Svedomie Európy a totalitarizmus (rozprava) 
Predsedajúci
Ďalším bodom programu sú vyhlásenia Rady a Komisie o svedomí Európy a totalitarizme.
Alexandr Vondra
úradujúci predseda Rady. - Vážený pán predsedajúci, som veľmi vďačný za príležitosť hovoriť o téme, ktorá má osobitý význam pre predsedníctvo i pre všetkých z nás. Zároveň je to vec, ktorá sa týka podstaty toho, čo znamená byť súčasťou Európskej únie.
Pred dvadsiatimi rokmi sa veľkej časti strednej a východnej Európy vrátane mojej krajiny podarilo vyslobodiť z pút komunistickej vlády. Bol to prelom pre nás i pre celú Európu. Otvorili sa tým možnosti znovuobjavenia individuálnej slobody: slobody prejavu a slobody konania - a tiež slobody zlepšiť kvalitu nášho života.
České predsedníctvo sa domnievalo, že by sme mali osláviť pamiatku 20. výročia tejto udalosti ako dôležitého medzníka v histórii Európy. Je to príležitosť nielen pripomenúť si pád železnej opony, ale aj poučiť sa z totalitnej minulosti Európy ako celku.
Následne sa odsúhlasilo, že rok 2009 sa označí za rok 20. výročia demokratickej zmeny v strednej a východnej Európe. České predsedníctvo sa obzvlášť teší skutočnosti, že sa to zahrnulo do komunikačných priorít schválených inštitúciami na rok 2009. V skutočnosti to bol náš návrh. Členské štáty sme povzbudzovali, aby to zahrnuli ako vhodnú tému do svojich komunikačných aktivít na tento rok, a ony s tým súhlasili.
Som vďačný tomuto Parlamentu za podporu českému predsedníctvu a ochotu aktívne sa zúčastňovať na udalostiach súvisiacich s touto témou. Rád by som osobitne poďakoval mnohým poslancom za podporu pri organizovaní verejného vypočutia na tému "Svedomie Európy a zločiny totalitného komunizmu" z minulého týždňa v Bruseli, kde sme boli spoločne s pánom komisárom Figeľom.
Parlament navrhol, aby sme určili deň venovaný pamiatke obetí nacizmu a totalitného komunizmu. Záleží na jednotlivých členských štátoch, aby sa rozhodli, či a ako sa zapoja do tejto iniciatívy. Ak mám hovoriť za české predsedníctvo, môžem Parlament uistiť, že sme ochotní takúto iniciatívu podporiť.
Predsedníctvo začalo iniciatívu na zriadenie platformy pamäti a svedomia Európy s cieľom zvýšiť informovanosť verejnosti o dejinách Európy a zločinoch, ktoré spáchali totalitné režimy. Teší ma, že táto iniciatíva vyvolala značný záujem medzi členskými štátmi, z ktorých mnohé zdôraznili dôležitosť zamerania sa na demokratické hodnoty a rešpektovanie základných ľudských práv ako kľúčových zásad podopierajúcich Európsku úniu.
Existuje niekoľko dôvodov, prečo má význam pripomínať si takéto udalosti a zavádzať stálu komunikáciu a výskumné projekty, ako je platforma navrhovaná českým predsedníctvom.
Po prvé, dlhujeme to tým, ktorí trpeli v dôsledku totalitných zločinov, aby sme nielen pamätali na ich skúsenosti v moci panovačných a nezodpovedných štátnych režimov, ale aj kolektívne sa konfrontovali s minulosťou. Len zmierením sa s históriou sa môžeme skutočne vyslobodiť z okov minulých režimov.
Po druhé, iba ak plne uznáme utrpenie, ktoré takéto režimy spôsobili, úplne pochopíme súčasnosť. Európska únia zastupuje všetko, čo je opakom totality. Pre tých z nás, ktorí sa vymanili zo zovretia komunizmu, je členstvo v Európskej únii jednou z hlavných záruk, že sa nikdy viac nevrátime späť k totalite. Je to záruka, na ktorej máme svoj podiel všetci. To je niečo, čo si treba vážiť a nikdy netreba brať na ľahkú váhu. Kolektívnym svedomím a pamäťou minulosti možno posilniť hodnotu súčasnosti.
Po tretie, dlhujeme to našim deťom. Zo svojej totalitnej minulosti sa musíme poučiť. Možno najdôležitejšou je potreba rešpektovania ľudských práv a základných hodnôt. Ľudským právam a slobodám sa nemožno učiť vo vákuu. Porušovanie ľudských práv je zakorenené v minulosti, niekedy vo vzdialenej minulosti. Poznanie dejín a pochopenie nebezpečenstva totalitarizmu je základom, ak sa chceme vyhnúť opakovaniu niektorých najstrašnejších udalostí minulosti. Vyhnúť sa treba nielen cynizmu a manipulácii: musíme prekonať aj apatiu a necitlivosť.
O niekoľko mesiacov sa uskutočnia európske voľby a ja dúfam, že ich bude sprevádzať živá a búrlivá diskusia. To je známka demokracie. To je niečo, čo by sme si mali ceniť. Som pevne presvedčený, že predmet našej dnešnej diskusie sa povznesie nad stranícku politiku. Týka sa hodnôt, ktoré sú dôležitejšie ako stranícke rozdiely. Týka sa toho, ako organizujeme naše spoločenstvá spôsobom, ktorý zabezpečí, aby každý mal svoj hlas a možnosť vyjadriť svoje názory.
Na pozadí nedávnych dejín svojej krajiny som sa sústredil najmä na tragédiu totalitnej komunistickej vlády. Dnes je však v tomto Parlamente zastúpených pomerne málo krajín, ktorých sa v minulom storočí totalitarizmus tou či onou formou nedotkol. Akýkoľvek systém, ktorý nadradí štát nad kritiku a protest, akýkoľvek systém, ktorý kreativitu ľudí vydá na milosť a nemilosť režimu, akýkoľvek systém, ktorý obmedzuje jednotlivca, nemá miesto v spoločnosti, akú sa snažíme vytvoriť v rámci Európskej únie.
Preto ponúkam svoju podporu a podporu českého predsedníctva iniciatívam tohto Parlamentu a teším sa na spoluprácu pri ich presadzovaní prostredníctvom zvyšovania povedomia verejnosti a ich uznania.
Ján Figeľ
člen Komisie. - Vážená pani predsedajúca, pred rokom, v apríli 2008, sa prvýkrát v Európskej únii konalo vypočutie vo veci zločinov spáchaných totalitnými režimami. Vypočutie usporiadané spoločne s Komisiou a slovinským predsedníctvom bolo začiatkom procesu a Komisia je odhodlaná v tomto procese krok za krokom pokračovať.
Tento proces je zložitý, ale nevyhnutný, pretože nie je len dôležitou otázkou, ktorá nám pomôže pochopiť spoločnú históriu Európskej únie, lepšie povedané, jej minulosť, ale aj otázkou, ktorá ovplyvňuje budúcnosť európskej integrácie - procesu, ktorý je nielen hospodársky, ale má, samozrejme, aj kultúrne a historické dôsledky.
Samozrejme, záleží na členských štátoch, aby si našli vlastný spôsob rozhodovania vo veci prístupu k očakávaniam obetí a podpory zmierenia. Úlohou Európskej únie môže byť iba uľahčenie tohto procesu tým, že povzbudí diskusie a bude podporovať výmenu skúseností a najlepšie metódy.
Komisia považuje písomné vyhlásenie Parlamentu o vyhlásení 23. augusta za Európsky deň spomienky na obete stalinizmu a nacizmu za dôležitú iniciatívu, ktorú podporuje v záujme zachovania spomienky na totalitné zločiny a zvýšenia povedomia verejnosti, obzvlášť mladších generácií.
Vypočutie 8. apríla 2008 ukázalo, že členské štáty v západnej Európe si musia lepšie uvedomiť tragickú históriu členských štátov na Východe, ktorá je tiež súčasťou našej spoločnej európskej histórie. Ak sa máme vyhnúť tomu, aby sa Únia vo vážnej otázke, ktorá by nás mala spájať, rozdelila, musíme na nedostatok citlivosti reagovať.
Komisia verí, že parlamenty členských štátov, ktorým je toto vyhlásenie adresované, ho budú implementovať spôsobom, ktorý bude najprimeranejší z hľadiska ich histórie a citlivosti.
Komisia v súčasnosti upriamuje svoju pozornosť na správu, ktorú predloží na budúci rok - rok 2010 - ako požadovala Rada. Táto správa bude príležitosťou na ďalšiu politickú diskusiu o potrebe nových iniciatív EÚ.
V záujme prípravy pôdy pre túto správu sme začali štúdiu s cieľom poskytnúť konkrétny prehľad rôznych právnych nástrojov, metód a postupov používaných v členských štátoch na ochranu spomienky na totalitné zločiny. Štúdia bude dokončená do konca tohto roka.
Čerpáme aj z príspevkov uverejnených na vypočutí slovinským predsedníctvom.
Pražská deklarácia z 3. júna 2008 o svedomí Európy a komunizme obsahuje niekoľko myšlienok a návrhov, ktoré sa pri príprave tejto správy tiež zohľadnia. Komisia chce preskúmať, v akom rozsahu môže prispieť do projektov, ako je platforma pamäti a svedomia Európy, ktorú práve spomenul zastupujúci premiér pán Vondra, a ktorá má podporovať výmenu informácií a budovanie sietí medzi národnými organizáciami pôsobiacimi v tejto oblasti.
Všeobecnejšie Komisia preskúma, ako programy Spoločenstva, napríklad ten, za ktorý som zodpovedný - Európa pre občanov - môžu pomôcť zvýšiť povedomie európskej verejnosti v týchto otázkach.
Teším sa na rozpravu.
Jana Hybášková
Vážená pani predsedajúca, vážený pán predseda, vážený pán komisár, je mi veľkou cťou, že dnes môžem hovoriť. V roku 2005 sme prijali rezolúciu k 60. výročiu skončenia druhej svetovej vojny. Zistili sme, že v Európskom parlamente a Únii nie je dostatok politickej vôle presadzovať spoločné chápanie a hodnotenie európskej histórie. Zatiaľ čo obetiam fašizmu a nacizmu sa dostalo čestného odškodnenia, na milióny obetí komunizmu sa zabudlo. Preto som rada, že môžem oznámiť, že uznesenie Svedomie Európy a totalitné režimy, na ktorom dnešné popoludnie pracovala väčšina politických skupín tohto Parlamentu, je skoro hotová. Európa nebude jednotná, pokiaľ Západ a Východ nepristúpia k spoločnému štúdiu, poznaniu, dialógu a pochopeniu spoločnej histórie fašizmu, komunizmu a nacizmu. Preto, aby sme v budúcnosti v Európe mohli žiť v spoločnom porozumení, vypracovali sme otázku pre Radu a Komisiu. Otázka sa zakladá na uznesení Rady Európy a rámcovom rozhodnutí Rady proti rasizmu a xenofóbii a na procese Pražskej deklarácie.
Preto sa Rady a Komisie pýtam: "Čo konkrétne urobíte pre ustanovenie platformy vedeckých inštitútov Východu a Západu, na účely skúmania zločinov komunizmu, nacizmu a fašizmu? Poskytne Komisia finančné prostriedky z nástroja Európa pre občanov? Ako podporujete vyhlásenie 23. augusta za Deň obetí totalitných režimov? Ako Rada a Komisia pristupujú k rovnakému symbolickému uznaniu nevinných obetí totalitného komunizmu? Čo urobí Rada a Komisia pre to, aby sme sa vyrovnali s dedičstvom totalitného komunizmu ako so zločinom proti ľudskosti, ktorý je vo svojich dôsledkoch porovnateľný s nacizmom a fašizmom? A napokon, odovzdá české predsedníctvo svoju výnimočnú úlohu nasledujúcemu švédskemu predsedníctvu?"
Jan Marinus Wiersma
Vážená pani predsedajúca, moja skupina nie je proti samotnej dnešnej rozprave, ale máme problém so zhrnutím výsledkov tejto rozpravy do uznesenia. Vzbudzuje to dojem, že uznesením môžeme stanoviť, ako by sme sa mali postaviť k dejinám Európy a konkrétne k totalitnej minulosti. Ako sa ukázalo na rokovaniach, ktoré práve prebehli, príliš rýchlo uviazli na mŕtvom bode otázok, aké formulácie by sme mohli alebo nemohli použiť v takomto uznesení.
Nechajme, prosím, historikov, nech rozhodnú, ako presne by naše dejiny mali byť interpretované. Objektivita je nemožná. Politici, samozrejme, môžu pomôcť zabezpečiť, aby sa minulosti venovala dostatočná pozornosť, a to isté určite platí aj o zločinoch spáchaných Hitlerom a Stalinom. Na tieto zločiny sa nesmie zabudnúť a musíme si ctiť ich obete. Musíme si všetci uvedomiť, že naši európski spoluobčania v strednej a východnej Európe trpeli v dvoch totalitných systémoch, a to je skúsenosť, akú ľudia narodení v Holandsku, ako ja, nemali. Pán Geremek, bývalý poslanec tohto Parlamentu, raz celkom správne poznamenal, že sme ešte nedosiahli zjednotenie svojich spomienok.
Ako politici máme zodpovednosť, keď ide o organizovanie toho, čo si práve chceme pripomínať, ale urobme tak v spolupráci s historikmi. Deň spomienok na všetky obete totalitných systémov v Európe v 20. storočí je sám osebe dobrý nápad, ale spolupracujme s historikmi, aby sme zvážili, aká je tá správna forma a správny dátum pre takýto deň, aby ho mohol každý podporiť. Ja sám som historik. Myslím si, že ak by sme tento deň mali spájať len s paktom Molotov - Ribbentrop, nebolo by to spravodlivé voči všetkému, čo sa stalo v 20. storočí.
Dôležité je rokovať. Aké sú deliace čiary medzi politikmi a historikmi? Čo si chceme pripomínať a ako? Diskusia bude nepochybne pokračovať. My ako skupina sa do nej určite zapojíme. Ako príklad vám chcem ukázať túto knihu, ktorá vyjde o dva týždne pod názvom Politika vo vzťahu k minulosti: Využitie a zneužitie histórie a v ktorej sme prenechali slovo najmä historikom, a dúfame, že to skutočne prispeje ku kvalite rozpravy tu v Parlamente a, samozrejme, aj všade inde.
István Szent-Iványi
v mene skupiny ALDE. - (HU) Európska únia sa zrodila v tieni dvoch totalitných režimov. Bola reakciou na hrôzy druhej svetovej vojny a zverstvá holokaustu, no rovnako dôležitý bol jej mandát zastaviť rozpínanie stalinizmu a komunizmu a udržať nádej, že Európa sa jedného dňa zjednotí v demokracii a mieri.
Európska únia ako jeden z najúspešnejších činov v histórii ľudstva bola schopná plniť oba tieto mandáty. Nasledovalo dlhé obdobie mieru a blahobytu, aké nebolo nikdy predtým. Nie je náhoda, že Grécko, Španielsko a Portugalsko, ktoré vyšli z autoritárskej vlády, sa rozhodli pripojiť, a rovnako nie je náhoda, že po páde komunizmu si každá krajina strednej a východnej Európy zvolila Európsku úniu a nie tretiu cestu.
Ďalším znakom úspechu je skutočnosť, že balkánske štáty sa do budúcnosti spoliehajú na EÚ, rovnako ako niektoré štáty východnej Európy a južného Kaukazu, ktoré v mnohých prípadoch stále žijú v utláčateľských režimoch.
Keď hovoríme o totalite, nie je to preto, že chceme žiť v minulosti. To nie, prajeme si hľadieť dopredu, ale chybám a hriechom minulosti môžeme uniknúť len vtedy, ak sa s minulosťou oboznámime, ak minulosť spracujeme. Zmierenie nie je možné bez spracovania minulosti a uznania pravdy. To je jedna z najdôležitejších lekcií z dejín minulých desaťročí, a preto je dôležité, aby sme pamätali na hrôzy totalitných režimov.
Ešte máme pred sebou veľa práce. V niektorých členských štátoch - moja krajina, Maďarsko, je, bohužiaľ, jednou z nich - stále chýba úplný prístup do archívov tajných služieb utláčateľských komunistických režimov. Je jednoducho poburujúce, že ľudia nemôžu spoznať svoju vlastnú minulosť. Európska únia má dôležitú úlohu, a to vyzvať tieto štáty, aby napravili túto neprijateľnú situáciu.
Po druhé, v celom rade členských štátov vrátane môjho domovského sa stále viac do popredia dostávajú extrémistické pozície. Dnes je to najmä extrémistická pravica, prinajmenšom v našej krajine, ale sú iné štáty, kde sa presadzuje extrémistická ľavica. Je dôležité, aby sme aj im ukázali hrôzy oboch režimov.
Utláčateľské režimy sú aj medzi našimi najbližšími susedmi - o jednom z nich, Bielorusku, sme práve hovorili - a preto rozprávanie o utláčaní vôbec nie je obmedzené minulosťou.
Európa nemôže mať čisté svedomie bez úplného preskúmania a pripomínania minulosti. Len ak si pripomíname obete, skutočne si plníme záväzky, pretože je naším spoločným záväzkom a našou zodpovednosťou vytvoriť z 21. storočia storočie iné, ako bolo to 20., aby sa do Európy nikdy viac nevrátili hrôzy totalitných režimov.
Hanna Foltyn-Kubicka
Vážená pani predsedajúca, v rozprave o zločinoch totalitných režimov sa veľmi veľa času venuje obetiam, zatiaľ čo prekvapujúco málo sa hovorí o tých, ktorí obetovali svoje životy v boji proti nacizmu a komunizmu.
Ešte raz by som rada pripomenula muža, ktorý by sa mal stať symbolom nezlomného postoja a odporu proti totalitaristom - rotmajstra Witolda Pileckého. Dobrovoľne vstúpil do vyhladzovacieho tábora v Osvienčime, aby mohol organizovať hnutie odporu a zhromažďovať informácie o hromadnom vyvražďovaní. Podarilo sa mu utiecť, aby len o niekoľko rokov neskôr zomrel strelou do zátylku na rozkaz sovietskych katov. Preto ešte raz žiadam, aby bol 25. máj, deň jeho popravy, vyhlásený za medzinárodný deň hrdinov boja proti totalitným režimom, pretože mnohí neznámi ľudia, ktorí ako Pilecki prišli o svoje životy v boji za základné práva a slobody, si zaslúžia, aby sme si ich pripomínali.
Rada by som vyslovila ešte jednu pripomienku. Včera sme v Parlamente oslavovali Európsky deň domácej zmrzliny. Opakujem, oslavovali sme Európsky deň domácej zmrzliny. Preto nerozumiem tomu, prečo 25. máj nemôže byť dňom, kedy si pripomenieme hrdinov boja proti totalitným režimom.
László Tőkés
prešlo už 20 rokov od povstania v Temešvári, ktoré viedlo k pádu potupného diktátorského režimu Nicolaeho Ceauşesca. Na entuziazmus, s ktorým sa Rumuni, Maďari a Nemci v Temešvári, ľudia rôznych etnických skupín, náboženstiev a komunít odvážne spojili, aby odolali krutovláde, nemôžeme spomínať bez emócií alebo objektívne.
Nejde o politický výber ľubovoľnej strany, ale predovšetkým o morálnu otázku, aby sme jasne odsúdili utláčateľský komunistický diktátorský režim bez volebného práva. Je neprípustné a neznesiteľné, že za 20 rokov sa tak ešte nestalo.
Minulý týždeň sa rumunskí, maďarskí a bulharskí rečníci zúčastnili verejného vypočutia, na programe ktorého boli v súvislosti s Pražskou deklaráciou zločiny komunizmu. V následne prijatom uznesení sa uvádza: Európske spoločenstvo sa musí vzdať dvojitého metra, ktorý je viditeľný v odlišných spôsoboch, akými sa nacizmus a komunizmus posudzuje. Oba neľudské diktátorské režimy si zaslúžia rovnaké odsúdenie.
Žiadam Európsky parlament, aby prejavil solidaritu s obeťami fašistického komunizmu a pomohol poraziť pretrvávajúce dedičstvo komunizmu v súlade so spomenutými morálnymi, historickými a politickými požiadavkami. Len týmto spôsobom sa rozdelená Európa môže skutočne zjednotiť a stať sa takou, o akej včera v spojitosti s 20. výročím hovoril britský premiér Gordon Brown: "Priatelia, dnes neexistuje žiadna stará Európa, žiadna nová Európa, žiadna východná alebo západná Európa, existuje len jedna Európa, naša domovská Európa." Nech taká zostane!
Vladimír Remek
Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, snahy tvrdiť, že komunizmus sa rovná nacizmus alebo fašizmus, a vytváranie nových takzvaných ústavov či platforiem na výskum zaváňajú politickou účelovosťou. Radikálna pravica to potrebuje aj preto, že sme pred voľbami. Nemá to nič spoločné s objektívnym, skutočne nezávislým posudzovaním. Na to existuje už dosť historických ústavov a pracovísk. Samozrejme, nie som slepý. Aj za takzvaného komunizmu boli represie, bezprávie a násilie. Áno, protiprávne činy treba vyšetriť a spravodlivo odsúdiť. Ale i kolega za ODS Jan Zahradil počas vypočutia k tejto téme konštatoval: "Stotožňovať komunizmus a nemecký nacizmus je aj nie je správne. Musí sa to robiť v súvislostiach a analyticky." Ak teda niekto nechce vidieť rozdiel medzi komunistami a nacistami, medzi komunistami pred rokmi a dnes alebo medzi ľuďmi, ktorí ako ja po demokratických voľbách zastupujú i nemálo komunistických voličov tu v Parlamente, potom sa možno snaží aj mňa hodiť do jedného vreca s nacistami.
Philip Claeys
(NL) Vážená pani predsedajúca, je dobré, že sa prijali mnohé iniciatívy, aby sme si uctili pamiatku obetí totalitných režimov. Samozrejme však nemá význam pripomínať si obete už neexistujúcich režimov, ako napríklad komunizmu alebo národného socializmu, a zároveň prehliadať obete súčasných hrozieb totality, ako je napríklad islamizmus.
Odsúdenie totalitného islamu v žiadnom prípade neznamená odsúdenie jednotlivých moslimov v Európe, ktorí zachovávajú pravidlá, hodnoty a normy právneho demokratického štátu a pre ktorých je viera súkromnou záležitosťou. Musíme však mať odvahu pripustiť, že politický islam, totalitný islam - nielen islamské alebo podobné štáty, ale aj teroristické organizácie ako al Káida a príbuzné hnutia - si naďalej na celom svete žiada mnoho obetí.
Preto vhodným postupom Európskej únie je prijatie niekoľkých presvedčivých iniciatív na pripomínanie si obetí a zabezpečenie toho, aby počet obetí totalistických islamských organizácií a krajín klesol na najnižšie možné číslo, pokiaľ možno na nulu. Napokon musíme nájsť odvahu priznať - a to je takisto v Európskej únii problém - že kritika totalitného islamu nie je vždy vítaná, pretože tu prevláda duch politickej korektnosti. Navyše sa totalitný islam vo vyhláseniach Komisie a Rady ani nespomenul a pritom by sme mali mať odvahu premýšľať aj nad týmto problémom a prijať nevyhnutné opatrenia.
Tunne Kelam
Vážená pani predsedajúca, v roku 1948 prezident Truman napísal: "Čelíme presne takej istej situácii, akej Británia a Francúzsko čelili v roku 1939 v súvislosti s Hitlerom. Totalitný štát nie je odlišný, nezáleží na tom, či ho voláte nacistický, fašistický, komunistický alebo Frankovo Španielsko. Oligarchia v Rusku je Frankensteinova diktatúra, horšia než akákoľvek iná vrátane Hitlerovej."
Otázka teda znie, prečo sa po 61 rokoch stále musíme hádať o tých istých problémoch. Myslím, že dnes nepotrebujeme iba hospodárske a politické rozšírenie Európy, ale aj rozšírenie európskeho povedomia o hromadných zločinoch proti ľudskosti, ktoré sa v 20. storočí objavovali v celej Európe. Potrebujeme integráciu európskeho historického chápania - integráciu predsudkov a rôznych pohľadov na dejiny - pretože len tak môžeme smerovať k lepšej Európe budúcnosti.
Otázkou diktatúry sa musíme zaoberať, nie hádať sa o nej. Musíme začať obeťami - rovnosťou obetí - pretože každá obeť totalitného režimu sa musí považovať za rovnocennú vo svojej ľudskej dôstojnosti a zaslúži si spravodlivosť a spomienku, ako aj široké uznanie Európy a záruku, že "nikdy viac".
Preto by som povedal, že je pokrytecké vyhýbať sa diskusiám o týchto otázkach a dosiahnutiu záverov alebo ich odkladať. Nie je to záležitosť pre akademické štúdium. Máme dostatok svedectiev o hromadných zločinoch. Potrebujeme politickú a morálnu vôľu, aby sme pokročili. Som veľmi vďačný českému predsedníctvu a pánovi komisárovi Figeľovi za ich vyhlásenia, ktoré dávajú nádej, že môžeme dosiahnuť porozumenie celej Európy.
Józef Pinior
(PL) Vážená pani predsedajúca, pán komisár, rád by som svoj príspevok začal citáciou z básne, ktorú napísal Osip Mandelstam, jeden z najväčších ruských básnikov 20. storočia. Budem citovať v jazyku, v akom bola napísaná, čiže v ruštine:
(Poslanec následne hovoril v ruskom jazyku)
Sú to hrozné slová. Pre túto báseň poslali Osipa Mandelstama do exilu. Zomrel neďaleko Vladivostoku, na ceste k svojmu cieľu. V decembri 1938 jeho telo pochovali v spoločnom hrobe. Osip Mandelstam symbolizuje milióny obetí totalitných režimov 20. storočia v Európe.
Dnešná Európa by si mala pripomínať obete totalitných režimov 20. storočia na celom svete. Tieto obete sú dnes základom našich spomienok, trvalým duchovným základom európskej demokracie. Zároveň vidíme celú históriu 20. storočia. Spomíname na obete autoritárskych systémov, obete v európskych krajinách, v nacionalistických a militaristických režimoch, v Španielsku, Portugalsku a Grécku.
Rád by som upozornil na seminár, ktorý usporadúva naša skupina, Socialistická skupina v Európskom parlamente, a na knihu venovanú problémom dejín a politiky, ktorú ide naša skupina vydať. Naozaj sa chceme s týmto problémom vyrovnať. Sme proti manipulácii s týmito spomienkami a urážaniu spomienok, proti tomu, aby sa dnes stali cestou k ideologickému zápasu a straníckemu zápasu v európskom politickom systéme. Pripomíname si obete. Obete totalitných režimov 20. storočia musia byť základom dnešnej demokracie v Európe.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Vážené dámy, vážení páni, bohužiaľ, spoločné hodnoty Európy stále neobsahujú požiadavku úplného a pravdivého posúdenia zločinov rôznych totalitných režimov v Európe a ich následkov. Polopravdy, jednostranné interpretácie a odmietanie historickej pravdy oslabujú Európanov. Rámcové rozhodnutie o rasizme a xenofóbii zavádza trestnú zodpovednosť iba za hrubé trivializovanie nacistických zločinov, ale nehovorí o zločinoch totalitného komunistického režimu v Európe. Je najvyšší čas použiť objektívne metódy na hodnotenie totalitných zločinov. Môžeme využiť skúsenosti Európskeho súdu pre ľudské práva. Zakladajú sa na všeobecne uznanom porušovaní medzinárodných práv a zásad, ktoré sú všetkým dobre známe a ktoré sa aplikujú prinajmenšom od norimberských procesov. Musíme konečne pravdivo ukazovať nedávnu totalitnú históriu Európy v mene budúcnosti Európy a jej spoločných hodnôt!
Gisela Kallenbach
- (DE) Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, približne 20 rokov po páde železnej opony je toto prvá rozprava v tomto Parlamente o otázke, ktorá by mohla vraziť klin medzi ľudí na Západe a Východe, dokonca aj v rámci nášho Európskeho spoločenstva. Prečo? Názor totalitného režimu zvonku sa veľmi líši od názoru zvnútra. Spôsob, akým sa pristupovalo k európskej histórii 20. storočia, sa vo veľkej miere líši od spôsobu, akým sa o nej hovorilo najmä v jednotlivých členských štátoch. Okrem toho v niektorých členských štátoch strednej a východnej Európy ľudia, ktorí nedodržiavali ľudské práva alebo posielali ľudí do táborov alebo na smrť bez toho, aby o tom rozhodol súd, sú stále vo vysokých funkciách a tešia sa úcte. Ak na to primerane nezareagujeme, uškodí to našej spoločnej budúcnosti. Európa by preto nemala zostať nečinná.
Vítam skutočnosť, že tejto otázke sme teraz dali európsku platformu. Verím, že dnešnou rozpravou sa to neskončí a že spolu s Komisiou začneme proces s cieľom realizovať projekty, ktoré ste spomenuli. Dúfam, že sa nám prostredníctvom tohto procesu podarí priviesť páchateľov, ktorí sú stále nažive, k zodpovednosti a pripomenúť si obete s cieľom vybudovať lepšie vzájomné porozumenie v záujme spoločnej budúcnosti.
Athanasios Pafilis
- (EL) Vážená pani predsedajúca, stupňovanie sa nešťastnej antikomunistickej stratégie Európskej únie je bezočivou urážkou ľudí: prekrucovaním histórie, očierňovaním a lžami sa fašizmus porovnáva s komunizmom. Najreakčnejší a najbarbarskejší režim, ktorého zrod podnietil kapitalizmus, konkrétne fašizmus, sa porovnáva s najpokrokovejšou ideológiou, ktorú sformuloval človek, konkrétne s komunizmom, a s odstránením vykorisťovania človeka človekom.
Je to urážka pamiatky dvadsiatich miliónov Sovietov, ktorí obetovali svoje životy, aby porazili fašizmus. Tento vulgárny antikomunizmus sa ani tak veľmi nezameriava na minulosť; je zameraný najmä na prítomnosť a budúcnosť. Jeho dnešným cieľom je oslabiť ľudový odpor a preniesť záťaž kapitalistickej krízy na pracujúcich; jeho cieľom do budúcnosti je predísť nevyhnutnému všeobecnému odporu a zvrhnutiu kapitalistického systému. Preto útočí na komunistov a ničí socialistické a komunistické perspektívy. Chce prinútiť komunistické strany, ktoré sa pevne držia svojich zásad, aby sa ich zriekli a aby sa integrovali.
Klamete sami seba. Komunisti nemajú v úmysle skloniť svoje hlavy. Na obranu svojej ideológie neváhajú nasadiť aj vlastné životy. Nebudeme podpisovať žiadne kajúcne imperialistické vyhlásenie. Zbavenie ich funkcií je spoločenská potreba a my jej budeme dôsledne slúžiť. Z vás strach nemáme. Sociálny vývoj bude pokračovať a to je to, čo vás desí a prečo vediete túto kampaň.
Roberto Fiore
- (IT) Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, myslím, že dnes sa skutočne dajú určiť tí, ktorí praktizujú totalitu. Prvá krajina, ktorá prichádza na um, je Čína. Čína je v súčasnosti krajinou, v ktorej sa vykonávajú potraty z donútenia, krajina, v ktorej sú tábory typu Laogai, skutočné koncentračné tábory, v ktorých ľudia pracujú pre veľké nadnárodné spoločnosti alebo pre čínsky štát a kde sú väznení kňazi a politickí odporcovia. Preto je Čína prvou krajinou, ktorá mi v tejto súvislosti prichádza na um.
Druhý by som povedal je islamistický totalitný režim, predovšetkým v súvislosti s právom šaría. Tu sa islam účinne stáva totalitným právom a práva iných náboženstiev alebo práva žien sú v skutočnosti potlačované. Potom je tu oživenie určitého druhu totality dokonca i v Európe a tomu by som sa chcel chvíľu venovať.
Predtým sa tu spomínalo Maďarsko - osobne som sa zúčastnil v Maďarsku na demonštráciách, ktoré sa konali pri príležitosti spomienky na národné povstania z roku 1956, a videl som policajné zákroky voči demonštrantom. Mňa samého prehliadali a požiadali ma, aby som sa identifikoval, hoci dobre vedeli, kto som.
Z toho vyplýva, že je tam určitý druh rozvíjajúcej sa totality, avšak ďalší prejav totality je aj vo vyhláseniach premiéra Zapatera, ale aj kancelárky Merkelovej a prezidenta Sarkozyho k pápežovým vyhláseniam v Afrike a k iným udalostiam súvisiacim s katolíckou cirkvou. Tieto hlavy štátov a predsedovia vlád nikdy otvorene nevystupovali proti iným náboženstvám, ale sú dosť radikálni, pokiaľ ide o zasahovanie s cieľom útočiť na katolícku cirkev. V dôsledku toho v niektorých krajinách vládne atmosféra intolerancie, ako sme napríklad minule mohli vidieť v Notre Dame, kde na veriacich zaútočili protikatolícki aktivisti.
József Szájer
- (HU) Kresťanstvo a doktrína všeobecných ľudských práv nám prezentujú jednotnú mieru ľudskej dôstojnosti a bezpodmienečnej úcty k ľudskému životu. Z tohto dôvodu musíme odsúdiť všetky, dnes také moderné pokusy vypočítať, ktorá neľudská diktatúra usmrtila alebo ponížila viac ľudí.
Demokrat, Európan nemôže akceptovať skutočnosť, že i dnes, dokonca aj v tomto Parlamente, sú ľudia, pre ktorých sú zločiny komunistických diktatúr odpustiteľné a ospravedlniteľné. Nie je možné akceptovať dvojitú normu rozlišovania medzi obeťou a obeťou, zločinom a zločinom, utrpením a utrpením, smrťou a smrťou.
Tí, ktorí sa snažia ospravedlniť zločiny komunistickej diktatúry, tvrdia, že všetky tie hrôzy spáchali tieto režimy v mene vznešených ideálov, v mene rovnosti a bratstva. Dámy a páni, vážená pani predsedajúca, toto je nesmierna lož a všetko, čo urobili, by sa malo zarátať nie v ich prospech, ale proti nim, pretože klamali ľudí s prísľubom vznešených cieľov, ako v maďarskom rozhlase počas revolúcie v roku 1956 povedal spisovateľ István Örkény: "Klamali sme dňom i nocou, klamali sme na každej vlnovej dĺžke."
Z toho dôvodu v mene slobody, demokracie a spoločného európskeho princípu žiadame, ba požadujeme, aby bol ustanovený spoločný Európsky deň pamiatky obetí komunizmu, aby sa postavil pomník obetiam komunizmu a aby sa zriadilo Európske múzeum, archív a výskumný inštitút na zdokumentovanie zločinov komunizmu. Vylúčme z radov demokratov tých, ktorí dodnes ospravedlňujú činy komunizmu, a dovoľme Európe úprimne podporiť odsúdenie každého neľudského činu. Podporme v čo najväčšom možnom počte Pražskú deklaráciu.
Katrin Saks
- (ET) Som si istá, že nikto v tejto sále - dokonca ani tí, ktorí majú v tejto chvíli niečo lepšie na práci - by neodpustil to, čo sa pred 60 rokmi udialo v pobaltských štátoch, keď bolo približne 100 000 ľudí, väčšinou žien a detí, deportovaných na Sibír. A je to ešte smutnejšie, pretože v rámci už prebiehajúceho volebného boja niektorí ukazujú na sociálnych demokratov a tvrdia, že nerozumieme zločinnosti týchto udalostí.
Slová ako "socializmus" a "komunizmus" naozaj môžu pre rôznych členov našej strany znamenať rôzne veci, ale nik nemôže ospravedlniť zločiny, ktoré boli spáchané.
Prečo je potrebné, aby sme o tom hovorili - nielen historici, ale aj pre politici? Pretože bez spravodlivého zhodnotenia minulosti si nemôžeme byť istí, že sme urobili všetko, čo bolo v našich silách, aby sme zabránili tomu, že sa to znova zopakuje. Je to dôležité, pretože tiene minulosti nezmizli. Zatiaľ čo dnes je ťažké predstaviť si, ako Hitlera stavajú na piedestál, Stalinova socha sa hrdo vypína na hlavnom námestí v jeho rodnom meste Gori. Minulý rok bol Stalin v Rusku zvolený za jednu z 12 najväčších osobností histórie.
Wojciech Roszkowski
- (PL) Vážená pani predsedajúca, niekedy sa tvrdí, že nacistický totalizmus pochádza z pravice a komunistický totalizmus z ľavice. Nie je to veľmi presné. Rasová nenávisť a triedna nenávisť sú len dve formy jednej a tej istej veci - nenávisti - ktorá ničí ľudské svedomie a spoločenské vzťahy. Pred chvíľou sme tu počuli jedno také vyhlásenie, vyhlásenie pána Pafilisa.
Z nenávisti sa rodí útlak a útlak je popretie republiky, demokracie a krajiny so zavedeným právnym poriadkom. V demokratickom systéme sa nachádza ľavica aj pravica. Nacistická a komunistická totalita zničila demokraciu. Preto nie je pravda, že nacizmus bol pravicový a komunizmus ľavicový. Nacizmus a komunizmus boli všade.
Ktokoľvek sa dnes snaží relativizovať zločineckú povahu totality, či už nacistickej alebo komunistickej, stavia sa proti tradíciám krajín, v ktorých je zavedený právny poriadok a demokracia. Mimochodom, typické je, že zatiaľ čo európska pravica dnes nerelativizuje nacistické zločiny, európska ľavica komunistické zločiny relativizuje. Je to jasne vidieť z postoja socialistov a komunistov k návrhu uznesenia o probléme, o ktorom dnes rokujeme. V tomto Parlamente nehlasujeme o pravde o histórii, hlasujeme o pravde o nás samých a o našom morálnom odsúdení.
(potlesk)
Christopher Beazley
- Vážená pani predsedajúca, prečo demokrati pociťujú také veľké zábrany, keď majú označiť diktátorov a tých, ktorí svoj život zasvätili boju proti demokracii, zotročovaniu krajín a prenasledovaniu ľudí, ktorí sa odvážili vystúpiť proti nim, tých, ktorí sú zodpovední za zločiny?
Dnes večer nehovoríme o totalitných režimoch a nepoužívame eufemizmy: hovoríme o Hitlerovej fašistickej zločineckej diktatúre a o komunistickej zločineckej diktatúre Jozefa Stalina. Keď som mal 16, žil som vo Frankfurte nad Mohanom, ktorý je od Prahy vzdialený dve hodiny jazdy tankom.
Vážený pán minister, Alexander Dubček, ktorému sme v tomto Parlamente vzdali úctu, sa veľmi snažil o liberalizáciu systému. Hovoril o komunizme s ľudskou tvárou. Neľudskú tvár komunizmu predstavoval Leonid Brežnev, jeho predchodcovia a následníci.
Som presvedčený, pán komisár, že ak chceme stáť za svojimi názormi, mali by sme si uctiť obete komunizmu a fašizmu. Nemali by sme robiť rozdiely medzi týmito rovnakými zločincami - lebo nimi skutočne boli. Jediný rozdiel je v tom, že Hitler vojnu prehral a Stalin ju vyhral.
Dnes si predseda tohto Parlamentu uctil pamiatku tých, ktorí boli deportovaní z troch pobaltských štátov - Estónska, Lotyšska a Litvy. Avšak, pán minister, vaša krajina trpela: Ján Palach prišiel o život. Zúfalo sa snažil demonštrovať, ako ďaleko je až schopný zájsť, aby ukázal, že režim, v ktorom žije, je neprijateľný. Mal som vtedy 16 a pamätám sa, ako som sa z vysielania rádia Praha dozvedel, že tanky obsadili Václavské námestie vo vašom hlavnom meste. "Nezabudnite na nás," povedali vaši odvážni krajania. Dnes večer, pán komisár, nezabudneme na tých, ktorí trpeli. Mali by sme mať odvahu označiť tých, ktorí niesli zodpovednosť, ale mali by sme sa dívať do budúcnosti a zabezpečiť, aby tento kontinent nebol nikdy viac vystavený utrpeniu hitlerizmu či stalinizmu.
(potlesk)
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Vážená pani predsedajúca, súhlasím, nezabúdajme a nerobme príliš detailné rozdiely: z politického hľadiska si všetky formy totality zaslúžia odsúdenie a komunizmus a fašizmus spôsobili tomuto kontinentu nenapraviteľné škody.
Dnes sme kontinent zjednocujúci 27 národov a 500 miliónov ľudí, ktorí vyznávajú spoločné hodnoty slobody, demokracie a ľudských práv. Rovnako by sme mali odsúdiť totalitný komunizmus, ktorý zničil strednú a východnú Európu, a nacistický fašizmus, ktorý roky predtým zničil mnoho európskych krajín vrátane mojej vlastnej.
Žil som 32 rokov pod Frankovou diktatúrou a nezabudnem na svoju minulosť, ako na ňu nezabudnú ani niektorí rečníci napríklad z Grécka alebo Portugalska.
Nikdy, dokonca ani zamlada, som nezabudol na utrpenie, ktoré prežívali ľudia pod komunistickou diktatúrou. Nikdy som nebol komunista a komunizmus som vždy odsudzoval. To sa však nevylučuje s tým, že som odporca Franka a odsudzujem jeho režim.
Boj je rovnaký. Musíme bojovať za rovnaké zásady, rovnaké hodnoty a nikdy nesmieme zabudnúť na obete všetkých týchto foriem totality.
Inese Vaidere
(LV) Dámy a páni, pred 60 rokmi bolo z Lotyšska bez súdneho procesu deportovaných 43 000 nevinných ľudí vrátane detí a starých ľudí. Keby sa to teraz malo stať vo Francúzsku, týkalo by sa to 1,3 milióna ľudí. Preto je dôležité, že dnes dokážeme hovoriť o zločinoch totalitného komunizmu. Nebolo by správne prenechať tieto zločiny historikom, ako to tu dnes bolo navrhnuté, kým svedkovia a obete zločinov neodídu navždy. Nesmieme zľahčovať význam týchto zločinov a nesmieme ich popierať. Európsky parlament vo svojom písomnom vyhlásení jasne uviedol, že 23. august by mal byť uznaný za deň pamiatky obetí stalinizmu a nacizmu a ani to by nikto tu nemal popierať. Rada musí bezodkladne vykonať toto rozhodnutie Európskeho parlamentu, aby sa tieto zločiny v budúcnosti nikdy nezopakovali.
Rihards Pīks
(LV) Vážená pani predsedajúca, pán Vondra, pán komisár, dámy a páni, tí, ktorí študovali európsku históriu, verím, že väčšina, vedia, že druhá svetová vojna začala 1. septembra 1939, keď Hitler napadol Poľsko. Oveľa menej ľudí vie, že Hitler to mohol urobiť preto, lebo 23. augusta 1939 podpísal so Stalinom dohodu: pakt o neútočení. Ešte menej ľudí vie o tom, že Stalinov režim dva roky zásoboval Hitlera a Hitlerovu armádu palivom a priemyselnými materiálmi, aby Hitler mohol dobyť západnú Európu. Ešte menej ľudí vie, že v priebehu celých tridsiatych rokov sa pre Stalina pripravovali útočné zbrane, tanky a výsadkári. Kým Hitler mal k dispozícii 400 výsadkárov, Stalin mal 1 milión výsadkárov pripravených zvíťaziť. Okrem toho túto zahraničnú politiku podporovali rozhodnutia Komunistickej strany Sovietskeho zväzu. Na rôznych neverejných zasadnutiach komunistickej strany sa prijímali uznesenia o tom, že situácia v krajinách západnej Európy by sa mala vyostriť, aby ich Sovietsky zväz potom mohol oslobodiť. A čo viac: od 5. decembra 1937 v súvislosti s domácou politikou boli Lotyši, ktorí zostali žiť v sovietskom Rusku, zatýkaní a v plnom rozsahu vyhladzovaní. V priebehu dvoch rokov bolo zabitých 70 000 Lotyšov žijúcich v Sovietskom zväze len preto, že boli Lotyši. Ako by sme sa teda mali dívať na tento režim, ktorý mal útočnú zahraničnú politiku a v ktorom bola domáca politika krajiny zameraná na vyhladenie vlastných občanov? Bol to totalitný, zločinecký režim, presne ako nacizmus. Ďakujem.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Je ťažké písať spoločné európske dejiny, pretože osudy rozdeleného Západu a Východu po druhej svetovej vojne prešli rozdielnou históriou. Stredná a východná Európa a pobaltské štáty boli obeťami nacistickej aj sovietskej diktatúry, napriek tomu nemôžeme porovnávať nacizmus so stalinizmom.
Nikto nemôže spochybniť, že milióny obetí padli za obeť Stalinovej diktatúre, že celé skupiny ľudí boli deportované, a nikto to nemôže ospravedlniť alebo relativizovať. Holokaust, ktorý nacistickí Nemci zorganizovali na vyhladenie židovského národa len na základe pôvodu, bol zverstvo, aké v ľudskej histórii nemá obdobu.
V západnej Európe sa často nechápe, že pre nás oslobodenie od nacizmu bolo zároveň predzvesťou novej okupácie, začiatkom sovietskeho útlaku. Z tohto dôvodu staré a nové členské štáty vnímajú 9. máj rozdielne, najmä pobaltské štáty, ktoré stratili svoju nezávislú štátnu suverenitu a ktorých vrstva inteligencie bola odstránená.
Bolo by dobré uznať minulosť bez politiky, bez súčasnej politickej predpojatosti a sformulovať spoločnú historickú reč. Slovami maďarského básnika Attilu Józsefa "dosť veľký boj na to, aby sme uznali minulosť".
Roberts Zīle
- (LV) Vážená pani predsedajúca, niekoľko mojich kolegov poslancov už spomenulo, že dnes si pripomíname deportácie, ktoré pred 60 rokmi uskutočnil sovietsky režim, keď transportoval ľudí na Sibír. Vieme však aj to, aké ťažké je vysloviť rovnaké odsúdenie ako komunistickému režimu aj iným totalitným režimom. Je to preto, lebo hovoríme nielen o minulosti, ale aj o budúcnosti. Tento týždeň sme sa dozvedeli, že v Lotyšsku bude na prvom mieste na kandidátke volieb do Európskeho parlamentu za politické združenie "Centrum súladu" (ktorého novozvolení zástupcovia prídu sem do Európskeho parlamentu a pripoja sa k Skupine socialistov) Alfreds Rubiks, bývalý vedúci predstaviteľ lotyšskej zložky Komunistickej strany Sovietskeho zväzu, ktorý bol v Lotyšsku súdený za zločiny režimu. Je to človek, ktorý podporuje komunistickú ideológiu a ktorý bol do poslednej chvíle odporcom obnovy nezávislosti Lotyšska. Teraz ho má zvoliť krajina, od ktorej sa sám dištancoval. To dáva aj odpoveď na otázku, prečo bude pre Európsky parlament v budúcnosti naďalej zložité odsudzovať zločiny rovnako a prečo budú vždy existovať dobré a zlé totalitné režimy. Ďakujem.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) Komunizmus je podvodná filozofia. Teoreticky hovorí o blahobyte, rovnosti a úcte k ľudským právam, pričom v praxi znamenala lži, diskrimináciu, nenávisť, ba dokonca zločin.
Komunizmus sa musí odsúdiť všetkými prostriedkami, ktoré máme k dispozícii. To sa stalo v Rumunsku v roku 2006 prostredníctvom prejavu prezidenta krajiny na základe správy, ktorú vypracovala prezidentská komisia zriadená na tento účel.
Komunizmus vyhlasuje za neplatné všetko, čo obhajuje slobodu, a podriaďuje ľudí systému. Žiadny človek, ktorý nikdy nežil v komunizme, nemôže pochopiť, ako môže totalitný režim ovplyvniť život človeka a spôsob myslenia.
Keby som mohol vrátiť čas, doprial by som tým, ktorí celý život žili v kapitalizme, ale túžili po komunizme, aby žili v Rumunsku osemdesiatych rokov.
V Rumunsku bol komunistický režim zavedený pomocou ruských vojenských jednotiek za cenu straty stoviek tisícov životov v pracovných táboroch a väzniciach. Stratili sa politici, intelektuáli, roľníci, zástupcovia rôznych náboženských vierovyznaní a všeobecne občania, ktorí boli modelovými členmi spoločnosti, len preto, lebo ich jediným zločinom bolo, že sa nepodriadili totalitnému systému.
Zatiaľ čo sa veľké problémy spôsobené úpadkom hospodárskeho systému dajú vyriešiť prostredníctvom primeraných opatrení, ľudské bytosti potrebujú čas na to, aby zabudli, odpustili a prispôsobili sa novému spôsobu života, aj keď je neporovnateľne lepší.
Demokracia poskytuje slobodu myslenia, vyjadrovania a pohybu. Do budúcnosti musí priniesť aj bezpečnosť. Nie je rozdiel medzi chudobou spôsobenou nedostatkom hmotného majetku a chudobou spôsobenou nedostatkom zdrojov na zakúpenie majetku. V deň, keď sa úspešne zbavíme chudoby, navždy sa vytratí prízrak komunizmu.
Vážené kolegyne, vážení kolegovia, Rumunsko a ostatné krajiny východnej Európy skoncovali s týmto systémom na základe rozhodnutí, ktoré prijali svetoví vedúci predstavitelia, z ktorých len jeden bol komunista. Zvyšok predstavoval demokratické systémy.
Nezabudnite na túto historickú pravdu, keď budete hodnotiť a posudzovať súčasnú situáciu, alebo keď budete rozhodovať o nej alebo o budúcnosti bývalých komunistických štátov bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú členmi Európskej únie.
Ljudmila Novak
- (SL) S poľutovaním konštatujem, že žiadna z bývalých komunistických krajín doteraz celkom nevyšetrila a v plnom rozsahu neuznala zločiny komunizmu z obdobia po druhej svetovej vojne.
Keďže tieto režimy boli pri moci desiatky rokov po vojne, podarilo sa im zničiť väčšinu dôkazov. Preto zločinci alebo páchatelia nielenže neboli usvedčení, ale dokonca ani označení. Históriu písali víťazi.
Európska únia musí vyzvať všetky krajiny, v ktorých predtým vládli komunistické režimy, aby umožnili svojim historikom uskutočniť výskum a aby do školských učebníc zahrnuli celú pravdu o povojnovej dobe. Mali by písať o zodpovednosti západných spojeneckých vojenských síl, ktoré vypovedali alebo vracali emigrantov do rúk komunistov.
Európska únia by mala taktiež vyzvať všetky členské štáty, aby uvažovali o zmene názvov ulíc a námestí, ktoré sú pomenované po kontroverzných hrdinoch ako Tito v Juhoslávii, ktorí boli v dôsledku svojej úlohy v danej dobe zodpovední za mnoho povojnových popráv.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Vážená pani predsedajúca, som šokovaná a pobúrená, keď sa v tomto Parlamente dozvedám, že komunisti nechcú skloniť hlavy napriek tomu, že desiatky miliónov ľudí padli za obeť výstavbe kanála medzi Bielym a Baltickým morom, že milióny ľudí z mnohých krajín (vrátane Ruska, ale sami Poliaci sa dajú počítať na milióny) boli deportovaní na Sibír a napriek odsúdeniu celých národov, napríklad krymských Tatárov, na smrť.
Rotmajster Pilecki, ktorý ako dobrovoľník odišiel do Osvienčimu a ktorého neskôr väznili aj komunisti, povedal svojej žene: "Osvienčim bol len hra." Moja krajina bola zasiahnutá obidvomi totalitnými systémami a rany sa liečia dodnes. Žiadny takýto systém nemá právo existovať. Mali by sme vzdať úctu tým, ktorí bojovali proti totalitným režimom, a mali by sme si uctiť pamiatku obetí.
Bogusław Sonik
- (PL) Vážená pani predsedajúca, Európske spoločenstvo musí vynaložiť všetko úsilie na to, aby sa uchovali spomienky na hrdinov, a nesmie dopustiť, aby sa bagatelizovali zločiny totalitných režimov. Osudy tých, ktorí odolali, tých, ktorí boli zabití ako rotmajster Pilecki, by mali navždy zostať v našich mysliach najmä preto, lebo myšlienka európskej integrácie sa rozvinula medzi ľuďmi, ktorí sú oponentmi nacizmu a komunizmu. Okrem toho práve táto myšlienka zabránila po skončení druhej svetovej vojny ďalším konfliktom a vzniku totalitných režimov.
Vyhlásenie Medzinárodného dňa hrdinov boja proti totalite by bol krok k spoločnému chápaniu európskej histórie 20. storočia a súčasť spoločného boja proti vzájomnej zaujatosti a ignorancii v súvislosti s historickými faktami. Uchovanie zločinov totalitných režimov - nacizmu a komunizmu - v mysliach Európanov nám dáva nádej, že náš kontinent už nikdy nebude dejiskom takých tragických udalostí.
György Schöpflin
- Vážená pani predsedajúca, je tu ďalší rozmer tejto rozpravy. Nielen zjednotená Európa naliehavo potrebuje preskúmať celú minulosť, ale to isté platí najmä pre európsku ľavicu.
Bez dôkladného preskúmania svojej minulosti je ľavica v niektorých bývalých komunistických štátoch nútená - sama sa prinúti - žiť s lživou minulosťou, minulosťou, z ktorej sú vymazané všetky druhy bolestných udalostí. To núti ľavicu, aby ďalej chránila túto lživú minulosť, čím sa narúša jej demokratická dôveryhodnosť. Keď vidí, že ľavica na Západe v plnej miere akceptuje túto nezrekonštruovanú postkomunistickú ľavicu ako oprávneného partnera, tiež sa považuje za povinnú obhajovať neospravedlniteľnú minulosť. V dôsledku toho sa v určitom zmysle oslabí jej záväzok voči demokracii.
Csaba Sógor
- Vážená pani predsedajúca, Európa má pohnutú históriu, pokiaľ ide o totalitné režimy a obmedzovanie základných slobôd. V niektorých častiach Európy bolo 20. storočie poznačené týmito totalitnými režimami.
Dnes je našou morálnou povinnosťou zabezpečiť, aby mal každý obyvateľ Európskej únie rovnaké práva. Je veľmi dôležité, aby EÚ podporovala aj práva menšín najmä preto, lebo mnoho krajín vo svete v tomto ohľade nedodržiava ani tie najzákladnejšie práva.
Zároveň by som rád poukázal na skutočnosť, že zatiaľ čo sa EÚ vyjadruje proti diskriminácii a porušovaniu ľudských práv v prípadoch ako Tibet, je nám všetkým jasné, že aj v rámci Európskej únie existujú etnické a jazykové menšiny, ktoré sú veľmi často terčom kultúrnej a jazykovej asimilácie. Tieto metódy niektorých národných štátov v rámci EÚ sú aspektom, ktorý by sa mal dôkladne preskúmať a prehodnotiť.
Takýmto prípadom sú Maďari žijúci v Rumunsku, ľudia, ktorých zastupujem.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Vážená pani predsedajúca, návrh pána Szájera vyhlásiť deň spomienky na obete totalitných režimov je celkom správny. Domnievam sa, že je to správne, pretože zatiaľ čo hrôzy nacizmu sú pomerne známe, dokonca aj niektorí Nemci sa ho pokúsili pochopiť, paradoxne len málo sa vie o stalinizme. Paradoxná je skutočnosť, že dokonca aj Sibírčania, ľudia zo Stalinovej vlastnej krajiny, si myslia, že to bol dobrý človek a že príčiny nešťastia Ruska treba hľadať niekde inde.
Nemôžeme počuť milióny tých, ktorí prišli o život na Sibíri, a nikdy sa nedozvieme, ako trpeli, ale poznám jednu z obetí, ktorá ešte žije. Ten človek si stále myslí, aj vtedy, keď kráča ulicou, že už nežije. To je príznak jeho deportácie na Sibír. Tí, ktorí prežili, vedia, aké utrpenie to bolo. Existuje ruské príslovie (poslanec povedal niekoľko slov v ruštine) - ktoré znamená "ak ste tam neboli, budete, a ak ste tam boli, nezabudnete". Myslím, že treba hovoriť otvorene o obidvoch týchto formách totalitných režimov.
Vytautas Landsbergis
- Vážená pani predsedajúca, mali by sme urobiť všetko, čo je v našich silách, aby sme zastavili morálny úpadok Európy. Oportunizmus je najzreteľnejší vtedy, ak sa závažné zločiny proti ľudskosti spáchané v minulom storočí nechajú bez povšimnutia. Bohužiaľ, tento nevšímavý postoj k zločinom komunistického totalitného režimu nesie so sebou ústupky voči všetkým neofašistom v Nemecku, Rusku alebo kdekoľvek inde. Každý z nich by sa mohol opýtať, že ak sa odpustilo Sovietom, prečo by sa potom nemalo odpustiť aj našim predkom.
Korene tohto nepríjemného javu treba hľadať v Norimbergu, kde boli nacisti jednoducho zbavení obvinenia, že dali podnet na sprisahanie so Stalinom v druhej svetovej vojne. Najväčší zločin sa zamietol na riadnom procese. Prečo? Lebo Stalin, Hitlerova paralela, v priebehu dvoch rozhodujúcich rokov vrhal tieň na súdny tribunál. Dokonca aj vtedy Západ morálne kapituloval pred Sovietmi. Ale to nie je dôvod, aby sme navždy uvažovali obmedzene a báli sa.
Alexandr Vondra
Dámy a páni, dnes svoje vystúpenie dokončím v češtine. Pokúsim sa zhrnúť a zároveň odpovedať na niektoré otázky, ktoré tu boli položené. Myslím, že ide o tri otázky. Po prvé by som sa rád poďakoval všetkým, ktorí sa zúčastnili minulý týždeň na vypočutí a na tejto plenárnej rozprave. A ak to bola po dlhej dobe prvá rozprava svojho druhu, tak je to jedine dobre a myslím si, že prvý záver je, že musíme takúto rozpravu viesť a že v nej musíme pokračovať. To je cieľom platformy pamäti a svedomia. Prečo je taká platforma na európskej úrovni dôležitá? Je dôležitá ako nástroj proti zabúdaniu. Ak zabudneme na minulosť, dávame jej, samozrejme, príležitosť na to, aby sa nám k nám v budúcnosti vrátila zadnými dverami. Je to tiež príležitosť bojovať proti relativizovaniu zločinov minulosti. Hitler a Stalin sú z jedného rodu. Samozrejme, boli krajiny, v ktorých nacizmus umožnil alebo pomohol tomu, aby po ňom prišiel komunizmus a s ním spojené zločiny. Ale akékoľvek relativizovanie - a nechcem sa tu púšťať do politizovania - akékoľvek relativizovanie je mimoriadne nebezpečné.
Po druhé musíme udržovať povedomie o histórii ako súčasť európskeho vzdelania. A tu sa domnievam, že je potrebné posilňovať finančné nástroje na to, aby sme v oblasti vzdelanosti zabezpečili povedomie o európskej totalitnej minulosti. To je súčasťou jedného zo záverov vypočutia, ktoré sa uskutočnilo minulý týždeň. Potrebujeme na to prostriedky a chcel by som sa poďakovať Komisii a komisárovi Figeľovi najmä za to, že Komisia chce v tejto veci spolupracovať.
V neposlednom rade je tu otázka, do čoho by mala rozprava vyústiť. Predsedníctvo je krátke, trvá len šesť mesiacov. Sme teraz v polovici a, samozrejme, nerobím si ilúzie, že keď sa tento Parlament o chvíľu rozíde, dokážeme urobiť nemožné, ale myslím si, že predstava vzniku určitej celoeurópskej inštitúcie, či už na úrovni múzea, výskumnej inštitúcie alebo nadácie je to, čo potrebujeme. Vypočutie, ktoré sa konalo minulý týždeň, spojilo predstaviteľov niektorých podobných inštitúcií, ktoré existujú na národnej úrovni, a podľa môjho názoru je potreba takýchto inštitúcií na celoeurópskej úrovni veľmi naliehavá. Je to však úloha skôr pre orgány, ktoré sú zodpovedné za kontinuitu, než pre šesťmesačné rotujúce predsedníctvo. Ak našou úlohou bolo prispieť k podnieteniu niektorých rozpráv, tak by som sa vám chcel ešte raz poďakovať za to, že ste sa na nich aktívne zúčastnili. Tých z vás, ktorí budú v budúcnosti zodpovední za zachovanie kontinuity, vyzývam, aby ste v tejto rozprave pokračovali; jedného dňa azda povedie k tomu, že takáto inštitúcia bude reálne existovať.
Ján Figeľ
Podstatu posolstva Komisie som vyjadril už aj na úvod a môžem znovu len potvrdiť nielen pripravenosť, ale aj vôľu, čo bol tiež jeden z momentov. Ak máme vôľu napomáhať tomuto procesu zo strany Európskej komisie, už som spomenul najbližšie etapy, to znamená zavŕšenie štúdie o rôznych metódach, mechanizmoch členských štátov pre túto oblasť a na budúci rok predloženie tej očakávanej správy. Čo však chcem dodať aj tak trošku na margo debaty. Niektorí naznačovali moment, že je 20. výročie pádu komunizmu, pádu berlínskeho múru, železnej opony v Európe a že je to dosť dlhý čas. Myslím, že nikdy nie je neskoro a že neskoro by bolo, keby sa tento Parlament, nový rozšírený Parlament, k zločinom aj totalitného komunizmu nevyjadril, respektíve neotvoril túto diskusiu, pretože práve s touto skúsenosťou prichádzajú mnohí a väčšina debatujúcich bola z nových členských štátov.
Ja som väčšiu časť života tiež prežil v totalitnom systéme Československa a to je práve aj na osobnej, aj na celkovej skúsenosti všetkých, aby sme spolu vytvárali európsku pamäť, európske spoločenstvo a zároveň napomáhali procesom, ktoré zabránia návratom alebo ako keby trivializácii a odmietaniu zločinov, odmietaniu pravdy. Odmietanie týchto zločinov je vlastne relativizáciou nielen pravdy, ale aj etiky, morálky, a to už je potom cesta do ďalších a ďalších problémov a likvidácie človeka kvázi likvidácie problému. To bol jeden z princípov, že s človekom sa likvidovali ťažkosti, za stalinského režimu.
Ja vnímam rozšírenú Úniu ako kompletnejšiu, a práve preto má schopnosť pomenovať aj to, čo zaznelo, že boli rôzne formy totalitarizmu, v rôznych krajinách rôzne formy. A my sme zodpovední za ich pomenovanie, za pamäť a adekvátne kroky, či už z hľadiska reštitúcií, rehabilitácie, nastolenia spravodlivosti a udržania dominancie práva, úcty k ľudskej dôstojnosti a toho všetkého, čo znamená sloboda a demokracia.
Chcem ešte povedať, že často máme pocit, ako keby hrozby prichádzali zďaleka zvonku, a tou deliacou čiarou dnešného sveta nie sú ani náboženstvá, ani nejaké iné civilizačné a kultúrne delenia, ale čiara, ktorá hovorí o úcte k životu, o úcte k človeku na jednej strane (to, čo definujeme ako ľudské práva) a na druhej fanatizmus akéhokoľvek druhu. A bolo ich veľa, sú rôzne. Poznáme ich aj v dnešnom svete a práve preto to vzdelávanie, ktoré spomínal aj Alexander Vondra, je veľmi dôležité, aby mladí aj menej mladí dokázali rozlišovať, kedy ide o úctu k človeku a kedy ide o extrémizmus, populizmus, nacionalizmus, fanatizmus, rôzne, rôzne prejavy.
Chcem skončiť v tom, že naozaj Európska komisia podporuje tento proces, budeme hľadať spôsob, ako k tomu napomáhať. Je to len jeden krok, táto debata, ale aj ďalšie záležitosti. Oveľa viac treba urobiť aj na úrovni členských štátov. Chcem na záver skončiť pri tom, že to, že dnes tu môže byť rozšírená Únia, je vďaka obetiam mnohých, že to nie je výsledok nejakého automatického procesu. Ani spoločná Európa, ani demokracia, ani sloboda, ani právny štát nie je daný automatický stav, ale výsledok obrovského úsilia, často až krvavého, a to treba pamätať.
A rád by som zakončil tým, čo povedal, myslím, že pán kolega Tunne Kelam o rozšírení nielen Únie, geografie a trhu a počtu krajín, ale o rozšírení svedomia, rozšírení pamäte, rozšírení úcty a zodpovednosti. Ak toto bude súčasťou procesu, ktorý aj teraz oslavujeme, päť rokov od rozšírenia, tak sme pripravení na ďalšie procesy, na ďalšiu budúcnosť. Ak nám to bude absentovať, tak tá cesta bude oveľa zložitejšia. Ďakujem pekne a prajem vám rozšírenie nielen pamäti, ale aj zodpovednosti spoločne.
Predsedajúca
Rozprava sa skončila.
Hlasovanie sa uskutoční počas ďalšieho zasadnutia.
Písomné vyhlásenia (článok 142)
Slavi Binev
písomne. - (BG) Spravodlivosť je jednou zo základných hodnôt Európy.
Podporujem svojich kolegov z UEN a uznesenie, ktoré predložili, a zdôrazňujem, že EÚ je založená na právnom poriadku, ktorý je jedným zo základných znakov demokracie. Toto je presne ten princíp, na ktorom sa musia parlamentné voľby konať. Avšak problém s kupovaním hlasov v Bulharsku svedčí o presnom opaku.
Po opakovanom kompromitovaní predchádzajúcich komunálnych volieb očividným kupovaním hlasov strán OERB (Občania za európsky rozvoj Bulharska), HPS (Hnutie za práva a slobody) a BSS (Bulharská socialistická strana), obyčajní občania nadobudli pocit, že nemajú právo si vybrať. Z toho vyplynula ich oveľa menšia ochota ísť znova voliť.
Napriek existujúcemu trestnému zákonníku a mnohým náznakom porušenia zákona, ani jedna osoba uvedená v správe Komisie ešte nebola usvedčená z týchto trestných činov, pretože orgány činné v trestnom konaní evidentne nie sú ochotné zastaviť kupovanie hlasov. Súdnictvo v Bulharsku stále preukazuje nedostatok odhodlania a všeobecne známi vinníci znova pripravujú predvolebné kampane, kým tí, ktorí predali svoje hlasy, teraz hľadajú nových kupujúcich, ktorí ponúknu najlepšiu cenu.
Chcem zdôrazniť, že pokiaľ budú tieto porušenia zákona v Bulharsku povolené a štát naďalej nebude konať v tejto záležitosti, čestní voliči budú v skutočnosti pripravení o svoje základné ľudské právo - právo voľby! Naliehavo vyzývam Parlament, aby nesedel so založenými rukami.
Filip Kaczmarek  
Vážené dámy a vážení páni, problém s totalitou v Európe pramení zo skutočnosti, že jednotlivé členské štáty majú rozdielne skúsenosti v tejto oblasti. Mnohí Európania jednoducho nevedia, aký bol život v totalitných systémoch, a ten, kto nechápe totalitu, má prirodzený sklon nevenovať pozornosť zločinom spáchaným v týchto systémoch. Namiesto toho ich považujú za udalosti, ktoré sa stali v priebehu histórie. Komunizmus a fašizmus nielenže aktívne bojovali proti väčšine hodnôt Európy, ale tiež boli pripravení porušiť všetky etické princípy v mene chorých a zvrátených ideí - a tieto systémy naozaj porušili tieto princípy, čo prinieslo bolesť, utrpenie a smrť miliónom ľudí.
Čím viac Európanov bude poznať skutočnú tvár totality, tým lepšie to bude pre budúcnosť Európskej únie. Nie je to otázka velebenia utrpenia miliónov ľudí. Ide o pochopenie dramatických dôsledkov, ktoré mali a stále majú pôvod v totalitných praktikách v mnohých európskych krajinách. Solidarita, sloboda, empatia, tolerancia, dialóg - všetky tieto hodnoty vyzerajú trochu inak, ak sa na ne pozeráme z hľadiska skúseností s totalitou. Zapamätajme si to. Vyhlásenie Medzinárodného dňa hrdinov boja proti totalite by nepochybne pomohlo zvýšiť povedomie o bolestnej minulosti. To by postupne prispelo k zmierneniu predsudkov, obmedzeniu stereotypov a k zvýšeniu nádeje, že Európa už nikdy nezažije totalitu.
(Rokovanie bolo prerušené o 20.15 hod. a pokračovalo o 21.00 hod.)
