Glavni vidiki in temeljne usmeritve skupne zunanje in varnostne politike ter skupne varnostne in obrambne politike - Razmere v Siriji in v taboru Ašraf - Poročilo: Albertini - Letno poročilo Sveta Parlamentu o glavnih vidikih in osnovnih usmeritvah skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) v letu 2009 - Poročilo: Gualtieri - Razvoj skupne varnostne in obrambne politike po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe - Poročilo: Muñiz De Urquiza - EU kot globalni akter: njena vloga v mednarodnih organizacijah (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je skupna razprava o:
izjavi podpredsednice Komisije in visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko o glavnih vidikih skupne zunanje in varnostne politike ter skupne varnostne in obrambne politike (člen 36 PEU),
izjavi podpredsednice Komisije in visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko o razmerah v Siriji in taboru Ašraf ter o položaju egiptovske koptske krščanske skupnosti,
poročilu gospoda Albertinija v imenu Odbora za zunanje zadeve o letnem poročilu Sveta Evropskemu parlamentu o glavnih vidikih in osnovnih odločitvah skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) v letu 2009, predloženem Evropskemu parlamentu v skladu z delom II, točko G, odstavkom 43 medinstitucionalnega sporazuma z dne 17. maja 2006,
poročilu gospoda Gualtierija v imenu Odbora za zunanje zadeve o razvoju skupne varnostne in obrambne politike po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe in
poročilu gospe Muñiz De Urquiza v imenu Odbora za zunanje zadeve o EU kot globalnem akterju: njeni vlogi v mednarodnih organizacijah.
Preden začnemo, bi rad povedal nekaj besed. V ponedeljek smo praznovali Dan Evrope, dan, posvečen Evropski uniji. Danes v Evropski uniji nedvomno najbolj potrebujemo prav skupno zunanjo in varnostno politiko. Soočamo se z zgodovinskimi izzivi; kako premagati krizo, ki je v Evropo prišla od zunaj, je le eden od teh izzivov. Pripraviti se moramo na podobne dogodke v prihodnosti in reševati tudi krizne težave zunaj Evrope, ne le težav v sami Evropi.
Opravka imamo tudi z vedno večjo negotovostjo v Siriji, Bahrajnu in Jemnu in obnavljanjem nemirov v Tuniziji in Egiptu. Ne smemo pozabiti nit na naše vzhodne sosede - pred nekaj dnevi smo zagnali Euronest. Imamo skupno evropsko diplomacijo, ki mora biti učinkovito orodje za naše delovanje izven Evropske unije, saj danes ni mogoče reševati težav v Evropski uniji, če se ne lotimo tudi resnega reševanja problemov zunaj Evropske unije. Evropska unija mora poleg gospodarske moči pridobiti tudi večjo politično moč.
Catherine Ashton
podpredsednica Komisije in visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. - Gospod predsednik, tole bo prvi od mojih treh govorov spoštovanim poslancem v tem dopoldnevu, zato bi rada na začetku orisala svoje poglede na vprašanja, ki jih imamo pred seboj, in se poskusila dotakniti nekaterih podrobnosti v zvezi s temi vprašanji, s katerimi so spoštovani poslanci razširili razpravo, saj se zavedam, kakšen pomen jim pripisujejo. Naj začnem.
V državah, ki jih imenujemo sosede, divjajo viharji - arabska pomlad, vetrovi sprememb, kakršne prispodobe pač že uporabljamo. Nihče v tej dvorani ne ve, kako se bodo končali in kaj bodo prinesli. Vsi si močno želimo, pa tudi pričakujemo, da bodo izidi revolucij vredni prelite krvi, vredni pretresov in strahu, vredno gospodarskega opustošenja v svetu, ki se že tako spopada z najhujšimi gospodarskimi težavami v zadnjih desetletjih.
Upori v severni Afriki in v arabskem svetu pomenijo Evropi velike izzive, pa tudi priložnosti, ki jih preprosto ne smemo zamuditi. Naše delovanje morata voditi dve načeli. Prvo je, da v Evropi vemo, kako dolga in boleča je lahko pot v svobodo. Naše potovanje do liberalne demokracije 20. stoletja je trajalo zelo dolgo. Sama Evropska unija je bila rojena v ruševinah konfliktov, ki nas opominjajo, kako strašno je lahko življenje, če odpove demokracija. Če prištejemo še ne vedno bleščečo zgodovino evropskih imperijev, je na mestu, da obrzdamo svojo ošabnost, tudi pri trditvi, da je demokracija nujen temelj človekovega napredka.
Drugič, pri demokraciji seveda gre tudi za glasove in volitve - gre pa še za mnogo več. V Evropi smo se na boleč način naučili, da mora biti demokracija globoka: spoštovanje pravne države, svoboda govora, spoštovanje človekovih pravic, neodvisno pravosodje in nepristranska uprava. Za demokracijo so potrebni izvršljive lastninske pravice in svobodni sindikati; demokracija ne pomeni samo menjavanja vlad, ampak tudi gradnjo pravih institucij in pravih odnosov. Površinska demokracija - demokracija, ki lebdi nad ljudmi, ki lahko na dan volitev svobodno oddajajo svoje glasove in izbirajo svojo vlado - dolgoročno ne bo preživela, če ne požene korenin tudi globoka demokracija.
Nič pa ni gotovega - glede izida v katerikoli od teh držav - in ne poznamo nikakršne bližnjice ali takojšnje rešitve, ki bi ustvarila svet, kakršnega si želi toliko ljudi. Medtem pa čez prizorišče že meče svojo senco verska nestrpnost - o tem pričajo nedavni dogodki v Egiptu - ki te negotove čase izrablja za sejanje strahu in uničenja. Svoboda vere ali prepričanja spada med univerzalne človekove pravice in jo je treba ščititi vsepovsod. Obsoditi moramo vse, ki izrabljajo versko prepričanje za zatiranje, in podpreti vse, ki zagovarjajo strpnost, najsi bo v Siriji, Pakistanu, Egiptu ali kje drugje.
Tudi Evropo čakajo odločitve. V zvezi z našim sosedstvom moramo biti pripravljeni odzvati se na izzive, ki nam jih zastavlja. Lahko objavim sto in sto izjav - in to tudi počnem. Obžalujem, obsojam, nujno pozivam, zahtevam, moramo pa tudi ukrepati in naši ukrepi morajo biti raznovrstni.
Naj omenim sankcije. Uvajamo sankcije proti režimom, za katere so življenja njihovih državljanov brez vrednosti in po katerih ukazih policija ali varnostne sile ubijajo ljudi. Včeraj smo uvedli sankcije proti Siriji - embargo na orožje, zamrznitev premoženja in prepoved potovanj 13 ključnim predstavnikom režima, zamrznitev pridružitvenega sporazuma in našega sodelovanja s Sirijo. Govorimo jasno in naravnost, kot sem govorila zunanjemu ministru Sirije včeraj. Kar se dogaja v Siriji, je ljudsko stremljenje k demokraciji in pravni državi - ne pa tuja zarota. Ker ne sprevidi, za kaj gre v resnici, režim izgublja svojo legitimnost in si odtujuje lastno ljudstvo in mednarodno skupnost. Nasilno zatiranje in grožnje navznoter in navzven so orožja iz dobe, ki je že zdavnaj minila. Naša skrb, skrb vaše zbornice in Evropske unije v celoti, gre ljudem v mestu Daraa, v katerega oblasti ne spustijo predstavnikov OZN, v mestu Banijas, kjer se spopadi nadaljujejo, in mestu Hama, v katerega so vdrli tanki. Sirsko ljudstvo se ne bo uklonilo tankom. Režim pozivamo, naj spremeni svojo smer, in sicer, naj jo spremeni takoj.
(Aplavz)
Včeraj sem ministru Moalemu, zunanjemu ministru Sirije, povedala naslednje: Takoj in brez omejitev morate omogočiti dostop humanitarni pomoči in medijem. Le na ta način lahko utemeljite svoje trditve, da podpirate miroljubne proteste.
V našem vzhodnem sosedstvu - v Belorusiji - predsednik Lukašenko ni izkoristil decembrskih predsedniških volitev, da bi dokazal svojo pripravljenost za spremembe in za uveljavitev bolj odprte in demokratične, evropske družbe. Ni le zamudil te priložnosti, ampak je z uporabo sile proti mirnim protestnikom in večkratnim povečanjem števila političnih zapornikov izkazal svoje zaničevanje demokracije in pravne države. Srečala sem se s svojci zaprtih in ugotavljam, da nimamo druge možnosti kot odzvati se s strogimi sankcijami proti predstavnikom režima, odgovornim za zadušitev demonstracij, vključno s samim predsednikom Lukašenkom. Vem tudi, da moramo okrepiti svojo podporo civilni družbi in stikom med ljudmi.
Naslednja zadeva je naš neposreden poseg v taboru Ašraf. Kar se je zgodilo 8. aprila, je vredno obžalovanja, in te dogodke sem osebno najodločneje obsodila. Poudarjam, da je nujen odločen in enoten odziv EU. Pisala sem zunanjemu ministru Iraka in včeraj ponovno govorila z njim. Ne gre za poseganje v suverenost Iraka na njegovem celotnem ozemlju, dolžnost te države pa je ščititi človekove pravice ljudi v Ašrafu.
To nasilje sem obsodila in zahtevala preiskavo - temeljito in neodvisno preiskavo, ki nam bo natančno razjasnila, kaj se je zgodilo. Spoštovanim poslancem pa je znano, iz pisem, ki sem jih prejela od posameznih članov in skupin iz vaše zbornice in od drugih, da za to zadevo ni preproste rešitve. Obravnavamo več možnosti za dolgoročno rešitev, pri tem ima vodilno vlogo Organizacija združenih narodov, vendar nobena od možnosti ni brez čeri. Zelo sem hvaležna za opravljeno delo vaši zbornici, tistim, ki so obiskali ta kraj, in tistim, ki mi pošiljajo svoje prispevke k reševanju zadeve. Zadevo moramo obravnavati tudi v Svetu za zunanje zadeve in o njej razpravljati z visokim komisarjem ZN za begunce. Naša ambasadorka v Iraku prihaja danes in zaveda se pomena, ki ga pripisujem tej zadevi. Reševanje moramo nadaljevati in najti moramo ustrezno smer ukrepanja, ne more pa biti vprašanj glede preiskave in obsodbe.
Tudi v zvezi z Jemnom je Svet za sodelovanje v Zalivu predstavil svoj predlog, predsednik Saleh pa se tudi tokrat obotavlja. Pred kratkim sem govorila z njim. Govorila sva o naših razgovorih z opozicijo in o odprtih predlogih. Povedala sem mu, da sam ve, kaj mora storiti - v prid svoji državi - in ga pozvala, naj to tudi stori. Na svojem obisku v Zalivu sem se sestala z bahrajnskim kraljem. Razpravljala sva o pobudi kronskega princa k dialogu brez vnaprejšnjih pogojev in pozvala sem kralja, naj odpre tak dialog. Sedanja smer delovanja oblasti v tej državi ni pravi odgovor. Če v Bahrajnu že morajo priti do sodnih procesov, morajo biti pravični in civilni, vsekakor pa se je treba izogibati smrtnim kaznim.
V vseh teh primerih gre za naše neposredno delovanje, za pritiske, ki jih izvajamo, in za neposrednost našega pristopa. Ne smemo si delati utvar: govorimo zelo jasno, sama zelo jasno govorim z vsemi voditelji o tem, kaj se mora po mojem mnenju zgoditi, ob podpori vaše zbornice in podpori Sveta za zunanje zadeve 27 držav članic.
Seveda bi rada spregovorila tudi o Libiji. Nekaterim članom zbornice bi bila pogodu močnejša obrambna in varnostna politika. Takole jim pravim: v zadnjih tednih in mesecih smo videli, koliko smo že dosegli pri nekaterih zadevah, pa tudi, koliko moramo še doseči. Skupaj smo sestavili načrt vojaške podpore humanitarnemu delovanju: pripravljeni smo na zahtevo Organizacije združenih narodov zagotoviti podporo ljudem s sredstvi iz vse Evrope. Prav tako, kot smo storili, ko je Haiti doživel strašen potres - z vojaškimi ladjami-bolnišnicami, s težko gradbeno mehanizacijo, s sodelovanjem civilistov in vojaškega osebja na terenu. Ne razumite narobe: Jasno mi je, da je humanitarna pomoč nepolitična in da humanitarnih delavcev ne smemo izpostavljati tveganjem, kadar pa gre predvsem za reševanje življenj, ima za to potrebno opremo oziroma ljudi včasih samo vojska - za hitro posredovanje pomoči in vzpostavitev infrastrukture - zato bomo pripravljeni pomagati, ko nas bo za to zaprosila OZN.
Naš odziv pa mora biti hitrejši in bolje organiziran. Niti za trenutek se obotavljam se reči in priznati, da moramo še precej postoriti, in o tem bom kasneje to dopoldne govorila še podrobneje.
Izboljšujemo svoje sodelovanje z Natom in v okviru razvoja naših odnosov zdaj prvič izmenjujemo podrobnejše podatke o operacijah. Prejšnji petek sem z generalnim sekretarjem Rasmussenom sopredsedovala srečanju odbora PVO in Severnoatlantskega sveta, na katerem smo sploh prvič skupaj razpravljali o Libiji. Sodelujemo tudi z Afriško unijo pod predsedstvom Juana Pinga in Arabsko ligo pod predsedstvom Amra Muse, seveda pa tudi njegovega naslednika, ter z Organizacijo islamske konference in profesorjem Ihsanoglujem, pod vodstvom posebnega odposlanca OZN Al Hatiba. Z Ban Ki Munom sva se dogovorila, da organiziramo skupno srečanje regionalnih organizacij v Kairu in nadaljevanje dela, ki ga je zastavila skupina za stike na srečanju v Rimu.
Skupaj razpravljamo o tem, kakšen naj bo naš prispevek k prihodnosti Libije - podpora nacionalnega dialoga, pomoč pri pisanju ustave in pri pripravi volitev. V Libijo sem poslala dve odposlanstvi, njuna naloga so pogovori in sodelovanje z mladimi in ženskami v tej državi. Kot mi je povedal vodja naše skupine, se tokrat prvič pogovarjajo o ustavi - izrazi in argumenti v zvezi z ustavo so jim popolnoma novi. Govorijo, kako dolgo že hrepenijo, da bi bilo konec sedanjega režima, zato bodimo jasni tudi mi: Gadafi mora oditi z oblasti in njegovega režima mora biti konec.
(Aplavz)
Nameravam odpreti urad v Bengaziju, da bomo laže zagotovili ljudem podporo, o kateri smo se pogovarjali z njimi ...
(Aplavz)
... podporo civilni družbi, podporo začasnemu prehodnemu nacionalnemu svetu in gospodu Jibrilu (s katerim smo imeli že precej srečanj), podporo reformi varnostnega sektorja in podporo gradnji stvari, za katere so nam ljudje povedali, da si jih želijo. Želijo si naše pomoči na področjih izobraževanja, zdravstva, varovanja mej, takih oblik pomoči, ki smo jim jih sposobni in voljni ponuditi. Pri vsem, kar počnemo, pa so kot rdeča nit naše vodilo človekove pravice.
Naslednja zadeva je naša sosedska politika - tu gre za drugačno raven ambicij in vizije. Njeno jedro je medsebojna odgovornost: EU in njene sosede so ena drugi odgovorne za uresničevanje zavez, danih državam in ljudem v našem sosedstvu in ljudem v Evropi.
To najpreprosteje opišemo kot krepitev treh M-jev (money (denar), market acces (dostop do trga) in mobility (mobilnost)), o katerih smo že govorili. Nekatere od teh stvari so skrajno pomembne za prihodnost teh držav. Ena taka stvar je mobilnost mladih. To so mlade družbe, v katerih mladi hrepenijo, da bi imeli večje priložnosti, Evropski parlament pa ima pri tem pomembno vlogo podpirati priložnosti za mlade, da bodo lahko uživali pridobitve Evrope in se učili od nje. Prav tako države članice: omogočati potovanja in študij.
Za poslovneže in ženske so pomembne možnosti iskanja novih trgov, prodaje izdelkov in storitev, te možnosti pa so v rokah naših držav članic, od katerih imajo nekatere že dolgo razvite odnose s tem državami, zdaj pa morajo te odnose poglobiti in te možnosti razširiti.
Kar zadeva dostop do trga, vemo, da je naš najboljši možni prispevek spodbujati gospodarsko rast in okrevanje gospodarstva. Znani so vam učinki pretresov na gospodarstva držav, o katerih govorimo. Za nekatere od teh držav smo glavni izvozni trg in glavni vir uvoza. Omogočanje razvoja trgov v teh državah bi lahko bil naš dragocen prispevek, ne le odpiranje trgov, ampak tudi lajšanje dostopa do njih, skrb, da bodo te države dosegle naše standarde, omogočanje pravih priložnosti. To še najbolj velja pri malih podjetjih, za to pa je potrebna naša politična volja. Zbrati moramo politično voljo in zagotoviti, da jim bodo naši trgi na voljo. To je izziv. To je izziv v vsakih okoliščinah, izziv v gospodarsko zahtevnih časih, trdim pa, da je to izziv, ki ga moramo sprejeti, saj bi v nasprotnem primeru imel zlom gospodarstev v našem sosedstvu neposredne učinke tudi na nas.
Naslednja stvar je denar, z drugo besedo, sredstva. Ne gre le za našo neposredno pomoč - ki je sicer pomembna - ampak tudi za to, kakšne učinke vzvoda lahko dosežemo. Organizirali smo že nekaj srečanj višjih državnih uradnikov iz različnih držav po svetu in predstavnikov velikih finančnih institucij, na teh srečanjih pa smo razpravljali o tem, kaj bi lahko prispevali, če bi nas prosili, in kaj bomo prispevali, vendar moramo ob posvetovanju z našim sosedstvom napraviti še več, da se bodo naša sredstva pomoči obračala učinkoviteje.
Ta politika bo verjetno najpomembnejša prav v primeru Tunizije. Govor predsednika vlade Esebsija na televiziji je sicer dobrodošel pred volitvami, ki bodo v tej državi 24. julija, vendar je govoril o gospodarskih težavah države, v kateri se gospodarska rast zadržuje v območju med 0 in 1 %. Zagotoviti moramo pomoč Tuniziji, njenemu gospodarstvu in civilni družbi, to pa pomeni, da ne smemo razmišljati le o dolgoročni prihodnosti ali o nujnosti nove strategije, ampak tudi o tem, kako lahko tem državam - Tuniziji, Egiptu in drugim - pomagamo pri njihovih proračunskih težavah že ta trenutek. Prav zato smo začeli razgovore s finančnimi institucijami, z našimi državami članicami, s tistimi, ki se zavzemajo za pomoč tem državam, saj jim je pomembno pomagati pri obvladovanju primanjkljajev prav zdaj, ko je obisk turistov v teh državah usahnil in ko njihova gospodarstva ne delujejo. Spoštovani poslanci se morajo zavedati, da je nekatere zadeve treba nujno rešiti takoj, druge pa so stvar dolgoročne strategije, pri našem delovanju pa moramo upoštevati oba vidika.
V zvezi z Egiptom: v zadnjem času sem ga obiskala trikrat in precej časa sem posvetila srečanjem z nekaterimi od mladih voditelji s trga Tahrir, pa tudi z ženskami. Še zlasti ženske si želijo več besede v zvezi s prihodnostjo Egipta, kar jim je bilo po njihovem prepričanju tudi obljubljeno. Srečala sem se tudi z žensko, ki namerava kandidirati za predsednico in ki je odločena dokazati, da imajo ženske v Egiptu svojo vlogo. Govorila sem z več vladnimi ministri, kot primer pa naj navedem ministrico za načrtovanje, Fayzo Aboulnaga. Želi graditi domove za ljudi, ima jasno vizijo o tem, kaj bi lahko pomenilo za Egipt, če bi v dvajsetih letih zgradili milijon hiš.
Te jasne vizije v državah, s katerimi sodelujemo, moramo prevesti v stvari, ki jih lahko zagotovimo mi in pri katerih lahko pomagamo. Torej v združevanje usposabljanja in izobraževanja, infrastrukturo za stanovanjske programe, priložnosti za rast za mala podjetja, sodelovanje z ženskami v OZN - med katere štejem tudi sebe - pri iskanju možnosti za izgradnjo varnejših skupnosti na podlagi projektov gradnje stanovanj, za sodelovanje pri snovanju še širše, bolj bleščeče vizije na podlagi hotenj egiptovskih ljudi. Pogovarjam se z egiptovskim zunanjim ministrom Al Arabijem, ki je odločen tesno sodelovati z nami v bližnjevzhodnem mirovnem procesu in še okrepiti odnose z nami in ki si želi, da bi imeli partnersko vlogo pri sodelovanju v regiji.
V naslednjih mesecih in letih čaka Egipt veliko izzivov. Stati jim moramo ob strani in pomagati pri premagovanju vsakega od teh izzivov ter biti pripravljeni podpreti jih z našimi sredstvi, znanjem, izkušnjami in stiki.
V vaši zbornici, pa tudi drugod, ves čas trdim, da je služba za zunanje delovanje organ za preprečevanje in reševanje konfliktov, torej naj še samo omenim, da je prav zato pomembna tudi naša vloga v Srbiji in na Kosovu. Tako lahko uveljavimo tudi ugoden izid glasovanja v OZN in glas, ki smo ga s tem pridobili. Zato moramo spodbuditi voditelje v Bosni, da se bodo malo ozrli tudi okoli sebe, da bodo od razmišljanja samo o svojih lastnih skupnostih prešli k razmišljanju o potrebah države, o njeni prihodnosti in o Evropski uniji.
Zato imamo svojo vlogo tudi v bližnjevzhodnem mirovnem procesu. Spoštovanim poslancem je dobro znano, da je za stabilnost Bližnjega vzhoda potreben mir. Dogajanja v tej regiji že desetletja zaznamujejo pogajanja o sporazumu. V zadnjih mesecih smo poživili delovanje četverice. V februarju sem gostila srečanje voditeljev četverice in prvič od ustanovitve četverice smo obravnavali izide, ki so jih dosegli odposlanci četverice v sodelovanju z izraelskimi in palestinskimi pogajalci.
Predlagala sem nov sestanek voditeljev v aprilu in oblikovali smo vsebinsko izjavo na podlagi naših stališč. Ostajam prepričana, da je prava pot iskanje rešitve s pogajanji in pri tem bomo tudi v prihodnje sodelovali in imeli naslednji sestanek odposlancev proti koncu meseca.
Tudi mi močno podpiramo gradnjo palestinske države in ko smo 13. aprila gostili srečanje ad hoc odbora za zvezo, sem slišala pohvale dela Salama Fajada in njegovih dosežkov na področju upravljanja, pravne države in človekovih pravic, izobraževanja in socialnega varstva - po oceni Svetovne banke lahko že govorimo o delujoči vladi. Potrdila sem, da je nacionalna sprava Palestincev okoli predsednika Abasa priložnost zanje in cilj, h kateremu Evropska unija poziva že vrsto let.
Prav zdaj lahko spremljamo najresnejša prizadevanja doslej za vzpostavitev enotnosti, kar je ključ do rešitve z dvema državama. Imam tesne stike s predsednikom Abasom in ministrskim predsednikom Fajadom, pa tudi z Egiptom, Arabsko ligo, Združenimi državami Amerike in Izraelom. Nenasilje, nadaljnja gradnja države in spoštovanje dosedanjih zavez bodo ključnega pomena, prizadevanja pa moramo presojati po rezultatih. Prepričana sem, da bi moral Izrael poravnati svoje dolgove Palestincem iz naslova davčnih prihodkov, rada pa bi tudi jasno povedala, da je naše stališče glede Hamasa nespremenjeno in da nam je varnost Izraela še vedno poglavitna skrb.
Prav tako bi rada povedala, da po mojem mnenju ladjevje ni pravi odziv na humanitarno krizo v gazi. Tam sem bila dvakrat. Še naprej poudarjam resnost stiske prebivalcev, zlasti se zavzemam za lažji dostop, da bi lahko zagnali gospodarski razvoj. Tamkajšnje razmere so, odkrito rečeno, strašne, še zlasti za otroke. Izraelu smo posredovali predloge, kako lahko podpre boljši dostop. Rada bi, da bi imeli prebivalci Gaze prihodnost, rada pa bi tudi videla, da bi se lahko Gilad Šalit, ki je že leta v ujetništvu v Gazi, vrnil domov k materi in očetu, s katerima sem se že srečala.
Evropska izkušnja nas uči, da je prava demokracija nujni temelj strpnosti, miru in napredka. V severni Afriki in v arabskem svetu tega cilja ne bodo dosegli hitro in zlahka, gradnja globoke demokracije pa je edina pot, po kateri ga lahko sploh kdaj dosežejo. Imamo izkušnje, s katerimi lahko pomagamo vsaki državi, ki nas za pomoč prosi, na poti v demokracijo. Prav zato predlagam, da podpremo ustanovitev sklada za demokracijo, ki bo tudi nam omogočil uporabiti sredstva za odpiranje priložnosti, zlasti mladim, za vključevanje v politično življenje, za podporo razvoju političnih strank, da bodo lahko ljudje uresničili tisto, kar so morali spoštovani poslanci v številnih v tej zbornici zastopanih državah uresničiti sami - to je, zgraditi politični sistem z razvojem političnih strank, civilne družbe in globokih korenin, iz katerih raste in cveti demokracija.
Med obiski teh držav pogosto povem, da ne gre toliko za možnost izvoliti vlado, ampak predvsem za pravico, da vlado tudi naženeš. V demokraciji lahko prav tako kot dober dan rečeš tudi nasvidenje, in to je pomembno: zavest, da imaš pravico uporabiti volilno skrinjico enkrat, dvakrat, trikrat, štirikrat, za zamenjavo vlade, za zahteven odnos do vlade, je nujna, to pa je mogoče le v globoki in cvetoči demokraciji. Zato so tako pomembni dogodki, ki jih spremljamo v Slonokoščeni obali, po katerih je predsednik Ouattara končno zasedel svoj položaj in v katerih smo tudi mi imeli pomembno vlogo. Zato z veseljem ugotavljamo, da so volitve v Nigeriji potekle v redu in da je bil Goodluck Jonathan imenovan brez zapletov. Lepo je videti, kako se demokracija prijemlje, cveti in se poglablja, in to moramo podpirati.
Vsaka sprememba še ne pomeni napredka, napredka pa ni brez sprememb. To pomeni, da moramo biti bolj odločeni ukrepati. Pri nekaterih zadevah, ki sem jih opisala, morajo ukrepati države članice, pri nekaterih mora ukrepati Komisija, pri mnogih je nujna podpora vaše zbornice, skupaj pa se moramo odločiti, da bo vsak opravil svoj del. Če bomo ukrepali le takrat, kadar bo pozornost medijev usmerjena na te države ali na nas, nam ne bo uspelo. Pripraviti se moramo na tek na dolge proge in svojim sosedom moramo odločno povedati, da ni dovolj samo stopiti na pot k demokraciji, ampak morajo to pot tudi v celoti prehoditi.
Predložili ste tri odlična poročila; o njih bom spregovorila v naslednjem nastopu, že zdaj pa bi se rada zahvalila poročevalcem. Zaključila bom s kratkim navedkom besed antropologinje, ki jo zelo občudujem, Margaret Mead. Rekla je: "Nikoli ne dvomimo v to, da lahko majhna skupina razmišljajočih, zavzetih ljudi spremeni svet. Pravzaprav ga spreminjajo samo take skupine."
Joseph Daul
Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, zunanji politiki dajejo pečat revolucije - nekatere bolj, druge manj mirne - v nizu naših sosedskih sredozemskih držav, prav pred kratkim pa smo doživeli še simboličen dogodek v boju proti mednarodnemu terorizmu, namreč, konec obdobja Bin Ladna.
Kakšna je pri vsem tem vloga Evrope? Ali zavestno in aktivno sodelujemo? Da, vsekakor. Akcija v Libiji pod okriljem Organizacije združenih narodov in na pobudo nekaterih evropskih voditeljev držav in vlad dokazuje, da je Evropa - ali vsaj del Evrope - sposobna odločno ukrepati v težkih časih, če le hoče.
Ali smo zato tudi osrednji mednarodni igralec in ali je naš vpliv sorazmeren naši gospodarski moči? Odgovor je doneč "ne". Evropa je praktično še vedno obroben igralec, pritlikavec na področju politike in geostrategije, kljub vedno večjim pričakovanjem evropskega javnega mnenja. Evropa je zagotavljala Sredozemlju pomoč za stabilnost in razvoj. Danes pa ljudje - povsem upravičeno - zahtevajo politično svobodo in bežijo iz svojih držav, ker tam ne morejo pričakovati dostojnega življenja in priložnosti zase in za svoje otroke. Humanitarna pomoč, ki jo zagotavljamo v zadnjih mesecih, je nedvomno koristna.
Baronica Ashton, storiti moramo več. Ali smo se že začeli učiti iz teh dogodkov? Vesel bi bil, če bi to držalo. Še huje pa je, da se na naše obale s krhkih plovil izkrcavajo valovi priseljencev, da umirajo na morju - in rad bi poudaril, da so naši podatki o številu smrti zelo nepopolni - na obali pa vse prepogosto naletijo na zid neenotnosti, prepirov, zaprtih meja, v nekaterih državah celo na spodbijanje pravil schengenskega območja, temeljnega instrumenta svobode gibanja.
(Aplavz)
Ali je vse to dostojno Evrope, evropskih vrednot, načel in idealov? Osebno mislim, da ne, prav tako meni naša skupina, Poslanska skupina Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov), verjamem pa, da tako meni tudi večina poslancev.
Razlog za naše današnje srečanje z visoko predstavnico Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko je, da smo hoteli z Lizbonsko pogodbo doseči, da bi imela Evropa en glas in eno lice. Zdaj moramo nadaljevati po tej poti in ukrepati. To pa zahteva, da sprejemamo odločitve in se ravnamo po njih. Katera pa so pravzaprav za Evropo prednostna področja? Odnosi z vzhodnimi in južnimi sosedi? Boj proti terorizmu? Rešitev bližnjevzhodnega konflikta? Trgovinska politika? Ukvarjanje z vsemi temi izzivi sočasno ni prav nič preprosta naloga.
Kdo so naši prednostni partnerji? Združene države Amerike, države v vzponu, ali kdo drug? Kako lahko dosežemo najboljše rezultate? Ali tako, da pustimo državam članicam, da prosto določajo svoje zunanje politike, kot je veljalo zadnjih 60 let, ali tako, da govorimo z enim samim močnim glasom?
Gospe in gospodje, medvladno reševanje ni več pravi pristop k zunanjim zadevam, varnosti in obrambi: nadomestiti ga mora več Evrope. Opustiti moramo nacionalne sebičnosti in jih nadomestiti z večjo učinkovitostjo na evropski ravni.
Baronica Ashton, naša zunanja in varnostna politika bo čvrsta le, če bomo vso našo težo in energijo zastavili za izbrane jasno opredeljene cilje. Gospe in gospodje, leto 2011 mora biti leto Sredozemlja, boja proti terorizmu, pa tudi preboja pri reševanju bližnjevzhodnega konflikta. Če bo Evropi uspelo odigrati ključno vlogo pri tem, bo to pomenilo, da je pustila svoje otroške bolezni za seboj.
Naj zaključim z navedkom človeka, ki ga dobro poznate: Janeza Pavla II. "Ne bojte se," baronica Ashton. Uspelo nam je doseči 4 milijarde EUR prihranka pri evropskem proračunu. Predlagajte, kako naj porabimo ta denar, kar je bolje, kot da ga vračamo državam članicam.
(Aplavz)
Martin Schulz
v imenu skupine S&D. - (DE) Gospod predsednik, v Evropski uniji, v kateri spremljamo težnje po ponovni nacionalizaciji vseh področij, bi morali Lizbonsko pogodbo uporabiti kot orodje za oblikovanje nove politike skupnosti: skupne zunanje, varnostne in obrambne politike.
Danes imamo prvo pomembno splošno razpravo z baronico Ashton, če pa se ozremo nazaj, je bilo že na začetku očitno, da nekatere vlade niso želele, da bi uporabljali naziv "zunanji minister Evropske unije", zato je bil sploh izbran naziv "visoki predstavnik". To je razumljivo, saj je ob davčni politiki in notranji politiki neodvisna zunanja politika ena od osrednjih potez, lahko bi rekli celo opredeljujočih potez, nacionalne suverenosti. Zlasti na področju zunanje, varnostne in obrambne politike je prenos suverenosti na nadnacionalno institucijo pogumen, pa tudi težaven korak.
Člani Evropskega parlamenta pa si moramo skupaj z visoko predstavnico zastaviti drugačno vprašanje. To vprašanje se glasi: Kakšna je vloga Unije kot neodvisnega telesa v mednarodni politiki? V zadnjih dneh prebiram članke o baronici Ashton, ki me osupljajo, saj negodujejo nad njeno odsotnostjo in pomanjkanjem politik. Te kritike prihajajo od ljudi, ki razmišljajo le o tem, kako bi postavili svoje nacionalne politike in nacionalne interese v ospredje, in ki brez posvetovanj s partnerji sprejemajo enostranske odločitve, ki Evropo delijo, namesto da bi jo združevale.
Dovolj je, če omenimo samo misijo v Libiji. Verjetno doslej še nismo imeli očitnejših razhajanj v zunanji politiki Evropske unije in njenem mednarodnem delovanju kot pri vprašanju, kako naj ravnamo v zvezi z Libijo. V glavnih prestolnicah Evropske unije se nagibajo k temu, da na zunanjo, varnostno in obrambno politiko EU gledajo kot na nadaljevanje politik posameznih držav, financirano z evropskim denarjem. Večji ko je Auswärtige Amt, Foreign Office ali Quai d'Orsay, izrazitejša je ta težnja. Baronica Ashton, zagotovo lahko računate na široko podporo v Parlamentu, če boste tem ljudem povedali, da sicer spoštujete njihove enostranske interese, skupna evropska zunanja politika pa ne sme iti v to smer. To politiko boste opredelili vi, visoka predstavnica, na vseh dogovorjenih področjih.
Podpiram odprtje urada, kakršnega ste opisali, v Libiji, saj vi kot visoka predstavnica, sama Unija in Parlament kot neodvisen organ vsi uživamo verodostojnost glede humanitarnih in političnih vprašanj. Smo bolj verodostojni kot države, ki so v Libiji v sili vojaško ukrepale, izvozniki orožja iz prav teh držav pa so imeli na osrednjem jesenskem sejmu vojaške opreme v Libiji največje razstavne prostore. Nemčija, Francija, Združeno kraljestvo, Italija in Belgija so glavne dobaviteljice orožja vojski polkovnika Gadafija, ki se zdaj bori proti upornikom v Libiji. To ni verodostojnost, kakršno potrebuje Evropa.
(Aplavz)
Verodostojnost, ki jo potrebuje Evropa, je verodostojnost mehke moči, ki pomaga vzpostavljati demokracijo, ki odpira urade za podporo razvoja civilne družbe in ki ne opredeljuje mednarodnega sodelovanja z Evropsko unijo kot podrejanje drugih enostranskim diplomatskim in gospodarskim interesom Unije, ampak spodbuja politike na osnovi enakopravnega partnerstva med območji sveta. Taka je moja vizija zunanje, varnostne in obrambne politike Evropske unije.
Omenili ste tri M-je: money (denar), mobility (mobilnost) in market access (dostop do trga). V naslednji fazi bi morali dodati še tri C-je: coherence (usklajenost), concreteness (konkretnost) in community method (metodo skupnosti). Po mojem mnenju boste oboroženi s tremi M-ji in tremi C-ji našli partnerje v Evropskem parlamentu. V Skupini naprednega zavezništva socialistov in demokratov v Evropskem parlamentu vemo, da je sodelovanje med vami in Parlamentom še v zgodnji fazi in da je nekaj področij vsekakor še mogoče izboljšati. Prav zato ponavljam ponudbo, po mojem mnenju v imenu večine poslancev: Gotovo boste pri nas našli več podpore vaši viziji skupne zunanje in varnostne politike kot pri 27 zunanjih ministrih, ki jih sicer vse spoštujem, imajo pa eno skupno težavo, namreč, da so zunanji ministri posameznih držav.
(Predsednik je prekinil govornika.)
Vi, na drugi strani, pa ste diplomatske predstavnica vse celine.
(Aplavz)
Guy Verhofstadt
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, v soboto sem imel v Kairu dolg sestanek z novim egiptovskim ministrskim predsednikom gospodom Šarafom. Sklep tega sestanka, pa tudi moja ugotovitev po tem srečanju med drugim obiskom Kaira v zadnjih dveh mesecih, je - kot ste omenili tudi sami - da moramo revolucijam v severni Afriki, še zlasti pa dogodkom v Egiptu, nameniti znatno pomoč. Opustiti moramo pokroviteljsko dajanje miloščine, ki smo ga napovedovali do zdaj.
Dovolite mi kratko primerjavo. Ali veste, koliko denarja je bilo podeljenega v okviru ameriškega Marshallovega plana? Leto za letom, vrsto let? Vsako leto 1 % BDP. 162 milijard USD v sedanji vrednosti. O kakšnih vsotah pa govorimo mi in kakšne vsote obljubljamo Egiptu? O eni milijardi. Ne o 162 milijardah, ampak o eni milijardi. Ne v letu 2011, ne v letu 2012, ampak v letu 2013, ko bomo to pomoč lahko zbrali. Po mojem mnenju to ni nič. Kar pričakujem od vas in od Komisije - kajti očitno govorimo o denarju Komisije - niso veliki načrti o spremembi sosedske politike. To nas sicer čaka v prihodnosti, kar pričakujem, pa je čim prejšnja neposredna proračunska pomoč Egiptu, saj ta država do konca leta ne bo imela nikakršnih sredstev v svojem proračunu, to pa bi lahko pomenilo začetek protirevolucije v Egiptu. Neposredna proračunska pomoč ali odpis dolgov tej državi - to je pravo takojšnje ukrepanje. Naša današnja napoved ukrepanja v tej smeri bi vsekakor veliko pomenila Egiptu in Egipčanom.
Moje drugo sporočilo je povezano s Sirijo. Bodimo odkriti, baronica Ashton. Sirija je huda katastrofa. Kar se dogaja tam - nimam drugih besed za to - je arabski Trg nebeškega miru. Arabski Trg nebeškega miru. Ljudi iz dneva v dan pobijajo tanki in ostrostrelci. 800 smrtnih žrtev do danes. 8 000 aretiranih do danes. Ljudi mučijo na najsurovejše načine, da bi izdali gesla za Facebook in imena svojih sodelavcev na Facebooku. Vojake, ki nočejo streljati na lastno ljudstvo, ubijajo pripadniki tajne službe vojske in Bašarja al Asada. Iz današnjega dogajanja v Siriji je jasno, da je Bašarja al Asada mogoče opisati le na en način, namreč kot najbolj surovega diktatorja na svetu danes. Tako lahko zadeve analiziramo danes.
(Aplavz)
Kaj je torej mogoče narediti? Na eni strani je 800 ubitih ljudi in 8 000 zaprtih ljudi, med njimi so tudi taki, ki jih mučijo vsak dan, na drugi strani pa naša zamrznitev premoženja 13 osebam, vendar ne tudi Asadu. To imenujem neuravnotežen pristop. Stvar je pravzaprav smešna in nikakor ne more prispevati k pritiskom na Asadov režim, naj spremeni svoje ravnanje. Ni dovolj reči, da je na seznamu 13 ljudi, med njimi eden od Asadovih bratov in en njegov nečak ali nečakinja. Ne, na seznam morate nemudoma, čim prej, uvrstiti veš sto ljudi, da bo pritisk učinkovit.
Vaš pristop lahko nekoliko razumem. Pravite: če izpustim Asada, bo morda enkrat v prihodnosti spremenil svoje poglede. Prav, ampak to jasno povejte v današnji razpravi. Želim vašo izjavo, da dajete Asadu na voljo nekaj dni. Če v teh nekaj dnevih ne bo ustavil sedanjih dogajanj, zamrznite vse premoženje, ne le 13 osebam, ampak celi družini Asad.
(Aplavz)
Ne prepovejte potovanj 13 ljudem, če je bilo ubitih 800 ljudi, ampak prepovejte potovanja celi družini Asad in povejte, kar je pomembno. Ljudje čakajo na to.
Včeraj smo imeli neposreden pogovor z ljudmi v Siriji in ti ljudje pravijo, da morate sankcije zaostriti, drugače Asad ne bo odnehal. Izjavite, da družina Asad v Evropski uniji ne bo nikoli vejala za predstavnico sirskega ljudstva in da bo odgovarjala za svoje zločine. Napravite to takoj. To pričakujemo od vas danes. Lahko pomagate ustaviti arabski Trg nebeškega miru. Ni res, da nimamo nikakršne vloge: imamo osrednjo vlogo in sirsko ljudstvo danes pričakuje to jasno sporočilo. Ne jutri. Danes.
(Aplavz)
Charles Tannock
v imenu skupine ECR. -Gospod predsednik, najpomembnejša sprememba na področju skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) v letošnjem letu je brez dvoma ustanovitev Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD). Baronica Ashton, kot podpredsednica/visoka predstavnica ste v zadnjem času tarča kritik zaradi neprepričljivega delovanja te službe. Res pa je, da ste lahko le toliko učinkoviti, kot vam dovolijo države članice, vsekakor pa tudi neradi uporabljate svoje pravice do pobude - to držo popolnoma podpiram. Na eni strani želi EU iz sebe narediti globalnega igralca težke kategorije, na drugi strani pa SZVP zahteva enotnost, kar pomeni popuščanje držav članic, zlasti velikih, glede svojih interesov.
Tak sui generis dvoplastni pristop k zunanji politiki EU potrjuje, da smo imeli prav tisti med nami, ki smo nasprotovali že sami ustanovitvi ESZD v prepričanju, da globalne ambicije EU pomenijo spodkopavanje nacionalne suverenosti. Paradoksalno pa je, da je sedaj videti, da nacionalna suverenost spodkopava globalne ambicije EU, tako vsaj kažejo nedavni dogodki v Libiji. ECR, naša skupina, pa vendarle ostaja zavezana konstruktivnemu sodelovanju z ESZD. Želimo ji veliko uspeha. Upamo, da se bo obnesla. Mora se prijeti, želimo pa si tudi proračunsko nevtralnost in več politične odgovornosti.
Podpredsednica/visoka predstavnica je sicer izbrala odlične kandidate za visoke uradnike - nekaj sem jih imel priložnost poslušati v Odboru za zunanje zadeve - zastavlja pa se mi vprašanje, zakaj jo je Komisija opeharila, saj je videti, da si je pridržala nesorazmerno velik delež finančnih sredstev za širitev EU in za evropsko sosedsko politiko. Taka razdelitev nikakor ne zagotavlja najboljše porabe denarja evropskih davkoplačevalcev, prav tako pa ni v prid našim zunanjepolitičnim interesom.
Dovolite mi še nekaj konkretnih prošenj; prva zadeva bližajoči se drugi ladijski konvoj v Gazo. Ali bi lahko, gospa podpredsednica/visoka predstavnica, pritisnili na Turčijo, naj neha s takimi nevarnimi izzivanji v času, ko je Izrael pod strašnim pritiskom in napetostjo ob raketnih napadih iz Gaze in ponovni plovbi iranskih vojnih ladij skozi Sueški prekop? In kako namerava EU sodelovati z novo enostransko razglašeno palestinsko oblastjo, v kateri sodeluje tudi Hamas, teroristična organizacija, ki jo je EU razglasila za nezakonito?
Drugič, gospa podpredsednica/visoka predstavnica, ali boste s svojim posredovanjem dosegli rešitev za ukinitev tabora Ašraf v Iraku?
Dalje, ali boste brez odlašanja in odločno obsodili sprejetje Bahatijevega zakona v Ugandi, ki dovoljuje usmrtitve homoseksualcev?
In nazadnje, v celoti soglašam z gospodom Verhofstadtom: Izražam vam pohvalo za vaša prizadevanja za umiritev razmer na Bližnjem vzhodu in v severni Afriki, še zlasti vašo obsodbo pobojev kristjanov v Egiptu, ampak, kot je omenil tudi gospod Verhofstadt, zakaj sirskega predsednika Asada ni na seznamu sankcij EU ob tem, ko njegove sile v zadnjih dneh surovo pobijajo nedolžne civilne demonstrante?
Daniel Cohn-Bendit
v imenu skupine Verts/ALE. - (FR) Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, danes bi vam rad samo zastavil nekaj vprašanj, baronica Ashton.
Prvič, v zvezi s Sirijo, me, tako kot gospoda Verhofstadta, zanima, kaj brani Evropi uvrstiti predsednika Asada na seznam sankcij EU? Katera država oziroma države preprečujejo Evropski uniji sprejeti to, edino sprejemljivo, odločitev? Prosim, povejte nam. Če odločitvi stoji na poti gospod Westerwelle, nam pač povejte, da ji stoji na poti gospod Westerwelle: tako bomo vsaj vedeli, kaj poganja politike posameznih držav članic.
V nasprotju z nemškim zunanjim ministrstvom nismo mnenja, da je predsednik Asad rešitev za odpravo diktature predsednika Asada. Če kdo od nas pričakuje tako mnenje, je to res nezaslišano. Edina rešitev za Sirijo je, da se predsednik Asad odpove oblasti: tako bi moralo biti stališče Evrope. Torej je očitno, da bi morali na seznam vključiti predsednika Asada in celotno njegovo družino - ne jutri, ne pojutrišnjem, ampak danes. Če to ni mogoče, ker mora biti odločitev sprejeta soglasno, nam morate povedati, kaj je ovira za tako ravnanje. Povedati morate javno, da bomo o tem lahko v Evropi pošteno razpravljali.
Drugič, kaj preprečuje Izraelu plačati Palestincem znesek, ki jim ga dolguje iz naslova davkov, in zakaj? Seveda je treba v Izraelu zagotavljati varnost, ampak to ne sme iti na račun Palestincev. To nikakor ni prava rešitev.
(Aplavz)
Moje zadnje vprašanje: Pred dnevi je na libijski obali umrlo 600 ljudi. V bližini je bila neka ladja. Rečeno nam je bilo, da je bila to Natova ladja, in sicer Charles de Gaulle. Videti pa je, da je bila ta ladja malteška. Zato me zanima naslednje: kakšna ladja je bila v bližini in s kakšnimi podatki razpolagamo? Kdo je tisti, ki ni rešil 600 libijskih beguncev? V 21"stoletju me pač nihče ne more prepričati, da ni mogoče ugotoviti, za katero ladjo je šlo. Opustitev ukrepanja je zločin: opustitev pomoči ljudem v nevarnosti.
Lothar Bisky
v imenu skupine GUE/NGL. - (DE) Gospod predsednik, baronica Ashton, med današnjo razpravo ne boste deležni samo pohval, ampak tudi kritik. Bodimo odkriti: očitno je, da je zunanja politika EU na nekaterih področjih neuspešna, tudi v arabskem svetu, v Afganistanu, pri iskanju rešitve za palestinsko vprašanje in pri sporih med našimi vzhodnimi sosedami. Vprašanje, ki vam bi ga rad zastavil, se glasi: Kaj je razlog za to? Kako naj dosežemo soglasje v EU in pri skupni zunanji in varnostni politiki, če pa odločitve sprejema 27 držav?
Zunanja politika je očitno politika posamičnih interesov. Časi, ko je zahod lahko uveljavljal svoje interese ne oziraje se na partnerske države in njihova ljudstva, pa so že davno minili. EU mora pokazati, da je pripravljena sprejeti politiko usklajevanja interesov. Glavni dejavniki dosedanje neuspešnosti so dvojna merila in nagnjenje k razmišljanju po vojaško. Poslanci naše zbornice so skoraj vriskali, ko je Varnostni svet OZN sprejel sklep o vojaškem posredovanju v Libiji. Danes pa smo po mojem prepričanju vsi precej zmedeni glede tega, kaj se tam dogaja. Kako pomagamo ljudem v Gazi ali Darfurju? Kako lahko 1,4 milijarde ljudem, ki živijo z enim dolarjem na dan, zagotovimo dostojne življenje? To je ena od osrednjih skrbi naše skupine.
Revolucijam v arabskem svetu je skupna pomembna zahteva. Povsod pozivajo k pravici in pravičnosti, tako pri porazdeljevanju bogastva v družbi kot pri demokratični udeležbi pri odločanju, tudi o mednarodnih odnosih. EU se mora na te zahteve odzvati. Da bomo ta cilj dosegli, moramo sodelovati pri oblikovanju mednarodnega prava, ne pa ga samo enostransko tolmačiti in uveljavljati.
Bastiaan Belder
Gospod predsednik, baronica Ashton, imam vrsto žgočih vprašanj v zvezi z dogajanji v okviru izraelsko-palestinskega konflikta. Kakšno stališče bo zavzela Evropska unija prek svojih držav članic Združenega kraljestva in Francije na septembrskem zasedanju Varnostnega sveta Združenih narodov glede enostranskega zavzemanja palestinskih oblasti za razglasitev palestinske države, mimo, na kar moramo posebej opozoriti, mirovnega procesa z Izraelom?
To vprašanje, visoka predstavnica, je še toliko bolj pereče po tem, ko sta Fatah in Hamas prejšnji teden ponovno vzpostavila palestinsko enotnost brez ozira na pogoje drugih udeležencev, tudi Evropske unije, za priznanje enotne palestinske vlade, namreč: priznanje države Izrael, odpoved nasilju in terorizmu ter spoštovanje že sprejetih zavez. Pri tem pa Hamas jasno kaže, da je njegovo mesto na evropskem seznamu terorističnih organizacij. Moje nujno vprašanje se torej glasi: kako bo v teh novih razmerah Evropska unija uveljavljala lastna načela četverice? Sodelovanje z Ramalo, kot da je vse v redu, bi vsekakor pomenilo odpoved tem temeljnim mirovnim načelom. Vse to pa bi hudo škodovalo evropsko-izraelskim odnosom in prav malo koristilo mirovnemu procesu, pravzaprav bi mu precej škodovalo.
Gabriele Albertini
Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, evropska zunanja in varnostna politika je še posebej žgoča tema na sedanji zgodovinski prelomnici, ki jo zaznamuje izjemno viharen val protestov, ki je že zajel Sredozemlje in se že širi tudi po Bližnjem vzhodu.
Ob tej resni krizi, ki je zajela ves južni rob Sredozemlja in se zdaj širi tudi na Arabski polotok, mora imeti Evropski parlament vlogo oglasne deske za vse te proteste navadnih ljudi. Ti ljudje tvegajo življenja in ob rušenju sedanjih režimov glasno zahtevajo izboljšanje razmer in začetek prehoda v demokracijo. Naša zbornica želi sodelovati neposredno z visoko predstavnico in podpredsednico baronico Ashton, še zlasti zato, ker je naša naloga nadzorovati proračune civilnih in vojaških misij v okviru skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) in skupne varnostne in obrambne politike (SVOP).
Prvi del poročila posebej obravnava odnose med Parlamentom in drugimi institucijami, predvsem Svetom in Komisijo, v duhu po-lizbonskega pristopa k evropski politiki. Druga zelo pomembna tema je večstranskost EU, ki ji je dala še nov zagon nedavna, težko pričakovana ustanovitev Evropske službe za zunanje delovanje. S tem v zvezi moram pozdraviti resolucijo, ki jo je pred kratkim sprejela Generalna skupščina Združenih narodov in s katero je Evropski uniji podelila status opazovalke v Varnostnem svetu, kar pomeni tudi priznanje ustreznih določb Lizbonske pogodbe.
Skušali smo sestaviti oceno, ki je kolikor mogoče v skladu s trenutnim položajem. Poročilo utemeljeno izpostavlja veliki val državljanskih protestov v Tuniziji, Egiptu in Libiji, pa tudi v Siriji, Bahrajnu in Jemnu, in poudarja dogodke, okoliščine in pričakovanja pri vsaki od teh držav, pa tudi druge posebej zanimive vsebine, kot so naše trdno čezatlantsko zavezništvo in naši izredno pomembni odnosi z Rusijo.
Nekatere teme poročila, ki vam ga predlagam v glasovanje, so še širitev, podpora državljanskim pravicam in uveljavljanju pravne države, diplomatski odnosi z državami BRIK (Brazilijo, Rusijo, Indijo in Kitajsko), arabsko-palestinski spor in obsodba najbolj krvavih režimov.
Roberto Gualtieri
poročevalec. - (IT) Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, skupna varnostna in obrambna politika (SVOP) preživlja skrajno težavno obdobje.
Ravno v času, ko dogodki na mednarodnem prizorišču zahtevajo od Evropske unije verodostojno vlogo na področju varnosti in obrambe, ko se evropski način obvladovanja kriz s podporo demokraciji namesto z njenim izvažanjem izkazuje primernejši za izzive današnjih dni, ko zaradi gospodarske krize postaja razvoj skupne obrambne vedno bolj neizogibna izbira, ko Lizbonska pogodba ponuja nove instrumente za razvoj SVOP v okviru celovitega pristopa, skratka, v času, ko je kvalitativni preskok na področju SVOP nujen in mogoč, se v evropski zgradbi kažejo nevarne razpoke in preti resna nevarnost, da bo treba ambicije in možnosti SVOP znatno skrčiti.
Poročilo, ki ga predstavljam, obravnava to protislovje in predlaga naše možne odgovore drugim institucijam. Kar zadeva libijsko krizo, se ne omejujemo na izraze razočaranja nad nesposobnostjo Evropske unije za oblikovanje svojega stališča in za skupno ukrepanje ali nad omejitvami, ki veljajo za operacijo EUFOR Libija. Prepričani smo, da je čas za evropsko politično pobudo, usklajeno s partnerji, za prekinitev ognja in začetek pogajanj, ki bi odpravila Gadafijev režim in odprla pot k preobrazbi države v vključujočo demokracijo. Natov vojaški poseg očitno ne bo prinesel nikakršne rešitve in prav je, da dosledno spoštujemo mandat, ki mu ga je podelila resolucija OZN, ter se vzdržimo nesorazmerne uporabe sile.
Ob tem pa upamo, da bomo učinkovito uporabili možnosti SVOP za humanitarno pomoč civilnemu prebivalstvu, ki je žrtev napadov, in da bodo operacije v prihodnosti načrtovane tako, da bodo v podporo razvoju demokracije v Libiji. Razmere v Libiji pa narekujejo tudi širši razmislek in po mojem mnenju podpirajo predloge, nanizane v poročilu. Za prihodnost Evrope in njeno varnost in obrambo so seveda odgovorni predvsem Evropski svet, njegove članice in njegov predsednik, ki zastopa Unijo v zadevah zunanje in varnostne politike na tej ravni.
Odločno jim sporočamo, da dvostransko sodelovanje in koalicije voljnih ne morejo nadomestiti SVOP kot skupne politike Unije. Zamisel, da bi to politiko ponovno nacionalizirali, se nam ne zdi prepričljiva, ne zato, ker bi bili zadrti pristaši Pogodbe, ampak zato, ker po ponovni nacionalizaciji ta politika ne bi bila kos izzivom, ki nas čakajo. Predlagamo, naj Parlament začne strateški dialog z Evropskim svetom o oblikovanju ustrezne strategije zunanje politike, Svet pa tudi pozivamo, naj razpravlja o priporočilih Parlamenta in posveti izredno zasedanje evropski varnosti in obrambi.
Pozivamo vas, baronica Ashton, k okrepitvi naporov za oblikovanje soglasja med državami članicami in k uporabi vaše dvojne pristojnosti za boljšo uskladitev SVOP, skupne zunanje in varnostne politike in drugih razsežnosti zunanjega delovanja Unije. Evropska služba za zunanje delovanje lahko pri teh prizadevanjih služi kot izredno zmogljivo orodje. V poročilu je nanizanih več predlogov glede vloge, ki bi jo morala imeti; za začetek bi morala delovati kot organ za obvladovanje kriz, ki bi se lahko resnično celovito odzival na krize, in veseli smo, da se zadeve razvijajo v to smer. Razmere v Libiji dokazujejo tudi nezadostnost evropskih vojaških zmogljivosti, ki znatno zaostajajo za splošno visoko ravnijo nacionalnih obrambnih proračunov.
Povsem očitno je, da moč lahko iščemo le v enotnosti. To pa pomeni združevanje zmogljivosti, souporabo, krepitev Evropske obrambne agencije, stalno strukturirano sodelovanje, gradnjo učinkovitega in konkurenčnega evropskega obrambnega trga, krepitev industrijske in tehnološke baze ter širitev skupnih zmogljivosti poveljevanja in nadzora. Tudi nezadostne zmogljivosti na teh področjih so bile dejavnik, ki je Evropi onemogočil, da bi se takoj odzvala na libijsko krizo, za začetek z vzpostavitvijo stalnega operativnega centra. V poročilu je navedenih precej konkretnih predlogov v zvezi s tem in drugimi vprašanji, kot je povezovanje zunanje in notranje varnostne politike na tak način, da bo spoštovana primarnost metode Skupnosti.
Omembe vredna je tudi soglasnost glavnih proevropskih političnih skupin glede tega in zahvaljujem se poročevalcem v senci ter koordinatorjem za naše plodno sodelovanje. Parlament je pripravljen podpreti gradnjo take SVOP, ki bo celovito vključena v zunanjepolitično delovanje Unije in ki bo temeljila na vrednotah in načelih Evrope. Baronica Ashton, upamo, da se boste znali prepričljivo odzvati na naše pobude z besedami, še bolj pa z dejanji.
María Muñiz De Urquiza
poročevalka. - (ES) Gospod predsednik, baronica Ashton, Henry Kissinger je svet svojega časa opredelil kot vojaško dvopolnega, gospodarsko enopolnega in politično zmedenega.
Danes je svetovna ureditev na vseh področjih večpolna, zaradi globalizacije pa tudi politično zapletena. Globalizacija med drugim prinaša razpršitev centrov moči in skupinsko urejanje skupnih težav in interesov. Vzniknile so nove mednarodne organizacije in forumi - zgled za to je diplomacija srečanj na vrhu v skupinah G20, G8 ali G7 ipd. - , slišijo pa se tudi predlogi za reforme tradicionalnih mednarodnih organizacij.
V teh spreminjajočih se razmerah in glede na mednarodno pravno osebnost Evropske unije moramo nujno ponovno opredeliti vlogo, ki jo ima Evropska unija na tem prizorišču, in ji zagotoviti ustrezno mesto v mednarodni ureditvi, tako da bo lahko prevzela vlogo pomembnega globalnega akterja, ki ji jo nalaga Pogodba in ki jo od nje zahteva naša institucija, upam pa si trditi, da tudi evropska družba v celoti.
Ta proces se je že začel s sprejetjem resolucije Generalne skupščine Združenih narodov z dne 3. maja, ki omogoča Evropski uniji sodelovati pri delu Generalne skupščine. To je zgodovinski dogodek in diplomatska zmaga, ki ju moramo brez zadržkov priznati in za katera vam čestitam, baronica Ashton. Glede na zapletenost pogajanj pred sprejetjem Resolucije 1973 pa lahko pričakujemo, da vas čaka še trdo delo pri urejanju in racionalizaciji zastopanja Evropske unije, saj je zaenkrat razpršeno in razdrobljeno in je urejeno ad hoc v 249 večstranskih sporazumih, ki zadevajo tudi Evropsko unijo.
Seveda uspeh ni odvisen samo od vas. Odvisen je tudi od tretjih držav, članic različnih mednarodnih organizacij. Odvisen je tudi od tega, ali bomo v okviru Evropske unije vzpostavili najučinkovitejšo obliko zastopanja, pri tem pa mislim na ureditev razmerij med vami - Evropsko službo za zunanje delovanje - , predsednikom Komisije, predsednikom Evropskega sveta in rotirajočimi predsedstvi Unije. Odvisen je tudi od tega, koliko teže zastopanja bodo države članice prenesle na Evropsko unijo, še zlasti pri mednarodnih organizacijah, ki se ukvarjajo s politikami, za katere je izključno pristojna Evropska unija.
Baronica Ashton, københavnski vrh o podnebnih spremembah nam je vsem ostal v spominu kot primer škodljive neubranosti, ki jo povzroči prekrivanje zastopanja med Evropsko unijo in državami članicami. Spominjamo pa se tudi, kako uspešno je bilo zastopanje Unije v Svetovni trgovinski organizaciji ali v Organizaciji za prehrano in kmetijstvo. Prav tako se spominjamo, kako neubrano lahko Evropsko unijo zastopajo različna predsedstva v diplomaciji srečanj na vrhu, ali kakšne motnje lahko nastanejo ob neupoštevanju člena 34 Lizbonske pogodbe o usklajevanju med evropskimi članicami Varnostnega sveta Združenih narodov pri uveljavljanju skupnih stališč Evropske unije. Te očitne motnje je v svojem govoru omenil tudi gospod Schulz.
Bolj državam članicam kot vam osebno je namenjen moj poziv k oblikovanju vloge Evropske unije v bolj strukturirani večstranski svetovni ureditvi in k zasnovi stvarne zunanje politike EU ter k opustitvi teženj po ponovni nacionalizaciji in skušnjav s tem v zvezi, ki jih lahko opažamo v več državah članicah.
Res je sicer, da je naš poziv k oblikovanju te vloge Unije namenjen predvsem državam članicam, pozivamo pa tudi vas, da v skladu z vašimi zavezami svoje pristojnosti glede političnih pobud in svojo službo izkoristite za dvig ravni zunanjega zastopanja Evropske unije in njegovo racionalizacijo.
Današnji trenutek je zgodovinskega pomena za svet in priložnost imate, da uveljavite vodilno vlogo EU, npr, s pobudami, kot je vaša napoved vzpostavitve urada Unije v Bengaziju. Lahko računate na podporo Parlamenta, ne le na podporo, ampak tudi na njegov mandat, pri čim hitrejši vzpostavitvi racionalnega, strukturiranega in notranje usklajenega zastopanja Evropske unije na mednarodnem prizorišču.
Catherine Ashton
podpredsednica Komisije in visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. - Gospod predsednik, poslancem bi se želela zahvaliti za njihov prispevek.
Ena od vodilni niti v govorih vseh vodij skupin - gospod Tannock je sicer pripomnil, da njegova skupina že od začetka ni naklonjena ESZD - je bila želja, naj bo pristop enoten, če se že odločamo za kak pristop. Strinjam se. Ne manjka mi ambicij glede tega, kaj lahko Evropa postane. Stvarnost, s katero imam opravka, pa je, kaj dejansko smo. Sprejeli smo Pogodbo in takrat sem se pošalila, da so mi Pogodbo po sprejemu položili na mizo skupaj s peresom, to pa je bila tudi vsa moja popotnica. V tem je precej resnice, ampak stanje se bo še spremenilo. Naš izziv je zagotoviti, da bodo vsi, ne le vaša zbornica s spoštovanimi poslanci, katerih voljnost in zavzetost sta očitni, ampak tudi Komisija, Svet, Svet za zunanje zadeve, Svet za razvoj, obrambni ministri - vsi organi in službe, ki jih vodim in za katerih usklajevanje odgovarjam - delovali enako ambiciozno. Sploh me ne preseneča, menim pa, da ne preseneča niti spoštovanih poslancev, da na naši poti, zlasti v tako razgibanih časih, ugotavljamo, da stvari ne tečejo vedno tako učinkovito, kot si želite vi ali jaz.
Ohraniti pa moramo svoje ambicije glede tega, kam bi radi prispeli. To velja pri vsem, kar delamo, naj bo pri sankcijah, ki jih uvajamo - kjer potrebujemo vso sedemindvajseterico, saj mora biti odločitev soglasna - ali pri oblikovanju našega pristopa k pomoči Egiptu in Siriji. Kot je omenil gospod Verhofstadt, za resnične premike in spremembe potrebujemo podporo Komisije ter novo strategijo in novo ambicioznost, dolgoročno in srednjeročno.
No, ljudem pomagamo že zdaj. Vse to zahteva od nas premike in spremembe. Smo že na poti. Glede tega, kje natančno smo, si ne delam utvar, ampak stvari ocenjujem stvarno. Lahko me pozivate - in to, kadarkoli se vam zdi potrebno - naj skušam premike pospešiti, in odzvala se bom. Ne obtožujte pa me, prosim, da ne dajem dovolj pobud, da nisem ambiciozna, da ne povem tega dovolj jasno in glasno v Svetu za zunanje zadeve, v medijih in drugod, ker to ne drži. Glede tega sem zelo ambiciozna. Odločno trdim, da je Evropa lahko mnogo več, kot je danes, mora pa se podati na pot k temu in enotno vztrajati na tej poti. Posameznim državam in njihovim volivcem je res težko ves čas misliti na to, kaj je najbolje za Evropo v svetu, ne pa predvsem tega, kaj je najbolje za njih same. Tudi to razumem.
Soglašam z besedami gospoda Daula, da spadata terorizem v našem sosedstvu in bližnjevzhodni mirovni proces med osrednje cilje našega dela v tem letu. Prav zato si tako prizadevamo, na primer v Libiji, pritegniti k skupnemu delu regionalne organizacije - Afriško unijo, Arabsko ligo, OZN in Organizacijo islamske konference. To delo je res pomembno za nadaljevanje procesa, ki je danes izredno težaven. Kako priti do tega, da bo Gadafi res moral oditi? Imamo dialog, ki ljudem odpira pogled v prihodnost in jim kaže, da delo teče ves čas. Ta dialog je ključnega pomena in zahteva od nas enotno delovanje.
Gospod Schulz je dejal, da nas čaka še dolga pot. Strinjam se. Čaka nas še ogromno dela in poskrbeti moramo, da bo gradnja demokracije pomemben del tega dela, smo pa že na poti in vemo, kaj lahko naredimo. Všeč so mi trije "C-ji". Mislim, da lahko postanemo mnogo bolj usklajeni. Mislim, da smo lahko boljši na področju sodelovanja, vem pa, da je skupnost cilj Parlamenta. Zato vas prosim, da ste še naprej zahtevni do mene, pa tudi do držav članic.
Kar zadeva Marshallov načrt, menim, da je to, kar je dosegel general George Marshall z začetnim zneskom 13 milijard USD, ki mu ga je leta 1948 odobril Kongres, sijajen zgled. Dober zgled je tudi po tem, kaj vse je naredil. Zagotovil je potrebna posojila, storitve, svetovalce in širino, zato menim, da je to dober zgled. Iz očitnih razlogov pa ne govorimo o načrtu. Ljudje si želijo nečesa novega in nečesa za njih, to pa je pomembno. Strinjam se z vami glede pomoči in vprašanj dolga. Prav zato se pogovarjamo z državami, s katerimi imajo te države dolžniške odnose, in prav zato se pogovarjamo s Komisijo.
Strinjam se, da je nasilje v Siriji strašno. Ne manjka mi ambicij glede tega, kako bi morali ravnati v zvezi s Sirijo. Smo pa spet pri vprašanju sankcij. Začeli smo s 13 ljudmi, ki so bili neposredno vpleteni v režimsko represijo. Veliko smo razpravljali, gospod Cohn-Bendit, o tem, ali naj vključimo tudi predsednika Asada, in pogledi so se precej razhajali. Ne morem vam kar našteti držav članic, ki so bile za, in tistih, ki so bile proti. Mnenja o tem, kako naj ravnamo, so bila zelo tehtna in so odsevala posebnosti razmer. Sprejeli smo torej odločitev o prvem seznamu, ta teden pa ga bomo ponovno preučili. Zagotavljam vam, da sem odločena kar najodločneje politično pritisniti na Sirijo in poskrbeti - kot sem poskrbela med včerajšnjim pogovorom z zunanjim ministrom Moalemom - da bodo doumeli težo svojih dejanj in da bodo izkoristili priložnost, ki jo še imajo, za spremembo svoje smeri in drugačno ravnanje.
Gospod Tannock, omenili ste precej zadev v zvezi s podporo sedemindvajseterice, željo, da bi nam bili končno zagotovljeni ustrezni viri, in oceno, da smo opeharjeni. Mislim, da nismo opeharjeni. Vse evropske institucije imamo pogled usmerjen v isto smer. Skrbeti moramo, da se vaše ambicije glede tega, kaj lahko dosežemo, tudi uresničujejo. Najti moram sredstva za odprtje urada v Bengaziju. Tudi boljša podpora naši delegaciji v Iraku, o kateri ste danes dopoldne nekateri spoštovani poslanci razpravljali z mano, zahteva sredstva. Najti jih moramo, z boljšim in učinkovitejšim delovanjem - s tem se strinjam - pa tudi s tem, da dojamemo, kaj moramo storiti.
Govorila sem že o ladijskem konvoju, nekaterih vprašanjih v zvezi s palestinskimi oblastmi in tekočimi razgovori - gospod Belder, tudi vi ste jih omenili - med Fatahom in Hamasom. Jasno sem povedala, da se naše stališče do Hamasa ni spremenilo, jasno pa sem tudi povedala, da podpiramo vse korake, s katerimi lahko predsednik Abas doseže enotnost med Palestinci s svojo tehnično vlado in volitvami, saj bo ta enotnost še kako pomembna. Svojega stališča nismo spremenili in zelo jasno sporočamo, da tamkajšnje razmere obravnavamo z veliko previdnosti.
Želela bi se dotakniti tudi besed gospoda Biskyjy o najrevnejših na svetu: uporabil je izraz "omogočimo jim dostojno življenje". Menim, da prav to delamo z razvojnimi cilji tisočletja in da se bo naše skupno delo pri usklajevanju razvoja v prihodnosti izkazalo za zelo pomembno v tem smislu.
Samo na kratko - ker ne bi rada porabila preveč časa - bi rada spregovorila gospodu Albertiniju o njegovem poročilu in navedla nekaj misli iz njega. Govori o povezanosti in pravi "Za povezanost je potrebna predvsem politična volja držav članic EU, da presežejo svoje različne poglede". Vsekakor. Vemo, da bo za uspešno polno uveljavitev Lizbonske pogodbe - in tako je zapisano tudi v poročilu - potrebno zagotoviti vzdržno financiranje tudi v naslednjem finančnem okviru. Strinjam se z veliko mislimi v poročilu, še zlasti s trditvijo, da moramo biti proaktivni pri zavzemanju za naše vrednote in uporabljati vse politične instrumente, ki so nam na voljo. Zelo si želim tudi izboljšati naš dialog.
Ena od naših največjih težav je čas - koliko časa naj porabimo za kaj - in potrudila se bom, da bomo kar najbolje uporabili čas za razprave z vami. Gospod Gualtieri, najina včerajšnja razprava je bila koristna. Strinjam se, da je napredek pomemben, zlasti na področju združevanja in souporabe, kar bo tudi tema naše razprave z obrambnimi ministri prihodnji teden. Poskrbeti moramo za kar najučinkovitejšo uporabo evropskih virov. Združevanje in souporaba sta zelo enostavna, a zelo koristna rešitev. Naše vojaške zmogljivosti so velike, v glavnem še ne izkoriščene, zato včasih velja spodbujati odločitve o medsebojni podpori pri uporabi vojaških zmogljivosti z združevanjem in souporabo. Skušamo tudi izboljšati delovanje Evropske obrambne agencije in se spopasti z nekaterimi izzivi, ki smo jih jasno zaznali iz odzivov v zadnjih tednih, zlasti v Libiji.
Za konec bi se rada zahvalila gospe Muñiz De Urquiza za poročilo in za podporo v OZN. Mislim, da je moje delo v OZN prejšnji teden dokaz moje osebne zavezanosti učinkovitosti večstranskega delovanja. EU moramo obravnavati kot del sistema OZN in vseh drugih mednarodnih organizacij. Naš glas se mora jasno slišati, pri svojem delu moramo biti opaznejši in bolj ustvarjalni.
Zdaj pa mi ostane samo še to, da se zahvalim prvemu krogu govornikov in izrazim veselje, da bom imela na koncu priložnost podati zaključne pripombe.
Jörg Leichtfried
Gospod predsednik, baronica Ashton, pri pogovorih o evropski zunanji politiki in položaju Evrope v svetu smo si soglasni, da vrsta najrazličnejših okoliščin zahteva izboljšave. Lahko pa bi sledili zgledu s sorodnega političnega področja, na katerem smo že izredno uspešni, namreč področja zunanjetrgovinske politike. Za zunanjetrgovinsko politiko je pristojna izključno Evropska unija. Je edini akter in edini zastopnik držav članic. Ni izpostavljena neprestanemu postavljanju pod vprašaj zaradi nacionalnih nečimrnosti. Na drugih področjih se sicer lahko razhajamo, na tem področju pa smo močni in enotni.
Čas je, da svojo moč uporabimo za to, da bomo tudi ljudem v naših partnerskih državah omogočili dostop do vrednot, ki jih uživamo mi sami: človekovih pravic, socialne varnosti, pravičnosti in svobode. Ta nova razsežnost evropske zunanje politike je pot, ki ji moramo slediti, da bomo napravili iz sveta bolj svobodno, pravično in socialno okolje.
Krzysztof Lisek
(PL) Gospod predsednik, gospa Ashton, najprej bi se rad zahvalil poročevalcu gospodu Gualtieriju za opravljeno trdo delo in drugim poročevalcem v senci, s katerimi sem imel zadovoljstvo sodelovati. Povedati moram, da sem kot novinec v tej vlogi pričakoval ostre prepire, še toliko bolj zato, ker ima poročilo tudi določeno vojaško razsežnost, izkazalo pa se je, da je delo potekalo zelo mirno.
Gospa Ashton je v svojem prvem nastopu, ko je govorila o konfliktih v severni Afriki, dejala, da ne vemo, kako se bodo končali in kaj bodo prinesli. Seveda ne moremo reči, da bo skupna varnostna in obrambna politika čudežno zdravilo za vse tegobe sveta, razvoj SVOP pa bi nam vsekakor omogočil vedeti več o teh konfliktih in morda pomagal pri njihovem preprečevanju oziroma reševanju. Pri tem mislim na sedanje konflikte v severni Afriki in na Bližnjem vzhodu, pa tudi na zamrznjene konflikte, ki tlijo v Gorskem Karabahu, Pridnestrju in na okupiranih ozemljih Gruzije.
Pohvalno je, da poročilo gospoda Gualtierija zajema veliko vprašanj - poročilo je precej obsežno. Zaradi časovnih omejitev ne bom omenil vseh, rad pa bi se dotaknil dveh zadev. Prvič, vprašanja delovanja misij Evropske unije. V Pododboru za varnost in obrambo smo že večkrat govorili o tem, da bi se morali učiti iz svojih napak oziroma pomanjkljivosti, da bi bile te misije v prihodnje uspešnejše. Vprašanje načrtovanja in vodenja operacij Evropske unije je še vedno odprto. To vprašanje so v svojem pismu, naslovljenem na vas, gospa Ashton, odprli tudi ministri weimarske pobude. Računamo na konkretne ukrepe na tem področju.
Nazadnje bi rad omenil še odnose med EU in Natom. Pozdravljam vaše stalne stike z generalnim sekretarjem Nata in državno sekretarko Združenih držav Amerike. Te stike moramo gojiti, da se naše delovanje ne bo podvajalo - torej preprosto za to, da prihranimo denar. Vemo, da revolucija ni mogoča, gospa Ashton, pričakujemo pa, da boste s svojim ukrepanjem prispevali k evoluciji.
Véronique De Keyser
(FR) Gospa predsednica, baronica Ashton, v zadnjih dneh slišite precej kritik, baronica Ashton. Nekatere od njih so samo ceneno politikantstvo in naša skupina jih obsoja. Drugih pa ni mogoče kar tako odpraviti z zamahom roke in rada bi vam nanizala nekaj svojih skrbi.
Drži, da nimamo vedno jasnega pregleda nad zunanjo politiko EU, zlasti glede tega, kaj želimo z njo doseči, z drugimi besedami, glede njenega namena. Izdajate sporočila, ampak pogosto so precej zadržana, iz česar lahko sklepamo, da mnenja v Uniji niso enotna, tudi to pa je sporočilo že samo po sebi. Lotevate se torej nalog pred seboj, sklicujete sestanke, telefonirate, dajete vse od sebe, o tem ni dvoma, dosežki vašega dela pa na žalost v splošnem medijskem hrupu sploh ne pridejo do izraza, zato je ob bučnih govorih nekaterih voditeljev držav članic videti, kot da je zunanja politika Evropske unije povsem medla.
Arabske revolucije pa vam razpirajo izredno širok politični prostor in poskrbeti moramo, da bo vloga evropske diplomacije v tem prostoru zelo jasna, saj so, ob vseh posebnostih posameznih držav, zadeve med seboj prepletene. Sprave med Fatahom in Hamasom na primer si ne bi bilo mogoče zamišljati, če ne bi bilo arabske revolucije v Egiptu, pa tudi ne, če ne bi bilo v zadnjem času tako krvave represije v Siriji. Dejansko je prav Bašar al Asad s prekoračitvijo vseh razumnih meja povzročil, da se Hamas ne počuti več varnega v Damasku in razmišlja o selitvi v Katar in Kairo ter da je bil, po letih brezplodnih pogajanj, v zadnjem trenutku vendarle pripravljen na prava pogajanja. Take priložnosti je treba izkoristiti!
Kakšna je torej vaša sedanja politika v zvezi s Sirijo in Bližnjim vzhodom? Kot sem že rekla, ni zadovoljiva. Dalje, z delom kolegov poslancev delim nejevoljo nad izjemami v Siriji in sedanjim izvzetjem Bašarjaal Asada s seznama sankcij. To nam morate razložiti bolje, baronica Ashton.
Še nekaj. Če se ne bosta pet pred dvanajsto prijavila Kuvajt ali Nepal, ki ju h kandidaturi nagovarjajo Združene države Amerike, se kaj lahko zgodi, da bo 20. maja Svetu ZN za človekove pravice predsedovala Sirija. Ali si lahko predstavljate, da bi Sirija predsedovala Svetu ZN za človekove pravice?
Baronica Ashton, sankcije ne zadostujejo. Ali skušate na kak način odvrniti sirsko predsedovanje Svetu ZN za človekove pravice? Ali si prizadevate za mednarodno preiskavo pokolov? Tudi če vam ne uspe prepričati voditeljev držav - glede tega soglašam z gospodom Cohn-Benditom - nam to povejte, ne pustite, da moramo sami ugibati o tem! Taka nedorečenost meče senco na vas.
Glede Bližnjega vzhoda se ne strinjam povsem z vami. Zadržano ste pozdravili spravo med Fatahom in Hamasom, ampak ali nameravate začeti dialog s Hamasom? Ali bomo ponovili svoje napake iz leta 2007? Znano je, da je položaj res zelo zapleten. Menim pa, da bi morali to priložnost zgrabiti. Hamas je podprl arabsko mirovno pobudo. Obe strani sta bili za vzpostavitev te vlade pripravljeni na skrajna popuščanja. S sporazumom o vzpostavitvi prihodnje vlade, ki bo verjetno oblikovana v mesecu dni, sta sprejeli zasnovo volitev, pojem palestinskih oblasti, možnost, da se pogajanj udeleži tudi Mahmud Abas, in veljavnost meja iz leta 1967, kar je bistvena zahteva in posredno pomeni tudi priznanje Izraela. Ne govorite mi torej, da je vaše stališče še vedno enako kot pred dvema letoma. To bi se nam zdelo nepredstavljivo.
Baronica Ashton, zadeva je nujna. Previdnost v politiki ne more nadomestiti drznosti: iti morata z roko v roki. Vedno lahko računate na podporo Parlamenta, če mu boste le dovolj pogumno predstavili odločno vizijo.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Gospa predsednica, baronica Ashton, precej daleč smo še od skupne zunanje politike, ki bi bila v resnici vredna svojega imena. Kritike za to letijo na vas, včasih pa se mi dozdeva, da vas uporabljajo kot grešnega kozla za stvari, na katere ne morete vplivati in ki so posledica pomanjkanja politične volje držav članic za dogovor o skupnem pristopu.
Vzemimo za primer Libijo. Najprej je Italija blokirala uvedbo sankcij, nato je Francija brez kakršnih koli posvetovanj priznala prehodni svet v Bengaziju, na koncu pa se je še Nemčija vzdržala glasovanja o resoluciji v Varnostnem svetu ZN. Tega ne morete z ničemer spremeniti, Evropa pa si s takimi potezami ustvarja negativno podobo. V Siriji bi morali uvesti strožje sankcije, vendar je tudi tu potrebne soglasna odločitev. Nekatere države - tisk omenja Grčijo, Italijo in Španijo, mogoče pa je med njimi tudi Nemčija - temu nasprotujejo. Če to drži, nam morate povedati v obraz: "Na seznam nam je uspelo uvrstiti le 13 oseb".
Pogoj soglasnega odločanja nas hromi. Pri 27 državah članicah to ne deluje več. Čaka nas naslednji kvantni preskok v zvezi z našo skupno zunanjo in varnostno politiko. To bi rad povsem jasno povedal gospodu Tannocku in njegovim torijskim prijateljem.
Kaj lahko storimo? Javno objavite, da je evropsko sodelovanje nasedlo, in naštejte odgovorne. Uporabite instrumente Skupnosti, še zlasti za spodbujanje demokracije.
Presenečen sem bil ob vaši odkriti omembi evropskega sklada za demokracijo. Pravkar sestavljamo poročilo o tej temi; poročevalka je gospa De Keyser; in ocenjujemo zahteve. Povsem jasno moram povedati, da ne želimo ponovitve evropske pobude za demokracijo in človekove pravice (EIDHR), ki je vse preveč birokratska, počasna, zapletena in nepolitična. Potrebujemo rešitev, ki bo nebirokratska, hitra, preprosta in politična. Če lahko to uresničite, vas bomo v celoti podprli.
Michał Tomasz Kamiński
(PL) Gospa predsednica, gospa Ashton, enega najbolj ganljivih trenutkov v življenju sem doživel decembra 2007, ko sem se udeležil slovesnosti, na kateri sta predsednik Kaczyński in predsednik Adamkus simbolično odprla mejo med Poljsko in Litvo in s tem zaznamovala vključitev držav v schengensko območje. Rad bi povedal, da nam - tistim, ki smo živeli za železno zaveso - svoboda gibanja in Evropa brez meja pomenita otipljiva znaka uspeha evropskega združevanja. Kličem naslednje: v nobenem primeru ne smemo dovoliti, da bi obnovitev meja v Evropi postala politično orožje ali populistično sredstvo za reševanje težav, četudi so le-te lahko tudi stvarne. Schengensko območje je velik dosežek in varovati ga moramo.
Hvala, gospa Ashton, za vaše besede, da ostaja naše stališče do Hamasa nespremenjeno. Težava pa je, da se je spremenilo stališče Palestincev in predsednika Abasa do Hamasa. Rad bi vas pozval, gospa Ashton: poskrbite, da ogromnih zneskov pomoči palestinskim oblastem ne bodo uporabili sovražniki Izraela za napade na to za zdaj edino demokracijo v regiji. Rad bi opomnil vse prisotne, da je Izrael edina država na Bližnjem vzhodu, v kateri ima arabsko prebivalstvo pravico voliti predstavnike v parlament in to pravico tudi uporablja.
Franziska Katharina Brantner
Gospa predsednica, podpredsednici Komisije/visoki predstavnici bi rada položila na srce naslednje: evropski zunanji politiki danes manjka vodstva, poguma in metode Skupnosti, in to v času, ko ima Unija na voljo več zunanjepolitičnih orodij kot kdajkoli. Kot pogosto pravite tudi sami, delujete v režimu poslušanja: poslušate vlade držav in čakate, da se izjasnijo. Nato ugotovite najnižji skupni imenovalec in ga predstavite, pogosto šele po tem, ko so dogodki že šli svojo pot.
Kaj je na primer vaše prepričanje v zvezi s Sirijo? Naj bo Asad na seznamu ali ne? Kakšno je vaše mnenje? Radi bi ga slišali. Ali hočete zagroziti s sankcijami ali ne? Od nas zahtevate - to ste storili tudi v svojem odgovoru - naj pritisnemo na vlade, torej nam povejte, na katere. Odprite razpravo.
Seveda, države članice pogosto nimajo volje, da bi ukrepale enotno in odločno, ne želijo, da bi bili vi močni, verjemite pa mi, baronica Ashton, da vas kot visoke predstavnice ne bodo nikoli podprle in reševale. Zagotavljam vam, da niso države članice tiste, ki bi vam jamčile ohranitev položaja. To pa tudi ne spremeni dejstva, da vam je Lizbonska pogodba predpisala večjo vlogo. Ste rotirajoče predsedstvo. Ste podpredsednica Komisije. Imate pravico do pobud. Določati bi morali program. Izražati bi morali svoja mnenja, svoje odločitve, nato pa pustiti, da se države članice odzovejo.
Če že sami nimate pobud, vsaj ne dušite pobud drugih. Na primer pregleda programa za preprečevanje konfliktov iz Göteborga: pobudo za pregled je dala pred desetimi leti Anna Lindh. Madžarsko predsedstvo je pregled začelo, nato ga je želelo predati vam, vi pa ste ga ustavili. Ne razumem, zakaj. Lahko vam le priporočim, da si drznite več in več delegirate. Zgledujte se po Margaret Mead, katere besede ste navedli. Bodite gonilo sprememb, ki jih potrebujemo. Zagotavljam vam: samo to vam lahko ohrani položaj, nič drugega.
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Gospa predsednica, baronica Ashton, vaš občutek, da so kritike, ki letijo na vas, krivične, je po mojem mnenju upravičen. Kako neki lahko krivdo pripisujejo vam, ko pa vas vežejo odločitve, ki jih sprejemajo velike države članice Evropske unije? Imam pa še eno vprašanje: bodo tisti, ki danes tukaj grajajo svoje vlade, ravnali kaj drugače od tistih, ki jih zdaj grajajo, ko bodo enkrat na oblasti v svojih državah? Strinjam se tudi s tem, kar je povedal gospod Schulz: do nedavnega so evropske države prodajale orožje tistim, ki jih zdaj štejemo med diktatorje. Politika pa zahteva daljnovidnost, takojšnjo diagnozo težav; če tega ni, smo samo mrliški ogledniki.
Evropske države zdaj bombardirajo svoje donedavne partnerje; pri tem pa bombardirajo in uničujejo orožje, ki jo ga prodale same. Seveda ne moreš prodajati novega orožja, če pred tem ne uničiš starega. Če si želi Evropska unija svetle prihodnosti, mora po našem mnenju svojo politiko razvijati po načelih miroljubnosti, brez zatekanja k vojaškim sredstvom in posegom, in se zavzemati za demilitarizacijo mednarodnih odnosov. Unija se mora osvoboditi jedrskega orožja in pomagati odpravljati jedrsko orožje tudi po svetu. To bo veličasten trenutek za Evropsko unijo.
Še beseda o naši bližnjevzhodni sosedi: Turčiji. V tej državi ždi v ječi več deset novinarjev, njenih 40 000 vojakov pa še vedno zaseda polovico Cipra in krši pravice turških in grških Ciprčanov. Zato pozivam baronico Ashton, naj na Cipru pravočasno sprevidi, kar smo prepozno sprevideli na Arabskem polotoku.
Fiorello Provera
(IT) Gospa predsednica, baronica Ashton, gospe in gospodje, napadi na koptske cerkve v Egiptu in uboji kristjanov so znak zaostrovanja verske nestrpnosti in izdaja duha enotnosti s trga Tahrir, na katerem so Kopti in muslimani skupaj demonstrirali proti režimu.
Sobivanje in stabilnost družbe sta nujni za urejen prehod v demokracijo, ob taki nestrpnosti pa nista mogoči. Oblasti v Kairu se morajo zato odločneje zavzeti za zaščito manjšin in odločneje upreti skrajnežem gibanja Salafi, ki pomeni zanikanje načel sodobne demokracije, h kakršni stremi egiptovsko ljudstvo. Brez strpnosti, reda in stabilnosti si ni mogoče predstavljati gospodarskega napredka, podprtega s tujimi naložbami, še zlasti pa ne turizma.
Zato je širokogrudna pomoč Evrope v interesu Egipta in sveta, pogoj za tako pomoč pa mora biti delujoča politika varstva manjšin po načelu "več za več", ki ste ga predlagala vi, baronica Ashton, in komisar Füle.
Andreas Mölzer
(DE) Gospa predsednica, baronica Ashton, ob sedanjih dogodkih v Siriji smo se ponovno zavedli dileme, s katero se Evropska unija sooča v zvezi z Bližnjim vzhodom in dogodki v severni Afriki. Dolga leta smo podpirali despotske režime in diktature v arabskem svetu. Zdaj, ko predsednik Asad surovo ukrepa proti lastnemu ljudstvu, seveda vestno obsojamo njegova dejanja in sprejemamo mlačne sankcije. Tega po mojem mnenju ne moremo šteti za verodostojnost. V arabskem svetu demokracija in človekove pravice očitno niso bile nikoli kaj več kot prazne besede. Očitni so poskusi, da bi prikrili, da gre ravnanje Bruslja, z drugimi besedami, Evropske unije, v tej regiji predvsem v prid geopolitičnim interesom Američanov.
Še zlasti je zaskrbljujoča nemoč Evropske unije ob dogajanjih v južnem Sredozemlju. Ko so se upori in vstaje začeli, smo pozdravljali prihod demokracije. Kaj pa se dogaja v Tuniziji zdaj? Razmere lahko še najvljudneje označimo kot kaotične, saj bo prehodna vlada v kratkem ponovno padla. V Egiptu vlada očitno trajna ali začasna vojaška diktatura, ki preganja koptske kristjane. V Libiji divja državljanska vojna, v katero razdvojeni Evropejci posegamo malosrčno in s polovično močjo.
Američani pa bodo verjetno še ugotovili, da je Sirija trd oreh. Predsedniku Asadu se ni treba bati niti tega, da bi se vojska pod zunanjim pritiskom obrnila proti njemu. Prav tako ni nikakršne sile, ki bi ga lahko vrgla z oblasti. Sprememba režima v Damasku pa bi vsekakor imela daljnosežne posledice v celotni regiji. Prvi sirski begunci, ki prihajajo v Turčijo, so morda le predhodnica množičnega pritoka beguncev pred spopadi.
Ob sedanjih razmerah v Siriji in Libiji morata Evropa in Bruselj nujno oblikovati avtonomno politiko, ki ne bo odvisna od Washingtona in na katero le-ta ne bo vplival. V nasprotju z ZDA je Evropa zaradi zemljepisne bližine neposredno izpostavljena učinkom dogajanj v tej regiji. Ne smemo se pustiti potegniti globlje v libijsko državljansko vojno, da ne bi postali tarča teroristov in skrajnežev.
Eduard Kukan
Gospa predsednica, kar zadeva poročilo o EU kot globalnem akterju, dogodki na svetovnem prizorišču kažejo, da se mora EU pri svojem ukrepanju nujno odzivati hitreje. To pomeni, pripravljena mora biti na globalne izzive. Okvir in potrebne instrumente za tako delovanje zagotavlja Lizbonska pogodba.
Začeti moramo pri belih lisah v svetovnem upravljanju. Primeri, kot so vrh o podnebnih spremembah v Købehhavnu, resolucija Generalne skupščine Združenih narodov o razširitvi pravic do sodelovanja - čestitke baronici Ashton - in sodelovanje EU v Mednarodnem denarnem skladu, kažejo, da ni nujno le urediti teh vprašanj, ampak tudi poiskati skupno strategijo.
Poročilo kaže, na katerih področjih je treba prizadevanja okrepiti. Eno od najpomembnejših takih področij je krepitev naše vloge in usklajevanja v sistemu Združenih narodov. Enako velja za mednarodne finančne institucije in večstranske varnostne organizacije. Vse to pa se ne bo zgodilo samodejno. Zahtevalo bo čas in naše dosledno in usklajeno delovanje. Nujno potrebujemo dolgoročno strategijo, ki bo jasno opredelila korake in ukrepe, potrebne za utrditev našega položaja na svetovnem prizorišču. Upam, da bo baronica Ashton v kratkem predložila tako strategijo in da bomo v Parlamentu dobili priložnost za razpravo o njej.
Imam še eno pripombo, ki pa bolj zadeva poročilo gospoda Albertinija. V nedeljo so imeli v Albaniji lokalne volitve. Vodil sem ad hoc delegacijo EP, ki je sodelovala kot opazovalka volitev, in rad bi vam prenesel sporočilo iz te države. Albanski državljani - ne govorim o politikih, ampak o običajnih ljudeh - gledajo na nas - EU - z zaupanjem in upanjem. Upajo, da jim bomo pomagali najti rešitev za zelo hude politične težave, v katere so zapeljali to državo politiki. V primerjavi z našimi globalnimi ambicijami je v tem primeru potrebna samo drobna poteza. Kako dobro znamo igrati na domačem igrišču? Je pa to preizkus, ki ga moramo prestati uspešno in častno.
Hannes Swoboda
(DE) Gospa predsednica, baronica Ashton, gospe in gospodje, kot poročevalec v senci bi se rad najprej prisrčno zahvalil poročevalcu gospodu Albertiniju za zelo plodno sodelovanje pri tem poročilu.
To poročilo, pa tudi naša razprava, sta upravičeno posvečena predvsem Jugu in Bližnjemu vzhodu. Ne bi rad ponavljal tega, kar so že povedali gospod Schulz, gospa De Keyser in drugi poslanci. Želel bi se le kratko dotakniti razmer v Palestini in Izraelu.
Prepričan sem, da sprava med Hamasom in Fatahom in njuna pripravljenost ustanoviti državo pomenita veliko priložnost, saj sta za ustanovitev države potrebni zavzetost in odgovornost. To moramo vsekakor jasno povedati. Potrebno je priznanje Izraela, potreben je mir v regiji, potrebna je odpoved uporabi sile.
(Aplavz)
To je zelo pomembno. Vendar mora tudi Izrael priznati neodvisno palestinsko državo prav tako, kot mora Hamas priznati državo Izrael. Šele po uresničitvi take rešitve z dvema državama lahko začnemo vzpostavljati mir na Bližnjem vzhodu.
Od juga pa bi rad obrnil pogled še proti vzhodu, saj sem, na eni strani, vodil obisk parlamentarne delegacije v Turkmenistanu, na drugi strani pa sem bil imenovan za parlamentarnega poročevalca o Rusiji. Ob razumljivi osredotočenosti na težave na jugu ne smemo pozabiti, kako pomembni so tudi naši vzhodni sosedje. V tej zvezi igra pomembno vlogo tudi Turčija. Turčije ne smemo poenostavljeno obravnavati samo kot pristopne kandidatke. Turčija mora biti tudi naša partnerica, zlasti, ko gre za položaj v Sredozemlju. Svoje stike s Turčijo pa moramo okrepiti tudi v zvezi z območjem Črnega morja in jo vključiti v našo skupno evropsko zunanjo in varnostno politiko. Vse to ni nujno povezano z vprašanjem pristopa.
Drugič, zelo pomemben dejavnik je tudi naše partnerstvo z Rusijo. Želimo skleniti partnerstvo z Rusijo, o njem pa se moramo pogajati s položaja moči in samozavesti. Teh dveh lastnosti nam včasih manjka. Rusija ju ima preveč, mi pa premalo. Dogovor lahko dosežemo le na enakopravni osnovi. Sem sicer zelo naklonjen vzpostavitvi tega partnerstva, ki mora biti strateško, sem pa zelo presenečen ob sedanjih pritiskih Rusije, zlasti na Ukrajino. Včasih smo lahko vladi Rusije in Ukrajine imenovali prijateljski vladi, današnje ravnanje Rusije z Ukrajino pa je daleč od pravičnega. Enako se obnaša do nekaterih dobaviteljev energije in o tem smo se lahko prepričali v Turkmenistanu. Zato moramo Rusiji jasno povedati, da hočemo partnerstvo, ki bo temeljilo na enakopravnosti in skupnih interesih. Naš cilj mora vsekakor biti vzpostavitev pravega in tvornega partnerstva.
Kar zadeva srednjo Azijo, baronica Ashton, si želimo sodelovanja z njo, tam pa nimamo nikakršnih predstavništev. Vem, da so ovira finančni problemi, ampak na tem območju nujno rabimo diplomatska predstavništva. Od teh držav želimo kupovati energijo. Želimo, da se usmerijo k demokraciji in spoštovanju človekovih pravic. V resnici pa na tem področju ne delujemo dovolj. Gospod Morel je sijajen človek in svoje delo opravlja zelo dobro, vendar je on sam premalo. V državah srednje Azije, ki so naše sosede, moramo vzpostaviti več predstavništev. Te države bodo bodisi usmerjene samo h Kitajski ali Rusiji, ali pa bodo dobile vsaj priložnost, da se usmerijo k Evropi. Menim, da je to pomembno.
Na koncu bi rad še enkrat ponovil povsem jasno zagotovilo, da vas želimo polno podpirati. Vaše današnje besede so bile popolnoma resnične. V Parlamentu si sicer mogoče želimo, da bi bile nekoliko glasnejše in izgovorjene bolj neposredno, četudi to ni vaš običajni slog, saj bi vas lahko v tem primeru podprli še bolj, kot vas lahko sicer.
Andrew Duff
Gospa predsednica, Cathy Ashton bi rad povedal naslednje: vaš opis težav s pridobivanjem soglasja med 27 zunanjimi ministri je bil pronicljiv. Ampak Lizbonska pogodba vam omogoča tudi drugačno pot: lahko oblikujete koalicije voljnih in gradite sistematične oblike okrepljenega sodelovanja.
Če se je mogoče soglasno dogovoriti o samo 13 Sircih na seznamu sankcij, je po mojem mnenju nujno, da se soglasno odločanje opusti. Svetujem vam, da poiščete avantgardo, da skujete jedro iz skupine politično voljnih držav in skupaj z njimi oblikujete skupno politiko.
Geoffrey Van Orden
Gospa predsednica, baronice Ashton ne bo presenetilo, če bom izrazil razočaranje, ne nad učinkovitostjo evropske skupne varnostne in obrambne politike (SVOP), ampak nad tem, da še vedno vztrajno skuša spraviti na noge to skrajno nepotrebno in drago mrtvo kljuse.
Lahko sicer trdi, da Evropska unija sodeluje v okoli 25 misijah pod praporom SVOP. No, tu gre samo za prapor: le redke od teh misij bi prestale natančnejše preverjanje. Nekatere so take, ki bi jih bolje opravil Nato, nekatere so povsem civilne, nekatere pa pasivne misije, v katerih sodeluje tudi vojaško osebje. Običajno je prišlo do njih samo zato, ker je Evropska unija milo prosila nekoga, naj jo nekam povabi. Trenutno so v teku vojaške operacije Nata v Libiji. Po tem, ko ni dobila mandata za izvrševanje pomorskega embarga, si EU obupno prizadeva iz OZN izvabiti prošnjo za izvedbo programa humanitarne pomoči.
Dejstvo pa je, da niti Nato niti OZN nista naklonjena težnjam EU po vojaškemu sodelovanju. Seveda je humanitarna pomoč nujno potrebna in seveda bi lahko EU pri tem prevzela koristno vlogo, vendar ne tako, da skuša le uveljaviti svoje neumestne vojaške ambicije. Težava je, da že sam obstoj SVOP in vseh njenih vzporednih struktur poraja dvome in sili zaveznike, da dvakrat premislijo o tesnejši pritegnitvi naših sil v operacije Nata.
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Nicole Sinclaire
Gospa predsednica, ali se kolega strinja z menoj, da bi v zvezi z OZN en sam sedež za Evropsko unijo v Varnostnem svetu ZN - o čemer se ta čas precej govori - pomenil prenos znatnega dela suverenosti z Združenega kraljestva, pa tudi s Francije, na Evropsko unijo? Skoraj prepričana sem, da sedanja vlada Združenega kraljestva, katere pristaš je, takega prenosa suverenosti gotovo ne bi podprla.
Geoffrey Van Orden
Gospa predsednica, spoštovani poslanki bi se rad zahvalil za vprašanje.
To je seveda še ena od škodljivih posledic Lizbonske pogodbe. Popolnoma nesprejemljiva se mi zdi misel, da bi se morala Združeno kraljestvo in Francija odreči svojima sedežema v Varnostnem svetu Združenih narodov, da bi lahko EU dobila prostor za mizo Varnostnega sveta. Ne verjamem, da bi bila katera koli država članica pripravljena storiti kaj takega. Žal pa Lizbonska pogodba take spremembe spodbuja, kar je, naj povem, eden od razlogov za naše nasprotovanje tej pogodbi.
Ulrike Lunacek
Gospa predsednica, podpredsednici Komisije/visoki predstavnici bi rada povedala naslednje: Zelo cenim, kar ste povedali v svojem prvem govoru o vaši politiki in dejavnostih v zvezi s severno Afriko - Egiptom, Tunizijo, Libijo - in še zlasti vašo pozornost tamkajšnjim mladim in ženskam, pa tudi vaše poglede na globoko demokracijo, ki mora imeti trdne korenine. Menim, da je to osrednjega pomena in vsi člani naše zbornice delimo te poglede z vami, zato upam v uspeh.
Na drugi strani pa se strinjam z velikim delom kolegov, da bi morale sankcije zajeti tudi Asada. Kot vas je vprašal moj kolega Danny Cohn-Bendit: kdo je tisti - oziroma, kdo so tisti - ki je oziroma so to blokirali v Svetu? Je to gospod Westerwelle ali kdo drug? Povejte nam in uživali boste našo podporo, če boste do nas odkriti in odprti. Mislim, da vam bo to prineslo podporo. Raziščite svoje pristojnosti. Če nam boste povedali več o dogajanjih v Svetu, boste uživali več naše podpore. Ne obotavljajte se in nam povejte!
Mislim, da to velja tudi za povezanost, ki je bila omenjena v vašem in drugih govorih. Poročilo gospoda Albertinija, o katerem bomo glasovali ta teden, vsebuje tudi naš poziv, naj nacionalne politike podprejo stališča EU in vas, in kolege v Evropskem parlamentu, tiste, ki prihajate iz vladnih strank v svojih državah: prosite svoje zunanje ministre in svoje predsednike vlad, naj podprejo skupno evropsko politiko in naj ne gledajo le na domače interese, tudi v zunanji politiki, saj drugače ne bomo prišli do skupne evropske zunanje politike, za katero potrebujemo vas, baronica Ashton, da jo boste vodili, da boste ambiciozni in pogumni pri sprejemanju ter uresničevanju zavez.
Ob 61-letnici Schumanove deklaracije, ki smo jo praznovali pred dvema dnevoma, potrebujemo več Evrope kot kdajkoli v zgodovini. Naše želje so zelo konkretne: preprečevanje sporov in obvladovanje kriz, lady Ashton. To zahtevamo od službe za zunanje delovanje, imamo neodvisno ocenjevanje učinkov kot uveljavljen postopek za kvalitativno ocenjevanje učinkov vsake misije v okviru SVOP na varnost in človekove pravice ter socialnih in gospodarskih učinkov, v teh misijah pa mora sodelovati tudi več civilnega osebja.
(Govornica se je strinjala, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Nicole Sinclaire
Gospa predsednica, na začetku bi rada izrazila priznanje kolegici, ki je ravnokar govorila, za njeno neutrudno delo na področju človekovih pravic. Govori o skupni politiki EU na področju zunanjih zadev itd. Ampak, ali ne deli moje osuplosti nad dvoličnostjo Evropske unije? Obe veva, da EU nasprotuje smrtni kazni, v skupni izjavi predsednika Barrosa in predsednika von Rompuya ob smrti Bin Ladna pa med drugim piše "dokazuje, da taki zločini ne ostanejo nekaznovani". Ali to ne pomeni priznanja, da tudi smrtna kazen spada med sprejemljive kazni?
Ulrike Lunacek
Gospa predsednica, kar zadeva pripombo kolegice: smrt Osame Bin Ladna ni bila izvršitev smrtne kazni. V resnici je bil to uboj in osebno bi mi bilo ljubše, če bi ga Združene države Amerike prijele in postavile pred sodišče.
Te besede pa ne pomenijo kritike kolegice.
Izjava gospoda Barrosa, ki jo je navedla, ni bila hinavska. Bila je pač njegova izjava. Lahko sem kritična do nje, saj bi mi bilo, kot sem že povedala, ljubše, če bi Osami Bin Ladnu sodili na primer na mednarodnem kazenskem sodišču, ampak to se pač ni zgodilo. Ne štejem pa je za hinavščino, saj moramo imeti skupno evropsko stališče. Kar zadeva smrtno kazen, so po mojem zadeve jasne vsaj na naši celini - žal pa ne tudi drugod po svetu.
Patrick Le Hyaric
Gospa predsednica, baronica Ashton, gospe in gospodje, mislim, da so vaše besede v prvem govoru, kako zdaj, po spravi med Palestinci, želite, da bi bila palestinska država vzpostavljena, zelo pomembne.
Sporazum med Palestinci je ključen politični dogodek, v nasprotju s tistim, kar smo pravkar slišali v tej dvorani, pa je Hamas priznal PLO in palestinske oblasti kot partnerja v pogajanjih. Priznava meje iz leta 1967 in sprejema pogoje četverice, vključno z opustitvijo uporabe sile. Ustanavlja se prehodna vlada, katere pristojnost bo priprava volitev. Tako so dozoreli pogoji, da OZN septembra prizna palestinsko državo v mejah iz leta 1967, s prestolnico v vzhodnem Jeruzalemu.
Ob vsem, kar ste že povedali, baronica Ashton, kakšni bodo še drugi koraki Evropske unije v zvezi s priznanjem palestinske države in zavzemanjem zanj v Združenih narodih?
Ali nam lahko poveste še to, kakšne pobude pripravljate vi sami in EU, da bi dosegli, da bo izraelska vlada palestinskim oblastem izplačala davčne prihodke, ki jih dolguje?
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Gospa predsednica, gospod Le Hyaric, moji pogledi na to zadevo se povsem ujemajo z vašimi. Poenotenje Hamasa in Fataha v resnici pomeni zgodovinski napredek. Zdaj bi bilo mogoče doseči napredek tudi v procesu sprave med Palestinci in Izraelci. Baronica Ashton je zelo jasno povedala, da bo drugi ladijski konvoj povsem nepotrebna provokacija, ki lahko škoduje temu procesu. Ali lahko vi in vaša skupina umaknete svojo podporo temu konvoju, podobno kot se je zgodilo včeraj v Parlamentu ob vsebinskem sodelovanju Konfederalne skupine Evropske združene levice - Zelene nordijske levice?
Patrick Le Hyaric
Gospa predsednica, ne, ta konvoj je akcija evropske civilne družbe za odpravo popolnoma nesmiselne blokade. Če bi javne oblasti, države in mi sami spoštovali mednarodno pravo, do tega sploh ne bi prišlo, Palestinci pa ne bi že vse predolgo živeli v zaporu po imenu Gaza.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Gospa predsednica, moje čestitke gospodu Albertiniju za njegovo poročilo in za obravnavo načel in prednostnih nalog SVOP, obrambne in varnostne politike. Svet se seveda spreminja in Evropska unija stoji pred velikanskimi izzivi, ti izzivi pa zahtevajo od nje resno ukrepanje. Grožnja trajne revščine, socialna izključenost širokih slojev prebivalstva, skokoma naraščajoča brezposelnost, geopolitične spremembe v arabskem svetu, na kar velja biti še posebej pozoren, naravne nesreče in priseljevanje so osrednji problemi sedanjosti in predznamenja napetosti v prihodnosti.
Zlasti vprašanje priseljevanja, ki je v zadnjem času boleča točka v odnosih med Italijo in Francijo, vzbuja pomisleke glede schengenskega sporazuma. Po mojem mnenju si pred problemom priseljevanja ne smemo zatiskati oči, ampak ga moramo reševati z vso previdnostjo in odločnostjo. "Da" solidarnosti, ampak "da" tudi ohranjanju družbene zgradbe. Kakršna koli razprava o schengenskem sporazumu mora po mojem mnenju vključevati tudi spremembo uredbe Dublin II.
Nicole Sinclaire
Gospa predsednica, baronici Ashton bi rada izrazila solidarnost in podporo: Pred kratkim sem gledala oddajo na BBC, intervju z vami, v katerem vam je voditelj Jeremy Paxman zastavil nekaj zelo umestnih vprašanj, vam pa je bilo precej neprijetno ob njih. Vprašal vas je, od koga v resnici prejemate navodila in o kateri od 27 držav lahko v resnici govorite - in po mojem mnenju sta ti dve vprašanji v zraku tudi danes v tej dvorani.
Skupne politike nimamo, ali pač? To smo videli ob resoluciji OZN o zaprtju zračnega prostora v Libiji, ko je Nemčija glasovala proti njej. Kako lahko govorimo o skupni politiki, ko pa ena od velikih držav EU glasuje nasprotno kot dve drugi veliki državi EU? Vaša naloga je nemogoča.
Moje besede podpore - in odleglo mi je, ko sem v nedeljskih časnikih prebrala vašo zavrnitev govoric, da se nameravate umakniti s položaja - so naslednje: kot človek, ki ima zelo kritično mnenje o skupni politiki EU in prenosu suverenosti naše države na EU, želim, da ostanete na svojem položaju čim dlje, saj menim, da z izgubljanjem naše suverenosti ne bomo imeli veliko težav, dokler boste na tem položaju vi. Navsezadnje, ko ste vodili lordsko zbornico Združenega kraljestva in dosegli potrditev Lizbonske pogodbe, ki je tudi uvedla vaš položaj z letno plačo 313 tisoč GBP, ste ves čas ponavljali, da gre pri tem samo za urejanje razmerij, ne pa za kak občuten prenos suverenosti. To ste večkrat dejali v lordski zbornici. Nima torej smisla, da bi vam zastavljali vprašanja, kajti, ali sploh lahko pričakujemo odkrite odgovore?
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Gospa predsednica, baronica Ashton, gospe in gospodje, osrednja tema naše vse presplošne razprave bi morale biti razmere v severni Afriki in na Bližnjem vzhodu.
V razpravi ne smemo niti poveličevati odlik - baronica Ashton je upravičeno izpostavila nekaj pozitivnih prvin, naj posebej omenim dobro, oziroma boljše, medsebojno obveščanje Parlamenta in službe za zunanje delovanje - niti skrivati slabosti, na kar nas je pred kratkim opomnil tako moder glas, kot je glas Giorgia Napolitana, nekdanjega poslanca našega parlamenta in predsednika Republike Italije.
Med negativne vidike kljub prizadevanjem baronice Ashton spadajo dvojna merila, s katerimi obravnavajo Libijo in Sirijo v Varnostnem svetu Združenih narodov, pa tudi v Svetu ministrov Evropske unije. Med negativne vidike, baronica Ashton, spada tudi stanje v taboru Ašraf: znano vam je, kako pozitivno, konstruktivno in umerjeno sodeluje naša skupina pri oblikovanju zunanje politike, in verjemite mojim besedam, da se zavedam pomembnosti in občutljivosti iranskega dosjeja.
Ob vseh opozorilih glede humanitarne razsežnosti vaši službi, vašim sodelavcem, vašemu kabinetu in vašemu generalnemu direktorju, in kljub temu, da sem vam sam predložil osnutek izjave, se niste oglasili, dokler ni bilo v tem taboru 32 ljudi ubitih, več kot 300 pa ranjenih. Sklepe iz tega prepuščam vam.
Vi sami ste davi dejali, da moramo ukrepati in biti dosledni, zlasti pri obrambi človekovih pravic in v primerih nevarnosti, baronica Ashton, ko so ogrožena človeška življenja.
Sprašujem vas: ali ste pripravljeni v zvezi s kubanskim disidentom Juanom Wilfredom Soto Garcío, ki so ga aretirali, pretepli in na koncu ubili, pozvati k preiskavi, ki naj razjasni ta tragični dogodek? In če preiskava pokaže, da je med njegovim pretepanjem in smrtjo vzročna zveza, ali ste pripravljeni dogodek obsoditi?
Kristian Vigenin
(BG) Gospa predsednica, lady Ashton, zelo pozorno in z zadovoljstvom sem poslušal vaš govor in v njem nisem slišal niti ene besede, s katero se ne bi strinjal. Vseeno pa lahko tako v tej dvorani kot med državljani Evropske unije slišite ostre kritike naše nesposobnosti za enoten pristop in skupno ukrepanje.
Lizbonska pogodba je vzpostavila pomembne pogoje, ki omogočajo Evropski uniji na mednarodnem odru govoriti z enim glasom. Ta glas se jasno sliši skozi vaša usta. Uspešni pa bomo lahko le, če bodo drugi glasovi povsem utihnili ali vsaj govorili tišje. Poslušamo pa hrup. Zaenkrat lahko svetu ponudimo le neubrano večglasje, v katerem je pogosto težko razbrati pomembna sporočila, ki jih želi posredovati Evropska unija.
Menim, lady Ashton, da je naša institucija - Evropski parlament - vaš naraven zaveznik v boju za uveljavitev Lizbonske pogodbe. Čim bolj se oprite na nas, saj že danes sestavljamo naslednje poročilo o skupni zunanji in varnostni politiki, izredno dinamično dogajanje v letu 2011 pa je priložnost, da spravimo v redu tudi lastno hišo.
Popolnoma podpiram oceno, da moramo svojo pomoč državam v severni Afriki, zlasti Tuniziji in Egiptu, razdeliti v dve fazi. Ena faza, dolgoročna, je bila že precej dobro orisana. Egipt in Tunizija pa rabita pomoč že zdaj, še letos, in sicer v obsegu, ki daleč presega zneske, o katerih razpravljamo zdaj.
Arabske revolucije imajo dva vidika. Eden se nanaša na pomanjkanje svobode in demokracije, drugi pa na pomanjkanje socialnih perspektiv in občutek brezupa. Revolucije bodo uspele le, če bodo obenem reševale oba problema.
Na konferenci v Tuniziji, ki jo je organizirala stranka evropskih socialdemokratov, udeležili pa so se je predstavniki strank in gibanj iz vse regije, smo pozvali Evropsko unijo, naj pripravi program nujne pomoči, ki bo podprl demokratične procese zdaj, takoj. Skupina naprednega zavezništva socialistov in demokratov v Evropskem parlamentu tudi občutno krepi svoje delovanje v tej regiji. To omenjam, ker želim poudariti, da je nujno, da delujemo na vseh ravneh.
Na koncu bi rad še omenil, da je bila prejšnji teden ustanovljena parlamentarna skupščina Euronest. To je jasen znak, da si naši vzhodni partnerji želijo tesnejšega političnega dialoga z Evropsko unijo. Ne pozabimo nanje!
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Gospa predsednica, besede so orodje, besede so instrumenti in besede so lahko v zunanji politiki tudi orožje. Zato jih moramo uporabljati zmerno in preudarno, so pa trenutki, ko jih moramo uporabiti odločno.
Visoki predstavnici bi rada povedala, da sem hudo pogrešala njen glas v prvih dneh grozot, ki jih počenjajo sirske oblasti. Prepričana sem, da so njen glas še bolj pogrešali pogumni državljani, ki so demonstrirali - in še demonstrirajo - v Siriji ob velikem osebnem tveganju. Sem in tja kak dogodek zahteva, da povzdigneš svoj glas takoj. Ta dogodek je spadal med takšne.
Maj preidem na Bližnji vzhod. Prepričana sem, da je zadrževanje zbranih davkov v Palestini nepremišljen ukrep izraelske vlade, še več, znak nestanovitnosti je najprej zahtevati, naj se oblasti na Zahodnem bregu in v Gazi dogovorijo - sklenejo sporazum - , ko je sporazum sklenjen, pa sprejeti tak sklep. Tak sklep je poleg tega skrajno ciničen in zelo verjetno je, da bo morala finančni primanjkljaj na koncu pokriti kar Evropska unija.
Zato podpiram kolege, ki pozivajo - in se pridružujem njihovemu pozivu - k novemu zagonu iskanja mirne rešitve izraelsko-palestinskega spora, ki mora seveda temeljiti na rešitvi z dvema državama.
Mirosław Piotrowski
(PL) Gospa predsednica, kljub uveljavitvi Lizbonske pogodbe, ki ureja skupno zunanjo in varnostno politiko, se stvari niso kaj prida spremenile. Obstoječi diplomatski uradi so dobili nova imena, Unija pa svojega položaja na svetovnem odru ni nič okrepila.
Vprašamo se lahko, ali je sploh mogoče imeti skupno politiko 27 držav članic Unije. Ugotovitve te vrste izhajajo neposredno iz poročila gospoda Albertinija, ki ugotavlja pomanjkanje volje za izvajanje skupne politike pri državah članicah, in iz izjav predstavnikov nekaterih držav članic, ki vzbujajo vtis o neenotnosti. Podobne ugotovitve najdemo v poročilu gospoda Gualtierija, ki opozarja na pogosto podvajanje obrambnih programov in s tem tratenje omejenih ekonomskih sredstev. Tako je Nato še vedno edina delujoča sila in levičarski glasovi v našem parlamentu, ki si dajejo duška s sestavljanjem ločenih mnenj in zahtevami npr, tudi za razpustitev zveze Nato, so nevarni in naravnost anarhistični.
Reinhard Bütikofer
(DE) Gospa predsednica, baronica Ashton, sijajno poročilo gospoda Gualtierija o skupni varnostni in obrambni politiki vsebuje tudi tehten popis stanja. Rad bi izpostavil štiri prednostne naloge na področju varnostne in obrambne politike, ki bi jih morali opraviti v naslednjem letu.
Prvič, opraviti moramo realistično oceno skupnih misij, še posebej pa zunanje ovrednotenje. Ocene moramo vključiti v zasnove naših regionalnih politik. To velja še zlasti za Afriški rog.
Drugič, pospešiti moramo združevanje in souporabo vojaških zmogljivosti. Poskrbeti moramo, da se bosta različni poti, po katerih zdaj hodijo Francozi in Britanci, stekli v skupno evropsko rešitev. Evropska obrambna agencija ima nekaj zamisli glede tega. Predložite nam te zamisli in poskrbite za javno razpravo, da bomo lahko zadeve izboljšali.
Tretjič, potrebna je javna razprava o novi evropski varnostni strategiji. Dokument, ki ga je leta 2003 pripravil gospod Solana, je bil ob svoji predstavitvi koristen prispevek. Svet pa gre naprej in javna razprava je nujna.
Četrtič, nujno se moramo dogovoriti s parlamenti držav članic o skupnem parlamentarnem nadzoru skupne varnostne in obrambne politike.
Če lahko mi, s tem mislim vas, baronica Ashton, in nas, Parlament, v enem letu dosežemo napredek v zvezi s skupno varnostno in obrambno politiko na teh štirih področjih, bomo lahko z doseženim zelo zadovoljni.
Sampo Terho
(FI) Gospa predsednica, tudi jaz bi rad pozdravil baronico Ashton, visoko predstavnico Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, ki nas je danes počastila s svojo prisotnostjo. To je moj prvi govor, zato bi rad pozdravil tudi vse kolege poslance Evropskega parlamenta.
Imam kratek komentar na oblikovanje skupne zunanje politike EU. Skupen, močnejši glas v zunanji politiki je gotovo koristen, vseeno pa ne smemo zmanjševati pomena zunanje politike držav članic samih, oziroma njene prožnosti in neodvisnosti. Vprašati moramo: koga predstavlja EU, če ne držav članic? Vprašati moramo tudi: koga predstavljajo predstavniki držav članic, če EU predstavlja njih?
Naše temeljno načelo mora biti, da se strukture ne smejo podvajati in da se strukture Unije ne smejo razraščati brez potrebe. To velja še toliko bolj, ker je veliko vprašanje, ali so državljani EU na splošno sploh naklonjeni združevanju na področju zunanje politike.
Béla Kovács
(HU) Gospa predsednica, Lizbonska pogodba s svojimi vse preveč zapletenimi dopolnitvami otežuje ustanavljanje institucij in opredeljevanje nalog. Zaradi številnih sprememb tudi obstoječe institucije ne morejo ustrezno izvajati svojih funkcij. Tako vsepovsod vlada kaos in vsi smo zmedeni.
Poraja se nam vprašanje: kakšen smisel je imelo ustanoviti Evropsko službo za zunanje delovanje in ji podeliti pristojnosti, ko služba še sploh ni začela delovati? Obramba in varnost sta po vsem svetu področje, ki zahteva hitro odzivanje in ukrepanje. S svojim razpravljanjem o sestavi, razporeditvi in položajih Evropska unija zamuja priložnost za smiselno delovanje na tem področju. Zdaj, ko je služba ustanovljena, bi morala delovati, in to učinkovito. Prav zato moramo storiti vse v svoji moči, da bo služba čim prej začela delovati.
Žal na področju zunanjih odnosov država, ki ta čas predseduje Uniji, ni sposobna oblikovati programa za zunanje zadeve, skupno obrambo ali varnost, zato, kolegi poslanci, nimamo druge možnosti kot podpirati delo gospe Ashton, ki ima pri zagonu tega dela velike težave.
Elmar Brok
(DE) Gospa predsednica, baronica Ashton, gospe in gospodje, podpiramo vas pri vaši gradnji Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) in zagotavljanju njenega učinkovitega delovanja, baronica Ashton. To velja zlasti za proces vzpostavljanja predstavništev, kjer so zaradi finančnih težav in omejitev razpoložljivega časa potrebne znatne izboljšave.
Še ena velika težava je, da danes prav vsak evropski zunanji minister čuti potrebo, da se s svojo državno zastavo v roki sprehodi čez trg Tahrir. Kljub takemu obnašanju moramo poskrbeti, da bo se naša skupna strategija razbistrila. To je vaša naloga, vaša naloga je tudi, da to dosežete. Izrabiti moramo položaje, dejansko so taki položaji trije, ki jih je združila Lizbonska pogodba in ki jih predstavljate vi, ne za to, da bi iskali in nato uveljavljali stališča, ki pomenijo najmanjši skupni imenovalec med državami članicami, ampak za prevzem političnega vodstva, tako da bo skupno stališče dobilo večjo težo in da bo tako prepričljivo, da nam bodo sledile tudi druge države. Če res želimo napredovati na tem področju, je to skrajno pomembno.
Povedali ste, da se strinjate z gospodom Gualtierijem glede združevanja in souporabe zmogljivosti. Rad bi se zahvalil njemu, gospe Muñiz De Urquiza in gospodu Albertiniju. Potreben pa je tristranski pristop, ki zajema vodenje, združevanje in souporabo. To troje potrebujemo. Precej zadev je, ki bi jih lahko v razpravi načeli in pri katerih je treba naloge opravljati skupaj. Kako napreduje Ukrajina? Ali bo konec poletja izbruhnila vojna med Azerbajdžanom in Armenijo? Nekateri znaki napovedujejo, da bo. Seveda je precej velikih vprašanj povezanih tudi z arabskim svetom in mnogi kolegi so jih v razpravi že omenili. Kako naj se odzovemo ob dogodkih, kot je ladijski konvoj, ki je po mojem mnenju izzivanje? Kako naj ravnamo s predsednikom Asadom? Kako naj dosežemo, da ljudska mudžahedinska organizacija v Iranu ne bo deležna pomoči, kajti nasprotujem temu, da bi jo podpirali, obenem pa zagotovimo, da tabor Ašraf ne bo doživel ponovnega napada in pomora? Naš pristop pri določanju skupnega stališča mora biti premišljen.
Pomagali vam bomo pri ustanavljanju Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD). Pričakujemo pa od vas tako voditeljsko držo, ki bo omogočala oblikovanje politike na višji ravni in ki bo tudi ob zapletenih zahtevah glede soglasnega odločanja prepričala države članice. To bo mogoče doseči le s prepričljivo voditeljsko držo. Tudi v prihodnje bomo spremljali izide, ki jih bo prinesel razvoj ESZD.
Richard Howitt
Gospa predsednica, rad bi začel s čestitko podpredsednici/visoki predstavnici za njen osebni dosežek pri pogajanjih o kompromisu v Združenih narodih glede pravice EU do glasu, pri katerih so drugi odpovedali. Ne glede na to, kaj si prisotni v tej dvorani ali kdorkoli drug v Evropski uniji drugače mislimo o naši skupni zunanji in varnostni politiki, je bila to izvrstna objektivna potrditev vaših in naših ambicij v zvezi z Lizbonsko pogodbo, namreč ambicij po zunanji politiki, ki bo pri naših partnerjih vzbujala resnično zaupanje in spoštovanje.
Kot socialdemokratski koordinator za človekove pravice bi rad visoki predstavnici čestital tudi za njeno strateško revizijo področja človekovih pravic in za zavezo, izraženo v pismu zunanjim ministrom, da bo povezala vprašanja človekovih pravic z vprašanji razvoja trgovine in drugimi politikami EU ter dosegla "oprijemljive rezultate". V Parlamentu smo jo pozvali, naj ustanovi direktorat za človekove pravice in demokracijo in naj se na vseh svojih obiskih dosledno srečuje tudi z zagovorniki človekovih pravic, in zahvaljujemo se, da ravna tako. Ko pravi, da je odprava smrtne kazni njena osebna prednostna naloga, jo moramo močno podpreti tudi v Parlamentu.
Naša skupina podpira gospo Muñiz De Urquiza pri njenem pozivu k opaznejši vlogi EU v Svetu za človekove pravice. Podpiramo trditev gospoda Albertinija, da mora EU ne le govoriti, ampak tudi ukrepati, ob kršitvah človekovih pravic. Izpostavljamo ugotovitev gospoda Gualtierija, da v zvezi s spoštovanjem človekovih pravic ne sme biti nikakršnih kompromisov. V imenu naše skupine tudi uradno izražam tudi našo podporo pobudi v zvezi z vračilom davčnih prihodkov Palestincem.
Ta razprava je naša letna razprava o zunanji politiki in upamo, da bomo naslednje leto lahko govorili o jasnih rezultatih revizije področja človekovih pravic in o pomembnih dosežkih pri razvoju kulture človekovih pravic v vseh dejavnostih Evropske službe za zunanje delovanje.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Gospa predsednica, dogodki v severni Afriki so še enkrat pokazali, da je skupna zunanja politika EU za časom in neučinkovita. EU je s svojimi klici k spoštovanju človekovih pravic in demokracije bolj kot ne podobna blodnjavemu Don Kihotu, ko se v zarjavelem oklepu bori z mlini na veter, ob tem pa se države članice EU ukvarjajo z donosno trgovino z orožjem.
Sedem iz deseterice največjih držav dobaviteljic orožja na svetu je držav EU, držav članic EU, svoje orožje pa prodajajo tudi Libiji, Egiptu, Tuniziji, Bahrajnu in Jemnu. Baronica Ashton, ali ni že čas, da bi prepoved izvoza orožja uvrstili med prednostne naloge zunanje politike EU?
Usklajevanje 27 različnih zunanjih in varnostnih politik ni ravno lahka naloga, za brodolom pa ni vedno kriv le kapitan. Države članice imajo pravico do lastnih zunanjih politik. Od poveljnika ladje pa bi vendarle pričakovali vsaj nekaj, namreč pobude in zamisli, na to pa še vedno čakamo.
Struan Stevenson
Gospa predsednica, razmere v taboru Ašraf so po grozljivem pokolu 8. aprila še vedno kritične. Kadarkoli lahko pride do ponovitve krvavega napada. Pravkar sem se vrnil iz Badgada, kjer sem vodil manjšo delegacijo poslancev na pogovorih na visoki ravni, s predsednikom Iraka in osrednjimi vladnimi ministri.
Dogovorili smo se za rešitev za krizo v Ašrafu, ki jo že poznate, baronica Ashton. Rešitev zahteva sodelovanje OZN, ZDA in EU in terja vašo aktivno podporo, obsega pa preselitev 3 400 beguncev iz Ašrafa v ZDA, Kanado, Avstralijo, Norveško, Švico in države članice EU, v katerih imajo ti ljudje sorodnike ali znance. To je edina možnost za odvrnitev novih humanitarnih katastrof, z njo pa soglašajo tudi sami ljudje v Ašrafu.
Evropski parlament se zanaša, da boste izkoristili to priložnost za rešitev nedolžnih življenj in preprečitev nadaljnjega nasilja in prelivanja krvi.
David Campbell Bannerman
Gospa predsednica, pričakovali smo, da bo Dan Evrope, ki ga imamo ta teden, praznik enotnosti evropskih narodov. Pa ni. Zaznamuje le vztrajno nadomeščanje evropskih nacionalnih držav z nadnacionalno vlado EU, ki se postavlja nad nacionalne države. To je nasprotje medvladnemu sodelovanju, pri katerem nacionalne države svobodno sodelujejo med seboj, ne da bi se prenašale svoje pristojnosti na nadrejeno osrednjo oblast.
Razlika je lepo vidna ob zaprtju zračnega prostora v Libiji. Medvladna Organizacija združenih narodov se je dogovorila za zaprtje zračnega prostora, za kar so se zavzemale nacionalne države, kot so Britanija, Francija in Združene države Amerike, nekatere nacionalne države, na primer Nemčija in Rusija, pa so se vzdržale, ker so imele za to utemeljene razloge. Zdaj medvladni Nato izvaja operacijo ob prostovoljnem sodelovanju članic.
Nasprotno pa se je nadnacionalna EU krčevito upirala predlogu Davida Camerona za prepoved letenja. Ironija je, da je predlogu prepovedi letenja nasprotovala tudi rdeča baronica, Cathy Ashton, katere pomočnik je menda predlog imenoval "krčevito prizadevanje, da bi prišli na naslovne strani časnikov". Nauk te zgodbe je, da vodilni narodi medvladno ukrepajo, nadnacionalna telesa pa ob požaru v Libiji le begajo okoli ognja.
Mario Mauro
(IT) Gospa predsednica, visoka predstavnica, gospe in gospodje, vaše delo, baronica Ashton, je zelo težko in na vaših ramenih je težko breme odgovornosti. Upam, da mojega vprašanje ne boste razumeli kot izzivanje, ampak kot opomnik za razmišljanje. Baronica Ashton, po naši razpravi bomo glasovali o poročilu o vlogi Evropske unije v mednarodnih organizacijah.
Pred dvema letoma, na zaslišanju pred vašim prevzemom položaja, sem vas vprašal, kakšno je vaše stališče glede tega, ali naj ima Evropska unija en sedež v Združenih narodih. Takrat ste odgovorili, da še niste imeli časa za razmislek o tem. Poročilo gospe Muñiz de Urquiza vsebuje tudi spremembo gospoda Millána Mona, ki opredeljuje stališče Parlamenta o tem vprašanju. Kakšno je vaše stališče danes? Ali ste imeli v zadnjih dveh letih čas za razmislek?
Baronica Ashton, 17. maja bo v Bagdadu Dan Evrope in Iraka. V Iraku predstavljata EU dva uradnika in en ambasador. Ti trije ljudje uradujejo v prostorih britanskega predstavništva. Upravičeno si prizadevate zagotoviti sredstva za ureditev te zadeve. V pomoč bi vam rad namignil, da ima EU sedem svojih uradnikov na Bahamih. Kaj tako neskončno bolj pomembnega za prihodnost Evropske unije kot v Bagdadu se dogaja na Bahamih? Ali ne bi bilo bolje, če bi imeli v Bagdadu 17 uradnikov, saj se približuje podpis prvega sporazuma med EU in Irakom v obdobju po Sadamu? Morda bi lahko celo reševali dramo v taboru Ašraf na kraju samem, saj sem prepričan, da bi vaše osebno posredovanje brez težav prineslo pozitivno rešitev?
Baronica Ashton, v zvezi z egiptovskimi Kopti ste že osebno posredovali, vendar se preganjanje nadaljuje, danes pa je to tudi zelo zaskrbljujoča točka tako imenovane "arabske pomladi". Sporočila iz Evropske službe za zunanje delovanje dogodke še vedno opisujejo kot spopade med skrajneži. V Egiptu pa umirajo samo kristjani in gorijo samo krščanske cerkve. Kaj nam brani priznati si resnico, reči bobu bob in rešiti Kopte iz nevarnega položaja talcev v fundamentalističnem političnem projektu?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, burni dogodki, nabiti z negotovostjo in upanjem, ki spreminjajo politični zemljevid južnih obal Sredozemlja, postavljajo Evropo in njeno zunanjo politiko pred vedno večje izzive. Glede na dogajanja postaja vedno bolj nujno poskrbeti, da bi se lahko Evropska unija zanesla na zdravo, usklajeno zunanjo politiko, ki bi bila zmožna urejati težave današnjega dne in načrtovati dejanja v negotovi prihodnosti, ki ji bodo dajale pečat preobrazbe mednarodnih razmerij in korenite spremembe v svetu.
Glede na strateško premeščanje držav, kot so Združene države Amerike, Kitajska in Rusija, ter vedno hujše pomanjkanje surovin in virov energije bi si morala Evropa pridobivati ključno, odločilno vlogo, zelo očitno pa je, da v resnici ni pripravljena na take izzive.
Že nekaj časa vse prepočasi napreduje k uskladitvi zunanjih in notranjih politik držav članic. Ni mogoče zaznati nikakršnega vsebinskega napredka. To nam dokazujeta, na eni strani, medlo ukrepanje v okviru zunanje politike, na drugi strani pa svojeglavo ravnanje nekaterih držav, ki se jim toži po nepovratnem kolonialnem obdobju in ki vztrajajo pri prepričanju, da lahko najbolje varujejo svoje interese z delovanjem na svojo roko, zato nočejo evropskim organom prepustiti nobene pristojnosti. Obrniti moramo list. Baronica Ashton, vaša vloga je pomembna, opravljajte jo čim bolj temeljito, zavedajte se, da se čas hitro izteka.
Jelko Kacin
(SL) Vi, gospa Ashton, poosebljate politične ambicije Evropske unije v skupni zunanji in varnostni politiki.
Prosim vas, da osebno, čim prej, obiščete tudi Irak. Potrebno vas je videti v Bagdadu, pa tudi v Kurdistanu.
Američani od tam odhajajo pred koncem leta, nastaja velika praznina, Evropske unije pa tam ni, oziroma imamo tam tako malo diplomatov, da niso opazni in ne morejo biti opazni.
V Iraku si želijo naše in vaše osebne navzočnosti, želijo si političnega sodelovanja in želijo si gospodarskega sodelovanja.
Rad bi pohvalil vašo današnjo izjavo o Bosni in Hercegovini - lepo ste povedali, a še vedno niste imenovali vodjo delegacije v Sarajevu.
Neimenovanje vodje delegacije je izgovor za mnoge, ki destabilizirajo Bosno in Hercegovino od znotraj in od zunaj, in imenovanje vodje delegacije bi temu napravilo konec.
Paweł Robert Kowal
(PL) Gospod predsednik, Evropa se danes sooča z dvema težavama. Prva težava je, da je potrebna nova vizija sosedske politike. Pred kratkim sem bil v Tuniziji in videl sem, koliko tamkajšnji ljudje pričakujejo od Evropske unije. Imamo stalne stike z Ukrajino in vem, da tudi tam ljudje upajo, da jim bomo ponudili več - več priložnosti za razvoj socialnega sodelovanja in tesnejše stike, upajo pa tudi, da se ne bomo umaknili v svojo evropsko sebičnost.
Vem, da je vaše delo težavno, gospa Ashton, saj se lahko zanesete samo nase in to ne po lastni volji - na tak način je bila pač zastavljena ESZD - poraja pa se vtis, da nam je bila jeseni najpomembnejša Belorusija, danes pa - podobno kot otrokom, ki jih je začelo zanimati nekaj drugega - so naše oči usmerjene proti severni Afriki. Kar potrebujemo, je nova vizija sosedske politike, ta pa je danes v vaših rokah. V zadnjih mesecih ste dokazali, da ste močna osebnost in da ste kos svojim nalogam. Morda se Evropa danes ne bi smela tako kot v časih starega Rima braniti na okopih Limesa, vzdolž Rena in na podobnih krajih, ampak bi morala priti na dan z drzno politično vizijo, ne omejeno le na probleme priseljevanja, ampak politično vizijo. Lahko bi rekli, da je usoda Evrope danes, v tem zgodovinskem trenutku, v vaših rokah, gospa Ashton, in na vas močno računamo.
Jacek Saryusz-Wolski
Gospod predsednik, v taboru Ašraf se dogajajo grozodejstva - grozodejstva, ki jih seveda obsojamo in zaradi katerih smo zaskrbljeni - lady Ashton pa bi rad vprašal, kakšne instrumente poleg besed še uporabljamo. Ali razmišljamo o trgovinskih ukrepih, ukrepih v zvezi s pomočjo, o drugih konkretnih in oprijemljivih ukrepih, ne le o prepričevanju, ki je brezplodno?
Kar zadeva sosedsko politiko do držav na dvorišču Unije, menim, da je ta najpomembnejše področje vašega portfelja, lady Ashton. Je jedro zunanje politike, saj bi neuspeh na tem področju pomenil neuspeh naše celotne zunanje politike.
Bridka resnica je, da se v južnem sosedstvu in vzhodnem sosedstvu samo še umikamo in branimo. Dogodki so nas popolnoma presenetili. Lady Ashton pravi, da v našem sosedstvu divjajo viharji. Prav to besedo je uporabila. Kje pa je naša vremenska karta? Čas je v politiki ključni dejavnik in vedno ga primanjkuje. V naši sosedski politiki vedno zaostajamo za dogodki. Celo zaključek pregleda evropske sosedske politike, ki ga pripravljata lady Ashton in komisar Füle, je že tretjič odložen - v njenem uradu.
Naš greh je nedejavnost. Pri zunanji politiki gre za dejavnosti, ki spreminjajo tok dogodkov, ne za besede, nize srečanj, brezplodno prepričevanje ali poplavo izjav. Z oprijemljivimi in trdimi ukrepi bi morali spreminjati razmere v Libiji, Siriji, taboru Ašraf in Belorusiji. Slednje državam članicam in čakanje na odobritve ukrepov od zunanjih ministrov je postalo že kar doktrina lady Ashton in to šteje za vrlino. To je napačen pristop. Našo zunanjo politiko obsoja na najmanjši skupni imenovalec in večno zamujanje. Hočemo visoko predstavnico, ki bo vodila, ne sledila.
Naše razpravljanje ima dve slabosti. Prvič, precej pogosto se zadovoljimo z obsodbo in uvedbo neučinkovite prepovedi izdaje vizumov, ki sta prav smešno neprepričljiva instrumenta. Pri tem tudi zahtevamo več denarja, da bi pomirili svojo vest, v resnici pa je na voljo ogromno arabskega denarja, ki ne napaja arabske demokracije in arabskega napredka.
Libor Rouček
(CS) Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, dogodki v severni Afriki in na Bližnjem vzhodu so izredno pomembni za varnost in stabilnost Evrope. Arabski in muslimanski narodi na tem območju so sprožili proces politične in demokratične emancipacije, ki bi ga lahko imenovali "arabska praška pomlad". Mladi v Tuniziji, Egiptu, Jemnu, Siriji in Bahrajnu zahtevajo več svobode, več demokracije in več človekovih pravic.
Ne gre le za politične in varnostne interese EU, široko podporo moramo našim arabskim prijateljem v boju za emancipacijo zagotoviti predvsem iz moralne dolžnosti, saj so vrednote, za katere se borijo, tudi naše vrednote, uspešna uveljavitev teh vrednot pa je tudi temeljni pogoj za trajni mir, stabilnost, razvoj in blagostanje. Široka podpora pa ne sme pomeniti vmešavanja, saj mora razvoj civilne družbe, demokracije in pravne države po mojem mnenju ostati v arabskih in muslimanskih rokah. Le tako bodo se lahko ti narodi in družbe dolgoročno vključili v globalni ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Gospod predsednik, baronica Ashton, gospe in gospodje, dovolite mi, da začnem s čestitko visoki predstavnici za uspeh, ki ga je požela v New Yorku. Okrepitev vloge Evrope v Združenih narodih je dobra stvar. Ob tem pa se mi poraja vrsta vprašanj.
Kakšno je naše in vaše sporočilo Generalni skupščini? Kako lahko pridobite eno samo skupno stališče od držav članic, ne da bi se morali zadovoljiti z najmanjšim skupnim imenovalcem? Kakšne posebne ukrepe - enako je vprašal gospod Daul - bomo zdaj sprejeli, da bi svoje sporočilo uveljavili?
Gospod predsednik, vsi smo pred velikanskimi izzivi, na katere moramo najti odgovore. Ti izzivi ne prihajajo le iz Bahrajna, Jemna, Irana in Armenije. Prihajajo tudi iz našega neposrednega sosedstva: iz Belorusije, Sirije, Egipta in Libije. Ti izzivi so zelo stvarni. Spremljamo zatiranje, vojno in nasilje nad verskimi manjšinami, k nam se stekajo reke beguncev, vzpostavljanje pravne države in demokracije pa teče vse prepočasi.
Baronica Ashton, vi ste naša uradna predstavnica, predstavnica Evropske unije. Ne smemo si dovoliti, kot Evropska unija si ne smemo dovoliti, da bi nas zaradi naših nesoglasij in neodločnosti dogodki pustili za seboj. Vaša vloga je osrednjega pomena, tako uradno kot neuradno, ne le v zaodrju, ampak tudi v konferenčnih dvoranah, še zlasti pa na širšem odru. Zavedam se, jasno mi je, da morate hoditi po jajčnih lupinah, vedite pa, da uživate našo podporo, podporo Evropskega parlamenta, ko si prizadevate prepričati države članice, da je skupen evropski pristop smotrn, prizadevate vzpostaviti delujočo, dosledno in skupno zunanjo politiko in se postaviti na čelo te politike, prizadevate čim bolje razporediti najboljše ljudi na položaje v službi za zunanje delovanje in prizadevate okrepiti položaj Evrope in njenih državljanov, ki v resnici štejejo. Zato delajte še več. Naredite več v Siriji in ne zastavljajte svojega ugleda za nedorečene rešitve.
Maria Eleni Koppa
(EL) Gospod predsednik, lady Ashton, danes razpravljamo o osrednjih vprašanjih zunanje politike Evropske unije in o treh pomembnih besedilih Evropskega parlamenta o vlogi Evropske unije v svetu. V razpravi pa vsi zastavljamo vprašanje, ali skupno zunanjo politiko sploh imamo. Ob tem, kako se Evropa obotavlja postaviti na noge, kako strahopetno in šibko deluje in kako ne najde svojega glasu ob zgodovinsko najpomembnejšem dogodku tega desetletja, to je ob vstajah v arabskem svetu, kako države članice ne morejo poenotiti svoje drže ob ključni resoluciji Varnostnega sveta ZN št. 1973 o Libiji in kako se Unija obotavlja v zvezi s Sirijo, se sprašujem, ali nismo morda odgovora na to vprašanje v praksi že dobili.
Lizbonska pogodba nam je vlila veliko upanje. Če Svet ne zmore opravljati svojih nalog, če sprejemanje odločitev obvladujejo nacionalne sebičnosti in osebne strategije, pa sta Evropa in evropski ideal izgubila še eno bitko.
Michael Gahler
(DE) Gospod predsednik, pridružujem se mnenju kolegov poslancev glede obžalovanja vrednega in nedoslednega pristopa posameznih vlad k izzivom, s katerimi se srečujemo danes. Pridružujem se tudi pozivu baronice Ashton, naj se razprava razširi, tako da bo zajela tudi nacionalne vlade. Posebej me zanima, kakšno korist si obeta vlada A ali vlada B od trmastega enostranskega ravnanja ali blokiranja kake odločitve. Kakšna je korist od tega? Že mora biti večja od učinkov, ki bi jih lahko skupaj dosegli z enotnim delovanjem Unije. Prepričan sem, da bi imele nekatere države težave s pojasnjevanjem svojih dejanj.
Pomirja pa me misel, da se trenutno pač na trd način učimo iz svojih napak. Finančna in gospodarska kriza sta imeli tudi nekaj pozitivnih učinkov, saj sta okrepili naš čut za sodelovanje, še zlasti, kar zadeva skupno zunanjo in varnostno politiko. Govorniki pred menoj so že omenjali združevanje in spouporabo. Dne 8. aprila je vojaški štab EU predložil 300 projektov take vrste iz držav članic. Zanima me, kaj nameravate napraviti v zvezi s temi projekti. Ali obstajajo kakšni načrti, da bi to pobudo uporabili za zagon trajnega strukturiranega sodelovanja, ki doslej še ni steklo? Ali boste poskrbeli, da bo osrednja odgovornost za uresničitev te pobude naložena Evropski obrambni agenciji in vojaškemu štabu EU?
Gospod Bütikofer je nanizal štiri prednostne naloge za prihodnje leto in ta seznam v glavnem podpiram. Evropski parlament je že večkrat pozval k pripravi bele knjige o varnostni in obrambni politiki. Kakšno je vaše mnenje o tem? Ali ste pripravljeni povezati obstoječe oddelke vaše službe, ki obravnavajo ta vprašanja, v en oddelek, ki bi ga lahko imenovali operativni štab?
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Gospod predsednik, najprej bi vam želel čestitati za vaše delo, baronica Ashton. Če mi ne zamerite prispodobe, ste kot delavna mravlja, ki dan na dan po malem zbira zaloge za zimo, med tem ko murni v državah članicah godejo in se sončijo.
Gospe in gospodje, ne boste mi zamerili, če tega ne bom podrobneje razlagal, saj so kolegi iz naše skupine, pa tudi iz drugih skupin, izrazili enaka mnenja. Rad bi samo naštel štiri točke, ki bi vam lahko služile kot vzvodi za lažje delovanje in kot opora pri oblikovanju take skupne zunanje in varnostne politike, ki bo vedno bolj vredna svojega imena.
Prvič, drugače kot pri drugih področjih, izraža evropsko javno mnenje 65-70-odstotno podporo skupni zunanji in varnostni politiki.
Drugič, naš Parlament, razen drobne evroskeptične manjšine, podpira federativno delovanje Evrope, zlasti na zunanjepolitičnem in varnostnem področju.
Tretjič, najbolj Evropi in federaciji naklonjene države članice, ki jih je kar nekaj: sklenite zavezništvo z njimi ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Francisco José Millán Mon
(ES) Gospod predsednik, začeti želim z dvema uvodnima ugotovitvama. Posamične razprave bi mi bile ljubše od skupne. Opraviti imamo z različnimi vprašanji, od katerih vsako zasluži samostojno in poglobljeno razpravo. Rad bi pa tudi ponovil besede gospoda Salafrance Sánchez-Neyre o smrti kubanskega disidenta gospoda Sota.
Zdaj pa mi, prosim, dovolite tri dodatne pripombe.
Žal nam je ravno v letih, v katerem smo se hoteli posvetiti zunanji vlogi Evropske unije, vso energijo pobrala huda gospodarska in finančna kriza. Množica izzivov od zunaj, zlasti v našem sredozemskem sosedstvu, pa ne dopušča odlaganja. Evropska unija mora biti politično in gospodarsko prisotna v procesih sprememb, ki potekajo v arabskem svetu.
Tudi jaz se veselim, baronica Ashton, da se je glas Evropske unije v Generalni skupščini Združenih narodov končno okrepil, po glasovanju prejšnji teden v New Yorku, na katerem smo prejeli široko podporo. Čestitam vam za ta dosežek, saj je lanska polomija porodila tesnobna vprašanja o vlogi Unije v svetu in v mednarodnih organizacijah v prihodnosti.
Neenotnost evropskih glasov ob resoluciji Varnostnega sveta Združenih narodov št. 1973 pa izpostavlja ogromne težave - poudarjam, ogromne težave - ki bodo spremljale vzpostavljanje delujoče skupne varnostne in obrambne politike.
Naj povzamem: baronica Ashton, vi in gospod Van Rompuy, ki ima tudi široke pristojnosti za zunanje zadeve, imata pred seboj skrajno zahtevno nalogo prepričati države članice, da je enotno in usklajeno zunanje delovanje nuja. Čaka vaju trdo delo, potiskanje, vlečenje in usmerjanje, v zgodovinskem trenutku, s katerim smo se nameravali spopasti z instrumenti Lizbonske pogodbe.
Marek Siwiec
(PL) Gospod predsednik, nehajmo tarnati, da nimamo skupne evropske politike. Na nekaterih področjih skupno politiko imamo, na drugih pa ne. Kar zadeva sosedsko politiko, dejansko imamo delujočo skupno politiko. Nove države članice lahko Zahodu nudijo zelo koristno podporo v severni Afriki, ker Zahod nima potrebne verodostojnosti. Verodostojnost zagotavljamo tisti, ki smo izvedli revolucije v državah vzhodne Evrope. Tudi nas na Vzhodu se te zadeve dotikajo - nas na Vzhodu prav tako kot vas na Zahodu. Stare države članice pa imajo denar, imajo sredstva. Ta denar je potreben za izvajanje skupne sosedske politike tako na vzhodu kot na jugu in za krepitev naše verodostojnosti.
Ko že govorimo o politiki na področju obrambe - kakšna obrambna politika neki je to, če pa Evropa niti vojske nima? Nad Libijo preletava 60 evropskih letal - 60 gluhih in slepih letal. Tam nimamo nikakršne službe zbiranja podatkov in obveščanja, tako da naša letala svojih nalog ne morejo opravljati učinkovito. Če se misiji že na začetku ne bi pridružili tudi Američani, misija ne bi dosegla ničesar. Ne bi imela prav nikakršnega učinka. Nehajmo torej tarnati, da nimamo skupne evropske politike. Dokler ne bomo imeli skupne vojske, ne bomo imeli skupne politike na področju varnosti in obrambe.
Arnaud Danjean
(FR) Gospod predsednik, libijska kriza je žal ponovno razgalila težave Evropske unije na diplomatskem in vojaškem področju. Povsem krivično pa bi bilo, če bi samo vas krivili za pomanjkanje politične volje v Uniji, čeprav mnogi med nami verjamemo, da bi bilo mogoče in potrebno odločnejše ukrepanje.
Prav tako drži, da na države članice pade velik del odgovornosti za to, da pri tem vprašanju, pri katerem so se naši ameriški prijatelji močno zanašali na naše ukrepanje, nismo znali priti na plan z usklajeno, učinkovito in prepoznavno politiko. Ne glede na libijsko krizo pa moramo pozorno spremljati pomembna strateška dogajanja, torej ne smemo opustiti ambicij po skupni varnostni in obrambni politiki, ki jo predvideva Lizbonska pogodba in ki jo morate, baronica Ashton, tudi v prihodnje navdihovati, podpirati in zagovarjati.
Sedanje finančne omejitve obrambnih proračunov, kakršnih ne pomnimo, množica mednarodnih kriz in strateški umik Združenih držav Amerike so dejavniki, ki nam ne dopuščajo nobene druge možnosti kot odločitev, da vzamemo svojo usodo v svoje roke. Ob teh številnih krizah in grožnjah ne moremo preprosto predati ključev svoje hiše svojim ameriškim prijateljem ali Natu. Niti Združene države Amerike niti Nato niso mogli napraviti konca spopadu med Gruzijo in Rusijo leta 2008, niti Združene države Amerike niti Nato ne morejo zdaj nadzorovati prekinitve ognja na tem območju. Na tem območju prepričljivost uživa evropska misija.
Povsem jasno smo videli, da v Libiji Združene države Amerike niso hotele nastopati v prvi vrsti, omejeno posredovanja Nata pa ne zadostuje.
Baronica Ashton, skupna varnostna in obrambna politika ni zgolj cilj, ki ga bomo pač dosegli v 10 letih, niti zgolj ambicija, zapisana v Pogodbi. Je tudi strateška nujnost, in vi morate biti pri tem s potrebnimi pobudami v ospredju.
(Aplavz)
Andrej Kovačev
(BG)... (nerazumljiv posnetek)
Gospod predsednik, vse bolj jasno postaja, da se vlade v nekaterih prestolnicah naše Unije zavedajo, kaj pomeni Lizbonska pogodba, in da imajo težave pri sprejemanju zunanjepolitičnih pobud, ki jih ne predlagajo one same. Prav zato potrebujemo močno evropsko vodstvo, ki bo imelo pogum, da bo po potrebi tudi udarilo po mizi in zahtevalo od držav članic, da skupno stališče sprejmejo. Seveda pozivam tudi države članice, naj ne skušajo ponovno nacionalizirati naše zunanje politike, in naj vam pomagajo, lady Ashton.
Ne potrebujemo le močne evropske diplomacije, ampak tudi delujoče civilne in vojaške zmogljivosti, da ne bomo več, tako kot zdaj, zgolj največji, a "brezzob" donator razvojne in humanitarne pomoči svetu, ampak resen akter v globalni politiki. Prepričan sem, da bodo lastne vojaške zmogljivosti Evropske unije v pomoč tudi našim zaveznikom, ZDA in Natu, v političnem in vojaškem smislu, zlasti v našem najbližjem sosedstvu. To potrjuje prav vsak konflikt.
Podpiram združevanje in souporabo naših obrambnih zmogljivosti ter povezovanje naše varnostne in obrambne politike. Potrebujemo skupno varnostno in obrambno strategijo. Vendar so delujoča evropska zunanja politike in lastne obrambne zmogljivosti brez lastne obveščevalne službe in službe za zbiranje podatkov zgolj hiša brez strehe. To vprašanje moramo ponovno odpreti. Ena možnost je učinkovitejša izmenjava podatkov med državami članicami, službo za zunanje delovanje in Evropsko unijo, druga možnost pa lastni kanali Evropske unije za zbiranje in analizo podatkov.
Na koncu pa vas, lady Ashton, prosim, da odprete tudi vprašanje o resnejšem uresničevanju zavez varnih držav, s katerimi ima Evropska unija sklenjene ustrezne sporazume, glede ponovnega sprejema.
Alojz Peterle
(SL) Gospod predsednik, na zunanjepolitičnem in varnostnem področju lahko pričakujemo v prihodnje samo še več izzivov, zato je poudarek na verodostojnosti še pomembnejši - brez nje ne moremo biti učinkoviti.
Verodostojnost pomeni najprej skladnost z našimi vrednotami in načeli. Strinjam se z vami, gospa Ashtonova, da ne smemo pozabiti iz česa se je Evropska zveza začela.
Pred davnimi leti je postavila človeka v sredino. Izvažajmo spoštovanje človekovega dostojanstva in vseh identitet in prispevajmo več k medkulturnemu dialogu.
Svet pričakuje močnejšo vlogo Evropske zveze, ne 27 zunanjih politik. Več enotnosti ne pomeni, da ukinjamo različnost.
Za konec bi rad izpostavil tri zadeve:
prvič: nujna je deblokada v Bosni in Hercegovini, sicer lahko pride do novega izbruha nasilja;
drugič: nujno je treba najti pot v enoten in strateški odnos do Turčije, o kateri danes skorajda ni bilo govora;
tretjič: vesel sem vaše odločnosti glede taborišča Ašraf, naš glas proti nasilju nad civilisti mora biti tu in povsod po svetu jasen in odločen.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Gospod predsednik, dne 29. julija 2009 so iraške oborožene sile nasilno napadle iransko begunsko taborišče Ašraf in pobile 11 prebivalcev taborišča. Podoben napad se je ponovil 8. aprila letos, v njem pa je bilo ubitih 35 ljudi; umrli so bodisi pod streli ali pod kolesi oklepnikov.
Baronica Ashton, že pred meseci smo vas poslanci opozorili na nevarnost takega pokola in vas večkrat pozvali k ukrepanju.
Za naša opozorila se več mesecev niste zmenili, odzvali ste se šele po katastrofi. Res je bolje ukrepati pozno kot nikoli, ampak naslednji napad lahko prerase v prelitje krvi grozovitih razsežnosti, če ne boste te humanitarne takoj uvrstili na vrh svojega delovnega programa.
Rešitev poznamo, kot vam je razložil gospod Stevenson. Upamo, da jo boste s takojšnjim in odločnim ukrepanjem omogočili, in pozdravljamo zavezo, ki ste jo sprejeli to dopoldne.
Tri tisoč štiristo nemočnih moških in žensk, obkoljenih s tanki, upira oči v nas in upa, da bomo ravnali v skladu s svojimi vrednotami. Parlament je naredil, dela in bo naredil vse, kar je v njegovi moči. Prosimo vas, da se enako vneto posvetite reševanju teh življenj.
Če boste ravnali tako, kot upamo, da boste, nas boste imeli ob strani. Če ne, pa boste morali odgovarjati lastni vesti in naši zbornici.
Dominique Baudis
(FR) Gospod predsednik, Evropska unija je uvedla sankcije proti Siriji. Žal pa je videti, da jo je pri tem nekoliko hromil strah, skrb, da ne bi sankcije zadele tudi voditelja sirskega režima.
To neodločnost in nejasnost si demonstranti seveda razlagajo kot vrsto izdaje, oblasti pa kot popuščanje, ki jim dopušča okrepitev represije, represije, ki je tako surova, da si težko predstavljamo, da bi bila Sirija lahko celo izbrana za članico Sveta ZN za človekove pravice, ko pa sirske oblasti prav zdaj preprečujejo opazovalcem ZN vstop v mesto Dera, prizorišče grozovitega nasilja nad neoboroženimi civilisti.
Članstvo Sirije v Svetu za človekove pravice bi bilo žalitev žrtev in njihovih svojcev in spodbuda njenemu režimu k nadaljnji uporabi grobe sile proti lastnemu prebivalstvu ob popolnem preziru vrednot, ki naj bi jih podpiral Svet za človekove pravice.
Torej, baronica Ashton, o kakšnih diplomatskih možnostih za preprečitev take polomije razmišljate?
Anna Ibrisagic
(SV) Gospod predsednik, ker imam na voljo samo eno minuto, bom zelo kratka. Dva kolega poslanca sta že omenila konflikt v Gorskem Karabahu in zapletanje razmer na tem območju. Vsa poročila kažejo, da so se razmere v zadnjih tednih dramatično spremenile. Glede na to, da lahko spremljamo določene vojaške premike na območjih Azerbajdžana pod armensko zasedbo, to je v Gorskem Karabahu, vas sprašujem , baronica Ashton, ali vam je dogajanje znano in ali skušate na kak način odvrniti nevarnost zaostritve, ne le tega konflikta, ampak tudi razmer na zasedenih ozemljih Gruzije? To moje vprašanje je le izhodišče in kasneje vam bom poslala še vprašanje v pisni obliki. Hvala.
Ana Gomes
Gospod predsednik, kako lahko EU nastopa kot braniteljica zakonitosti in varnosti ljudi, ko niti ne ugotavlja, kdo so zločinci, ki prepuščajo begunce v Sredozemlju smrti, in jim ne sodi? Baronica Ashton, Bašar al Asad bi moral biti ne le prvo ime na seznamu sankcij EU, ampak tudi ime na seznamu zločincev, ki bi jim moralo soditi Mednarodno kazensko sodišče ali katero od evropskih sodišč za surovo zatiranje sirskega ljudstva.
V Libiji bi morala poleg urada v Bengaziju EU že vzpostaviti tudi EUFOR, ne le v podporo humanitarni pomoči žrtvam napadov, npr. v Mistrati, ampak tudi za izvrševanje embarga na orožje na kopenskih in morskih mejah, kot priporoča Parlament. Za to ni potrebna nobena nova resolucija ZN niti prošnja, potrebne je le politična volja držav članic. Če prevzamete pobudo, lady Ashton, in opomnite države članice na njihove odgovornosti, vas bo Parlament odločno podprl. In za konec, glede na to, da je palestinska sprava velik korak ...
(Predsednik je prekinil govornico)
Antonyia Parvanova
Gospod predsednik, res je, da nemiri na Bližnjem vzhodu in v severni Afriki terjajo okrepitev vloge Evropske unije v Sredozemlju, rada pa bi se dotaknila vprašanja drugega ladijskega konvoja v Gazo.
Vsi imamo še v spominu izid prvega konvoja in njegove učinke na pogovore in poskuse obnovitve bližnjevzhodnega mirovnega procesa. Omenili ste, gospa podpredsednica/visoka predstavnica, da dvomite v kaj bolj pozitiven izid nove pobude take vrste. Rada bi vas vprašala, ali nam lahko posredujete kakšne nove podatke o dejanskih potrebah po humanitarni pomoči v Gazi ali o blagovni in denarni pomoči, ki zdaj doteka prek obstoječih mejnih prehodov iz Izraela in Egipta. Ali ste se že, oziroma, ali se nameravate obrniti na države članice in na Izrael in z njimi razpravljati o poteku te pobude in morda predlagati kak konkreten poseg Evropske unije, ki bi lahko prispeval k odgovornejšemu izidu?
Heidi Hautala
Gospod predsednik, moje pripombe so namenjene baronici Ashton.
Podpredsednica/visoka predstavnica, danes ste lahko povsem jasno slišali, da Parlament v celoti podpira vašo vodilno vlogo in zahteva, da prevzamete pobudo v naši skupni zunanji in varnostni politiki. Slišali ste tudi niz vprašanj kolegov o tem, kdo in katere države članice blokirajo naša skupna prizadevanja. Predlagam vam, da v tem času, ko Evropska služba za zunanje delovanje vzpostavlja svoja pravila dostopa do podatkov in dokumentov, poskrbite, da bo to sodobna organizacija, dostopna državljanom, ki zunanje politike ne bo obravnavala kot domeno peščice v tajnosti delujočih diplomatov. Prepričana sem, da bi to bila najboljša spodbuda našim skupnim prizadevanjem za resnično skupno zunanjo in varnostno politiko.
Peter van Dalen
(NL) Gospod predsednik, baronica Ashton, razmere na Bližnjem vzhodu pomenijo hudo grožnjo. Spremljamo diskriminacijo, vključno s strukturno diskriminacijo, kristjanov v več islamskih državah. Krščanska skupnost v Iraku je že več kot prepolovljena. Zdaj lahko enak pojav spremljamo v Egiptu. Starodavna koptska skupnost doživlja napade, primerov nadlegovanja v vsakdanjem življenju ni mogoče niti prešteti, dogajajo se prisilne poroke, cerkve praktično ni mogoče zgraditi. Februarja lani sem tu sprejel obisk 60 Koptov in prosili so me za našo pomoč.
Zato vas prosim dve stvari, baronica Ashton: Postavite Kopte na vrh seznama vaših političnih prednostnih nalog. Ustaviti moramo sistematično diskriminacijo, katere žrtev so. Drugič, dne 20. januarja smo v naši zbornici zahtevali oblikovanje strategije EU za svobodo veroizpovedi in stalno spremljanje izvajanja politike na tem področju. Uresničite to, prosim! Hvaležen vam bom za odziv. Hvala za potrpljenje.
Ilda Figueiredo
(PT) Gospod predsednik, zunanja, varnostna in obrambna politika Evropske unije so predvsem politike varovanja gospodarskih in geostrateških interesov evropskih sil. Vedno bolj so usklajene z Združenimi državami Amerike in Organizacijo Severnoatlantske pogodbe (Nato) in postavljajo razvojno sodelovanje in pomoč na drugo mesto.
Rezultati tega so v glavnem katastrofalni, kot je jasno iz primerov Afganistana, Palestine, Iraka, Libije in drugih držav. Na splošno prevladuje politika dvojnih meril, ki varuje gospodarske interese evropskih proizvajalcev orožja, ki služijo milijone s prodajo orožja diktatorjem, ti pa ga potem uporabljajo za pokole lastnih prebivalcev in ljudi v sosednjih državah.
Zato iz te razprave izhaja nekaj ključnih vprašanj, namreč, ali bo končno prišlo do sprememb pri politiki trgovanja z orožjem in kaj konkretnega bomo storili, da bomo ustavili ekspanzionistično in hujskaško politiko Izraela ...
(Predsednik je prekinil govornico)
Jaroslav Paška
(SK) Gospod predsednik, baronica Ashton, vsem nam je jasno, da ne moremo pričakovati od vas, da bi v tem kratkem času od ustanovitve vaše službe že lahko zagnali obsežne varnostne operacije na kriznih območjih po vsem svetu.
Na drugi strani pa vam vaša služba že zagotavlja obilo možnosti za pogajanja povsod tam, kjer ima lahko EU s svojimi mnenji in političnim vplivom koristno vlogo. Eden od problemov, ki neposredno zadeva EU in za katerega bi bilo treba najti rešitev z razumnimi pogajanji, je okupacija ozemlja EU na Cipru s strani turške armade.
Turčija je prednostna partnerica EU in navzven izraža jasen interes za polno članstvo v naši evropski skupini. Zato sem trdno prepričan, da bi morali v celoti izkoristiti možnosti, ki vam jih vaš položaj že zagotavlja, za rešitev tega kočljivega vprašanja, ki neposredno zadeva tudi EU.
Andrew Henry William Brons
Gospod predsednik, samoumevno je, da sta zunanja in varnostna politika neodtujljivi domeni suverene države. Prenašanje teh nalog na nadnacionalni organ pomeni preziranje ali razvrednotenje osrednjega vprašanja odnosov med državami članicami, ali pa celo de facto priznanje, da države niso več suverene.
Nič ni narobe s politiko EU, ki si prizadeva odpraviti nevarnost kakršne koli vojne v Evropi, zavračam pa podmeno, da se je v ta namen treba odreči suverenosti. Med naloge vsake evropske države bi moralo spadati tudi varovanje velikih dosežkov Evrope, da ne zaidejo na stranpoti ali razvodenijo. Napadalnim vojnam, v katerih ne gre za legitimne interese evropskih narodov, se moramo izogibati za vsako ceno. Prav tako se ne smemo spuščati v zakulisno agitiranje, s katerim skušamo včasih dvolično sejati tako imenovane "evropske vrednote" v nerodovitno zemljo.
Preprečiti moramo, da bi Evropa postala začasno pribežališče za priseljence iz tretjega sveta. Njihove kulture so produkt posameznih narodov. Če pripeljemo prebivalstvo tretjega sveta v Evropo ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Marco Scurria
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, zahvaljujem se baronici Ashton za njeno današnje poročilo. Opomnil pa bi jo rad, da se javno mnenje v Evropi žal ne zaveda prisotnosti Evropske unije. Kot je omenilo že precej kolegov poslancev, je naša zunanja politika še precej nerazvita, kar je očitno tudi iz nekaterih dogodkov v zadnjih dneh.
Evropa ne sme ostati ob strani v primeru tabora Ašraf: v tem taboru ni na preizkušnji samo mednarodna politika, ampak tudi varstvo človekovih pravic. naša dolžnost je posredovati v tem delu sveta, prav tako kot v Siriji. Ta država je v resnično hudem položaju, stanje na področju človekovih pravic in možnost odprave diktatorskega režima morata spodbuditi zanimanje Evropske unije ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Boris Zala
Gospod predsednik, samo ena pripomba: Menim, da vedno dejavnejša zunanja politika Ankare pomeni za evropsko zunanjo politiko nove izzive in nove priložnosti. Gospa visoka predstavnica, menim, da bi bilo treba vzpostaviti institucionaliziran dialog o temeljnih strateških vprašanjih, kot so energetska politika, stabilnost zahodnega Balkana in Kavkaza, iransko jedrsko vprašanje ali sedanje demokratično prebujanje na Bližnjem vzhodu.
Turčija ima lahko konstruktivno vlogo zlasti kot pomočnica EU pri utrjevanju dosežkov tega demokratičnega prebujanja na Bližnjem vzhodu. Tak dialog pa ne bi smel nadomestiti, pač pa samo dopolniti in okrepiti turška prizadevanja za pridružitev.
Predsednik
Besedo dajem gospodu Albertiniju, ki sta mu kot poročevalcu ostali še dve minuti.
Gabriele Albertini
Gospod predsednik, za prvi govor sem imel na voljo štiri minute, izrabil pa sem samo dve. Zdaj, ko imam ti dve minuti, bi rad prosil, če lahko izkoristim za svoj končni govor štiri minute.
Predsednik
Imate popolnoma prav: pripadajo vam štiri minute. Sami pravite, da ste dve že porabili, tako imate torej na voljo še dve.
Za svoj govor imate na voljo štiri minute.
Gabriele Albertini
(IT) Ne, gospod predsednik, prvič sem govoril dve minuti, na voljo pa sem imel štiri minute ...
Predsednik
Gospod Albertini, za dva govora vam pripadajo štiri minute. Dve ste porabili. Beseda je vaša in ravnali bomo prožno, nikakor pa ne bi rad stvari privedel tako daleč, da vas ne bo nihče slišal. Hočem, da vas poslanci slišijo, če se bova prerekala še pet minut, pa ne bo nihče več poslušal vaših besed.
Gabriele Albertini
(IT) Gospod predsednik, ker mi v dveh minutah ne bi uspelo povedati vsega, kar sem se namenil, se odrekam besedi.
Predsednik
Najlepša hvala, gospod Albertini. Vsi smo vam hvaležni in škoda je, da ne moremo prisluhniti vašemu govoru.
Roberto Gualtieri
poročevalec. - (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, mislim, da je imel gospod Albertini prav, kajti kot poročevalcu mu pripadajo štiri minute za govor in dve za odgovor. Dovoljujem si opomniti, da je bil upravičen do svojih štirih minut.
Osebno menim, da je bila razprava zanimiva in pomembna in da kaže, kako enoten je Parlament in kako je pripravljen nakloniti svojo podporo doslednemu in uspešnemu zunanjemu delovanju Evrope. Nismo slišali samo kritik očitnih pomanjkljivosti pri delovanju Evrope v zadnjih letih, ampak tudi predloge oziroma ponudbe strateškega partnerstva med Parlamentom in drugimi institucijami, da bi Evropa postala prepričljiv akter na področju varnosti in obrambe. Prepričan sem, da tako partnerstvo ne bi bilo samo priložnost, ampak je tudi nuja, kajti, če držijo naše besede, da je povezani pristop Evrope tudi njena glavna moč, bo za uresničitev takega povezanega pristopa potrebna podpora telesa, ki bo imelo zagotovljene jasne zakonodajne in proračunske pristojnosti. Tudi iz tega razloga menim, da bi morali najti uravnoteženo rešitev za medparlamentarno sodelovanje.
Razprava je razjasnila, kako moramo ravnati. Najprej moramo oceniti vse možnosti, ki nam jih nudi Pogodba: s trajnim strukturiranim sodelovanjem in s členom 44, ki omogoča delegiranje nalog v zvezi z izvajanjem misij posamezni državi članici, a v skladu s postopkovnim okvirom EU, kar ni isto kot ponovna nacionalizacija. Uporabiti moramo obstoječe strukture - za začetek Evropsko službo za zunanje delovanje - in si zastaviti ambiciozne naloge na področju zmogljivosti. Seveda moramo vedeti, kako zagotoviti sposobnost vodenja.
Radi bi se zahvalili baronico Ashton za njeno prizadevnost in za pomembne izjave, ki smo jih slišali od nje. Njena misel, da lahko majhna skupina uresniči velike stvari, je vabljiva, ampak Evropa je velika civilizirana sila, ki ne sme bežati pred svojimi odgovornostmi.
Predsednik
Gospod Albertini, prosim, sprejmite moje opravičilo. Ugotovil sem, za kaj je šlo. Imeli ste štiri in dve minuti. Za prvi govor ste uporabili tri minute. Torej so vam preostale še tri minute in ravnali bomo z vso potrebno prožnostjo.
Gabriele Albertini
Gospod predsednik, gospe in gospodje, med zaslišanjem v Odboru za zunanje zadeve je eden od članov zastavil visoki predstavnici/podpredsednici vprašanje s skrito ostjo. Povedal je, da je Henry Kissinger na kritike izolacionistične drže Združenih držav, zlasti v zvezi z Evropsko unijo, odgovoril: "Tam nimam kolega zunanjega ministra, niti nimam telefonske številke, na kateri bi lahko govoril z Evropo".
Član Odbora je nato vprašal baronico Ashton: "Ali zdaj imamo zunanjega ministra in telefonsko številko, na katero lahko kliče?". Njen zelo britanski odgovor se je glasil: "Da, to delo opravljam jaz, čeprav mi pravijo visoka predstavnica/podpredsednica, ne pa zunanja ministrica. Imamo tudi telefonsko številko, vendar se na njej oglasi elektronska tajnica z navodilom: za britansko stališče pritisnite 1, za francosko 2, za nemško 3 in tako naprej".
Baronica Ashton, naslednje sporočilo ste slišali v precej govorih kolegov poslancev, vsebuje pa ga tudi moje poročilo. V svetu slišite veliko glasov, vendar pazljiveje prisluhnite našemu glasu - glasu Parlamenta - saj dosledno podpiramo evropsko politiko, in ne poslušajte le glasov držav članic, ki jim odgovarjate v Svetu, ali glasu Komisije, ki mu tudi odgovarjate na ustreznih mestih.
Želel bi si, da bi imeli tudi tretji kraj, kjer bi lahko izražali svojo tretjo lojalnost. Ta kraj je središče naše dvorane, za govorniškim odrom, saj vi pomenite Svet, Komisijo, pa tudi Parlament. Prepričan sem, da moramo ta dialog razvijati in krepiti, da bo imela naša zunanja politika demokratično legitimnost in da jo bodo usmerjali in nadzorovali državljani Evrope. Pomagali vam bomo pri uresničevanju te vloge.
María Muñiz De Urquiza
poročevalka. - (ES) Gospod predsednik, kar zadeva tabor Ašraf, ni na mestu nič manj kot naša obsodba kršitev človekovih pravic, ki so se zgodile v njem. Obsodbe zlorab človekovih pravic pa ne smemo nikoli pomešati s politično podporo gibanju v taboru Ašraf.
V Iranu imajo demokratično opozicijo, katere predstavnik so Zeleno gibanje in različne politične skupine v tem gibanju, obsodbe kršenja človekovih pravic pa ne smemo pomešati s politično podporo tej skupini.
Poleg tega bi rada podpredsednico Komisije in visoko predstavnico prosila, naj ob sprožitvi oziroma odprtju preiskave razmer v taboru Ašraf sproži tudi preiskavo kršitev človekovih pravic, ki jih nad prebivalstvom izvajajo mudžahedini in ki so jim priče in jih dokumentirajo organizacije, kot je Human Rights Watch.
V zvezi z mojim poročilom, baronica Ashton, bi vas rada posebej opozorila na točko 6, v kateri pozivamo k pripravi bele knjige s strateškim orisom vloge Evropske unije v mednarodnih organizacija v obdobju do leta 2020.
Rada bi se zahvalila poročevalcem v senci za pomoč pri pripravi in sestavljanju poročila, rada pa bi tudi izrazila obžalovanje, ker so določene drobnjakarske sile v Parlamentu preprečile, da bi bila v mojem poročilu navedena akademska organizacija, katere študija je služila kot podlaga za poročilo. To je organizacija Fundación Alternativas, ki je prispevala kakovostno podlago za moje delo, pa tudi za delo poročevalcev v senci in sekretariata pri pripravi poročila. Upam, da bo poročilo koristilo pri političnem usmerjanju in spodbujanju ponovne opredelitve vloge Evropske unije v mednarodnih organizacijah.
Predsednik
Gospodu bi rad povedal, da je bila še pred mojim prevzemom predsedovanja sprejeta odločitev, da se v tej razpravi ne uporablja postopka z modrim kartončkom, zato, da bi omogočili besedo prav vsem poslancem, ki so zaprosili zanjo.
Catherine Ashton
podpredsednica Komisije in visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. - Gospod predsednik, rada bi se zahvalila spoštovanim poslancem za celovito razpravo. Gospod Albertini, z veseljem se lahko postavim kamorkoli v tej dvorani - sumim, da bi bilo nekaterim ljudem ljubše, če me ne bi bilo tukaj - in z veseljem govorim z govorniškega odra, ki je seveda najprimernejše mesto. Zelo cenim delo, ki sta ga vi osebno, gospod Albertini, in drugi poročevalci vložili v pripravo po mojem mnenju resnično uporabnih in koristnih poročil, ki zajemajo celotni spekter evropskega delovanja.
Želim pa tudi povedati, da je usklajenost delovanja večja, kot bi si lahko mislil kak poslušalec te razprave. Imamo trdna enotna zunanjepolitična stališča o nizu vprašanj, od splošnih vprašanj naše skrbi za človekove pravice do vprašanj našega konkretnega delovanja na Bližnjem vzhodu in v našem sosedstvu, o Srbiji in Kosovu, o Bosni, o našem pristopu v Afriki, kjer danes z upanjem čakamo, da se bodo razmere na Slonokoščeni obali vendarle začele urejati, Uganda pa nam vzbuja skrbi.
Vsa ta stališča oblikujemo skupaj s 27 ministri v Svetu za zunanje zadeve in za to jim moram izreči priznanje. Menim, da se duh doslednosti pri tem ves čas krepi. Ostaja nam še precej dela - temu ne oporekam - in vi od nas pričakujete, da bi naredili še več, vendar ne smemo podcenjevati niti že doseženega niti naših vloženih prizadevanj. Torej želim zunanjim ministrom izraziti priznanje; dejstvo je tudi, da pogosto govorijo v imenu nas vseh, saj vendar ne moremo biti na vseh koncih sveta naenkrat. Danes so zunanji ministri na obiskih na različnih koncih sveta in s seboj nosijo moja sporočila, sporočila Evropske unije. Tudi to je pomemben vidik našega dela.
Naj povem še to, da smo skoraj vedno prvi, ki objavimo izjave, prvi, ki se oglasimo in povemo, kaj bi se po našem mnenju moralo zgoditi. Prav moja služba je objavila neuradno sporočilo o sankcijah proti Siriji; krmilo držimo v rokah. Morda o tem ne poročamo vedno, bi rekla, morda res ne polnimo naslovnic evropskega tiska, ampak smo prvi, ki dejansko objavimo svoje izjave, in sestavimo jih na stotine, saj svoje delo dosledno opravljamo z občutkom za njegov pomen, doslednost pa je osrednji dejavnik, o katerem razpravljamo danes.
V razpravi smo se posvetili nekaterim delom sveta, v drugih govorih pa ste spoštovani poslanci odprli niz vprašanj, katerih obravnave še nismo zaključili.
Gospod Salafranca je govoril o tem, kaj se je ta konec tedna zgodilo z gospodom Sotom na Kubi zadnji in to zadevo pazljivo preučujemo. Zaprosili smo za podrobnejše podatke o zadevi, saj je jasno, da je to področje skrajno pomembno.
Nekateri spoštovani poslanci ste spraševali o Gazi, o tem, ali skrbimo, da pomoč pride do prejemnikov, ali še naprej nudimo podporo ljudem v Gazi - to počnemo, sodelujemo pa tudi v dialogu, katerega namen je razširiti in izboljšati to podporo.
Naslednja zadeva so dogodki v Gorskem Karabahu, v katerih sta vpletena Azerbajdžan in Armenia; imeli smo že razgovore z obema stranema in podpiramo delovanje Francije, ki skuša pospešiti procese na tem območju.
V Albaniji se pogovarjamo s predsednikom vlade in z opozicijo o tem, kako bi lahko dialog stekel.
Seveda je tu še celotna Afrika, dve državi sem že omenila, lahko pa bi govorili še o vrsti drugih, nenazadnje o sedanjih dogajanjih v Sudanu in o tem, kolikšnega pomena je poskrbeti, da bo Južni Sudan ustanovljen kar najbolj uspešno.
Naslednja tema je Ukrajina, pomembna sosednja država, ki jo je, če se prav spomnim, omenil gospod Saryusz-Wolski, omenili pa ste jo tudi drugi.
Imamo celo paleto nalog in opraviti moramo vse. Zato, spoštovani poslanci, naj vam rečem le, da je pomembno to upoštevati.
Naj v zadnjih preostalih minutah skušam razbliniti nekatere od bajk, ki se pletejo. Ne zanimam se za sedež v Varnostnem svetu. Hotela sem samo doseči ustrezen status EU v Generalni skupščini ZN, in dosegli smo ga, ne da bi temu kdo nasprotoval, spoštovani poslanci pa se gotovo zavedate, da je bilo za to potrebnega veliko dela, za kar bi rada izrazila priznanje vsem sodelujočim; zdaj torej ta močnejši glas imamo.
Menim, da si je treba ogledati tudi naše dejansko delo na področju SVOP, saj ne smemo zadev zamegljevati z opisi, ki niso točni. Samo v Libiji nam je uspelo z našo pomočjo omogočiti 55 tisoč ljudem povratek domov. V Evropskem svetu nisem nasprotovala prepovedi letenja in to lahko potrdi ministrski predsednik Cameron; nikakor nisem dejala česa takega. Vse, kar sem dejala, je bilo, da je za njeno učinkovitost in pravočasnost nujno, da tisti, ki lahko ukrepajo hitro, to tudi storijo.
Kar zadeva naše delegacije, podpiram poskuse, da bi okrepili, kar imamo na voljo, z odprtjem urada v Bengaziju in okrepili našo dejavnost v Iraku. Ne mešajmo pa tega z dogajanjem v drugih državah, kot so Bahami. Osebje na Bahamih je razvojno osebje Komisije, ki sodeluje v programih za podeželje, za kmetijstvo, na najrevnejše prebivalstvo, in po mojem mnenju tu ne gre za izbiro "ali-ali".
Spoštovani poslanci, v pomoč državam po svetu moramo storit vse, kar je v naših močeh. Naj zaključim s svojimi uvodnimi besedami, da nam ne manjka ambicij, potrebujemo pa zmogljivosti in sredstva, da bomo lahko svoje delo opravljali ustrezno, moramo se navaditi doslednosti, moramo nadgraditi in okrepiti, kar delamo, in to bomo tudi storili, ampak to bomo delali skupaj s 27 državami članicami Evropske unije, ki jih bomo včasih potiskali, včasih vlekli, včasih pa z njimi delali z ramo ob rami, pri tem pa bo vaša podpora neprecenljiva.
(Aplavz)
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje o treh poročilih bo potekalo danes ob 12:30.
(Seja je bila za nekaj trenutkov prekinjena)
Pisne izjave (člen 149)
Elena Băsescu
Rada bi čestitala kolegu gospodu Albertiniju za temeljito poročilo. Ponovno obravnava področja, kjer bi morala biti EU dejavnejša. Med njimi lahko omenim vzhodno partnerstvo in sinergijo Črnega morja. Ti dve pobudi sta osrednjega pomena teko za utrjevanje odnosov z državami v neposrednem sosedstvu kot za energetsko varnost.
Sklic vrha vzhodnega partnerstva to jesen in ustanovitev parlamentarne skupščine Euronest sta obetavna znaka, ki kažeta, da se sprejete smernice uresničujejo.
Med prednostne naloge skupne zunanje politike je uvrščena tudi krepitev odnosov z Republiko Moldavijo, namen tega procesa pa je sklenitev pridružitvenega sporazuma z EU. Omemba te točke bo zagotovila napredek pri dvostranskih pogajanjih.
Rada izpostavila tudi pomen, ki ga Parlament pripisuje ureditvi nerešenih sporov, zlasti spora v Pridnestrju. Ta korak pozdravljam, zlasti po neuspehu dialoga na Dunaju prejšnji mesec. Podpiram nadaljevanje pogajanj po formuli 5 + 2.
Proinsias De Rossa
v pisni obliki. - Evropa ne sme še enkrat pustiti palestinskega ljudstva na cedilu. Danes, po nepričakovanem spravnem sporazumu med Fatahom in Hamasom, s katerim se podpisnici zavezujeta ustanoviti tehnično nestrankarsko začasno vlado in razpisati predčasne volitve, mora Evropa izrabiti priložnost za prevzem pozitivne vloge v tej regiji. To lahko doseže le s sodelovanjem z začasno vlado, ki bo sestavljena v naslednjih dneh, s podpiranjem predčasnih volitev in, najpomembneje, z zavezo, da bo polno spoštovala izid volitev in sodelovala z novo vlado, ki bo vzpostavljena na podlagi volitev. Evropa ne sme na eni strani sodelovati z demokratičnimi gibanji v Libiji, Siriji, Tuniziji in Egiptu, na drugi strani pa zavračati sodelovanje z vlado, ki jo bo demokratično izvolilo palestinsko ljudstvo. Začetni odziv Izraela na spravo, to je zaseg davkov, ki gredo palestinskim oblastem, je nezakonit in ima lahko katastrofalne posledice za mir, saj ogroža državotvorna prizadevanja predsednika vlade Salema Fajada. EU mora posredovati in v celoti pokriti izpad davčnih prihodkov, obenem pa jasno povedati, da bo ta finančna sredstva izterjala od Izraela v obliki zamrznitve obveznosti EU do Izraela v enakem znesku, dokler ne bo ta država nehala kršiti mednarodnega prava.
Ágnes Hankiss
v pisni obliki. - Leta 2010 sem komisarki Malmström predložila pisno vprašanje o tem, kakšne ukrepe je sprejela Komisija, da bi se razkrila vloga nevladnih organizacij pri financiranju terorizma. Načrti organizatorjev lanskoletnega konvoja, da bi svojo akcijo ob obletnici incidenta ponovili, pa tudi javna obravnava, ki so jo poslanci iz političnih skupin GUE in Zelenih/EFA organizirali v Parlamentu dne 10. maja, vrača to vprašanje v ospredje pozornosti. Če so nam Evropejcem mir, demokratizacija Bližnjega vzhoda, izkoreninjenje skrajne revščine in izboljšanje življenjskih razmer v Gazi končni cilj, konvoj ni pravo sredstvo za dosego tega plemenitega cilja, kot je v svoji razpravi izpostavila tudi podpredsednica/visoka predstavnica. Ne moremo nekega dejanja označevati za humanitarno akcijo, če je to samo na videz. Sodnik Bruguière, ugleden in priznan strokovnjak za boj proti terorizmu, je dokazal, da je imel organizator konvoja, gibanje IHH, stike z Al Kajdo. Krovna organizacija IHH, Unija dobrih, podpira delovanje radikalnih skrajnežev tako, da jim prodaja orožje. Prosim kolege poslance, naj se vzdržijo izrabljanja bližnjevzhodne krize za lastne politične cilje, ki nimajo nikakršne povezave z mirovnim procesom, in naj se vzdržijo pristranske drže, ki je precej podobna jeziku in mehanizmom, ki so jih proti Izraelu uporabljali komunisti in Sovjeti.
Jiří Havel
Predlog resolucije jasno kaže, da pri uveljavljanju ustreznih določb Lizbonske pogodbe ostaja še nekaj resnih pomanjkljivosti. Države članice ne morejo biti zadovoljne ob tem, ko Evropski parlament (EP) "nujno poziva" Evropski svet, naj oblikuje "evropsko strategijo za zunanjo politiko", ali ko poziva Evropski svet, "naj se pri izvajanju te naloge vključi v politični dialog z EP". Če bi evropsko strategijo za zunanjo politiko že imeli, bi bilo ravnanje EU na tem področju mnogo bolj uravnoteženo, na primer v zvezi s premiki v arabskem svetu ali v zvezi z dvojnim ali celo trojnimi merili, ki jih uporabljamo za države na tem območju.
Še eno težavo predstavljajo stališča EU do vedno bolj razburkanih dogajanj na Balkanu. EU še ni našla "ključa" za to regijo in nima sistematičnega pristopa do nje. Posledica tega je, med drugim, strmo padanje ugleda EU in privlačnosti članstva v EU v državah zahodnega Balkana. Zamisli Valentina Inzka, visokega predstavnika mednarodne skupnosti in posebnega predstavnika EU za Bosno in Hercegovino, o pristopu do Srbije, težav ne bodo rešile, ampak bodo imele ravno nasprotni učinek.
Danuta Jazłowiecka
Prejšnji teden je zaznamoval še posebej pomemben dogodek. Po dolgotrajnih pogajanjih nam je končno uspelo prepričati partnerje v Združenih narodih, da so EU podelili nov status v tej organizaciji. To je vsekakor uspeh, še zlasti, če upoštevamo prvotno nasprotovanje Generalne skupščine. Ne smemo pa se predati slepemu zmagoslavju in pričakovati, da bo od danes naprej EU zastopala enotno stališče v tem forumu Združenih narodov. To, da nas zdaj zastopa predsednik Evropskega sveta ali visoka predstavnica, še ne pomeni, da bodo države članice zagovarjale skupno stališče pri posebej spornih zadevah. Primer Libije razkriva, kako globoka so razhajanja med nami celo pri zadevah, ki so videti samoumevne, na primer pri zaščiti civilnega prebivalstva. Zato moramo jasno povedati, da bo brez politične volje držav članic ta sklep brez pomena. Zato ne morem soglašati z gospod Ashton, da bo svet slišal en, jasen, glas EU. Nasprotno, bojim se, da bomo še dolgo imeli opravka z množico glasov, saj bodo enotnost stališč EU slabile ne le stalne članice Varnostnega sveta, ampak tudi predsedstvo, ki si po uveljavitvi Lizbonske pogodbe še išče svoje mesto. Kako namerava gospa Ashton zagotoviti enotnost glasov EU v Združenih narodih in kako namerava utrditi ugled EU v tej organizaciji?
Tunne Kelam
, v pisni obliki. - Pogledi podpredsednice Komisije in visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko se mi zdijo spodbudni: zaveda se, da poleg izjav štejejo dejanja. Baronica Ashton, rad bi vas spomnil na nasvet Josepha Daula: ne bojte se, pa boste uživali podporo Parlamenta.
Naša skupna odgovornost je dopovedati avtoritativnim oblastnikom, da svoje temeljne vrednote jemljemo resno. Po zahteva, prvič, pogojevanje: pripravljenost, da se ne omejimo na predloge in prošnje, ampak znamo tudi boleče udariti, t.j. uvesti sankcije proti režimom, ki ne spoštujejo niti življenj lastnih podložnikov. Strinjam se, da morajo sankcije proti Siriji zadeti več sto ljudi, ne le ducata.
Zahvaljujem se vam za obsodbo pokola v taboru Ašraf dne 8. aprila 2011. Toplo vam priporočam, da v tej zadevi upoštevate jasno sporočilo Evropskega parlamenta iz aprila 2009: potrebno je jasno in prepričljivo sporočilo, da je EU resnično mar za življenja 34 neoboroženih pripadnikov iranske opozicije in da ne bo več dopuščala teptanja njihovih svoboščin in dostojanstva. Pozivam Komisijo, naj prevzame vodilno vlogo pri predlagani rešitvi s preselitvijo.
Jaromír Kohlíček
Skupna zunanja in varnostna politika je že ves čas velik problem v EU. Na eni strani so velike države že tradicionalno navajene zanašati se na lastne sile; še zlasti Francija in Velika Britanija imata še vedno občutek, da sta velesili. To je razvidno iz pristopa k reševanju zunanjepolitičnih problemov. V zadnjem času je ta pristop usmerjen predvsem v vojaško reševanje sporov vseh vrst, vojaškemu posredovanju daje prednost pred mirnim reševanjem. Menim, da je utemeljeno prepričanje, da se svet danes razvija v smer večpolarnosti, mednarodno pravo in Ustanovna listina OZN pa narekujeta miroljubno zunanjo politiko. Namesto da se spušča v vojaške pustolovščine, katerih najnovejši zgled spremljamo v Libiji, mora današnji svet vse svoje napore usmeriti v boj proti revščini in nepismenosti in v reševanje drugih hudih problemov. V ta namen sta nujna nadzor nad orožjem in razorožitev, vključno s sklenitvijo splošnih sporazumov o razgradnji jedrskega orožja. Pomembna sestavina zunanje politike EU bi morala biti tudi pomoč pri odpravljanju posledic nesreč. Te operacije ne bi smele biti vezane na vojaško posredovanje. Policijsko posredovanje je dopustno le v skrajnih primerih, na podlagi resolucij ZN, za zaščito delavcev na področjih socialnega varstva, zdravstva in javnih storitev ter za usposabljanje policijskih sil. Skupna zunanja in varnostna politika mora biti strogo ločena od Nata. Iz teh razlogov Konfederalna skupina Evropske združene levice - Zelene nordijske levice ne bo podprla tega poročila.
Mariya Nedelcheva
Pred tednom dni je Generalna skupščina ZN pooblastila EU, da na njenih zasedanjih govori z enim glasom. V prihodnje bodo naši visoki predstavniki lahko posredovali sporočila Unije v najvišjem mednarodnem telesu. Ta ukrep je pomemben korak pri uveljavljanju Lizbonske pogodbe, vendar sam po sebi ne zadostuje. EU potrebuje pravo strategijo, da bo lahko dejansko izvrševala pristojnosti, ki jih ji je podelila Lizbonska pogodba. Najsi bo v Varnostnem svetu, v Svetu za človekove pravice, v Natu, v STO ali v skupini G20 - ne smemo dopuščati, da se mora EU skrivati v senci. Še več, prevzeti moramo vodilno vlogo pri vzpostavljanju svetovnega parlamentarnega sistema. Visoka diplomacija je nedvomno nujna, izvajati pa jo je treba ob posvetovanju z ljudmi. In kako bi lahko to dosegli bolje kot tako, da omogočimo državljanom vsega sveta zastopanost v ZN? Imamo Evropski parlament, imamo tudi regionalne parlamente, kot je skupna parlamentarna skupščina AKP-EU. Danes pa je potreben svetovni parlament. Baronica Ashton, Evropska unija mora biti ambiciozna. Upam, da boste ta predlog uvrstili v svojo belo knjigo.
Kristiina Ojuland
v pisni obliki. - Najprej bi rada izrazila svojo iskreno zahvalo baronici Ashton za polno podporo, ki jo Unija nudi Estoniji pri poskusih, da bi rešila krizo s talci v Libanonu. Usoda ugrabljenih Estoncev pa je še vedno na milost in nemilost v rokah ugrabiteljev. Zato vam bomo hvaležni za vaše nadaljnje sodelovanje in pomoč pri njihovem reševanju.
Če se obrnemo k prihodnosti skupne zunanje in varnostne politike, bi rada pozvala k več usklajenosti in doslednosti pri ravnanju z nedemokratičnimi režimi. Uvedli smo sankcije proti Belorusiji, nismo pa jih uvedli proti Rusiji ob primeru Magnitskega, čeprav je bilo to izpostavljeno v letnem poročilu Evropskega parlamenta o človekovih pravicah za leto 2009, pa tudi v politiki Evropske unije do te zadeve.
Še vedno vztrajamo pri politiki ene Kitajske, kljub temu, da Peking v zadnjem času stopnjuje zatiranje in nasilje v Tibetu in v regiji, kjer živijo Ujguri. Namesto, da se spogledujemo s Pekingom, bi si morali prizadevati za sklenitev sporazuma o prosti trgovini s Tajvanom, ki je cvetoča demokracija. Politike ene Kitajske je preživeta in spodkopava moralni ugled Evropske unije. Uskladimo vendar svoje politike s svojimi vrednotami!
Ioan Mircea Paşcu
v pisni obliki. - Lizbonska pogodba nam je odprla veliko priložnost za napredek na področju obrambe in varnosti. Dejstva pa kažejo, da to ni dovolj. Kljub sorazmerno številnim operacijam lahko še vedno ugotavljamo očiten razkorak med zmogljivostmi, s katerimi se opremljamo - pomislimo samo na enote za vojno delovanje - in improvizirano zbirko nacionalnih zmogljivosti, ki jo nato dejansko uporabimo, kadar mora EU posredovati. Vzemimo za primer Libijo: ker nismo dosegli političnega soglasja in ker nimamo ustreznih vojaških sredstev, je bilo treba oblikovati "koalicijo voljnih" - taki zamisli smo ognjevito nasprotovali, ko so se k njej zatekli drugi - , njeno poveljstvo pa je moral prevzeti Nato. Libija je v praksi popolnoma obšla našo SVOP, prav v času, ko bi bila ta potrebna in bi se torej lahko izkazala v praksi! Zato sem mnenja, da bi morali ponovno pretresti našo SVOP in ugotoviti, kaj moramo dejansko narediti, da bo postala delujoč koncept, v političnem in vojaškem smislu, da nas naslednjič, ko se bomo morali zateči k njej, ne bo spet pustila na cedilu kot tokrat.
Sirpa Pietikäinen
Naša skupna zunanja in varnostna politika stoji na razpotju. Lizbonska pogodba je omogočila nove, dotlej neizvedljive, oblike razvoja zunanjih odnosov Unije. Pri tem pa zaenkrat napredujemo precej počasi. Naše skupne evropske vrednote pa nam vendarle omogočajo graditi tako evropsko zunanjo politiko, ki bo slonela na trajnostnem razvoju in človekovih pravicah.
Potrebujemo jasen evropski zunanjepolitični delovni program, tako da se bo lahko EU odločno zavzemala za svetovno politiko na podlagi večstranskega delovanja. Osrednji prvini take politike bi morali biti podpora delovanja OZN in razjasnitev politike EU do OZN.
Cristian Dan Preda
Stanje v Siriji je zelo zaskrbljujoče. O njem nimamo popolnih in zanesljivih informacij, saj oblasti tujim novinarjem zavračajo dostop. Represivni ukrepi Asadovega režima pa se zaostrujejo; do zdaj je bilo po podatkih nevladnih organizacij ubitih že 600-700 civilistov, aretiranih in pogrešanih ljudi pa je skupaj še 8 000. Sirski državljani demonstrirajo že skoraj dva meseca in v njihovem boju za demokracijo jih ne smemo zapustiti. Surovo zatiranje je nesprejemljivo in ga je treba ustaviti. EU mora prevzeti vodilno vlogo pri iskanju hitre rešitve. Zato bi rad pozdravil omejevalne ukrepe proti sirskemu režimu, ki jih je sprejel Svet v začetku tedna. Storiti pa moramo še več, v sodelovanju s partnerji Unije, da bomo prisilili sirske oblasti k ustavitvi zatiranja. Asad je osamljen. Danes samo Gadafijev režim obsoja "mednarodno zaroto, ki ogroža nacionalno varnost Sirije", kar pove precej o stanju v Siriji. Na koncu bi rad poudaril, da je v sedanjih okoliščinah prošnja Sirije za članstvo v Svetu ZN za človekove pravice nesprejemljiva.
Traian Ungureanu
v pisni obliki. - Trdovratno nasilje nad koptsko cerkvijo v Egiptu in na splošno proti kristjanom na Bližnjem vzhodu zahteva takojšen odziv Evropske unije. Ogrožen je znaten del krščansko-evropske dediščine. Več sto tisoč ljudi je žrtev preganjanja zaradi verskega prepričanja. Nove egiptovske oblasti so bile deležne širokih simpatij in neposredne finančne pomoči in politične podpore od EU. Zdaj, po požigu cerkev in pobojih kristjanov v novem valu napadov, pa je čas, da EU povsem jasno pove egiptovskim oblastem, da so odgovorne za zagotavljanje varnosti v državi in za varovanje pravic in življenj vseh državljanov Egipta. Egiptovske oblasti morajo sume, da so zatiskale oči pred verskim nasiljem ali ga celo spodbujale, razpršiti s čvrsto zavezo, da bodo krščanski skupnosti v Egiptu zagotovile varnost. EU bi morala od egiptovskih oblasti zahtevati pojasnila in jim dati jasno na znanje, da bo morebitnem nadaljevanju nasilja sledila prekinitev evropske finančne in humanitarne pomoči. Tako nedvoumno opozorilo bi moralo veljati za vse obstoječe sporazume, vključeno pa bi moralo biti tudi v vse prihodnje sporazume z bližnjevzhodnimi vladami.
Zbigniew Ziobro
v pisni obliki. - (PL) Med januarsko razpravo o razmerah v Tuniziji in Egiptu in o svobodi izražanja vere sem omenil tudi tragični položaj kristjanov v arabskih državah, zlasti koptskih kristjanov v Egiptu, ki so žrtve preganjanja. Izpostavil sem radikalizaciji islama, ki svojo napadalnost usmerja na učence Kristusovega nauka. Danes lahko vidimo, da so bile moje bojazni upravičene. Spopadi v bližini cerkve sv. Menasa so samo vrh ledene gore, kar zadeva tragedijo egiptovskih kristjanov ob molku mednarodnih organizacij. S tem z zvezi se velja spomniti tudi na napade na samostan sv. Bishoja marca letos, ki sta ga prezrla tako Parlament kot gospa Ashton in v katerem je egiptovska vojska streljala na samostan, poln beguncev iz Kaira, pa tudi dejanj islamske salafistične skupnosti, ki zagovarja skrajne poglede. Aprila so izvedli vrsto napadov na na krščanske objekte v krajih Beni Ahmed, Baštil in Kamadir. Vidimo lahko, da Evropska unija še vedno ne zna oblikovati zaokrožene strategije za odzivanje na kršitve človekovih pravic v Aziji in severni Afriki in za njihovo preprečevanje v prihodnosti. Močneje bi morali pritisniti na egiptovske oblasti, naj varujejo koptske kristjane. Nujno je okrepiti oddelek za preprečevanje verske nestrpnosti Pododbora za politične zadeve Evropske službe za zunanje delovanje, posebno pozornost pa posvetiti kristjanom, žrtvam preganjanja.
