Preţurile la alimente în Europa (prezentare succintă)
Preşedintele
Următorul subiect pe ordinea de zi este raportul elaborat de dna Batzeli, în numele Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, privind preţurile la alimente în Europa.
Katerina Batzeli
raportoare - (EL) Dle preşedinte, aş dori să încep prin a mulţumi raportorilor alternativi din Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală şi celor patru comisii competente ale Comisiei Europene cu care am colaborat intens pentru a realiza acest raport.
Dle comisar, aş vrea să încep prin a adresa o întrebare foarte simplă: când consumatorii merg la supermarketuri să cumpere lapte sau iaurt, de ce cumpără aceste produse? Pentru lapte şi pentru iaurt sau pentru sticlă şi cutie? Vă pun această întrebare pentru că, în mod abil, consumatorilor li s-a transmis percepţia şi atitudinea că ar cumpăra un produs alimentar pentru care industria care îl procesează, îl pune pe piaţă şi îl transportă este astăzi mai importantă decât produsul agricol, materia primă însăşi. Acum cca 15 ani, produsele agricole reprezentau aproximativ 50% din valoarea finală a produsului; astăzi nu depăşesc 20%.
Agricultorii, atât cei care cultivă pământul, cât şi cei care cresc vite, sunt astăzi persoane "anonime” pentru consumatori. Puterea lor de negociere, în ceea ce priveşte nu doar preţul final, cât şi conservarea elementelor calitative şi nutritive din produsul final, a rămas în urma rolului pe care ar trebui să-l joace.
Nu încercăm să tragem linii de demarcaţie, să clasificăm sectoarele de producţie din lanţul de aprovizionare, agricultorii, producătorii, comercianţii cu ridicata sau pe cei cu amănuntul drept "cei buni”, "cei răi” şi "cei urâţi”, deoarece nu cred că trăim într-o societate şi într-o economie de tipul "vestului sălbatic”; consider că trăim într-o economie bazată pe reglementările pieţei interne a Uniunii Europene, o piaţă care oferă oportunităţi de creştere şi de competitivitate atunci când funcţionează transparent, dar care îndepărtează şi elimină producătorii şi activităţile economice atunci când este invadată de funcţii opace şi neloiale.
Întrebarea la care trebuie, prin urmare, să răspundem astăzi şi în viitor vizează două aspecte:
mai întâi, cel al unei apropieri între consumatori şi producători printr-o politică a calităţii în sectorul alimentar şi prin întărirea şi formularea de comun acord a unor noi căi de a le oferi consumatorilor acces direct la zonele agricole de producţie şi la producătorii agricoli;
în al doilea rând, aspectul protejării - şi nu mă refer la stabilirea - veniturilor producătorilor şi consumatorilor printr-o politică de stabilire a preţurilor transparentă, care va include condiţii obligatorii privind controlarea şi monitorizarea sectoarelor de producţie intermediare de-a lungul întregului lanţ de aprovizionare.
În mod evident, aici ne referim în principal la întreprinderile mici şi mijlocii la nivel local şi naţional, precum şi la companiile mamă şi filialele mari din Europa, precum şi la lucrători, care trebuie să lucreze în condiţiile unei pieţi interne transparente şi nu ale unor dereglări economice cum sunt cartelurile şi oligopolurile.
Prin urmare, astăzi, în condiţiile în care (printre altele):
preţurile reale de producător sunt într-o tendinţă de scădere periculoasă;
preţurile de consum sunt aproape de cinci până la zece ori mai mari decât preţurile de ieşire din fermă şi, în ciuda scăderii inflaţiei, rămân foarte mari;
gradul de concentrare în comerţul cu amănuntul şi în alte unităţi de procesare a crescut de patru ori de-a lungul ultimilor cinci ani şi concentrarea va spori ca urmare a crizei economice şi a falimentului întreprinderilor mici şi mijlocii şi a celor locale, situaţie care va face ca negocierile dintre producători, companii şi consumatori să fie din ce în ce mai dificile;
anomaliile din lanţul de aprovizionare şi practicile aferente acestuia pun în mod evident în pericol condiţiile unei concurenţe sănătoase,
este absolut vital să existe un plan european coordonat şi intervenţii integrate în sectorul alimentar, de la producător până la consumator. Nu ar fi o exagerare dacă următoarea intervenţie a Comisiei, după reglementarea şi monitorizarea sistemului financiar, s-ar derula în sectorul alimentar, care este, de asemenea, direct legat de operaţiuni speculative în respectivul sector.
Cetăţenii au impresia că lanţurile de aprovizionare, industria producătoare şi comerţul cu amănuntul controlează coşul de cumpărături al gospodinei şi nu politica financiară a statului şi a Uniunii Europene.
Consider, prin urmare, că votând pentru raportul elaborat de Comisia de agricultură şi aşteptând propunerile finale ale Uniunii Europene în această privinţă, vom trata problemele eterne ale funcţionării pieţei produselor alimentare, care trebuie în schimb să funcţioneze imparţial, în interesul cetăţenilor europeni, al agricultorilor europeni şi al ţărilor în curs de dezvoltare şi să creeze un mediu sigur pentru legile pieţei şi ale instituţiilor.
Louis Michel
Mai întâi, aş vrea să-i mulţumesc dnei Batzeli şi membrilor Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, care au elaborat acest raport. Discutăm despre acesta într-un moment extrem de dificil, într-un moment crucial pentru lanţul de aprovizionare cu alimente al Uniunii Europene.
După cum ştiţi cu toţii, recesiunea a dus la o bruscă încetinire a activităţii majorităţii sectoarelor economice ale Uniunii Europene. Sectorul agricol a suferit o adevărată prăbuşire în privinţa preţurilor pieţei, ceea ce pune sub semnul întrebării veniturile agricultorilor. Situaţia este deosebit de gravă în sectoarele cu valoare adăugată mare, precum cel al cărnii şi al produselor lactate.
În acest context, este esenţial ca lanţul de aprovizionare cu alimente să funcţioneze eficient dacă dorim să atenuăm efectele crizei asupra veniturilor agricultorilor şi să ne asigurăm că produsele alimentare ajung la consumatori la preţuri mai mici. Din acest motiv, lanţul de aprovizionare cu alimente şi problema preţurilor alimentelor rămân o prioritate între preocupările Comisiei.
În plus, analiza factorilor structurali ne face să ne temem de o nouă escaladare a preţurilor materiilor prime agricole pe termen mediu şi lung. Prin îmbunătăţirea funcţionării lanţului de aprovizionare cu alimente, ar trebui să fie posibil ca, pe viitor, astfel de creşteri ale preţurilor alimentelor să fie evitate şi instabilitatea preţurilor de consum să fie controlată. Împărtăşesc majoritatea preocupărilor enumerate în raport în ceea ce priveşte nevoia de îmbunătăţire a funcţionării globale a lanţului de aprovizionare. Este nevoie, în special, de mai multă transparenţă de-a lungul întregului lanţ, pentru a-i informa mai bine pe consumatori şi a îmbunătăţi modul în care valoarea adăugată este repartizată pe parcursul acestuia.
De anul trecut, Comisia a introdus o serie de iniţiative care au ca scop îmbunătăţirea funcţionării lanţului de aprovizionare cu alimente. Drept urmare, Grupul la nivel înalt privind competitivitatea industriei agro-alimentare a elaborat un set de recomandări strategice. În plus, anul trecut a fost prezentată o Carte verde privind calitatea produselor agricole.
În comunicarea privind preţurile alimentelor adoptată în decembrie, Comisia a propus, de asemenea, sub forma unei foi de parcurs, mai multe soluţii de îmbunătăţire a funcţionării lanţului de aprovizionare cu alimente din Europa. Este absolut necesară realizarea de progrese în punerea în aplicare a acestei foi de parcurs. Trebuie să avansăm mai ales în ceea ce priveşte introducerea unui Observator European permanent pentru lanţul de aprovizionare cu alimente şi preţurile alimentelor. Prin furnizarea de informaţii fiabile privind preţurile de la un capăt la celălalt al lanţului, vom putea contribui la combaterea lipsei de transparenţă, îmbunătăţindu-ne în acelaşi timp înţelegerea cu privire la modul de funcţionare a acestuia.
De asemenea, trebuie să facem progrese în ceea ce priveşte analizarea modului în care este repartizată valoarea adăugată de-a lungul lanţului. Consider că această chestiune este foarte importantă. După cum s-a recunoscut în comunicarea privind preţurile alimentelor, dezechilibrele dintre puterea de negociere a producătorilor agricoli şi restul lanţului au un efect grav asupra marjelor de profit ale producătorilor din sectorul agricol. Nu mai încape vorbă că eforturile în direcţia clarificării şi înţelegerii modului de distribuire a valorii adăugate ar fi un prim pas către reinstaurarea echilibrului puterii de negociere de-a lungul lanţului. În această privinţă, ar trebui subliniat faptul că nu poate fi construită competitivitatea lanţului alimentar al Uniunii Europene în detrimentul anumitor componente ale acestuia. Este esenţial ca producătorii de alimente şi comercianţii cu amănuntul din sectorul agro-alimentar să poată continua să se bazeze pe o platformă de producţie agricolă durabilă şi competitivă în cadrul Uniunii Europene.
Sunt convins că, odată ce a fost pusă integral în aplicare, foaia de parcurs propusă de Comisie ne va permite să răspundem la majoritatea întrebărilor şi preocupărilor incluse în raportul dnei Batzeli.
Preşedintele
Prezentarea s-a încheiat.
Votul va avea loc joi, 26 martie 2009.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Roselyne Lefrançois  
Raportul în privinţa căruia trebuie să ajungem la o decizie joi încearcă să răspundă în mod practic dificultăţilor cu care se confruntă milioane de cetăţeni care suferă din cauza preţurilor mari ale alimentelor.
În contextul unei puteri de cumpărare diminuate în Europa, era important ca Parlamentul să ia o decizie în privinţa unei probleme pentru care soluţiile sunt, totuşi, cunoscute. De fapt, diferenţa de preţuri dintre începutul şi sfârşitul lanţului de aprovizionare cu alimente poate ajunge chiar la un raport de unu la cinci şi, chiar dacă liberalii refuză în continuare să admită acest lucru, problemele pieţei trebuie să fie abordate pentru a se garanta preţuri rezonabile pentru consumatori şi venituri decente pentru agricultori. Eu însămi am propus ca importanţa instrumentelor de reglementare a pieţei, mai necesare ca oricând în faţa crizei prin care trecem, să fie afirmată din nou în text.
Cu toate acestea, pentru a garanta faptul că "preţ accesibil” nu devine un alt mod de a spune "produs de proastă calitate”, am solicitat, de asemenea, introducerea în raport a noţiunii de stimulente pentru sectoarele agricole biologice. Este de dorit pentru consumatori să poată avea acces la produse de calitate la preţuri rezonabile, şi aceasta datorită unei politici ambiţioase de stimulente financiare destinate acestui tip de producţie agricolă.
Maria Petre  
în scris - (RO) Preţurile la alimente au cunoscut o creştere foarte mare în ultima perioadă. Sunt două cauze aici: pe de o parte, criza mondială de produse agricole şi de alimente, pe de alta, concentrarea pieţei de desfacere, de la 21,7% în 1990 la peste 70% în prezent.
Preţurile plătite de consumatori sunt în medie de 5 ori mai mari decât cele la producător. Lanţurile de supermarketuri impun, de multe ori, condiţii inechitabile şi îngreunează accesul agricultorilor şi al micilor furnizori pe piaţă.
Susţin ideea Comisiei Europene de a crea un sistem european de monitorizare a pieţei. Susţin ideea unei reţele europene a concurenţei.
Fondurile din programul de dezvoltare rurală ar trebui să aibă alocări mai mari în favoarea producătorilor.
Ideea revitalizării conceptului de "produse locale”, sprijinul mai eficient pentru pieţele alimentare tradiţionale sunt soluţii pe care eu le susţin puternic.
Theodor Dumitru Stolojan  
în scris - (RO) Salut raportul Batzeli care scoate în evidenţă diferenţele mari dintre preţurile din supermarketuri la produsele agroalimentare şi preţurile care revin producătorilor. Aceasta este, din păcate, o realitate şi în ţările cu un standard de viaţă cu mult sub media europeană, aşa cum este România.
Dacă respingem orice propunere de control al preţurilor, nu putem să nu remarcăm că puterea de negociere a supermarketurilor este excesivă în raport cu producătorii. Şi aici putem acţiona mai ferm în cadrul politicii de protecţie a concurenţei şi a consumatorilor.
