är oskyldiga. Det är deras foderleverantörer som är skyldiga. Vi måste vidta åtgärder mot dessa personer för att se till att det inte händer igen och återupprätta konsumenternas förtroende. Jag har full förståelse för att konsumenternas förtroende kan vara rubbat just nu. Detta har som sagt hänt tidigare och får inte hända igen. Låt oss inte bara klampa på med ny lagstiftning. Låt oss tillämpa det vi har.
Sabine Wils
Fru talman! Mala, blanda, fuska - dessa är foderindustrins slagord i Tyskland. Sedan 1999 har det bara i Tyskland inträffat fem dioxinskandaler. Foderproducenterna och de stora livsmedelsföretagen struntar tydligen i EU:s direktiv och den nationella lagstiftningen när de kan göra stora vinster på billiga födoämnen. Det råder hård priskonkurrens på livsmedelsmarknaden i Tyskland. Fodret för intensiv uppfödning måste därför vara så billigt som möjligt. Staten kontrollerar sällan foder- och livsmedelsproducenterna. Staten har i allt högre grad förlitat sig på att tillverkarna kontrollerar sig själva för att spara in på kostnaderna för anställning av kvalificerad personal. Under dessa omständigheter kunde dioxinförorenat industrifettsavfall komma in i foder- och livsmedelskedjan.
Denna dioxinskandal kunde ha förhindrats om fettet hade kontrollerats innan det blandades i fodret. Föroreningen skulle då ha upptäckts i tid. Ett antal konsumenter har nu på nytt fått i sig ytterligare dioxiner. Åttio procent av vårt dioxinintag kommer in i kroppen via animaliska livsmedel - med andra ord kött, mjölk och ägg. Organisationen Foodwatch kräver med rätta att foderproducenterna ska vara skyldiga att kontrollera om varje parti foderingredienser innehåller dioxiner och PCB innan de blandar fodret. Inga ingredienser som inte ligger inom gränsvärdena får ingå i foder. Starkt förorenade partier måste bevisligen förstöras. Det är enda sättet att förhindra ytterligare försämring genom tillsättning och utspädning av föroreningar.
Laboratorierna måste även vara skyldiga att rapportera fall där gränsvärdena överskrids till de nationella tillsynsmyndigheterna. Vi måste införa märkningskrav för kött för att det ska kunna spåras. Den nuvarande skandalen och tidigare livsmedelsskandaler i Tyskland har visat att det är nödvändigt med statliga rutinkontroller av foderproducenterna och djuruppfödarna. Hur tänker kommissionsledamoten genomföra detta?
Peter Liese
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Konsumenterna och jordbrukarna måste skyddas i högre grad mot oansvariga foder- och foderfettsförvanskare. Vi måste stoppa dessa förvanskare i hela EU. En ledamot talade uteslutande om Tyskland, men det har tyvärr inträffat dioxinskandaler och andra skandaler även i andra medlemsstater i det förflutna.
Först och främst är det den offentlige åklagarens sak, eftersom det rör sig om brott. Jag hoppas att de offentliga åklagarna i Tyskland och organisationerna i andra länder som kan vara drabbade - det nämndes att Nederländerna kan vara en del av kedjan - arbetar snabbare än de offentliga åklagarna i Irland. Där har de ansvariga för en skandal 2008 blivit åtalade först nu. Vi behöver bli allmänt snabbare i detta hänseende.
Vi behöver sätta denna skandal - och det är verkligen en skandal - i sitt rätta sammanhang. Värdena var högst fyra gånger för höga. Det är inte bra, och det finns goda skäl till att vi har en säkerhetsnivå som inte får överskridas. Säkerhetsnivån har dock avsiktligt fastställts så att vi endast når de värden som enligt djurförsök orsakar långvariga skador när denna gräns överskrids hundrafalt. Det föreligger därmed ingen akut risk. Snarare är det en fråga om försiktighet.
Vid skandalen i Belgien 1999 var värdena 700 gånger högre än EU:s nuvarande gränsvärde. EU har genom sina åtgärder även minskat dioxinföroreningarna i naturen till en tiondel av vad de var 1990, exempelvis genom kemikalielagstiftning, förbättrade standarder för avfallsförbränningsanläggningar och så vidare. Vi behöver dock åtgärder i livsmedelskedjan i hela EU. Vi behöver dioxinövervakning, vi behöver avskiljande av fetter, vi behöver enligt min mening renhetskrav för foder i hela EU och vi behöver ge jordbrukarna bättre skydd, eftersom de inte kan förhindra att sådan vårdslöshet och sådant brottsligt agerande upprepas gång efter annan i foderkedjan.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Fru talman! Jag kan inte nog understryka att EU utan tvivel har mycket strängare kvalitetsstandarder för livsmedelsprodukter än resten av världen. Våra konsumenter, exportmarknader och producenter kräver unisont att vi satsar och investerar kraftigt för att upprätthålla dessa standarder.
Om den förorening som nyligen inträffade i Tyskland hade inträffat i många andra delar av världen finns det stor risk för att vi aldrig skulle ha fått reda på det. Så var dock inte fallet. Den inträffade just här i EU. Det som hände i Tyskland är oacceptabelt. Det måste inte bara utredas till fullo, utan de skyldiga måste även ställas till svars för vad som framstår som ett brott snarare än en olyckshändelse.
Det är fortfarande oklart hur föroreningen uppkom, vilket är mycket oroande. Det verkar inte som om de tyska myndigheternas eventuella ansvar för bristfällig tillsyn har slagits fast. Hela saken verkar ha uppdagats på grund av ett företagsmeddelande och inte på grund av myndigheternas kontroll.
De ansvariga har inte identifierats och situationens allvar kräver ett objektivt klargörande från kommissionens sida.
Britta Reimers
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den aktuella dioxinincidenten är mer än bara en skandal. Europas invånare har tittat sig själva i spegeln. Hur länge har vi inte klagat på den hårda priskonkurrensen och kampen för överlevnad inom jordbruket, som underblåses av de omättliga kraven på allt billigare livsmedel.
Denna kamp har länge varit mer än ett enkelt kraftprov. Man förlitar sig i allt större utsträckning på kriminella medel och metoder. Vi kommer dock alla sluta som förlorare som en följd av detta. Vi kan anta fler lagar och direktiv, vi kan utföra alltfler kontroller till allt högre kostnader, vi kan införa hårdare straff, men inget av detta kan förhindra den impuls till brott som underblåses av en sådan hård kamp för överlevnad.
Vi måste äntligen ta itu med roten till problemet. Vi måste äntligen sätta stopp för de ständiga kraven på mer och billigare livsmedel. Som jordbrukare har jag upplevt maktlösheten inför somliga individers brottsliga verksamhet, som i detta fall sker inpå knutarna. Jag och andra yrkesverksamma på mitt område har ryst vid tanken på vem som står på tur härnäst att oskyldig dras ned i denna malström.
Jag frågar därför kommissionen: Vad tänker ni göra för att återställa värdet på livsmedel? Jag välkomnar era förslag, men de löser inte huvudproblemet.
Bart Staes
(NL) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Denna skandal ger mig en verklig känsla av déjà vu, eftersom krisen utvecklar sig på nästan exakt samma sätt som krisen i Belgien för tolv år sedan. Alltför många incidenter under de senaste tio åren har visat att ett stort antal samvetslösa och giriga aktörer som sysslar med oljor och fetter till foder inte drar sig för bedrägeri, vilket drabbar jordbrukarnas inkomster och konsumenternas hälsa. Detta är oacceptabelt. Därför finns det verkligen ett behov av att den befintliga lagstiftningen får genomgå ett stresstest. Jag hoppas att rådet (jordbruk och fiske) har synpunkter om detta.
Det finns dock även behov av övervakning och kontroll. Det förekommer fortfarande en hel del egenkontroll i branschen. De nationella myndigheterna måste göra extra, strängare kontroller av alla former av egenkontroll. Dessa kontroller bör vara proportionella. För det andra bör det irländska kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor stärka sin övervakning. Vi behöver stärkt övervakning av dem som gör kontrollerna. Jag har läst att kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor under de senaste tio åren endast har genomfört tre inspektionsresor. Det är för få. Vi måste öka antalet. Herr kommissionsledamot! Kommer du att se till att kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor gör ett antal inspektionsresor med anledning av dioxinproblemen?
Jaroslav Paška
Fru talman! Under sin långa verksamhet har EU skapat en enormt komplicerad struktur av olika regler och bestämmelser, som ska ge allmänheten intryck av att unionen är mån om livsmedlens renhet och kvalitet. I syfte att stärka detta budskap har unionen anställt många olika specialister, inspektörer, veterinärer och tjänstemän och byggt upp ett invecklat institutionsvidunder som ska garantera livsmedelskvaliteten i EU.
I dag ser vi hur pass bra det fungerar. EU översköljs av starkt förorenade livsmedel och vår byråkratiska apparat vet tydligen inte hur den ska hantera detta. För att förstå situationens allvar kan det vara bra att dra sig till minnes vad detta livsmedelsmygel innebär.
Forskarna anser att dioxiner hör till de giftigaste kemikalier som människan någonsin har gett upphov till. De är mycket allvarligt cancerframkallande, men leder även till nedsatt immunförsvar och hormonella rubbningar, ökad mottaglighet för infektioner, nedsatt fertilitet, missfall, skador på äggstockarna, problem i samband med barnafödsel, större barnadödlighet, problem med det centrala nervsystemets utveckling, sjukliga förändringar av steroidhormoner och steroidreceptorer och så vidare.
De bryts inte ned. De samlas i vävnaderna på levande organismer. Enligt Världshälsoorganisationen (WHO) räcker det att dioxiner i en mängd av ett riskorn kommer i omlopp för att uppnå det årliga gränsvärdet för en miljon människor.
Vi har fått reda på att det tyska företaget Harles & Jentzsch tillsatte dioxiner till foder och har släppt ut upp till 3 000 ton dioxinförorenat fett på marknaden sedan mars 2010. Enligt de senaste rapporterna har förorenade ägg levererats till Nederländerna och Storbritannien, och förorenat kött till Frankrike och Danmark.
Herr kommissionsledamot! Hur är det möjligt att ett företag som levererar foderblandningar till jordbrukare inte är registrerat i ett reglerat kontrollsystem? Hur fungerar de statliga institutionernas samarbete i Tyskland, när ett företag kan producera foderblandningar utan att vara registrerat i ett kontrollsystem? Hur genomfördes veterinärkontrollerna på jordbruken, när veterinärinspektörerna inte lyckades upptäcka att fodret var förorenat mellan mars och december 2010? Hur är det med destruktionen av dessa livsmedel? Vi talar om destruerade ägg, destruerat kött och vad ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Janusz Wojciechowski
(PL) Fru talman! Det handlar om en skandal, men att kalla det skandal är ett milt uttryck. Det är ett allvarligt hot mot tusentals människors liv och hälsa. Jag hoppas att de ansvariga identifieras och får sina straff, men jag hoppas även att frågan ger upphov till eftertanke när det gäller EU:s jordbruksmodell. Jordbruket har blivit en industri. Vi talar inte om djuruppfödning längre, vi talar om köttproduktion. Vi har enorma jordbruk, vi har foderindustrin och vi har djur som fötts upp på foder - och fodret innehåller dioxiner. Fodret innehåller även genetiskt modifierade material som inte helt har undersökts. Denna jordbruksmodell fungerar inte. Denna modell garanterar inte livsmedelssäkerhet.
Lösningen är större respekt för och hänsyn till de jordbruk som fortfarande finns i EU - i Polen och andra länder - som använder egenproducerat foder. Vi bör stödja detta.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Det ansvariga företaget visste redan i mars 2010 att det sålde produkter med farligt höga dioxinnivåer. Hur är det möjligt att de nationella myndigheterna inte upptäckte detta under sina inspektioner, så att åtgärder kunde vidtas redan i ett tidigt skede? Räcker de nuvarande mekanismerna för övervakning av livsmedelssäkerheten? Det verkar inte så, för i så fall skulle dioxinkrisen ha kunnat undvikas.
Och det finns fler livsmedelsskandaler. Inte bara dioxinkrisen, utan även de klonade produkter som såldes i butik förra året utan att någon lade märke till det. Vi har tillräckligt med regler, men övervakningen av livsmedelssäkerheten måste bli effektivare och omfatta fler kontroller. Dessutom måste resultaten av dessa inspektioner offentliggöras. Detta handlar om våra livsmedels säkerhet och medborgarnas hälsa.
Dessutom uppmanar jag kommissionen att stödja de skadeståndskrav som riktas mot de ansvariga företagen av de lurade jordbrukarna, som utan att de visste om det förgiftade sina egna djur.
John Stuart Agnew
(EN) Fru talman! Jag vill göra följande intresseförklaring: jag är en brittisk äggproducent.
Dioxinföroreningen tycks vara en följd av att man inte har följt de strängare produktionsstandarder som krävs för foder, till skillnad från den mindre krävande process som används för att omvandla raps till biobränsle. EU:s entusiasm för biobränslen kan därför få oavsiktliga konsekvenser. Enligt mig är detta dock inte en fråga för EU. Problemet kan inte lösas genom ytterligare lagstiftning, och den behövs inte heller. Tyskarna har upptäckt ett problem, de har meddelat problemet och vidtar nödvändiga åtgärder.
I Storbritannien har vi det övergripande kvalitetssäkringssystemet Lion Code. Det omfattar både foderproduktion och äggproduktion och gör därför dylika incidenter högst osannolika. Så om ni vill ha ägg av högsta kvalitet kan ni be om Lion-märkta ägg, som de brittiska producenterna gärna levererar.
Michel Dantin
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! För det första tycker jag att vi ska vara nöjda, eftersom orsaken till att vi kan tala om krisen i dag är att systemet har fungerat.
Vi har det starkaste konsumentskyddet i världen. Konsumenterna bör hålla detta i minnet. Systemet fungerade dock inte helt som det skulle. Innan vi inför ett nytt system bör vi göra en noggrann och omfattande undersökning av varför problemet upptäcktes så sent och orsakerna till detta.
Förutom att fördöma själva brottet måste vi även ställa frågan varför det hände. Jag anser att vi har tvingat jordbruks- och livsmedelssektorn till att tävla i minskade kostnader och lägsta priser på leverantörssidan. Nu är vi inte längre skyddade mot oacceptabla incidenter av denna typ.
Tänker kommissionsledamoten skärpa straffen för sådana brott? Min andra fråga är hur vi kan ge omedelbart, verkligen omedelbart, stöd till berörda uppfödare. Marginalerna är så små för somliga att de kommer att ha lagts ned vid den tidpunkt då ett ”normalt” förfarande väl har slutförts, om de inte får stöd mycket snart eller åtminstone förskottsbetalningar av belopp som andra är skyldiga dem.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Får jag ställa en fråga till föregående talare? Han sade att systemet i allt väsentligt fungerar. Jag skulle vilja veta om han är medveten om att det inte var systemet utan konsumenterna som hjälpte till att upptäcka vad som hade hänt.
Med avseende på den information som föregående talare har vill jag för det andra fråga om han är medveten om att studier visar att medborgarna gärna skulle betala lite mer om de kan vara säkra på att produkterna är av hög kvalitet och kommer från djur som har fötts upp på rätt sätt.
Michel Dantin
(FR) Fru talman! Jag tror att ledamoten som ställde frågan egentligen hade en synpunkt att komma med snarare än en fråga till mig. Självfallet är vi medvetna om att det har gått snett. Men med avseende på konsumenterna betonar jag hur strängt skyddssystemet är. Vi kan inte låta påståendet att inget har gjorts stå oemotsagt, med tanke på att vi har världens högsta standarder.
Paolo De Castro
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Till att börja med vill jag tacka kommissionsledamot John Dalli för att han kom till parlamentet i dag för att rapportera om detta fall, som de europeiska konsumenterna är mycket oroade över.
Nästa vecka kommer utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som jag är ordförande för, att ytterligare diskutera följderna av denna allvarliga incident. Trots att EU satsar hårt på livsmedelssäkerhet behövs ytterligare insatser när det gäller insyn och kontroller för att undvika ytterligare fall av livsmedelsförorening.
Förra året antog parlamentet ett initiativbetänkande om kvalitet på jordbruksprodukter och framför allt förordningen om livsmedelsinformation till konsumenterna vid första behandlingen, som skulle innebära obligatorisk märkning med uppgift om jordbruksproduktens ursprung. Tyvärr fastnade denna viktiga förordning i rådet den 8 december. Vi ska försöka få igenom den på nytt i andra behandlingen, eftersom den är viktig för de europeiska konsumenternas skydd och insyn.
Parlamentet går därmed i rätt riktning genom att visa att det står på konsumenternas sida. Vi hoppas att rådet och kommissionen intar en liknande hållning.
Marit Paulsen
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag måste hålla med det som flera av kollegerna redan påpekat, nämligen att den nuvarande lagstiftningen till stor del fungerar. Det är inte där problemet ligger. Problemet ligger istället i efterlevnad, kontroll och sanktionssystem. Sanktionssystemen har vi på EU-nivå inte rätt att lägga oss i, och vi måste komma ihåg att om vi skriver lagar utan att det samtidigt finns sanktionssystem så skriver vi väldigt många lagar rent ut sagt i vatten, knappast ens på papper. Det fungerar inte.
Men kommissionsledamoten tog upp någonting som är oerhört viktigt. Jag var föredragande för den förordning som ligger till grund för foderkontrollerna. Kommissionsledamoten tog upp frågan om den strikta åtskillnaden av råvaror för foderindustrin och för tekniska ändamål, i detta fall fett.
Mitt förslag för tio år sedan var att alla produkter av tveksamt ursprung skulle färgas. För ärligt talat jag tycker väldigt, väldigt synd om de bönder som gång på gång ska drabbas av gift i fodret utan att de kan göra något.
Licia Ronzulli
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag ville vara med och ställa denna fråga för muntligt besvarande eftersom det är viktigt att inleda en debatt om livsmedelssäkerhet efter incidenten nyligen.
I vilken utsträckning är de produkter som miljontals europeiska invånare konsumerar varje dag hälsosamma och näringsriktiga? Är vi verkligen säkra på att produkterna på matbordet är säkra? Råvarornas kvalitet är avgörande för slutproduktens tillförlitlighet. Ständig övervakning från jord till bord är enda sättet att undvika livsmedelsföroreningar och omedelbart upptäcka möjliga risker.
Den senaste incidenten i Tyskland understryker behovet av obligatorisk ursprungsmärkning av alla produkter, inbegripet förädlade produkter, som Paolo De Castro nämnde. Vi måste värna konsumentens rätt att känna till ursprunget för varje produkt i handeln, och livsmedelssäkerheten kan endast garanteras genom att samtliga aktörer tar gemensamt ansvar.
Det är sant att den nuvarande EU-lagstiftningen redan föreskriver kontroller och förfaranden för att garantera att maten på våra bord kan ätas och att föroreningsrisken minimeras, men vi måste nu satsa på att varje dag försöka förbättra dessa åtgärder.
Jag är stolt över att det italienska parlamentet i morgon kommer att anta en lag genom vilken kravet på obligatorisk ursprungsmärkning utsträcks till att omfatta alla livsmedelsprodukter. Äntligen kommer vi att känna till ursprunget för produkter som fläsk, mjölk med lång hållbarhetstid, frukt, grönsaker och vissa drycker, som apelsindricka.
Jag hoppas att EU låter sig inspireras av denna lag. Jag åtar mig att aktivt sträva efter större öppenhet och insyn, information och skydd av konsumenternas rättigheter, vilket är väsentligt för att främja hälsosamma och nyttiga livsmedel.
Marita Ulvskog
Fru talman! Den viktiga frågan nu den är hur vi undviker nya skandaler, nya risksituationer. Det är bra att kommissionsledamoten åker till Tyskland och det är självklart att jordbruksrådet måste diskutera saken. Det hade varit en skandal i sig om de inte hade gjort det. Det behöver fortfarande göras saker på det här området. Ja, vi behöver kraftfulla sanktioner som medlemsländerna förstår att de måste besluta om.
Framförallt behöver vi ett slut på egenkontrollen. För andra branscher och företag är det fullkomligt självklart att det är oberoende myndigheter som ska övervaka att regelverken efterlevs. Men det gäller alltså inte i den bransch som handlar om att producera födoämnen som vi människor lever på.
Att skylla på stordrift, lågpriskonkurrens och annat går helt inte. Som konsumenter vill vi inte äta giftig mat. Vi måste se till att konsumenterna får veta när de faktiskt gör det och att de får reda på att de inte ska behöva göra det.
Antonyia Parvanova
(EN) Fru talman! Föroreningen i Tyskland som upptäcktes i december och dess verkningar på livsmedelskedjan hotar inte bara tusentals konsumenters hälsa utan avslöjade även kvarvarande brister i systemet för spårning av livsmedel. Det är mer än oroande att de tyska myndigheterna och själva kommissionen inte kunde garantera att inga av de förorenade råvarorna, som ägg, inte kom in i livsmedelskedjan som ingredienser i förädlade livsmedel.
Livsmedelsindustrin betraktar ofta spårbarhet som en belastning, men den är avgörande i krissituationer som den vi diskuterar i dag och bör betraktas som en nödvändig förutsättning för skyddet av konsumenternas hälsa och säkerhet. Jag vill därför ställa två frågor till kommissionen.
Är det nu fastställt och bekräftat att inga av de förorenade äggen och inga förorenade produkter kom in i livsmedelskedjan som ingrediens i förädlade livsmedel?
Tänker kommissionen förstärka spårbarhets- och informationsåtgärderna för att garantera optimalt skydd för konsumenterna vid framtida livsmedelskriser som kan vara farliga för hälsan?
Elisabeth Köstinger
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Den tyska dioxinskandalen har rubbat de europeiska konsumenternas förtroende. De kräver nu med rätta maximal säkerhet och fullständig spårbarhet inom livsmedelsproduktionen. Jordbrukets internationella rykte har skadats genom de stora foderproducenternas vårdslösa agerande. Jag uppmanar kommissionen att så snabbt som möjligt återupprätta förtroendet för den kvalitetsmässiga europeiska jordbruksproduktionen, som uppfyller de strängaste krav.
Att identifiera alla ansvariga och begränsa skadorna av den tyska dioxinskandalen är endast första steget. Snabba och omfattande åtgärder måste vidtas för att förhindra att foderproducenterna agerar på detta sätt i framtiden. Foderkedjan är ingen uppsamlingsplats för avfall. Avfallsprodukter från industrin hör inte hemma i fodret. Jag efterlyser strängare regler i hela EU, särskilt när det gäller transport. Alla föroreningar av foder är oacceptabla. Men det som är avgörande är att en fullständig och omfattande kontroll av dessa företag genomförs. Jordbrukare som kontrolleras flera gånger om året kan inte förstå de nuvarande kontrollerna av de stora foderproducenterna. Det bör dock nämnas att det aktuella fallet sattes i rörelse som en följd av självrapportering och att behöriga myndigheter reagerade på rätt sätt.
Det viktigaste är dock att vi inriktar oss på de oskyldiga jordbrukare som har drabbats. De behöver akut hjälp, eftersom skadeverkningarna under inga omständigheter får drabba dem. Tusentals jordbrukare är hotade. Förra fredagen var produktionspriset inom grisuppfödningen 0,23 euro per kilo. I slutet av förra året hade grisuppfödarna redan drabbats av en minskning med 0,13 euro. Situationen förvärras av att foderkostnaderna har skjutit i höjden under de senaste veckorna. Vi måste snabbt hitta lösningar på detta. Konsumenternas förtroende för jordbruksprodukter får under inga omständigheter äventyras av girighet och vårdslöshet.
Catherine Stihler
(EN) Fru talman! Som vi har hört är dioxiner en farlig kemikalie som orsakar cancer. I detta fall kom de in i livsmedelskedjan när kemikalier avsedda för biobränslen av en händelse användes i foder.
Testresultat från jordbruksministeriet i Schleswig-Holstein visar att fettet i fodret innehöll 77 gånger större mängd dioxiner än tillåtet. Systemet för snabb varning för livsmedel och foder är till för att skydda de europeiska konsumenterna mot just denna form av föroreningar. När varningen äntligen utfärdades fanns de förorenade produkterna i hela Tyskland och andra delar av EU, till och med i brittisk quiche, som avlägsnades från butikshyllorna av försiktighetsskäl.
Detta är inte det första dioxinlarmet. Vi har haft problem med mozzarella från Italien, fläskprodukter från Irland och nötprodukter från Nordirland. Vad vi vill veta av kommissionen är varför systemet för snabb varning återigen inte kunde skydda konsumenterna, och vad kommissionen tänker göra för att åtgärda detta.
Spyros Danellis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Tolv år efter den belgiska dioxinskandalen upptäcktes nu dioxiner i foder i Tyskland, ett land med en tradition av ordning och pålitliga institutioner. Det betyder att kontrollsystemet inte är tillräckligt strängt, målinriktat, öppet och objektivt och inte åtföljs av tillräckligt avskräckande åtgärder och straff. Dessa kryphål måste täppas till på allvar med hänsyn till konsumenterna, särskilt i denna tid när den ekonomiska krisen får folk att ta till olagliga medel för att minska produktionskostnaderna. Särskilt i en tid av ogynnsamma ekonomiska förhållanden kan vi inte förlita oss på egenkontroll enligt moraliska normer. Konsumenterna ska självfallet ges omedelbar och fullständig information om de risker de är utsatta för.
EU är stolt över sina stränga krav för skydd av folkhälsan, miljön och djuren. Unionen måste dock även se till att reglerna tillämpas undantagslöst, om den inte vill att dess politik endast ska begränsas till ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! För min del anser jag inte att det handlar om vårdslöshet, utan om uppsåtligt brott. Vad behöver vi? Ett par viktiga saker: för det första, ett obligatoriskt märkningskrav i hela EU, men inte bara med uppgift om slaktort, utan även ursprungsort. För närvarande vilseleds konsumenterna med flit. Undersökningar visar tydligt att folk gärna betalar extra. De vill helt enkelt att livsmedelskedjan - var produkten kommer ifrån och även var den har sitt verkliga ursprung - helt ska gå att spåra.
För det andra behöver vi strängare kontroller. Det var ju inte en livsmedelsinspektör eller en europeisk myndighet för livsmedelssäkerhet som gjorde upptäckten, utan företaget självt.
För det tredje måste vi tydligt avskilja fett till födoämnen och fett för tekniska ändamål. Jag instämmer helt med Pythagoras, som träffande konstaterade att allt som människorna utsätter djuren för slår tillbaka på dem själva.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! För två år sedan, i december 2008, hade vi problem på Irland. Jag undrar vad kommissionen har gjort under dessa två år för att undvika den nuvarande krisen.
Jag har en specifik fråga: Medlemsstaternas myndigheter efterlyser riktlinjer från generaldirektoratet för hälso- och konsumentfrågor. När det gäller förordningarna om foderhygien behöver de vägledning och ett seminarium. Kan du ge ett löfte här i kväll om att tillmötesgå deras krav?
Jag har ytterligare tre påpekanden att göra. Vi bör klart och tydligt fastställa vilka produkter och bearbetningsföretag som medför höga risker samt högriskproducenternas säten och benämningar. Vi måste också tydligt skilja produkter som är avsedda för foderkedjan från produkter som är avsedda för livsmedelskedjan. Detta är ingen rymdvetenskap.
Vi behöver också, vilket även andra har påpekat, kontroller längs vägen så att vi kan spåra de som fortsätter att försöka bryta mot reglerna för att tjäna pengar. Att skära ned på kostnaderna handlar om att spara. Problemet är att detta kostar EU miljarder, det raserar konsumentförtroendet och ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Karin Kadenbach
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag är ingen jordbruksromantiker, med andra ord tror jag inte på reklamfraserna om lyckliga hönor och grisar, för mina dagliga erfarenheter är ganska annorlunda.
Jag anser emellertid att konsumenterna i EU har rätt till säkra livsmedel. Därför är min första viktiga punkt att vi behöver stränga kontroller och hårda påföljder. Jag anser dock att dagens diskussion har klargjort att vi också behöver en annorlunda jordbruksstruktur i EU. Kommissionsledamot John Dalli, som ansvarar för hälsofrågor, är här i dag och det är han som i viss mån står i skottlinjen. Vi behöver också dra lärdom av denna skandal och använda erfarenheterna i vår jordbruksreform för att åstadkomma en struktur i EU som dels uppfyller jordbrukets och böndernas behov och dels garanterar konsumenternas säkerhet.
Jag anser att vi verkligen bör dra lärdom av denna skandal.
Richard Ashworth
(EN) Fru talman! Genom åren har vi drabbats av ett antal incidenter som denna. Jag trodde att vi numera hade insett betydelsen av spårbarhet och kvalitetssäkring och att vi hade strukturer och bestämmelser på plats för att förhindra liknande incidenter.
Detta ger upphov till mycket allvarliga farhågor. Först och främst är det ytterst skadligt för konsumentförtroendet inom livsmedelsindustrin, och för det andra är det alltid jordbrukarna som är de oskyldiga parterna. Det är alltid jordbrukarna som får lida oproportionerligt stor skada i jämförelse med de konsekvenser som drabbar livsmedelsindustrin.
Jag är någorlunda tillfreds med att de tyska myndigheterna samt kommissionsledamoten och hans arbetslag vidtog rimliga, välvalda och snabba åtgärder när de fick kännedom om problemen. Ett antal mycket allvarliga frågetecken har emellertid uppstått, bland annat avseende beteendet inom vissa sektorer av förädlingsindustrin, där det uppenbarligen behöver göras mer när det gäller förebyggande åtgärder. Det krävs också utökade sanktioneringsbefogenheter med tanke på konsekvenserna av denna verksamhet ...
(Talmannen avbröt talaren.)
João Ferreira
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Upptäckten av dioxinförorenade produkter som har distribuerats via olika kommersiella kanaler är en mycket allvarlig händelse.
De som bär ansvaret för händelsen bör vederbörligen identifieras, konsekvenserna bör tydligt fastställas och destinationen för de förorenade produkterna bör spåras. Förutom detta kräver också incidenten att vi mer noggrant begrundar hur den befintliga regleringsmodellen har kunnat misslyckas så totalt.
Här har vi ett exempel på konsekvenserna av en marknadsorienterad gemensam jordbrukspolitik, som främjar en intensiv produktion för export. Detta gynnar i sin tur en storskalig agroindustri på bekostnad av små och medelstora jordbruk och familjejordbruk. Det gör att den lokala produktionen och konsumtionen fungerar dåligt. I stället borde den främjas, vilket behövs för att kunna garantera en större grad av spårbarhet.
Detta är ytterligare ett exempel på behovet av en grundläggande förändring av den rådande gemensamma jordbrukspolitiken till förmån för allmänhälsan samt för att främja säkra och kvalitativa livsmedel.
Marc Tarabella
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Man kan notera en viss förbittring inför dessa upprepade kriser, varav en inträffade i Belgien 1999. Den belgiska krisen var storskalig och väldigt lik den som nu inträffat.
För att förtydliga har vi de strängaste åtgärderna i världen. Jag anser inte att de bör bli ännu strängare. Vi bör helt enkelt se till att de fungerar bättre. Kanske bör vi först och främst se till att skärpa straffen för dessa brottslingar, för det handlar definitivt inte om någon klumpig mellanhand - detta är brott som organiserats av storfinansens brottslingar som strävar efter att maximera sina vinster.
För det andra skulle en annan prioritering kunna vara att stärka kontrollerna och se till att de är mer anpassade till riskerna. För det tredje, som Catherine Stihler sade, har systemet för snabbt informationsutbyte (Rapex), som i vanliga fall ser till att samtliga medlemsstater varnas inför en potentiell risk, troligen visat sig ha vissa brister i detta avseende.
Kommissionsledamot Dalli! Jag skulle vilja höra din åsikt om denna fråga.
Peter Jahr
(DE) Fru talman! Den tyska djurfoderindustrin har ett välfungerande system för egenkontrollerande tester. Systemet fungerar emellertid inte för brottslig verksamhet och brottsliga system. Om någon avsiktligt eller olagligt blandar i förbjudna ämnen i djurfoder kommer den personen också att avsiktligt undvika dessa egenkontrollerande tester.
Med anledning av det som mina kolleger har sagt anser jag att man kan dra ytterligare tre huvudsakliga slutsatser: För det första krävs fler statliga kontroller. För det andra måste det vara ett krav att samtliga resultat från fodertester ska rapporteras. Dessa fodertester måste också genomföras inom ramen för de berörda kontrollerna. För det tredje krävs strängare påföljder för brottslingar. Detta är ingen obetydlig förseelse - den har utförts avsiktligt.
Slutligen vill jag påpeka att det är jordbrukarna som drabbas hårdast av denna foderskandal eftersom de för närvarande inte kan sälja sina produkter över huvud taget, och om de kan sälja så är det med stor förlust.
John Dalli
Fru talman! När jag lyssnar på de kommentarer som har gjorts - och här vill jag tacka alla de som har deltagit i debatten - kan jag inte låta bli att tänka på den kritik som vi mottar, inte bara när det gäller denna fråga utan om nästan allting vi gör i EU. Vi kritiseras för den extra byråkrati som vi ålägger människor när vi utarbetar förordningar och kräver vissa kontrollförfaranden. Både konsumenter, företagare och affärsidkare anklagar oss för att införa hinder som försvårar en välfungerande verksamhet.
När händelser som denna med dioxinet inträffar blir det emellertid uppenbart, vilket vi har hört i dag, att det finns ett behov av vissa kontrollsystem som för närvarande faktiskt existerar. Vi inser definitivt att dessa kontroller är viktiga och att vi bör vara noggranna när vi genomför dem. Som konsument skulle jag, liksom alla européer, bli ytterst olycklig över att tvingas uppleva en dylik situation, för den hotar att försvaga vårt förtroende för europeiska produkters säkerhet. Vidare irriterar det mig att detta inträffade på grund av att några personer avsiktligt bröt mot lagen, och alltså inte på grund av ett verkligt misstag.
Som den sista talaren just sade kan i själva verket inget system fungera där det förekommer brottslighet. Om det förekommer personer som vill bryta mot lagen är det omöjligt att garantera ett perfekt välfungerande system. Därför behöver vi göra vårt yttersta för att se till att vi har det mest finmaskiga säkerhetsnät som existerar, och att det är knutet med tunnast möjliga maskor, för att undvika att dessa brottslingar kommer igenom.
Jag har deltagit i utarbetandet av lagstiftning i mitt hemland sedan 1987. Under mina 23 års erfarenhet på området har jag sällan ansett att den största utmaningen ligger i att besluta om vilka klausuler som ska införas i en rättsakt. Den största utmaningen är snarare att försöka förutsäga hur lagen kommer att brytas, och att försöka förhindra detta i förväg. Jag anser att det är den situation som vi står inför för närvarande. Vi vill inte att en liknande händelse ska inträffa igen. Därför måste vi göra allt som står i vår makt för att garantera att vi, inom ramen för vårt system, åtminstone klarar av att få tag i dem som försöker undkomma såväl de befintliga reglerna som de som vi utarbetar tillsammans.
Vi kan bara agera när vi vet vad som pågår, inte när vi svävar i okunnighet om vad som sker. Här vill jag säga några ord om systemet för tidig varning. Jag anser inte att systemet fungerat dåligt - det har definitivt fungerat som det var tänkt, för i samma stund som vi har varnats för en situation har information skickats ut till alla berörda. Det är vad systemet för tidig varning handlar om, och i det avseendet har det fungerat mycket bra.
Vi behöver också förstärka våra regler och förordningar. Jag instämmer i det som Mairead McGuinness sade om vikten av att utarbeta riktlinjer och lägga fram krav som garanterar hårdaste möjliga kontroll av de livsmedelskedjor som medför hälsorisker. En av de saker som vi därför försöker göra eller som vi tänker föreslå är att inte enbart fokusera på vissa riskfaktorer och kräva enkla företagsregistreringar, som de för foderfabriker, och nöja oss med detta. I stället bör vi kunna bevilja ett godkännande efter det att vissa ingående undersökningar genomförts.
Vi måste se till att denna händelse nu hålls under uppsikt. Jag står i ständig kontakt med de berörda tyska myndigheterna och jag är tillfreds över att de gör allt som står i deras makt, inte bara för att snarast möjligt få kontroll över situationen och samla in all nödvändig information för att få en tydlig och heltäckande bild av situationen, utan också i fråga om de åtgärder de vidtar.
Jag har exempelvis fått veta att de tyska åklagarmyndigheterna redan har vidtagit rättsliga åtgärder mot den fodertillverkare som vidarebefordrat oriktig information genom att hävda att han levererat foder till endast tio jordbruk, när han i själva verket hade levererat till 900 jordbruk. Den oriktiga informationen skulle ha kunnat få betydande konsekvenser. Vi kan emellertid vara förvissade om att de produkter som Tyskland exporterat och som varit avsedda för livsmedelsmarknaden, t.ex. ägg, har testats och visat sig innehålla mycket låga halter av dioxin till följd av att de blandats med produkter från andra länder under tillverkningsprocessen.
Eftersom min talartid strax är slut ska jag nu göra en avslutande kommentar. Jag instämmer till fullo i att vi bör införa hårdare sanktioner mot de som utnyttjar systemet. Det är emellertid viktigt att tänka på att denna typ av åtgärder inte är något som vi i kommissionen kan utarbeta och fastställa. Det är i stället upp till medlemsstaterna att besluta om att vidta sådana åtgärder på nationell nivå.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Luís Paulo Alves
EU borde uppmana Tyskland och alla övriga länder som är inblandade i denna fråga att vidta lämpliga åtgärder för att råda bot på situationen. Länderna bör införa sanktioner och se till att de som bidragit till dioxinkrisen tar sitt fulla ansvar för den omfattande skada som vållats jordbruks- och tillverkningssektorerna samt konsumenterna. Det är fullständigt oacceptabelt att vissa foderproducenter har känt till denna dioxinförorening sedan mars 2010 utan att rapportera till myndigheterna. Jag efterlyser därför största möjliga insyn när det gäller att informera samtliga medlemsstater och tredjeländer om alla detaljer om det potentiellt förorenade fodret. De livsmedelsprodukter som inte uppfyller EU:s lagstiftning måste identifieras och återkallas från marknaden. Det är nödvändigt att se till att alla åtgärder vidtas för att skydda folkhälsan. Det är också viktigt att tillhandahålla snabb och detaljerad information om hur situationen utvecklas. Rapporteringen måste vara ytterst noggrann och öppen för insyn, så att vi snarast möjligt kan återgå till normala förhållanden och återupprätta det viktiga konsumentförtroendet för livsmedelskedjan.
