Vypočutie o zločinoch genocídy, zločinoch proti ľudskosti a vojnových zločinoch, ktoré spáchali totalitné režimy (8. apríl 2008) (rozprava) 
Predsedajúci
Ďalším bodom je vyhlásenie Komisie o zločinoch genocídy, zločinoch proti ľudskosti a vojnových zločinoch, ktoré spáchali totalitné režimy.
Jacques Barrot
podpredseda Komisie. - (FR) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, rád by som predniesol správu o vypočutí o zločinoch, ktoré spáchali totalitné režimy s cieľom riešiť oprávnené obavy nastolené Parlamentom.
Komisia a slovinské predsedníctvo dňa 8. apríla 2008 uskutočnili stretnutie o zločinoch spáchaných totalitnými režimami. Toto vypočutie požadovala Rada v apríli 2007 počas rokovaní o rámcovom rozhodnutí o boji proti rasizmu a xenofóbii. Účelom vypočutia bolo lepšie pochopiť, ako sa členské štáty vyrovnali s dedičstvom totalitných režimov a povahou postupov a praktík, ktoré boli prijaté s cieľom čeliť tejto výzve.
Vypočutie bolo zamerané na dva hlavné body: uznanie totalitných zločinov a uzmierenie. Keďže šlo o otázky citlivej povahy a s cieľom, aby táto vec nebola žiadnym spôsobom zneužitá, chcela Komisia, aby bola táto diskusia predovšetkým diskusiou medzi nezávislými odborníkmi a akademikmi z rôznych oblastí, oddanými vedecky podloženému prístupu. Členské štáty, ako aj Európsky parlament, boli prizvané na účasť a som rád, že mnohým členom Európskeho parlamentu bola poskytnutá príležitosť zúčastniť sa diskusie. Vypočutie bolo prínosné pre konštruktívnu a neemotívnu diskusiu. Všeobecne z diskusií vyplynuli štyri otázky, o ktoré sa Komisia mimoriadne zaujímala.
Po prvé, existuje názor, že staré členské štáty by si mali viac uvedomovať tragickú minulosť nových členských štátov. Nedostatok poznania treba starostlivo preskúmať, aby sa vyhlo tomu, že sa Únia rozdelí takým závažným spôsobom, ktorý by nás mal v skutočnosti spájať.
Po druhé, z diskusií vyplynulo, že predpokladom na uzmierenie je nastolenie pravdy. Duch uzmierenia, ktorý formuje proces európskej integrácie, je teraz dôležitejší ako kedykoľvek predtým. Rôzne skúsenosti týkajúce sa uzmierenia a prediskutované počas vypočutia ukázali, aká komplexná je táto úloha, ale aj, že existuje dôvod na optimizmus. Ukázali, že rešpekt základných práv je dôležitým faktorom pri dosahovaní skutočného uzmierenia.
Po tretie, zdá sa, že existuje mnoho rôznych spôsobov riešenia otázok uznania a uzmierenia sa. Neexistuje jednotný vzor pre všetkých, každý členský štát musí nájsť to, čo najlepšie vyhovuje jeho okolnostiam.
Nakoniec, diskusie odhalili, že európske inštitúcie sú vyzývané, aby riešili tieto otázky úplnejšie. Počas vypočutia predložila skupina účastníkov dokument, v ktorom navrhli mnoho návrhov na konanie. Komisia zaznamenala túto výzvu na výraznejšie zapojenie sa Európy v týchto otázkach. Treba však zdôrazniť, že záleží na jednotlivých členských štátoch, aby si našli svoj vlastný spôsob, ako sa vyrovnať so spomienkami na tieto zločiny, a ich riešenia. Európska únia v tejto otázke nemôže nahradiť členské štáty. Európska únia má veľmi málo právomocí, aby v tejto oblasti konala. Jej úlohou je zjednodušiť tento proces tým, že podporí diskusie, posilní výmenu skúseností a overených postupov a spojí rôznych aktérov.
Všetky príspevky v rámci vypočutia sa musia teraz analyzovať. Rád by som však opakovane vyjadril odhodlanie Komisie pokračovať v procese, ktorý začal vyhlásením Rady z apríla 2007. Komisia musí podať Rade správu dva roky po vstúpení rámcového rozhodnutia o boji proti rasizmu a xenofóbii do platnosti, a po tomto čase bude možné viesť politickú diskusiu.
Medzitým plánuje slovinské predsedníctvo uverejniť príspevky prijaté počas vypočutia. Zo svojej strany plánuje Komisia iniciovať štúdiu s cieľom získať faktický prehľad o rôznych metódach, legislatíve a postupoch využívaných v členských štátoch pri zaoberaní sa otázkami súvisiacimi so spomienkami na totalitné zločiny.
So zreteľom na význam vzdelávacích a občianskych aspektov Komisia zváži aj to, ako by mohli byť programy Spoločenstva ďalej použité na zvýšenie povedomia o týchto otázkach v Európe.
Na záver je dôležité podporiť objektívnu a triezvu diskusiu o týchto záležitostiach a postupne sa posúvať vpred v rámci obmedzení právomocí Únie. Komisia je prirodzene pripravená úplne sa zúčastniť na tomto procese.
Vytautas Landsbergis
v mene skupiny PPE-DE . - Vážený pán predsedajúci, kým sa hovorí, diskutuje a pristupuje k základnému spoločnému stanovisku o hodnotení zločinov, ktoré spáchali totalitné režimy v Európe, jeden problém je najviditeľnejší ako prekážka v rýchlejšom morálnom a legislatívnom úspechu.
Tým hlavným problémom je ťažko pochopiteľné stanovisko súčasnej ruskej vlády. Pokiaľ ide o zločiny spáchané v stalinistickom období ZSSR, namiesto dištancovania sa s primeraným odsúdením vážnych zločinov proti ľudskosti, vojnových zločinov a iných previnení, ruská vládnuca elita nenasleduje dobrý príklad denacifikovaného Nemecka.
Nie, sovietsky führer Stalin sa oslavuje, jeho vlastné zločiny a zločiny jeho skupiny sa popierajú alebo marginalizujú a obete sú ponižované a zosmiešňované. Toto čudné politické správanie, ktoré tak škodí samotnému Rusku, nedokáže odhaliť pravdu o skutkoch, ale naďalej nepriaznivo ovplyvňuje naše európske normy a spravodlivosť hodnotení.
Mali by sme zistiť, ako také pokrytectvo a dvojité normy pomáhajú rôznym neonacistom atď. Ak niekto tvrdí: nuž, predtým, ako oficiálne Rusko zmení svoj názor, musíme zastaviť našich a nasledovať vôľu Kremľa alebo odložiť naše hodnotenia a rozhodnutia, čo je úplne a hlboko nesprávny postoj.
Nezáleží na tom, ako veľmi sa budú snažiť politickí historici, platení ruským štátom, prepísať fakty európskych dejín, dve najkrvavejšie medzinárodné tyranie 20. storočia spolu s menšími národnými diktátorskými režimami, by mali byť a budú riadne posúdené. Toto je najlepší spôsob, akým môže Európa pomôcť Rusku budúcnosti.
Jan Marinus Wiersma
v mene skupiny PSE. - (NL) Vážený pán predsedajúci, naša skupina pomohla k nastoleniu tejto diskusie, lebo sa obávame rastúceho počtu politicky stranícky orientovaných výkladov minulosti. Hovorím tu nielen ako politik, ako sociálny demokrat, ale aj ako historik. Interpretácie tohto druhu často chránia mýty, ktoré môžu byť živnou pôdou napríklad xenofóbie, lebo predstavujú len jednu stranu príbehu. To je, samozrejme, veľmi nebezpečné v Európe s veľkou rôznorodosťou vrátane etnickej.
Neexistujú jednoduché odpovede na zložité otázky týkajúce sa histórie. Túto nesprávnu koncepciu často vytvárajú tí, ktorí z historických udalostí žmýkajú populizmus. Falšovanie minulosti sa používa aj na to, aby na ňu ľudia zabudli, napríklad popieranie holokaustu alebo prikrývanie zločinov iných totalitných režimov. A existuje aj nebezpečenstvo selektívnosti. Historické kritériá sa niekedy uplatňujú na jednu situáciu, ale neuplatňujú sa na inú. Niekedy sa nerobí vôbec žiadny rozdiel a jedna situácia sa posudzuje rovnako ako druhá. Výsledkom je, že to mätie ľudí a tí nevedia, čo majú v súvislosti s minulosťou cítiť - politici sa zmocnili historickej pravdy, lebo je príliš jednoduché robiť porovnania.
Naša skupina to tento rok vníma ako osobitne dôležitý, keďže si pripomíname pražské povstanie, Pražskú jar, ale aj Krištáľovú noc. Myslíme si, že je dôležité, aby Komisia a Rada boli vzorom a podporili diskusiu založenú na faktoch, založenú na vedeckom výskume. Nie v snahe dosiahnuť nejaké spoločné stanovisko, ale uistiť sa, že ľudia zistia, že naša diskusia je založená na správnych informáciách. A zaistiť riadne pokračovanie diskusie.
Opäť chcem zdôrazniť, že cieľom tu, samozrejme, nie je zastrieť dôležité a strašné epizódy z našej histórie. Samozrejme, že nie, cieľom je predovšetkým poučiť sa z nich. Ale musíme sa uistiť, že história sa nezneužije. Toto je dôležitá morálna otázka. Myslím si, že je dôležité spomenúť zase, že v našej diskusii dnes popoludní a dnes večer by sme mali dať slovo aj niekoľkým kolegom poslancom, ktorí majú osobné skúsenosti s následkami totalitných režimov. Pre nás je to dôležitá diskusia, ktorú by sme mali ďalej rozvíjať počas roka.
Sarah Ludford
v mene skupiny ALDE. - Vážený pán predsedajúci, verím, že všetko zlo spáchané totalitnými režimami, či už fašistickým, komunistickým alebo stalinistickým, musí byť riadne odkryté. Ale nie som za to, aby sa kriminalizovalo popieranie alebo ospravedlňovanie takých zločinov, či už holokaustu, šoa, vojnových zločinov genocídy alebo zločinov proti ľudskosti spáchaných akýmkoľvek totalitným alebo autoritárskym režimom, o nič viac nie som za to, aby sa kriminalizovala takzvaná verejná provokácia alebo ospravedlňovanie alebo vyzdvihovanie terorizmu. Vo všetkých týchto prípadoch verím, že sloboda slova by mala byť prvoradá a že trestné právo by sa malo uplatniť len vtedy, keď je jasný podnet na nenávisť, násilie alebo terorizmus. Na zistenie pravdy je nevyhnutná úplná sloboda vyjadrenia.
Jednou z tém vypočutia bolo napraviť nespravodlivosť a spravodlivosť bez pravdy nie je možná. Najlepšou ilustráciou toho bol Výbor pre pravdu a zmierenie v Južnej Afrike. A ja verím, že jedným z najväčších výdobytkov Európskej únie a jej členských štátov v minulom desaťročí bolo vytvorenie Medzinárodného súdneho dvora. Ale po svete stále chodí beztrestne veľa ľudí a verím, že v Európe nerobíme dosť, aby sme ich predali spravodlivosti. Neviem, čo sa stalo duchu, ktorý viedol EÚ v podpore Medzinárodného súdneho dvora, keď EÚ mala byť úprimná o tajnej dohode o tajných letoch CIA a tajných väzeniach. Na našu správu spred roka o tejto tajnej dohode sme z členských štátov nezískali žiadnu uspokojivú odpoveď.
Zisťujeme, že v Spojených štátoch bolo mučenie vo väznici na Guantáname a inde nariadené z najvyššej úrovne Bushovej administratívy. Toto viedlo k tragickej strate morálnej autority a reputácie Spojených štátov. Áno, musíme vniesť pravdu do týchto zločinov - ale nekriminalizujme to, čo treba dôkladne prediskutovať.
Wojciech Roszkowski
v mene skupiny UEN. - (PL) Vážený pán predsedajúci, dva najkrutejšie totalitné režimy 20. storočia, nemecký nacizmus a komunizmus sovietskeho a čínskeho štýlu, spáchali odporné zločiny. Celkový počet obetí pravdepodobne presahuje 100 miliónov mŕtvych a umučených v súvislosti s holokaustom a počas masových popráv a deportácií, umelo vytvoreným hladomorom, v táboroch smrti a koncentračných táboroch.
Nacistický systém zabíjal ľudí na základe rasových dôvodov. Komunistický systém na základe sociálnej triedy. Ideológie, ktoré boli základom týchto systémov postavili celé skupiny obyvateľstva mimo zákon a prisúdili im smrť alebo na fyzickú a sociálnu degradáciu s cieľom vytvoriť novú, údajne lepšiu spoločnosť. Osobitný druh nenávisti sa prechovával voči náboženstvám. V týchto systémoch nebol len monopol moci, ale aj jedného jazyka, ktorý sa zmenil na nástroj propagandy a teroru.
V súčasnosti, viac ako 60 rokov po konci druhej svetovej vojny, viac ako dvanásť rokov po páde sovietskeho komunizmu, je zarážajúce, že v rámci Európskej únie sú stále ľudia, ktorí odmietajú uznať, že komunizmus bol zločinný systém. Používa sa mnoho úskokov na relativizovanie komunistickej minulosti. Aký morálny argument existuje na podporu názoru, že obete nacizmu sú dôležitejšie ako obete komunizmu? Prečo nie sme schopní vytvoriť na túto tému spoločné uznesenie?
Pán komisár, toto nie je len vecou jednotlivých členských štátov. Ak sa Únia považuje za zodpovednú a kompetentnú, aby sa zaoberala rasizmom a xenofóbiou, mala by preukázať dostatočnú odvahu aj na odsúdenie komunistických zločinov. Toto nehovorím len ako politik, ale aj ako historik. Podobnosti medzi oboma týmito systémami nemusia nevyhnutne viesť k sporom o ich vzájomnej zlučiteľnosti. Zdôrazňovanie jedinečnosti komunistických zločinov vôbec neznižuje význam nacistických zločinov a naopak. Jednoducho povedané, obyčajná slušnosť a pripomínanie si nespočetných obetí týchto režimov si vyžaduje odsúdenie oboch. Pracovná skupina, ktorú sme v Parlamente vytvorili, s názvom Zjednotená Európa zjednotená história, ktorá už má približne 50 členov, sa bude domáhať práve takéhoto odsúdenia.
Daniel Cohn-Bendit
v mene skupiny Verts/ALE. - (DE) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, myslím si, že naša povinnosť v tejto veci je trojaká. Po prvé, musíme dokázať sformulovať jednotný európsky výklad vojny a dôvodov vojny, inak povedané, spoločnú európsku pamäť.
Nemá zmysel pokračovať v tejto nekonečnej diskusii a porovnávaní stalinistických zločinov s nacistickými zločinmi. Ide o dva samostatné príklady totality, dva samostatné zločinecké systémy, hoci majú niekedy podobné štrukturálne črty. Určite môžeme chápať celú diskusiu o otvorenosti, demokracii atď. ako vyjadrenie spoločného výkladu dejín. Spoločná reakcia je napríklad Európska únia alebo Charta základných práv, ktorá v základe odzrkadľuje poučenia získané z tých dvoch totalitných režimov, ktoré spôsobili na našom kontinente takú skazu.
Po druhé, ak sa pozrieme okolo seba vo svete, uvidíme Rwandu, Bosnu, Dárfúr a tak ďalej. To znamená, že ničenie ľudských tvorov pokračuje. Potrebujeme, ako správne povedala pani barónka Ludfordová, Medzinárodný trestný súd a spoločné pravidlá. V súčasnosti sa musíme snažiť zaistiť, aby všetky civilizované štáty uznali Medzinárodný trestný súd, aby podobné zločiny, ktoré sa odlišujú, ktoré nie sú všetky rovnaké, ale ktoré sú v určitej podobe všetky zločinmi, mohli byť predané spravodlivosti.
Len vtedy dokážeme čeliť takýmto zločinom, ak dokážeme priviesť osoby za ne zodpovedné pred spravodlivosť, nech sú kdekoľvek, či už v Guantáname, v Dárfúre, Bosne, medzi bosnianskymi Srbmi. Spravodlivosť zvíťazí len vtedy, ak bude možné postaviť zodpovedných pred súd. To sú poučenia histórie a preto verím, že iniciatívy Komisie tohto druhu sú zaujímavé, ak nás nakoniec povedú k sformulovaniu spoločného protitotalitného stanoviska.
Francis Wurtz
v mene skupiny GUE/NGL. - (FR) Vážený pán predsedajúci, budeme podporovať akýkoľvek posun k odstráneniu rasizmu a xenofóbie, podporovať základné práva a dokonca bez výhrad odsudzovať vojnové zločiny, zločiny proti ľudskosti a zločiny genocídy. Toto budeme robiť bez ohľadu na čas alebo miesto. V tomto boji nesmú byť žiadne tabu, ani pokiaľ ide o zločiny minulosti, ani v súvislosti s tragédiami, ktoré sa konajú v súčasnosti na celom svete.
Pokiaľ ide o európsku históriu, platí to, prirodzene, pre nacizmus. Vzťahuje sa to aj na fašistické režimy Mussoliniho, Pétaina, Franca, Salazara, ako aj na gréckych plukovníkov. Sme takisto celkom pripravení opakovane vyjadriť ostré odsúdenie strašných zločinov spáchaných počas Stalinovej vlády. Nesmie sa zabúdať ani na to, čo sa dialo v období kolonializmu.
Naša neochota ku kompromisom sa musí určite ešte viac vzťahovať na rasistické, xenofobické a otvorené neofašistické tendencie, ktoré sa dnes ešte tolerujú na veľmi vysokých úrovniach v niektorých členských štátoch Európskej únie, nových aj starých. Je len jedna vec, ktorá sa môže považovať za neakceptovateľnú, nie našou skupinou, najmä nie tými, ktorí osobne trpeli v boji proti najhoršej genocíde v moderných dejinách a to je snaha tajne zľahčovať nacizmus umiestnením ho do jednej kategórie najmä so stalinizmom a dokonca s režimami existujúcimi v strednej a východnej Európe pred pádom Berlínskeho múru.
Rád by som citoval tri vyhlásenia, ktoré vznikli nedávno, spomedzi mnohých o tejto veci, ktoré hovoria samy za seba. Po prvé, tento výňatok je z vyhlásenia Nemeckej jednoty tých, ktorí prežili koncentračný tábor Neuengamme. Citujem:
(DE)- (DE) "Združenie Neuengamme bolo vždy proti prirovnávaniu národného socializmu so stalinizmom."
v mene skupiny GUE/NGL. - (FR) Ďalej, táto poznámka je od Poradného výboru bývalých väzňov Buchenwaldu. Citujem: "Tí, ktorí sa snažia zovšeobecňovať, skresľujú význam nacistického barbarstva v dejinách Nemecka."
Nakoniec, toto sú slová, ktoré vyslovil vedúci sekretár ústredného výboru Židov v Nemecku, obžalujúcich tých, ktorí si dovolili vytvoriť porovnanie medzi bývalou DDR a nacistickým režimom; a citujem: "Akákoľvek snaha vytvoriť paralelu medzi týmito režimami predstavuje oslabenie závažnosti zločinov, ako bolo popretie práv, deportácie a masové vyhladzovanie miliónov nevinných mužov, žien a detí počas nacistickej diktatúry."
Ďakujem vám, že venujete pár myšlienok týmto vyhláseniam.
Bernard Wojciechowski, v
mene skupiny IND/DEM. - (PL) Vážený pán predsedajúci, vojna je jedna vec, ničenie národov a zločiny proti ľudskosti druhá. Nie je cieľom každej vojny vyhladiť prehrávajúcu stranu a národ môže byť zničený bez vojny. Často ohromná nenávisť voči víťazom a utláčateľom napĺňala duše tých, ktorým sa škodilo - takto videl Hanibal a Mithridatés Rimanov. Ale toto sa nedá porovnať s pocitmi nepriateľstva v dušiach zločincov 20. storočia.
História toho storočia je viac ako len súhrn krívd, ktoré utrpeli niektoré národy. Stalo sa doplnkom histórie humánnosti a nehumánnosti. Filozof Kant sformuloval tento imperatív: konaj tak, aby si ľudstvo v sebe i v osobe každého druhého používal vždy ako účel a nikdy nie iba ako prostriedok.
O pôvode zločinu genocídy sa často búrlivo diskutuje. Lepšie by bolo spýtať sa, prečo nikto nezabránil takým zločinom v správnom čase. V totalitnej politike bolo všetko naplánované a vypočítané. Jej prvým pravidlom bolo neprezradiť nič predčasne, predstierať priateľstvo do posledného okamihu. Spomínam to, lebo dnes existujú v mnohých krajinách otvorené parafašistické a parakomunistické skupiny. To je dôvod, prečo boli prvé dve zasadnutia európskeho vypočutia na tému histórie totalitných zločinov také dôležité. Hovorme jednoducho s cieľom jasne vymedziť, čo nemôže byť za žiadnych okolností predmetom takzvaného historického revizionizmu.
Genocída nie je fenomén, ktorej môže oponovať jeden národ. Musí jej oponovať spoločnosť celého civilizovaného sveta. To je jedným z dôvodov, prečo je to spoločná úloha Európskej únie.
Slavi Binev
(BG) Počas 20. storočia popri totalitných režimoch komunizmu a nacizmu existuje ďalšia skutočnosť: otrasné útoky proti ľudským právam bulharského a arménskeho národa Osmanskou ríšou. Takmer počas piatich storočí bolo pod vládou Osmanského štátu násilie proti Bulharom charakterizované znakmi genocídy. Podstatná časť bulharského obyvateľstva bola vzatá do otroctva, vyhladená alebo násilím konvertovala na islam, čo je v zásade účelová etnická čistka. Ďalším nepopierateľným faktom je násilná deportácia a zabitie viac ako jeden a pol milióna Arménov tureckými orgánmi v rokoch 1915 až 1917. Všetky tieto skutočnosti proti Bulharom a Arménom úplne súhlasia s prvkami zločinov vymedzených v dohovoroch OSN o stíhaní a trestaní zločinov genocídy. Uznanie genocídy proti Arménom a Bulharom by poslalo Tureckej republike jasný signál, aby prevzala zodpovednosť a ospravedlnila sa za päť storočí útlaku voči Bulharom a za spáchané zločiny a masové vraždy, a aby odškodnila potomkov utečencov za utrpenie a za súkromné majetky, ktoré im boli ukradnuté a ktoré sú naďalej na tureckom území.
Christopher Beazley
(FR) Vážený pán komisár, odpustite mi, ale bol som hlboko otrasený vaším úvodom k tejto diskusii. Povedali ste nám, že Komisia viedla pokojnú diskusiu o zločinoch proti ľudskosti. Hovorili ste o tom, aká komplexná úloha to je a na záver ste povedali, že Európska únia má v tejto oblasti veľmi malé právomoci.
Keď mala manželka vášho estónskeho kolegu, Siima Kallasa, s ktorým sa dobre poznáte, dva mesiace, dal ju Stalin, spolu s jej matkou a starou matkou deportovať. Ďalší z našich kolegov, pán Frattini, ktorý nás čoskoro opustí, napísal vo svojom liste pánovi Landsbergisovi: "Vaša história, pokiaľ ide o utrpenie Litvy za Stalinovej vlády, vaša história je našou históriou."
Pán komisár, vo vašej odpovedi by ste azda mohli vysvetliť veci hlbšie, keďže je možné, že som to nepochopil správne. Verím, že tu v Parlamente a v Rade sa robí mnoho, aby sme si pripomínali zabudnutých mŕtvych. Lebo my nehovoríme ako politici. Oslovujeme širokú verejnosť. V Poľsku a pobaltských štátoch stále žijú ľudia, ktorí stratili rodičov, starých rodičov, ale nikto si ich nepamätá. Neverím, že diskusia o utrpení šiestich miliónov Židov môže byť pokojná. Preto sú dĺžka takej diskusie a spôsob, akým prebieha, mimoriadne dôležité faktory. Akoby povedal váš kolega, história strednej a východnej Európy je našou históriou. Problémom nás Britov a nás Francúzov je, že na konci vojny sme boli Stalinovými spojencami. Britom trvalo 30 rokov, kým pripustili, že v katyňskom lese sa odohral stalinistický zločin. Páchateľom nebol Hitler.
Helmut Kuhne
(DE) Vážený pán predsedajúci, my, sociálni demokrati sme boli prenasledovaní každým totalitným a autoritárskym režimom 20. storočia, či už bol nacistický alebo pod vedením zločincov ako Stalin, Franco alebo Mussolini - ich zoznam je dlhý. Preto nielenže nemáme problém s prehodnotením zločinov Stalinizmu, ale ich prehodnotenie vítame. Môžeme to len schvaľovať.
Toto prehodnotenie by však malo byť podľa pravidiel historickej metodiky a nemalo by sa zamieňať s pravidlami, ktorými sa riadi konanie trestného súdu. Musíme dozerať na to, aby sa tieto veci nezamieňali. Nie je to otázka spočítania obetí alebo obnovenia norimberských procesov. Tentokrát sa snažíme skôr o ideológiu ako o identifikovaných zločincov.
Existujú však aj body, v ktorých musíme povedať dosť jasné "nie" a my, sociálni demokrati, sme niekoľko takých identifikovali. Hovoríme "nie" snahe ustanoviť nový rámec výkladu európskej histórie, ktorý vznikol z prejavov niektorých poslancov tohto Parlamentu na konferencii, ktorá sa konala 22. januára tohto roka. Dôrazne sme proti názoru, že vyhladzovanie európskych Židov nacistami pochádzalo z koncepcie histórie, ktorú rozvinul sovietsky režim. Tento názor odmietame.
Odmietame ho o to ráznejšie, lebo v roku 2006 sme zistili, že iný kolega z rovnakého ideologického spektra poslal obežník všetkým poslancom tohto Parlamentu, v ktorom opísal dve lotyšské divízie Waffen-SS ako súčasť nemeckých síl, čím zľahčoval ich úlohu. Odmietame aj tento výklad, najmä v spojení s prvou vetou. Takisto odmietame tvrdenie, že západ neurobil nič, aby priniesol zmenu vo vtedy sovietmi riadenej časti Európy.
Na Konferencii o bezpečnosti a spolupráci v Helsinkách sme po prvýkrát poskytli priestor hnutiam občianskych práv v týchto krajinách, aby nabrali dych, s úspešným a šťastným výsledkom, ktorý dnes vidíme, keď vítame zástupcov spomínaných krajín v našom Parlamente. To sú body, na ktorých budeme trvať a ktoré budeme ďalej podporovať.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Vážený pán predsedajúci, v Európskom parlamente sme zvyknutí hovoriť o spoločných hodnotách, o spoločnej a pravdivej histórii, ale niekedy vzniknú nedorozumenia. Vážený pán komisár Barrot, myslím si, že ste mali pravdu, keď ste povedali, že v Európe je stále potrebné určiť pravdu. Hovoríme o zmierení, ale možno nie v takom rozsahu, ako navrhoval pán Cohn-Bendit. Ďakujem vám, pán komisár Frattini za vypočutie, ktoré sa zorganizovalo. Mohol som sa ho zúčastniť a aj som pri niekoľkých príležitostiach prehovoril. Myslím, že tá diskusia bola rázna. Žiaľ, chýbalo jasné, pevné a sústredené stanovisko o ďalšej činnosti. Žiaľ, ruskí zástupcovia opakovane pokračovali v ospravedlňovaní zločinov spáchaných totalitným komunizmom na územiach okupovaných ZSSR. Reakcia Ruska nie je prekvapujúca, čo však urobí Európska únia? Bude pokračovať v dvojitých štandardoch? Bude požadovať, aby sa ako nacistické zločiny uznávalo popieranie udalostí alebo ich hrubé zľahčovanie v členských štátoch? Bude požadovať, aby sa udeľovali rozsudky na odňatie slobody do troch rokov? Bude si zároveň zakrývať zrak pred zločinmi totalitného režimu ZSSR? Niektoré z obetí sovietskeho totalitného režimu sú ešte nažive, ale stanovisko Európskej únie im neponúka žiadnu satisfakciu, naopak, ešte ich ďalej ponižuje. Hovoríme o občanoch EÚ. Európsky parlament by sa mal proti takej nespravodlivosti ohradiť. Žiaľ, opakovane vidíme, ako sa predsedovia politických skupín rozhodujú nepredložiť uznesenie týkajúce sa tejto otázky. Preto nemôžeme mať písomný záznam myšlienok, ktoré tu dnes vyjadrujeme. Pán komisár Barrot, vyzývam vás, aby ste sa nevzdali tohto dôležitého cieľa, ale aby ste usilovali o jednotné pochopenie a pravdivú históriu v mene uzmierenia. Ďakujem.
László Tőkés
(HU) Vážený pán predsedajúci, povstanie proti Ceauşescovi v Rumunsku sa začalo v Temešvári, v mojej farnosti. Mám bolestivé skúsenosti so skutočným komunizmom a preto so zadosťučinením sledujem, že sa pozornosť Európskej únie opäť raz zameriava na zločiny totalitných režimov. V prípadoch zločinov proti ľudskosti spáchaných v obdobiach národného socializmu a komunizmu svet stále uplatňuje dvojaký meter. Na rozdiel od fašizmu, v prípade komunizmu ešte nebol žiadny súd. Oba typy diktátorských režimov potláčali slobodu, ľudské práva a cirkvi. Ničili životy menšín vo svojich krajinách. Obrovský rozsah ľudskej a sociálnej tragédie je pre fašizmus a komunizmus spoločný. Politická, historická, ľudská a morálna reštitúcia sa sotva začala a musí pokračovať. Vezmime si príklad Rumunska a Tismăneanuovej správy. Som presvedčený o tom, aby bola dokončená zmena režimu, ktorá tam začala v roku 1989, je potrebné konfrontovať udalosti minulosti. Skutočná európska integrácia bývalých komunistických krajín si vyžaduje nielen pravdu a reštitúciu, ale aj odsúdenie diktátorských režimov.
Tunne Kelam
Vážený pán predsedajúci, presne takým istým spôsobom, ako sa Baltské more stalo v roku 2004 vnútorným morom EÚ, tak aj historické skúsenosti 10 nových členských štátov, ktoré trpeli pod totalitnou vládou komunizmu, sa stávajú celoeurópskym problémom.
Absolútne súhlasím s pánom Cohn-Benditom: potrebujeme jednotný alebo spoločný výklad našej spoločnej histórie. Nie je to otázka odsúdenia; je to otázka morálneho a politického posúdenia všetkých zločinov. Sme vyzývaní, aby sme zaručili, že všetky zločiny proti ľudskosti, všetky akty genocídy a triedneho vraždenia a všetky vojnové zločiny sa majú riešiť rovnako. Spravodlivosť patrí všetkým občanom Európy bez výnimky.
So zreteľom na to som trochu znepokojený stanoviskom Komisie, lebo hlavnou témou je, že posúdenie komunistickej totality bude vnútornou záležitosťou každej jednej príslušnej krajiny. Obávam sa, že to prehĺbi dvojaký meter, lebo nacizmus a fašizmus sa jasne nepovažujú za vnútorné záležitosti členských štátov EÚ. Každé objavenie sa neonacizmu a rasizmu sa vníma ako priame ohrozenie spoločných európskych hodnôt.
Tak čo je potrebné urobiť? Existujú stále desiatky miliónov žijúcich obetí komunistických režimov ako aj ich potomkovia. V súčasnej situácii sa musia cítiť ako obete druhej alebo tretej triedy. Známe "nikdy viac" pre nich stále nie je zaručené.
Nakoniec, toto nie je problém minulosti. Absencia politického a morálneho hodnotenia neustále tvaruje dnešok a skresľuje našu spoločnú budúcnosť. Dokázal by si niekto predstaviť návrat sovietskeho vedenia KGB k moci v Rusku alebo obnovenie komunistických politických síl v Nemecku, keby existovalo hodnotenie komunistického systému na konci studenej vojny?
Józef Pinior
(PL) Vážený pán predsedajúci, pán komisár, rád by som otvoril dnešnú diskusiu spomienkou na vodcu poľskej socialistickej strany Kazimierza Pużaka, ktorého možno považovať za symbol tejto diskusie. Pużak, po prvýkrát uväznený na začiatku 20. storočia, v roku 1911, vodca Poľskej socialistickej strany, vodca ilegálnej Socialistickej strany počas druhej svetovej vojny v boji proti nacizmu, a opäť uväznený ruskou NKVD v roku 1945, zomrel tragicky v stalinistickom väzení v Poľsku 30. apríla 1950.
Pre nás socialistov boli demokracia, boj za ľudské práva, za právny štát a zásady liberálnej demokracie vždy základmi politiky. To je náš odkaz dnešnej Európe. Zároveň, oslovujem najmä vás, pán komisár, je dnes história, žiaľ, predmetom manipulácie, určitým druhom kampane, kolonizácie vykonávanej populistickou pravicou, nacionalistickými hnutiami. To vytvára paradoxné situácie, v ktorých stojí nacionalistická pravica, ktorá sa dožaduje historického výskumu, nových súdov, ale zároveň odmieta Chartu základných práv ako súčasť európskeho právneho systému. Ide naozaj o neuveriteľný paradox.
Demokracia, právny štát, liberálna demokracia, to sú základy súčasnej Európy. Jednota Európy, Charta základných práv, princípy právneho štátu prevládajúc na celom svete, odmietanie mučenia - to je naša odpoveď vychádzajúca z dedičstva 20. storočia: boj za demokraciu, boj proti všetkým druhom diktátorstva a proti totalitným režimom.
(potlesk)
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Vážený pán predsedajúci, genocída je vymedzená v medzinárodnom práve a toto vymedzenie sa zakladá na Dohovore OSN. Ako Poliak, občan krajiny sužovanej genocídou, verím, že toto vymedzenie by malo byť rozšírené o dva prvky.
Malo by sa zdôrazniť, že spravidla je účelom genocídy likvidácia pocitu národnej identity prostredníctvom vyhladenia intelektuálnych a kultúrnych elít. Poľsko môže slúžiť ako príklad. Počas druhej svetovej vojny tam Nemci a Rusi vyvraždili v prvom rade inteligenciu, profesorov, duchovenstvo. Po druhé by sa malo zvážiť to, ako potrestať podľa medzinárodného práva historické lži, falošnú propagandu a odmietanie uznať vinu týkajúcu sa genocídy. Príkladom je v tomto prípade postoj Ruska vo vzťahu k stalinistickým zločinom, a aj smerom k masakre v katyňskom lese.
Poľsko podporuje prijatie Ukrajiny do Európskej únie. Ale s cieľom, aby história nerozdeľovala, ale zjednocovala, veríme, že Ukrajina by mala uznať zločiny spáchané proti Poliakom a Židom počas druhej svetovej vojny, keď zomrelo viac ako 150 tisíc ľudí.
Európska únia by mala byť organizáciou, ktorá je príkladom nekompromisného boja proti genocíde na celom svete. To je dôvod, prečo by sme ako politici volení národmi mali odsúdiť komunizmus ako zločineckú ideológiu a zločinecký systém.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, pamiatka historických udalostí je potrebná v procese budovania Európy. Aby bol tento proces úplne úspešný, je nevyhnutné pochopiť, že predstavuje elimináciu nacionalizmu, totalitarizmu, netolerancie, autokracie a vojny a ustanovenie európanstva, slobody, vzájomného rešpektu, demokracie a mieru ako hodnôt, ktoré riadia spôsob, v ktorom spolu v Európe žijeme.
Toto je ponaučenie, ktoré musíme naučiť mladých ľudí dneška: udalosti minulosti a pokrok súčasnosti bez zakrývania zločinov a chýb, ktorými sme museli prejsť, a poukázanie na obete pri ich zdolávaní.
Poznať našu históriu je protilátkou proti tomu, aby sme vstúpili do tej istej rieky po druhý raz.
Len ak budeme vedieť pravdu, celú pravdu, môžeme sa pohnúť vpred. Musíme pevne odsúdiť barbarstvá našej minulosti bez toho, aby sme ich zľahčovali, o to menej bez ich falšovania; bez manicheistickej logiky studenej vojny, prirovnávajúcej západnú Európu ako dobrú a východnú ako zlú. Musíme vysvetliť, že boli demokrati a boli zástancovia totality, ale bez zakrývania skutočnosti, že západná aj východná Európa mala svojich zástancov totality, pričom obe skupiny boli rovnako odporné a zločinecké.
Ako španielsky demokrat sympatizujem s demokratmi, ktorí boli obeťami stalinizmu vo svojich krajinách, ale žiadam ich zároveň, aby prejavili solidaritu s tými v Španielsku, ktorí žili pod útlakom a v utrpení spôsobeným diktátorom, generálom Francom.
Chápeme tragédiu našich európskych spoluobčanov z východnej Európy, ktorí išli z jednej formy totality do ďalšej, ale musia takisto pochopiť našu tragédiu, ktorá znamenala udržiavanie rovnako zločineckej formy diktátorstva a útlaku našich ľudí.
Len ak budeme vedieť pravdu, celú pravdu, môžeme sa pohnúť vpred. Nakoniec, pripomenieme si, že v Teheráne, na Jalte a v Postupime nebol Stalin sám; vodcovia západných mocností sa podieľali na jeho rozhodnutiach. Preto mal každý svoj podiel zodpovednosti za rozdelenie Európy a za útlak, potrestanie a utrpenie toľkých miliónov Európanov, ktorí ho museli zažiť v rukách jedného alebo druhého totalitného režimu.
Určite nesie stredná a východná Európa oveľa väčšiu zodpovednosť za stalinizmus, ale pravdou je aj to, že pre moju krajinu zodpovednosť leží najmä na západných demokraciách, ktoré prijali tyraniu Franka, ktorú ustanovil Hitler a Mussolini ako súčasť ich slobodného sveta a boli komplicmi v jeho zločinoch.
Vážený pán predsedajúci, ako zjednotená Európa sme spolu dosiahli veľa a Európa bude o to silnejšia a poskytne väčšie záruky slobody a demokracie, čím sa jej tvorba zakladá viac na uvedomení si pokroku v podobe podielu na projekte, ktorým sa identifikuje a odmietne temná stránka našej minulosti s cieľom vytvoriť budúcnosť venovanú hodnotám, ktoré nás zjednocujú.
Mirosław Mariusz Piotrowski
. - (PL) Chcel by som vyjadriť svoju spokojnosť s tým, že bola možná dnešná diskusia o záležitostiach súvisiacich s krvavými totalitnými systémami. Je poľutovaniahodné, že diskusia je taká krátka a povrchná. Skutočnosť, že bežná zásada prijatia vhodného uznesenia bola zrušená je podnetom na zamyslenie sa.
Takisto je kuriózne, že na rôznych úrovniach v rámci Únie sa nemecký národný socializmus, populárne nazývaný nacizmus, zvažuje a spomína pred všetkým ostatným. Medzinárodný socializmus, čiže komunizmus, sa v tichosti vynecháva. Tieto systémy boli prepojené nielen svojimi spoločnými ideologickými koreňmi, ale aj praktickou spoluprácou. Komunizmus má svoj pôvod v Rose Luxemburgovej, Liebknechtovi, Marxovi, Leninovi a Stalinovi a viedol k plánovanej smrti desiatok miliónov obyvateľov stredovýchodnej Európy. Mnoho krvavých zločinov, napríklad masakra v katyňskom lese, sú dnes tabuizovanými témami, a tieto zločiny nesmú byť nazývané ich pravým menom - genocída.
Tvorba demokratickej Európy je možná len na základoch pravdy vrátane pravdy o nehumánnej komunistickej totalite. Dlhujeme spomienku a spravodlivosť nielen obetiam nehumánnych systémov; predovšetkým to dlhujeme súčasným a budúcim generáciám, aby sa táto situácia neopakovala.
Libor Rouček
(CS) Pán predsedajúci, 20. storočie bolo v Európe storočím totalitných a autoritárskych režimov, nacizmus a fašizmus, komunizmus a jeho najstrašnejšia verzia stalinizmus, najrôznejšie pravicové diktatúry v Španielsku, Portugalsku, v Grécku a v ďalších krajinách. Na hrôzy a zločiny, ktoré tieto režimy po sebe zanechali, sa nikdy nesmie zabudnúť, preto vítam diskusiu o minulosti. Táto diskusia by však mala byť vedená podľa prísne nadstraníckych, objektívnych a vedeckých kritérií. V žiadnom prípade by nemala byť zneužitá na politický boj. Častokrát sa to však, bohužiaľ, deje.
Ak sa napríklad pozrieme do mnohých nových členských štátov Európskej únie, vrátane mojej vlastnej Českej republiky, vidíme neustále útoky na všetko, čo je naľavo od stredu, na všetko ľavicové. Pravicoví politici, novinári aj tzv. historici, z ktorých mnohí boli členmi bývalej komunistickej nomenklatúry, z ktorých väčšina získala svoje doktorské a inžinierske tituly práve na školách komunistického režimu, neustále útočia na sociálnu demokraciu ako na nejakú komunistickú či postkomunistickú stranu. A pritom to boli práve sociálni demokrati, ktorí doma aj v exile bojovali celých štyridsať rokov proti komunizmu. Českí sociálni demokrati umierali v komunistických väzeniach, organizovali prvé protikomunistické povstanie v celom bývalom sovietskom bloku 1. júna 1953 v Plzni, stáli v prvých radoch reformného procesu pražskej jari, tvorili opozíciu v 70. a 80. rokoch. Ja sám som musel odísť do exilu, pracoval som okrem iného aj ako redaktor Hlasu Ameriky vo Washingtone, a napriek tomu je sociálna demokracia stále odsudzovaná ako nejaká postkomunistická strana.
Pán komisár, mňa by preto zaujímalo, akým spôsobom chce Komisia zaistiť, aby diskusia o minulosti nebola takýmto spôsobom zneužívaná na politické a ideologické účely súčasnosti.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Vážený pán predsedajúci, je nevyhnutné, aby sme hovorili o zločinoch totalitných režimov Hitlera, Stalina a iných úprimne a čestne - počínajúc bývalým Sovietskym zväzom a končiac Španielskom. Susedné krajiny, najmä Rusko, Ukrajina a Bielorusko by mali úprimne tiež ponúknuť svoju účasť.
Okupácia a pripojenie baltských štátov v roku 1940 nebolo typické, boli snahy skryť to pod rúško sociálneho oslobodenia. Bolo to umožnené aj tým, že, povedzme, 14 rokov bola Litva pod autoritárskym režimom, ktorý potláčal demokraciu a zrušil slobodné voľby.
Pred rokom Európsky parlament otvoril výstavu, na ktorej boli prezentované strašné údaje z Výskumného centra genocídy a odporu z Litvy. Počas troch rokov nacistickej okupácie bolo v Litve zavraždených 240 tisíc ľudí, medzi nimi 200 tisíc Židov. Za 47 rokov sovietskej okupácie bolo represívnymi orgánmi zavraždených 80 tisíc Litovcov, v exile alebo v táboroch nútených prác. Európe musíme odhaliť nezmerateľnú bolesť a tragédie za týmito číslami.
Skutky a zásady Stalina a ďalších komunistických vodcov, ktorí podporovali vyhladzovanie miliónov ľudí v mene triedneho boja, boli zločinecké. Komunistické hnutie prežilo 160 rokov a malo v rôznych krajinách rôzne podoby; ale všetky komunistické režimy boli antidemokratické. Súčasne s rastom sily eurokomunizmu, zväčšoval sa aj odpor proti moskovskému diktátu. Spomeňme mená ako Imre Nagy a Alexander Dubček, snahy komunistov uniknúť zo začarovaného kruhu dogiem a zločinov, ktoré sa ostatní členovia komunistickej strany kruto snažili zadusiť. Môžeme všetkých vodcov komunistickej strany Sovietskeho zväzu, ako Stalin, Chruščov, Brežnev a Gorbačov hádzať do toho istého vreca? Diktátorský systém jednej strany nebol zničený len snahami disidentov, ani tlakom zo západu, ale hlavne konaním členov komunistickej strany, ktorí sa snažili o zmenu, demokraciu a uplatňovanie ľudských práv.
Pochybujem, že EÚ niekedy bude mať politiku o spoločnej histórii. Napriek tomu je dôležité viac sa oboznámiť s minulosťou každej krajiny tak, aby sme boli schopní oceniť demokraciu a prijať jasnejšiu vyhliadku do budúcnosti.
Zita Pleštinská
(SK) Tento deň je významným dňom, morálnym zadosťučinením všetkým obetiam totalitných režimov. Môj otec Štefan Kányai strávil deväť a pol roka v ruskom gulagu. Vo svojej knihe opisuje zdrvujúce skutočnosti späté s krutosťou stalinizmu, ktoré musia byť pre nás mementom! Ďakujem vám v jeho mene.
Ďakujem vám v mene biskupa Jána Vojtaššáka, Mons. Viktora Trstenského, Štefana Putanku, Štefana Janíka a tisícov ďalších odvážnych synov slovenského národa, ktorí boli obeťami komunizmu.
V jednej zo svojich kníh slovenský kňaz František Dlugoš píše: "Skúmať udalosti, ktoré sa odohrali počas štyridsiatich rokov komunistického režimu, poznávať ľudské osudy, znamená odkrývať dušu národa." Po dnešnej debate dodávam "dušu Európy".
Vítam túto diskusiu, pretože skúmanie tohto zvláštneho obdobia a udalostí nám môže priniesť veľa úžitku pre dnešok, ale aj pre budúcnosť.
DanutBudreikait
(LT) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, po prvý raz v histórii EÚ prostredníctvom diskusií o hodnotení totalitných režimov na úrovni EÚ sa uskutočňujú snahy primať ľudí, aby považovali zločiny komunizmu aj nacizmu za teror totalitných režimov, ktoré spôsobili škodu krajinám a ich ľuďom. Verejné odsúdenie zločinov komunizmu po prirovnaní ich k zločinom spáchaným nacistami by malo pozitívny vplyv na zákony, vzdelávanie a kultúru EÚ.
Zločiny spáchané európskymi nacistickými režimami boli globálne odsúdené, nacistické strany zakázané a nacistická propaganda sa stala trestnou podľa zákona. Súčasne doteraz nebola škoda spôsobená komunistickými režimami riadne vyčíslená. Niektoré európske krajiny stále majú legálne komunistické strany.
Litva vyzýva členské štáty EÚ, aby pripravili oficiálne správy o škodách spôsobených zločinmi spáchanými totalitnými režimami, najmä stalinizmom, a aby požiadali dediča zodpovednosti Sovietskeho zväzu, Ruskú federáciu, aby tieto škody nahradila. Litva odhadla škody spôsobené za polstoročie sovietskej okupácie na 80 miliárd litovských litas. Európa by mala ukázať svoju solidaritu a požadovať, aby zodpovední za škody kompenzovali členské štáty EÚ tak, ako boli prinútení urobiť páchatelia nacistických zločinov.
Jacques Barrot
podpredseda Komisie. - (FR) Vážený pán predsedajúci, rád by som poďakoval všetkým poslancom Parlamentu, ktorí sa jasne kriticky zúčastnili na tejto diskusii. Počuli sme niekoľko mimoriadne dojímavých zhrnutí udalostí, ktoré niektorí z vás zažili na vlastnej koži.
Veľmi rád by som vyjasnil akékoľvek nedorozumenia. Najmä v prípade pána Beazleyho si nemyslím, že došlo k nedorozumeniu. Predniesol som príspevok, ktorý bol pre mňa pripravený, ale musím povedať, že aj ja som mohol byť nepochopený. Malo byť povedané, že každý členský štát má zodpovednosti. S najväčšou pravdepodobnosťou však nie je zámerom únie čeliť týmto zodpovednostiam. Chceme pravdu, chceme celú pravdu a ak Komisia otvorila diskusiu, bol to môj kolega Franco Frattini, ktorý otvoril diskusiu na vypočutí, je to práve preto, lebo sa chceme dostať na samé dno k pravde. Toto sa musí úplne vysvetliť. Chceme nielen to, aby bol každý členský štát braný jednotlivo na zodpovednosť za rešpektovanie povinnosti pripomínať si, ale aj všetci občania EÚ, aby vnímali zmysel solidarity a účasti na tragických udalostiach, ktoré sa odohrali v niektorých členských štátoch. V tomto zmysle by som rád povedal, vlastne som povedal v úvodnom vyhlásení, že si uvedomujem, že najmä na západe, sme nie vždy pochopili úplný rozsah zverstiev a odporných zločinov, ktoré zažili naši priatelia z tých členských štátov, ktoré sa stali obeťou rôznych foriem okupácie a žili pod stalinistickou okupáciou.
Preto som sem dnes prišiel osobne, lebo by som vás rád opäť uistil, že Komisia bude pokračovať v tejto diskusii a zaistí, aby sa stala základom pre štúdiu, ktorú chceme realizovať s cieľom preskúmať, ako sa uplatňujú rôzne zákony a postupy v členských štátoch so zreteľom na pripomínanie si totalitných zločinov.
Vyhlásenie Rady sa určite nevzťahuje špecificky len na stalinistické zločiny, ale sa týka totalitných režimov vo všeobecnosti. Je však dosť jasné z kontextu, v ktorom bolo toto vyhlásenie prijaté, najmä v členských štátoch, ktoré za ním stáli, že otázka pripomínania si stalinistických zločinov leží v úplnom jadre tohto procesu. Verím, že toto treba povedať, a keď som otváral túto diskusiu, zdôraznil som, že akákoľvek forma totality, akýkoľvek totalitný režim, ktorý vyústil do potláčania ľudskej bytosti a jej základných práv, je úplne neprijateľný. V tomto zmysle, a niektorí z vás to spomínali, môže pri zisťovaní prostriedkov, ktoré umožnili, aby sa udiali násilné a barbarské skutky, vami odsúdené, byť nápomocná znalosť a skúsenosti iných druhov totalitných režimov.
Preto verím, že táto štúdia musí byť veľmi široká vo svojom rozsahu a nemala by ignorovať žiadnu formu totality. Táto debata by ani nemala poskytovať príležitosť na základné politické zneužívanie. Komisia si, prirodzene, uvedomuje toto riziko, ale keby mala Európska únia mlčať o tragickej minulosti niektorých svojich členských štátov, slúžilo by to len na zvýšenie takéhoto rizika a vytvorenie veľkého rozdielu medzi novými a starými členskými štátmi. Preto sa musíme spolu pohnúť vpred.
Preto, pán predsedajúci, by som sa len rád spýtal, čo je v podstate účelom tohto všetkého? Je to tak, že by sme sa mohli brániť voči akejkoľvek forme revizionizmu, akejkoľvek historickej nepravde.
Po druhé, musíme ich pripomínaním zabrániť, aby sa tieto totalitné režimy vrátili a aby nás sužovali. Nakoniec, máme povinnosť zmierenia, ktoré sa jasne spája s týmto prístupom. Takisto by som však chcel presadiť, že musíme hľadieť do budúcnosti a niektorí zdôraznili potrebu zaviesť priamo záväzné európske právo s cieľom zabrániť, aby sa tieto totalitné režimy niekedy vrátili a sužovali nás.
Rád by som vás opäť uistil, dámy a páni, že okrem týchto niekoľkých slov, som osobne úplne presvedčený, že my všetci, ako Európania, máme kolektívnu povinnosť solidarity s cieľom určiť pravdu, našu pravdu, ako Európania, bez toho, aby sme ignorovali alebo zľahčovali zločiny spáchané v rôznych totalitných režimoch. V tejto súvislosti sa domnievam, že naši priatelia z východnej Európy musia osobitne oceniť, že sme odhodlaní hľadať pravdu a neprestaneme, kým nebude známa.
Predsedajúci
Rozprava sa skončila.
Písomné vyhlásenia (článok 142)
Lasse Lehtinen  
písomne. - (FI) Vážený pán predsedajúci, najcennejší dar, ktorý máme z nášho skúmania histórie, sú udalosti, o ktorých vieme - fakty. Čím viac faktov vieme, tým lepšie. Interpretácia je vždy samostatný proces. Každý by mal vedieť preskúmať a interpretovať udalosti, ktoré sa odohrali; je to súčasť slobody prejavu. Politická história je zriedka symetrická, pokiaľ ide o jej obsah, ale je potrebné vyvíjať úsilie. Stále existuje mnoho neprebádaných oblastí v nedávnej histórii, čiastočne vďaka politickej korektnosti. S diktátorskými režimami a diktátormi sa zaobchádza veľmi osobitným spôsobom. Zločiny nacistov si nezaslúžia porozumenie, ale komunizmus by tiež nemal získavať žiadne bonusové body.
Marianne Mikko  
písomne. - (ET) Dňa 8. apríla viedlo slovinské predsedníctvo a Európska komisia verejné vypočutie, na ktorom sa riešila pre Európsku úniu mimoriadne dôležitá téma.
V 20. storočí stratila Európa milióny intelektuálov a podnikajúcich občanov z dôvodu totalitných režimov. Rany, ktoré postihli našu históriu, nie sú dodnes zahojené.
Diktátor Sovietskeho zväzu, Josip Stalin, vymazal moju rodnú krajinu a ostatné pobaltské krajiny z mapy. Počas polstoročia sme nemohli mať vlastné štátne hymny ani vlajky; naším hlavným mestom bola Moskva.
Stalinizmus a nacizmus sa vyvíjali spoločne a rozdelili Európu železnou oponou. Brutalita Hitlera a Stalina nepoznala štátne hranice.
Ako sociálny demokrat odsudzujem diktátorstvá bez ohľadu na ich rúško. A takisto zdôrazňujem, že stalinizmus a nacizmus slúžili ako priame príklady pre ostatné totalitné ideológie.
Metaxas, Franco, Mussolini, Salazar a ďalší menší diktátori páchali vlastné zločiny, berúc si príklad z Hitlerovej a Stalinovej brutality. Rozsah ich brutality ostal v rámci hraníc ich vlastných krajín a z toho dôvodu by mali príslušné krajiny mať zodpovednosť za stanovenie skutočných nákladov.
Povedomie a vzájomné štúdium histórie je dôležité, aby občania krajín Európy začali rozvíjať uvedomenie si skutočnosti, že aj oni sú európskymi občanmi. Potrebujeme hodnotenie zločinov spáchaných komunistickou stranou Sovietskeho zväzu a KGB na základe spoločných hodnôt.
Čoskoro uplynie sedemdesiat rokov od uzatvorenia Paktu o neútočení medzi Molotovom a Ribbentropom. Ohavnosti Stalinovho aparátu nátlaku stále nie sú vnímané na jednej úrovni s Hitlerovou vojnovou mašinériou.
Ako prvý krok v mene spoločného prístupu k histórii by som naliehala na naše vlády, aby navrhli 23. august ako celoeurópsky Deň spomienky na obete stalinizmu a nacizmu.
Katrin Saks  
písomne. - (ET) Žiaľ, skutočnosťou je, že hoci takmer všetci západniari vedia o koncentračných táboroch nacistického Nemecka, väčšina z nich nepočula nič o gulagoch. Nedávno uskutočnená štúdia vo Švédsku medzi ľuďmi vo veku 15 - 20 rokov ukázala, že ich základné vedomosti o komunizme sú veľmi slabé, takmer žiadne. Okrem iného sa zistilo, že 90 % Švédov nikdy nepočulo o gulagoch, zatiaľ čo 95 % vedelo, že existoval Osvienčim.
Žiaľ, môj otec mal skúsenosti s oboma typmi táborov a preto nemôžem akceptovať názor, že utrpenie v sovietskom režime možno považovať za druhoradé, ako keby existoval strach, že rozprávanie o tom znižuje význam zločinov nacizmu. Ten postoj sa musí zmeniť. Nie je to vždy najľahšia z otázok pre socialistickú skupinu v Európskom parlamente, keďže niektoré zo strán v rámci nej majú komunistickú minulosť. Zvyšovanie povedomia v socialistickej skupine má preto ešte väčší význam.
Pamätám si diskusie na túto istú tému, keď Parlamentné zhromaždenie Rady Európy, ktorého som bola členkou, odsúdila zločiny komunizmu pred pár rokmi. V tom čase som bola jednou z osôb, ktoré sa ujali slova a evidentne vďaka tomu, že v rámci tejto inštitúcie bolo tak veľa krajín s skúsenosťami so sovietskym režimom, odsúdenie sa dosiahlo rýchlejšie ako v Európskom parlamente.
Som úplne presvedčená, že ak sa Európska únia skutočne zastáva svojich vlastných deklarovaných hodnôt, musí veľmi jasne vyjadriť svoj postoj k minulosti, pokiaľ ide o jej hodnoty. Nejde tu o prepísanie minulosti, ako vyhlásilo niekoľko kritikov k tejto záležitosti. Ide o určenie historickej pravdy.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
písomne. - (PL) V 20. storočí Európa zažila mnoho činov genocídy. O niektorých z týchto činov sa rozpráva mnoho a často, zatiaľ čo iné sú zahalené tichom. V tlači najčastejšie čítame o nacistických a komunistických genocídach.
Jeden z činov genocídy, o ktorom sa permanentne mlčí, je zavraždenie stoviek tisícok Židov, Poliakov a Ukrajincov na poľskom území počas nemeckej okupácie za druhej svetovej vojny spáchaný ukrajinskými nacionalistami z takzvanej Ukrajinskej povstaleckej armády. Výrazná časť kádrov tejto armády slúžila predtým v nacistických jednotkách SS. Táto genocída mala charakter genocidum atrox, brutálneho vraždenia, páchaného s mimoriadnou krutosťou. Celá populácia obývajúca špecifické územie bola zničená. Obete boli usmrtené a časti ich tiel boli odrezané alebo odtrhnuté. V súčasnosti ľudia, ktorí sa podieľali na týchto vraždách, sa snažia na Ukrajine o štatút bývalého bojovníka.
Chcem zdôrazniť, že nič nemôže odôvodniť genocídu, dokonca ani snaha o získanie slobody a suverenity pre vlastný národ.
