Erityistoimet maatalousmarkkinoilla (keskustelu) 
Puhemies
(ES) Esityslistalla on seuraavana keskustelu Paolo De Castron maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puolesta komissiolle esittämästä suullisesta kysymyksestä, jonka aiheena ovat erityistoimet maatalousmarkkinoilla - B7-0208/2010).
Koska jäsen De Castro ei ole läsnä, puheenvuoron käyttää hänen sijaisenaan toimiva jäsen Le Foll.
Stéphane Le Foll
Arvoisa puhemies, meidän osaksemme tulee siis tämän illan keskustelujen päättäminen, ja on jo myöhä. Aivan aluksi haluan esittää pahoitteluni siitä, ettei maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtaja De Castro pysty olemaan täällä läsnä tänä iltana syistä, jotka tiedätte. Parlamentin muiden jäsenten tavoin hän ei ole päässyt lähtemään maastaan ja osallistumaan keskusteluihimme Strasbourgissa.
Käsillämme oleva ongelma on seurausta yleisestä kriisistä, jota koko maatalousala käy parhaillaan läpi. Kuten tiedämme, meneillään on kriisi, ja ennen muuta on nähtävissä maatalouden tulojen ja hintojen lasku, joka on tehnyt vahinkoa viljantuottajille, karjankasvattajille - niin sianlihan kuin naudanlihan tuottajille - ja myös oliiviöljyn tuottajille - minkä sanon jäsen De Castron puolesta - ja joka vaikuttaa ja on vaikuttanut erittäin ankaralla tavalla maidontuottajiin.
Tässä kriisin ja hintojenlaskun tilanteessa on selvää, että parlamentin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta haluaa ottaa selvää komissiolta, mitä on tehtävissä juuri nyt ja tulevaisuudessa tästä kriisistä selviytymiseksi, ja ennen kaikkea selvittää, mitä toimenpiteitä tulevina kuukausina voitaisiin toteuttaa maanviljelijöiden tukemiseksi ja sen takaamiseksi, että maatalousmarkkinat olisivat vähemmän epävakaat.
Ensimmäinen kysymykseni komission jäsenelle koskee erityisesti maitoalan kriisiä. Mikä on tilanne parlamentin ja neuvoston hyväksymissä maitoalan kriisiä koskevissa toimenpiteissä ja erityisesti sovitun kuuluisan 300 miljoonan euron maitorahaston käytössä? Tämä on ensimmäinen kysymys ja esitän sen siksi, että mielestäni on niin, että jos aiomme tehdä lainsäädännöllisiä päätöksiä, meidän on tiedettävä, miten niitä sovelletaan.
Kuten sanoin, kaikentyyppinen tuotanto kärsii parhaillaan hintojenlaskusta ja markkinoiden syvästä kriisistä. Tämä on ongelma ja saa meidät etsimään vastauksia niin sanotusta markkinoiden sääntelystä ja keinoa rajoittaa tätä ikävää hintaepävakautta.
Kukaan ei valita, kun hinnat nousevat, eivät etenkään viljelijät. Maataloustuotteiden hintojen nousu on eurooppalaisten kuluttajien pelkona, sillä se rajoittaa heidän ostovoimaansa ja vaikuttaa heidän kykyynsä ostaa maataloustuotteita.
Hintojen ollessa alhaiset ja niiden laskiessa pitkiksi ajoiksi tuottajien tulot kärsivät, ja ennen muuta ja pahiten asiasta kärsii Euroopan maatalous, koska sen kyky investoida ja valmistautua tulevaisuuteen heikkenee. Maatalous on jäykkä toimiala, sen investoinnit ovat suuria, ja tuoton saanti investoinneille vie pitkän ajan. Hintojen vakauttaminen on tarpeen.
Arvoisa komission jäsen, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan ja sen puheenjohtajan De Castron kysymyksessä on kaksi puolta.
Ensinnäkin te olette ilmoittanut useista maitoalaa koskevista toimista, jotka on määrä toteuttaa ennen vuoden loppua. Tämä on tärkeä asia. Voitteko valottaa joitakin yksityiskohtia? Toiseksi on tiettyjä toimenpiteitä, jotka on toteutettava kaikilla markkinoilla, ei vain maitomarkkinoilla.
Lopuksi haluamme kysyä teiltä, miten komissio aikoo keskipitkällä aikavälillä ennakoida ja ehkäistä nämä hinnanlaskut. Millä markkinasääntelyn mekanismilla äkillisiä hinnannousuja ja ennen kaikkea äkillisiä hinnanlaskuja voidaan rajoittaa? Millaista työtä komissio parhaillaan tekee, ja mitä se suunnittelee tämän ongelman suhteen?
Nämä kolme osatekijää halusin mainita: maitorahaston, maitoalan kriisin ja, yleisemmällä tasolla, tavan, jolla komissio aikoo ottaa käsiteltäväksi tämän hintojen vaihtelun ja hintojen laskujen ongelman.
Dacian Cioloş
Arvoisa puhemies, aivan ensiksi kiittää maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan jäseniä De Castroa ja Le Follia näiden ongelmien tuomisesta keskusteluun täällä parlamentissa.
Todellakin, minunkin on myönnettävä, että viljelijöiden tulot putosivat merkittävästi vuonna 2009, ja kyseessä oli jo vuonna 2008 todetun suuntauksen jatkuminen. Tämä on siis tilanne, jollaista olemme harvoin tavanneet Euroopan markkinoilla. Samanaikaisesti nämä markkinat ovat yhä enemmän avautumassa maailmanmarkkinoille ja tilannetta ovat myös edeltäneet yhteisen maatalouspolitiikan viimeaikaiset uudistukset.
Tämä kriisi on koetellut erityisesti maitoalaa. Viime vuonna näimme alan tuottajien joutuvan kestämään vaikeaa tilannetta erityisesti niillä maaseutualueilla, joilla maidontuotanto on elintärkeää ei vain maatalousalalle vaan myös taloudelliselle toiminnalle ja työllisyydelle yleensä.
Tämä oli tilanne, kun Euroopan komissio viime vuonna toteutti toimenpiteitä ja otti ensiksi käyttöön markkinoiden interventiomekanismit hintojen laskun pysäyttämiseksi. Komissio vapautti merkittäviä varoja, yli 400 miljoonaa euroa, näiden markkinainterventioiden rahoittamiseen. Kuitenkin, kuten jäsen Le Foll korosti, myös 300 miljoonan euron rahasto otettiin käyttöön, jotta jäsenvaltioilla olisi valmius auttaa maitoalan pahiten kärsineitä tuottajia.
Tuo päätös tehtiin siis viime vuonna. Se antoi jäsenvaltioille tilaisuuden asettaa kriteerit, joiden perusteella varat jaettaisiin ja kanavoitaisiin nimenomaan niitä eniten tarvitseville tuottajille.
Minun on myös selvennettävä, että näiden kriteerien asettajina olivat jäsenvaltiot, eikä niihin vaadittu komission hyväksyntää. Jäsenvaltiot olivat ainoastaan velvolliset ilmoittamaan, tiedottamaan komissiolle siitä, mitkä kriteerit ne olivat valinneet.
Voin ilmoittaa teille, että sikäli kuin tiedän, kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat komissiolle päätöksestään soveltaa näitä toimenpiteitä. Ne ovat siten asettaneet kriteerit, joiden perusteella ne jakavat varat, ja jakamisprosessi alkaa. Jäsenvaltioilla on kesäkuuhun asti mahdollisuus jakaa nämä varat.
Kuten siis sanoin, ensiksi oli markkinaintervention vaihe markkinoiden saamiseksi jälleen tasapainoon. Mielestäni nykytilanne osoittaa, että interventio on ollut menestyksekäs, koska hinnat ovat vakaantuneet. Tietenkin esiintyy vaihteluita, mutta ne ovat kohtuullisissa rajoissa eli markkinoiden normaalien rajojen sisällä. Toiseksi on otettu käyttöön tukitoimenpiteitä, jotka tavoittavat tuottajat pian. Nämä ovat siis toimenpiteitä, joihin on jo ryhdytty.
Haluan vielä tuoda julki sen, mitä hiljattain kerroin parlamentin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnalle: komission jäsenenä toivon, että viime vuonna koetusta tilanteesta otetaan opiksi. En halua odottaa yhteisen maatalouspolitiikan vuoden 2013 jälkeistä kautta koskevaa uudistusta, jolloin meillä epäilemättä on luotettavampia vastauksia koko maatalousalalle. En odota yhteisen maatalouspolitiikan vuoden 2013 uudistuksen voimaantuloa, vaan teen maitoalaa koskevia ehdotuksia viime vuonna tämän kriisitilanteen seurauksena perustetun ja nyt työtään tekevän korkean tason työryhmän päätelmien pohjalta. Tämä työryhmä esittää tuloksensa kesäkuussa.
Heti sen jälkeen, heinäkuussa, ehdotan kyseisten tulosten perusteella keskustelua maatalousministerien neuvostolle ja parlamentin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnalle. Eli syksyyn tai vuoden loppuun mennessä esitän ehdotuksia, jotka sallivat meidän ennakoida ja mahdollisesti myös estää tällaisen kriisin - etenkin maitoalalla, koska se on joutunut kaikkein vaikeimpaan asemaan - ja siten ehdottaa ei vain lyhyen aikavälin vaan myös keskipitkän ja pitkän aikavälin ratkaisuja.
Me luonnollisesti opimme tästä ja käytämme opittua hyväksi muilla maatalouden aloilla, joilla meidän on puututtava asiaan. Voin ehkä nyt käyttää hyväkseni tilaisuutta antaa teille joitakin tietoja liittyen niihin keskusteluihin, joita meillä on tänään.
Komissio kiinnittää erityistä huomiota muiden alojen markkinoiden kehitykseen. Soveltamalla niitä puuttumismenetelmiä, joita meillä tätä nykyä on käytössämme, eli markkinoiden interventiomekanismeja, ja käyttämällä niitä nimenomaan turvaverkkoina, teemme parhaamme estääksemme maitoalaa nyt koetelleen tilanteen kaltaisten tilanteiden toistumisen.
Paljon kiitoksia. Kuuntelen tarkkaan kysymyksiänne ja ongelmianne, jotka tuotte esiin, ja käytän lopussa uudestaan puheenvuoron sanoakseni muutaman sanan.
Peter Jahr
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Cioloş, hyvät kuulijat, maatalouspolitiikan perustava uudelleensuuntaaminen, jossa huomio kohdistetaan aiempaa enemmän markkinatalouteen, on oikein. Myös päätös lisätä Euroopan maatalouden ja maailmanmarkkinoiden verkottumista on oikea. Ensimmäiset näytöt tämän politiikan onnistumisesta olivat nähtävissä vuoteen 2007 tai vuoden 2008 alkuun mennessä. Eurooppalainen maatalouspolitiikka oli hintansa arvoista. Markkinainterventioita ei juuri ollut, ja viljelijöillä oli vakaat ja kasvavat tulot. Nyt me kuitenkin joudumme kohtaamaan tämän uudelleensuuntautumisen varjopuolet, nimittäin voimakkaat hintavaihtelut ja viljelijöiden tulojen laskun. Sekä viljelijät että maatalouspoliitikot joutuvat tulevaisuudessa mukautumaan yhä enemmän voimakkaisiin tuottajahintojen vaihteluihin kaikilla aloilla, ei ainoastaan maitoalalla.
Jotta vakavasta markkinoiden romahduksesta selvittäisiin paremmin, maatalouspolitiikka tarvitsee välineitä, jotka sallivat sen toimia pikaisesti, johdonmukaisesti ja ilman byrokratiaa. Siksi vaadin, ettei sellaisia toimia kuin interventiot tai vientituet poisteta kokonaan vaan ne sisällytetään talousarvioon nollaksi. Näitä välineitä pitäisi käyttää vain poikkeuksellisissa tilanteissa, eikä niillä saisi puuttua jatkuvasti markkinoiden toimintaan. Kun näitä välineitä tarvitaan, niiden on kuitenkin oltava käyttövalmiita. Myös viljelijäammatin osalta on määritettävä toimenpiteet, joilla luodaan yhdenmukaisuutta markkinoille. Tähän kuuluu erityisesti tuottajayhteisöjen oikeudellisen aseman vahvistaminen.
Toivon, että komissio pitää lupauksensa paremmista oikeudellisista edellytyksistä ja ryhtyy tarvittaessa nopeasti toimiin, jotta viljelijät ja kuluttajat välttyvät vakavilta vahingoilta.
Marc Tarabella
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tuen ensiaskeleitanne maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaavana komission jäsenenä, koska jo ensimmäisessä kuulemistilaisuudessa sekä monissa muissa tilanteissa olemme tyytyväisinä kuunnelleet toiveitanne ja koska te olette ymmärtänyt, että hintojen äärimmäinen vaihtelu on maataloudelle ja sen tulevaisuudelle vakava ongelma. Sama koskee viljelijöitä, jotka eivät enää voi tehdä pitkän aikavälin suunnitelmia, koska investoinnit, erityisesti nuorimpien viljelijöiden tapauksessa, luonnollisesti lasketaan 20-30 vuoden jaksolle.
Vain kuusi kuukautta sitten allekirjoitin yhdessä jäsen Le Follin ja muutaman muun kollegan kanssa tätä ongelmaa ja vakavaa vaihtelua koskevan tarkistuksen, jolla pyrin alentamaan päätettyä yhden prosentin korotusta erityisesti maidontuotannon osalta, koska tosiasiassa meneillään on ylituotantovaihe. Tarkistus hylättiin suunnilleen äänin 250 vastaan 350.
Sanoitte, että tulevaisuudessa harkitsisimme sääntelyä. Korkean tason työryhmä kokoontuu, ja sen jäsenet ovat ymmärtääkseni tasokkaita henkilöitä, sillä siinä ei ole vain tuottajien vaan myös jakelijoiden edustajia.
En haluaisi, että näiden kahden, tuottajien ja jakelijoiden välissä olevat toimijat, nimittäin tuottajat, jäisivät unohduksiin. Toivon, ettemme unohda heitä, koska myös ja ennen muuta heidän kauttaan saadaan aikaan voittoa - mielestäni enemmän tällä tavoin kuin muiden jakelijoiden kautta. Haluaisin siis olla vakuuttunut siitä, ettei heitä keskustelussa unohdeta.
Epävakaisuudesta ei kärsi vain maitoala vaan siitä kärsivät kaikki maatalouden alat, ja uskaltaisin myös sanoa, että hinnat ovat korkeita. Huomatkaamme, että tämä ei ole välttämättä hyvä maatalouden kannalta, koska jalostajat, käyttäjät, siirtyvät vaihtoehtoisiin tuotteisiin. Kun hinnat palaavat normaalimmalle tai alhaisemmalle tasolle, nämä käyttäjät eivät välttämättä palaa alkuperäiseen tuotteeseen.
Arvoisa komission jäsen, kun tilanne on tämä, haluaisin tietää - joskin hieman ennenaikaisesti - aiotteko aidosti tulevaisuudessa ottaa käyttöön kaikilla muilla tuotannonaloilla sääntelymekanismit, joita tuottajat kovasti odottavat.
Martin Häusling
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Cioloş, maaseudulla on tällä hetkellä suhteellisen rauhallista, mikä ei johdu siitä, että viljelijät olisivat tyytyväisiä vaan siitä, että monet viljelijät ovat tätä nykyä erittäin turhautuneita. Emme voi myöskään tyynnytellä kaikkia sanomalla, että löydämme merkittävän ratkaisun maatalouden kriisiin vuonna 2013. Meidän on annettava heille vastauksia nyt. Tästä olemme kai yhtä mieltä. Protestit voivat nimittäin hyvin nopeasti siirtyä jälleen tänne Brysseliin. Meidän on siis annettava vastauksia.
Maitoalalla tarvitaan perustavaa politiikan muutosta. Olin läsnä korkean tason työryhmän kokouksessa ja pidin maitokriisiin annettuja vastauksia kylläkin kiintoisina mutta en läheskään riittävinä. Jos politiikkamuutos on tehtävä, silloin hiljattain tehdyt päätökset sääntelyn poistamisesta on asetettava kyseenalaisiksi. Onhan niin, että tämän prosessin päätteeksi voidaan sanoa, että kiintiöistä luopumisen jälkeen ei tullut mitään pehmeätä laskua vaan hyvin kova laskeutuminen. Nyt on pakko kiireesti pohtia, miten me voimme taas politiikalla asettaa mittapuita, ja miten voimme tuoda valtion, toisin sanoen Euroopan unionin, takaisin peliin, jotta voimme antaa markkinoille selvemmät säännöt. Markkinat eivät toimi itsekseen. Siinä on vastaus rahoituskriisiin ja myös maatalouden kriisiin. Meidän on annettava sääntöjä.
Maataloudessa on parhaillaan meneillään valtava keskittymisprosessi. Minua huolestuttaa lukea lehdistä, että Etelä-Englannissa rakennetaan jopa 8 000 naudan tuotantoyksikköjä. Toisaalta monet syrjäseutujen pientilat ovat joutuneet lopettamaan toimintansa. Nämä muutokset eivät johda eurooppalaiseen vaan amerikkalaiseen maatalousmalliin, jolle ovat ominaista aina vain suuremmat rakenteet. Tämä johtaa lopulta monien pienten maitotilojen poistumiseen Euroopasta. Pitää muistaa, että tämä merkitsee myös työpaikkojen katoamista.
Hyvä kollega Jahr, yhdestä asiasta olemme yhtä mieltä, vaikkakaan emme siitä, että on oikein suunnata maatalouspolitiikkaa kohti maailmanmarkkinoita. Viljelijöille on saatava selkeä poliittinen asema. He ovat kaupan ketjun heikoin lenkki. Heitä koettelevat ensimmäisinä polkumyyntihinnat, jotka ovat monilla aloilla tulleet yhä yleisemmiksi. Yhtä mieltä olemme siitä, että tarvitaan selkeä poliittinen kannanotto siitä, miten markkinoita voidaan tulevaisuudessa säännellä paremmin.
Tässä tarkastelussa meidän on syytä katsoa hieman myös Euroopan rajojen ulkopuolelle, jotta näemme, miten tämä ongelma on ratkaistu muualla. Kukaan ei määrää meille, miten ja milloin meidän on säänneltävä markkinoitamme. Viime vuosina olemme menneet liian pitkälle markkinoiden sääntelyn poistamisessa. Katsotaanpa muita maita - ja korkean tason työryhmän tulisi tehdä samoin - nähdäksemme, mitä sääntöjä muualla sovelletaan. Voi sanoa selvästi, että Kanadan malli on monien viljelijöiden ja monien kuluttajien kannalta hyväksi osoittautunut malli. Tätä ei pitäisi sulkea pois keskustelusta jo ennakolta. Sen sijaan meidän olisi annettava vastauksia.
Politiikan kurssinkorjauksessa on huolehdittava siitä, että toteutamme politiikkaa alueellisten markkinoiden hyväksi. Painopisteen olisi aina oltava alueissa eikä siinä 5 prosentissa tuotteita, jotka myydään maailmanmarkkinoilla. Meidän ei tule myöskään pitää vientitukia ja interventioita tulevaisuudessa normaaleina markkinoihin vaikuttamisen sääntöinä. Meidän on vihdoinkin tehtävä loppu tästä prosessista.
James Nicholson
Arvoisa puhemies, aivan aluksi haluan sanoa, että olen tyytyväinen tilaisuuteen käydä tämä keskustelu. Mielestäni se on hyvin oikea-aikainen, ja viimeaikainen maitoalan kriisi, joka on lamaannuttanut niin monia viljelijöitä ympäri Euroopan unionia, on epäilemättä todistanut maatalousmarkkinoitamme vaivaavan vakavan epävakauden. Merkittäviä hintavaihteluita esiintyy vuodesta toiseen ja kuukaudesta toiseen, ja usein ne johtuvat meistä riippumattomista tekijöistä, kuten kansainvälisestä rahoituskriisistä ja, kuten on nähty, öljyn hinnasta.
Maidon hinnan vuoden 2009 romahduksen vaikutuksia pahensi EU:n kyvyttömyys reagoida tilanteeseen kyllin ripeästi. Vaikka pystyimme lopulta toteuttamaan markkinoiden ohjaustoimenpiteiden ja tulotukitoimenpiteiden, kuten maitorahastointervention ja vientitukien sekoituksen, jota helpotti piinaa jonkin verran, monet maidontuottajat päätyivät lopettamaan liiketoimintansa ja monet kärsivät suuria taloudellisia tappioita.
Mielestäni meidän on omaksuttava kaksitahoinen lähestymistapa yrityksessämme lieventää hintojen laskun vaikutuksia viljelijöihimme. Ensinnäkin meidän on sovittava kaikkia hintavaihteluille alttiita aloja koskevan turvaverkkojärjestelmän vähimmäistasosta. Toiseksi meidän on varmistettava - mitä hyvänsä välineitä otammekaan käyttöön - että pystymme reagoimaan nopeasti ja tehokkaasti mihin kriisiin tahansa.
Parlamentissa ja sen ulkopuolella on tällä hetkellä paljon keskustelua siitä, että viljelijöiden tulisi saada tuotannostaan oikeudenmukainen ja vakaa tulo. Elintarvikkeiden saatavuuden kaikki yksityiskohdat ja elintarvikeketju yleensä on sekä viljelijöiden että kuluttajien kannalta merkityksellinen teema. Lähestyvä YMP:n uudistus antaa meille todellisen tilaisuuden puuttua näihin asioihin. On tietenkin tärkeää olla horjuttamatta Euroopan maatalouselintarviketeollisuuden kilpailukykyä. Uudistetun YMP:n on kuitenkin pystyttävä reagoimaan maatalouden erilaisiin kriiseihin, jotta markkinat saadaan pysymään vakaina ja viljelijöillemme voidaan taata oikeudenmukaiset tulot.
Georgios Papastamkos
(EL) Arvoisa puhemies, aloitan nyt oletuksesta, että maatalousmarkkinoilla on laajaa epävakautta. Maatalouden perustuotteiden hinnat ovat laskeneet merkittävästi. Samaan aikaan on koettu kuluttajahintojen nousu ja maatalouden tulojen merkittävä lasku.
Mielestäni YMP on uudistusten ja tuen tuotannosta irrottamisen jälkeen riittävän markkinasuuntautunutta. Keskeinen esitykseni on - ja haluan tehdä tämän selväksi - että maatalousalaa ei saa jättää pelkästään markkinoiden sääntöjen varaan. Se tuottaa julkisia hyödykkeitä ja tarvitsee julkista eurooppalaista taloudellista tukea. En voi ymmärtää ristiriitaa perusteluissa niillä jäsenillä, jotka ehdottavat tässä markkinasuuntautumista, ja kyseessä ovat maat, jotka ylläpitävät, vaalivat ja tähdentävät kuluttajaetnosentrisyyttä ja kuluttajapatriotismia. Nykyiset markkinoiden ohjausvälineet eivät kuitenkaan tarjoa välttämätöntä turvaverkkoa, kuten edellinen puhuja jäsen Nicholson sanoi. Tarvitsemme täydentäviä toimenpiteitä, joustavampia ja tehokkaampia toimenpiteitä, toimenpiteitä, jotka takaavat markkinoiden vakauden kriisiaikoina. Mielestäni meidän on myös "aseistettava" YMP rahoitusjärjestelmällä, jonkinlaisella kriisinhallintarahastolla, jotta kriisitilanteet voidaan hoitaa. Tuottajien tulojen takaaminen riippuu ennen kaikkea kyvystä taata elintarvikeketjun avoimuus.
Lopuksi totean, ettemme voi tyytyä suunnittelemaan tulevia, vuoden 2013 jälkeisiä markkinavälineitä. Tiedämme, että tilanne on - maitoalan lisäksi - kriittinen myös muilla erittäin tärkeillä aloilla, jotka vaihtelevat Euroopan sisällä maantieteellisestä alueesta toiseen.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Tähänastinen keskustelu on osoittanut, että kyseessä on hyvin monitahoinen ongelma. Jossain määrin, kuten jäsenet Tarabella ja Nicholson ja muutkin ovat maininneet, ongelmassa on yhtäältä kyse elintarvikeketjusta kokonaisuutena - asia, jota José Bovén mietinnössä käsitellään - nimittäin siitä, että Euroopan unioni on toistaiseksi ollut kyvytön ratkaisemaan, kuinka saada aikaan oikeudenmukainen tasapaino tuottajien, jalostajien ja vähittäiskaupan kesken. Yhdyn täysin komission jäsenen Cioloşin näkemykseen siitä, että olisi hyvä löytää keskipitkän ja ja pitkän aikavälin ratkaisu. Siinä on neljä teoreettista vaihtoehtoa.
Yksi vaihtoehto, kuten jäsen Jahr myös on maininnut, on tutkia uusliberaalista lähestymistapaa, joka on toistaiseksi torjunut ja yrittänyt lakkauttaa interventionistiset järjestelmät. Siten olen täysin yhtä mieltä siitä, että meidän on pohdittava, voidaanko nämä interventionistiset järjestelmät hylätä, vai voidaanko niitä itse asiassa käyttää markkinoiden sääntelyyn.
Toinen vaihtoehto, jota Ranskan hallitus Yhdysvaltain malliin perustuen on ehdottanut, on suhdanteita tasaava sääntely. Voidaan kysyä, toimiiko tämä Euroopassa. Meidän on kuitenkin tutkittava tämäkin, koska markkinat ovat kokonaisuudessaan niin epävakaat, että jokainen vaihtoehto täytyy ottaa huomioon.
Kolmantena on osakemarkkinavaihtoehto. Jokin aika sitten järjestettiin konferenssi aiheesta Borsa Merci Telematica Italiana eli verkossa toimivasta osakemarkkinajärjestelmästä. Siten meidän on tutkittava, missä määrin pörssikauppajärjestelmiä voidaan käyttää. Lisäisin tähän komission jäsenen Cioloşin vuoksi heti, että Itä-Euroopan ja Baltian maiden osalta osakemarkkinajärjestelmä ei valitettavasti ole kovin käyttökelpoinen.
Puheenjohtajamaa Ranska myös otti esiin mahdollisuuden luoda Euroopan unionin hintaseurantajärjestelmä. Meidän on pohdittava myös tätä, ja meidän on pohdittava mahdollisuutta perustaa hedelmä- ja vihannesalan uudistusmalliin perustuen jonkinlainen rahasto, jota voitaisiin käyttää riskinhallinnassa - asia joka, ellen erehdy, on lähellä komission jäsenen Cioloşin ajattelua. Valitettavasti viljan ollessa kyseessä tämä vaatisi suunnattomia summia rahaa. Toisin sanoen olen täysin samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että on harkittava perusteellisesti jokaista vaihtoehtoa, koska EU ei tällä hetkellä pysty kunnolla sääntelemään markkinoita.
Michel Dantin
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kuten hyvin tiedätte, maatalous on erityispiirteitä sisältävä talouden ala, mikä merkitsee, että julkiset tukitoimet voivat ajoittain olla välttämättömiä, vaikkeivät toivottavia, tuottajien, kuluttajien ja kansalaisten edun kannalta. On ainakin kolme syytä, miksi julkiset tukitoimet tällä talouden alalla ovat yhtä oikeutettuja niin Euroopan unionissa kuin muissakin maailman maissa.
Maataloustuotteiden tarjonnan ja elintarvikkeiden kysynnän ominaispiirteet tekevät maatalousmarkkinoista epävakaita. Maatalous tuottaa myös markkinattomia hyötyjä ja auttaa luomiensa työpaikkojen ansiosta varmistamaan tietynasteisen sosiaalisen vakauden maahan ja maaseudulle. Ennen muuta maatalous on rikkaan, monipuolisen ja terveen elintarviketuotannon perusta. Voimmeko siis olla tyytyväisiä maaseutualueidemme ja viljelijöidemme nykyiseen taloudelliseen tilanteeseen?
Arvoisa komission jäsen, muutama päivä sitten muuan johtava virkamies antoi minulle oman hallintoalueensa luvut - tämä sattui olemaan teidän hyvin tuntemanne Ranskan departementti, jossa on paljon karjankasvatusta - seuraavat luvut. Hallintokeskuksen alueella on 2 500 maataloustiliä. Niistä 800:n velkasuhde on yli 80 prosenttia, ja 20 prosentilla velkasuhde on 100 prosenttia tai sitä suurempi.
Kun edessämme on tällaiset luvut, jotka, myönnän, hämmästyttävät myös minua, tänään käsiteltävänämme olevassa ongelmassa ei ole kyse vain tuloista vaan myös Euroopan maatalouden jättämisestä vaille pääomia. Vähemmän tukea, vähemmän julkisia tukitoimenpiteitä ja lisää tuotantorajoituksia: siinä on todella räjähdysaltis yhdistelmä.
On totta, että yleinen taloudellinen tilanne pahentaa tilannetta. Meidän on kuitenkin myös kyseenalaistettava tiettyjä komission tekemiä päätöksiä, tiettyjä kollegoittenne tekemiä päätöksiä, arvoisa komission jäsen. Maatalous on edelleen pelinappulana kauppasopimuksissa. Euroopan tilanteesta huolimatta vaikutus on epäsuotuisa niin liha-alan, tiettyjen viljakasvien kuin hedelmä- ja vihannesalan kannalta. Euroopan unionin ja Andien valtioiden kesken äskettäin solmittu sopimus, erityisesti sopimus Perun ja Kolumbian kanssa, uhraa syrjäisimpien alueiden tuottajat. Emme voi jatkaa sellaista politiikkaa.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, olen kotoisin Etelä-Italiasta. Maakunnassani ja sikäläisellä maaseudulla tuotanto pyörii Välimeren sadon eli öljyn, peltoviljelykasvien ja vihannesten ympärillä. Tästä on puhuttu vähän, koska Euroopan ja komission painopiste on aina ollut etupäässä maidontuotannossa ja eläintenkasvatuksessa. Meidän on kuitenkin kiinnitettävä huomiota myös Välimeren alueen viljelykasveihin.
Vakuutan teille, että todistamme parhaillaan ilmiötä, jolle on ominaista ilmastonmuutoksesta ja aavikoitumisesta johtuva maaseutualueiden autioituminen. Aavikoituminen näkyy meille rikkakasveina, jotka kasvavat siellä, missä ennen viljeltiin vihanneksia ja hedelmiä, missä ei enää hoideta oliivilehtoja eikä kynnetä maata.
Voin kertoa teille, että vuonna 1995, ennen kuin euro tuli käyttöön, oliivintuottajille maksettiin 170 000 Italian liiraa, mikä on noin 90 euroa. Tänä vuonna oliivintuottajille on maksettu 30 euroa sadalta kilolta. On kulunut 13-14 vuotta, ja hinta on nyt kolmannes siitä, mitä se ennen oli. Tuottajien öljystään saama tukkuhinta on 2 euroa litralta, mikä ei riitä kattamaan edes heidän kustannuksiaan, ja maatilat velkaantuvat, koska ne myyvät kustannuksiaan alemmalla hinnalla.
Kohtaamme myös omituisen ilmiön: öljyn tukkuostohinta on 2 euroa, mutta sitä myydään supermarketeissa 2 eurolla tai sitäkin alhaisemmalla hinnalla. On selvää, että valvontajärjestelmän tehostaminen on tarpeen. Olisin tyytyväinen, jos voisin tavata teidät ja kuvata teille asetuksen (ETY) N:o 2568/91 ajantasaistamisen ongelmaa; valvontaan on uusia järjestelmiä, ja väärennöksiä vastaan on taisteltava. Siitä hyötyvät myös kuluttajat ja tuottajat.
Emme voi harkita tuen kansallistamista seuraavassa YMP:ssä, emmekä voi harkita suoran tuen leikkaamista, koska suoran tuen puuttuminen tai sen varojen leikkaaminen johtaisi eteläisessä Italiassa ja Välimeren alueella maanviljelyn kriisiin.
Arvoisa komission jäsen, lopuksi haluan kertoa teille, että ne, jotka tänä päivänä omistavat maata, eivät omista sitä siksi, että olisivat voittaneet sen arpajaisissa, vaan koska he ovat saaneet sen perinnöksi isältään tai isoisältään, jotka ovat sitä maata viljelleet, vuodattaneet sen tähden hikeään ja jättäneet sen pojalleen.
Tänä päivänä on niin, että ne, jotka jättävät maatilan lapsilleen, saattavat jättää heille vain kourallisen velkoja. Euroopan on päättäväisin ja vaikuttavin keinoin edistettävä maatalousalamme uutta tulemista.
Sari Essayah
(FI) Arvoisa puhemies, markkinoiden vakauttamisen on oltava yksi yhteisen maatalouspolitiikan keskeisistä tavoitteista. Siitä tunnumme tässä salissa olevan yhtä mieltä. Yhteisessä maatalouspolitiikassa tarvitaan markkinatoimenpiteiden turvaverkkoa niin viljelijöiden kuin myös kaikkien elintarvikeketjun toimijoiden turvaamiseksi.
Vuoden 2013 jälkeinen aika vaikuttaa erityisen huolestuttavalta muun muassa vientitukien poistumisen, maitokiintiöiden poistumisen sekä kolmansista maista peräisin olevan tuonnin lisääntymisen vuoksi. Siksi tuntuu hyvältä, että komissaari tässä vaiheessa sanoo, että hän aikoo ryhtyä toimenpiteisiin jo ennen vuotta 2013.
Nyt on tarpeen tutkia sitä, miten me pystymme ottamaan käyttöön markkinoiden uudet hallintavälineet eli muun muassa kehittämään tulovakuutusjärjestelmää, vahvistamaan tuottaja- ja toimialaorganisaatioita ja parantamaan markkinoiden läpinäkyvyyttä monenlaisin eri toimenpitein.
Ulrike Rodust
(DE) Arvoisa puhemies, edessäni on Saksan maatalouden taloudellisen tilanteen analyysi. Analyysi käsitti 19 100 pää- ja sivutoimisen maatilayrityksen tilinpäätöksen arvioinnin. Tulokset on laskettu edustaviksi vuoden 2007 maatilojen rakennetutkimuksen perusteella.
Varainhoitovuonna 2008-2009 yleinen tilanne huonontui merkittävästi. Analysoitujen 18 200 pää- ja sivutoimisen maito- ja peltoviljelytilan luvut osoittavat laskua 45 400 eurosta 34 400 euroon. Tämä merkitsee 24 prosentin vähennystä. Erityisen suuria tappioita sattui 2008-2009. Yritysten tulos putosi 29 300 euroon (vähennystä 45 %) ja 43 000 euroon (vähennystä 18 %).
Sitä vastoin jalostusyritykset...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Dacian Cioloş
Arvoisa puhemies, mielestäni juuri käymämme keskustelu osoittaa, miten tärkeää meidän on ottaa opiksi tästä maitokriisistä. Lisäksi, kuten jäsen Le Foll puheensa alussa sanoi, meidän on harkittava markkinoiden sääntelymekanismien käyttöönottoa osana yhteistä maatalouspolitiikkaa vuoden 2013 jälkeen.
Olen rehellisesti sitä mieltä, että YMP:n, samalla kun se kunnioittaa Euroopan maatalouden monimuotoisuutta, on kyettävä esittämään sellaisia yhteisiä Euroopan tason tavoitteitamme koskevia toimenpiteitä, jotka sallivat meidän täyttää YMP:lle Lissabonin sopimuksella annetun tehtävän. Toisin sanoen sen on taattava viljelijöiden tulojen vakaus ja varmistettava tuotteiden tarjonta markkinoilla. YMP:n tulevien välineiden on siis mahdollistettava muun muassa näiden tavoitteiden saavuttaminen. On tietenkin muitakin tavoitteita, mutta nämä ovat kannaltamme keskeiset huomioon otettavat tavoitteet.
Markkinasääntelytoimenpiteet, jotka antavat meille mahdollisuuden välttää hinta- tai markkinaepävakauden tilanteita tai puuttua kyseisiin tilanteisiin, ovat asia, johon keskitymme, ja ne ovat keskeisinä myös niissä ehdotuksissa, joita komissio tekee osana YMP:tä vuoden 2013 jälkeen. Voin vakuuttaa teille, että teemme parhaillaan työtä tämän asian parissa. Olen täysin vakuuttunut ja tietoinen siitä, että markkinoiden hallintamekanismeilla on suorien tukien ohella tärkeä tehtävä. Ne meidän on säilytettävä, joskin niiden myöntämisen kriteereitä on muutettava. Markkinoiden on tietenkin voitava toimia. Meidän on annettava markkinoiden toimia, jos ne siihen kykenevät, mutta olen myös samaa mieltä jäsen Dantinin kanssa, kun hän sanoo, että maatalousalan erityinen luonne oikeuttaa julkiset tukitoimet. Sen on tietenkin oltava tarkkaan kohdennettua, ja sillä on pyrittävä ratkaisemaan markkinoiden toiminnan ongelmat ja turvaamaan niiden asianmukainen toiminta. Teemme vuoden 2013 jälkeistä YMP:tä koskevat ehdotukset tässä hengessä.
Ymmärrän täysin, että myös muilla aloilla kuin maitoalalla on tätä nykyä vaikeuksia. Siten myös hedelmä- ja vihannesala kärsii usein merkittävistä markkinoiden muutoksista: hintojen ja markkinoitujen tai myytyjen määrien vaihtelusta. Tämä ala koki uudistuksen muutama vuosi sitten. Saamme ottaa oppia myös siitä, miten tätä tuottajille tuottajajärjestöjen puitteissa suuremmat neuvotteluvaltuudet antanutta uudistusta sovellettiin. Mielestäni tälläkin tasolla voimme ottaa joistakin asioista oppia ja soveltaa sitä muihin aloihin.
Olen todellakin sitä mieltä, että julkisen intervention lisäksi tuottajille tulee antaa mahdollisuus neuvotella parempia sopimuksia ja siten parempia hintoja, samalla kun yksityisten sopimusten avulla varmistetaan tietty vakaus sen suhteen, mitä tuotteita saatetaan markkinoille. Siksi uskon, että julkisen intervention lisäksi voimme löytää muita keinoja mahdollistaa markkinoiden hyvä toiminta, samalla kun julkisille viranomaisille annetaan valta puuttua asiaan, kun markkinat eivät pysty täyttämään tehtäväänsä. Näin siksi, että maatalouden ei pidä vain voida toimittaa markkinoille tuotteita, vaan myös tuottaa jatkuvasti julkisia hyödykkeitä. Tästä olemme yhtä mieltä. Siksi maataloutta on autettava, jotta se voi täyttää kaikki tehtävänsä.
Mitä tulee elintarvikeketjua koskeviin kysymyksiin ja erityisesti valtuuksiin neuvotella lisäarvon paremmasta jakautumisesta totean, että parlamentti on työskennellyt asian parissa, komissio on antanut tiedonannon ja neuvostossa on käyty keskusteluja. Teemme kaikkien näiden elementtien pohjalta ehdotuksia ja pyrimme löytämään mekanismit, jotka antavat tuottajille mahdollisuuden neuvotella marginaalinsa paremmin.
Luulen, että olen nyt käsitellyt suurin piirtein kaikkia puheita ja esiin nostettuja ongelmia. Haluan vielä kerran kiittää teitä tilaisuudesta tuoda näkemyksiäni esiin. Keskustelu merkitsee kuitenkin vasta alkua. Käynnistin myös julkisen keskustelun ennen kuin tein ehdotuksia YMP:n vuoden 2013 jälkeisestä aikaa koskevasta uudistuksesta. Uskon, että tuon keskustelun ja parlamentissa meneillään olevan työn seurauksena pystymme syksyyn mennessä, jolloin palaan asiaan YMP:n tulevaisuutta koskevalla komission tiedonannolla, tekemään ehdotuksia, jotka antavat viljelijöille paremman luottamuksen toimintaansa. Me tarvitsemme viljelijöitä, emme vain sen vuoksi, että he toimittavat markkinoille tuotteita, vaan myös sen vuoksi, mitä he tekevät maallaan.
Puhemies
(ES) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Luís Paulo Alves  
Viime kuukausina eri maatalousmarkkinoilla on EU:ta vaivaavan talous- ja rahoituskriisin seurauksena esiintynyt hintojen laskua, joka puolestaan on vaikuttanut kyseisten tuotteiden kysyntään. Alentuneet hinnat hyödyttävät kuluttajia ja johtavat keskipitkällä aikavälillä kysynnän kasvuun, mutta tällä hetkellä monet tuottajat kärsivät asiasta pahoin. On siksi ratkaisevan tärkeää laatia eurooppalainen maatalouspolitiikka, jolla löydetään ratkaisu keskeiseen ongelmaan: tarpeeseen turvata kestävä elintarviketurvallisuus kohtuullisin markkinahinnoin. Tarvitaan kilpailukykyinen ja taloudellisesti elinkelpoinen maatalousmalli, joka vastaa kansalaisten elintarvikkeita ja ympäristöä koskeviin ja sosiaalisiin tarpeisiin. Vaikka yhteinen maatalouspolitiikka on markkinasuuntautunutta, sen on sisällettävä joukko välineitä, joilla kyetään toimimaan, kun on kompensoitava julkisten hyödykkeiden tuotantoa, jota markkinat eivät korvaa, ja hillitsemään markkinoiden äärimmäistä epävakautta. Siihen on sisällyttävä tarkoituksenmukainen sääntely, vahva turvaverkko ja järkevä riskinhallinta. Sen on myös parannettava elintarvikeketjua. Keinoina siihen ovat suurempi avoimuus ja paremmat sopimuskäytännöt, jotka eivät vahingoita tuottajia. Lopuksi totean, että on olennaisen tärkeää turvata ulkomailta tuotavien maataloustuotteiden ja tuotannon tasa-arvoinen kohtelu.
Alan Kelly  
Aivan aluksi haluan sanoa, että olen tyytyväinen kollegoideni toimiin, erityisesti jäsen De Castron toimiin, jonka aloitteesta tätä asiaa koskeva keskustelu käynnistyi. Tosiasia on, että tätä nykyä viljelijät kohtaavat suunnattomia esteitä pyrkiessään saamaan kohtuullisen hinnan tuotteistaan. Taannoisen maitokriisin aikainen vaikutus hintoihin on vain yksi esimerkki. Interventiovarastoilla on ollut merkityksensä markkinoiden vakauttajana, ja sama koskee maitoalan hätärahastoa. Emme kuitenkaan ole vielä niin sanotusti kuivilla. Supermarketit luovat esteitä pyrkimykselle saada kohtuullisia sopimuksia viljelijöille. Me kaikki tiedämme, että keskimääräinen supermarket haluaa esittäytyä kuluttajille hintojen leikkaajana. Meidän on kuitenkin varottava, että supermarket ei samalla jatka viljelijöille maksettavien hintojen pudottamista. Jos nykyjärjestelmän annetaan jatkua rajattomasti, maanviljelyyn ei ole mitään kannustinta, ja voi kysyä, mihin maaseutuyhteisö silloin joutuisi. Tähän on saatava muutos. Toivon, että komissio kantaa tästä huolta yhtä lailla parlamentin jäsenet.
Czesław Adam Siekierski  
Vuoden 2009 aikana eurooppalaiset viljelijät kokivat merkittäviä vaikeuksia. Tulot laskivat lähes neljänneksen, ja kriisi vaikutti suurimpaan osaan maatalousmarkkinoista, kuten maito-, vilja-, sianliha-, naudanliha- ja oliivimarkkinoihin. Kaikkein vaikeimman tilanteen kokivat ehdottomasti maitomarkkinat. Maailmanlaajuisen hintaromahduksen seurauksena eurooppalaiset maidontuottajat kärsivät valtavia tappioita. Viljelijät tekivät vaikeaa tilannettaan tunnetuksi lukuisissa kokouksissa, ja monissa maissa järjestettiin myös viljelijöiden suurmielenosoituksia. Tällä hetkellä hintavaihtelut eivät ole enää yhtä suuria, mutta se ei merkitse, että ongelmat olisivat kadonneet. Maatalouden monien alojen ongelmana ovat yhä vähäinen kysyntä ja hintavaihtelut. Nykyiset maitoalan interventiomekanismit ja maitorahaston perustaminen ovat osoittautumassa riittämättömiksi. Voimme jo kuvitella, mitä tapahtuu, kun nämä välineet lakkaavat olemasta voimassa. Voimme epäilemättä odottaa edelleen tulonlaskua ja markkinoiden levottomuutta. Yhdyn komission jäsenen Cioloşin toteamukseen siitä, että maitomarkkinoiden vaikea tilanne olisi ratkaistava välittömästi, eikä meidän pitäisi odottaa vuoden 2013 suunniteltua YMP:n suuruudistusta. Odotamme kesäkuuksi päätöstä korkean tason työryhmältä, joka esittää pohdintansa tulokset ja ajatuksensa maitoalan tilanteen parantamisesta. Toivon, että tuo elin täyttää odotuksemme ja esittää vakautta luovia toimenpiteitä sisältävän tasapainoisen ohjelman. Olen tyytyväinen siihen, että komission jäsen Cioloş jakaa pelkomme ja on ottanut ehdotuksemme huomioon.
