Summitul G-20 de la Pittsburgh (24-25 septembrie) (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct de pe ordinea de zi îl reprezintă comentariile Consiliului şi ale Comisiei privind summitul G20 de la Pittsburgh, care va avea loc la 24-25 septembrie 2009.
Cecilia Malmström
Dle Preşedinte, pentru mine este o mare plăcere să mă aflu astăzi aici, în calitate de reprezentantă a Preşedinţiei suedeze. Preşedinţia şi Comisia vor reprezenta în mod colectiv Uniunea Europeană la summitul G20 de la Pittsburgh, din 24-25 septembrie. Mâine la Bruxelles va avea loc o reuniune neoficială a Consiliului European, în vederea pregătirii poziţiei comune a Uniunii. După cum ştim cu toţii, criza financiară globală a impus luarea de măsuri globale fără precedent:
În primul rând, măsuri puternice şi rapide de politică financiară şi monetară pentru susţinerea sectorului financiar şi a economiei reale. În al doilea rând, coordonarea eforturilor globale şi dezvoltarea rolului G20 ca forum pentru o astfel de coordonare, inclusiv pentru măsuri privind reglementarea pieţelor financiare. Măsurile de politică financiară şi monetară care au putut fi luate cu rapiditate au fost absolut necesare pentru a putea face faţă celei mai dificile perioade a crizei.
Susţinerea globală acordată economiei UE anul acesta şi anul viitor este estimată la 5% din PIB. Băncile centrale au reacţionat în faţa crizei, păstrând rata dobânzii aproape de zero. Astăzi, considerăm cu un optimism precaut că am lăsat în urmă ceea ce a fost mai rău din punctul de vedere al problemelor acute ale sectorului financiar, însă situaţia economică rămâne instabilă şi există pericolul considerabil ca în viitor să se înregistreze regrese. Ştim foarte bine că, în perioada următoare, creşterea şomajului va fi o problemă stringentă. Situaţia rămâne incertă, însă ar fi putut fi mult mai nefavorabilă.
Coordonarea şi cooperarea la nivel internaţional vor fi foarte importante dacă dorim să asigurăm o redresare completă şi să dăm tonul revenirii la creşterea economică durabilă, temeinică, pe termen lung. G20 a jucat şi va juca în continuare un rol central în cadrul acestui proces. G20 va coopera cu instituţiile financiare internaţionale ale FMI şi ale Băncii Mondiale pentru a se asigura că acestea dispun de suficiente resurse şi de o organizare internă coerentă, pentru a putea susţine creşterea economică şi a garanta stabilitatea financiară la nivel mondial.
Procesul G20 a avut următoarele rezultate semnificative:
În primul rând, există o analiză comună a problemelor care ne-au afectat economiile. Poate că acesta nu pare un progres considerabil, însă o viziune comună asupra sectorului financiar şi a problemelor economice reale care se află în spatele crizei este esenţială pentru a lua măsuri eficiente în vederea combaterii acestei situaţii.
În al doilea rând, am înregistrat progrese reale printr-o serie de măsuri specifice convenite la summitul de primăvară, de la Londra. Printre acestea se numără un pachet cuprinzător de stimulente pentru economiile noastre şi o consolidare a cooperării în ceea ce priveşte supravegherea şi reglementarea pieţelor financiare. În plus, ne-am asigurat că Fondul Monetar Internaţional deţine suficiente resurse pentru a face faţă cererilor de împrumut. Totodată, ne-am luat angajamentul să îmbunătăţim capacitatea instituţiilor financiare internaţionale de a emite avertismente în timp util, în cazul în care vor apărea probleme similare în viitor.
Mai este încă mult de făcut, însă am înregistrat progrese clare, rezultate în urma unor angajamente internaţionale coordonate. Consider că UE, împreună cu ceilalţi membri ai G20, a înregistrat progrese considerabile cu privire la anumite aspecte esenţiale, care sunt cruciale dacă dorim să furnizăm un răspuns strategic la criza economică şi financiară. Strategia coordonată a UE înseamnă că Europa nu participă la această dezbatere, ci mai degrabă o conduce. Soluţiile noastre sunt cele care sunt luate în seamă atunci când se elaborează soluţiile globale. Acesta este motivul pentru care Preşedinţia invită şefii de stat sau de guvern la un dineu mâine seară. Dorim să dezvoltăm lucrările de succes ale reuniunii neoficiale a Ecofin şi ale întâlnirii miniştrilor de finanţe ai statelor din G20 de la Londra, ca să fim bine pregătiţi pentru Pittsburgh.
Sper că întâlnirea de mâine şi summitul de la Pittsburgh vor conduce în continuare la progrese în ceea ce priveşte aspectele principale pe care le-am menţionat, precum şi în alte câteva domenii. O problemă abordată în mod semnificativ de o serie de miniştri de finanţe ai statelor Europei este rolul sistemelor de bonificaţii în stabilitatea financiară. Miniştrii de finanţe ai statelor membre UE consideră în unanimitate că trebuie să acţionăm în direcţia solicitării unor standarde globale reale, care să asigure existenţa unor sisteme de bonificaţii fără efecte destabilizatoare şi a unor prime rezonabile, corelate cu performanţele. Aceasta reprezintă o parte importantă a iniţiativei globale de asigurare a unei transparenţe şi a unei supravegheri sporite a sectorului financiar şi este esenţial să putem asigura stabilitatea pe viitor.
Consiliului pentru stabilitate financiară i s-a cerut să prezinte un raport la summitul de la Pittsburgh referitor la lucrările efectuate în vederea dezvoltării principiilor pentru sistemele de bonificaţii. Sper că acest raport va conţine strategii specifice, care pot fi puse în practică şi care garantează introducerea de către instituţiile financiare a unor structuri coerente şi responsabile de remuneraţie şi bonificaţii. În plus, sper că putem ajunge la un acord, pentru a asigura în continuare stimulentele necesare economiei, atât timp cât va fi nevoie, însă este important şi să ne luăm angajamentul că vom renunţa la aceste măsuri când nu va mai fi nevoie de ele, pentru a reveni la echilibrarea finanţelor publice, atunci când va începe perioada de redresare.
Tocmai ce am început să reflectăm asupra acestor strategii de ieşire din criză. Forma şi coordonarea acestora, precum şi punerea lor în aplicare vor reprezenta o componentă foarte importantă, dacă dorim să obţinem o redresare economică echilibrată, pe termen lung. Locurile de muncă reprezintă o altă provocare majoră. Trebuie să elaborăm cu atenţie măsurile necesare, păstrând în acelaşi timp echilibrul între politica financiară şi cea structurală. Sunt sigură că va trebui să subliniem importanţa luării unei poziţii împotriva protecţionismului şi a asigurării corectitudinii pe pieţele globale. Pentru acest lucru va fi nevoie de o coordonare semnificativă în reglementarea şi supravegherea financiară, precum şi de eliminarea măsurilor extraordinare luate pentru a sprijini sectorul financiar. Trebuie să se lucreze în acest sens în continuare, atât la nivel naţional, cât şi la nivelul Uniunii Europene.
Discuţiile privind reforma instituţiilor financiare vor continua mâine şi la Pittsburgh, dar şi în restul anului. Dorim ca aceste instituţii să fie puternice, să deţină suficiente resurse, competenţele necesare, precum şi structuri de conducere şi îndrumare politică, în măsură să le reflecte în mod corect componenţa. Aceste subiecte sunt complexe şi înrudite, însă trebuie să le abordăm urgent, pentru ca instituţiile financiare să poată lua aceste măsuri din ce în ce mai importante.
În final, doresc să spun că, desigur, avem foarte mare nevoie de hotărâre politică, dacă dorim să înregistrăm progrese în discuţiile care urmează până la summitul de la Copenhaga privind problemele climatice. Aceasta reprezintă o prioritate foarte importantă a Preşedinţiei suedeze. Dorim să ne asigurăm că există stimulentele corespunzătoare, pentru ca toată lumea să poată lua măsuri în direcţia reducerii încălzirii globale şi pentru ca strategiile economice să fie adaptate astfel încât să favorizeze o dezvoltare care să asigure protecţia climei.
Obiectivul nostru este ca summitul de la Pittsburgh să înregistreze progrese în ceea ce priveşte orientările pentru finanţarea măsurilor climatice globale. Nu pot să promit că vom obţine tot ceea ce ne dorim, pentru că aceste subiecte sunt foarte complexe, însă promitem că Preşedinţia va exprima şi va susţine opiniile UE într-un mod responsabil. În acest sens, sper că discuţiile de mâine seară, cu şefii de stat sau de guvern, vor fi unele fructuoase şi sper că vom obţine rezultatele reale pe care toată lumea le aşteaptă de la summitul de la Pittsburgh de săptămâna viitoare.
(Aplauze)
Joaquín Almunia
Dle Preşedinte, dnă Malmström, doamnelor şi domnilor, este prima dată când iau cuvântul în faţa Parlamentului în această nouă legislatură. Doresc să încep prin a vă felicita pe toţi pentru că aţi fost aleşi, sau realeşi în numeroase cazuri. Sunt sigur că împărtăşim cu toţii acelaşi simţ al responsabilităţii atunci când vine vorba de una dintre cele mai mari provocări politice ale generaţiei noastre: depăşirea acestei profunde crize economice şi financiare. Trebuie să restabilim încrederea şi stabilitatea cetăţenilor noştri, să le creştem şansele şi să asigurăm o coeziune socială maximă pentru toată lumea.
Problema care va fi discutată la summitul G20 de la Pittsburgh de săptămâna viitoare se află în centrul acestei provocări şi al acestei preocupări. Sunt convins că această problemă va apărea în continuare în perioada următoare şi pe parcursul legislaturii acestui Parlament, indiferent dacă aceste aspecte se discută la summiturile G20 sau în cadrul reuniunilor Consiliului European, în cadrul dezbaterilor dumneavoastră sau prin iniţiativele propuse de Comisie în Parlament.
Summitul G20 de la Pittsburgh este al treilea care are loc la nivelul şefilor de stat sau de guvern de când a avut loc falimentul băncii Lehman Brothers, acum un an şi o zi, respectiv de când a început o criză de proporţii, cum nu mai avusesem de multă vreme.
În lumina primelor două reuniuni de top ale G20, din luna noiembrie a anului trecut de la Washington şi din aprilie de la Londra, este clar că G20 joacă un rol decisiv în coordonarea răspunsului global la această criză.
Contribuţia G20 la dezvoltarea unui răspuns coordonat a fost vitală pentru evitarea unei recesiuni mai puternice decât cea prin care trecem în prezent. De asemenea, aceasta a fost vitală pentru punerea bazelor unui sistem economic şi financiar care, în viitor, va preveni repetarea dezechilibrelor şi a exceselor care ne-au adus în această situaţie.
Uniunea Europeană a jucat un rol activ şi decisiv, încurajând G20 în această privinţă. După cum a declarat şi Preşedintele Barroso, ieri, în acest Parlament, primul summit de la Washington a fost o iniţiativă europeană a Preşedinţiei franceze şi a preşedintelui Sarkozy, împreună cu Comisia. Uniunea Europeană a avut, la rândul său, o contribuţie decisivă, stabilind obiective ambiţioase pentru cele două summituri anterioare şi participând în mod activ la lucrările de pregătire a acestor summituri, pentru a obţine nu doar declaraţii de principiu, ci şi angajamente şi rezultate concrete.
Toţi europenii şi instituţiile europene trebuie să îşi exprime mulţumirea cu privire la felul în care stau lucrurile. De asemenea, putem fi, pe bună dreptate, mulţumiţi şi de nivelul de coordonare care a existat între diverşii reprezentanţi europeni în această situaţie: statele europene care sunt membri ai G20 şi participă, în această calitate, la întrunirile G20, plus Preşedinţia Uniunii Europene împreună cu Comisia, aceasta din urmă reprezentând glasul tuturor europenilor şi poziţia comună a statelor membre.
Summitul din luna noiembrie a anului trecut de la Washington a permis principalelor economii ale lumii - statele din grupul G20 reprezintă aproximativ 90% din PIB-ul mondial - să se pună de acord în legătură cu aplicarea unor planuri de stimulare pentru susţinerea activităţii economice la momentul respectiv, toamna trecută, atunci când creditele, comerţul internaţional şi investiţiile s-au oprit brusc, în urma unui şoc financiar extraordinar, care s-a produs mai întâi în august 2007, iar apoi a căpătat o amploare incredibilă în septembrie 2008.
La câteva zile după summitul de anul trecut de la Washington, Comisia a propus Planul european de redresare economică, care a primit susţinerea politică a Consiliului European în luna decembrie. Acest plan a stat la baza răspunsului european care a vizat politicile fiscale şi politicile de stimulare a cererii prin intermediul unor instrumente aflate în mâinile guvernelor şi parlamentelor naţionale sau chiar în mâinile instituţiilor europene.
Conform ultimelor informaţii disponibile, aceste stimulente fiscale discreţionare, împreună cu acţiunea stabilizatorilor automaţi, care sunt foarte importanţi în statele europene ca urmare a ponderii sistemului fiscal şi de asistenţă socială, vor contribui la cererea totală cu echivalentul a 5,5% din PIB-ul UE între 2009 şi 2010.
Noua administraţie a Statelor Unite a adoptat, de asemenea, un plan foarte semnificativ de stimulare. Având în vedere că stabilizatorii automaţi ai acestei ţări nu sunt la fel de cuprinzători precum cei din Europa, suma totală a stimulentelor directe şi a stabilizatorilor automaţi arată că pe ambele ţărmuri ale Oceanului Atlantic se acordă un sprijin similar. În plus, state precum Japonia, China, Canada şi alţi membri ai G20 au adoptat, la rândul lor, stimulente fiscale echivalente.
Summitul de la începutul lui aprilie de la Londra a subliniat, astfel, necesitatea punerii rapide în aplicare a acestor planuri. Acesta a solicitat monitorizarea acestor planuri şi a ajuns la concluzia că, dacă este cazul, acestea trebuie suplimentate prin măsuri adiţionale. Acum putem confirma că aceste planuri de stimulare, împreună cu stimulentele monetare foarte semnificative adoptate de băncile centrale şi mobilizarea resurselor publice în vederea susţinerii instituţiilor financiare, în special a băncilor, au reuşit să oprească recesiunea economică. În această toamnă putem vedea primele semne de stabilizare, după cum arată previziunile economice pe care am avut şansa să le prezint cu două zile în urmă la Bruxelles. Pentru prima dată în doi ani, aceste previziuni nu au modificat în sens descendent previziunea precedentă.
Cu toate acestea, nu putem încă spune că activitatea economică s-ar putea autosusţine dacă am elimina aceste stimulente. Este la fel de adevărat faptul că, deşi se aplică stimulente, există un pericol de recidivă, ca urmare a creşterii extrem de îngrijorătoare a şomajului şi a deficienţelor încă nerezolvate din sistemul financiar.
Prin urmare, unul dintre mesajele convenite de miniştrii de finanţe ai statelor membre ale G20 în ceea ce priveşte summitul de la Pittsburgh, la întâlnirea de la Londra de la începutul acestei luni, a fost necesitatea de a menţine, deocamdată, măsurile temporare de susţinere, fără a ignora necesitatea de a începe elaborarea unei strategii coordonate pentru ieşirea din criză. Voi reveni pe scurt la această problemă la finalul discursului meu.
Primele două summituri ale G20 de la Washington şi de la Londra au fost decisive şi pentru că au stabilit o agendă globală pentru reformele din sistemele de reglementare şi supraveghere financiară. Putem spune că asistăm la o schimbare radicală a tonului, după aproape trei decenii dominate de modelul dereglementării şi de teorii privind presupusa infailibilitate a pieţelor financiare.
La Washington, statele membre ale G20 au pus bazele, au elaborat principiile şi au definit agenda necesare în vederea supunerii pieţelor financiare la o reglementare şi o supraveghere mai strictă şi mai eficace, nelăsând zone, produse sau actori financiari în afara controlului autorităţilor de reglementare şi supraveghere. Aceste autorităţi trebuie să coopereze şi să-şi coordoneze acţiunile în mod reciproc, mult mai îndeaproape, pentru a rectifica evidenta ineficacitate a sistemelor naţionale de supraveghere faţă de pieţele globalizate şi instituţiile financiare care operează în afara graniţelor, pe aceste pieţe.
La summitul de la Londra din aprilie s-au depus eforturi pentru a obţine progrese concrete şi semnificative în punerea în aplicare a acestei agende de reforme. În domenii precum reglementările contabile prudenţiale, aplicabile instituţiilor financiare, impunerea unor cerinţe de transparenţă pentru firmele din jurisdicţiile necooperative, şi anume paradisurile fiscale, reglementarea fondurilor speculative sau a altor instituţii financiare, organizarea pieţelor derivate transparente şi adoptarea normelor privind remunerarea directorilor executivi ai instituţiilor financiare şi a agenţilor de bursă care acţionează pe pieţe, summitul G20 de la Londra a luat măsuri definitive în direcţia respectării promisiunilor referitoare la reformare.
Prin urmare, Uniunea Europeană a jucat un rol important nu doar în promovarea acestor acorduri la nivelul G20, ci şi în aplicarea acestor acorduri ale G20. Aceasta a implicat o activitate intensă de reglementare în decursul ultimului an. O parte dintre aceste propuneri au fost deja adoptate în acest Parlament şi de către Consiliu. Alte propuneri sunt discutate în prezent în Parlament şi în Consiliu, iar până la finalul anului Comisia intenţionează să adopte o altă serie de propuneri, începând cu săptămâna viitoare, cu o zi înainte de summitul de la Pittsburgh, cu propunerea de creare a Comitetului european pentru riscuri sistemice şi a trei autorităţi europene de micro-supraveghere, pe baza recomandărilor raportului de Larosière, aprobat atât de Consiliu cât şi de Comisie.
Administraţia Statelor Unite ale Americii a prezentat, de asemenea, un plan ambiţios de reformă financiară, pe care preşedintele Obama l-a confirmat în această săptămână ca fiind o prioritate a mandatului său. Acesta a recunoscut responsabilitatea Statelor Unite, ca fiind spaţiul în care s-a născut şi s-a dezvoltat criza.
Printre obiectivele stabilite pentru summitul de la Pittsburgh se numără verificarea progresului pozitiv al acestor reforme şi asigurarea convergenţei necesare în reglementare, pe ambele ţărmuri ale Atlanticului. Orice divergenţă de reglementare va fi sau ar putea fi folosită în viitor de către investitori pentru strategiile de arbitrare, care ar putea crea din nou distorsiuni semnificative pe piaţă. Cu toate acestea, pe lângă faptul că asigură respectarea prevederilor deja stabilite şi că încurajează punerea în aplicare a măsurilor adoptate, summitul de la Pittsburgh trebuie să transmită un mesaj politic clar. Trebuie evidenţiată dorinţa absolută a guvernelor, a liderilor politici, a instituţiilor, a propriilor noastre ţări şi a Uniunii Europene de a stabili un cadru solid de reglementare, cu un angajament ferm şi un mesaj disuasiv. Acest mesaj trebuie să spună că "nimeni nu ar trebui să creadă că, după ce am depăşit cea mai dificilă parte a crizei, se poate permite repetarea vechilor practici care au condus la apariţia crizei, ca şi cum nu s-ar fi întâmplat nimic”.
Publicul aşteaptă garanţii că instituţiile financiare şi conducătorii acestora vor respecta normele, în special cele privind remunerarea, care îi vor împiedica să pună din nou în pericol sistemul financiar şi întreaga economie reală. Trebuie spus că Uniunea Europeană a ajuns la un acord unanim în această privinţă.
O altă problemă prioritară pe agenda mai multor summituri G20 este reforma instituţiilor financiare internaţionale, după cum a menţionat deja dna Malmström.
Singura idee pe care doresc s-o adaug este aceea că la Londra s-a luat o măsură extrem de importantă în ceea ce priveşte capacitatea financiară a acestor instituţii, în special a Fondului Monetar Internaţional (FMI). Capacitatea de împrumutare a acestuia a crescut cu nu mai puţin de 500 de miliarde de dolari, drept pentru care fondurile totale de care dispune acum FMI pentru operaţiunile sale sunt de 750 de miliarde de dolari. Pe lângă aceasta, s-a convenit ca între toate statele membre ale FMI să se distribuie, proporţional cu cotele lor, drepturi speciale de tragere în valoare de 250 de miliarde de dolari. Totodată, s-a stabilit creşterea capacităţii financiare a FMI, pentru a se mări numărul împrumuturilor concesionare acordate statelor mai sărace. Toate acestea s-au realizat deja. Pe parcursul a şase luni s-au făcut mult mai multe progrese decât de-a lungul multor ani precedenţi.
Prin urmare, Uniunea Europeană a fost de acord să contribuie în mod corespunzător la această creştere a fondurilor FMI. Statele membre ale Uniunii Europene au fost de acord să adauge 125 de miliarde de euro la contribuţiile obişnuite, proporţional cu finanţarea noilor obiective.
Liderii G20 vor discuta şi chestiunea privind modificarea reprezentării mai multor state în organismele de guvernare ale instituţiilor financiare internaţionale. Statele emergente şi în curs de dezvoltare aspiră pe bună dreptate la o reprezentare mai corectă. Aceasta este o aspiraţie susţinută de Uniunea Europeană, însă ea trebuie transpusă în acorduri concrete. Din acest motiv, Comisia Europeană - deşi aceasta nu este poziţia oficială a Preşedinţiei Uniunii Europene - continuă să susţină că, în conformitate cu ceea ce a considerat Parlamentul până în prezent, cea mai bună reprezentare pentru Uniunea Europeană în cadrul acestor organisme este o reprezentare unică.
Agenda summitului de la Pittsburgh va acoperi şi aceste aspecte: finanţarea schimbărilor climatice, în vederea pregătirii summitului de la Copenhaga; necesitatea de a relua negocierile comerciale internaţionale şi de a nu ceda în faţa tendinţelor protecţioniste; şi o susţinere sporită în gestionarea crizei pentru statele cele mai slabe şi mai vulnerabile. După cum ştiţi, Comisia a adoptat săptămâna trecută o comunicare privind finanţarea schimbărilor climatice.
În final, permiteţi-mi să închei menţionând dorinţa exprimată la ultima reuniune a miniştrilor de finanţe ai statelor din grupul G20, care va fi discutată în cadrul summitului de la Pittsburgh: necesitatea punerii bazelor unui model viitor pentru o creştere durabilă şi mai echilibrată. Acest lucru va implica mai întâi dezvoltarea de strategii pentru ieşirea din criză, care nu vor fi puse în aplicare imediat, ci se vor aplica atunci când va fi cazul, în mod coordonat. Acest lucru se întâmplă pentru că dezvoltarea acestor strategii nu este doar o cheie către o ieşire durabilă din criză, ci, în acelaşi timp, oferă o perspectivă de durabilitate pe termen mediu şi lung, după efectul profund pe care criza l-a avut asupra finanţelor publice, asupra ocupării forţei de muncă şi a capacităţii de creştere a economiilor noastre.
Corien Wortmann-Kool
Dle Preşedinte, dnă ministru Malmström, dle comisar Almunia, ne aflăm într-o criză globală. Avem un sector financiar care operează la nivel global şi, prin urmare, trebuie să convenim pe cât posibil asupra unor norme obligatorii pentru acest sector, la nivel global. Din acest motiv, summitul G20 de la Pittsburgh este deosebit de important, cu toate că însăşi Uniunea Europeană trebuie să ia măsuri energice. Eforturile trebuie să se canalizeze în direcţia restabilirii echilibrului între libertate şi responsabilitate, valorile care stau la baza economiei noastre sociale de piaţă, nucleul platformei electorale a Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat).
Dle Preşedinte, summitul G20 este un summit important, la care viziunea nu va fi suficientă. Mă bucur că şi dumneavoastră aţi afirmat acelaşi lucru. Este un summit în cadrul căruia trebuie luate decizii. Acestea se referă la reforma structurală în gestionarea riscurilor, o transparenţă sporită şi norme îmbunătăţite privind supravegherea financiară. Dle comisar Almunia, aţi spus că s-au emis propuneri privind fondurile speculative. Ce speraţi să obţineţi în acest sens la summitul G20? De asemenea, este foarte mare nevoie de o reformă rapidă a FMI şi a Băncii Mondiale şi - mă bucur că şi dumneavoastră aţi afirmat acelaşi lucru - trebuie să se lucreze în timp util asupra unei strategii coordonate pentru ieşirea din criză, întrucât în mod contrar vor apărea din nou alte probleme.
Dle Preşedinte, este foarte important ca o cultură defectuoasă a bonificaţiilor să fie supusă unor norme obligatorii, pentru că primele care recompensează profiturile pe termen scurt periclitează stabilitatea instituţiilor financiare. Aceasta, însă, nu este totul, pentru că publicul este foarte indignat şi, din acest motiv, este foarte important să ne arătăm tranşanţi în această privinţă.
Dle Preşedinte, summitul va fi un succes doar dacă se ajunge la acorduri obligatorii. Am discutat despre reglementarea financiară, însă schimbările climatice, pregătirea pentru desfăşurarea cu succes a summitului de la Copenhaga şi combaterea protecţionismului pe piaţa muncii sunt, desigur, câteva aspecte foarte importante. Dumneavoastră, Uniunea Europeană, precum şi noi toţi trebuie să jucăm un rol de pionierat în acest sens şi, de aceea, este important ca statele membre să acţioneze în aceeaşi direcţie.
Udo Bullmann
Dle Preşedinte, dle Preşedinte în exerciţiu al Consiliului, dle comisar, doamnelor şi domnilor, în primul rând în situaţia economică actuală nu poate exista sintagma "aşa cum eraţi”. Aceasta ne va permite doar o redresare lentă şi vom asista în continuare la o creştere dramatică a ratei şomajului, inclusiv aici în Europa. Prin urmare, trebuie să fiţi hotărâţi. Acesta este cel mai important mesaj pe care Parlamentul îl poate transmite delegaţilor care vor merge la Pittsburgh. Fiţi hotărâţi!
Dle Almunia, doresc să vă felicit pentru discursul dumneavoastră revigorant. Acum trebuie să-l puneţi în aplicare. E bine să începem cu sistemul de bonificaţii, dar nu este suficient. Avem nevoie de o schimbare de direcţie în condiţiile în care, datorită faptului că reglementările de pe piaţa financiară internaţională sunt eronate, speculatorii pe termen scurt se bucură de avantaje în faţa acelora care doresc să investească pe termen lung în locuri de muncă, în produse de excelenţă şi în succesul pe termen lung al companiei lor. Trebuie spus că, în cazul unor reglementări rezonabile, nu mai pot exista actori care merg la risc şi centre financiare riscante. Din acest motiv, trebuie reglementate centrele offshore, de unde pleacă produse dubioase, care inundă întreaga lume. Acesta este cel mai important obiectiv pe care trebuie să-l stabilim acum.
De asemenea, nu trebuie să vă fie teamă să discutaţi politica fiscală - acest lucru nu este interzis. Un impozit global pe tranzacţii, care ar avantaja investitorii pe termen lung, ne-ar ajuta să progresăm în această discuţie. Avem nevoie de o coordonare puternică, îmbunătăţită, a politicii noastre economice la nivel european şi internaţional. Trebuie să ne gândim la o strategie de ieşire din criză, însă, deocamdată, este şi mai important să ne dăm seama cum putem susţine mai bine economia şi cum putem îmbunătăţi coordonarea politicii noastre economice.
Sylvie Goulard
Dle Preşedinte, dnă ministru, dle comisar, cu toţii apreciem în mod clar toate eforturile pe care le-aţi menţionat şi care, de fapt, au mers deja destul de departe, însă dorim intensificarea acestora. Dorim oficializarea anumitor elemente şi angajamente ale G20. În special, doresc să vă atrag atenţia asupra diferenţei dintre cifrele destul de încurajatoare din sectorul financiar şi rata îngrozitoare a şomajului din Uniunea Europeană. Dacă există şomaj pe termen lung, există, în primul rând, o tragedie umană, o povară asupra finanţelor publice şi nicio speranţă de redresare prin consum.
Noi, Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, ne temem foarte mult de un scenariu japonez şi de o creştere lentă timp de câţiva ani. Dnă Malmström, cred că şi ţara dumneavoastră, Suedia, a trecut printr-o situaţie similară. Vă rugăm să ne ajutaţi să profităm de pe urma acestei experienţe.
Pentru mine, există trei obiective esenţiale. În primul rând, trebuie să continuăm cooperarea internaţională, lupta împotriva protecţionismului şi consolidarea instituţiilor globale, precum FMI. Nu putem ieşi din această situaţie cu forţe proprii. Europa trebuie să transmită în continuu acest mesaj.
În al doilea rând, trebuie să stabilim o supraveghere eficientă şi o formă mult mai solicitantă de stabilizare bancară. În acest sens, trebuie să fim atenţi la acţiunile cu scop publicitar ale G20. Există puteri executive, însă există şi multe lucruri de făcut la nivel legislativ, iar pentru noi, dle Almunia, propunerile Comisiei privind supravegherea reprezintă un pas în direcţia corectă, însă acestea nu sunt suficiente. În final, dorim mai multe entităţi europene. Cred că trebuie să avem în vedere strategii comune pentru ieşirea din criză, menţinând euro şi asigurându-ne că deficitele nu afectează disciplina monetară comună.
În încheiere, doresc să-i mulţumesc comisarului Almunia pentru că a declarat că susţine ideea ca Uniunea Europeană, ca organism, să adopte poziţii în cadrul instituţiilor internaţionale, apărând astfel metoda comunitară. Ne bazăm pe dumneavoastră pentru ca nu doar marile state să-şi facă auzită vocea, ci să fie apărate întreaga Uniune Europeană şi piaţa internă în ansamblu.
Sven Giegold
în numele Grupului Verts/ALE. - Dle Preşedinte, doresc să-i mulţumesc dlui comisar pentru discursul său. Am câteva preocupări. Prima se referă la propunerea de rezoluţie elaborată de către Comisia pentru dezvoltare din acest Parlament. Citez din aceasta. Se "observă cu mare îngrijorare că această criză antrenează deja costuri umane importante şi are efecte devastatoare asupra persoanelor vulnerabile din ţările cele mai sărace, preconizându-se o creştere a numărului de şomeri cu 23 de milioane, o creştere a numărului de persoane extrem de sărace cu până la 90 de milioane, doar în 2009, un număr de 1,7 milioane de persoane cărora le vor trebui administrate medicamente vitale şi o creştere medie cu 200 000-400 000 a numărului anual de decese infantile între 2009 şi 2015”.
Din păcate, această propunere nu a fost aprobată, deşi ea a fost redactată în mod colectiv de toate grupurile din acest Parlament. Ne pare foarte rău şi considerăm că este o ruşine faptul că Parlamentul nu a putut elabora o rezoluţie privind summitul G20 pe probleme de dezvoltare.
Principala problemă este modul de finanţare a consecinţelor crizei, iar ministrul german de finanţe, împreună cu dna cancelar, au sugerat ca grupul G20 să discute posibilitatea unei taxe globale pe tranzacţii. Întreb Comisia şi întreb şi Preşedinţia Consiliului. Susţineţi această propunere?
Cea de-a doua întrebare se referă la paradisurile fiscale. Grupul G20 doreşte să abordeze această problemă în baza unor schimburi individuale de informaţii. Ştim că această tehnică nu va funcţiona. Comisia pentru dezvoltare a sugerat un regim de raportare la nivel naţional, astfel încât şi corporaţiile transnaţionale să raporteze la nivel naţional. Sugerăm introducerea unui schimb automat de informaţii, astfel încât informaţiile să poată circula în mod real între diferitele state.
Un sistem financiar global are nevoie de transparenţă. Dorim să vă cunoaştem poziţia în legătură cu aceste propuneri concrete de ieşire din criză şi de finanţare a consecinţelor.
Kay Swinburne
în numele Grupului ECR. - Dle Preşedinte, vă mulţumesc pentru discursurile din această dimineaţă. Am ascultat cu mare plăcere observaţiile dnei Malmström, care spunea că reprezentanţii care vor participa la summitul G20 de la Pittsburgh vor trebui să ajungă la un acord asupra unei coordonări semnificative pentru susţinerea în continuare a măsurilor de stimulare, pentru renunţarea la aceste măsuri de susţinere atunci când va fi cazul şi pentru un efort coordonat determinat în vederea adoptării unor reglementări viitoare.
Cu toate acestea, partea negativă a acestui summit este faptul că unele state cheltuiesc mii de miliarde de dolari pe acţiuni de salvare şi pachete de stimulare, iar în două dintre cele mai mari economii ale lumii putem observa măsuri protecţioniste, în special în ceea ce priveşte anvelopele şi păsările de curte, în timp ce două dintre cele mai complicate structuri de reglementare din lume, respectiv UE şi Statele Unite, încearcă să realizeze o reparaţie capitală a sistemului financiar. Prin urmare, sper că, în special acum când unele state dau semne timpurii că vor ieşi din această perioadă de creştere negativă, principalul subiect de discuţie îl va reprezenta problemele importante de coordonare a serviciilor financiare, iar nu controlarea primelor acordate bancherilor.
Acest summit trebuie să se axeze pe modul de obţinere a unui cadru comun de reglementare, într-un interval de timp comun, astfel încât să nu creăm o oportunitate de avantaj competitiv pentru unele state sau o oportunitate de arbitraj de reglementare pentru comerţul speculativ. În reglementarea financiară nu va exista avantajul pionierului. O abordare globală, coordonată, este singura care ar aduce beneficii companiilor care caută să obţină fonduri în Ţara Galilor, în UE şi în afara graniţelor acesteia.
În cazul în care companiile galeze nu vor putea accesa fondurile americane, dacă băncile pe care se bazează vor avea nevoie de atât de mult capital încât contribuabilii din UE să-şi asume şi mai multe riscuri, nu ni se va mulţumi pentru că am fost pionieri în adoptarea unei reglementări excesiv de împovărătoare. Doresc să se adopte în permanenţă o abordare globală, coordonată şi să se menţină o astfel de abordare, pentru a se asigura, pe viitor, accesul la capital al tuturor companiilor din Ţara Galilor, din UE şi din afara graniţelor acesteia.
Miguel Portas
În Portugalia, profiturile bancare au crescut cu 18% în primul trimestru al acestui an. Singurul element care a crescut mai mult decât profiturile bancare a fost şomajul. Portugalia nu este o excepţie, ci un exemplu al unei promisiuni nerespectate a G20, şi anume că vom rezolva această criză printr-o nouă ordine economică şi mondială.
Acest lucru nu este adevărat, creşterea cu 50 de milioane a numărului de şomeri şi cu 200 de milioane a persoanelor care trăiesc în sărăcie arată că acest lucru nu este adevărat. Din acest motiv, solicit Comisiei şi dnei Malmström să abordeze problema bonificaţiilor şi a fondurilor speculative, desigur, dar, mai ales, să se ocupe de toate lucrurile pe care nu le-am menţionat aici: încetarea activităţilor bancare offshore, paradisurile fiscale, taxa pe tranzacţiile financiare şi desfiinţarea secretului bancar. Trebuie luate toate măsurile care pot fi întrevăzute, dacă se doreşte câştigarea încrederii populaţiei.
Mario Borghezio
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, cum poate populaţia să aibă încredere în reglementarea pieţei financiare când această sarcină este încredinţată înalţilor prelaţi ai templelor financiare globale, precum Mario Draghi?
În Statele Unite are loc o revoltă populară, o nouă revoluţie conservatoare a poporului împotriva oligarhiilor financiare. Poporul nu crede în obligaţia contribuabililor de a finanţa politicile de salvare a puterilor financiare, nici în Statele Unite, nici în Europa. Mai degrabă, guvernele europene trebuie să furnizeze resurse adecvate economiei reale; trebuie să se îngrijoreze în legătură cu producţia şi locurile de muncă. Putem vedea rezultatele G20: acestea nu cuprind nicio prevedere privind plafoanele şi bonificaţiile, nicio prevedere referitoare la eliminarea paradisurilor fiscale!
În schimb, măsurile au ca unic scop salvarea celor responsabili pentru bula financiară: s-au cheltuit deja 23 de mii de miliarde de euro, dintre care 5 mii de miliarde de euro de către Banca Centrală Europeană. Banii din economia noastră au fost dăruiţi celor responsabili pentru bula financiară. În comparaţie cu cei 850 de miliarde de euro oferiţi băncilor, s-au alocat doar 50 de miliarde de euro pentru măsuri de susţinere a bunăstării şi stimularea producţiei. Realitatea este că finanţele dau ordine, iar oamenii politici le respectă.
Şi în Statele Unite, şi în Europa, politicienii sunt simpli servitori ai puterii bancare globale. Europa, trezeşte-te! Urmează exemplul populaţiei americane, care porneşte o a doua revoluţie importantă: revoluţia poporului conservator!
Hans-Peter Martin
(DE) Dle Preşedinte, avem nevoie de o revoluţie democratică. Acest lucru este clar în urma acestui proces, care a ajuns la apogeu prin ceea ce este în prezent G20, pentru că multe alte state se pot alătura acestui grup; ne putem gândi chiar la un G3. Ce s-ar întâmpla în cazul în care Consiliul ar contribui la stabilirea unui mecanism democratic de control, în special având în vedere tradiţia sa de a ajunge la un consens? Nu trebuie să se creeze imediat un parlament mondial, dar principiile promovate necesită un scrutin democratic, realizat de parlamentari aleşi în cadrul unui forum mult mai mare decât Parlamentul European.
De asemenea, doresc să subliniez în mod special faptul că trebuie abordată în mod direct problema riscurilor sistemice. Având în vedere situaţia deosebit de obositoare în care ne tot aflăm începând cu 1998, din cauza LTCM, Hypo Real Estate şi, desigur, din cauza Lehman, precum şi efectele nocive, ar trebui să apară reglementări care să facă imposibilă încetarea principalei probleme, aceea de "prea mare pentru a eşua”. Acest lucru se poate realiza, desigur, prin adoptarea unei legislaţii privind cartelurile, însă este, bineînţeles, şi vorba de o problemă globală fundamentală.
În ceea ce priveşte taxa globală pe tranzacţii, în Parlamentul European s-a constituit în 1999 grupul pentru taxa Tobin. Faptul că s-au înregistrat progrese este un lucru bun. În ceea ce priveşte pachetul legislativ privind supravegherea, trebuie să acţionăm urgent la nivel european şi să nu ne lăsăm opriţi de cei care doresc o Europă slabă.
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, statisticile se îmbunătăţesc. Cu toate acestea, multiplele cauze ale crizei nu sunt nici pe departe eliminate, iar aceasta nu este doar o problemă legată de deficienţele de reglementare. În acest scop, nu trebuie să ne lipsească voinţa politică, hotărârea şi curajul; dimpotrivă.
Astăzi vorbim despre G20. Acesta este un proces pozitiv. Avem nevoie de structuri noi sau diferite, de priorităţi şi baze de evaluare, pentru a putea construi o economie globală şi o ordine financiară, socială şi judiciară la nivel mondial.
Există trei condiţii pentru acest lucru: în primul rând, trebuie să dezvoltăm un proces democratic, parlamentar, de legitimizare; în al doilea rând, avem nevoie de o prezenţă mai mare a UE în Europa şi de o prezenţă mai mare a Europei la nivel mondial, ceea ce înseamnă că valorile din Carta drepturilor fundamentale sunt produsele noastre de export, că modelul nostru responsabil de economie eco-socială de piaţă stă la baza ordinii globale şi, în al treilea rând, că este nevoie de reglementări europene în domeniile în care nu se întrevede niciun acord în cadrul G20.
Spunem da unei supravegheri europene integrate a pieţei financiare, iar nu uneia pur şi simplu coordonate, pe baza modelului Băncii Centrale Europene. Raportul de Larosière înseamnă mult prea puţin. Spunem da dezbaterii privind bonificaţiile, însă schimbarea metodelor de plată nu este o abordare corectă. Trebuie să schimbăm baza de evaluare şi, oriunde este vorba de bonificaţii, trebuie să existe şi o componentă penalizatoare.
În ceea ce mă priveşte, dezbaterea privind prociclicitatea este prea scurtă în prezent. Trebuie să îndepărtăm efectele prociclice ale crizei şi ale reglementărilor actuale pentru 2009 şi 2010. Nu trebuie să ne lipsească voinţa politică. Din acest motiv, în urma discursului dnei Preşedinte în exerciţiu a Consiliului şi a discursului dlui Comisar, mergem la Pittsburgh cu optimism.
Pervenche Berès
(FR) Dle Preşedinte, dnă Preşedintă în exerciţiu a Consiliului, dle comisar, la un an de la falimentul Lehman Brothers, poziţia pe care o adoptă Uniunea Europeană la summitul G20 de la Pittsburgh este foarte critică dacă dorim să prevenim repetarea evenimentelor din trecut şi dorim să păstrăm ca prioritate pe agenda de lucru dinamica schimbării. Am patru observaţii în acest sens.
În primul rând, la summitul G20 de la Londra, din aprilie, şefii de stat sau de guvern şi-au asumat angajamentul să crească fondurile FMI. Foarte bine. Am văzut că s-a acordat o susţinere semnificativă în vederea atingerii acestui obiectiv. Mă tem că în spatele acestei situaţii s-a aflat o hotărâre mai redusă de a juca un rol în atât de necesara reformă a guvernării FMI.
A doua observaţie este aceea că nu trebuie să ne lăsăm păcăliţi de diferite dispozitive. Nu doresc ca omniprezenta dezbatere privind bonificaţiile şi salariile directorilor executivi şi ale agenţilor de bursă - problemă absolut critică dacă dorim să transformăm sistemul în unul care se axează mai puţin pe investiţiile pe termen scurt şi mai mult pe cele pe termen lung - să umbrească o campanie la fel de importantă privind eradicarea paradisurilor fiscale, subiect central al summitului de la Londra.
Cea de-a treia observaţie - care se corelează cu ceea ce a afirmat dl Bullmann mai devreme - este că acesta este un moment istoric în care putem ridica din nou problema contribuţiei băncilor la finanţarea şocurilor posterioare ale crizei. Acest lucru ne va permite să redeschidem dezbaterea privind impozitarea tranzacţiilor, care trebuie să permită punerea la dispoziţie a fondurilor pentru investiţiile pe termen lung. Încă o dată, având în vedere modul în care au fost susţinute şi asistate băncile, pentru a putea face faţă crizei, singurul mod de acţiune corect, just şi eficient este ca acestea să contribuie astăzi la finanţarea economiei.
Ultima mea observaţie se referă la faptul că, din punctul de vedere al ocupării forţei de muncă, sunt de părere că, încă de la început, reuniunile G20 nu au reuşit să facă faţă problemei macroeconomice, problemei unui pact global pentru ocuparea forţei de muncă şi problemei revenirii la o strategie care, mâine, ne va permite să corectăm dezechilibrele globale care au provocat criza.
Wolf Klinz
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, salut reacţia rapidă şi decisivă a G20 faţă de criza financiară globală. S-au întâmplat foarte multe. Se pare că focul s-a stins, însă temelia sistemului nostru financiar este încă şubredă. Cetăţenii sunt nesiguri. Profiturile se strâng în beneficiul acţionarilor, iar pierderile se socializează, aşa vede populaţia această situaţie. Între timp, din ce în ce mai mulţi agenţi de pe piaţă revin la practicile comerciale obişnuite şi fac mişcări importante, în loc să se axeze pe ceea ce ar trebui să facă în calitate de prestatori de servicii, şi anume să sprijine economia reală. Se pare că, la fel ca întotdeauna, etica financiară şi responsabilitatea sunt cuvinte străine pentru mulţi dintre aceştia.
Sper că G20 va lua măsuri specifice şi rapide. Sper că toate statele membre UE vor acţiona în mod colectiv. În afară de noi structuri de supraveghere, avem nevoie, de asemenea, de baze mai mari de capital privat, care să crească o dată cu riscul, cu sistemele de stimulare pe termen lung, nu scurt, cu o strategie coordonată de ieşire din criză prin ajutoare de stat, cu protecţionismul moderat, cu reglementări coerente, nu efectuate prin arbitraj, cu sfârşitul prociclicităţii şi o soluţie la problema "prea mare pentru a eşua” şi, mai presus de orice, trebuie să respectăm economia socială de piaţă, deja încercată şi testată.
Cornelis de Jong
Dle Preşedinte, până în prezent G20 s-a concentrat asupra măsurilor pentru sectorul financiar. Se pare, însă, că toată lumea uită că economia reală suferă şi de pe urma lăcomiei şi a obsesiei pentru profiturile pe termen scurt.
Nutresc un profund respect pentru întreprinderile mici care, în pofida situaţiei potrivnice, încearcă să supravieţuiască. Acestea merită să primească împrumuturile la care au dreptul. Nu am, totuşi, niciun fel de respect pentru conducătorii unor companii mari, care nu au nicio afinitate cu produsele sau serviciile pe care le furnizează şi care nu văd lucrurile decât prin prisma expansiunii şi a speculaţiilor.
Solicit statelor care fac parte din G20 să discute metode de democratizare a economiei şi să se asigure că, la nivelul unei companii, muncitorii şi cei care reprezintă interesele generale au suficientă putere pentru a controla conducerea.
UE trebuie să analizeze din nou statutul companiilor europene. Trebuie să ne asigurăm că acţionarii şi conducerea acestor companii nu se pot implica în strategii speculative de creştere, în detrimentul interesului pe termen lung al companiilor şi al celor care lucrează pentru aceste companii.
Krisztina Morvai
Dle Preşedinte, cea mai mare parte a europenilor nu sunt lideri de mari companii sau bancheri, ci fermieri, mici antreprenori, angajaţi ai statului.
Majoritatea europenilor sunt complet sătui de sistemul actual, în care lumea este condusă de corporaţiile multinaţionale globale şi de bănci. Doresc şi au nevoie de o paradigmă complet nouă, în care accentul să treacă de la globalizare la localizare, de la procesele decizionale axate pe bani şi pe profituri la procese decizionale axate pe oameni şi pe comunitate, de la o agricultură a comerţului liber, dirijată de OMC, la suveranitate alimentară, producţie locală şi agricultură locală.
Vă rog să reprezentaţi opiniile majorităţii europenilor la summitul G20.
Werner Langen
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, cine trebuie să reglementeze pe cine şi cum? Aceasta va fi una din întrebările controversate ale summitului G20. Chiar dacă toată lumea este de acord că nu putem reveni la modificări exagerate pe piaţa financiară, metodele şi amploarea reglementării fac în continuare obiectul unor dispute aprinse. Vom putea ajunge la un acord privind reglementările de capital, agenţiile de rating al creditelor, poate chiar şi în ceea ce priveşte instrumentele derivate şi licenţierea acestora, însă vor fi discuţii în legătură cu concurenţa neloială, taxele şi controlul. Vor fi discuţii în legătură cu bonificaţiile şi în legătură cu faptul că Europa va cere introducerea taxei Tobin.
Cu alte cuvinte, în calitate de europeni, avem obligaţia să ne facem temele, indiferent de rezultatul summitului G20, iar Comisia a luat o decizie bună, prin faptul că nu se bazează exclusiv pe acesta. Motoul trebuie să fie: în viitor nu vor exista actori pe piaţa financiară, produse financiare şi centre financiare fără supraveghere.
Cu toate acestea, pe agendă se află şi redresarea economică globală. Nu putem adopta aceeaşi direcţie ca în trecut, menţinând dezechilibrele la nivel mondial, în beneficiul Statelor Unite şi al marilor state industriale. Trebuie să combatem sărăcia şi foametea din lume, iar summitul G20 trebuie să impulsioneze această mişcare.
Doresc să aduc în discuţie un aspect pe care nimeni nu l-a mai abordat până acum, cu excepţia dlui comisar Almunia. Europa trebuie să respecte Pactul de stabilitate şi creştere, nu să-l îngroape. Doar datorită acestui pact, doar fiindcă l-a revizuit şi l-a menţinut, Europa a putut să acţioneze în continuare. Acesta trebuie să rămână un obiectiv european: o strategie rapidă de eliminare a datoriilor excesive şi de creare a unei economii stabile, care să respecte Pactul de stabilitate şi creştere, aşa cum îl ştim cu toţii.
Edward Scicluna
(MT) Dle Preşedinte, în prezent, unul dintre cele mai populare subiecte, cel puţin în lumina summitului G20, îl reprezintă primele. Acest aspect este dezbătut foarte intens, însă trebuie să înţelegem că problema reală este mult mai complexă. Trebuie spus că, în cazul în care aceste prime vor pune în pericol sistemul financiar, acestea trebuie, fără îndoială, verificate. Totuşi, nu trebuie să uităm faptul că în comerţul internaţional dintre state au existat mari deficite care au condus la această criză, însă au existat şi alte deficite fiscale interne.
Trebuie să luăm în calcul şi problema ocupării forţei de muncă. Ştim că durează aproximativ un an până când se observă efectele produsului intern brut asupra ocupării forţei de muncă. Prin urmare, în analiza problemelor legate de ocuparea forţei de muncă, trebuie aplicate în continuare pachetele de stimulare fiscală, până la apariţia unor rezultate pozitive. Comisia trebuie să se asigure că nu există incoerenţe şi trebuie să ceară să se înregistreze o reducere a deficitului înaintea luării unor asemenea măsuri.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Dle preşedinte, discuţiile din cadrul summitului G20, axate pe gestionarea bonusurilor, nu ating nici pe departe fondul acestei probleme şi, din păcate, nu reprezintă un progres în direcţia îmbunătăţirii sistemului actual.
Seria de propuneri de modificare a reglementărilor se limitează la o analiză a unor elemente superficiale şi nu se axează pe obiectivele sociale. Obiectivul ar trebui să constea într-o restructurare totală a sistemului financiar şi obţinerea controlului public şi social, într-un summit mai democratic, care să cuprindă toate statele şi să abordeze probleme precum creşterea şomajului şi a costurilor la produsele de bază şi combustibili, un summit care să ia decizii fundamentale, precum cea de a interveni pe piaţă şi de a opri privatizarea continuă şi distrugerea statului social.
Acestea sunt adevăratele nevoi ale populaţiei. Cetăţenii de astăzi doresc schimbări structurale generale. Ei nu îşi doresc un sistem neoliberal care conduce la subdezvoltare şi nu la dezvoltare, ei nu caută speculaţii agresive, care acţionează împotriva interesului populaţiei.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Dle preşedinte, dle comisar, mă bucur că sunteţi atât de hotărâţi.
Europa a început să pună în aplicare reglementări eficace, însă nu poate acţiona în izolare. Avem nevoie de cooperare internaţională strânsă şi aşteptăm acest lucru de la G20. Acest grup trebuie să urmărească în mod riguros şi viguros reformele iniţiate la întâlnirile anterioare. Trebuie finalizat cadrul internaţional de reglementare a sectorului financiar, astfel încât să poată fi sprijinite investiţiile, creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă. Trebuie să fie formulate principii directoare. Criza nu a trecut. Nu trebuie să ne întoarcem la situaţia anterioară şi să abandonăm măsurile de care avem nevoie, pentru a evita, pe cât posibil, repetarea acestor crize care afectează în principal economia reală, creşterea şi forţa de muncă.
La fel de necesară este consolidarea supravegherii şi a reglementării. Obligaţiile de supraveghere trebuie să reflecte nivelul riscurilor sistemice pe care instituţiile financiare le impun asupra acestui sector. Activităţile speculative, care reprezintă un risc semnificativ, trebuie descurajate prin creşterea rezervelor obligatorii de capital şi aplicarea la nivel internaţional a normelor Bazel.
În ceea ce priveşte salariile din sectorul financiar, recomandăm înfiinţarea de comitete de remunerare, creşterea transparenţei acestor salarii, cu cerinţe mai stricte de divulgare şi supraveghere a salariilor variabile, mai ales a bonusurilor. Consolidarea instituţiilor financiare globale este o altă cerinţă esenţială, la fel ca reforma guvernanţei şi a reprezentării în cadrul FMI.
Dle comisar, acestea sunt o parte dintre aşteptările pe care cetăţenii le au de la următorul summit al G20, unde Europa trebuie să vorbească cu o singură voce, cu hotărâre şi convingere.
Alejandro Cercas
(ES) Dle comisar Almunia, dnă Malmström, doresc să vă rog să nu uitaţi, la Pittsburgh, că trecem nu doar printr-o criză financiară şi economică fără precedent, ci şi printr-o imensă criză socială, cu efecte devastatoare asupra persoanelor celor mai vulnerabile, asupra celor care nu au altceva decât locul de muncă, asupra micilor întreprinzători şi asupra celor mai defavorizate state şi regiuni. Sper că la Pittsburgh se va afirma în mod clar că economia este importantă, însă că oamenii sunt şi mai importanţi, iar economia îi serveşte pe oameni.
Totodată, dle comisar, dnă ministru, vă rog să nu uitaţi, la Pittsburgh, că Europa există. Vă rog să vă faceţi auziţi mai tare decât cei trei tenori. Am în faţa mea scrisoarea din 3 septembrie primită de la cei trei prim-miniştri europeni. Nu conţine nici măcar un singur cuvânt despre Europa. Se spune că e important ca Europa să aibă o singură voce, însă aceasta este sugrumată continuu.
Trebuie să vorbiţi mai tare decât ei. Trebuie să arătaţi că Europa are un drept şi o obligaţie şi că viziunea noastră asupra economiei sociale de piaţă este soluţia pentru această criză şi pentru a preveni repetarea ei.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Doamnelor şi domnilor, sunt de acord cu multe dintre aspectele prezentate, însă trebuie să aduc în discuţie şi altele.
Sunt de acord că este prea devreme să-i luăm pacientului cârjele, dar este timpul ca el să fie pregătit să meargă fără ele. Încă mai trebuie să absorbim excesul de lichiditate de pe piaţă, să corectăm dezechilibrele finanţelor publice şi să restabilim respectul pentru normele în materie de concurenţă. La Pittsburgh trebuie făcute mai multe lucruri pe care nu le putem face singuri: trebuie să creăm mecanisme de alertă timpurie, care să funcţioneze, pentru că cele pe care le aveam nu au funcţionat; trebuie să revizuim cadrul de reglementare, pentru că cel existent nu a funcţionat.
Sunt de acord că este important să reglementăm bonusurile şi paradisurile fiscale. Acestea sunt măsuri necesare, însă inadecvate. Din punctul meu de vedere, este mai important să reconstruim puterea instituţiilor financiare, să limităm datoriile şi să creăm rezerve în perioadele favorabile pentru a putea face faţă perioadelor nefavorabile. Este mai important să facem un efort de supraveghere.
Dl comisar ştie că am susţinut raportul de Larosière, deşi am considerat că este inadecvat, pentru că eu susţin o supraveghere mai centralizată. Cu toate acestea, este clar că supravegherea europeană nu poate funcţiona fără o coordonare strânsă cu autorităţile de supraveghere din celelalte zone economice ale lumii. Trebuie făcut ceva şi în legătură cu comerţul. Este bine să ajutăm statele emergente, dar este mai important să ridicăm barierele care încă blochează comercializarea produselor.
Dle comisar, cel mai important este că trebuie să punem bazele unei creşteri stabile şi susţinute pe parcursul unei generaţii. În acest scop, avem nevoie de pieţe libere, de pieţe deschise către inovaţii, deschise întreprinzătorilor, dar şi de pieţe supuse unui anumit nivel de reglementare.
Voi încheia cu un citat, care cu siguranţă îi este familiar compatriotului meu, dnul Almunia: "Nu face multe legi; dacă faci legi, caută să fie unele bune şi, mai ales, să fie bine respectate”, aşa i-a spus Don Quijote prietenului său Sancho.
Peter Skinner
Dle preşedinte, îi mulţumesc dlui comisar. Sunt de acord cu domnia sa mai ales în ceea ce priveşte Carta pentru o activitate economică durabilă. Cred că trebuie să prezentăm aceste propuneri grupului G20, însă nu sunt de acord să ne concentrăm întregul capital pe bonusurile bancherilor. Cred că această problemă reprezintă o diversiune, deşi necesită şi ea o soluţie. De asemenea, nu cred că cea mai bună soluţie este o listă de dorinţe pentru rezolvarea problemelor din întreaga lume.
Industria serviciilor financiare trece printr-o perioadă foarte grea. În primul rând, trebuie să ne asigurăm că am rezolvat problemele cele mai urgente. În acest sens, avem nevoie de o abordare coerentă. G20 este un forum principal, însă avem nevoie şi de structuri permanente, precum Consiliul economic transatlantic, care să abordeze probleme precum standardele IFRS. Dacă ne dorim într-adevăr să rezolvăm problema riscurilor sistemice, nu trebuie să ne mai uităm înapoi, ci să ne concentrăm pe drumul din faţa noastră.
Kader Arif
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, criza prin care trecem este una profundă şi de durată. Prin urmare, este urgent şi absolut esenţial să instituim reglementările necesare şi supravegherea sectorului financiar şi a băncilor, pentru a preveni o repetare şi mai drastică a crizei din prezent. Sistemul financiar trebuie să servească din nou economiei reale, nu să continue să o distrugă.
Din acest punct de vedere, ultimul summit al G20 de la Londra, care a fost menţionat, a condus la propuneri parţiale, ca să nu spun mai mult, însă cuvintele nu au fost transformate în fapte, iar deriva financiară ne ameninţă din nou.
În această situaţie, şi astfel încât summitul G20 de la Pittsburgh să fie util, Uniunea Europeană trebuie să susţină măsuri puternice de reglementare, cu consecinţe reale. Pe lângă măsurile esenţiale de supraveghere financiară menţionate de câţiva dintre colegii mei, doresc să ridic şi problema comerţului şi a dezvoltării, pentru că la Pittsburgh se va discuta şi relansarea rundei Doha. Da, sunt de acord cu această relansare, însă cu condiţia ca obiectivul iniţial şi central al acestei runde, şi anume dezvoltarea, să nu fie din nou lăsat la o parte. Pe bună dreptate, partenerii noştri din sud nu vor accepta ca preocupările lor să rămână în continuare fără răspuns.
Miza summitului G20 depăşeşte criza financiară: este vorba de stabilirea bazelor unei noi guvernanţe mondiale.
Ramon Jauregui Atondo
(ES) Dnă Malmström, dle Almunia, vă voi prezenta trei idei într-un minut.
În primul rând, avem mai mare nevoie de Europa. Şi aceasta pentru că, în acest context mondial, Europa trebuie să fie unită şi puternică. Dacă nu reuşim acest lucru, Europa nu va conta şi nu va juca un rol pe scena mondială.
În al doilea rând, avem mai mare nevoie de stat. Aceasta pentru că, în afară de dezvoltarea unei noi guvernanţe pentru întreaga lume, în afară de noi reglementări, de supraveghere şi de o coordonare internaţională mai mare, trebuie să desfiinţăm paradisurile fiscale şi să revizuim fiscalitatea transnaţională. Din punctul meu de vedere, aceasta este o chestiune urgentă pentru viitor.
În final, avem nevoie de o piaţă mai bună. Cred că este vital să reiterăm necesitatea unei noi etici de afaceri şi să încurajăm o nouă cultură a responsabilităţii corporatiste. Cred că acest lucru este esenţial. Companiile trebuie să devină o parte a societăţii şi, în această calitate, trebuie să răspundă în faţa grupurilor de interese şi a părţilor interesate.
Rachida Dati
(FR) Dle preşedinte, dnă ministru, dle Almunia, la 3 septembrie, Germania, Regatul Unit şi Franţa au ajuns la un acord şi au exprimat cu o singură voce un consens european în ceea ce priveşte supravegherea bonusurilor agenţilor de bursă.
Joi se vor întâlni cei 27 de membri ai Consiliului, pentru a pregăti summitul G20. Vă încurajez să lucraţi în mod activ, pentru a găsi un răspuns comun, o soluţie deosebit de ambiţioasă din punctul de vedere al salariilor agenţilor de bursă. Într-adevăr, regulile enunţate şi deciziile luate la ultima întâlnire a G20, din aprilie, nu au fost respectate, pentru că băncile, care primiseră şi ajutoare de stat, au pus imediat deoparte anumite sume pentru a plăti agenţii de bursă.
Cetăţenii europeni nu pot şi nu vor să înţeleagă de ce aceste abateri nu au fost pedepsite, la momentul luării acestor măsuri în cadrul summitului G20. Atunci când este vorba de ajutoare de stat, abaterile trebuie pedepsite. Prin urmare, este esenţial ca la Pittsburgh să se adopte măsuri concrete, dar, mai ales, măsuri comune. Nu putem fi virtuoşi de unii singuri.
Pe scurt, salariile trebuie supravegheate mai bine, prin reguli privind transparenţa, guvernarea şi responsabilitatea, iar atunci când se încalcă aceste reguli, trebuie aplicate sancţiuni.
Monika Flašíková Beňová
(SK) În opinia mea, aţi venit aici un plan destul de ambiţios, pe care doriţi să-l prezentaţi în faţa G20. Mă preocupă, însă, viitoarele concluzii ale summitului G20 şi efectele reale ale acestora asupra societăţii, pentru că, la nivelul statelor membre ale UE, rezultatele nu sunt până în prezent nici tangibile, nici vizibile.
Dna Malmström spunea că problema în discuţie este reprezentată de remuneraţiile proporţionate pentru directori, însă trebuie spus că toate datele arată că exact în acele sectoare pe care le-am susţinut financiar şi pe care le-am protejat de faliment, directorii primesc salarii disproporţionate. În plus, nu s-a întâmplat nimic cu serviciile bancare offshore; pur şi simplu, mecanismul nu a fost pus în funcţiune.
Toate acestea conduc la creşterea şomajului şi la probleme pentru întreprinderile mici şi mijlocii şi, după părerea mea, poate că ar trebui să ne axăm pe mai puţine aspecte în viitor şi să ne asigurăm că soluţiile pe care ne concentrăm sunt puse în aplicare în mod corespunzător.
Pascal Canfin
(FR) Dle preşedinte, aţi vorbit despre guvernanţa FMI. Doresc să ştiu dacă, în cadrul G20, doriţi să ridicaţi problema condiţionării fondurilor pe care FMI le împrumută statelor. Am observat că nu au fost modificate condiţiile care, înainte, erau foarte liberale, iar acest lucru se aplică mai ales în cazul împrumuturilor acordate anumitor state europene. Care este poziţia dumneavoastră în această privinţă?
Cea de-a doua întrebare pe care o am este: care este poziţia Comisiei şi a Consiliului în legătură cu propunerea Chinei de a institui o monedă internaţională oarecum diferită, pentru a reglementa sistemul financiar folosind o alternativă la dolar?
Cea de-a treia întrebare este: summitul G20 face parte şi din pregătirile pentru Copenhaga. Comisia a propus o sumă totală între 2 şi 15 miliarde de euro pentru a ajuta statele din sud să se adapteze la schimbările climatice. Care este poziţia Consiliului? Ce sumă va fi propusă în cadrul G20, săptămâna viitoare?
Vicky Ford
Dle preşedinte, grupul G20 a oferit numeroase răspunsuri rezonabile: necesitatea rescrierii reglementărilor financiare şi a supravegherii şi necesitatea de a acţiona în mod coordonat. Politicienii naţionali spun un lucru, dar se pare că la nivelul Uniunii Europene facem cu totul altceva. Problema regulamentului, care este deja examinat de o parte dintre colegii mei, arată divergenţe atât din perspectiva punerii în aplicare, cât şi în ceea ce priveşte diferitele detalii de reglementare.
Economiile noastre sunt încă foarte fragile. Şomajul creşte, iar accesul la finanţe este o grijă deosebită, mai ales pentru întreprinderile mici şi mijlocii. Vrem ca întreprinderile noastre britanice sau europene să aibă un dezavantaj competitiv atunci când au nevoie de capital de lucru? Dorim ca împrumuturile de la o bancă europeană să devină atât de scumpe, încât clienţii şi firmele noastre să meargă să se împrumute pe Wall Street şi să facă, astfel, alte cadouri pieţei americane, pe seama băncilor europene?
(Preşedintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Enikő Győri
(HU) Doamnelor şi domnilor, permiteţi-mi să abordez acest subiect prin prisma uneia dintre perversităţile crizei. Cetăţenii Ungariei au fost şocaţi de faptul că, în timp ce ţara supravieţuieşte graţie ajutoarelor primite de la FMI şi UE, după şapte ani de guvernare socialistă, profiturile semestriale ale băncilor ungare au atins două treimi din nivelul de dinainte de criză. De asemenea, băncile pot modifica unilateral contractele, defavorizând cetăţenii care au contractat împrumuturi imobiliare în valută.
Cred cu tărie că trebuie să luăm măsuri împotriva acestor tendinţe. Băncile şi ceilalţi operatori de pe piaţa financiară trebuie supuşi unei supravegheri corespunzătoare. Trebuie să împiedicăm perpetuarea dăunătoarei culturi a bonusurilor care exista înaintea crizei. Trebuie să stabilim reguli de etică profesională, pentru că am văzut unde ne duce dereglementarea excesivă. Să creăm o lume care nu recompensează profiturile rapide, pe termen scurt, şi dezechilibrul, ci munca adevărată, o lume care consideră responsabilitatea socială o valoare de bază. Trebuie să lucrăm împreună pentru a stabili reglementări raţionale, cu care să ne impunem în faţa partenerilor din cadrul G20.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Din discursurile de până acum transpare un mesaj clar, şi anume că, pentru a recâştiga încrederea cetăţenilor de rând, trebuie să luăm măsuri împotriva bonusurilor şi a paradisurilor fiscale. Doresc să-i întreb pe dnul comisar Almunia şi pe dna Malmström când va intra în funcţiune autoritatea europeană de supraveghere financiară propusă de prim-ministrul maghiar. Doresc să subliniez că acest lucru ar fi foarte important pentru Parlament, pentru a proteja interesele consumatorilor şi ale cetăţenilor europeni, şi nu ţine neapărat de summitul G20.
Europenii se află la mila băncilor, care nu furnizează suficiente informaţii fiabile. În Ungaria s-a elaborat un cod de etică. Sugerez un cod de etică şi în Europa, la nivelul UE, care să guverneze comportamentul cetăţenilor şi al băncilor, deoarece cred cu tărie că, atâta timp cât cetăţenii de rând nu înţeleg riscurile la care se expun atunci când contractează un credit, va exista un număr mare de victime nevinovate. Acesta este un obiectiv foarte important pentru Europa.
Corinne Lepage
(FR) Dle preşedinte, dnă ministru, dle comisar, programul foarte ambiţios pe care ni l-aţi prezentat este interesant, însă nu credeţi că ar trebui abordată problema dobânzii care favorizează în acest moment tranzacţiile pe termen foarte scurt şi profitabilitatea pe termen foarte scurt, în faţa celor pe termen mediu şi lung?
Lipsa de finanţare pentru afaceri, mai ales în Europa, este cauzată tocmai de această dobândă care poate fi obţinută la plasamentele pe termen foarte scurt. Nu credeţi că ar trebui abordată această problemă?
Cecilia Malmström
Dle preşedinte, doresc să mulţumesc tuturor deputaţilor care au contribuit la această dezbatere. Consider că Parlamentul a atins un grad foarte ridicat de consens în ceea ce priveşte elementele importante din cadrul poziţiei europene şi aspectele asupra cărora trebuie să ne concentrăm înaintea summitului G20. Acum, UE ia cuvântul pe scena internaţională cu o singură voce clară, coordonată şi doresc să mulţumesc Comisiei şi, mai ales, dlui Joaquín Almunia, pentru munca depusă în vederea obţinerii acestui consens.
Mulţi deputaţi au ridicat probleme pe care le-am analizat şi eu şi dnul comisar. Da, avem nevoie de o mai bună supraveghere şi de o mai bună reglementare a pieţelor financiare. Sperăm să putem institui cât mai curând un sistem de supraveghere. Vom vedea cât de repede putem realiza acest lucru, plecând de la raportul Larosière. Avem nevoie de soluţii globale mai coordonate şi de instituţii internaţionale eficace şi funcţionale. Avem nevoie de principii clare pentru sistemele de acordare a bonusurilor. Am mare încredere în Comitetul de stabilitate financiară şi sunt convinsă că acesta va prezenta propuneri realizabile, pe care le vom putea discuta.
Am vrea să abordăm şi problema finanţării în legătură cu schimbările climatice. Vom solicita tuturor statelor să-şi asume responsabilităţi, însă nu sunt sigură cât de realistă este speranţa că vom putea stabili unele cifre la summitul de la Pittsburgh. Desigur, vom lucra în acest sens, pentru că ar fi un lucru bun.
Avem nevoie şi de soluţii globale. Nu putem separa soluţiile UE de acest sistem, ci trebuie să ne asigurăm că vom adopta cât mai multe soluţii globale. Şomajul este poate cel mai observabil aspect al crizei economice şi financiare la nivelul populaţiei Europei. Şomajul va afecta destul de mult timp majoritatea statelor, iar aceasta este o situaţie deosebit de gravă. Problema aceasta necesită soluţii europene şi naţionale. Trebuie să avem o politică puternică pentru piaţa muncii, trebuie să facem astfel încât companiilor şi antreprenorilor să le fie mai uşor să-şi asume riscul de a angaja personal şi de a investi şi trebuie să ne asigurăm că oamenii au cât mai multe şanse de a fi angajaţi, investind în educaţie şi cercetare. În cadrul Ecofin, în octombrie, vom purta o discuţie specială în ceea ce priveşte şomajul.
De asemenea, trebuie să discutăm despre strategiile de ieşire din criză. Altfel, există pericolul ca măsurile pe care le-am luat să aibă efecte negative, mai ales asupra şomajului şi a creşterii, şi să conducă la deficite şi inflaţie. Persoanele cele mai vulnerabile din societatea noastră sunt întotdeauna primele care suferă. Ştim foarte bine că statele cele mai sărace sunt cei mai mari perdanţi în urma crizei internaţionale. Persoanele cele mai sărace din lume sunt cele mai afectate. Am discutat şi vom discuta în continuare metode de îmbunătăţire a situaţiei acestor persoane. Este important ca băncile de dezvoltare multilaterală (BDM) să aibă suficiente resurse încât să poată furniza împrumuturi cu dobândă redusă. Este important şi să ne asigurăm că sistemul comercial internaţional funcţionează cum trebuie şi că nu există semne de protecţionism. Prin urmare, diferitele discuţii privind taxele globale şi diversele tipuri de taxă Tobin au sens doar dacă se pot concretiza la nivel global, ceea ce nu este cazul în acest moment. În caz contrar, ele ar fi contraproductive şi nu ar ajuta economia.
Mulţi deputaţi au adus în discuţie problema fondurilor speculative şi a unor noi reglementări financiare. Acestea sunt chestiuni prioritare pentru Preşedinţia suedeză. Vom lua hotărâri în acest sens împreună cu dumneavoastră şi dorim să colaborăm îndeaproape cu Parlamentul European, pentru a adopta cât mai rapid directivele privind fondurile speculative şi reglementarea financiară. Ştiu că acest proces este unul dificil şi complex, că trebuie luate în considerare multe aspecte, însă suntem pregătiţi să colaborăm cât mai strâns cu dumneavoastră în acest scop.
Pe scurt, summitul G20 nu poate rezolva toate problemele pe care le-am discutat. Cu toate acestea, am motive să sper că putem face progrese substanţiale în domeniile pe care le-am discutat. Există presiuni din partea cetăţenilor Europei, dar şi în întreaga lume există persoane care aşteaptă să ne demonstrăm spiritul de conducere şi să creştem stabilitatea sistemelor financiare, să facem tot posibilul pentru a evita astfel de crize pe viitor şi să ne asigurăm că vom ieşi din criză mai puternici decât am intrat. UE este unită, este puternică şi vă pot asigura că Preşedinţia suedeză va face tot posibilul pentru a apăra şi susţine opiniile Europei la summitul G20 de săptămâna viitoare. Vă mulţumesc foarte mult pentru această dezbatere extrem de interesantă.
Joaquín Almunia
Dle preşedinte, cred că suntem de acord cu toţii că, în situaţia actuală, în care trebuie să facem faţă unor provocări imense şi extinse ca urmare a crizei, sunt extrem de importante succesul summitului G20 de la Pittsburgh şi credinţa că, în urma acestor întâlniri, vom începe să găsim şi să aplicăm soluţii la problemele şi provocările cu care ne confruntăm. De fapt, începem deja să vedem câteva semne importante de îmbunătăţire a unor indicatori economici, în special în ceea ce priveşte dezvoltarea comerţului internaţional şi sporirea încrederii consumatorilor şi a investitorilor. Prin urmare, toate problemele de pe agenda summitului trebuie să fie dezbătute de şefii de stat sau de guvern, pentru a se ajunge la o decizie comună, şi sper ca soluţiile să înceapă să fie puse în aplicare în urma întâlnirii de săptămâna viitoare.
Unul dintre cele mai importante aspecte, menţionat de mulţi dintre dumneavoastră, este necesitatea unui mesaj clar privind felul în care principalele economii ale lumii doresc să-şi coordoneze în continuare acţiunile. Următorul pas în coordonarea politicii economice trebuie să fie definirea unei strategii de ieşire din criză şi luarea unei decizii privind momentul şi maniera de aplicare a acestei strategii, în mod coordonat. Trebuie să învăţăm - şi cred că am învăţat - lecţia pe care ne-a dat-o criza din 1929, şi anume că măsurile de stimulare nu trebuie retrase prea rapid, atunci când economia - după cum aţi spus o parte dintre dumneavoastră - încă are nevoie de cârje. Cu toate acestea, nu trebuie să folosim aceste măsuri de stimulare mai mult decât este nevoie, pentru că, în acest caz, am repeta condiţiile ce au condus la formarea bulelor şi a dezechilibrelor care au provocat criza. Acesta este un aspect foarte important, ce trebuie clarificat la summitul de la Pittsburgh.
Trebuie să evităm repetarea erorilor din trecut, nu doar din perspectiva politicilor macroeconomice, ci şi în ceea ce priveşte reglementarea şi supravegherea financiară. Cred că acest angajament a fost exprimat foarte clar la summiturile anterioare. Trebuie să dezvoltăm în continuare acest angajament şi să ne onorăm promisiunile asumate la nivel global şi, în cazul nostru, la nivel european.
În acest sens, sunt de acord cu cei care au spus în cadrul dezbaterii din această dimineaţă că problema nu se rezumă doar la remuneraţii. Cu toate acestea, sunt complet de acord şi cu cei care spun că remuneraţiile sunt o problemă economică, socială, politică şi etică foarte importantă. Cred că Europa arată spirit de conducere în această problemă - ca şi în alte probleme de pe agenda G20 - prin intermediul şefilor de stat şi de guvern, dar şi prin intermediul instituţiilor europene, al Preşedinţiei Uniunii Europene şi al Comisiei.
Să nu uităm că, în luna aprilie a acestui an, Comisia Europeană a prezentat statelor membre recomandări privind remuneraţiile, aproape identice cu cele propuse în prezent în întreaga lume. Trebuie să acordăm în continuare atenţie problemelor sistemului financiar - capitaluri sporite, restructurarea şi corectarea bilanţurilor băncilor - la nivel global şi european.
Atunci când sistemul financiar este complet interconectat, nu are sens să ne rezolvăm problemele la nivel intern, dacă ceilalţi nu îşi rezolvă propriile probleme în acelaşi timp. Poate că ţineţi minte că, anul trecut, cu o zi înainte de criza de la Lehman Brothers, încă mai credeam că putem evita cele mai grave probleme ale crizei financiare create în Statele Unite. În acelaşi timp, este foarte adevărat, după cum aţi spus mulţi dintre dumneavoastră, că, în final, obiectivul politic nu este doar acela de a echilibra bilanţul unei bănci sau de a-i capitaliza datoriile. Principalele probleme sunt şomajul, situaţia întreprinderilor mici şi mijlocii şi durabilitatea sistemelor de servicii publice şi asigurări sociale.
Fără un sistem financiar funcţional, nu se poate susţine, însă, nimic altceva. Aceasta este provocarea ce trebuie abordată de summitul de la Pittsburgh sau pe care trebuie s-o abordeze în continuare grupul G20 în cadrul summitului de la Pittsburgh.
În final, doresc să mă refer la o problemă ridicată în multe dintre discursurile dumneavoastră. Sunt de acord cu alte elemente de pe agenda G20, menţionate de mulţi dintre dumneavoastră, însă vreau să mă refer la unul singur: este vorba despre paradisurile fiscale şi jurisdicţiile necooperative.
Este adevărat că întrunirea G20 de la Londra nu a găsit soluţii la toate problemele antrenate de paradisurile fiscale. Ar fi foarte greu ca într-o zi să găsim toate soluţiile la o problemă care ne chinuie de mulţi ani. Cu toate acestea, este la fel de adevărat faptul că, de la summitul de la Londra din aprilie, în aceste şase luni s-au rezolvat mult mai multe probleme decât se rezolvaseră sau s-ar fi putut rezolva pe parcursul mai multor ani înaintea summitului. În acest sens, s-a ajuns la un acord privind schimbul de informaţii necesare pentru prevenirea evaziunii fiscale şi pentru prevenirea ascunderii activităţilor economice şi financiare de autorităţile publice, utilizând protecţia paradisurilor fiscale. Este adevărat că nu s-a rezolvat totul în aceste şase luni. Totuşi, în aceste şase luni am realizat multe lucruri în direcţia prevenirii distorsiunilor din sistem, distorsiuni provocate de activităţile financiare ascunse de autorităţile de reglementare şi supraveghere. Acest lucru este extraordinar de important prin prisma mesajului pe care îl transmitem cetăţenilor noştri în legătură cu distribuirea responsabilităţii şi a eforturilor necesare pentru soluţionarea acestei crize.
În cele din urmă, cineva a spus că vocea UE trebuie să se audă mai tare decât vocile statelor membre G20. Pot să vă asigur că UE se face auzită sub Preşedinţia suedeză şi prin intermediul Comisiei Europene. UE este ascultată cu mare atenţie şi respect, pentru că nu doar una sau două ţări europene, ci întreaga Uniune Europeană a fost organizaţia care a iniţiat acest proces de coordonare globală. Acest lucru arată că se pot obţine rezultate mai eficace atunci când există o coordonare veritabilă.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votarea va avea loc în prima mini-sesiune din octombrie.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
András Gyürk
Se preconizează că următorul summit al G20 va acorda o atenţie specială discuţiilor privind schimbările climatice de la Copenhaga. Există încă multe probleme fără răspuns care stau în calea unui acord post-Kyoto. Permiteţi-mi să-mi exprim câteva păreri în legătură cu acest subiect. Unu. În loc de promisiuni vagi pe termen lung, avem nevoie de angajamente ferme, pe termen mediu. Aceste angajamente trebuie să fie realiste, corecte şi responsabile. În stabilirea acestor angajamente, pe lângă factori precum dezvoltarea economică şi bogăţiile naturale, trebuie avută în vedere şi măsura în care s-au îndeplinit până în prezent angajamentele asumate în baza Protocolului de la Kyoto.
Doi. Este necesar să fie susţinută ideea că UE trebuie să ajute statele în curs de dezvoltare, atât din punct de vedere financiar, cât şi în atingerea obiectivelor de politică climatică. În acest sens, este nevoie de un angajament financiar specific. Cu toate acestea, pentru a asigura transparenţa, statele în curs de dezvoltare trebuie să-şi asume angajamente obligatorii şi să elaboreze planuri detaliate de acţiune.
Trei. Mecanismele de flexibilitate trebuie să aibă în continuare un rol important. Pentru a promova investiţiile, trebuie să se ajungă cât mai curând la un acord privind modul în care se pot utiliza certificatele derivate din proiectele desfăşurate până în prezent.
Patru. Instrumentele bazate pe piaţă trebuie să aibă o mai mare amploare în sistemul post-Kyoto. De exemplu, extinderea sistemelor de comercializare a emisiilor sau a schemelor de susţinere prin certificate verzi poate contribui la reducerea emisiilor în locuri care vor suporta costuri minime. Cred că această criză economică nu reprezintă un obstacol pentru compromisul de la Copenhaga. Un acord decent pe termen mediu poate creşte întrucâtva competitivitatea economiei europene, reducând în acelaşi timp efectele asupra mediului.
Edit Herczog  
Acum cinci ani, cu ocazia aderării la UE, fiecare nou stat membru s-a angajat să adopte moneda euro. În prezent, patru dintre ele au făcut deja acest lucru. Celelalte state au rămas în urmă din acest punct de vedere, din cauza mai multor considerente şi greşeli de politică economică, iar criza economică şi financiară le-a pus într-o poziţie vulnerabilă. Recesiunea economică a stimulat ambiţiile protecţioniste, care ameninţă să submineze funcţionarea pieţei unice.
Actuala criză economică a evidenţiat faptul că moneda euro are un rol deosebit de important în stabilirea de legături economice strânse cu membrii zonei euro, însă statele care speră să adopte moneda unică se află acum într-o poziţie extrem de vulnerabilă, ca urmare a pregătirilor prelungite. Multe persoane, printre care şi eu, sunt de părere că, în această situaţie monetară critică, soluţia ar consta în accelerarea introducerii monedei euro în aceste state membre. Trebuie prevăzute condiţii de politică economică în acest sens, însă, chiar şi în cazul îndeplinirii condiţiilor deja existente, ar dura ani de zile până la introducerea monedei euro.
Din punctul meu de vedere, trebuie nu doar să verificăm dacă criteriile de convergenţă au rămas neschimbate, ci şi să vedem dacă UE gestionează regulamentul privind durata ce trebuie alocată mecanismului cursului de schimb ERM II într-o manieră mai flexibilă decât în prezent. De asemenea, cred că este foarte important să analizăm în ce mod ar putea fi accelerat procesul de aderare la zona euro, prin îndeplinirea condiţiilor ce pot fi îndeplinite. Acest lucru ar putea stabiliza situaţia în ţările afectate şi, desigur, ar putea proteja întreaga piaţă internă a UE. Altfel, eventuala insolvabilitate internaţională a statelor din afara zonei euro ar putea, în cazul cel mai defavorabil, să antreneze şi o recesiune a zonei euro.
Liisa Jaakonsaari  
Dle preşedinte, economia de piaţă este un sclav bun, însă un stăpân rău. Recent însă, rolurile s-au cam încurcat. De regulă, la conferinţele internaţionale se discută banalităţi, însă acum avem nevoie de măsuri rapide. Summitul G20 de la Pittsburgh ne oferă şansa istorică de a ajunge din nou la un acord asupra regulilor economiei globale. Presa a discutat mult despre bonusurile bancherilor, însă acestea reprezintă doar vârful aisbergului. Economia globală are nevoie de o reformă completă, iar cuvântul cheie este transparenţa. Trebuie să încercăm să eliminăm economia riscurilor şi să ne îndreptăm către economia reală. Doar reguli internaţionale obligatorii pot garanta că nu se va reinstaura economia de cazinou la care am asistat în ultimii ani. În viitor, contribuabilul nu ar trebui să plătească daunele. Mecanisme precum impozitele pe avere prezintă întotdeauna riscul ca o persoană din economia globală să devină un parazit. Cred că ar trebui, cel puţin, să analizăm relevanţa acestei probleme.
Wojciech Michał Olejniczak  
Practic, summitul G20 de la Pittsburgh are loc chiar la împlinirea unui an de la falimentul băncii Lehman Brothers. Acesta este contextul în care trebuie să acţioneze liderii mondiali. Repercusiunile crizei au fost resimţite de locuitorii de pe întreaga planetă. Scopul principal al summitului G20 ar trebui să fie reducerea la minimum a riscului de reapariţie a crizei provocate de dereglementarea pieţelor financiare. Liderii G20 trebuie să creeze reglementări care să prevină apariţia altor bănci speculative şi, mai direct spus, escrocarea a milioane de clienţi ai instituţiilor financiare din întreaga lume.
În ultimele luni am primit veşti tot mai proaste în legătură cu directorii care şi-au adus firmele în pragul falimentului consumând ajutoarele de stat. În ultimii ani, Europa a asistat la discrepanţe de venituri fără precedent, nemaiîntâlnite în modelul social european. Una dintre sarcinile grupului G20 ar trebui să fie echilibrarea veniturilor la nivel european şi mondial. Sectorul financiar trebuie să dispună de reguli în baza cărora bonusurile să nu depindă de profiturile pe termen scurt, ci de rentabilitatea pe termen lung a investiţiilor.
La Pittsburgh vor fi prezenţi liderii câtorva state europene, precum şi liderii Uniunii Europene, ca organism. Din acest motiv, Europa trebuie să aibă o singură voce în cadrul summitului. Fac apel la reprezentantului Uniunii Europene să nu uite că interesele comunitare includ şi interesele statelor membre care nu au reprezentanţi la acest summit.
Sirpa Pietikäinen  
În ziua de luni am avut parte de o onoare îndoielnică, şi anume aceea de a lucra la o problemă legată de o aniversare, dacă o putem numi aşa: cu un an în urmă se prăbuşea banca de investiţii Lehman Brothers. Se consideră că acest colaps a fost cel care a precipitat actuala recesiune globală profundă şi criza financiară.
Cu ocazia acestei aniversări şi având în vedere că se apropie întâlnirea G20 de la Pittsburgh, merită să reflectăm asupra lucrurilor pe care le-am învăţat şi pe care le putem învăţa de pe urma acestei crize. Consider că din această criză a rezultat ceva crucial, şi anume şansa de a reforma din temelii arhitectura financiară internaţională. Deja s-au luat măsuri în acest sens. Întâlnirea G20 din primăvară a pus bazele unor acţiuni şi îndrumări ce vizează un consens global privind măsurile necesare. Foarte recent, Statele Unite ale Americii au anunţat un cuprinzător pachet legislativ financiar. Se preconizează că şi Comisia Europeană va face săptămâna viitoare o propunere de construire a arhitecturii financiare europene şi de supraveghere a acesteia. Cuvintele cheie sunt "abordare globală”.
Trebuie să stabilim reguli obligatorii la nivel internaţional privind reforma Fondului Monetar Internaţional, reglementări privind solvabilitatea şi noi reglementări privind plata contractelor cu opţiuni. Legislaţia trebuie să se extindă la toate produsele financiare şi trebuie să fie flexibilă, astfel încât să poată reacţiona întotdeauna la un sector în schimbare, care lansează produse noi.
Într-o situaţie de criză ce ameninţă siguranţa, nivelul de trai şi bunăstarea populaţiei, este constructiv şi să ne gândim la noi modalităţi de măsurare a prosperităţii. Concluziile finale publicate de comisia recent desemnată de preşedintele Sarkozy au recomandat să se treacă de la măsurarea prosperităţii pe baza PIB la noi metode care iau în calcul mai ales capacitatea economică a unei societăţi de a proteja bunăstarea cetăţenilor săi şi durabilitatea mediului înconjurător.
Catherine Stihler  
în scris - Sunt de acord cu cei care au vorbit despre necesitatea unei abordări globale coordonate. Acest lucru este esenţial dacă dorim să schimbăm structurile de putere ale sistemului financiar global. Cu toate acestea, nici Comisia, nici Consiliul nu au făcut niciun comentariu în legătură cu conceptul de "testament” pentru sectorul bancar. Această săptămână marchează aniversarea colapsului băncii Lehman Brothers. Se estimează că lichidarea acestei bănci de investiţii va dura zece ani. Spre deosebire de Lehman Brothers, Dunfermline Building Society a avut un astfel de testament, ceea ce a făcut ca activele sale să poată fi identificate în mod clar. Transparenţa este esenţială, dacă dorim să redăm consumatorilor încrederea în sectorul bancar.
