
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 23.� lokakuuta� 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi. 
Puhemies.
   Käytän tilaisuutta hyväkseni ja toivotan tervetulleiksi viralliselle lehterille tänään saapuneet kunnianarvoiset vieraamme, erityisesti Tanskan parlamentin puhemiehen Christian Mejdahlin. 
Vierainamme on myös joukko Ruotsin parlamentin Eurooppa-asioiden valiokunnan jäseniä. Toivotan heidät tervetulleiksi parlamenttiin.
Kuten tiedätte, keskustelemme tänä iltapäivänä komission jäsenen Verheugenin kanssa komission seurantakertomuksista, jotka koskevat ehdokasmaiden edistymistä liittymisvalmisteluissa. Tiedän, että monet kunnianarvoiset vieraat, joiden joukkoon kuuluu myös suurlähettiläitä, ovat tulleet seuraamaan keskustelua. He ovat hyvin tervetulleita. Huomaan, että Romanian pääneuvottelija ja Euroopan yhdentymiseen liittyviä asioita hoitavan ministerin sijainen samoin kuin Romanian oppositiojohtaja Theodor Stolojan ovat läsnä. Toivotan heidätkin tervetulleiksi.(1)

Puhemies.
   5. ja 6.� marraskuuta pidettävien istuntojen esityslistaa koskeva oikaisu on jaettu. Siinä ehdotetaan seuraavia muutoksia:
Olen vastaanottanut kaksi työjärjestyksen 144� artiklan mukaista kilpailevaa pyyntöä kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevan Joachim Wuermelingin mietinnön (A5-0310/2003) palauttamisesta valiokuntaan. PSE-ryhmä on pyytänyt valiokuntaan palauttamista ennen keskustelua ja ELDR-ryhmä on pyytänyt sitä ennen äänestystä. 
Jollemme pääse yhteisymmärrykseen – eli jolleivät kyseiset ryhmät päätä esittää yhteistä pyyntöä – voin vain ehdottaa parlamentille, että äänestämme pyynnöistä aiheellisena hetkenä. 
Thors (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, minusta on hyvä pyrkiä välttämään turhaa työtä ja tarpeetonta sekaannusta. Parlamentissa läsnä olevat henkilöt ovat mielestäni valtuutettuja edustajia. Tästä syystä ehdotan, että äänestämme välittömästi mietinnön palauttamisesta valiokuntaan. 
Schulz (PSE ).
    Arvoisa puhemies, jäsen Thors teki nokkelan ehdotuksen. Jos hän nyt yhtyy kantaamme ja äänestää sen puolesta, että mietintö palautetaan välittömästi valiokuntaan, koko ongelma on ratkaistu mestarillisesti. 
Puhemies.
   Päättelen suosionosoituksista, että parlamentti kannattaa ajatusta. Siinä tapauksessa parlamentin on muutettava työjärjestystä, koska se ei nykyisessä muodossaan salli minun toimivan niin. Äänestys on pidettävä ajankohtana, jonka ilmoitin aiemmin. Teidän kannattaa siis olla läsnä keskustelun alkaessa, jotta voitte varmistaa, että kantanne otetaan huomioon.(1)
Gill (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin palata epämiellyttäviin, valheellisiin ja henkilökohtaisiin huomautuksiin, joita jäsen� Balfe esitti Strasbourgissa viime kuussa pidetyn budjettiäänestyksen jälkeen. Jäsen� Balfe ehdotti, että sairausvakuutusjärjestelmää laajennettaisiin siten, että se koskisi parlamentin entisiä jäseniä. Budjettivaliokunta torjui ehdotuksen.
Vuoden� 2004 talousarvion yhtenä esittelijänä pidän itseäni parlamentin palvelijana, jonka tärkeimpänä tehtävänä on puolustaa parlamentin tekemiä päätöksiä ja tässä tapauksessa myös budjettivaliokunnan päätöksiä. Olen pyrkinyt ensisijaisesti varmistamaan, että eurooppalaiset veronmaksajat saavat vastinetta rahoilleen, ja säilyttämään parlamentin maineen ja kunnian yleisön silmissä. 
Ensinnäkin: kun jäsen� Balfe syytti minua siitä, että olen tehnyt tyhjäksi puhemiehistön tekemän päätöksen, hän syytti samalla koko budjettivaliokuntaa, koska kaikista hänen ehdotuksistaan äänestettiin. 
Toiseksi, jäsen� Balfe viittasi, ja lainaan tässä hänen sanojaan, suhteellisen edulliseen järjestelmään. Lausunto on ällistyttävä, ottaen huomioon, että alustavat arviot ylittävät selvästi miljoona euroa ja että pelkästään todellisten lukujen arvioiminen maksaa 60� 000� euroa. Kyse ei ole mistään pikkusummasta. 
Kolmanneksi, kun on kyse siitä, että nykyiset jäsenet käyttäisivät olemassa olevia järjestelmiä, on sanottava, että olen aivan hämmentynyt. Suositteleeko jäsen Balfe avoimuutta kaikille budjettivaliokunnan jäsenille, vai haluaako hän laatia kaikille rekisterin? Ehdottaako hän olemassa olevan järjestelmän tarkistamista? Kustannukset eivät ainakaan huoleta häntä! Ehdotan, että hän tekee ehdotuksia ensi vuoden talousarviosta, jotta voimme tehdä tarvittavat muutokset. 
Totean lopuksi kaikkien budjettivaliokunnan kollegojeni puolesta – jotka suhtautuvat mielestäni hyvin vakavasti tehtäviinsä – että syytökset eivät sovi parlamentissa korkeassa asemassa, muun muassa kvestorina, toimivan henkilön arvolle. Hän heikentää mielestäni parlamentin ja kvestorin aseman arvostusta.
Balfe (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan tehdä selväksi, että puhemiehistö pyysi budjettivaliokuntaa ryhtymään tiettyihin toimiin. Budjettiesittelijänä jäsen� Gill olisikin voinut tehdä niin, mutta hän kieltäytyi. Puhemiehistö ehdotti, että yli 60� vuoden ikäisinä eläkkeelle jääneet jäsenet, jotka ovat toimineet parlamentissa vähintään kahden vaalikauden ajan ja jotka ovat halukkaat maksamaan muun henkilöstön tavoin kolmasosan järjestelyn aiheuttamista kustannuksista, voisivat osallistua kaikkien muiden parlamentin jäsenien tavoin sairausvakuutusjärjestelmään, jollei heillä ole asianmukaista kansallista sairausvakuutusta.
Puhemiehistö, joka tuki ehdotusta yksimielisesti, esitti hyvin ihmisläheisen pyynnön. Budjettiesittelijä� Gill ei mielestäni reagoinut pyyntöön ystävällisesti, ihmisläheisesti eikä järkevästi. Asiaa tarkastellaan parhaillaan, ja kun sen käsittely on päättynyt, toivon, että budjettivaliokunta, joka käyttää miljoonia puntia hyvin arveluttaviin tarkoituksiin... 
... ymmärtää, että se on palveluksen velkaa parlamentin vanhemmille ja usein sairaille jäsenille, jotka ovat tehneet suuren työn. He ovat myös valmiit maksamaan sairausvakuutusjärjestelmästä, toisin kuin monet meistä nykyisistä jäsenistä. 
Toivon, että budjettivaliokunta tarkastelee asiaa uudelleen. Toistan, että jäsen� Gillin tarvitsi vain välittää puhemiehistön – ei tämän kvestorin – suositus parlamentille, jotta se olisi voinut äänestää asiasta. Jos hän pitää budjettivaliokuntaa tärkeämpänä kuin parlamenttia, suosittelen hänelle palaamista valtio-opillisten opintojen pariin.
Puhemies.
   Onneksi tänään läsnä olevat jäsenet ovat terveitä eivätkä sairaita. Jatkamme keskustelua suhtautuen terveellä kunnioituksella esityslistaamme. 
Lehne (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin puhun lyhyesti. Huomisen esityslistalla on äänestys päätöslauselmasta, joka koskee vapaita ammatinharjoittajia. Koska parlamentti ei pitänyt istuntoa viime viikolla, emme päässeet kompromissiratkaisuun hyvissä ajoin, joten pyydän, että äänestys siirretään seuraavaan Strasbourgin istuntojaksoon. Jäsenet Medina� Ortega ja Rothley ovat myös samaa mieltä. Kiitos. 
Medina Ortega (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kannatan jäsen� Lehnen ehdotusta, koska eri poliittiset ryhmät eivät ole päässeet sopimukseen yhteisestä päätöslauselmaesityksestä. 
Puhemies.
   Jos asiasta päästään yhteisymmärrykseen, jatkamme siltä pohjalta.
Schulz (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan palata esityslistaan ja Wuermelingin mietintöön liittyvään kysymykseen. Olemme miettineet, miten voimme ratkaista ongelman saman tien, joutumatta muuttamaan esityslistaa, ja olemme tulleet johtopäätökseen, jonka jäsen� Thorskin hyväksyisi. Ehdotan, että Wuermelingin mietintö merkitään tämän päivän esityslistan ensimmäiseksi kohdaksi. Pyydän, että ilmoitatte nyt asiasta; aion sen jälkeen ehdottaa, että mietintö palautetaan suoraan takaisin valiokuntaan. 
Wuermeling (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan sanoa, että tuen ehdottomasti ehdotusta, jonka mukaan meidän pitäisi äänestää välittömästi mietinnön palauttamisesta valiokuntaan. Emme voi edellyttää, että jäsenet saapuvat parlamenttiin tänä iltana puolta tuntia ennen puoltayötä vain päättääkseen siitä, käydäänkö jotakin keskustelua vaiko ei. Määräenemmistön saavuttaminen olisi puhdas sattuma. Asia ei ole suhteessa ehdotuksen tärkeyteen. Pyydän teitä samalla antamaan minulle puheenvuoron, jotta voin vastustaa mietinnön palauttamista ilman keskustelua. 
Puhemies.
   Tästä käy hyvin ilmi, millaiseen ristiriitatilanteeseen olen joutunut ryhmien toiminnan vuoksi. Jos noudatan jäsen� Schulzin ehdotusta ja jos sitä ei hyväksytä, jolloin Wuermelingin mietinnöstä tulee esityslistan ensimmäinen kohta, tämän päivän työrytmi menee täysin sekaisin. En noudata ehdotusta. Jos käy kuitenkin niin, että kollegat pääsevät yhteisymmärrykseen ja tekevät minulle sovintoehdotuksen ensimmäisen kohdan käsittelyn päätteeksi, välitän ehdotuksen parlamentille ja voimme toimia asianmukaisella tavalla. Jos yhteisymmärrykseen ei päästä, toimimme, kuten aikaisemmin on ilmoitettu.

Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olimme molemmat eilen Berliinissä. Olitte virallisella tutustumiskäynnillä Saksan parlamentissa. Mukananne oli PPE-DE- ja PSE-ryhmien edustajia. Arvoisa puhemies, oletteko unohtanut, että parlamentissa on muitakin ryhmiä, jotka olisivat voineet osallistua vierailuun? Miksi otitte vain kaksi suurinta ryhmää mukaanne? En ymmärrä tätä, ja haluaisin, että vastaatte minulle. 
Puhemies.
   Olin eilen ja maanantaina tämän parlamentin nimissä tehdyllä virallisella vierailulla Saksan parlamentissa Bundestagissa, Berliinissä. Puhuin eilen iltapäivällä jokaiselle Saksan parlamentin poliittiselle ryhmälle, kuten vihreille ja liberaaleille, sosiaalidemokraateille ja kristillisdemokraattiselle CDU-CSU-ryhmälle. En itse pyytänyt yhtäkään ryhmää mukaani, mutta Bundestagin protokollayksikkö tiedotti ystävällisesti vierailusta kollegoillemme. Ne saksalaiset kollegamme, jotka halusivat osallistua vierailuun, saivat tehdä niin. Hyvä jäsen� Cohn-Bendit, heidän ei ollut pakko osallistua vierailuun, kuten ei teidänkään. Valinta oli teidän ja heidän, ei minun. 
Tein vierailun puhemiehen ominaisuudessa, mutta vierailuun saattoivat osallistua muutkin halukkaat. Vierailuun osittain osallistuneet tai eri poliittisten ryhmien kokouksiin osallistuneet kollegat olivat hyvin tervetulleita. Heidän ei ollut pakko olla läsnä, eivätkä he kuuluneet vierailun aikana puhemiehen seurueeseen. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää komissiota selvittämään juuri julkaistua Eurobarometri-tutkimusta, jonka mukaan Israel johtaa maailmanrauhaa uhkaavien maiden luetteloa ennen Irania, Pohjois-Koreaa ja Yhdysvaltoja; nämä kolme maata ovat kaikki tasoissa. 
Miten on ensinnäkin mahdollista tehdä kysely esittämällä luettelo rauhaan kohdistuvista uhkatekijöistä, luettelo, johon sisältyvät sekä Israel että Yhdysvallat – siten, että kansainvälinen terrorismi sivuutetaan kokonaan, olivatpa terroristit kotoisin Palestiinasta tai jostakin muualta? Mikä pahinta, miten voidaan laatia luettelo valtioista, jotka niin sanotusti uhkaavat rauhaa, siten, että roistovaltiot ja demokraattiset valtiot sekoitetaan keskenään? Minua pelottaa se, että kyselyn laatijoiden ja kyselyyn vastanneiden ajatuksenjuoksu on yhtä sekavaa. He eivät ole tehneet eroa roistovaltioiden ja demokraattisten valtioiden välille, ja he tuomitsevat voimankäytön kaikissa tapauksissa, olipa kyse roistovaltioiden tekemistä hyökkäyksistä, kansainvälisestä terrorismista tai jopa demokraattisten valtioiden oikeutetusta puolustautumisesta. Arvoisa puhemies, tämä henkinen aseettomuus on Euroopan tulevaisuuden kannalta pahin seikka, joka käy ilmi kyselystä. 
Tajani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä huolenaiheista, joita monet parlamentin jäsenet ja muutkin tahot ovat ilmaisseet kyseisen tutkimuksen ja sen organisoimisen johdosta. Toivon, että poliittiset ryhmät ja komissio voivat selventää tilannetta, koska jos Eurooppa haluaa vaikutusvaltaa ja jos sen halutaan osallistuvan kansainvälisten asioiden johtamiseen, on selvää, että sen on toimittava varovaisemmin. Kun kysymyksiä esitetään, on hyvä tietää, miten ja miksi niitä esitetään. Kaikkein tärkeintä on kuitenkin, että kun tulokset ovat selvinneet, on oikein ja asianmukaista tiedottaa niistä ensin parlamentille ja suurelle yleisölle eikä lehdistölle – ja tietyille sanomalehdille.
Arvoisa puhemies, haluaisin tämän lisäksi lyhyesti tuomita kotimaassani eilen tapahtuneen vakavan hyökkäyksen poliisin toimitiloihin. Jäljet johtavat kapinahenkisiin anarkisteihin, ja ne liittyvät Espanjassa sattuneisiin välikohtauksiin, joiden yhteydessä pidätettiin italialaisia terroristeja tai näennäisterroristeja. Kaikkien eurooppalaisten on ryhdyttävä toimiin, koska terrorismin uhkaa ei pidä aliarvioida. Poliisin toimintaa voidaan tosin pitää myönteisenä merkkinä: mainittakoon esimerkiksi, että Italian poliisivoimat pidättivät vaarallisia murhaajia – tai henkilöitä, joiden ainakin epäillään murhanneen Marco� Biagin ja Massimo� D'Antonan. Kehotan parlamenttia osallistumaan yhteisiin ponnistuksiin tämän huolestuttavan ilmiön torjumiseksi koko Euroopassa. 
Dell'Alba (NI ).
    Arvoisa puhemies, saanen palata hetkeksi Eurobarometri-tutkimukseen. Parlamentin on mielestäni kuunneltava komissiota, eikä parlamentin pitäisi joutua kuulemaan uutisia painosalista eikä lehtimiehiltä. Meillä on etuoikeus kuulla komissiolta – eli komission puheenjohtaja� Prodilta tai joltakin toiselta komission jäseneltä – tämän tutkimuksen syistä, jotka esiteltiin perustellusti kaikissa sanomalehdissä ja jotka antoivat epäilemättä kielteisen, jopa pessimistisen kuvan Euroopan unionista. 
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, en halua käsitellä tämän mielipidetiedustelun sisältöä, vaikka ihmisiltä olisi varmasti kannattanut kysellä, mitä he ajattelevat palestiinalaisvaltiosta tai Palestiinan vapautusjärjestöstä. 
Meidän on kuitenkin hyvä tietää, mitä eurooppalaiset ajattelevat. Kannustan komissiota julkaisemaan tietoja – niin tämän kuin muidenkin asioiden yhteydessä – eurooppalaisten mielipiteistä sen osoittamiseksi, miten tärkeää mielipiteen ilmaiseminen on maanosamme kannalta.
Schulz (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan puhua samasta aiheesta. Ryhmäni on tietenkin keskustellut myös näiden julkaisujen ja lukujen vaikutuksista. Ryhmäni puolesta totean, että on myönteistä, että haluatte tarkastella puheenjohtajakokouksessa tällaisten mielipidekyselyjen hallinnoimista ja tapaa, jolla kysymykset laaditaan. Puheenjohtajakokous on mielestäni ensisijainen paikka, jossa asiaa voidaan käsitellä, koska täysistunnossa on hyvin vaikea käydä laajamittaista keskustelua mielipidetiedustelusta. Minulla on tällä hetkellä vain hajanaista lehdistötietoihin perustuvaa tietoa mielipidetiedustelun yleisestä perustasta ja taustasta. Ennen kuin uskaltaudun tuomitsemaan asian, haluan sanoa, että meidän on syytä tarkastella asiaa kokonaisuudessaan. Lausun varoituksen sanan myös siitä, että hyväksymme mielipidetiedustelut vain, kun niiden tulokset miellyttävät meitä. Pitkämielisenä saksalaisena sosiaalidemokraattina voin sanoa, että kyseinen ongelma vaatii poliitikoilta uskallusta. Mielipidekyselyt voivat toisinaan aiheuttaa närää kysymyksien laadusta riippumatta. 
Emme voi tässä täysistunnossa keskustella siitä, onko kysymyksillä suggestiivinen vaikutus, tai siitä, miellyttävätkö annetut vastaukset meitä. Kuka tietää loppujen lopuksi, mitä olisi käynyt ilmi, jos esitetyt kysymykset olisivat olleet toisenlaisia? Suosittelen siis, ettemme tee hätiköityjä päätöksiä tai arvioita, vaan että asiaa tarkastellaan puheenjohtajakokouksessa ja että keskustelemme komission kanssa Eurobarometrin toiminnasta kokonaisuudessaan. 
Gollnisch (NI ).
    Arvoisa puhemies, vastatakseni joidenkin kollegojeni – erityisesti jäsen� Berthun ja jäsen� Dell'Alban puheenvuoroihin – totean, että kannattaisi kenties lopettaa mielipidetiedustelujen tekeminen ja ihmisten mielipiteiden tiedusteleminen, koska jos heitä pyydetään ottamaan kantaa johonkin, he saattavat jopa tehdä niin. Jos kannanotoissa vastustetaan vallitsevaa suuntausta ja jos ne eivät ole poliittisesti korrekteja, tilanne on selvästi hyvin epämiellyttävä Euroopan poliittisten päättäjien kannalta. Demokratiaan kuuluu lisäksi eräs tähän alaan liittyvä muodollisuus, eli vaalit, ja haluan huomauttaa, että ne ovat hyvin vaarallisia. Voi esimerkiksi käydä niin, että edustamani poliittinen kanta herättää laajempaa kiinnostusta kesäkuusta alkaen. Vaalit pitäisi ehkä myös poistaa ja Euroopan kansoja vaihtaa heti, kun ne alkavat ajatella kielteisesti tai kun ne tuntuvat haittaavan demokratian edistymistä Euroopassa. 
Cushnahan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, palasin äskettäin Sri� Lankasta, jossa jatkoin rauhanprosessin edistämiseen liittyvää tehtävääni prosessiin osallistuvien tahojen pyynnöstä. Kuten kollegat tietänevät, rauhanneuvottelut keskeytettiin huhtikuussa, eikä niitä ole sen jälkeen jatkettu. Pidin erityisen kannustavana sitä, että LTTE-järjestö eli Tamilitiikerit, jolla nimellä järjestö tunnetaan paremmin, tekivät vierailuni aikana ehdotuksen väliaikaisesta itsehallintoelimestä. Tämä on todella merkittävä siirto heidän puoleltaan. He tekivät ensimmäistä kertaa kokonaisvaltaisia ehdotuksia. Mikä vielä tärkeämpää, LTTE-järjestön pääedustaja Tamilchelvan ilmoitti, ettei itsehallintoelimen perustaminen johda erillisvaltion syntymiseen. Hallituksen kanssa käytävät neuvottelut aloitettiin uudelleen, vaikka osapuolien välinen kuilu onkin syvä. 
Oppositiopuolueeseen kuuluva presidentti Chandrika� Kumaratunga on valitettavasti erottanut viimeisten 48� tunnin aikana neljä avainasemassa olevaa ministeriä, hajottanut parlamentin ja julistanut hätätilan maahan. Tämä uhkaa rauhanprosessia. 
Ottaen huomioon, että me parlamentin jäsenet tuemme rauhanprosessia, että olemme yhdessä kansainvälisten kumppaneidemme kanssa sijoittaneet 4,5� miljardia dollaria prosessin tukemiseen ja että olemme tukeneet Irlannin rauhanprosessia merkittävästi kahdenvälisen kumppanuuden myötä, pyydän teitä, arvoisa puhemies, kehottamaan Sri� Lankan kahta pääpuoluetta tukemaan yhdessä Tamilitiikerien kanssa neuvottelujen uudelleen käynnistämistä, jotta varmistetaan, että tähän levottomaan maahan saadaan pysyvä rauha. 
Deva (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, viittaan Sri� Lankan äskettäiseen kriisiin. Jäsen Cushnahan totesi vakuuttavasti, että juuri kun maahan oli mahdollista saada rauha 23� vuotta kestäneen sisällissodan jälkeen, presidentti julisti maahan hätätilan, kun kapinalliset Tamilitiikerit olivat esittäneet rauhanehdotuksensa. 
Arvoisa puhemies, olette itse, samoin kuin jäsen Poettering ja jotkut muut parlamentin jäsenet, tavannut pääministerin, joka on parhaillaan Washingtonissa presidentti� Bushin vieraana. Parlamentin on palattava Colomboon. Parlamentin hajottaminen oli perusteetonta, samoin kuin hätätilan julistaminen ja sotilasjoukkojen lähettäminen kaduille. Euroopan parlamentin on syytä pyytää demokratian, oikeusvaltion, parlamentin ja hallituksen palauttamista Sri� Lankaan. 
Karamanou (PSE ).
    Arvoisa puhemies, luin eilen hämmästyneenä ja kauhistuneena, millaisia syytöksiä Amnesty� International -järjestö on esittänyt Sudania vastaan. Erityistuomioistuin on tuominnut 16-vuotiaan pojan aseellisesta ryöstöstä niin sanottuun "ristiamputaatioon", eli hänen oikea kätensä ja vasen jalkansa aiotaan leikata pois. Amnesty� International -järjestö tuomitsee Sudanin oikeusjärjestelmän ja rikoslainsäädännön, joihin sisältyy sellaisia rangaistuksia kuin amputaatio ja kuoliaaksi kivittäminen. Järjestö on myös vedonnut kansainväliseen yhteisöön, jotta 16-vuotiaan pojan rangaistusta ei pantaisi täytäntöön. 
Arvoisa puhemies, sekä parlamentin että teidän itsenne on mielestäni tehtävä aloite ja muistutettava Sudanille, että se on allekirjoittanut Cotonoun� sopimuksen, joka koskee ihmisoikeuksien kunnioittamista. Asiaan on puututtava välittömästi. 
Corrie (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, puhun samasta asiasta, jota juuri käsiteltiin. Toivon vilpittömästi, että kirjoitatte Sudanin hallitukselle ja ehdotatte, että näiden sivistymättömien rangaistuksien määrääminen lopetetaan heti, ei vain tämän rikoksen, vaan kaikkien rikoksien osalta. He eivät voi jatkaa sharia-lain noudattamista ja näiden kammottavien, pöyristyttävien rangaistuksien langettamista. 
Alavanos (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, puhun eräästä vakavasta humanitaarisesta ongelmasta, johon teidän on puututtava ja johon uskon teidän puuttuvan. 
 -niminen tankkeri ajautui 27.� heinäkuuta� 2003 matalikolle Karachin sataman edustalla. Alusta ohjasi paikallinen luotsi. Tapahtumasta aiheutui vakava ympäristökatastrofi. Aluksesta vuoti suuria määriä öljyä satamaan. Pakistanin viranomaiset ovat sen jälkeen estäneet miehistön seitsemää jäsentä lähtemästä Pakistanista. -aluksen tapauksessa Espanjan viranomaiset etsivät "saastuttaja maksaa" -periaatteen mukaisesti syylliset käsiinsä. Syyllisenä pidettiin toisin sanoen aluksen kapteenia, mutta ei muuta miehistöä. Kokkia ei pidä syyttää, kuten ei siivoojaakaan. tapauksessa on kuitenkin pidätetty seitsemän merimiestä, joista useimmat ovat kreikkalaisia.
Kun koko katastrofi oli jo tapahtunut, erästä pelastusyhtiötä edustava ryhmä saapui Pakistaniin 17.� elokuuta. Pakistanin viranomaiset ovat myös pidättäneet ryhmän johtajan Nikos� Papasin, vaikka hän ei olekaan miehistön jäsen. Ryhmän tarkoituksena oli vain pelastaa alus ja rajoittaa tuhoa. 
Haluan, että puututte asiaan. Ihmisiä on otettu panttivangeiksi. Eräs pakistanilainen ministeri on tänään Brysselissä, ja hän aikoo illastaa Javier� Solanan ja Chris� Pattenin kanssa. Tähän asiaan on puututtava. 
Thomas-Mauro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää huomionne Rosia� Montana� Gold� Corporation -yhtiön hankkeeseen. Keskelle Romaniaa perustettavaan kultakaivokseen liittyvä hanke aiheuttaa kolmenlaisia ongelmia. Meneillään olevasta hankkeesta aiheutuu yhteiskunnallisia ja humanitaarisia ongelmia, koska 2� 000� ihmisen on muutettava ja 900� taloa puretaan. Ympäristöongelmia aiheutuu puolestaan siitä, että alueelle sijoitetaan 400� hehtaarin suuruinen selkeytysallas, joka sisältää malmin tehokäsittelyssä tarvittavaa syanidijätettä. Eräs australialainen yhtiö on jo hyödyntänyt tätä tekniikkaa Baia� Maressa lähes kahden vuoden ajan. Seurauksena on ollut ekologinen katastrofi Tonavassa. Ongelma kohdistuu myös historialliseen perintöön: sen jälkeen kun laaksoa, josta on tehty arkeologisia löytöjä roomalaisten valloittajien ajalta, on hyödynnetty 15� vuoden ajan, se katoaa ja sen mukana monet kirkot, hautausmaat ja historialliset muistomerkit. 
Hankkeen toteuttaminen edellyttää, että Romanian hallitus hyväksyy hankkeen vaikutukset ympäristöön. Kun otetaan huomioon Romanian sitoumukset, jotka liittyvät Euroopan unionin jäsenyysehdokkuuteen, onko hyväksyttävää, että Euroopan unioniin liittymässä olevassa maassa käytetään ihmisiä ja ympäristöä uhkaavia louhintamenetelmiä, joita hyödynnetään enää vain kehitysmaissa? 
Joulukuun alussa alueeseen tutustuvien kollegojen olisi hyvä arvioida tarkasti, missä määrin tällaisen hankkeen toteuttaminen aiheuttaa korvaamatonta vahinkoa. 
Puhemies.
   Parlamentti hoitaa asiaa valtuuskunnan välityksellä. Puheenjohtajakokous on hyväksynyt tutustumiskäynnin. 
Mussa (UEN ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sen jälkeen, kun tohtori Arjan� Erkel kaapattiin 12.� elokuuta, hänestä ei ole kuulunut mitään, emmekä tiedä, mitä hänelle on tapahtunut. Hänet kaapattiin Mukalassa, Dagestanissa, eikä mitään ole tehty hänen vapauttamisekseen. Euroopan parlamentin ja Euroopan unionin pitäisi mielestäni ryhtyä toimiin, jotta saataisiin tietoja ja jotta voitaisiin vaatia hänen vapauttamistaan, mutta myös siksi, että voisimme suojella järjestöjä, jotka toimivat vapaaehtoisesti alueilla, joilla vallitsee suorastaan häpeällisen huono terveystilanne. 
Napoletano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan huomauttaa, että puheenjohtajavaltio Italia lupasi parlamentille 2.� heinäkuuta� 2003 esittää kuolemanrangaistuksien lykkäämistä Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokoukselle. Toimea tuettiin 23.� lokakuuta julkaistussa päätöslauselmassa, jota parlamentti kannatti yksimielisesti. Olemme saaneet tänään lukea lehdistä, että Italian hallitus on päättänyt olla esittämättä päätöslauselmaa YK:lle. Arvoisa puhemies, vaadin teitä ilmaisemaan pettymyksenne puheenjohtajavaltiolle ja säilyttämään päätöslauselman 3� kohdan, jossa lausutaan, että lopputuloksista ja arviosta on keskusteltava joka tapauksessa. Pidän näitä asioita hyvin tärkeinä, ja niistä on keskusteltava. 
Puhemies.
   Puheenjohtajavaltio Italian edustaja on läsnä. Hän on kuullut lausuntonne ja toivoo voivansa ottaa päätöslauselman huomioon. 
Asian käsittely on päättynyt. 
Wuermeling (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, mietintööni liittyvien järjestelyjen tarkoituksena on päästä sopimukseen siitä, että mietintö palautetaan valiokuntakäsittelyyn ilman, että mietinnöstä keskustellaan ja äänestetään. Käytän kuitenkin tilaisuutta hyväkseni ja selvitän, mitä mietintö sisältää ja mihin sillä pyritään. 
Tämä on yksi niistä ehdotuksista, jotka vaikuttavat suoraan jokaisen Euroopan unionin kansalaisen arkeen hyvin arkaluonteisella alalla eli raha-asioissa. Direktiivi vaikuttaa kaikkiin, jotka käyttävät luottokortteja, jotka vuokraavat autoja, jotka ostavat televisioita luotolla tai joiden pankkitili ylittyy. Tällä hetkellä kulutusluottosopimuksia on tehty Euroopan unionissa noin miljardin� euron arvosta. Tästä syystä on erittäin tärkeää, että parlamentti käsittelee asiaa mahdollisimman huolellisesti ja vastuuntuntoisesti. 
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta katsoo, että komission ehdotus ei tee oikeutta asian tärkeydelle. Siinä ei ole tarkasteltu sitä, missä määrin ehdotus estää tosiasiallisesti yhteiskunnan epäedullisessa asemassa olevia jäseniä saamasta lainaa, koska luottokelpoisuusvaatimuksia kiristetään merkittävästi. Tämä voi johtaa siihen, että niille, jotka erityisesti tarvitsevat lainoja, ei enää myönnetäkään niitä. 
Ei ole myöskään pohdittu, missä määrin ehdotus voi johtaa kulutusluottojen korkojen nousemiseen. Esimerkiksi kemikaalidirektiivihän on varsin kiistanalainen, mutta tiedämme ainakin, mitä se tulee maksamaan. Niin ei ole tämän ehdotuksen laita. Ei ole myöskään tarkasteltu vaikutuksia, jotka aiheutuvat siitä, että kulutusluottojen myöntämistä aiotaan rajoittaa Euroopan unionissa, kun 13� prosenttia kulutuksesta rahoitetaan joka tapauksessa kulutusluottojen avulla. Tästä syystä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on päättänyt ryhtyä poikkeustoimiin: se on suositellut komissiolle, että se vetäisi ehdotuksen takaisin, tarkistaisi sitä kaikki nämä kohdat huomioon ottaen – mietinnössäni niitä on vielä toiset 30 – ja ajattelisi asiaa uudelleen, ennen kuin ehdotuksesta ryhdytään taas keskustelemaan. 
Ymmärrän, miksi jotkut jäsenet ovat todenneet, ettei koko asiasta kannata äänestää toista kertaa täysistunnossa, sillä komissio on ilmoittanut, ettei se halua vetää ehdotusta takaisin – komission puheenjohtaja� Prodi ilmoitti asiasta kirjeessä ja komission jäsen� Byrne on maininnut siitä monta kertaa. On itse asiassa syytä ihmetellä, onko tässä tilanteessa enää mitään järkeä antaa komissiolle tehtäväksi laatia ehdotusta. En itse usko, että komission toimivaltaiset osastot voisivat ehdottaa ratkaisua, jota me pitäisimme hyväksyttävämpänä. Toivottavasti teitä ei häiritse se, että puhun näin henkilökohtaisella tasolla. 
Ottaen kuitenkin huomioon, että komissio on joka tapauksessa kieltäytynyt tarkistamasta ehdotusta, olen samaa mieltä siitä, että meidän on kirjoitettava koko direktiivi uudelleen. En itse asiassa pidä sitä parlamentin tehtävänä, sillä meidän on tarkoitus tehdä poliittisia päätöksiä eikä muotoilla yksittäisiä artikloja, mutta jos komissio suhtautuu asiaan näin ymmärtämättömästi, perustuslaillisena tehtävänämme on ryhtyä toimiin. Näin pidämme huolen siitä, että Euroopan kulutusluottolaki on uudenaikainen, joustava ja että sillä edistetään kilpailukykyä. Paljon kiitoksia. 
Puhemies.
   Olemme näin ollen ehdottaneet mietinnön palauttamista valiokuntakäsittelyyn ilman keskustelua. 
Jäsen Wuermeling, haluan kiittää teitä ja kaikkia kollegoja siitä, että osallistuitte asian ratkaisemiseen. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission yksityiskohtainen seurantakertomus ja strategia-asiakirja ehdokasmaiden edistymisestä liittymisvalmisteluissa.
Kuten totesin aikaisemmin, monet kunnianarvoiset vieraat seuraavat tänään asian käsittelyä virallisella lehterillä. He ovat hyvin tervetulleita. Panen mielihyvin merkille, että komission puheenjohtaja� Prodi ja komission jäsen� Verheugen ovat läsnä. Olen saanut tietää keskustelua valmisteltaessa, että komission jäsen� Verheugen on päättänyt hyväksyttää kertomukset komission jäsenten kollegiossa sen jälkeen, kun hän on esitellyt kertomukset parlamentille. 
Koska muut tahot kuin komission jäsen� Verheugen eivät ole noudattaneet asianmukaisia menettelyjä, olette valitettavasti voineet viime päivinä jo lukea sanomalehdistä siitä, mitä tänään kuulette. Asiaa nimittäin käsiteltiin laajamittaisesti eilen joissakin ranskalaisissa sanomalehdissä. Tällä ei ole tarkoitus arvostella komission jäsentä� Verheugenia, koska tiedän, että hän on noudattanut päättäväisesti menettelyjä, joista sovittiin parlamentin ja komission kesken. Pahoittelen sitä, ettemme kuule tänä iltapäivänä ensimmäisinä toimielimiemme välistä tärkeää tiedonantoa, jonka vaikutus ulottuu seuraaviin vuosiin. 
Prodi,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät ehdokasmaiden edustajat, komission ehdottomasti tärkeimmästä tavoitteesta on tulossa totta. Saamme olla mukana todistamassa puolen vuoden sisällä tapahtuvaa unionin historian suurinta laajentumista. 
Unioniin ensi vuonna liittyvien maiden edustajien läsnäolo parlamentissa osoittaa kouriintuntuvasti, miten tärkeästä asiasta on kyse. Saanen sanoa ensinnäkin, että ihailen hallituksia ja kansoja, joita edustatte. Olette viime vuosien aikana panneet liikkeelle maat ja taivaat mukauttaaksenne oikeudellisia ja hallinnollisia järjestelmiänne yhteisön säännöstöön. Nämä uudistukset osoittavat, että pyritte sinnikkäästi kohti vapautta ja demokratiaa. Olette panneet pystyyn todellisen hiljaisen vallankumouksen, jonka myötä liitytte Euroopan unioniin pystyssäpäin, ylpeinä saavutuksistanne. 
Ennen kuin liittymisneuvottelut päättyivät viime vuonna, ilmoitin, että komissio esittää kertomuksen ehdokasmaiden valmiudesta puolisen vuotta ennen liittymisajankohtaa. Niinpä olen täällä yhdessä komission jäsenen Verheugenin kanssa – jota haluan kiittää hänen tekemästään merkittävästä työstä – esitelläkseni kertomuksen teille. Yksityiskohtainen seurantakertomus, jonka kollegio hyväksyi tänä aamuna, on komission pitkän ja tunnollisen työn tulos. Komissio on valvonut ja tukenut ehdokasmaiden valmisteluja vuosien ajan. Seurantakertomuksen perustana ovat komission valmistelemat kymmenen maakohtaista kertomusta, jotka ovat myös teidän saatavillanne. Kertomuksien laatiminen edellytti komissiolta kaiken yhteisön säännöstöön liittyvän asiantuntemuksen hyödyntämistä. Komissio ei aio tämän jälkeen enää laatia tällaisia kertomuksia ehdokasmaista, vaikka aiommekin vielä seurata keskeneräisiä asioita tulevien kuukausien aikana. Tämä tarkoittaa sitä, ettemme enää ole liittymistä edeltävässä vaiheessa. Tästä päivästä alkaen komissio hoitaa tavanomaista institutionaalista tehtäväänsä perustamissopimuksien suojelijana, myös uusiin jäsenvaltioihin nähden. 
Pyydän kohta komission jäsentä Verheugenia esittelemään yksityiskohtaisesti havaintoja, joita komissio on tehnyt yksityiskohtaisessa seurantakertomuksessa. Saanen kuitenkin ensin esittää muutamia yleishuomautuksia. Kymmenen uuden jäsenvaltion virallinen liittymispäivä on 1.� toukokuuta� 2004, mutta laajentumisnäkymillä on jo nyt ollut myönteisiä vaikutuksia. Euroopan unionista on tulossa monille maille entistä voimakkaampi esimerkki kansalaisyhteiskunnan ja poliittisen elämän kehittämisestä. Yksikään muu – toistan, yksikään muu – kansainvälisen näyttämön toimija ei voi ylpeillä samanlaisella vetovoimalla. Syykin on selvä: unioni on onnistunut tekemään totta suurimmista ihanteista, eli rauhasta, jolle unionimme on perustettu, demokratiasta, jota puolustamme politiikkojemme välityksellä, sekä siitä, että korostamme taloudellisen vaurauden ja yhteisvastuullisuuden merkitystä epäsuotuisassa asemassa olevia alueita ja ryhmiä kohtaan. On myös selvää, miksi mallimme menestyy tällä hetkellä. Jokainen maa olisi yksinään suurempien ja voimakkaampien poliittisten ja taloudellisten kokonaisuuksien armoilla, mutta yhdessä voimme ohjata prosessia siten, että otamme huomioon demokratian ja inhimillisen ulottuvuuden.
Olen vakuuttunut siitä, että uusien jäsenvaltioiden liittymisestä unioniin ensi vuonna ei aiheudu suuria ongelmia yhteisön säännöstön täytäntöönpanon kannalta, kun on kyse yhtenäismarkkinoista tai muista yhteisön politiikoista. On tietenkin vielä ratkaisemattomia asioita, jotka on esitetty selvästi kertomuksessa ja joista jotkin ovat hyvin tärkeitä, mutta luotan siihen, että kaikki maat ylittävät jäljellä olevat esteet. Nämä kymmenen hallitusta ovat täysin tietoisia siitä, että jos ne eivät täytä jonkin alan kaikkia vaatimuksia, hallitukset eivät pääse osallisiksi liittymisen tarjoamista eduista kyseisellä alalla, sen enempää varainsiirtojen kuin markkinoille pääsynkään osalta. Jos liittymisen jälkeen on vielä ratkaisemattomia ongelmia, komissio hoitaa velvollisuutensa, kuten aina, ja ryhtyy tarvittaviin toimiin. Minun on korostettava, että en näe suuria esteitä prosessin loppuun saattamiselle. 
Kaikki mainitsemamme asiat voidaan ratkaista, ja meillä on siihen tarvittavat välineet. On lisäksi kaikkien edun mukaista, että unioni suoriutuu laajentumisesta mahdollisimman nopeasti ja vaivattomasti, koska unionilla on paljon muitakin ongelmia ja saavutettavia tavoitteita, kuten hallitustenvälinen konferenssi ja toimielimiemme sujuva toiminta laajentuneessa unionissa, Lissabonin strategia, uudet rahoitusnäkymät, laajentumisprosessin loppuun saattaminen ja ystäväpiiripolitiikka eli laajempaa Eurooppaa koskeva politiikka. Tällaisia ovat 25� jäsenvaltioon laajentuneen unionin todelliset haasteet. 
Tehtäviimme kuuluu siis laajentumisprosessin jatkaminen. Kuten olen usein sanonut, prosessi on jatkuva, kokonaisvaltainen ja peruuttamaton. Yhteisenä tavoitteenamme on saattaa Bulgarian ja Romanian liittymisprosessi päätökseen vuonna� 2007. Myös näissä kahdessa maassa on havaittu merkittävää edistymistä tänä vuonna, ja komission jäsen� Verheugen lausuu pari sanaa tästä asiasta. Bulgarian ja Romanian kanssa käytävät liittymisneuvottelut ovat edistyneet huomattavasti, ja on aika ryhtyä hahmottelemaan kehystä niiden loppuun saattamista varten. Neuvotteluja on käytävä samalta pohjalta kuin kaikkien muidenkin maiden kanssa, ja tietysti etenkin niin sanotun omien ansioiden periaatteen mukaisesti. Komissio näyttää ensi vuoden alussa tietä neuvottelujen loppuun saattamiseksi tekemällä rahoitustarjouksen Bulgarian ja Romanian liittymisestä unioniin. Kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että neuvottelut eivät saa olla riippuvaisia niiden keskustelujen tuloksista, joita käydään uusista rahoitusnäkymistä tai tulevista uudistuksista – nämä kaksi asiaa on aina pidetty erillään. Jotta se voidaan estää, meidän on otettava vertailukohdaksi rahoituspuitteet, jotka laadittiin kymmentä ehdokasmaata varten. Luotan tässä yhteydessä parlamentin tukeen, ja aion ottaa parlamentin täysimääräisesti mukaan tämän prosessin seuraavaan vaiheeseen. 
Ensi vuosi on ratkaisevan tärkeä Turkin kannalta. Kyse on viimeisistä suurista päätöksistä, joita komissioni on tehtävä tällä toimikaudella. Päätös edellyttää sen arvioimista, onko Turkki edistynyt Kööpenhaminan poliittisten kriteerien täytäntöönpanossa, sekä suosituksen antamista liittymisneuvottelujen käynnistämisestä. Saanen tehdä erään asian hyvin selväksi: juuri tämä komissio esittelee Turkkia koskevan säännönmukaisen kertomuksen ja suosituksen syksyllä� 2004. Sitouduin tähän viime vuonna Kööpenhaminassa, ja me pidämme lupauksemme. 
Seurasimme viime vuonna hyvin tiiviisti tilanteen kehittymistä Turkissa. Edistyminen on ollut merkittävää, mikä osoittaa, että Turkin hallitus on päättänyt tehdä kaikkensa täyttääkseen jäsenyyden poliittiset edellytykset. Seuraamme tilannetta edelleen tiiviisti aloilla, joilla on vielä edistyttävä, kun on kyse lainsäädännöstä ja niiden uusien oikeuksien ja vapauksien täytäntöönpanosta, joista turkkilaiset saavat nauttia uudistustoimien ansiosta. Saanen lopuksi toistaa, että unioni haluaa Kyproksen liittyvän unioniin yhtenäisenä maana. Toivomme tätä edelleen. On selvästi Turkinkin etujen mukaista, että ratkaisuun päästään nopeasti, koska Kyproksen kysymys ei tällöin haittaa Turkin omia pyrkimyksiä. Asia voidaan vielä ratkaista ennen 1.� toukokuuta� 2004 YK:n pääsihteerin ehdotuksen pohjalta. Kaikkien osapuolten on myötävaikutettava prosessiin, ja komissio on valmis tukemaan sitä kaikin mahdollisin keinoin. 
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan vielä mainita Balkanin alueen ennen kuin päätän puheenvuoroni. Kroatia on jo esittänyt jäsenyyshakemuksensa, ja komissio tarkastelee parhaillaan Zagrebin hallituksen vastauksia – joita on valtava määrä – kyselyyn, joka sille lähetettiin kesän alussa. Muut alueen maat aikovat piakkoin seurata Kroatian esimerkkiä. Meidän on vastattava näille maille täsmällisesti ja kaukokatseisesti. Niille on myös tehtävä selväksi, että jäsenyyshaaveet voivat todella toteutua ja että sitoudumme auttamaan maita tällä yhteisellä tiellä, vaikka tiukat kriteerit, joita olemme aina noudattaneet, ovatkin edelleen voimassa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, historia on osoittanut oikeaksi Euroopan perustajajäsenien vision: alkuperäiset kuusi maata, jotka olivat juuri selvinneet sodasta, ovat nyt muuttuneet 25:n vapaan ja voimakkaan maan yhteisöksi, jonka jäsenien määrä kasvaa tulevaisuudessa epäilemättä yli 30:een. Muutaman kuukauden kuluttua perheeseemme kuuluu kymmenen uutta jäsentä. Heidän innokkuutensa myötä voimme parantaa unioniamme ja luoda sille uusia näkymiä. Sitä on myös laajennettava, ja yhteistyön avulla voimme ylläpitää ja lujittaa arvoja, joille unioni perustuu. 
Arvoisa puhemies, annan nyt luvallanne puheenvuoron komission jäsenelle Verheugenille, jota haluan kiittää tästä uskomattoman älykkäästä työstä sekä hänen merkittävästä sitoutumisestaan tähän hankkeeseen.
Verheugen,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, päätimme vuosi sitten kymmenen ehdokasmaan kanssa käytävät neuvottelut sellaisen ennusteen pohjalta, jonka mukaan nämä kymmenen maata ovat täysin valmiit liittymiseen määrättyyn ajankohtaan mennessä. Ne ovat toisin sanoen hoitaneet siinä vaiheessa kaikki velvoitteet, joihin ne sitoutuivat neuvottelujen aikana. Tästä syystä olemme seuranneet maiden edistymistä. Tarkoituksena oli arvioida, oliko ennuste oikea. Komissio hyväksyi tänään viimeisen seurantakertomuksen. Kertomuksia on jo laadittu kaksi, ja niiden vaikutus on ollut erittäin myönteinen. Meidän on tietysti varauduttava siihen, että tiedotusvälineet, jotka seuraavat parlamentissa käytävää keskustelua, keskittyvät niihin asioihin, joissa toteamme vielä olevan parantamisen varaa. 
Tämän vuoksi minusta on tarpeen aloittaa tarkastelemalla asiaa sen oikeassa mittasuhteessa. Meidän ei ensinnäkään tarvinnut käsitellä uudelleen suurinta osaa yhteisön säännöstöstä, koska neuvotteluprosessin aikana kävi ilmi, että kaikki vaatimukset oli täytetty. Emme uhranneet asialle toista ajatusta. Tarkistimme vain ne alat, joihin liittyvät kysymykset olivat jääneet avoimiksi neuvottelujen aikana ja joihin oli sitouduttu. Jaoimme tämän osan yhteisön säännöstöstä 140� alaan, joiden tärkeys vaihteli suuresti. Joihinkin aloihin sisältyi useita satoja säännöksiä, kun taas toisiin aloihin sisältyi vain yksi. Mainittakoon tämä asian mittasuhteiden havainnollistamiseksi. 
Tehtävä oli valtava, koska meidän piti valvoa 1� 400:aa� alaa. Tehtävä edellytti ponnisteluja koko komissiolta, ja sen suorittaminen vaati viime kuukausien aikana satojen ihmisten työpanoksen. Väitän kuitenkin myös, että teimme hyvin merkittävää työtä ja että tällaista yleiskatsausta ei ollut mahdollista laatia aikaisempien laajentumisten yhteydessä. Minun on sanottava, ettei tällaista ole vielä milloinkaan tehty EU:n historiassa, ja on tärkeää, että tiedämme sen, jos haluamme arvioida lopputuloksia asianmukaisella tavalla.
Kävi ilmi, että valvomillamme 1� 400� alalla valmistelut ovat sujuneet täysin aikataulun mukaisesti 70� prosentissa kaikista tapauksista ja ettei huomautuksia tarvitse esittää. Panimme lisäksi merkille, että 27� prosentissa tapauksista joitakin yksittäisiä kohtia on edelleen käsittelemättä, mutta yleisesti ottaen ei ole syytä huoleen. Prosessi on käynnissä, ja ennusteidemme mukaan kaikki on valmista 1.� toukokuuta� 2004. 
Se merkitsee sitä, että kolmessa prosentissa tapauksista – täsmälleen 39� tapauksessa 1� 400:sta – on havaittu vakavia puutteita ja viiveitä, joita on vaikea korjata. Näissä tapauksissa olemme sanoneet tuleville jäsenvaltioille, että on ryhdyttävä ehdottoman kiireellisesti ratkaiseviin toimiin, jotta liittymisedellytykset voidaan täyttää ajoissa eli 1.� toukokuuta� 2004 mennessä, jotta asiat saadaan hyvään järjestykseen myös kyseisellä alalla. 
Nämä 39� alaa aiheuttavat ongelmia kaikille kymmenelle maalle. En suosittele niiden asettamista järjestykseen: se, että kymmenen näistä aloista koskee Puolaa, ei tarkoita sitä, että Puola on muita huonompi. Syynä on yksinkertaisesti se, että suuri osa ongelmista kohdistuu vain Puolaan, koska muiden maiden koosta johtuu, että jotkin ongelmat eivät koske niitä. Pidän kokonaistulosta hyvin tasapainoisena. Ongelmat liittyvät vain muutamiin yhteisön säännöstön lukuihin, ja arvelemme, että ongelmat voidaan ratkaista kaikilta osin jo ennen 1.� toukokuuta� 2004. Jos se ei onnistu – ja tämä on ratkaiseva seikka – komissio ryhtyy tarvittaviin toimiin hyvissä ajoin ennen 1.� toukokuuta. Vaihtoehtoja on riittämiin. 
Voimme ryhtyä varotoimiin, jotka sisältyvät joka tapauksessa perustamissopimukseen. Voimme ryhtyä erityisiin varotoimiin, joista määrätään liittymissopimuksessa. Voimme käynnistää tavanomaiset rikkomusmenettelyt ja hyödyntää hallinnollisia toimia. Vaihtoehtoja on siis riittämiin, ja komissio on päättänyt tänään, että jokaisen komission jäsenen on vastuualastaan riippumatta valvottava näiden vielä ratkaisemattomien asioiden käsittelyä sekä ehdotettava tarvittaessa, että tarvittaviin toimiin ryhdytään hyvissä ajoin ennen 1.� toukokuuta. 
En itse pidä tätä tarpeellisena, koska useimmissa tapauksissa käy niin, että epäsuotuisat seuraukset, jotka johtuvat näiden ongelmien jäämisestä vaille ratkaisua, eivät vaikuta varsinaisesti yhteisöön vaan ainoastaan uusiin jäsenvaltioihin. Mainittakoon esimerkiksi kysymys siitä, ovatko tarvittavat rakenteet valmiina, jotta maataloustukia voidaan ryhtyä maksamaan täysimääräisesti. Jos hallinnolliset rakenteet eivät sovellu tähän tarkoitukseen, lopputuloksena on, että rahaa ei heru. Tällöin välinpitämättömyyteen syyllistynyt hallitus joutuu kovan kotimaisen paineen alaiseksi, koska maanviljelijät eivät saa suoraa tukea. Tästä syystä ennustan, että kaikki ongelmat ratkeavat itsestään ennen 1.� toukokuuta� 2004. 
Tietäen, että parlamentti kiinnittää erityistä huomiota elintarvikkeiden turvallisuuteen, voin sanoa, että tälläkin alalla on vielä ratkaisemattomia ongelmia. Kantamme pysyy muuttumattomana, eli elintarvikkeita, jotka eivät vastaa normejamme – tarkoitan tällä hygieniasääntöjämme – ei hyväksytä sisämarkkinoille. Tästä syystä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviin toimiin ryhdytään viimeistään helmikuussa, jotta varmistetaan, että tuotteet, jotka eivät vastaa normeja, eivät pääse sisämarkkinoille. Sellaisia tuotteita on kuitenkin suhteellisen vähän, eikä ihmisten pidä ajatella, että jokin maa on suoriutunut huonosti jollakin tietyllä alalla, vain koska joidenkin maiden yritykset eivät onnistu saavuttamaan normeja. 
Todettakoon näin ollen yhteenvetona, että toimielimet jatkavat toimintaansa ja että politiikkoja harjoitetaan edelleen 1.� toukokuuta� 2004 jälkeenkin, että havaittavia häiriöitä ei ole odotettavissa ja että vaikka ongelmien mahdollisuutta ei voida tietenkään sulkea pois, ne ovat joka suhteessa hallittavissa. Kaikki tämä johtaa onnistuneeseen lopputulokseen. Tuen varauksetta komission antamaa tunnustusta ja olen samaa mieltä puheenjohtaja� Prodin kanssa, joka tähdensi näiden maiden hallituksien, parlamenttien ja kansojen erityisiä saavutuksia. 
Tarkastelen tässä yhteydessä Bulgariaa, Romaniaa ja Turkkia suhteellisen lyhyesti. Sekä Bulgaria että Romania ovat edistyneet huomattavasti. Haluan erityisesti korostaa, että Bulgaria on vihdoin onnistunut edistämään oikeudellisen järjestelmänsä uudistamista, sillä se oli suuri ongelma, kun järjestelmää arvioitiin.
Haluan tuoda esiin, että Romania on saanut myönteistä palautetta siitä, että se on täyttänyt markkinatalouden vaatimukset. Komissio katsoo nyt, että Romaniaa voidaan pitää markkinataloutena, kunhan uudistusprosessi jatkuu entisellään. Oletamme, että niin käy. Arvostamme sitä, että Romaniassa on saatu aikaan huomattavia talousuudistuksia ja että se on saavuttanut makrotaloudellisen vakauden. 
Romanian ja Bulgarian etenemisen osalta komissio on sitä mieltä, ettei näitä prosesseja pidä erottaa toisistaan. Pyrimme edelleen siihen, että molemmat maat liittyvät yhdessä Euroopan unioniin vuonna� 2007, vaikka noudatammekin edelleen periaatetta, jonka mukaan yhdenkään maan ei pidä joutua odottamaan muita maita. Jos prosessin aikana käy ilmi, että maat edistyvät eri tahdissa, voimme saattaa neuvottelut päätökseen eri ajankohtina. 
Vaikka voimmekin pitää eräänlaisena kohteliaisuutena sitä, että molemmat maat ovat hyvin kiinnostuneita saattamaan neuvottelut päätökseen ennen kuin nykyisen komission toimikausi päättyy, suhtaudumme hyvin varovaisesti julkilausuman antamiseen asiasta. Arvostaisin myös sitä, että parlamentti seuraisi esimerkkiämme eikä vahvistaisi tällä hetkellä mitään päivämääriä, vaan tyytyisi ilmoittamaan liittymisajankohdaksi vuoden� 2007. Se taas edellyttää, että liittymissopimukseen liittyvät työt saatetaan päätökseen ennen vuoden� 2005 loppua. Tämä tarkoittaa sitä, että ajanjakso, jonka kuluessa neuvottelut on saatettava päätökseen, ulottuu tästä hetkestä kesän� 2005 tienoille. Jos kyseinen maa on tällöin tosiaan saanut kaiken valmiiksi, neuvottelut voidaan saattaa päätökseen. Pidän ajatusta kokonaisvaltaisesti myönteisenä. 
Haluan kuitenkin jälleen kannustaa näitä maita pyrkimään päättäväisesti parantamaan poliittista ja taloudellista hallintoaan. Viittaan erityisesti lahjontaan ja talousrikoksien torjuntaan. Tämä on tärkeää myös molempien maiden sijoitusilmapiirin kannalta sekä sen vuoksi, että näin parannetaan maiden houkuttelevuutta sijoittajien näkökulmasta. 
Olemme pyrkineet suhtautumaan Turkin kysymykseen hyvin ennakkoluulottomasti, ja voidaan pohtia, otetaanko komission tänään esittämässä lausunnossa kantaa päätökseen, joka on tarkoitus tehdä ensi vuonna. Sitä olemme halunneet välttää, ja haluamme sen sijaan käsitellä Turkin kysymystä oikeudenmukaisesti ja objektiivisesti. Meidän on myönnettävä ja tunnustettava se merkittävä tosiasia, että uudistukset on toteutettu entistä paremmin ja nopeammin niin poliittisilla kuin taloudellisillakin aloilla. Tämä tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että meidän on puhuttava totta ja todettava, että monet asiat eivät vieläkään täytä normejamme tai vastaa vaatimuksiamme. Näitä asioita on käsiteltävä. Ei ole mitään järkeä vaieta niistä. Huomasin, että Turkki reagoi hämmästyneesti – valitettavasta ja omalta kannaltani ehdottoman valitettavasta vuodosta seurasi muun muassa, että sain tietää ehdokasmaiden reaktioista jo ennen kuin kertomukset oli hyväksytty, ja Turkin reaktio oli lähinnä ällistynyt. Turkin edustajat olivat epäilemättä uskoneet myönteisempään arvioon. 
Haluan siis toistaa hyvin selvästi, että vaikka annammekin tunnustusta Turkin saavutuksille, maan edustajille on osoitettava, että perusoikeuksiin liittyvät asiat aiheuttavat ongelmia, samoin kuin Turkin haluttomuus mukautua ihmisoikeustuomioistuimen päätöksiin, ja että erityisen vakavia ongelmia liittyy niiden uudistuksien toteuttamiseen, joista on jo tehty päätös. Toteuttamisessa on huomattavia puutteita; hallitus myöntää asian ja haluaa ryhtyä toimiin tilanteen edistämiseksi. 
Komission puheenjohtaja� Prodi viittasi äsken Kyproksen ongelmaan. Minun on jälleen tehtävä samoin, koska haluan ilmoittaa teille, että komissio on tänään ottanut uuden askeleen, joka voi hyvin aiheuttaa ristiriitoja. Strategia-asiakirjassa Turkin jäsenyyspyrkimykset on yhdistetty Kyproksen kysymykseen. 
Jotta asiaa ei ymmärrettäisi väärin, ja Turkin reaktiot huomioon ottaen, saanen selittää – velvollisuuteni mukaisesti – ettemme ole tässä asettamassa mitään ehtoja. Meidän on pitäydyttävä ehdottomasti Helsingin päätelmissä, joissa lausutaan, ettei kyse ole ehdosta. Se on tosiasia. Tyydymme vain toteamaan, että jos Kyproksen kysymystä ei ratkaista, se heikentää merkittävästi Turkin mahdollisuuksia liittyä unioniin. Näin sanoessani julistan vain pelkkiä tosiasioita, mutta en tietenkään kiellä, etteikö tällainen lausuma saisi poliittista merkitystä strategisen asiakirjan yhteydessä. Totean myös, että tämä poliittinen viesti, tämä poliittinen merkitys, on tarkoituksellinen. Komissio halusi tehdä selväksi, että se havaitsee poliittisen yhteyden, ja se halusi näin kannustaa Turkkia toimimaan vielä ennakoivammin, jotta Kyproksen kysymys voidaan ratkaista YK:n suunnitelman pohjalta. 
Olen vakuuttunut siitä, että uusia mahdollisuuksia tarjoutuu Kyproksen turkkilaisessa osassa pidettävien vaalien myötä, ja että kaikkia osapuolia on ryhdyttävä painostamaan heti vaalien jälkeen, jotta jonkin aikaa lukkiutuneena olleeseen tilanteeseen saadaan uutta potkua. Olen tosiaan sitä mieltä, että jos Eurooppa lähettää tällaisen viestin Turkille, autamme Turkin nykyistä hallitusta tukemalla sitä niitä tahoja vastaan, jotka ovat jarruttaneet asioiden etenemistä, erityisesti Kyproksen kysymyksen yhteydessä. 
Halusin selvittää teille tämän, koska kysymyksestä keskustellaan varmasti laajamittaisesti tulevina päivinä kansainvälisellä tasolla. Olemme aina sanoneet, että liittymisprosessin tarkoituksena on edistää Kyproksen kysymyksen ratkaisemista. Meidän on mielestäni käytettävä kaikkia mahdollisia tilaisuuksia hyväksemme, jotta voimme yrittää ratkaista anakronistisen tilanteen, jossa piikkilanka-aita halkoo Euroopan unionin tulevaa jäsenvaltiota ja YK:n joukot yrittävät suojella molempia etnisiä ryhmiä toisiltaan. Meidän eurooppalaisten on yksinkertaisesti mahdoton hyväksyä tätä, se ei sovi meidän arvollemme... 
… ja tästä syystä komissio on päättänyt ottaa tämän askeleen. Koska komissio esittää viimeistä kertaa näin kattavia kertomuksia parlamentille, päätän puheenvuoroni kiittämällä teitä vielä hyvin, hyvin lämpimästi yhteistyöstänne, joka on aina ollut rakentavaa, hedelmällistä ja luottamuksellista. 
Puhemies.
   Kiitän komissiota näistä kertomuksista. Haluan muistuttaa kollegoille, ettemme nyt keskustele varsinaisesta sisällöstä. Kertomukset välitetään ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnalle, esittelijät laativat omat mietintönsä, ja keskustelun vuoro tulee myöhemmin. 
Poettering (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, iloitsemme kaikki siitä, että olemme päässeet näin pitkälle. Haluan esittää tämän johdosta lämpimät kiitokseni komissiolle, sen puheenjohtajalle Romano� Prodille ja komission jäsenelle Verheugenille. Tarkoitukseni on puhua lyhyesti. Mainitsitte aineiston, joka on julkaistu. Minusta on mahdotonta hyväksyä sitä, että jotkin asiat julkaistaan sanomalehdissä ennen kuin parlamentti on saanut kyseiset asiakirjat käsiinsä. Arvoisa komission jäsen� Verheugen, mistä tämä johtuu?
Esitän toisen kysymyksen. Vaikka kannustankin teitä pyrkimään siihen, että ehdokasmaat tosiaan toteuttavat asiat, joista on sovittu, kysyn samalla, eikö meidän pitäisi näyttää ehdokasmaille hyvää esimerkkiä, esimerkiksi vakauspolitiikkaan liittyvissä asioissa? Eikö meidänkin pidä osaltamme tehdä kaikkemme noudattaaksemme perustamissopimuksia ja näyttääksemme hyvää esimerkkiä tuleville Euroopan unionin kumppaneillemme? 
Kolmas kohta liittyy Turkkiin. Olemme kaikki hyvin ilahtuneita siitä, että Turkki on valinnut juuri tämän tien. Turkkilaiset ovat ystäviämme ja kumppaneitamme, mutta eikö meidän pidä kuitenkin tehdä ero sen välille, mikä on teoreettista ja mikä voidaan toteuttaa? Kun on kyse Turkin jäsenyydestä, pyydän teitä harkitsemaan mahdollisuutta muodostaa toisenlainen suhde, esimerkiksi etuoikeutettu kumppanuussuhde. Ryhmämme enemmistö kannattaa hyviä ja lujia naapuruussuhteita, jotka perustuvat etuoikeutettuun kumppanuussuhteeseen. 
Verheugen,
   .  Hyvä jäsen� Poettering, olen yhtä vihainen näistä tietovuodoista kuin tekin. Saanen sanoa aivan vakavasti, että eräs yhteisön menettelytapojen heikkouksista on, että komissiolle pitää lähettää liian monta arkaluonteista asiakirjaa, ennen kuin se voi tehdä päätöksen. Vuotoja tapahtuu säännöllisesti, kun paperit lähtevät työhuoneestani. Tiesin, että näin kävisi. Kun meidän piti lähettää paperit viime perjantaina kello� 18.00 – komission sääntöjen mukaisesti – tiesin, että viikonloppuni oli niin sanotusti mennyttä, ja niin se olikin! Kerroin komission jäsenille tänä aamuna, etten halunnut heidän tietävän, millaista poliittista myllytystä olin joutunut kokemaan viime päivinä hallituksien päämiesten ja ulkoministerien taholta. En nimittäin halunnut antaa heille sitä vaikutusta, että komissio antaa periksi tällaisen painostuksen alaisena. Todellisena ongelmana on, että vuodot rajoittavat komission toimintakykyä. Emme ole voineet tänään esittää minkäänlaisia tarkistuksia, koska kaikki olisivat voineet vertailla sitä, mitä tänään saavutettiin, ja sitä, mitä alunperin halusimme. Hyvä jäsen� Poettering, se on hyvin valitettavaa, enkä voi antaa teille selitystä asiaan. Kyse on siitä, että yksittäiset henkilöt ovat laiminlyöneet velvollisuutensa. Aikaisemmat yritykset syyllisten paljastamiseksi ovat aina epäonnistuneet, enkä enää usko siihen, että siinä onnistuttaisiin. Voin vain pyytää parlamenttia suomaan anteeksi niille tuntemattomille henkilöstön jäsenille, joiden käytös on ollut valitettavaa; toivon, että annatte heille anteeksi.
Olen yhtä mieltä kanssanne toisestakin kysymyksestä. Jos vertaamme määrällisesti ongelmia, jotka liittyvät uusiin jäsenvaltioihin, ja rikkomusmenettelyjä, joihin on ryhdytty pitkäaikaisia jäsenvaltioita vastaan minä vuonna hyvänsä, havaitsemme hätkähdyttävän eron. Tosiasia on, että perustamissopimuksien vastaista toimintaa, josta joudumme valittamaan vuosittain nykyisille jäsenvaltioille, on määrällisesti paljon enemmän kuin ongelma-aloja, jotka olemme nyt määritelleet. Olen täysin samaa mieltä kuin tekin siitä, että jos voisimme verrata nykyisiä jäsenvaltioita samoilla mittapuilla kuin ehdokasmaita, tulokset voisivat olla hämmästyttäviä sellaisilla aloilla kuin makrotaloudellisen kurinalaisuuden alalla – johon viittasitte – tai kenties muillakin aloilla. 
Se, mitä sanoitte Turkista, ei ollut minulle uutta. Kunnioitan kantaanne. Tietänette, että komissio on saanut tässä asiassa selvät toimivaltuudet neuvostolta, ja komission on toimittava niiden mukaisesti. Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja esittää erään huomautuksen. On tarpeen keskustella periaatteista, joiden perusteella Turkki voi liittyä tai olla liittymättä unioniin. Missä keskustelua käydään, jollei parlamentissa? Missä, jollei Euroopan kansojen parissa? Olen täysin samaa mieltä. Pyydän vain, ettemme tämän keskustelun aikana unohtaisi, että on Euroopan etujen mukaista, että Turkista tulee täysin kehittynyt demokratia ja täysin kehittynyt oikeusvaltio, jossa kunnioitetaan ihmisoikeuksia ja suojellaan vähemmistöjä. 
Jos pidämme sen jatkuvasti mielessä, uskon, että tästä tarpeellisesta ja välttämättömästä keskustelusta ei ole haittaa. 
Titley (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan vain huomauttaa, että vuodot eivät paranna komission asemaa ulko- ja turvallisuuspoliittisessa päätöksenteossa. Suhtaudun myönteisesti siihen, mitä komissio on tänään sanonut. Edistys on merkittävää. Olen myös tyytyväinen komission jäsenen Verheugenin vakuutukseen siitä, että komissio ryhtyy toimiin, jos mainituilla 39� alalla ei edistytä. 
Ensinnäkin: komission jäsen lähetti varoituskirjeitä ehdokasmaille aiemmin tänä vuonna. Mitä ne vastasivat, ja osoittavatko ehdokasmaiden vastaukset, että ne reagoivat myös ehdotuksiin, jotka komission jäsen on esittänyt meille?
Toiseksi, kun on kyse Romaniasta, jonka yhteydessä hän tuntui epäröivän: missä määrin Romanian aikaisemmat tyhjät lupaukset heikentävät sen asemaa, huolimatta edistyksestä, jota on tapahtunut parin viime vuoden aikana?
Pyydän lopuksi komission jäsentä kertomaan salaisista neuvotteluista, joista kukaan ei enää puhu, eli rinnakkaisneuvotteluista, joiden tarkoituksena oli ulottaa Euroopan talousalue koskemaan ehdokasmaita. Miten nämä neuvottelut edistyvät? 
Verheugen,
   .  Hyvä jäsen� Titley, kaksi seurantakertomusta, jotka välitimme parlamentille tämän vuoden ensimmäisten kuuden kuukauden aikana, ovat johtaneet todella myönteisiin tuloksiin. Määrittelimme samalla ongelma-alat ja lähetimme sitten niin sanottuja "ennakkovaroituskirjeitä", joita kutsuttiin kouluaikoinani Saksassa "sinisiksi kirjeiksi". Englannissa puhutaan tietääkseni "punaisista kirjeistä". Niissä uhattiin oppilaita aina luokalle jäämisellä, jolleivät he ryhtyneet heti töihin. Tulokset olivat hyvin mielenkiintoisia. Melkein puolet ongelmista, jotka havaitsimme, on tällä välin ratkaistu, joten niitä ei mainita lopullisessa seurantakertomuksessa. Lähetämme nyt kirjeet myös hallituksille, ja tiedän, että kaikki hallitukset hyväksyvät komission käsitykset – siitä ei ole epäilystäkään – ja että hallitukset ovat yhteistyöhaluisia. Uskon siis, että saamme ratkaistua ongelmat. Jotkin hallitukset ovat esimerkiksi maininneet, että asianmukaista lainsäädäntöä ollaan valmistelemassa. Seuranta on eittämättä osoittautunut hyväksi menetelmäksi, jonka avulla voimme edistyä. 
Kaikki, mitä voin sanoa vastauksena Romaniasta esittämäänne huomautukseen, on, että rohkaiseva poliittinen ja taloudellinen vakaus, joka on ollut havaittavissa Romaniassa kahden viime vuoden aikana, jatkuu, ja että Romania on näin ollen hyvissä asemissa saavuttaakseen asettamansa tavoitteen. 
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, onnittelen komission jäsentä siitä, että ehdokasmaat ovat edenneet vaiheeseen, jossa alle 40� vakavaa huolenaihetta otettiin esille yhteisön säännöstön kaikkiaan 140� kohdasta. Useimmat huolenaiheet liittyvät terveys- ja elintarvikelainsäädäntöön tai julkiseen hallintoon. Huolenaiheita mitenkään vähättelemättä kysyn arvoisalta komission jäseneltä, uskooko hän, että ongelmat saadaan ratkaistua ensi vuoden toukokuuhun mennessä? 
On myös käynyt ilmi, että Bulgarian ja Romanian välillä vallitsee selvä ero. Haluaisin kysyä arvoisalta komission jäseneltä, katsooko hän, että Sofian hallitus on suoriutunut unionin viimeisistä vaatimuksista, ja aikooko hän painostaa romanialaisia ryhtymään toimiin, jotta he voisivat saavuttaa tarvittavaa edistystä? 
Suhtauduin myönteisesti komission jäsenen Turkkia koskeviin huomautuksiin. Pääministeri� Erdoganin hallituksen uudistukset ovat todellisia ja myönteisiä. Ne on myös toteutettava täysimääräisesti. Arvoisa komission jäsen, olette oikeassa vaatiessanne lisätoimiin ryhtymistä erityisesti poliittisten oikeuksien ja Kyproksen osalta. Meidän on kuitenkin myönnettävä, että Turkin edistyminen on ollut silmiinpistävää, ja toivon, että komissio sitoutuu tekemään kaikin mahdollisin tavoin yhteistyötä Turkin kanssa, jotta sitä voidaan auttaa tiellä kohti jäsenyyttä.
Verheugen,
   .  Hyvä jäsen Watson, suhtaudun – sanoisinko – maltillisen optimistisesti siihen, että kaikki asiat selviävät. Suhtaudun hyvin optimistisesti siihen, että suurin osa asioista selviää ennen pitkää. Vaikka emme voikaan sulkea pois mahdollisuutta, että vahinkoja voi sattua, toistan, että kaikkia esiin tulevia ongelmia voidaan tarkastella erillään, eivätkä ne uhkaa sisämarkkinoita, maatalouspolitiikkaa tai elintarvikemarkkinoita kokonaisuutena. 
Romaniasta ja Bulgariasta todettakoon, että Romanialla on vielä pitkä matka jäsenyyteen, mutta se on eittämättä kuronut sitä merkittävästi umpeen kahden viime vuoden aikana. Bulgarialle ja Romanialle annettiin merkki rahoituksesta, kun sitouduimme esittelemään rahoituspaketin ensi vuoden ensimmäisten kuuden kuukauden eli Irlannin puheenjohtajakauden aikana, aivan alkuvuodesta. Olen jo keskustellut syventävästi Irlannin valtiovarainministerin kanssa siitä, miten asiaa on tarkoitus hoitaa. Bulgarian ja Romanian rahoituspakettiin liittyvät poliittiset ja tekniset vaikeudet ovat mielestäni helposti ratkaistavissa, koska aiomme noudattaa samoja periaatteita ja sääntöjä kuin toukokuussa liittyvien kymmenen maan osalta. Emme laadi uutta pakettia Romaniaa ja Bulgariaa varten, vaan sovellamme niihin samaa ratkaisua kuin edellä mainittuihin kymmeneen maahan. Se on ainoa mahdollisuus, mikäli Romanian ja Bulgarian rahoituspaketti ei saa vaikuttaa seuraaviin rahoitusnäkymiin, jotka eivät saa puolestaan vaikuttaa Romanian ja Bulgarian kanssa käytävien neuvottelujen lopputulokseen. Tästä syystä voimme vain soveltaa niihin samoja menetelmiä kuin kymmeneen uuteen jäsenvaltioonkin. En siis pidä tilannetta kovinkaan vaikeana enkä halua sulkea pois sitä mahdollisuutta, että saavutamme merkittävää edistystä alalla vuoden� 2004 kuuden ensimmäisen kuukauden aikana. 
Titley (PSE ).
    Arvoisa puhemies, komission jäsen ei vastannut kolmanteen kysymykseeni, joka koskee näiden kymmenen maan liittymistä Euroopan talousalueeseen. Voi olla, ettei hän halunnut vastata siihen, mutta ehkä hän unohti asian. Haluaisin saada vastauksen. 
Puhemies.
   Komission jäsen vastaa kysymykseen seuraavassa vastauksessaan. 
Oostlander (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensin onnitella lämpimästi komission jäsentä Verheugenia. Saksassa tunnetaan yhdistymisen kansleri ja nyt myös Euroopan yhdentymisen komissaari. Esitän vilpittömät onnitteluni asian johdosta. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että asetitte Turkkiin liittyvät poliittiset kriteerit etusijalle kertomuksessanne. Se on tärkeää. On selvää, että saavutetuilla edistysaskelilla on merkitystä turkkilaisille. Meidän on pantava asia merkille kiitollisina. 
Toiseksi, päättelin kertomuksestanne, että olette varsin pettynyt siihen, mitä itse asiassa tapahtui. Voin vain sanoa, että niin olen minäkin. Luulin, että tarkoituksena oli saada enemmän aikaan kuin mitä tosiasiassa saavutettiin, erityisesti armeijan aseman osalta – se ainakin käy selvästi ilmi kertomuksestanne. Näillä asioilla on vakavia seuraamuksia. Kun on kyse kymmenestä maasta, jotka liittyvät EU:hun 1.� toukokuuta, suhtaudutte optimistisesti vähäisempiin seikkoihin, jotka voidaan vielä selvittää. Suuri askel kohti demokraattista perustuslaillista valtiota – askel, joka vielä edellyttää ryhtymistä käytännön toimiin – on mielestäni niin merkittävä, että voimme tuskin edellyttää sen toteutuvan vuoden sisällä. Arvoisa komission jäsen, sanokaa, jos olen väärässä, mutta onko joulukuu� 2004 asetettu ajankohdaksi, jonka jälkeen lakkaamme suhtautumasta poliittiseen arvoyhteisöömme yhtä vakavasti, vai onko se ajankohta, jolloin tuhoamme Turkin jäsenyyshaaveet? Tässä mielessä kyseinen ajankohta lisää pelkoamme. Eikö olisi parempi suunnata Turkkia koskevat toimet siten, että pyrimme ohjelmakohtaiseen edistymiseen tai ohjaukseen matkalla kohti demokraattista perustuslaillista valtiota? 
Verheugen,
     Arvoisa puhemies, hyvä jäsen� Titley, kun on kyse Euroopan talousalueesta, vetoan Liechtensteiniin Euroopan talousalueen toiminnan nimissä, ettei se kytke perustamissopimuksen allekirjoittamista Euroopan menneisyyteen liittyviin ongelmiin, vaan pyrkii keskustelemaan näistä ongelmista Tšekin tasavallan kanssa. Pyrimme tällä hetkellä sinnikkäästi löytämään ratkaisun, jonka Liechtensteinin ruhtinaskunta ja Tšekin tasavalta hyväksyvät. En tiedä vielä, onnistummeko siinä, mutta yritämme parhaamme. Eihän sitä tosin koskaan tiedä. 
Hyvä jäsen Oostlander, olen kanssanne samaa mieltä siitä, että toivoimme edistyvämme Turkin yhteydessä pidemmälle juuri sotilasalalla. Olen erityisen huolestunut kahdesta asiasta. Ensinnäkin siitä, että Turkin armeijan edustajat toimivat edelleen valvovina viranomaisina, jotka hallitsevat siviilielämän tärkeitä aloja, kuten kansallista kouluhallintoa ja kansallista radio- ja televisiohallintoa. Armeija ei ole menettänyt jalansijaansa. Turkin puolustusmäärärahat ovat suurelta osin parlamentin valvonnan ulkopuolella, mikä on todiste demokratiavajeesta. Siitä ei ole epäilystäkään. 
Turkkia varten ei tarvitse mielestäni määritellä uusia vertailukohtia, uutta määräaikaa tai mitään muutakaan. Turkki päättää itse siitä, onko loppuarvio myönteinen. Turkkilaisten on jatkettava uudistuksia ja, kuten jäsen� Poettering totesi aivan oikein, toteutettava ne, jotta voimme laatia arvion ja todeta, että liittymisen poliittiset edellytykset on täytetty. Etenemissuunnitelma on selvä: päätös tehdään ensi vuoden lopussa. Komissio hoitaa tehtäväänsä vakavasti, oikeudenmukaisesti ja objektiivisesti, eikä peräänny vastuustaan. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin onnittelen ryhmäni puolesta mielihyvin komission jäsentä ja kaikkia häntä avustaneita henkilöitä, mutta eräs asia vaivaa meitä edelleen.
Eri ehdokasmaissa on monenlaisia aloja, ja juuri nämä poliittiset alat edellyttävät ryhtymistä lisäponnistuksiin. Viittaan esimerkiksi syrjintään, jota esiintyy sosiaalipolitiikan ja työllisyyden, turvapaikkaoikeuksien ja oikeuden alalla. Mieleeni tulee tiettyjä ongelmia, jotka ovat erityisen järkyttäviä EU:n kansalaisten kannalta; arvelen niiden järkyttävän myös ehdokasmaiden kansalaisia. Tarkoitan sellaisia asioita kuin romanien syrjintää, lapsiprostituutiota ja ihmiskauppaa. Jos näihin asioihin ei kiinnitetä riittävästi huomiota, eli niitä ei ratkaista ennen kuin ehdokasmaat liittyvät yhteisöön, miten voimme sen jälkeen käyttää vaikutusvaltaamme? Lainaan tässä yhteydessä omia sanojanne: siinä vaiheessa ehdokasmaat ovat jo liittyneet unioniin, ja kuten totesitte johdantopuheenvuorossanne, vaikutusvaltanne näihin uusiin jäsenvaltioihin on tällöin varsin vähäinen. 
Verheugen,
     Hyvä jäsen� Maes, mainitsitte muutamia hyvin arkoja asioita, ja vastaan teille hyvin selvästi. Ensinnäkin, kun on kyse vähemmistöjen poliittisesta, taloudellisesta ja sosiaalisesta yhdentymisestä, Euroopassa on muitakin ongelmaryhmiä kuin romanit. Väärinkäsityksien korjaamiseksi voisin nimetä useissa jäsenvaltioissa asuvia väestöryhmiä, joita syrjitään yhtä lailla. Kaakkois-Euroopan asukkaat eivät siis ole ainoita, joilla on ongelmia romanivähemmistön yhdentymisessä yhteiskuntaan, vaan kansallisten vähemmistöjen yhdentymisestä aiheutuu ongelmia myös vakiintuneissa vanhoissa jäsenvaltioissa. Kuten tiedätte, kohdistimme ja kohdistamme edelleen liittymistä valmistelevat toimemme romaniväestöön, emmekä katso sellaisten maiden olevan valmiit liittymään yhteisöön, jotka eivät ole hahmotelleet ja toteuttaneet käyttökelpoista strategiaa, jotta romaniväestö voi yhdentyä yhteiskuntaan. Olen tosin sanonut usein tässä parlamentissa, että on turha luulla, että syrjinnän ja romanien aiheuttama ongelma voidaan ratkaista ennen liittymistä niin, ettei syrjintää enää ilmene. Siinä on haastetta vähintään kokonaiselle sukupolvelle. Meidän on mahdollista hahmotella ja toteuttaa sellaista politiikkaa, jonka avulla vähennetään syrjintää, ja siinä olemme mielestäni onnistuneet. 
Huomautamme toistuvasti ja painokkaasti, että muut asiat, kuten prostituutio ja naisilla ja tytöillä käytävä kauppa, ovat tietysti kiellettyjä kaikissa näissä maissa. Emme voi sanoa, että lainsäädäntö on puutteellista, mutta voimme sanoa, että sen täytäntöönpano on puutteellista. Haluan vielä lisätä erään seikan, vaikka Tšekin ja Saksan ja Tšekin ja Itävallan rajoilla paljastui aivan äskettäin asioita, joista olen liiankin hyvin perillä. Kun puhumme prostituutiosta ja jopa lapsiprostituutiosta, on muistettava, että asialla on kaksi puolta. Yhtäällä ovat ne, jotka tarjoavat tai jotka pakotetaan tarjoamaan palveluitaan, ja toisaalla ne, jotka ostavat niitä. Olen aina ollut sitä mieltä ja sanonut, että on tarkasteltava ongelman molempia puolia. Emme voi mielestäni ratkaista ongelmaa, jos tarkastelemme sitä vain näiden kovaosaisten naisten, tyttöjen ja lasten kannalta, joita käytetään hyväksi seksiseikkailuja tai muita tarkoituksia varten. Ongelmaa on tarkasteltava myös niiden kannalta, jotka toimivat asiakkaina ja jotka luovat kysyntää ja tarjontaa. 
Modrow (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen� Verheugen, ymmärrän, että olette suuttunut tiedotusvälineisiin. Esitän kolme kysymystä. Puolan tiedotusvälineissä ilmoitettiin ensinnäkin, että 51� valitusta on esitetty, ja parlamentissa sanotaan, että on harjoitettava säälimätöntä politiikkaa. Kenties teidän pitäisi harjoittaa säälimätöntä politiikkaa omalla alallannekin, mutta kun säälimätön politiikka kohdistetaan kansaan, se aiheuttaa vaikeuksia muillekin kuin virkamiehille. Minusta tuntuu, että yhteiskunnalliset ongelmat kasvavat Puolassa. Hallitus on vastatuulessa. 
Toinen kysymys kuuluu: mitä mieltä olette ehdokasmaissa käynnissä olevista alueellisista prosesseista? Prahassa työttömiä on kolme prosenttia, Pohjois-Moravian teollisuusalueella lähes 30� prosenttia. Kolmas asiani on, että haluamme hyviä kumppanuussuhteita. Olemme juuri puhuneet romaneista, ja mikäli haluamme luoda hyvän kumppanuussuhteen Venäjän kanssa, Baltian maissa asuviin venäläisiin vähemmistöihin liittyvää kysymystä on käsiteltävä johdonmukaisemmin ja vakavammin, ilman poliittista varautuneisuutta ja syrjintää siten, että pääsemme todelliseen ratkaisuun. 
Verheugen,
     Arvoisa puhemies, hyvä jäsen� Modrow, en valitettavasti ymmärtänyt ensimmäistä kysymystänne tai ensimmäistä syytöstänne. En tiedä, mitä tarkoitatte 51� tapauksella ja säälimättömällä politiikalla. En ymmärrä lukua enkä sanavalintaa. Puola on mielestäni osoittanut voivansa täyttää liittymisen ja yhteisön säännöstön täytäntöönpanon edellytykset, ja Puolan hallitus pyrkii sinnikkäästi ratkaisemaan havaitut ongelmat – mutta niitä on yhdeksän eikä 51. 
Komissio suhtautuu hyvin vakavasti alueellisiin kehityseroihin. Niistä laaditaan kertomuksia säännönmukaisesti, ja ne sisällytetään rakennerahastoja koskevaan strategiaan, joka otetaan käyttöön ensi vuodesta alkaen kaikissa näissä maissa ja jonka avulla pitäisi voida kaventaa alueellisia eroja merkittävästi. 
Hyvä jäsen� Modrow, olen eri mieltä kanssanne siitä, että Baltian maissa asuviin venäläisiin vähemmistöihin liittyvää kysymystä käsitellään epäjohdonmukaisesti. Komissio hoitaa päinvastoin asiaa mielestäni erittäin hyvin, mutta Venäjän duumassa on kansallismielisiä aineksia, jotka suhtautuvat asiaan vastuuttomasti. Tarkastelen asiaa lähemmin, jos haluatte. Kun on kyse venäläisen vähemmistön asemasta, olemme pyrkineet ehdottomasti varmistamaan, että Viro ja Latvia täyttävät normit, ja niin ne tekevätkin. Se ei tarkoita sitä, etteikö parantamisen varaa olisi. Mainitsin myös viime viikolla, kun neuvottelimme Moskovassa presidentti� Putinin ja Venäjän ulkoministeri� Ivanovin sekä muiden johtohenkilöiden kanssa, että voimme ja haluamme ryhtyä parannuksiin mutta että molemmat maat täyttävät kaiken kaikkiaan eurooppalaiset normit, jotka koskevat vähemmistöjen asemaa. 
Rothe (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen� Verheugen, haluan ensin ilmaista arvostavani tehtyä suurenmoista työtä. Esitän samaan hengenvetoon kysymyksen, joka liittyy erityisesti Kyprokseen ja Turkkiin. Pidän hyvin myönteisenä sitä, että edistymistä koskevassa kertomuksessa selvennetään, että jos Kyproksen ongelmaa ei ratkaista, se vaikeuttaa Turkin liittymistä yhteisöön. On mielestäni hyvin vaikea kuvitella neuvottelujen aloittamista maan kanssa, joka pitää samanaikaisesti hallussaan osaa EU:n alueesta. Tilannehan on kansainvälisen lain mukaan tällainen ensi vuoden toukokuusta alkaen. 
Esitän näin ollen erään kysymyksen. Monille Turkin kansalaisille myönnetään tällä hetkellä passeja, jotta he pääsevät laittomasti julistettuun Pohjois-Kyproksen valtioon. Tarkoituksena on yhtäältä muuttaa demografista tilannetta ja toisaalta estää opposition voitto. Tämä on tilanne. Vaikka emme myönnäkään vaalien oikeellisuutta, tiedämme, että tulos vaikuttaa merkittävästi tuleviin tapahtumiin. Tulos on myös erittäin tärkeä Turkin kannalta. Kysynkin teiltä siis, onko mielestänne mahdollista vaikuttaa Turkkiin tässä asiassa ja tehdä selväksi, että haluamme selvittää tilanteen lopullisesti? 
Verheugen,
     Arvoisa puhemies, hyvä jäsen� Rothe, parlamenttivaalit aiotaan itse asiassa pitää maassa, jonka olemassaoloa emme tunnusta. Vaalit ovat kuitenkin poliittisesti tärkeät, erityisesti tänä vuonna. Olen pannut tyytyväisenä merkille, että turkkilaiset keskustelukumppanini ovat vakuuttaneet, ettei Turkki anna varjon langeta näiden vaalien ylle. Olen kuitenkin monien muiden tahojen tavoin havainnut, että niin on jo käynyt. Vaaliluetteloita on pyritty selvästi käsittelemään toivottuun äänestystulokseen pääsemiseksi. Siihen on hyvin vaikea vaikuttaa. 
Tiedän, että sekä riippumattomat tiedotusvälineet että riippumattomat kansalaisjärjestöt valvovat näitä vaaleja ja että ne raportoivat niistä säännöllisesti, jotta voimme herätellä Euroopassa yleistä mielipidettä ja ryhtyä harjoittamaan painostusta. Arvoisa puhemies, tämä on yksi niistä tapauksista, joissa parlamentti voi mennä pidemmälle kuin komissio, ja olisin kiitollinen, jos parlamentti tarttuisi tilaisuuteen. Tiedän, että olette itse jo tehnyt niin. 
Gawronski (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kuten komission jäsen totesi, Puola on suurin ehdokasmaa, joten sillä on luonnollisesti eniten vaikeuksia ja sen huolenaiheet ovat kaikkein vakavimpia. Onko oikeudenmukaista sanoa monien puolalaisten tavoin, että yhteensovitettuun hallinto- ja seurantajärjestelmään liittyvä ongelma johtuu ainakin joissakin tapauksissa osittain siitä, että Brysselissä viivytetään järjestelmän viimeisten vaatimuksien rahoittamista? Voidaanko niin sanoa? 
Verheugen,
    Arvoisa puhemies, vaaditte minulta liikaa, koska en tietenkään voi antaa tietoja siitä, miten tekninen tuki vaikutti kussakin yksittäisessä tapauksessa. Kyse on nimittäin hyvin erityislaatuisesta menettelystä. Tiedän järjestelmästä sen verran, että olemme olleet tietoisia asiasta jo noin puolentoista vuoden ajan ja että Puolan maataloushallinnon edustajat vastasivat alun perin hyvin epäröivästi. He päättivät myöhemmin vaihtaa strategiaa, mikä viivästytti asioiden etenemistä. Jos voitte todistaa, että komission henkilöstö on antanut vääriä neuvoja tai tietoja, pyydän teitä ilmoittamaan minulle asiasta, koska haluan ottaa siitä selvää. Minun tietääkseni tällaista ei ole tapahtunut. 
Olen kuitenkin valmis myöntämään erään asian: tämä kokemuksemme osoittaa, että hallinnolliset rakenteemme ovat joillakin aloilla niin uskomattoman monimutkaisia, että ehdokasmaiden on mahdotonta täyttää vaatimuksia suhteellisen lyhyessä ajassa, vaikka ne niin haluaisivatkin. Tämä pätee erityisesti maatalousalaan. 
Olemme myös havainneet, että Sapard-ohjelma on osoittautunut vaikeimmaksi kaikista liittymistä edeltävistä ohjelmista, koska siinä asetetaan uusille jäsenille suurimmat vaatimukset, koska se on kaikkein monimutkaisin järjestelmä ja koska siihen liittyy eniten velvoitteita. Myönnän auliisti, että järjestelmä on erittäin monimutkainen, mutta kuka on vastuussa siitä, että tällä alalla käytetään tai on käytettävä näin hankalia rakenteita, onkin jo toinen kysymys, josta en nyt aio keskustella kanssanne. 
Queiró (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, viittaan puheenvuorossani erityisesti Unkariin, maahan, jota olen tarkkaillut toimiessani parlamentin esittelijänä. Haluaisin täydentää ja selventää päätelmiä, jotka olen jo lukenut, ja aloitan korostamalla, että Unkarin lainsäädäntöä ja kansallisten toimielimien toimintaa on jo mukautettu suurelta osin yhteisön lainsäädäntöön. Totean asian luonnollisesti mielihyvin. 
Ensimmäinen kysymykseni koskee naapurimaissa olevien unkarilaisvähemmistöjen asemaa koskevaa lakia: arvoisa komission jäsen, mikä on tämänhetkinen tilanne? Oletteko todella sitä mieltä, että Unkari on noudattanut sitoumustaan kuulla naapurimaitaan ennen kuin lakia tarkistetaan? Toinen kysymys liittyy lahjonnan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan, minkä mainitsittekin jo toisaalla: mitä mieltä olette Unkarin viranomaisten toiminnasta, kun he tutkivat korkealla tasolla tapahtuneita rahoitusskandaaleja ja nostivat niiden johdosta syytteitä? Arvoisa komission jäsen, lienette tietoinen näistä tapauksista, jotka ovat hiljattain paljastuneet Unkarissa. Entä mitä mieltä olette siitä, että Unkarin hallitus arvostelee rahoitustarkastuslaitosta, joka toimii tietenkin maan hallituksesta riippumattomana elimenä? 
Verheugen,
    Hyvä jäsen� Queiró, komission ei ole mielestäni järkevää ryhtyä tarkastelemaan uudelleen asioita, jotka liittyvät Unkarin hyväksymään, naapurimaissa olevien unkarilaisvähemmistöjen asemaa koskevaan lakiin. Olen pyrkinyt jo pitkään hyvin hienovaraisesti auttamaan kaikkia osapuolia välttämään konflikteja, jotka voisivat aiheutua kyseisestä laista. Romania ja Unkari ovat päässeet tällä välin sopimukseen, mutta Slovakian tasavallan ja Unkarin välistä neuvotteluprosessia ei ole vielä saatettu päätökseen. Suosittelen, että emme sekaannu asiaan, koska molemmilla valtioilla on tilaisuus keskustella siitä ja toimia naapureiden tavoin. Jos apuamme tarvitaan, sitä on saatavilla. Tällä hetkellä molemmat maat kuitenkin keskustelevat keskenään ja pääsevät käsittääkseni ennen pitkää jonkinlaiseen lopputulokseen. Vaikka niin ei kävisikään, Euroopan yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan asiassa 1.� toukokuuta� 2004 alkaen, mikä estää henkilöiden eriarvoisen kohtelun kansallisuuteen liittyvistä syistä. 
Toinen kysymys on hyvin ongelmallinen, kun otetaan huomioon Unkarin sisäiset kiistat. Kyse ei mielestäni ole järjestelmällisestä ongelmasta eli ongelmasta, jonka voidaan katsoa osoittavan, ettei Unkari ole täyttänyt liittymisen edellytyksiä. Kyse on pikemminkin laajamittaisista, hyvin raskaista ja hyvin tunnepitoisista sisäisistä kiistoista. Tehtävänäni ei ole sekaantua tällaisiin kiistoihin ja ottaa niihin kantaa. En sekaantuisi nykyistenkään jäsenvaltioiden sisäisiin kiistoihin, joten meidän on nyt ymmärrettävä, että uudet jäsenvaltiot ovat ohittaneet vaiheen, jossa ne olivat jonkinlaisen valvonnan alaisia. En ole enää vastuussa näiden maiden sisäisistä tapahtumista. Parlamentin ja neuvoston tehtävänä on tarkkailla niitä ja ottaa niihin kantaa, mutta toimeenpanovallan edustajien ei todellakaan kuulu arvostella vapailla vaaleilla valitun hallituksen ja vapailla vaaleilla valitun parlamentin toimintaa. Teidän on ymmärrettävä, etten halua, että komissio sekaantuu tulevien jäsenvaltioiden sisäpolitiikkaan. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen� Verheugen, kertomukset ovat mielestäni hyvin tasapuolisia ja oikeaan osuvia. Romanian osalta haluaisin lisätä, että viime aikoina maassa on ryhdytty näkyviin lahjonnan vastaisiin toimiin, mitä on pidettävä hyvänä asiana. Arvoisa komission jäsen, pyydän teitä tarkastelemaan tiiviisti erästä asiaa, nimittäin joidenkin pikkurikollisuuteen liittyvien ilmiöiden leviämistä naapurimaihin. Se aiheuttaa vakavia ongelmia, ja pyydän, että vaaditte Romaniaa tekemään asialle jotakin. Se olisi Romanian omien etujen mukaista. 
Pidän kertomustanne hyvin tasapuolisena Turkin osalta, ja myös Kyproksen kysymystä käsiteltiin hyvin. Arvoisa komission jäsen, pyydän teitä yhtymään kantaani ja vetoamaan kaikkiin parlamentin puolueisiin, jotta ne eivät tekisi Turkista seuraavien parlamenttivaalien teemaa, koska pelkään, että jotkin tahot pitävät iskulausetta "Turkin puolesta tai sitä vastaan" vuoden� 2004 vaalien teemana. Toivottavasti olette kanssani samaa mieltä siitä, ettei näin pitäisi käydä. Kiitos. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen, haluatteko puhua seuraavista parlamenttivaaleista? 
Verheugen,
    Arvoisa puhemies, olen vaarassa joutua pulaan. Hyvä jäsen� Swoboda, tietänette, että kaikkien parlamentin puolueiden on saatava valita vapaasti, mitä yhteisön ongelmaa ne haluavat korostaa keskeisenä asiana. Olen sanonut monta kertaa, etten halua enkä aio estää ketään ottamasta vaaliteemaksi asiaa, joka on niin tärkeä Euroopan tulevaisuuden kannalta kuin Turkin mahdollinen liittyminen yhteisöön. Kenellepä puolueet voisivat asiaa korostaa, elleivät äänestäjäkunnalle ennen vaaleja? Demokratian perusperiaatteisiin kuuluu käsittääkseni, että kansalaisilla on oikeus osallistua tällaisista asioista käytävään keskusteluun. Se on minusta täysin selvää, enkä näin ollen ryhdy arvostelemaan ketään. 
Voin vain toistaa, mitä olen jo sanonut, eli että keskustelua on käytävä siten, ettei aiheuteta vahinkoa, siten, että Euroopan yhteinen etu otetaan huomioon ja siten, että yleisölle kerrotaan, että odotamme Turkilta jotakin. Odotamme, että Turkki hyödyntää poliittisessa, strategisessa ja maantieteellisessä asemassaan turvallisuustoimintojamme sekä poliittisesti että taloudellisesti, koska mikään muu taho ei voi niitä tarjota. Meidän on saatava Turkki puolellemme. Tästä on kerrottava julkisestikin. 
Van Orden (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kun on kyse komission kertomuksien saatavuudesta, komissio voisi osoittaa huomaavaisuutta parlamentille ja välittää kertomukset etukäteen parlamentin esittelijöille eikä tiedotusvälineiden edustajille.
Pidän puheenvuoron Bulgariaa koskevan kertomuksen esittelijänä; maa on liittymässä Euroopan unioniin vuonna� 2007. Toivon, että kaikkiin tarvittaviin toimiin ryhdytään, jotta neuvottelut saadaan päätökseen vuonna� 2004, ihannetapauksessa toukokuuhun� 2004 mennessä. Se olisi hyvin voimakas merkki Bulgarian kansalle. Vaikka komissio on todennut aivan oikein, että Bulgarian liittymisprosessi perustuu omien ansioiden periaatteeseen, komissio on myös sanonut, että se on sitoutunut laatimaan yhteisen liittymissopimuksen Bulgariaa ja Romaniaa varten vuoden� 2005 loppuun mennessä. Sen ei pitäisi tuottaa vaikeuksia Bulgarialle, ja toivon, että Romaniakin saavuttaa tavoitteen, mutta en haluaisi ajatella, että Bulgarian pohjoisen naapurin hitaampi edistyminen haittaa mitenkään Bulgarian pyrkimyksiä.
Kyproksen osalta olen lopuksi yhtä mieltä siitä, että molemmilla yhteisöillä on hyvät mahdollisuudet päästä kattavaan ratkaisuun, mutta se edellyttää hyvää tahtoa ja joustavuutta osapuolilta samoin kuin komission painostusta. 
Verheugen,
    Hyvä jäsen� van� Orden, toistan, mitä olen jo sanonut. Pahoittelen epäsäännönmukaisuuksia ja velvollisuuksien laiminlyömistä, mistä minulle tuntemattomia henkilöstön jäseniä syytetään, mutta sen ei pidä johtaa siihen, että laiminlyön myös omia velvollisuuksiani ja sivuutan komission säännöt. Pyydän, että suhtaudutte asiaan myötämielisesti. Lähetimme asiakirjan kaikille esittelijöille – kuten teillekin – pari minuuttia sen jälkeen, kun komissio oli hyväksynyt sen. Kehotan teitä kuitenkin arvioimaan edistymistä keskustelemalla siitä kanssani säännöllisin väliajoin, kuten teimme usein viime vuonnakin. Bulgariasta ja Romaniasta olen kanssanne samaa mieltä. Toisen maan ei pidä joutua odottamaan toista maata, ja siitä olemme antaneet takeetkin, mutta tällä hetkellä ei ole tarpeen eikä syytä harkita maiden erottamista toisistaan tämän liittymisprosessin yhteydessä. 
Puhemies.
   Kiitän komission jäsentä näistä kertomuksista ja kaikkia kollegoja, jotka osallistuivat tänään keskusteluun. 
Asian käsittely on päättynyt.
Berthu (NI ),
    Komission kertomukseen ehdokasmaiden edistymisestä liittymisvalmisteluissa on koottu vaikuttava "varoituksien" luettelo, joka antaa näille maille epäilemättä esimakua Euroopan kurinpitovallasta. Tämä oli kuitenkin odotettavissa, koska emme valinneet järkevintä liittymismenetelmää, jota suosittelimme jo vuonna� 1992 ja jossa on kysymys laajan poliittisen liittovaltion luomisesta. Itä-Euroopan maat olisivat sitten voineet osallistua kunkin yhteisön politiikan harjoittamiseen asteittain etujensa tai kykyjensä mukaisesti. 
Neuvosto päätyi komission ehdotuksesta yksivaiheiseen liittymismalliin, joka johtaa epäsuorasti kohti supervaltiota. Saamme nyt kärsiä seurauksista, koska malli ei ole teknisesti eikä poliittisesti käyttökelpoinen. 
On myös huomiota herättävää, että maa, jota arvostellaan eniten ja usein toisarvoisista syistä, on Puola, joka on itse asiassa hallitustenvälisen konferenssin vapain ja taistelunhaluisin maa. 
Kyproksen osalta todettakoon, että komissio on ryhtynyt kyseenalaistamaan Turkin miehitysvaltaa, eikä hetkeäkään liian aikaisin. Meidän on vaadittava Turkkia vetäytymään välittömästi. 
Souchet (NI ),
   – Pahoittelen sitä, että lehdistölle annettiin toissapäivänä yksityiskohtaisia tietoja kertomuksesta, jonka esittelitte jäsenille tänä iltapäivänä. Tällainen järjestys ei vastaa mielestäni toimielimien demokraattisia toimintaperiaatteita. Sanoitte, että tätä hallitsematonta suuntausta on vaikea valvoa, ja se huolestuttaa minua. Totean myös, että liittymisvalmisteluja koskevassa kertomuksessa Turkkia kohdellaan kuten muitakin ehdokkaita, joita on kymmenen plus kaksi. Toisin kuin sanoitte, tämä tuntuisi ennakoivan päätöstä, joka neuvoston on tarkoitus tehdä tästä asiasta vuoden� 2004 loppuun mennessä. Huomautan lopuksi, että ennen kuin kymmenen maata ovat liittyneet Euroopan unioniin, niitä uhkaillaan jo vakavasti turvatakuilla ja komission moitteilla. Komissio toimii jakomielisesti, koska se pelästyttelee järjestelmällisesti ehdokasmaita ja yrittää saada niitä samalla uskomaan itseensä. Onko ehdokasmaita todella koeteltava tällä tavalla? Paljastaako tämä komission kiusallinen toimintatapa perustavan menettelyllisen virheen, jonka vuoksi kunkin maan erityispiirteitä ei ole voitu huomioida asianmukaisella tavalla laajentumisprosessin yhteydessä ja joka uhkaa aiheuttaa kauaskantoisia seurauksia? 

Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat hallitustenvälisen konferenssin edistymisestä. 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on ilo esitellä parlamentille Euroopan unionin perussopimusuudistuksen edistymistä koskeva kertomus.
Puheenjohtajavaltio Italia uskoo vahvasti, että Euroopan parlamentin tuki on ehdoton edellytys edessämme olevien lukuisten ongelmien ratkaisemiselle ja poliittisen yhteisymmärryksen saavuttamiselle joulukuuhun mennessä. Tämän vuoksi olemme Italian perinteisen kannan mukaisesti pyrkineet maksimoimaan Euroopan parlamentin osallistumisen hallitustenvälisessä konferenssissa.
Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta oli innovaatio, joka käynnisti nyt meneillään olevan perussopimusuudistuksen. Valmistelukunnan laatima sopimusehdotus on tulos, jonka taustalla on muutakin kuin hallitustenvälisiä neuvotteluja. Se on todellakin muodostunut rakentavan myötävaikuttamisen sekä Euroopan tulevaisuutta koskevan jäsentyneen, maailmanlaajuisen, julkisen ja avoimen keskustelun pohjalta. Ensimmäistä kertaa Euroopan yhdentymisen historiassa myös kansalliset parlamentit ja kansalaisyhteiskunnan edustajat ovat osallistuneet aktiivisesti prosessiin. Tämän vuoksi hallitustenvälisen konferenssin työllä ei saada mitätöidä tai vesittää saavutettujen tulosten poliittista arvoa. HVK on omalta osaltaan vastuussa niiden perussopimuksen osien parantamisesta ja täydentämisestä, joista ei ole vielä päästy täysin yhteisymmärrykseen. Mitä tahansa muuta ratkaisua pidettäisiin yrityksenä vähentää Eurooppa-valmistelukunnan käyttöönottaman demokraattisen ja avoimen toimintatavan arvoa. Jos näin käy, kyseessä on taka-askel, jota kansalaistemme on vaikea ymmärtää tai perustella.
Puheenjohtajavaltio Italia toimii tähän käsityksen pohjalta pyrkiessään kohti tärkeintä tavoitettaan eli kokonaisvaltaisen poliittisen yhteisymmärryksen saavuttamista perustuslain sanamuodosta joulukuuhun mennessä. Tämä mahdollistaisi tulevan perustuslakisopimuksen – eli Euroopan perustuslain, kuten puheenjohtaja Giscard� d'Estaing on sitä nimittänyt – allekirjoittamisen aikavälillä, joka kestää kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisestä 1.� toukokuuta� 2004 Euroopan parlamentin vaaleihin saakka. Perustuslakia koskevan keskustelun pitkittäminen tämän määräajan yli aiheuttaisi kaksi vakavaa ongelmaa, jotka liittyvät legitimiteettiin ja avoimuuteen. Tällöin menetettäisiin valmistelukunnan keskeiset saavutukset, ja toisaalta Euroopan kansalaiset joutuisivat äänestämään Euroopan parlamentin vaaleissa tietämättä lainkaan, millaiseksi unionin perustuslaki lopulta muotoutuu.
Puheenjohtajavaltio Italia ei todellakaan aio alistua neuvottelemaan vesitetystä sopuratkaisusta, joka merkitsisi valmistelukunnan ehdotusten hylkäämistä vain, jotta pääsisimme yhteisymmärrykseen kiistanalaisista kysymyksistä. Tavoitteenamme on saavuttaa korkealaatuinen tulos, joka on Euroopan kansalaisten odotusten mukainen ja jonka avulla pystytään takaamaan unionin toiminnan tehokkuus ja demokraattisuus pitkällä aikavälillä. Euroopan unionin perustuslain laatiminen ei ole haaste vain tietyille maille tai puheenjohtajavaltio Italialle, jolla on kunnia ohjata neuvosto tämän erityisen vaiheen läpi, vaan haaste koskee meitä kaikkia. Olemme sen velkaa kansalaisillemme. Jos emme kykene vastaamaan tähän haasteeseen, yhdistynyt Eurooppakin jää haaveeksi. Samalla jää saavuttamatta myös Euroopan unionin asema vakautta ja vaurautta edistävänä voimana maailmassa. Epäonnistuminen olisi tappio meille kaikille.
HVK aloitti varsinaisen työskentelynsä 4.� lokakuuta pidettyjen avajaisjuhlallisuuksien jälkeen. Selvästi hankalimmat ongelmat liittyivät toimielimiin, kuten oli odotettavissa. Keskeiset kysymykset koskivat komission kokoonpanoa, Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan valintamenettelyä ja toimivaltuuksia, ulkoasiainministerin asemaa sekä määräenemmistöjen laskentatapaa. Näitä kysymyksiä tarkasteltiin HVK:n kokouksissa lokakuun alkupuoliskolla. Lokakuun 27.� päivä pidetyssä ministerikokouksessa keskustelu ulotettiin asioihin, joita ei ollut käsitelty aiemmissa kokouksissa tai joita oli käsitelty ainoastaan ohimennen. Tässä kokouksessa keskityttiin erityisesti neuvoston kokoonpanojen puheenjohtajuuteen, määräenemmistöpäätöksen soveltamisalan laajentamiseen sekä muihin kuin toimielimiä koskeviin asioihin, etenkin taloutta ja varainhoitoa koskeviin määräyksiin.
Keskustelussa kävi ilmi, että jäsenvaltioiden kannat eroavat toisistaan mutta että perustuslakiehdotuksessa esitetyt, valmistelukunnan hyväksymät ehdotukset ovat pohjimmiltaan tasapainoisia. Lisäksi todettiin, että keskustelun aloittaminen uudelleen tietyistä sopimusehdotuksen näkökohdista johtaisi vain vastakkaisten kantojen toistamiseen eikä uuden yhteisymmärryksen muodostumiseen.
Kokouksen lopputuloksesta voidaan tehdä seuraavat päätelmät. Ensinnäkin neuvoston kokoonpanojen tulevaan puheenjohtajuuteen liittyvät näkemykset ovat vähitellen lähentymässä toisiaan, vaikka asiaa onkin arvioitava vielä siinä vaiheessa, kun esitetään kattava ehdotus kaikista toimielinrakenteista tulevassa, laajentuneessa Euroopan unionissa. Jäsenvaltioiden huomattava enemmistö vastustaa lakiasäätävän neuvoston perustamista. Puheenjohtajavaltio Italia on pannut asianmukaisesti merkille tämän vastustuksen mutta tekee kuitenkin kaiken voitavansa, jotta lakiasäätävä neuvosto säilytettäisiin sopimuksessa – ainakin vaihtoehtona tulevaisuutta varten ja näin ollen mahdollisuutena kehittää neuvoston rakennetta.
Toiseksi: kokouksessa vahvistettiin, että jäsenvaltiot ovat edelleen eri mieltä määräenemmistöpäätöksen soveltamisalan laajuudesta. Puheenjohtajavaltio pyrkii arvioimaan tältä pohjalta, mitä välineitä se tarvitsee saadakseen aikaan yhteisymmärryksen etenkin arkaluonteisissa, ratkaisevissa kysymyksissä esimerkiksi verotuksen, omien varojen käytön sekä rikosoikeutta koskevan yhteistyön ja poliisiyhteistyön aloilla. Valmistelukunnan ehdotus on joka tapauksessa tasapainoisen ja kunnianhimoisen sopimuksen pääasiallinen perusta.
Kolmanneksi: jäsenvaltiot nostivat esiin paljon muita kuin toimielimiin liittyviä kysymyksiä, joiden määrä oli ilmeisen kohtuuton ja selvästi ristiriidassa sen aikataulun kanssa, joka HVK:lle laadittiin Thessalonikissa ja jonka valtioiden ja hallitusten päämiehet vahvistivat Brysselissä. Tästä syystä puheenjohtajavaltio aikoo arvioida mainittuja kysymyksiä valikoidusti ja määritellä alat, joilla muodostumassa oleva yhteisymmärrys näyttää poikkeavan valmistelukunnan ehdotuksesta, sekä ne alat, jotka edellyttävät teknistä ja toimituksellista selvennystä. Tämän jälkeen on jäsenvaltioiden asiana päättää, esittävätkö ne vaateita tietyistä yksittäisistä kohdista ja saattavatko ne vaateensa valtioiden ja hallitusten päämiesten tietoon.
Valmistelukunnan ehdotuksen ja ulkoministerien työn pohjalta puheenjohtajavaltio laatii kattavan ehdotuksen, jossa keskitytään toimielinpakettiin ja puolustuskysymykseen. Ehdotuksessa pyritään tarkastelemaan sekä unioniin liittyvien valtioiden että ehdokasmaiden vaatimuksia. Valmistelukunnan ehdotus on kuitenkin edelleen tämän ehdotuksen lähtökohtana, ja siinä pyritään esittämään sopuratkaisuja, jotka ovat vähintään yhtä kunnianhimoisia ja tarkoituksenmukaisia kuin valmistelukunnan esittämät ehdotukset. Olemme valmiita harkitsemaan mahdollisia muutoksia mutta vastustamme yhä päättäväisesti heikennyksiä ja perääntymistä.
Euroopan perustuslain tulevaisuus riippuu mitä todennäköisimmin näiden neuvottelujen tuloksista. Kun otetaan huomioon nämä korkeat panokset, kaikkien osapuolten olisikin omaksuttava joustava lähestymistapa valettaessa perustaa 2000-luvun Euroopan unionille. Meidän on hylättävä nurkkakuntaiset huolemme sekä ajatusmallimme, joka perustuu vastapalveluksiin – siihen, että joka ikisestä myönnytyksestä olisi saatava yhtä suuri hyvitys. Tällainen ajatusmalli on – tai pikemminkin olisi ristiriidassa Euroopan yhdentymisen käsitteen kanssa, ja järjestelmällisesti sovellettuna se saattaisi horjuttaa unionin perustaa. Vaikka oikeudenmukaisuus onkin kaikkien perustuslakisopimusten edellytyksenä, kukaan ei saa pysäyttää nykyistä yhdentymisprosessia. Kaikkien, jotka päättävät vastustaa tätä prosessia, on varauduttava siihen, että he joutuvat historian, eurooppalaisten kumppaniensa ja ennen kaikkea kansalaistensa tuomitsemiksi. Uuden perustuslain hyväksyminen on joko voitto kaikille tai tappio koko unionille. Kansallisten ja eurooppalaisten etujen välillä ei voi olla oleellista ristiriitaa.
Barnier,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, hyvät parlamentin jäsenet, tämän keskustelun aiheena on hallitustenvälisen konferenssin edistyminen – pääpaino on sanalla "edistyminen" – mutta minun on sanottava varsin suoraan, että komissio on huolissaan. Esitin 24.� syyskuuta� 2003 parlamentille toiveeni siitä, että konferenssissa saataisiin aikaan edistystä ja että siellä onnistuttaisiin tarkistamaan ja parantamaan tiettyjä kohtia ja selventämään toisia sekä arvioimaan perustuslakiehdotusta, jonka parissa me kaikki olemme valmistelukunnan yhteydessä työskennelleet – mielestäni vieläpä hyvin.
Haluan kertoa teille, että arviointiprosessi edistyy neuvostossa Jean-Claude Piris'n johdolla ja että myös parlamentin ja komission oikeudelliset yksiköt osallistuvat prosessiin.
Poliittiselta kannalta tarkasteltuna on kuitenkin todettava suoraan, ettei hallitustenvälisessä konferenssissa ole tähän mennessä saavutettu minkäänlaista edistymistä. Päinvastoin: tällä hetkellä oma vaikutelmani, ystäväni ja kollegani Vitorinon vaikutelma sekä epäilemättä myös omien edustajienne Hänschin ja Mendez� de� Vigon vaikutelma on se, että hallitustenvälinen konferenssi saattaa johtaa taantumiseen.
Hyvät parlamentin jäsenet, meidän on tästedes torjuttava tekosyyt, joita jotkin maat jo suunnittelevat. Toteutetussa menetelmässä ei ole mitään kyseenalaista: kansallisille hallituksille oli annettava aikaa keskustella valmistelukunnan tuloksista yhdessä. Tämän jälkeen niiden on aika tehdä päätöksiä.
Ei ole mitään aihetta syyttää puheenjohtajavaltio Italiaa. Voin todistaa, että se on pyrkinyt väsymättömästi ja lakkaamatta saamaan aikaan keskustelua ja rohkaissut osapuolia lähentymään toisiaan. Puheenjohtajavaltio on johdonmukaisesti ja päättäväisesti ottanut valmistelukunnan tuloksen lähtökohdakseen. Neuvoston jäsen Antonione mainitsi juuri lakiasäätävän neuvoston, jonka kohdalla olemme havainneet yleistä periksi antamista. Tässä asiassa olette kaikki, kuten minäkin, kuulleet todisteita siitä, mitä totesin puheenjohtajavaltio Italiasta: puheenjohtajavaltio haluaa säilyttää valmistelukunnan tuloksen, parantaa sitä ja estää ehdotuksen hajoamisen, sikäli kuin se on inhimillisesti ottaen mahdollista. Haluankin osoittaa kunnioitukseni erityisesti ministerineuvoston puheenjohtajalle Frattinille sekä neuvoston sitoumuksellisille toimille.
Valmistelukunnan työssä ei ole mitään kyseenalaista. Kuten tiedämme, sen tulokset ovat olleet paitsi hyödyllisiä myös täysin käyttökelpoisia. Valmistelukunta on suoriutunut toimeksiannostaan ja mennyt jopa vielä pidemmälle toimittamalla hallitusten päämiehille eheän ja johdonmukaisen tekstin.
Lopuksi totean, ettei myöskään komission ja parlamentin rooleissa ole mitään kyseenalaista. Olemme työskennelleet yhdessä niin parhaillaan käynnissä olevassa hallitustenvälisessä konferenssissa kuin työnsä päättäneessä valmistelukunnassakin ja hyvin usein – useimmiten – olemme saavuttaneet yhteisymmärryksen. Joka tapauksessa välillämme on käyty aina aitoa vuoropuhelua.
Kyseenalaista hallitustenvälisen konferenssin tämänhetkisessä pysähdystilassa on suoraan sanoen se, että tietyt hallitukset haluavat toimia aivan kuin koko puolitoista vuotta työskennellyttä valmistelukuntaa ei olisi ollut olemassakaan. Nämä hallitukset haluavat avata uudelleen kaikki Pandoran lippaat yhden toisensa jälkeen, ja ne kieltäytyvät nyt hyväksymästä asioita, joita ne usein itsekin kannattivat valmistelukunnassa. Tällaisia asioita ovat esimerkiksi talouden hallinto ja Euroopan parlamentin asema talousarviomenettelyssä. Ajaudumme umpikujaan, mikäli tällainen lähestymistapa jatkuu. Annan tästä kaksi esimerkkiä.
Ensimmäinen esimerkki liittyy määräenemmistöpäätökseen. Kaikki kortit ovat nyt pöydällä ja kaikki kannat tiedossa. Me kaikki tiedämme, että mikäli yksimielisyyttä koskeva vaatimus säilytetään, yhteistyömme on epäilemättä tuomittu epäonnistumaan. Tähän tilanteeseen on olemassa vain yksi ratkaisu, kun otetaan huomioon, että meitä on neuvottelupöydän ympärillä niin monta; pian meitä on 25 ja jossain vaiheessa 30. Tämä ratkaisu on siirtyminen määräenemmistöpäätöksiin useimmissa asioista. Meidän on tehtävä päätökset tässä ja nyt, emmekä saa missään nimessä tehdä tyhjäksi sitä huomattavaa edistystä, joka valmistelukunnan tekstin ansiosta saavutettiin. Toisena esimerkkinä on yhteisten politiikkojen pitäminen ajan tasalla perustuslain kolmannen osan avulla. On käsittämätöntä, että meidän pitäisi kyetä laatimaan muutaman viikon pituisessa hallitustenvälisessä konferenssissa täydellinen, lopullinen teksti, jota ei tarvitsisi muuttaa enää koskaan. Koska ajat muuttuvat ja yhteiskunta muuttuu niin Euroopassa kuin muuallakin maailmassa, on tärkeää pystyä mukauttamaan nämä politiikat muuttuvan unionin ja muuttuvan yhteiskunnan tarpeisiin. Siksi on tärkeää saada aikaan aiempaa joustavampi menetelmä kolmannen osan tarkistamista varten – ainakin joidenkin alojen osalta.
Hyvät parlamentin jäsenet, tässä yhteydessä haluan toistaa komission puolesta, että hallitustenvälisestä konferenssista voi muodostua lyhyt ja ratkaiseva vain, jos hallitukset ottavat huomioon valmistelukunnan laatiman perustuslain yleisen tasapainoisuuden. Muilta osin odotamme, että kansalliset hallitukset kantavat vastuunsa ja ratkaisevat viipymättä – kuten totesitte, arvoisa ministeri – muutaman kysymyksen, joista on keskusteltu jo pitkään, sekä tuovat perustuslakiin joustavuutta ja suojamekanismeja, joiden ansiosta sitä voidaan mukauttaa aikojen muuttuessa. Olemme saavuttaneet vaiheen, jossa kaikki kortit ovat pöydällä. Meidän on nyt käytävä keskusteluja ja tehtävä kansallisista kannoista poikkeava päätös. Komissio on valmis tähän niillä ehdoilla, jotka hahmottelin kuukausi sitten: se on valmis parantamaan perustuslakiehdotuksen tiettyjä kohtia vaarantamatta kuitenkaan sen yleistä tasapainoa, selkeyttämään kaikkia määräyksiä väärinkäsitysten ja epäselvyyksien välttämiseksi sopimuksen ratifiointivaiheessa sekä tekemään niin sanotun lainopillisen hienosäädön, jonka valmistelukunta antoi komission tehtäväksi.
Hyvät parlamentin jäsenet, hallitustenväliseen konferenssiin perustuvan menetelmän uskottavuus on mielestäni nyt viimeistä kertaa vaakalaudalla. Sanon näin, sillä olen osallistunut Amsterdamin jälkeen jo kolmeen hallitustenväliseen konferenssiin. Joka vuosi menetelmä osoittautuu unionin kehityksen edistämisen kannalta kelvottomammaksi. Maastrichtin konferenssissa ilmaistiin yhteinen tavoite. Amsterdamin konferenssin tulos oli hyödyllinen mutta puutteellinen. Nizzan konferenssissa pystyttiin työläiden neuvottelujen jälkeen tekemään lopulta monimutkainen väliaikainen sopuratkaisu Amsterdamissa ratkaisematta jääneistä kysymyksistä. Nyt olemme puolestamme tilanteessa, jossa hallitustenvälinen konferenssi uhkaa ajautua umpikujaan huolimatta siitä, että valmistelukunta on tehnyt suurenmoista ja loistavaa työtä.
Hyvät parlamentin jäsenet, kun perustuslakiehdotus hyväksyttiin, jotkut puhuivat korkealentoisesti ilmiöstä, jota he kutsuivat "valmistelukunnan hengeksi". Niille – myös monille teistä – jotka osallistuivat valmistelukuntaan ja ovat osallistumisestaan edelleen ylpeitä, työskentelyhenki oli todellisuudessa yksinkertaisesti eurooppalainen eikä niinkään kansainvälinen. Tässä vaiheessa toivon ainoastaan, että osa tästä eurooppalaisesta hengestä tulisi esiin taas hallitustenvälisen konferenssin työssä. Puhuessaan kukistetuista ihmisistä Cicero lausui sanat . Tämä tarkoittaa kirjaimellisesti: "he toimivat viisaasti mutta liian myöhään". Jos vihdoin yhdistyneen Euroopan hallitukset toimivat viisaasti vasta tämän hallitustenvälisen konferenssin päätyttyä, siitä ei ole tai ei olisi kerrassaan mitään hyötyä.
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni on hyvin vertauskuvallista, että laajentumista eli mantereen poliittista yhdistymistä koskeneen keskustelun jälkeen meidän on nyt käytävä tätä keskustelua mantereen poliittisesta uudelleenjärjestelystä, jonka on tarkoitus päättyä Euroopan perustuslain hyväksymiseen. Uskon, että nämä kaksi asiaa kuuluvat yhteen, ja kuten puheenjohtajavaltio Italia on perustellusti todennut, näin on myös oltava, jotta voimme suunnata kohti vuoden� 2004 vaaleja Euroopan perustuslain pohjalta.
Arvoisa puhemies, totesin taannoin, että hallitustenvälisessä konferenssissa tähän mennessä käydyt keskustelut ovat mielestäni aiheuttaneet turhautuneisuutta. Klaus Hänschin tapaan selitin tämän sillä, että HVK:n keskustelut ovat olleet valmistelukunnassa käymiemme keskustelujen toisintoja. Mitään uutta ei ole tuotu esiin, ja kuten komission jäsen Barnier on jo perustellusti todennut, kaikki saavutukset ovat merkinneet taantumaa aiempiin tuloksiin nähden.
Minun on kuitenkin todettava, että meidän on syytä olla myös tyytyväisiä, sillä loppujen lopuksihan nykytilanne osoittaa valmistelukunnan tehneen hyvää työtä. Mikäli hallitukset esittävät meille uudelleen samat asiat, jotka ne esittivät valmistelukunnassa, se tarkoittaa, että tuolloin kannattamastamme ratkaisusta ollaan oltu erittäin yksimielisiä.
Haluan käsitellä seuraavaksi kysymystä, joka oli viimeisimmän ministeritasolla pidetyn kokouksen aiheena ja joka on aiheuttanut parlamentin edustajille paljon huolta. Tarkoitan Ecofin-ministerineuvoston päätöstä esittää joukko ehdotuksia, jotka merkitsivät loppujen lopuksi sen sopuratkaisun mitätöimistä kokonaan, jonka valmistelukunta teki unionin varainhoitoa koskevasta perustuslain VII� osastosta. Tätä sopuratkaisua pohdittiin pitkään, ja työhön osallistui neljä työryhmää, joita johtivat Giuliano Amato, Klaus Hänsch, Henning Christophersen ja Íñigo Méndez� de� Vigo. Sopuratkaisu perustui kolmeen perustavoitteeseen, jotka ovat viitoittaneet tämän parlamentin tietä viimeisten kymmenen vuoden ajan: demokratian lisäämiseen, tehokkuuden lisäämiseen ja avoimuuden lisäämiseen.
Kyseisen sopuratkaisun taustalla oli kaksi muutakin ajatusta. Ensimmäinen niistä oli se, että hallituksilla on oltava viimeinen sana tulojen kohdalla, sillä unionin kansalaisethan ovat loppujen lopuksi tulojen lähteenä. Toisen ajatuksen mukaan Euroopan parlamentilla pitäisi puolestaan olla viimeinen sana menojen kohdalla, sillä parlamentti edustaa nimenomaisia unionin kansalaisia.
Näin ollen ehdotimme mainittujen neljän työryhmän työn pohjalta kolmeen pilariin perustuvaa sopuratkaisua. Ensimmäinen pilari liittyy omiin varoihin, joista hallitukset päättävät ja joiden hyväksymisestä kansalliset parlamentit vastaavat. Toinen pilari koostuu rahoitusnäkymistä: toimielinten välinen sopimus sisällytetään perustuslakiin, ja vuodesta� 2006 lähtien rahoitusnäkymät hyväksytään neuvoston määräenemmistöpäätöksellä ja hyväksytetään vielä Euroopan parlamentissa. Kolmannen pilarin muodostaa talousarvio: parlamentilla on viimeinen sana menoja koskevassa luvussa, ja mielestämme aina omituiselta vaikuttanut erottelu pakollisten ja ei-pakollisten menojen välillä on poistettu. Parlamentin hyväksyntään liittyy kuitenkin viivytyksiä ja esteitä, sillä voidakseen sanoa viimeisen sanan parlamentin on saatava hyväksynnälleen kolmen viidesosan enemmistö.
Arvoisa puhemies, tällä kaikella siis tarkoitan, että kyse on kolmeen pilariin perustuvasta sopimuksesta. Kuten kollegani hyvin tietävät, Euroopan parlamentti luonnollisesti katsoo, että kansallisten parlamenttien suorittama omien varojen ratifiointi kuuluu menneisyyteen ja että monivuotisen rahoituskehyksen laatimisessa olisi sovellettava tavanomaista lainsäädäntömenettelyä. Olemmekin antaneet periksi sopuratkaisun aikaansaamiseksi, sillä mielestämme on järkevää noudattaa periaatetta, jonka mukaan hallitukset päättävät tuloista ja parlamentti menoista.
Haluan tehdä täysin selväksi, että Euroopan parlamentti on antanut periksi sopuratkaisun aikaansaamiseksi. Minusta on siksi järjetöntä, että nyt pitäisi kyseenalaistaa tämä sopuratkaisu, joka on perustuslakiehdotuksen keskeisiä osatekijöitä, ja että nyt pitäisi pyrkiä horjuttamaan jotakin näistä kolmesta pilarista. Vaatimukset ovat saavuttaneet mittasuhteet, joita on parlamentin poliittisesta näkökulmasta tarkasteltuna täysin mahdotonta hyväksyä. Haluan tehdä tämän hyvin selväksi. Tämä on meille punainen vaate. Totesimme tämän edellisessä hallitustenvälisen konferenssin kokouksessa, ja myös puheenjohtajavaltio Italia on hyväksynyt ajatuksen. Arvoisa puhemies, tätä puhetta valmistellessani sain lisäksi ANSA-tietotoimistolta viestin, jossa Ecofin-neuvoston puheenjohtaja Tremonti toteaa italiaksi seuraavaa: [Mielestämme on välttämätöntä, että valmistelukunnan laatima teksti hyväksytään sellaisenaan]. Ottakaamme vaari puheenjohtaja Tremontin viestistä ja säilyttäkäämme sopuratkaisu, joka varainhoidon osalta on saavutettu.
Napolitano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen kuunnellut tarkkaavaisesti neuvoston puheenjohtajan lausuntoja, joissa hän on hahmotellut yleisiä lähestymistapoja, joita katson voivani kannattaa. Haluan keskittyä puheenvuorossani kuitenkin tiettyihin käytännön kysymyksiin – en vähiten siksi, että neuvoston jäsen Antonione pyysi tukea Euroopan parlamentilta. Saadakseen tukea, jota olemme varsin halukkaita antamaan, hänen on kuitenkin osallistuttava Euroopan parlamentin asemasta käytävään keskusteluun.
Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta piti 21.� lokakuuta kokouksen, johon Italian ulkoministeri osallistui neuvoston puheenjohtajan edustajana. Haluan jälleen kerran kiinnittää niin neuvoston jäsenen Antonionen kuin parlamentinkin huomion kahteen seikkaan. Olemme ensinnäkin vakaasti sitä mieltä, että meidän on säilytettävä viittaus lakiasäätävään neuvostoon, johon keskittyvät Euroopan parlamentin lainsäädännölliset tehtävät neuvostossa. Tämä on tärkeä kysymys ja perustuslakiehdotuksen suuri innovaatio. Nyt neuvoston jäsen Antonione kertoo panneensa merkille, että enemmistö vastustaa lakiasäätävää neuvostoa. Haluan ilmaista jälleen tällaista lähestymistapaa koskevat epäilykseni: päätöksiä ei voida tehdä pelkästään tarkastelemalla kannattajien ja vastustajien määrää. Joskus minusta tuntuu jopa siltä, että yhtälöön on laskettu mukaan 28� hallituksen mielipiteet, vaikka vain 25:llä niistä on oikeus ilmaista mielipiteensä kolmen ollessa pelkkiä tarkkailijoita. Valmistelukunnassa tehtiin analyyseja, vaihdettiin mielipiteitä, etsittiin ratkaisuja, keskusteltiin kunkin ratkaisun hyvistä ja huonoista puolista sekä tehtiin lopulta sopuratkaisu. Emme voi hyväksyä sitä, ettei hallitustenvälisen konferenssin pidä tehdä muuta kuin laskea yhteen myönteisten ja kielteisten näkemysten määrät. Neuvoston jäsen Antonione on antanut sitoumuksensa kysymyksen jättämisestä avoimeksi, mitä pidän merkittävänä seikkana. En tiedä tarkkaan, millaiseksi lopputulos tältä osin muodostuu, mutta vaadimme painokkaasti, ettei kyseistä kohtaa poisteta.
Toinen huomioni liittyy perussopimusten tarkistamismenettelyyn. Neuvoston jäsen Antonione ei maininnut tätä kysymystä tänään, mutta ministeri Frattini lupasi valiokunnallemme ottaa selkoa Italian mahdollisuuksista laatia ehdotus, jossa mentäisiin pidemmälle kuin tekstissä, jota ei hyväksytty valmistelukunnassa ja joka ei näin ollen sido ketään. Olemme vaarassa joutua järjettömään tilanteeseen, jossa päädymme takaisin lähtöruutuun sellaisissa kysymyksissä, joista valmistelukunnassa on jo tehty sopuratkaisu, ja jossa emme kykene edes keskustelemaan kysymyksistä, jotka ovat jääneet valmistelukunnassa ratkaisematta, kuten nimenomaan tarkistamismenettelystä. En tiedä, aikooko puheenjohtajavaltio Italia sisällyttää tämän kysymyksen kattavaan ehdotukseen, joka on tarkoitus esittää marraskuun kolmannella viikolla, mutta toistan, että olemme vahvasti sitoutuneet taistelemaan sen sisällyttämisen puolesta.
Lopuksi totean, ettei neuvoston jäsen Antonione maininnut jäsen Méndez� de� Vigon esiin tuomaa asiaa, nimittäin sitä, ettemme voi hyväksyä, että ministerineuvoston alakohtaiset kokoonpanot esittävät tarkistuksia valmistelukunnan laatimaan tekstiin.
Duff (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, minäkin olen erittäin huolissani talous- ja valtiovarainministerien neuvoston toiminnasta. Eilen yksi neuvoston johtavista jäsenistä, Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri, vastusti valmistelukunnan ehdotuksia sillä perusteella, että niiden seurauksena uhkaa muodostua liittovaltio, jonka finanssipolitiikka on keskitettyä. Tämä törkeä ja perätön syytös osoittaa valitettavaa ennakkoasennetta valmistelukunnan työtä kohtaan.
Lisäksi Ecofin-neuvosto yrittää kaataa rahoitusjärjestelmäpaketin. Neuvoston taantumuksellisten ehdotusten taustalla näyttää olevan halu siirtyä rahoitusnäkymien kohdalla määräenemmistöpäätöksistä pysyvään yksimielisyyteen sekä poistaa parlamentin oikeus puoltavaan lausuntoon. Neuvostossa halutaan siirtyä yleisestä oikeudesta neuvoston oikeuteen ja viedä parlamentilta sille kuuluva viimeinen sana talousarviomenettelyssä. Tämä johtaisi väistämättä talousarvion kokonaismenojen kasvuun. Ellei unioni pysty äänestämään kumoon hankalia ja joskus myös ahneita jäsenvaltioiden pyrkimyksiä, sen on pakko alistua pitkällisiin ja julkisiin kiistoihin, jotka johtavat kalliisiin myönnytyksiin.
Valtiovarainministerit pyrkivät käytännöllisesti katsoen heikentämään parlamentin asemaa budjettivallan käyttäjänä. He ovat asettamassa valtiovarainministerien yksinvallan parlamentaarisen demokratian edelle. Budjettivalta kuuluu ydintoimintoihin, ja se on keskeisin ja vanhin parlamentille kuuluva toimivalta kaikissa jäsenvaltioissamme. Mikäli Ecofin-neuvoston ehdotukset hyväksytään HVK:ssa, parlamentistamme jää jäljelle pelkkä irvikuva. Näin itsevaltius vie voiton demokratiasta.
Kaufmann (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, entisenä valmistelukunnan jäsenenä minun on todettava olevani äärimmäisen hämmästynyt siitä, mitä hallitustenvälisessä konferenssissa parhaillaan tapahtuu. Tarvitsee vain tarkastella puheenjohtajavaltion huomautusta asiakirjassa� 37. Huomautuksen sisältö on mielestäni uskomaton. Pelkästään valmistelukunnan laatimaan tekstiin vaadittujen tarkistusten luettelo on 20� sivun pituinen. Tarkastellessani luetteloa en voi olla saamatta sitä vaikutelmaa, etteivät jotkin hallitukset ole selvästikään ottaneet valmistelukuntaa vakavasti. Mikä muu selittäisi sen, että samat hallitukset, jotka tukivat valmistelukunnan yksimielisyyttä, vaativat nyt tällaista määrää tarkistuksia? Minun on valitettavasti todettava, että julkisessa tiedotuksessa rajoitutaan pääasiassa kiistanalaisiin toimielinkysymyksiin – komission jäsenten määrään ja neuvoston määräenemmistöön. Nämä ovat epäilemättä tärkeitä asioita, eikä niissä saa mielestäni palata Nizzan päätöksiin.
Lisäksi haluan todeta selkein sanoin odottavani, että hallitustenvälisessä konferenssissa vastustetaan valmistelukunnan tapaan kaikkia pyrkimyksiä sisällyttää perustuslakisopimukseen maininta Jumalasta. Perusoikeuskirjan 10� artiklassa taataan jokaiselle täydellinen uskonnonvapaus. Tämä onkin oikein ja tarkoituksenmukaista: emme saa missään tapauksessa sallia, että Euroopan unionin kansalaiset jaetaan perustuslain perusteella uskonnollisiin ja epäuskonnollisiin.
Emme voi hyväksyä myöskään mitään parlamentin oikeuksien rajoituksia, etenkin kun otetaan huomioon parlamentin asema budjettivallan käyttäjänä. Mielestäni ne, jotka haluavat heiluttaa tässä asiassa kirvestä, osoittavat tietynlaista etääntymistä demokraattisesta Euroopasta.
Valmistelukunnassa yritin edistää EU:n sosiaalisuutta, sillä juuri sitä kansalaiset perustellusti odottavat. Juuri tässä asiassa EU:lla on nähdäkseni vielä paljon parantamisen varaa. Joudun kuuntelemaan hämmästyneenä, kun oman maani merkittävät poliitikot väittävät valmistelukunnan ehdotusta sääntelyn kannalta vaaralliseksi tai kun Saksan keskuspankin edustajat ilmoittavat, että sosiaalisten tavoitteiden ylivalta valmistelukunnan ehdotuksessa uhkaa EU:n taloudellista rakennetta.
Olen miettinyt, hallitustenvälisessä konferenssissa itse asiassa tehdään tällä alalla. Torjutaanko edellä mainitun kaltaiset hyökkäykset ehdotuksen edistyksellisyyttä vastaan? Miten III� osan ja I� osan väliset ristiriidat ratkaistaan? Poliittisesta ja oikeudellisesta näkökulmasta tarkasteltuna III� osan talous- ja rahapoliittiset määräykset on välttämätöntä saattaa yhdenmukaisiksi I� osan perusmääräysten kanssa. Voin vakuuttaa, ettei kukaan ymmärrä eikä varsinkaan hyväksy tilannetta, jossa perustuslakiin sisältyy kaksi toisistaan poikkeavaa talouspoliittista ajatusmallia: yhtäältä ajatus sosiaalisesta markkinataloudesta, tasapainoisesta talouskasvusta ja täystyöllisyydestä sekä toisaalta ajatus avoimesta markkinataloudesta, jossa kilpailu on vapaata ja työttömyysaste pysyy korkeana.
Parlamentin on kiinnitettävä huomattavasti nykyistä enemmän huomiota kaikkiin näihin kysymyksiin. Osoitan nämä sanat myös oman maani hallitukselle. Tarkistuksista pidättymisen sijaan sen on pyrittävä varmistamaan, että I� osassa asetetut sosiaaliset tavoitteet koskevat selkeästi ja yksiselitteisesti myös perustuslakisopimuksen III� osaa.

Voggenhuber (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vasta alkuun saatetusta hallitustenvälisestä konferenssista herää mielikuva jalkakäytävällä kulkevaan ihmisjoukkoon heitetystä setelinipusta. Kaikki tönivät toisiaan saadakseen itselleen setelin. Valmistelukunnan ehdotusta käsitellään aivan kuin saaliseläintä, jota ollaan jahtaamassa hengiltä, jotta jokainen saisi oman osansa.
Tässä tilanteessa kysyn, ketkä ovat itse asiassa vastuussa Euroopan perustuslain laatimisesta. Kansalaisetko? Heidän suoraan valitut edustajansa eli parlamentit vaiko kenties ministeriöt ja kansalliset hallitukset? Jonakin päivänä meidän on kerrottava historiankirjoittajille ja Euroopan kansalaisille vastaus tähän kysymykseen. Hallitustenvälinen konferenssin antaman vastauksen mukaan nimenomaan HVK on vastuussa Euroopan perustuslain laatimisesta.
Thessalonikissa väitettiin, ettei Pandoran lipasta avata. Pandoran lipas on nyt avoinna, ja voimme jo nähdä, miten Euroopan vanhat taudit – kansallinen itsekkyys ja yksittäisten toimielinten yksipuolinen vallanhimo – leviävät. Mistä muualta nämä taudit ja näkemämme pahuus tulisivatkaan?
Ensimmäisessä kokouksessaan lakiasäätävä neuvosto poisti vallanjaon ja lainsäädännön julkisuuden – ilman keskustelua. Valtiovarainministerit ovat yksimielisiä: he haluavat vähentää parlamentin oikeuksia, julkisuutta ja komission oikeuksia. He ovat ainoita lainsäätäjiä. Heillä, yksin heillä, on täysi päätösvalta talousarvioasioissa, joita he käsittelevät suljettujen ovien takana. Perustuslakiehdotuksessa suuren edistysaskelen muodostanut määräenemmistöpäätös kyseenalaistetaan monilla aloilla. Kaksinkertainen enemmistö neuvostossa oli yksi valmistelukunnan parhaista periaatteista: laki hyväksytään, jos sitä kannattaa enemmistö jäsenvaltioista ja enemmistö kansalaisista. Tämä periaate on ymmärrettävä ja oikeutettu, mutta sitä ollaan torjumassa, sillä se ei sovi hallitustenvälisen konferenssin valtapeliin. Toinen edistysaskel koski Euratomia. Merkittävä aloite tämän vanhentuneen sopimuksen uudistamiseksi kuitenkin torjuttiin. Euroopan keskuspankki, jonka valmistelukunta sitoi eurooppalaisiin arvoihin ja tavoitteisiin, vapautetaan solidaarisuudesta näitä arvoja kohtaan. Voisin jatkaa listaa edelleen. Hyökkäykset ovat kiivaita, ja niiden tarkoituksena on lisätä hallitusten valtaa sekä vähentää demokratiaa, kansalaisten oikeuksia ja julkista tiedotusta. Meidän on vastattava näihin hyökkäyksiin, sillä Euroopan perustuslaista tulee huono, elleivät parlamentit ryhdy toimiin. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston jäsen Antonione, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, hallitustenvälisestä konferenssista (HVK) saamamme tiedot saavat tilanteen näyttämään riitaiselta ja ongelmalliselta. Tämä ei kuitenkaan tule yllätyksenä yhdellekään epäitsekkäälle ja puolueettomalle tarkkailijalle. Yllättyneitä voivat teeskennellä olevansa ainoastaan ne, jotka kannattavat vääristynyttä ajatusta siitä, että valmistelukunnassa olisi saavutettu yhteisymmärrys. Me kaikki tiedämme, ettei valmistelukunnan työn tuloksia pidettäisi demokraattisen yhteisymmärryksen mukaisina missään, missä demokratian periaatteet tunnetaan ja niitä kunnioitetaan eli missä äänestetään. Tästä olemme nyt saaneet HVK:n luonteen myötä karun osoituksen. Kyseessähän on ainoa perussopimusten mukainen toimielin, jolla on demokraattinen ja laillinen oikeus tehdä päätöksiä. Ne, jotka yrittivät ja yrittävät yhä vähentää HVK:n merkitystä, ovat näin ollen väärillä raiteilla.
Kiitän puheenjohtajavaltiota Italiaa sen sitoumuksellisesta työskentelytavasta. Tässä ja nyt on päivänselvää, ettei mahdollisista epäonnistumisista voida syyttää kyseistä puheenjohtajavaltiota vaan niitä, jotka välttämättä haluavat ajaa asiaansa tallaamalla jalkoihinsa jäsenvaltioiden perustellut oikeudet sekä heikentämällä demokratiaa ja oikeusvaltion periaatteita. Kaikesta tästä haluan mainita esimerkkinä Jacques Chiracin epäonnistuneen avauspuheen, jota seurasi epäsuotuisasti Gerhard Schröderin puheenvuoro, jossa tämä yritti käyttää taloudellisia kiristyskeinoja tukahduttaakseen keskustelut HVK:ssa sekä uhkaili joitakin jäsenvaltioita yhteisön varoilla. Tämä oli huonoin mahdollinen alku konferenssille, sillä se loi keskusteluihin erittäin kielteisen tunnelman, joka on varsin kaukana valmistelukunnan myönteisistä toimista ja hyvästä tahdosta. En tiedä, tunsiko kukaan oloaan uhatuksi, mutta koko asia ansaitsee tulla tuomituksi. Näin ei saa toimia!
Toisaalta Saksan liittokansleri näyttää vähitellen pehmentävän alkuperäisiä ahdasmielisiä käsityksiään. Muutaman päivän takaisella Bratislavan-vierailullaan hän nimittäin antoi ymmärtää, että hän saattaisi olla valmis myöntymään äänekkäisiin vaatimuksiin, joiden mukaan komissioon olisi nimitettävä yksi täysivaltainen jäsen jokaisesta jäsenvaltiosta. Olen tyytyväinen näihin merkkeihin, sillä ne ovat toivon kipinöitä ja lupaavia eleitä. Tämä on oikea suunta. Toivon näiden merkkien osoittautuvan aidoiksi ja laajenevan myös muihin asialistallamme oleviin kysymyksiin, joita ovat toissijaisuusperiaatteen kunnioittaminen, selvät takuut esimerkiksi kansallisten perustuslakien ensisijaisuuden kunnioittamisesta, avoimuus neuvoston lainsäädäntötoimissa, kristillisen perintömme tunnustaminen johdanto-osassa, kiertävän puheenjohtajuuden säilyttäminen tai ainakin tyydyttävän ratkaisun löytäminen kunkin kauden epäasianmukaisesta kestosta aiheutuviin ongelmiin, terminologisen mielikuvituksen tuotteiden – kuten "ulkoasiainministeri" ja "Euroopan perustuslaki" – karsiminen, jousto- tai siirtymäväylälausekkeiden poistaminen tai niiden tiukka säännöstely, jotta perussopimusten tarkistamisjärjestelmää ei voitaisi huijata.
HVK onnistuu sitä paremmin, mitä kauemmas pääsemme kabinettikokoonpanon sanelusta – vaikka kokoonpano nimittäisikin itseään puheenjohtajistoksi. HVK voi epäonnistua ainoastaan siinä tapauksessa, että tiettyjen niin kutsuttujen isokenkäisten joustamattomuus tekee heistä pikkumaisia ja saa heidät kumoamaan tasapainotilat, jotka ovat välttämättömiä pyrittäessä epäitsekkäästi Euroopan yhdentymiseen. Mitä enemmän HVK:ssa kunnioitetaan ja edistetään jäsenvaltioiden tasa-arvoisuuden pyhää perusperiaatetta ja mitä viisaammin ja realistisemmin siinä otetaan huomioon todellinen yleinen mielipide kansallisesta ja eurooppalaisesta identiteetistä, sitä laajemmaksi sen kannatus muodostuu.
Tämä auttaa muistuttamaan Ranskan presidenttiä siitä, että tuloksena hänen diplomatiastaan – Euroopan puheenjohtajuudestaan – oli itse Nizzan sopimus. Tämä saattaisi auttaa häntä ja muita hillitsemään sitä ylenmääräistä uskallusta, jota heillä tuntuu niin usein olevan. Nizzan sopimus on nyt voimassa oleva sopimus, vaikkei se ole vielä tullutkaan kaikilta osin voimaan. Siksi ei ole kiirettä eikä syytä dramatiikkaan, epätoivoon eikä ahdistukseen. Nizzan sopimus merkitsee vaihtoehtoista yksimielisyyttä, jollaista niin monet havittelevat. Tällä hetkellä se on myös ainoa osoitus todellisesta yksimielisyydestä – sopimus, jonka laadimme valmistautuessamme tämän hetken suurimpaan haasteeseemme, laajentumiseen. Älkäämme siis ohittako kiireessä asian ydintä. Perussopimusuudistuksen on oltava hyvä ja kestävä uudistus, jonka yhteydessä kaikilla on oltava aikaa puhua ja tulla kuulluksi ja jonka avulla voidaan päästä todelliseen yhteisymmärrykseen sekä rakentaa ja vakiinnuttaa aitoa, kestävää yksimielisyyttä. Tätä uudistusta ei saa toteuttaa kiireessä, jottei se kaatuisi heti ensimmäiseen aitaan, kuten valmistelukunnan tekstille on juuri käymässä. Mielestämme Euroopan unioni ei voi epäonnistua. Euroopan unioni ei saa epäonnistua. 
Bonde (EDD ).
    Arvoisa puhemies, EU:n valmistelukunnan työn tulokset on nyt painettu hienoiksi sinikantisiksi kirjoiksi, mutta nuo kirjat ovat täysin mahdottomia lukea. Niissä ei ole hakemistoa. Kuka neuvostossa on vastuussa siitä, että jakeluun on saatettu jokaisella kielellä paksuja kirjoja, joissa ei kuitenkaan ole hakemistoa, jonka avulla lukija voisi löytää etsimänsä kohdan? Veroja maksavina kansalaisina maksamme miljardeja euroja EU:n lukuisille tiedotustoimistoille, jotka kuitenkin käyttävät rahat mieluummin propagandaan kuin aitoon tiedottamiseen.
On outoa, että toimielinten sijasta meidän on laadittava minun toimistossani ne perustuslakiehdotuksen lukijaystävälliset laitokset, joista ihmisten – myös poliitikkojen – on mahdollista saada selkoa. Olemme lisänneet sivujen reunoihin runsaasti ristikkäisviittauksia, jotta lukijan ei tarvitse selailla kirjaa edestakaisin esimerkiksi tarkistaakseen, edellyttääkö tietty päätös yksimielisyyttä vai määräenemmistöä. Olemme alleviivanneet kaikki avainsanat, jotta perustuslakiehdotus on mahdollista selata läpi nopeasti. Olemme myös laatineet kattavan aakkosellisen hakemiston, josta lukija voi etsiä haluamansa hakusanat – esimerkiksi "toissijaisuus", "uskonto" tai "puolustus" – ja löytää tekstistä nopeasti kohdat, joissa kyseiset sanat esiintyvät. Lisäksi olemme asettaneet työmme tulokset Internetiin, jossa niihin voi tutustua veloituksetta kaikilla kielillä. Kaikkea emme ole saaneet vielä valmiiksi kaikilla kielillä, mutta tärkeimmät osat ovat jo Internetissä, ja ne voi ladata itselleen täysin vapaasti kotisivultani osoitteesta www.bonde.com. Olemme myös laatineet noin 1� 000� termimääritelmää ja luoneet tarvittavat linkit sivustoon www.euabc.com. Jokainen voi vapaasti ladata nämä määritelmät tietokoneelleen ja saada myöhemmin tehtävät tarkistukset täysin automaattisesti sähköpostiinsa.
Tämä tehtävä olisi kuulunut neuvostolle, joka kuitenkin rikkoi demokratiafoorumissa kanssamme solmimansa sopimuksen ja painatti perustuslakiehdotuksen liittämättä siihen vähemmistön mielipidettä. Meillä oli asiasta päivänselvä sopimus Valéry Giscard� d'Estaingin ja John Kerrin kanssa. Allekirjoitimme kokonaistulosta koskevan asiakirjan, mitä vastaan luvattiin painattaa vähemmistön mielipide, jotta EU:n kansalaiset voisivat vapaasti omaksua enemmistön tai vähemmistön näkemyksen Euroopasta.
Pyydän nyt neuvostoa varmistamaan, että vähemmistön mielipide painetaan yhdessä perustuslakiehdotuksen kanssa. Minulla on ilo saattaa lukijaystävälliset laitoksemme veloituksetta neuvoston käyttöön. On tosin erikoista, että me, jotka vastustamme perustuslakiehdotusta, joudumme maksamaan sen julkaisemisesta luettavassa muodossa. 
Dell'Alba (NI ).
    Arvoisa puhemies, komission jäsen Barnier on luonut nykytilanteesta ankean kuvan ja ilmaissut komission ja monien muidenkin huolestuneisuuden työn etenemistavasta. Komission jäsen totesi, ettei tilanne ole komission syytä. Hän totesi, ettei syypää ole todellakaan myöskään puheenjohtajavaltio Italia eikä varsinkaan valmistelukunta ja vielä vähemmän parlamentti. Haluaisinkin tietää, kenen syytä tämä tilanne itse asiassa on. Onko se Viron syytä? Vai kenties Puolan? Johtuuko se pääministeri Aznarista, joka pitää Nizzan menetelmää valmistelukunnan ehdottamaa menetelmää parempana? Arvoisa komission jäsen Barnier, eikö ole mahdollista, että meissä kaikissa on hieman syytä, koska olemme käsitelleet tätä kysymystä niin innottomasti, että kun salvat avattiin ja kun – ensin komissiolle – tuli mahdollisuus todeta valmistelukunnan epäonnistuneen yhdessä jos toisessakin asiassa, oli luonnollista, että kaikki seurasivat päätä pahkaa komission esimerkkiä ja arvostelivat tekstiä, joka oli kaiketi pienin yhteinen nimittäjä. Teksti tietenkin vaarantui, kun salvat avattiin ja kaikki kiiruhtivat tarkistamaan sitä huonompaan suuntaan.
Totuus on, että jätimme käyttämättä mahdollisuutemme Nizzassa, Amsterdamissa ja mielestäni myös Maastrichtissa. Jätimme käyttämättä mahdollisuuden korostaa, että meidän on ensin syvennettävä yhteistyötä: muistanette ajatuksen siitä, että ennen laajentumista sivusuunnassa on mentävä syvemmälle. Parlamentti vaati tätä aiemmin mutta unohti sitten vaatimuksensa. Tämänpäiväinen keskustelu osoittaa, miten kaukana olemme niistä tavoitteista, jotka asetettiin Italian puheenjohtajakauden alussa ja joita parlamentti peräänkuulutti vielä syyskuussa. Kun otetaan huomioon tapa, jolla asiat parhaillaan etenevät, kysyn, eikö puheenjohtajavaltio Italian olisi nyt syytä arvioida tilannetta perusteellisesti. Pitää paikkansa, että olette antaneet joukon sitoumuksia, mutta mikään niistä ei koskenut moratorion viemistä Yhdistyneisiin Kansakuntiin, kun meille kerrottiin eilen, ettei se voi toteutua. Lupasitte päättää puolivuotiskautenne sitoutuneena valmistelukunnan työhön, mutta puheenjohtajavaltio Italialla, yhdellä perustajavaltioista, on velvollisuuksia itseään ja historiaansa kohtaan. Mikäli teksti vesitetään, Italian on mielestäni vähintäänkin vältettävä vahvistamasta sekavaa tekstiä, joka vahingoittaisi unionin etuja enemmän kuin se, ettei neuvotteluissa päästäisi lainkaan tulokseen. Koska tilanne on se, ettei meillä ole asianmukaista ja vahvaa ehdotusta, joka kestäisi voimakkaan vastustuksen – federalistista ehdotusta, jollaisen Altiero Spinelli esitti tässä parlamentissa jo 20� vuotta sitten – ja koska meillä ei ole innoittajanamme voimakasta näkemystä tulevaisuudesta, ei ole mikään yllätys, että kaikki kiistelevät itsepäisesti vähäpätöisistä asioista.
Me radikaalit pidämme tästä aiheesta kokouksen 13.–14.� marraskuuta� 2003 ja toivomme pystyvämme sen pohdinnan perusteella, johon monet voivat osallistua niin täällä kuin muuallakin, muodostamaan kannan, jonka nojalla parlamentti voi torjua tekstin, mikäli neuvottelut todellakin sujuvat erittäin huonosti. 
Nassauer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, voimme tarkastella hallitustenvälisen konferenssin tähänastista työtä ainoastaan levottomina ja huolestuneina. Kuvitelkaa, että valmistelukunta, jolle hymähdettiin ja jota ei otettu kovinkaan vakavasti, onnistui huolimatta kaikista poliittisista ja maantieteellisistä rajoista sekä taustalla olleesta toimielinten kirjosta laatimaan vakuuttavan ja yhtenäisen perustuslakiehdotuksen – ilman että yhdestäkään kysymyksestä jouduttiin äänestämään. Nyt joudumme toteamaan, miten kyseinen ehdotus revitään hallitustenvälisessä konferenssissa kappaleiksi ja hajotetaan antamatta pienintäkään vihjettä siitä, miten se aikoo päästä asiassa myönteiseen lopputulokseen.
On merkille pantavaa, että kaikki hallitustenvälisessä konferenssissa käsitellyt ehdotukset merkitsevät edistysaskelen sijaan askelta taaksepäin, kun niitä verrataan valmistelukunnan työhön. Hallitustenvälinen konferenssi ajaa peruutusvaihteella, ja valtioiden ja hallitusten päämiehet toimivat Euroopan unionin jarrumiehinä. Olemme palanneet jälleen Nizzan tilanteeseen! Kaikkein hämmästyttävimmän lausunnon ovat todellakin esittäneet valtiovarainministerit, jotka haluavat yksinkertaisesti siirtää Euroopan parlamentin budjettivallan hallituksille. He haluavat viedä parlamentilta kaikki mahdollisuudet osallistua talousarviota koskeviin päätöksiin. Missä koulussa he ovat mahtaneet oppia demokratian perusteet?
Eivätkö valtiovarainministerit tiedä, että parlamentarismi on demokratian tukipylväs ja että parlamentin budjettivalta on puolestaan parlamentarismin tukipylväs? Kyse ei ole parlamentin yksittäisten jäsenten toimivallasta vaan siitä demokraattisesta valvonnasta, jota parlamentin on avoimesti harjoitettava. Esittämällä mainitun ehdotuksen valtiovarainministerit ovat paljastaneet esidemokraattisen käsityksensä parlamentarismista. Sivumennen totean, että Euroopan unionin kalleimmat palvelukset on aina tehty suljettujen ovien takana pidetyissä ministerikokouksissa eikä parlamentin julkisessa talousarviokeskustelussa. Tämän vuoksi parlamentin on säilytettävä asemansa budjettivallan käyttäjänä.
Haluan hahmotella joitakin hallitustenväliseen konferenssiin liittyviä odotuksiamme ja suunnata ne neuvoston puheenjohtajalle, jonka tähän mennessä tekemälle erittäin myönteiselle työlle haluamme antaa tukemme. Ensinnäkin odotamme, että sopimukseen päästään tämän vuoden loppuun mennessä. Se on teknisesti mahdollista. Kiistanalaisia artikloja ei ole monta: ratkaisematta on vain muutama keskeinen toimielinkysymys. Toiseksi hallitustenvälisen konferenssin on päästävä eroon Nizzan jälkeisestä tilanteesta. Valtioiden ja hallitusten päämiehet ajoivat unionin umpikujaan Nizzassa, ja heidän tehtävänsä on nyt johdattaa meidät takaisin päivänvaloon.
Kolmanneksi meidän on saavutettava tasapaino joskus ahdasmielisten mutta pohjimmiltaan oikeutettujen kansallisten etujen ja Euroopan yhteisön hyvinvoinnin välillä. Toisin sanoen valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät saa pyrkiä toimimaan vain oman jäsenvaltionsa hyväksi, vaan heidän on myös tunnettava vastuunsa Euroopan yhdentymisestä. Neuvoston Nizzassa tekemät päätökset eivät nimittäin ole vain demokratiaa ajatellen tuomittavia, vaan niitä on myös mahdotonta selittää yhdellekään järkevälle ihmiselle. Uuden perussopimuksen on oltava helppotajuinen: vain siten voimme saavuttaa tavoitteenamme olevan avoimuuden ja jatkuvan mielipiteiden vaihdon kansalaistemme kanssa.
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, parlamentti on varoittanut kerta toisensa jälkeen vaaroista, jotka liittyvät perustamissopimuksen purkamiseen pala palalta. Me jopa kehotimme komissiota olemaan esittämättä varsin kohtuullisia ehdotuksiaan, sillä jos jotakin perustuslakiehdotuksen kohtaa aletaan purkaa, toinenkin kohta purkautuu, minkä perusteella joku muu taho saa puolestaan syyn esittää uusia ehdotuksia – ja niin edelleen.
Edellisessä keskustelussa varoitimme Espanjan ja Puolan ehdotuksesta, jonka mukaan neuvoston äänestyksissä olisi palattava Nizzan malliin. Ehdotus on suoraan sanottuna varsin itsekäs. Nyt voimme todeta, että asiat ovat edenneet astetta pidemmälle, kun HVK:n puolivälissä yksi alakohtainen neuvosto äkkiä havahtuu hereille, haluaa puuttua peliin ja kirjoittaa perustuslakiehdotuksen uudelleen – sen jälkeen kun näistä nimenomaisista kysymyksistä on neuvoteltu ja keskusteltu jo kuukausia ja kun valmistelukunta on jo päättänyt työnsä. Se ei halua sitä paitsi vain palata nykyisen perustamissopimuksen sisältöön, vaan sen tavoitteena on parlamentin toimivallan osalta nykyisiä perussopimuksiakin huonompi ratkaisu. Tätä on suoraan sanottuna mahdotonta hyväksyä.
Lisäksi haluan todeta, että monet kyseisten henkilöiden esiin nostamista kysymyksistä ovat sellaisia, joita hallitukset eivät ole alun perin edes ehdottaneet käsiteltäviksi HVK:ssa. Ne ovat uusia kysymyksiä, jotka muodostavan ongelman, sillä hallituksemme näyttävät jakautuvan tältä osin – ainakin joissakin tapauksissa.
Nykyisessä tilanteessa pyydän puheenjohtajavaltiota vastustamaan tämän alakohtaisen neuvoston vaatimuksia. Kehotan kaikkia parlamentin kollegojani osallistumaan näitä kysymyksiä koskevaan keskusteluun, jota heidän omien maidensa hallitukset varmasti käyvät parhaillaan. Kehotan heitä tuomaan hieman järkeä omien hallitustensa kantoihin ja palauttamaan meidät nykyistä mielekkäämmälle neuvottelupohjalle, jolla useimmat hallitukset – ainakin kuuden alkuperäisen jäsenvaltion ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset – näyttivät olevan HVK:n alkuvaiheessa halutessaan perustuslain menevän läpi sellaisenaan, joskin muutamalla teknisellä tarkistuksella paranneltuna. Tämän on oltava tavoitteenamme. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, juhlallisuuksilla tai sanalla "perustuslaki" ei voida peittää uuden perussopimuksen olemusta, jolle on ominaista etääntyneisyys ruohonjuuritasolta. Tämän sopimuksen myötä liitetään jälleen uusi lenkki ketjuun, jolla kansoja kahlitaan Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan jälkeisenä aikana. Kyseessä on sopimus, jolla varmistetaan Euroopan unionin etääntyminen ruohonjuuritasolta sekä monopoleja suosiva imperialistinen politiikka. Sopimuksen avulla valta jaetaan uudelleen jo entuudestaan vahvojen hyväksi ja syvennetään jäsenvaltioiden välistä epätasa-arvoa. Sen nojalla institutionalisoidaan uusliberalismi ja alistetaan kaikki markkinavoimille, tuetaan sortomekanismeja ja edistetään Euroopan unionin militarisointia, kunnes lopulta hyväksymme opin ennalta ehkäisevistä sotilastoimista terrorismin torjumiseksi.
Kaikkia hallitustenvälisessä konferenssissa esitettyjä vastakkaisia näkemyksiä pidetään toissijaisina, sillä kukaan ei kyseenalaista militarisointia, sortoa eikä riippumattomuudesta luopumista. Erimielisyydet rajoittuvat kysymyksiin siitä, miten valta olisi tarkkaan ottaen jaettava. Kansa ei tarvitse Euroopan perustuslakia. Se tuskin tarvitsee koko Euroopan unionia. Olemme varmoja, että kansalaiset reagoivat päivittäisellä vastarinnalla sekä kansanäänestyksissä niissä valtioissa, joissa sellaisia järjestetään. Kreikan kansan mielipidettä ei ole koskaan kysytty, eikä kysytä nytkään. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä kuin monet puheenvuoronsa jo käyttäneet kollegani. Minun on todettava, että valmistelukunnan – johon minulla oli kunnia osallistua varajäsenenä – työn aikana arvostin Yhdistyneen kuningaskunnan edustajien näkemyksiä, vaikken aina kannattanutkaan niitä. He esittivät kantansa selkeästi, vaikka eivät olisikaan saaneet yleistä kannatusta, mutta kaiken kaikkiaan he pysyivät sovituissa rajoissa, mikä mahdollisti päätösten ja sopuratkaisujen tekemisen.
Joskus olisin toivonut näiden edustajien omaksuvan erilaisen lähestymistavan. Kaipasin tiukempaa linjaa esimerkiksi I ja III� osissa epätyydyttävällä tavalla tarkistettujen kalastusta koskevien osastojen kohdalla. Kuten jäsen Corbett rohkeasti korosti, hallituksilla olisi ollut mahdollisuus ilmaista varauksensa asioista, jotka olivat valmistelukunnassa käydyn keskustelun kannalta keskeisiä, mutta ne vaikenivat. Sekä jäsen Duff että jäsen Méndez� de� Vigo huomauttivat, että näistä kysymyksistä keskusteltiin valmistelukunnassa perusteellisesti, siis aivan riittävästi. Nyt Ecofin-neuvosto ja näin ollen valitettavasti myös Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri toteavat yhtäkkiä keskeisimmästä kysymyksestä eli talousarviosta, ettei koko valmistelukunnan esityksessä ole mitään järkeä ja että nyt on laadittava täysin uusi järjestys.
Tämä on varmastikin huonoin kuviteltavissa oleva tapa hoitaa asioita. Arvostelen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta, mutta se ei ole ainoa syyllinen hallitus: meidän pitäisi vaatia kaikkia keskusteluun osallistuvia hallituksia yhdistämään toimensa ja saattamaan tämä prosessi päätökseen kohtuullisessa ajassa valmistelukunnan työn pohjalta. 
Ó Neachtain (UEN ).
    Arvoisa puhemies, olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että EU:n toimielimissä sovellettavia päätöksentekomenettelyjä on tehostettava, jotta ensi toukokuussa unioniin liittyvät kymmenen uutta jäsenvaltiota voidaan ottaa huomioon.
Meidän on paitsi uudistettava tapaa, jolla teemme päätöksiä laajentuneessa Euroopan yhteisössä, myös varmistettava, että otettaessa käyttöön Euroopan unionin uusi perussopimus suojaamme välttämättömiä kansallisia etuja. Itse olen huolissani tietyistä kysymyksistä esimerkiksi Irlannin kannalta.
Ensinnäkin tehokkaan kansallisen valvonnan säilyttäminen veropolitiikassa on kysymys, jonka tärkeyttä Irlannin hallitus on korostanut jatkuvasti yhdessä muiden Euroopan hallitusten kanssa. Nizzan huippukokouksessa tästä aiheesta käydyissä neuvotteluissa varmistettiin, että yksimielisyysvaatimus säilytettiin kaikissa verotusta koskevissa yhteisön tason päätöksissä. Katson, että kansalliset hallitukset ja paikalliset viranomaiset voivat valvoa verotusta paremmin kuin keskitetty Euroopan unioni.
Toiseksi olen huolissani siitä, että samalla kun tehostetaan rajatylittävän rikollisuuden torjuntaa, on ehdotettu määräenemmistöpäätöksen laajentamista rikosoikeutta koskeviin kysymyksiin. Nähdäkseni tämä ehdotus ei ole tehokas, sillä siinä ei oteta huomioon jäsenvaltioiden erilaisia oikeusperinteitä.
Kolmanneksi turvallisuuden ja puolustuksen alalla on tärkeää, ettei Irlannille määrätä uusia velvoitteita, jotka ovat uhka perinteisesti noudattamallemme sotilaallisen puolueettomuuden politiikalle. Niin Irlannin hallituksen kuin muidenkin jäsenvaltioiden hallitusten on voitava päättää jatkossakin myös osallistumisesta tuleviin sotilaallisiin operaatioihin kansallisella tasolla.
Viimeisenä mutta ei vähäisimpänä huomiona vaadin painokkaasti, että pienten jäsenvaltioiden on säilytettävä oikeus nimittää yksi jäsen Euroopan komissioon. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja aloitti äskeisen puheenvuoronsa painottamalla, ettei valmistelukunnan ehdotuksia saa heikentää HVK:ssa, sillä ne on saavutettu demokraattisin keinoin. En ymmärrä, millaisesta demokratiasta voi olla kyse, sillä valmistelukunnalla ei ollut demokraattisia valtuuksia perustuslain laatimiseen. Siinä eivät myöskään olleet edustettuina kaikki julkisen mielipiteen vivahteet, eikä siellä sitä paitsi järjestetty ainoatakaan äänestystä. Kyseessä täytyy olla uudenlainen, eurooppalaisilla mausteilla höystetty demokratia.
HVK:n viimeisimmissä kokouksissa on voitu itse asiassa aistia, miten tietyt kansalliset valtuuskunnat alkavat vähitellen esittää perusteltuja kysymyksiä. Ennen kaikkea määräenemmistöpäätöksen soveltamisalaa ei pitäisi voida laajentaa keskeisiin kysymyksiin, kuten rajavalvontaan, verotukseen, rahoitusnäkymiin, rikosoikeuteen ja yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin – tai ainakaan laajentamisen ei pitäisi olla mahdollista, ellei samalla taata turvaverkkoa, kuten kullekin kansalliselle demokratialle kuuluvaa veto-oikeutta, jonka käyttäjänä on kukin kansallinen parlamentti tai jonka käyttö perustuu kansanäänestykseen. Tarkoitan tällä toteutettavissa olevaa veto-oikeutta enkä suhteetonta oikeutta, kuten eroamisoikeutta, joka ei luonnollisestikaan ole toteutettavissa unionin päivittäisissä keskusteluissa.
Emme voi hyväksyä myöskään nykyisen kaltaisia siirtymäväylälausekkeita, joiden perusteella yksimielisyyttä edellyttävät menettelyt voidaan muuttaa määräenemmistöpäätöstä edellyttäviksi menettelyiksi ilman virallista tarkistusprosessia – toisin sanoen tarvitsematta pyytää juhlavaa ratifiointia kansallisella tasolla. Tällainen säännös on räätälöity edistämään siirtymistä kohti Eurooppaa, jota hallitsee tekaistu, kansakuntien kustannuksella vaurastuva eliitti. Mikäli nämä siirtymäväylälausekkeet hyväksytään – ja niitä on valmistelukunnan ehdotuksessa huomattava määrä – perussopimusten seuraava tarkistus on luultavasti viimeinen. Sen jälkeen tarkistuksille tarvittaisiin ainoastaan Eurooppa-neuvoston hyväksyntä, eikä jäsenvaltioiden mielipidettä kysyttäisi enää lainkaan. Tätä on täysin mahdotonta hyväksyä. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, HVK ei ole jäänyt ainoastaan valmistelukunnan kumileimasimeksi, kuten alussa hallitusten piirissä pelättiin ja täällä parlamentissa suuresti toivottiin, ja tästä HVK:sta on näyttänyt muodostuvan todellinen HVK. On kuitenkin tärkeää, ettei valmistelukunnan perusajatuksia romuteta HVK:n työssä.
HVK:ssa on tärkeintä tuloksen laatu eikä missään nimessä aikataulun pitäminen. Tällä hetkellä on ilmiselvää, että käytännön aikataulun kanssa on ongelmia. HVK:ta on enää jäljellä vain noin viisi viikkoa eikä asioissa ole menty eteenpäin tarvittavaan tahtiin. Nekin asiat, joissa on saavutettu yhteisymmärrys, ovat valtaosaltaan huononnuksia valmistelukunnan tasapainoiseen esitykseen verrattuna. Viittaan tällä esimerkiksi lainsäädäntöneuvoston hautaamiseen.
Valmistelukunnan ääntenpainotusesityksestä on pidettävä kiinni; se on mielestäni kohtuullinen kompromissi sekä isojen että pienten maiden kohdalta. Nizzan sopimuksen monimutkainen ääntenpainotus ja siitä luopuminen on välttämätöntä, jottei EU:n päätöksenteko halvaannu. On muistettava, että väestöltään suuria jäsenvaltioita tultiin valmistelukunnassa vastaan sopimalla, että päätöksen taakse tarvitaan kolme viidesosaa EU:n kansalaisista. Samalla kuitenkin taattiin, ettei muutama suuri jäsenvaltio, kuten Välimeren valtablokki, voi yhteen liittoutuessaan saavuttaa päätösten estämiseksi tarvittavaa määrävähemmistöä.
Espanjan ja Puolan esitykset jäsenvaltioiden hallitusten keskinäisen valtatasapainon muuttamisesta on ehdottomasti torjuttava. Jos valmistelukunnan esityksestä täytyy johonkin suuntaan tinkiä, tämä tulisi tehdä menemällä toiseen suuntaan eli kohti 50–50-mallia, jossa päätösten taakse vaaditaan puolet jäsenvaltioista ja puolet väestöstä.
Oman äänivaltaisen komission jäsenen takaaminen jokaiselle jäsenvaltiolle toteutunee jatkossakin. Kauhukuvat ja väitteet liian suuresta ja halvaantuneesta komissiosta sekä toimettomista komission jäsenistä olivatkin suuresti liioiteltuja. Kyllä kahdellekymmenelleviidellekin komission jäsenelle löytyy tehtävää ja mielekkäitä aihealueita. Sitä paitsi organisoimalla työ ja tehtävät järkevästi sekä mahdollistamalla eriasteinen ja tasapuoliseen kiertoon perustuva hierarkia saadaan tehoa käytännön toimintaan, mikäli sille on tarvetta. 
Wynn (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, jäsen Méndez� de� Vigo soitti minulle viime viikolla kertoakseen Ecofin-neuvoston ehdotuksista, ja jäsen Hänsch tuli käymään valiokunnassamme tämän viikon maanantaina. Molemmissa tapauksissa olin täysin mykistynyt siitä, mitä heillä oli sanottavanaan. En voi uskoa, että neuvosto aikoo hyväksyä Ecofin-neuvoston ehdotukset talousarviosta. Brittinä voin todeta ymmärtäväni, miksi neuvosto toimii näin omien varojen kohdalla. On aivan toinen kysymys, onko tämä oikein.
Rahoitusnäkymissä ja talousarviomenettelyssä ollaan todellakin menossa liian pitkälle. Tällaiset toimet tekisivät parlamentista toimintakyvyttömän. Jos tähän päädytään HVK:ssa, budjettivaliokunnasta tulee tarpeeton. Suoraan sanottuna meidät kastroitaisiin ruosteisilla saksilla. Emme kaipaa neuvostolta tämänkaltaista vallankäyttöä.
Valmistelukunnassa parlamentti pyrki voimakkaasti saavuttamaan sopimuksen, ja myös neuvosto väittää pyrkineensä samaan. Olemme kuitenkin antaneet hyväksyntämme perustamissopimuksessa vahvistetuille rahoitusnäkymille. Jos nyt rikomme toimielinten välisen sopimuksen, palaamme perustamissopimukseen, jossa parlamentille annetaan paljon enemmän valtaa ja valtuuksia. Olemme uhranneet nämä valtuudet päästäksemme sopimukseen, joka merkitsee aiempaa tiiviimpää yhteistyötä – sitä, että todella työskentelemme yhdessä. Juuri nyt emme kuitenkaan edistä yhteistyötä vaan neuvoston pakkovaltaa. Emme voi sallia tällaista kehitystä, vaan meidän on tehtävä kaikkemme sen estämiseksi.
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, aivan aluksi haluaisin Espanjan valtion kansalaisena todeta vastustavani jyrkästi kaikkia niitä kantoja, joita José María Aznar on edustanut neuvoston äänestyksissä. Haluan mainita myös kolme konkreettista ongelmaa. Niiden ratkaiseminen auttaisi parantamaan perustuslakiehdotuksen tekstiä siten, että siinä painotettaisiin unionin poliittiseen, kulttuuriseen ja institutionaaliseen luonteeseen liittyviä näkökohtia muuttamatta kuitenkaan valmistelukunnan työn suuntaviivoja.
Ensimmäinen ongelma on tarve palauttaa unionin määritelmään täsmällinen kuvaus kansojemme todellisesta tilanteesta niin, että unioni määriteltäisiin valtioiden, kansojen ja kansalaisten unioniksi. Ehdotetun tekstin lopussahan todetaan, että Euroopan kansojen kohtalosta ja hyvinvoinnista huolehtiminen kuuluu Euroopan unionin tavoitteisiin. Toinen ongelma on perustuslakiin sisällytettävä tunnustus, jonka mukaan unioni koostuu muun muassa perustuslaillisista kansakunnista, liittovaltioista, joilla on toimeenpano- ja lainsäädäntövalta – todellinen valtiovalta. Kolmannen ongelman muodostaa selkeä ja täsmällinen vahvistus, jonka mukaan unioni on sosiaalinen unioni. Toivon joka tapauksessa, että jonakin päivänä unionin perustuslaissa tunnustetaan Euroopan valtiottomat kansakunnat, kuten galicialaiset, skotlantilaiset ja muut, jotta niitä ei pakotettaisi tavoittelemaan omaa valtiota siksi, että se on niiden ainoa käytännöllinen keino saada kansallinen edustus Euroopan unioniin. 
Randzio-Plath (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, perustuslakiehdotukseen sisältyy aivan perustellusti Lissabonin prosessin muuttaminen perustuslain muotoon. Oli todellinen saavutus Euroopan parlamentilta, että se pyrki antamaan Euroopan unionille profiilin, jossa yhdistyvät talousuudistukset, kasvu, täystyöllisyys ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Myös sopimusehdotuksen taustalla olevat arvot heijastelevat näitä tavoitteita. On kuitenkin valitettavaa, että välineet näiden Euroopan unionille asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi ovat äärimmäisen heikkoja. Koordinointi on kyllä mainittu, ja hyvä niin, mutta – juuri siksi, että unionimme ei ole vain rahaliitto vaan myös taloudellinen ja poliittinen unioni – olemme pohtineet aivan liian vähän sitä, että meidän on pidettävä mielessämme paitsi kansallisten talouksien myös kansalaistemme sosiaalisten olojen keskinäinen riippuvuus. Mielestäni on erittäin valitettavaa, että kaikilla näillä aloilla on hyvin vähän määräyksiä, jotka koskevat poliittisten päätösten demokraattista legitimointia ja tämän legitimoinnin ensisijaisuutta.
Tämä on jo sinänsä puute valmistelukunnan ehdotuksessa, mutta kun kuulemme valtiovarainministerien vaativan, että hallitustenvälisen konferenssin olisi tehtävä vielä vähemmän kuin ehdotuksessa vaaditaan, kyseessä on taka-askel, jota parlamenttimme ei voi sallia. On myös eräs toinen asia, jota emme saa sallia. Euroopan parlamentti on varsin valmis myöntymään siihen, ettei parlamentin tarvitse välttämättä päättää kaikista teknisistä innovaatioista yhteispäätösmenettelyä edellyttävillä aloilla: olemme valmiita hyväksymään sekundaarilainsäädännön mutta vain sillä ehdolla, etteivät unionin asiantuntijakomiteat voi peitellä ja muuttaa kaikkea suljettujen ovien takana. Tämän vuoksi koko 35� artiklan on oltava perustuslakisopimuksessa, kun hallitustenvälinen konferenssi päättää sen käsittelyn. Tämä on myös osa talous- ja rahapolitiikan demokratisointia. 
Berès (PSE ).
    Arvoisa komission jäsen, sallinette minun asettaa kommenttinne muuta keskustelua hieman epävirallisempaan yhteyteen. Sanoitte, ettei kalkkunaa tarvitse pyytää valmistautumaan jouluun, mutta juuri niin olemme toimimassa. HVK on saavuttanut toimivaltansa rajat. Parlamentin kannalta on nyt olennaista säilyttää tasapaino, joka valmistelukunnassa saavutettiin. Pidän sanaa "tasapaino" parempana kuin sanaa "sopuratkaisu". Mikäli on olemassa sellainen käsite kuin valmistelukunnan henki, HVK:ssa vallitseva eurooppalainen henki, toivon, että se auttaa meitä huomaamaan nyt meneillään olevassa kuunteluvaiheessa, että yhteinen päätöksentekoprosessimme ajautuu umpikujaan, mikäli me kaikki ajamme viimeiseen asti omia näkemyksiämme. Jos näin on ja jos tämä kuunteluvaihe järjestetään vain, jotta kaikki voisivat ajaa viimeiseen asti omia näkemyksiään todetakseen, että olemme ajautumassa umpikujaan, meillä on vielä hieman toivoa jäljellä.
Toisaalta pelkään, että olemme vaarassa luisua taaksepäin, ellemme kykene ottamaan tätä askelta. Tiedätte varmasti, että kotimaassani keskustelu on käymässä kuumaksi. Omassa puolueessani jotkut ovat jo päätyneet myönteiselle ja jotkut kielteiselle kannalle, kun taas joidenkin mielestä on parempi odottaa ja tarkkailla tilannetta. Loppujen lopuksi voisimme ottaa etäisyyttä paitsi valmistelukunnan tekstiin myös Nizzan sopimukseen, kun tarkastellaan esimerkiksi määräenemmistöpäätöstä, parlamentin asemaa budjettivallan käyttäjänä tai 66� prosentin kynnystä, jota ollaan asettamassa rajaksi kansan määräenemmistölle. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, sanon suoraan, että haluamme tämän HVK:n keskittyvän kysymyksiin, jotka todella ovat asialistalla. Kuten jäsen Napolitano muistutti, nuo kysymykset ovat niitä, joita valmistelukunta ei ole käsitellyt, eli toisin sanoen kyse on neljännestä osasta. Juuri nyt olen erittäin huolissani tämänhetkisestä tilanteesta. Rohkeutta näyttää olevan jonkin verran, ja se perustuu nimenomaan valmistelukunnan ehdotuksen tasapainoon. Tätä rohkeutta osoittaa siirtymäväylälausekkeen käyttäminen tarkistuslausekkeena. Kehotan teitä molempia arvioimaan mahdollisuutta lisätä IV-7� artiklan 3� kohtaan kolmas alakohta, joka kuuluisi ainakin perusajatukseltaan, sillä oikeudellinen muotohan olisi vahvistettava seuraavasti: "Eurooppa-neuvosto voi omasta aloitteestaan taikka Euroopan parlamentin pyynnöstä päättää yksimielisesti valtuuttaa hallitustenvälisen konferenssin hyväksymään erityisellä määräenemmistöllä Euroopan perustuslaista tehtyyn sopimukseen tehtävät tarkistukset sekä valmistelemaan sopimuksen ratifioinnin samoilla ehdoilla." 
Leinen (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hallitustenvälinen konferenssi on tuhoamassa valmistelukunnan menestyksen. Tätä saattoikin melkein odottaa, sillä HVK:ssa käytetty menetelmä, jolle on tyypillistä kansallinen ja alakohtainen itsekkyys, poikkeaa todellakin varsin merkittävästi valmistelukunnan työstä, jonka avulla yritettiin ajaa Euroopan etua. Nyt onkin hyvin silmiinpistävää, miten hallitukset alkavat hyökätä Euroopan parlamentin ja sen oikeuksien kimppuun. Lakiasäätävän neuvoston menettäminen merkitsee parlamentille kumppanin menetystä lainsäädäntötyössä. Tämän seurauksena lakien säätämisestä tulee tehottomampaa. Parlamentin budjettivallan supistaminen on puolestaan hyökkäys parlamenttien legitimiteettiä vastaan. Parlamentit on luotu valvomaan julkista varainhoitoa demokraattisesti, ja jokainen, joka kyseenalaistaa nämä oikeudet – Euroopan parlamentin oikeudet budjettivallan käyttäjänä – kyseenalaistaa Euroopan unionin demokraattisuuden. Sekä Euroopan parlamentin että kaikkien kansallisissa parlamenteissa toimivien kollegoidemme on vastustettava tätä.
Alakohtaisilla neuvostoilla ei itse asiassa ole mitään tekemistä hallitustenvälisessä konferenssissa, ja Ecofin-neuvoston pyrkimykset on suunnattu paitsi valmistelukuntaa myös Thessalonikin huippukokousta vastaan. Thessalonikissahan todettiin, että neuvottelijoina ovat päämiehet ja ulkoministerit – eivät alakohtaiset neuvostot. Voinkin ainoastaan kehottaa puheenjohtajavaltio Italiaa vastustamaan mainitun kaltaisia pyrkimyksiä. Puheenjohtajavaltio ei saa sallia niitä, ja sen on todellakin syytä kiinnittää aivan yhtä vähän huomiota alakohtaisiin neuvostoihin kuin oikeudellisten yksikköjen esittämiin poliittisiin ehdotuksiin. Tekniset ehdotukset voidaan toki ottaa huomioon, mutta tässä yhteydessä on esitetty myös poliittisia ehdotuksia – jopa puolustuspolitiikan alalla. Ehdotukset ovat liittyneet esimerkiksi keskinäistä avunantoa koskevaan lausekkeeseen ja rakenteellisen yhteistyön hylkäämiseen. Tämä kaikki merkitsee sisällön muuttumista. Valmistelukunta sai aikaan hyvän ilmapiirin. Hallitustenvälinen konferenssi levittää parhaillaan huonoa ilmapiiriä, jota emme tarvitsisi niinkin tärkeänä vuonna kuin 2004.
Lage (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, hallitustenvälisen konferenssin työn yhteydessä voidaan puhua edistymisestä ainoastaan ironisesti tai huumorin pilke silmäkulmassa. Kuten Rabelais on sanonut, kyky nauraa tekee ihmisestä ihmisen. Edistyksen sijaan on syytä puhua pikemminkin taantumisesta. Hallitustenvälisen konferenssin epäonnistuminen kunnollisen perustuslain laatimisessa Euroopan unionille olisi varmasti suuri pettymys Euroopan kansalaisille, jotka tuntisivat itsensä petetyiksi. Itse asiassa ylivoimainen enemmistö eurooppalaisista on hyväksynyt ajatuksen perustuslaista, koska perustuslailla on symbolista merkitystä ja koska se mahdollistaa ihmisten mobilisoinnin. Esimerkiksi Portugalissa hiljattain tehty tutkimus osoittaa, että 69� prosenttia portugalilaisista kannattaa perustuslakia ja ainoastaan 9� prosenttia vastustaa sitä, ja tilanne on kutakuinkin samanlainen muissa jäsenvaltioissa.
Perustuslaki on kaikesta huolimatta laadittavissa, ja se voidaan hyväksyä ongelmitta 5.� joulukuuta mennessä ja allekirjoittaa Roomassa, ikuisessa kaupungissa. Jäsenvaltioiden on yksinkertaisesti hyväksyttävä valmistelukunnan ehdotus ja luovuttava vahingollisesta ajatuksesta, jonka mukaan ehdotus olisi kirjoitettava uudelleen tai revittävä kappaleiksi. Itse asiassa näyttää siltä, että jotkin maat haluavat suhtautua Eurooppaan kielteisesti: näitä maita riivaa ajatus siitä, että ne ovat suuria tai – päinvastoin – pieniä. Jotkin maat näyttävät vain vaativan oikeuksia mainitsematta lainkaan velvollisuuksia, ja toiset keskittyvät mieluummin muodostamaan jarruttavia vähemmistöjä kuin toimivia enemmistöjä. Mitä Euroopan hengelle ja Euroopan yhdentymiseen liittyvälle historialliselle idealismille tapahtuu, jos tällainen jatkuu ja jos kansallinen itsekkyys vie voiton? Tämä tilanne merkitsisi niiden kuolinkellojen kuminaa ja romuttaisi ne ikuisiksi ajoiksi.
Monien Euroopan kansalaisten tapaan toivon, että saamme perustuslain, joka on luonteeltaan nykyistä ehdotusta federalistisempi ja sosiaalisempi ja joka käsittää myös todellisen yhteisen ulko- ja puolustuspolitiikan. Kuten perustuslakitekstille on ominaista, kansalaisten on legitimoitava tämä perustuslaki kansanäänestyksellä. Itse kuitenkin hyväksyn nykyisen tekstin ja kannatan sitä, sillä se edustaa sekä muodoltaan että sisällöltään suurta edistystä ja enteilee uutta eurooppalaisen perustuslaillisuuden aikakautta. Siksi sanonkin: "Eläköön perustuslaki!" 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää kaikkia parlamentin jäseniä, jotka ovat käyttäneet puheenvuoron ja antaneet näin arvokkaan panoksensa perustuslakisopimuksen laatimisprosessiin.
On aivan selvää, että kaikkein kriittisimmätkin puheenvuoronne ovat vain avuksi meille puheenjohtajavaltion edustajille, jotka hoidamme hallitustenvälisen konferenssin puheenjohtajuutta. Yritän kuitenkin rauhoitella teitä tilanteessa, joka saattaa vaikuttaa umpikujalta ja HVK:n ja Euroopan parlamentin kannalta ongelmalliselta. En yritä väittää, ettei ongelmia ole – otin joitakin esiin jo aloituspuheenvuorossani – mutta meidän on myös ymmärrettävä, että tässä vaiheessa HVK:n keskusteluja valtiot pyrkivät olosuhteiden pakosta takertumaan tiettyihin kantoihin neuvottelujen edetessä – eivätkä vähiten strategisista syistä.
Meillä kaikilla on jonkin verran kokemusta neuvotteluista, joten suoraan sanottuna uskon meidän kaikkien tietävän, että tämä neuvotteluille tyypillinen kaupan hierominen tarkoittaa, että eri kannat näyttävät usein olevan aivan viimeiseen asti hyvinkin kaukana toisistaan. Olen varma, että jopa hallitustenväliseen konferenssiin osallistuvat Euroopan parlamentin jäsenet voivat vahvistaa kaikkien HVK:n osallistujien ilmaisseen halunsa päästä ratkaisuun vähintäänkin Thessalonikin Eurooppa-neuvoston asettamassa aikataulussa, jotta uusi perustuslakisopimus voidaan allekirjoittaa ennen Euroopan parlamentin tulevia vaaleja. Kaikki myös todellakin haluavat, ettei kyseessä ole vesitetty ratkaisu. Tältä osin voin vahvistaa puheenjohtajavaltio Italian sitoumuksen varmistaa, ettei sellaisia tilanteita pääse edes syntymään, jotka voisivat lopulta johtaa epätyydyttävään tulokseen. Lisäksi hallitustenvälisen konferenssin lopputuote on demokraattisessa prosessissa – vaikka monet ovat tämän demokraattisuuden kyseenalaistaneetkin – tarkkailun alaisena, sillä se joutuu kansallisten parlamenttien, Euroopan parlamentin ja joissakin tapauksissa kansanäänestysten muodossa jopa kansalaisten arvioitavaksi. Tämä on HVK:n työn todellista, ratkaisevaa arviointia.
Tämän vuoksi olisi väärin ja suoraan sanottuna hyödytöntä ennustaa tässä vaiheessa epäonnistumista ja todeta, ettei minkäänlaista edistymistä ole saavutettu ja että asiat polkevat pääpiirteissään paikallaan. Tämä olisi väärin edellä mainitsemieni syiden perusteella: nyt on käynnissä strateginen taktikointi, joka on nähtävä nimenomaan sellaisena ja jota ei mielestäni voida pitää minään muuna siitä yksinkertaisesta syystä, ettei tarkoituksena ole ratkaista vain yhtä kysymystä kerrallaan. Siinä tapauksessa voisimme nimittäin todeta jokaisen vaiheen jälkeen, että kulloisestakin kysymyksestä on keskusteltu ja päästy ratkaisuun. Tarkoituksena on ymmärtää, että näin monitahoisessa hankkeessa voimme tarkastella vain kokonaisuutta. Prosessin päätteeksi voimme puheenjohtajavaltion edustajina esittää tasapainotetun ehdotuksen, joka toivottavasti saa mahdollisimman laajan kannatuksen ja hyväksytään mahdollisimman laajoilta osin.
Haluan keskittyä vielä aivan lyhyesti kysymyksiin, jotka ovat saaneet osakseen eniten huomiota, sillä minulla ei luonnollisestikaan ole aikaa vastata kaikille. Eräs puhujien eniten käsittelemistä aiheista oli lakiasäätävä neuvosto. Euroopan parlamentin vaatimuksen ja – kuten jäsen Napolitano huomautti – ministeri Frattinin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan kuulemisessa antaman sitoumuksen perusteella otimme neuvoston puheenjohtajina asian esiin Roomassa 4.� lokakuuta pidetyssä ensimmäisessä kokouksessa. Ehdotimme sitä uudelleen HVK:n viimeisimmässä ulkoministerikokouksessa siitä huolimatta, että olimme havainneet selkeää ja laajalle levinnyttä poliittista vastustusta. Meitä ei palkittu menestyksellä, mutta olemme pitäneet keskustelua yllä tässä asiassa, sillä yhtäältä valmistelukunnan työ ja toisaalta parlamentin vaatimukset ovat riittäviä syitä sisällyttää tämän kysymys lopulliseen ehdotukseen. Tähän ministeri Frattini myös sitoutui aivan hallitustenvälisen konferenssin viimeisimmän kokouksen päätteeksi.
HVK:n osallistujat ovat hyvin tietoisia siitä, että puheenjohtajavaltio Italia on ehdottanut keskustelun aloittamista myös perustuslakisopimuksen tarkistusmenettelyistä, joita valmistelukunta ei käsitellyt. Tässäkin tapauksessa työn johtaminen on aika ajoin vaikeaa niin muodon – aihehan ei ollut alun perin asialistalla – kuin sisällönkin osalta. Olemme myös aloittaneet perusteellisen arvioinnin, jonka merkitys ei ole suinkaan vähäinen: sen myötä on avattu keskustelu siitä, onko työmme kohteena todella aito perustuslaki. Jotkin maat ovat alkaneet väittää, että mikäli kyseessä on perustuslaki, kyseessä on aivan eri tilanne kuin alun perin piti olla, ja että ne eivät ole koskaan antaneet kenellekään valtuuksia keskustella perustuslaista. Ymmärtänette näin ollen, ettei kyseessä ole kovin helposti johdettavissa oleva prosessi, mutta HVK:n työtä johtava ministeri Frattini on pitänyt yllä keskustelua tästäkin aiheesta. Hän on ilmaissut toiveensa siitä, että kysymystä pohdittaisiin yleisesti, jotta ymmärrettäisiin, että allekirjoitettuja sopimuksia on aikanaan sitä helpompi tarkistaa, mitä tehokkaampi ratkaisun löytämiseksi toteuttamamme prosessi on. Olemme luvanneet palata myös tähän asiaan.
Lopuksi tarkastelen Ecofin-neuvostoa, jonka toiminta on teidän mukaanne ensisijainen kysymys ja omasta mielestänikin erittäin tärkeä. Tältä osin voin vain toistaa sen, mitä ministeri Frattini on jo todennut: puheenjohtajavaltio Italia ei voi hyväksyä minkäänlaisia ehdotuksia miltään neuvoston kokoonpanolta – ei edes Ecofin-neuvostolta.
Puheenjohtajavaltio ei salli kyseisen kaltaisia ehdotuksia, sillä niiden sisältöä on mahdotonta hyväksyä. Koska olemme ehdottomasti noudattaneet mainittua periaatetta, tuen kaikkia parlamentin jäseniä, jotka ovat yhtä mieltä siitä, että ehdotuksia on mahdotonta hyväksyä. Tältä osin on luonnollisesti todettava, että vaikka tietyistä kysymyksistä olisi lehtitietojen mukaan keskusteltu myös Ecofin-neuvostossa, meidän on käsiteltävä niitä ja keskusteltava niistä, jos joku ehdottaa niitä – kuten kävi valmistelukunnan toiminnan yhteydessä. Voin kuitenkin vakuuttaa, että ainakin puheenjohtajavaltio Italian nimenomaisena tarkoituksena on puolustaa parlamenttien oikeuksia – ei ainoastaan Euroopan parlamentin vaan yleensäkin parlamenttien oikeuksia. Nyt on kyse uudesta perustuslaista tai perustuslakisopimuksesta – kutsukaa sitä miksi haluatte, mutta johdamme hallitustenvälisen konferenssin menettelyjä perustuslaillisessa hengessä. Lisäksi on aivan selvää, että jos Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit menettävät asemansa tai jos niiden asemaa heikennetään, teemme karhunpalveluksen paitsi tulevalle perustuslakisopimukselle myös Euroopan kansalaisille. Näin ollen katson voivani luvata, että puheenjohtaja Italia pyrkii suojelemaan oikeuksia, jotka on mielestämme säilytettävä hinnalla millä hyvänsä, ottaen toki samalla huomioon myös muiden toiveet.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Marieke Sanders-ten� Holten laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0312/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisön yhteistyöstä Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden kanssa ja neuvoston asetuksen� (EY)� N:o� 2258/96 muuttamisesta (KOM(2002)� 340 – C5-0368/2002 – 2002/0139(COD)). 
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   . – Tietyissä osissa maailmaa unohdetaan joskus, että Euroopan parlamentti toimii lainsäätäjänä. Nykyinen Aasian ja Latinalaisen Amerikan kanssa tehtävästä yhteistyöstä annettu asetus hyväksyttiin kymmenen vuotta sitten Aasian ja Latinalaisen Amerikan maita koskevaksi asetukseksi. Vaikka parlamentti on sen jälkeen pyytänyt nimenomaan kahta erillistä asetusta näitä kahta toisistaan voimakkaasti poikkeavaa aluetta varten, komissio on jälleen kerran esittänyt yhden ehdotuksen, jonka avulla se haluaa saattaa nykyisen asetuksen ajan tasalle. Samalla komissio aikoo sisällyttää siihen asetuksen toimista, jotka koskevat kotiseudultaan siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista. Kyseinen asetus raukeaa ensi vuoden lopussa, jolloin kaikki ajattelisivat, ettei tätä parlamentin päätöslauselmaa ole koskaan ollutkaan. Siksi kehitysyhteistyövaliokunta ehdottaakin tarkistuksissaan asetuksen jakamista kahdeksi erilliseksi asetukseksi, ja esittelijänä katson, että minun on syytä välittää valiokunnan viesti teille. Vaikka neuvostoa onkin vielä kuultava laajasti tässä asiassa, kaikille on sanomattakin selvää, että tämä erottelu on tehtävä.
Käsittelen seuraavaksi asetuksen sisältöä. Komissio haluaa "kevyehkön lainsäädäntökehyksen" molempia alueita koskeville kehitysyhteistyötoimilleen. Kuinka ollakaan, komissio on todellakin saanut aikaan erittäin kevyen lainsäädäntökehyksen. Kuten itse asiassa vuosituhannen kehitystavoitteissakin todettiin, kehitysyhteistyön keskeisimpänä tavoitteena on köyhyyden torjuminen ja sen lopullinen hävittäminen. En löydä komission ehdotuksesta selkeää mainintaa tästä, eikä ehdotukseen sisälly muitakaan tavoitteita, kuten koulutusta, terveydenhuoltoa, ympäristöä ja demokratisointia. Ensimmäinen huomioni onkin, että 35� prosenttia menoista olisi varattava sosiaaliseen infrastruktuuriin, joka on sisällytetty talousarvioon säännönmukaisesti vuodesta� 2001 lähtien. Vähintään 20� prosenttia tästä summasta olisi käytettävä perusterveydenhuoltoon ja peruskoulutukseen, sillä näihin vuosituhannen tavoitteisiin on suhtauduttu toistaiseksi erittäin välinpitämättömästi.
Toiseksi: erityisesti koulutus on erittäin tärkeä väline torjuttaessa köyhyyttä. Jokaisella on oikeus koulutukseen, ja jokaisella on oltava mahdollisuus saada kaikenlaista koulutusta alkuperästään, sukupuolestaan ja iästään riippumatta. Suhteettoman suuri osa kehitysmaiden köyhistä on naisia, ja usein juuri heiltä kielletään oikeus koulutukseen. Naiset ovat vedenkantajia. Tämän vuoksi vaadin ponnekkaasti sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamista sekä jopa erityishuomion kiinnittämistä naisiin ja tyttöihin paitsi koulutuksen ja terveydenhuollon alalla myös sosiaalisissa, taloudellisissa ja erityisesti poliittisissa kysymyksissä. Täysivaltaisina yhteiskunnan jäseninä heidän on pystyttävä vaikuttamaan sen toimintatapaan.
Toinen tärkeä kysymys on osallistuminen. Cancúnin epäonnistuneissa WTO-neuvotteluissa kävi jälleen kerran ilmi, että kehitysmaat vaativat täyttä osallistumista. Niillä ei ole toistaiseksi mahdollisuutta siihen sen paremmin hallitusten tasolla kuin alemmillakaan tasoilla. Siksi on ratkaisevan tärkeää, että kaikkia asiasta kiinnostuneita osapuolia kuullaan laadittaessa strategia-asiakirjoja, vuotuisia maa- ja alueohjelmia sekä vuotuisia toimintasuunnitelmia. En tarkoita tällä vain hallituksen elimiä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla vaan myös kyseisten maiden parlamenttien jäseniä, valtiosta riippumattomia järjestöjä, yksityistä sektoria ja myös muita kansalaisyhteiskunnan toimijoita. Nämä tahot tuntevat tarpeensa paremmin kuin kukaan muu ja voivat näin ollen antaa selkeitä viitteitä siitä, mitä kulloinkin tarvitaan. Tämä on ollut myös keskeisin pyyntö, jonka ruohonjuuritasolla toimivat ihmiset ovat meille esittäneet. Vain tällä tavoin politiikan ja toiminnan eri aloilla eräänlainen omistajuus voidaan laajentaa koskemaan kaikilla tasoilla toimivia ihmisiä. On tärkeää, että parlamentti osallistuu lainsäätäjänä Euroopan kehitysyhteistyöpolitiikkaan niin nyt kuin tulevaisuudessakin. Komission on siksi esitettävä parlamentille strategia-asiakirjat, joihin olen viitannut. Mielestäni on selvää, että tässä yhteydessä on kuvattava paitsi alakohtaiset ja alojen yhteiset painopisteet sekä yksittäiset tavoitteet myös asianmukaisten suorituskykyä ilmaisevien indikaattorien perusteella odotetut tulokset. Alankomaalaisena naisena ja liberaalina minusta on hyvin tärkeää, että veronmaksajien rahat käytetään hyödyllisesti ja tehokkaasti. Tämä voidaan vahvistaa ainoastaan selkeiden tavoitteiden ja suorituskykyä ilmaisevien indikaattorien avulla.
Lopuksi haluan jälleen kerran korostaa, että Euroopan unionin yhteistyö Aasian ja Latinalaisen Amerikan kanssa edellyttää nykyaikaista lainsäädäntökehystä, jossa sekä köyhyyden että epätasa-arvon torjunnalla on oma dynamiikkansa.
Haluan kiittää lämpimästi kollegoitani heidän yhteistyöstään. Olemme käyneet erinomaisia keskusteluja, ja vaikkei niiden perusteella aina olekaan päästy sopimukseen, katson, että tästä aiheesta käytävää keskustelua on pidettävä yhteisen tavoitteemme kannalta poikkeuksellisen arvokkaana. 
Piscarreta (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, komissio on esittänyt ehdotuksen asetukseksi yhteistyöstä Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden kanssa. Yhteistyön kestoa ei ole määritelty, vaikka rahoituspuite on vahvistettu vuosiksi� 2003–2006.
Tämä ehdotus mahdollistaa näiden alueiden kanssa tehtävän yhteistyön yleisen lisäämisen, ja siinä painotetaan yhteisten sääntöjen ja menettelyjen noudattamista esimerkiksi täytäntöönpanomenettelyissä ja päätöksentekoprosesseissa. Tässä tekstissä komissiolle taataan paljon liikkumavaraa, sillä se ei sisällä poliittisia tai täytäntöönpanoa koskevia suuntaviivoja. Saatavilla olevien varojen yhteydessä komissio ehdottaa vuosiksi 2003–2006 rahoituskehystä, josta 60� prosenttia myönnettäisiin Aasialle ja 40� prosenttia Latinalaiselle Amerikalle ja jonka kokonaismäärä olisi 3,793� miljardia euroa.
Budjettivaliokunnan lausunnon valmistelijana esitin joitakin tarkistuksia, jotka ovat mielestäni ratkaisevan tärkeitä. Vaikka talousarvion ulko- ja kehitystyöpolitiikkaa koskevaan otsakkeeseen� IV kohdistuukin huomattavia taloudellisia rajoitteita, uskon komission ehdottamien määrien olevan yhteensopivia rahoitukselle asetetun enimmäismäärän kanssa. Esitin kuitenkin vaatimuksen yhteistyön parantamisesta, joka on välttämätöntä etenkin siksi, että maksusitoumusmäärärahat saadaan muutettua näille alueille suoritetuiksi maksuiksi. Näiden kahden alueen osalta maksamattomat määrät (RAL) ovat yhteensä 3,45� miljardia euroa. Ehdotin kokonaismäärän nostamista 3,8� miljardiin euroon ottaen huomioon, että vuoden� 2003 talousarvio ehdittiin tällä välin hyväksyä suurempana kuin komissio oli ehdottanut.
Lisäksi ehdotin, että talousarvion kannalta olisi parempi, ettemme ottaisi näiden kahden alueen kohdalla käyttöön erillisiä enimmäismääriä, sillä tämä rajoittaisi liikkumavaraa. Sen sijaan asetuksella olisi oltava yleinen rahoituskehys. Näin ollen on ratkaisevan tärkeää, että Euroopan unioni osallistuu köyhyyden poistamiseen, kestävän kehityksen edistämiseen sekä ihmisoikeuksien, vähemmistöjen oikeuksien ja alkuperäiskansojen oikeuksien kunnioittamisen varmistamiseen. Unionin on myös edistettävä demokratiaa, hyvää hallintotapaa ja epätasa-arvon torjuntaa.
Haluan myös todeta, että budjettivaliokunta kannatti äänestyksessään solidaarisuusrahaston perustamista tälle alueelle. Uskon tämän aloitteen osoittautuvan äärimmäisen myönteiseksi. 
Fernández Martín (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, unionin sekä Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden välistä yhteistyötä koskevat säännöt on laadittu kymmenen vuotta sitten. Kymmenen vuoden aikana maailmassa on tapahtunut tiettyjä muutoksia. Tietyt Aasian valtiot ovat edistyneet demokratiansa lujittamisessa, ja niiden kehitys on päässyt vauhtiin. Valitettavasti toisissa Aasian valtioissa tilanne on huonontunut kaikilla poliittisen, taloudellisen ja sosiaalisen toiminnan osa-alueilla.
Latinalaisessa Amerikassa demokraattista vuosikymmentä, 1980-lukua, seurasi talousuudistusten vuosikymmen, mutta nyt kaikki yhteiskunnat – tiettyjä huomattavia poikkeuksia lukuun ottamatta – ovat syvässä taloudellisessa ja sosiaalisessa kriisissä.
Kummallakaan alueella köyhyyden torjunnassa ei ole edistytty merkittävästi, vaan tilanne on pikemminkin päinvastainen: Bangladeshissa, Haitissa, Afganistanissa ja Boliviassa yhä uusia sosiaalisia ryhmiä on vajoamassa köyhyyteen. Joissakin epävakaudestaan surullisen kuuluisiksi tulleissa kaupungeissa, kuten Kalkutassa, ei ole sijaa toiveikkuudelle, mutta toisaalla, esimerkiksi Argentiinan Tucumánissa, köyhyys ja nälkä – lasten jatkuva nälkä – ovat asioita, joita ei ole tähän mennessä jouduttu kokemaan.
Katsomme näin ollen tämän keskustelun olevan oikea-aikainen ja suhtaudumme myönteisesti asetusta koskevaan komission ehdotukseen, jolla tarkistetaan ja päivitetään tähän saakka voimassa olleita säännöksiä. Euroopan parlamentti julisti 15.� marraskuuta� 2001 antamansa päätöslauselman 61� kohdassa kannattavansa komission alkuperäisen ehdotuksen jakamista kahteen eri asetukseen, joista toista sovelletaan Aasiaan ja toista Latinalaiseen Amerikkaan. Tämä on ainoa vastalause, jonka kohdistamme tänään keskusteltavana olevaan ehdotukseen. Kyseessä ei ole todellakaan mikään vähäpätöinen vastalause, mutta haluan painottaa, että perusasioissa kannatamme komission ehdotusta.
Olemme samaa mieltä tavoitteista, jotka koskevat sitoutumisemme laajentamista köyhyyden hävittämiseen – ei vain rahoittamalla kokonaan tai osittain kehitystä edistäviä hankkeita vaan myös asettamalla etusijalle koulutus, terveydenhuolto ja kansalaisyhteiskunnan tukeminen, jotta voimme edistää demokratiaa, avoimuutta ja hyvää hallintotapaa. Ilman hyvää hallintotapaa demokratia ei vahvistu eikä tavoitellun kehityksen avulla saavuteta asetettuja tavoitteita.
Kannatamme rahoituskehystä, jossa yhteistyökumppaneinamme toimivien maiden asemaa vahvistetaan ja jonka myötä edistytään avun sidonnaisuuksien purkamisessa tavalla, joka on asetettu tavoitteeksi hiljattain hyväksytyissä direktiiveissä.
Kaiken tämän toivomme saavuttavamme tarkistustemme avulla. Muotoa koskevasta kysymyksestä olemme eri mieltä, emmekä voi sivuuttaa sitä, sillä haluamme noudattaa sekä periaatteitamme että näkemystämme Euroopan toimista Aasian ja Latinalaisen Amerikan kaltaisilla painopistealueilla.
Arvoisa komission jäsen Patten, kyse ei ole poliittisesta arvovallasta eikä jonkin alueen asettamisesta toisen edelle, kuten eräs kollegoistamme totesi tämän istunnon aikana.
Näinä pitkien parlamentaaristen neuvottelujen täyttäminä kuukausina olemme käyneet keskusteluja useiden asianosaisten hallitusten ja niiden Brysselin-suurlähettiläiden kanssa sekä lukuisten Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa toimivien valtiosta riippumattomien järjestöjen kanssa. Kaikki – toistan kaikki – näistä tahoista ovat ilman ainoatakaan poikkeusta todenneet kannattavansa kahta erillistä asetusta, joista toista sovelletaan Aasiaan ja toista Latinalaiseen Amerikkaan.
Mikäli me olemme ja mikäli myös komissio on sitä mieltä, että haluamme noudattaa yhteistyöhön osallistumisen periaatetta ohjelmien perustamisesta lähtien emmekä ainoastaan hankkeiden hallinnointi- ja täytäntöönpanovaiheessa, nyt ei olisi johdonmukaista tehdä juuri päinvastoin.
Nyt huomisen äänestyksen myötä voimme aloittaa yhteispäätösmenettelyn, jossa parlamentti ei aio eikä voi luopua valtaoikeuksistaan ja jossa on meidän mielestämme tilaa neuvoston kanssa käytäville neuvotteluille.
Päätän puheenvuoroni onnittelemalla esittelijää, kollegaani ja ystävääni jäsen Sanders-ten� Holtea, joka on tehnyt erittäin hyvää työtä, antanut kaikkensa ja onnistunut erinomaisesti. Arvoisa komission jäsen Patten, kiitän myös teitä halustanne pitää yllä keskustelua, jossa voimme toivottavasti edistyä edelleen tulevina kuukausina. 

Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, yhteisön ulkosuhteiden alueellistamisessa otettiin ratkaiseva askel, kun Euroopan parlamentti onnistui vuonna� 1988 budjettivallan käyttäjän ominaisuudessa saamaan Latinalaisen Amerikan ja Aasian kanssa tehtävään yhteistyöhön tarkoitetut varat jaettua kahteen erilliseen budjettikohtaan. Sittemmin tätä lähestymistapaa on vahvistettu entisestään, sillä se sopii parhaiten yhteen yhteisön politiikkaa hallitsevien funktionaalisuuden ja spesifisyyden periaatteiden kanssa ja on kaikkein tehokkainta kehityksen kannalta.
Nyt tämän parlamentin tehtävänä on lainsäädännöllisen toimivaltansa mukaisesti antaa lausuntonsa yhteistyön tällä hetkellä molempien alueiden kanssa kattavan ALA-asetuksen muuttamisesta. Tätä samaa lähestymistapaa ilmentävät myös kehitysyhteistyövaliokunnan, ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan sekä suhteista Keski-Amerikkaan ja Mercosur-maihin vastaavan valtuuskunnan äänestystulokset, joilla globaalia kumppanuutta Latinalaisen Amerikan kanssa käsitellyt Salafrancan mietintö hyväksyttiin yksimielisesti. Tämän saman lähestymistavan mukaisesti olemme antaneet tukemme valtavalla enemmistöllä kahden erillisen asetuksen luomiselle: yhden Aasiaa varten ja toisen Latinalaista Amerikkaan varten.
Huomenna toimitamme äänestyksen, joka on molempien asianomaisten alueiden ja Euroopan kannalta aivan yhtä historiallinen ja merkittävä kuin budjettikohtien erottamiseen johtanut äänestyskin. Sosialistiryhmä kannattaa asetusten erottamista toisistaan, ensinnäkin koska se olisi johdonmukainen päätös pitkälle kehitykselle; toiseksi koska katsomme, että Latinalainen Amerikka ja Aasia ansaitsevat tulla kohdelluiksi vähintäänkin tasa-arvoisesti muiden kehittyvien alueiden kanssa – ja tämän osalta molempien alueiden poliittiset edustajat sekä kansalaisyhteiskunnan edustajat ovat ilmaisseet halunsa omiin asetuksiinsa ja ohjelmiinsa; koska olemme vakuuttuneita siitä, että molempien alueiden väestölle koituva hyöty – mikä viime kädessä on asetusten tavoitteena – olisi paljon suurempi kuin komission pelkäämät hallinnolliset hankaluudet, jotka viime kädessä rajoittuisivat nykyisenALA-hallintokomitean varsin aiheelliseenkin kahtia jakamiseen sekä henkilöstön uudelleenjakoon; ja lopuksi koska kunnioitamme syvästi omaa lainsäädäntötehtäväämme.
Poliittinen viesti, jonka näillä kahdella asetuksella lähetämme Aasian ja Latinalaisen Amerikan kansoille, on erityisen rohkaiseva nyt unionin laajentuessa, Euroopan levittäytyessä itään päin, minkä yhteydessä kehitysyhteistyöhön varattuja määrärahoja pienennetään, jotta voidaan vastata muihin tarpeisiin, jotka ovat tällä hetkellä kenties kiireellisempiä, joskaan eivät yhtään sen tarpeellisempia kuin kehitysyhteistyö.
Arvoisa puhemies, lopuksi huomauttaisin, että asetusten sisältöön tehdyt tarkistukset, joista haluan kiittää lämpimästi esittelijä Sanders-ten� Holtea ja kehitysyhteistyövaliokunnan sihteeristöä, parantavat merkittävästi panostamme köyhyyden torjuntaan ja vahvistavat Euroopan unionin Latinalaisen Amerikan alueille lähettämää poliittista viestiä sekä lisäävät Euroopan unionin toimien vahvistamisen tärkeyttä Aasian mantereella. 
Rod (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, tämän asetuksen tarkistaminen on antanut meille paljon ajattelemisen aihetta. Ensinnäkin meillä oli käsiteltävänämme ehdotettu yhteistyösopimus, joka totta puhuen näytti enemmän vapaakauppasopimukselta kuin kehitysohjelmalta. Se ei hämmästyttänyt meitä kohtuuttomasti, koska se näyttää olevan osa tämänhetkistä EU:n politiikkaa, joka on johtamassa yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan taustalla olevan ajattelutavan muuttumiseen. Onnistuimme kuitenkin saamaan kyseiseen asetukseen uudelleen mukaan kestävän kehityksen sekä sen lisäksi sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä tavoitteita. Erityisesti viittaan tällä siihen, että 10� prosenttia ohjelman talousarviosta on määrä varata luonnonvarojen säilyttämiseen ja kestävään hoitoon sekä 35� prosenttia sosiaalialan ja terveydenhuollon infrastruktuurien kehittämiseen. Ihmisoikeudet, erityisesti naisten oikeudet, vähemmistöjen ja alkuperäiskansojen oikeudet sekä eriarvoisuuden torjuminen ovat myös johtavia periaatteita Euroopan kehitysyhteistyöpolitiikassa näillä alueilla. Lopuksi olemme vielä varmistaneet, että kansalaisyhteiskunta voi osallistua monivuotisten kehityssuunnitelmien laatimiseen. Köyhyyden vähentämisen on näin ollen oltava ensisijaisena tavoitteena kaikissa kansallisissa ohjelmissa, joista neuvotellaan kunkin maan ja komission kesken. Koska parlamenttia ei kuulla enää tässä yhteydessä, meidän oli välttämätöntä laatia omat suuntaviivamme jo hyvin varhaisessa vaiheessa, ja sen me nimenomaan teimme kehitysyhteistyövaliokunnassa.
Vetoan teihin, hyvät kollegat, että ette institutionaalisista syistä kyseenalaistaisi tätä tekstiä, joka on nyt vihdoin saanut poliittisen sisällön. Miksi vaatia kahta erillistä asetusta – yhtä Aasiaa ja toista Latinalaista Amerikkaa varten – sen sijaan että yksi yhtenäinen asetus jaettaisiin erillisiin lukuihin? Meidän kannattaisi pikemminkin kampanjoida avun kokonaismäärän lisäämisen puolesta sen sijaan, että haluaisimme välttämättä tietää, mikä maanosa saa eniten. Itse pidän varsin merkityksettömänä sitä, kohdennetaanko rahat Aasiaan vai Latinalaiseen Amerikkaan, kunhan ne menevät kaikkein köyhimmille ihmisille. Tästä syystä me vaadimme parlamentaarista valvontaa. Valitettavasti olemme tuhlanneet paljon aikaa ja energiaa kiistelyyn, joka on mielestäni toisarvoista, kun otetaan huomioon, miten valtavat haasteet meillä on vastassa Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Mielestäni oleellista on taistella näiden asetusten sisällön puolesta, näiden lukujen sisällön puolesta, sen sisällön puolesta, jota tarjoamme näille ihmisille tänään, koska sitä sekä Aasian että Latinalaisen Amerikan kansat odottavat meiltä. 
Belder (EDD ).
   – Vaikka ihailenkin tapaa, jolla esittelijä on selvittänyt Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa koskevan asetuksen tavoitteita, keskeinen kysymys köyhyyden torjunnassa on kuitenkin tämä: mikä on sen lisäarvo kansalliseen kehitysyhteistyöhön verrattuna? On olemassa vaara, että jäsenvaltiot päätyvät toteuttamaan päällekkäisiä toimia köyhyyden torjunnassa. Asetuksen tavoitteet olisikin voitu ilmoittaa selkeämmin. Kaupallisten valmiuksien kehittämisen osalta täydentävyys on ilmeistä. Asetus täydentää kehitysyhteistyötä ja on yhteydessä eurooppalaiseen kauppapolitiikkaan.
Toiseksi mietinnössä ehdotettu kahden alueen välinen solidaarisuusrahasto on mielestäni huono ratkaisu. Rahastolla on oltava tarkasti määritellyt tavoitteet. Solidaarisuus viittaisi osallisuuden tunteeseen, joka ilmenee sosiaalisissa yhteyksissä, lähellä kansalaisia, ja perustuu sisäiseen omaantuntoon: ajatellaanpa vaikka Jeesuksen opettamaa lähimmäisenrakkautta. Kuitenkin mannerten välisissä yhteyksissä tällainen hyväntekeväisyys tarkoittaa käytännössä erilaisia poliittisia toimia ja erilaisten järjestöjen rahoittamista. Solidaarisuusrahastosta silloin tuskin on kysymys.
Haluan muuten kiittää esittelijää, maanmiestäni, hänen ponnisteluistaan hyvän asian eteen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, uskon komission jäsenen Pattenin olevan tietoinen siitä, että olen aina pyrkinyt sitoutumaan komission tavoitteisiin ja tukemaan niitä työssäni. En ole niitä jäseniä, joiden mielestä komissio on joukko valtiottomia byrokraatteja, vaan aivan päinvastoin se on mielestäni keskeinen toimielin, jolla on tärkeä rooli Euroopan rakentamisessa.
Komissio on varmasti myös tietoinen siitä, että tällaista tukea ja sitoutumista ei pidä nähdä avoimena valtakirjana. Parlamentilla on oikeus omaan mielipiteeseensä, ja mielestäni se ei olisi lainkaan nimensä arvoinen, jollei se käyttäisi toimivaltaansa – vastuullisesti tietenkin – ja toteuttaisi komission parlamentaarista valvontaa, asettaisi sitä virkaansa ja toimisi parlamentaarisena vallankäyttäjänä, joka keskustelee, hylkää, ratifioi ja oikaisee tarvittaessa.
Juuri sitä tehtävää toteutamme tällä hetkellä: pyrimme täyttämään velvollisuutemme perussopimusten meille antamien toimivaltuuksien puitteissa, ja erityisesti tällä alalla, jolla toimimme yhteispäätösmenettelyn periaatteiden mukaisesti.
Arvoisa puhemies, on vaikea kuvitella mietintöä, josta tässä parlamentissa olisi vallinnut suurempi yksimielisyys. Tällainen yksimielisyys ilmenee ehdotuksesta, jossa vaaditaan omaa asetusta Aasiaa varten ja toista Latinalaista Amerikkaa varten, koska uskotaan, että näiden alueiden erityislaatu tulisi paremmin otettua huomioon, kun kumpaakin varten olisi oma erillinen asetus. Kuten jäsen� Sauquillo totesi, tarkoituksena on myös noudattaa voimassa olevan talousarvion asettamia vaatimuksia sekä taata Latinalaiselle Amerikalle ja Aasialle sama kohtelu kuin muille alueille ja näin siis ehkäistä kaikenlainen syrjintä.
Kuten jo totesin, asiasta on vallinnut yksimielisyys, jollaista tässä parlamentissa on vaikea saada uudelleen aikaan, koska tämän saman lausunnon on antanut parlamentin täysistunto, ja siihen on yhtynyt ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta, toimivaltaiset valtuuskunnat sekä asiasta vastaava valiokunta eli kehitysyhteistyövaliokunta varsin selvin luvuin, eli 26� ääntä puolesta ja kaksi tyhjää, joista toinen on esittelijän oma ääni.
Haluan muistuttaa, että toinen seikka, jonka esittelijän ryhmä asettaa tarkistuksillaan kyseenalaiseksi, on kahden alueen välisen solidaarisuusrahaston perustaminen. Ja se, arvoisa puhemies, on hämmästyttävää, sillä kyseessä on aloite, jolle kaikki poliittiset ryhmät – myös esittelijän oma ryhmä – ovat jo antaneet tukensa täysistunnossa. Arvoisa puhemies, kyseessä on aloite, joka on saanut tukea lainsäädännön järkeistämisen vuoksi, joka ei merkitse lisäkustannuksia ja jonka budjettivaliokunta on hyväksynyt vuoden� 2004 talousarvion yhteydessä. Sitä paitsi se kuuluu tärkeimpiin esille tuleviin aloitteisiin seuraavassa Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan välisessä huippukokouksessa, joka on tarkoitus järjestää Meksikossa ensi vuonna ja johon meillä ei ole tehtäväksi kovinkaan hienoja ehdotuksia.
Arvoisa puhemies, ennen kaikkea se on hämmästyttävää siksi, että aloitteella pyritään estämään rauhanomaisen rinnakkaiselon ja demokratian alalla tähän asti saavutettu edistys, jonka yhteiskunnallinen haavoittuvuus hetkessä vaarantaa, kuten Bolivian tapaus äskettäin osoitti.
Kaikkein hämmästyttävintä, arvoisa puhemies, on kuitenkin se, että yhtenä perusteluna ja nimenomaan perusteena ehdotuksen hylkäämiselle on käytetty neuvoston kantaa, aivan kuin Euroopan komission olisi vastattava päätöksistään neuvostolle ja otettava sen kannat vakavammin kuin Euroopan parlamentin kannat.
Arvoisa puhemies, tässä on kyseessä hyvin merkittävä asia, jossa parlamentti pelaa uhkapeliä omalla uskottavuudellaan, arvovallallaan ja maineellaan toimielimenä.
Näin ollen, arvoisa komission jäsen, mikäli parlamentti vahvistaa ehdotuksen sellaisena kuin kehitysyhteistyövaliokunta on sen hyväksynyt, kehottaisin myös komissiota hyväksymään sen. En tarkoita tätä suinkaan omavaltaisuuden osoitukseksi, vaan yhtenäisyyden osoitukseksi. Pyrkimys ei ole kyseenalaistaa komission auktoriteettia, vaan kysymys on yksinkertaisesti parlamentille kuuluvasta normaalista vallankäytöstä perussopimuksissa säädetyn toimielinten välisen tasapainon mukaisesti. 
Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan liittyä esittelijää kehuneiden lukuisien onnittelijoiden joukkoon. Hän on esitellyt tänään erittäin hyvän ja erittäin selkeän mietinnön. Mielestäni kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö muovaa asetuksen – tai kuten me mieluummin haluaisimme, asetusten – sisältöä parempaan suuntaan. Jäsen Sanders-ten� Holten mietintö osoittaa selkeästi, että kysymys ei ole pelkästään kauppakysymysten sisällyttämisestä kehitysstrategioihin näiden kahden maanosan kanssa tehtävässä tulevassa yhteistyössä, vaan että samalla on tuotava selkeästi esiin se, että tavoitteena on äärimmäisen köyhyyden torjuminen, ja jos olemme vakavissamme näiden kehitysstrategioiden suhteen, meidän on otettava niissä huomioon myös asianomaisten maiden kansalaisyhteiskunta.
Kehitysyhteistyövaliokunnan vaatimista toimista – jaotellaanpa ne sitten Aasiaan tai Latinalaiseen Amerikkaan kohdistuviksi – käy aivan selkeästi ilmi, että tulevaisuudessa tähän tarvitaan kaksi asetusta. Ei tarvitse olla liitteessä lueteltujen edunsaajavaltioiden tai tuettavien hankkeiden asiantuntija nähdäkseen, että kyseisten kahden alueen välillä on valtava, suorastaan suunnaton ero, ja siksi tarvitaan kahta asetusta.
Haluan myös kiittää esittelijää, joka on itse asiassa aina ollut kanssani samaa mieltä tästä asiasta ja on nyt ottanut näin selkeän kannan siihen. Muilta aloilta ja muista komission kanssa käydyistä neuvotteluista saamani kokemuksen perusteella uskon, että jos saamme vakuuttavan enemmistön kahden asetuksen taakse parlamentin huomisessa äänestyksessä, se on hyvä lähtökohta komission kanssa käytäville neuvotteluille ja komissio saadaan etenemään asiassa.
Wijkman (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan sanoa, että komission ehdotuksessa on mielestäni monia hyviä kohtia. Samalla haluan korostaa, että esittelijä Sanders-ten� Holte on tehnyt erittäin hyvää työtä. Hänen johdollaan olemme onnistuneet valiokuntakäsittelyn aikana pääsemään sopimukseen useista lisäyksistä ja muutoksista, jotka tiivistävät lainsäädäntöä ja keskittävät sen paremmin köyhyyskysymyksiin.
Olen erityisen tyytyväinen siitä, että tavoitteeksi on asetettu noin kymmenen prosentin panostus ympäristöalalle. Ympäristöasiat ovat liian usein taka-alalla kehitysyhteistyössä. Meillä on etenkin Aasiassa lukuisia ongelmia, joihin on löydettävä ratkaisu. Ongelmat liittyvät erityisesti saastumiseen ja perusluonnonvarojen suojaamiseen. Suurin osa maaseudun köyhistä on itse asiassa enemmän riippuvaisia niin kutsutusta "biomassan bruttotuotannosta" eli luonnon tuottamasta kasvusta kuin "bruttokansantuotteesta" eli talouden tuotannosta.
Ratkaistavanamme on siis kiista siitä, pitäisikö Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa varten olla yksi vai kaksi asetusta. Olen hyvin tietoinen siitä, että parlamentti halusi kaksi asetusta, mutta mielestäni komissiolla on erittäin vahvat perusteet ehdotuksensa tueksi. Viime vuosina on toteutettu monenlaisia toimia kehitysyhteistyön organisoinnin tehostamiseksi, ja olisi kummallista, jos me nyt mutkistaisimme asioita kahdella asetuksella ja ikään kuin pysäyttäisimme käynnissä olevan menettelyjen yksinkertaistamisen. Mielestäni Sanders-ten� Holten ehdotus asetuksen jakamisesta kahteen erilliseen lukuun oli erinomainen.
En ole vakuuttunut väitteestä, jonka mukaan maat olisivat niin kovin erilaisia. Meillä on yhtenäinen kehys AKT-yhteistyötä varten, ja se toimii vallan mainiosti. Esittelijä� Salafranca� Sánchez-Neyra voi puhua ehdotuksensa saamasta kannatuksesta – 26� ääntä puolesta eikä yhtään vastaan – mutta jos hän kuuntelisi käytäväkeskusteluja, hän kuulisi monien kollegojensa olevan nyt todella huolissaan syntyneestä kiistasta. Siksi haluaisin kehottaa kollegojani poliittisten ryhmien johtajien mielipiteistä piittaamatta äänestämään sellaisia tarkistuksia vastaan, joiden tarkoituksena olisi kahden erillisen asetuksen aikaansaaminen. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää komissiota ja vielä kerran myös esittelijää hänen tekemästään erinomaisesta ja usein hyvin vaikeasta työstä.
Katson, että tämän parlamentin velvollisuutena on edistää sääntöjen ja menettelyjen yksinkertaistamista sekä varmistaa yksimielisyys siitä, että ohjelmia koskevat päätökset on tehtävä mahdollisimman pikaisesti ja tehokkaasti. Se on ydin koko uudistusprosessissa, jota jatkuvasti kyseenalaistamme ja toisaalta vaadimme. Ja kuitenkin tässä keskustelussa saamme jatkuvasti kuulla vaatimuksia, joiden mukaan meidän olisi mutkistettava ja vaikeutettava menettelyjä, ohjelmia ja kysymyksiä, joita komissio joutuu käsittelemään.
Lisäksi siinä ei mielestäni ole kerta kaikkiaan mitään järkeä, että käsitellessämme teknistä ja oikeudellista säädöstä ehdottaisimme, että sen olisi tehtävä se työ, jota varten meillä on maakohtaiset strategia-asiakirjat tai kansalliset maaohjelmat niissä maissa, joiden kanssa teemme työtä. Se on jälleen täysin vastoin oman rahoitus- ja oikeusperustansa omaavan asetuksen alkuperäistä tehtävää. Mielestäni kahden erillisen asetuksen luomisessa ei yksinkertaisesti olisi mitään järkeä ja se veisi pohjaa pois toimilta, joilla olemme pyrkineet yksinkertaistamaan ja selkeyttämään ohjelmiamme.
Jäsen Salafranca puhui uskottavuudesta, ja meidän uskottavuutemme parlamenttina on todellakin tässä vaakalaudalla, jos emme ymmärrä, mistä näissä asioissa on kysymys. Meidän on valittava strategiaksemme hyvän yhteistyön aikaansaaminen sekä Latinalaisen Amerikan että Aasian kanssa ja samojen, kehitysyhteistyöohjelmiemme ytimeen kuuluvien periaatteiden soveltaminen molempiin.
Varojen siirtämistä Aasialta Latinalaiselle Amerikalle ei myöskään voi perustella millään, etenkään kun tiedämme 800� miljoonan aasialaisen elävän epätoivoisessa köyhyydessä. Komission vuonna� 2000 julkistamassa kehitysyhteistyöpolitiikkaa käsitelleessä tiedonannossa kehotettiin meitä keskittämään toimemme uudelleen köyhyyden poistamiseen. Näin ollen on täysin sopimatonta, että me nyt vuonna� 2003 peräämme asetusta, joka vain erottaisi kaksi osaa, jotka toimivat hyvin yhteen, ja näin kaksinkertaistamme, monikertaistamme ja mutkistamme köyhyyden torjumiseen tarvittavaa työtä.
Kehotan parlamenttia toimimaan realistisesti ja rakentavasti, jotta tärkeä työmme molemmilla alueilla voi jatkua ja kasvaa. 
Deva (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla kaikkia poliittisia ryhmiä edustavia espanjalaisia kollegojani heidän innostuksestaan maansa entisten siirtomaiden asioita kohtaan. Toivoisin, että omakin maani nousisi joskus puolustamaan kansallisia etujaan samalla tavoin kuin espanjalaiset kollegani näyttävät tekevän puoluekannastaan riippumatta.
Kuulimme kuitenkin jäsen Rodin kysyvän, miksemme laatisi kahta asetusta, niin että voimme lähettää rahaa sinne, missä köyhät ovat. No, he ovat Aasiassa. Ja siellä heitä on 800� miljoonaa. Jos kahden asetuksen tarkoituksena on toimittaa rahaa sinne, missä on eniten köyhyyttä, miksi sitten siirrämme 247� miljoonaa euroa Aasialta Latinalaiselle Amerikalle? Tiedän, että Euroopan parlamentti on kuuluisa kyvystään kääntää kaikki ylösalaisin, mutta on uskomatonta, että olemme taas tehneet niin.
Tarvitsemme yksinkertaista lainsäädäntöä, jota itsekin kykenemme ymmärtämään, jota äänestäjämme kykenevät ymmärtämään, jotta säilytämme yhteytemme äänestäjiin. Kaksinkertaisten säännösten luominen, koko siihen liittyvän prosessin läpikäyminen ja valtava byrokratia sekä toisaalta komissiolle esittämämme vaatimukset menettelyjen yksinkertaistamisesta, hajauttamisesta ja niin edelleen, ovat niin räikeässä ristiriidassa keskenään. Miksi edes harkitsemme sitä? Anteeksi vain, mutta yritämmekö me nyt olla mieliksi espanjalaisille? Minun täytyy sanoa, että olen useimmiten hyvin kiltti espanjalaisille, mutta tällä kertaa en aio olla. 
Patten,
   .  Arvoisa puhemies, komission ehdotuksen tavoitteena on, kuten parlamentin jäsenet hyvin tietävät, korvata nykyinen Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa koskeva asetus uudella, yksinkertaisella ja nykyaikaisella lainsäädäntökehyksellä, joka noudattelee johdonmukaisesti unionin ulkomaanavun uudistamisen keskeisiä periaatteita. Tämä on jo toteutettu muilla alueilla. Nyt on Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa sijaitsevien kumppanimaidemme vuoro hyötyä uudistuksen tuomista eduista.
Alusta lähtien on ollut selvää, että parlamentissa on vallalla tiettyjä epäilyjä uuden asetuksen perusteiden ja koko sen syvimmän olemuksen suhteen. Olen käyttänyt enemmän aikaa keskusteluihin noista epäilyksistä ja tästä säädöksestä kuin mihinkään muuhun asiaan, josta olen ollut vastuussa koko sinä aikana, kun olen toiminut komission jäsenenä. En usko osallistuneeni tätä useampiin kokouksiin ja keskusteluihin komissiossa tai useampiin keskusteluihin parlamentin kanssa. Kunnioitan kovasti keskustelukumppaneitani, joilla on ollut asiasta eriäviä mielipiteitä. Arvoisa jäsen� Salafranca tietää valtavan paljon aiheesta, mutta sympatiani ja näkemykseni ovat kuitenkin tässä asiassa niiden puolella, jotka käyttivät puheenvuoronsa keskustelun jälkipuolella ja jotka myös tietävät paljon kehitysavusta: arvoisat parlamentin jäsenet� Kinnock ja Whitehead sekä ystäväni, jäsen Deva. Käsittelen lyhyesti paria keskeisintä väitettä.
Ensinnäkin jotkut tämän parlamentin ryhmittymät ovat voimakkaasti vaatineet kahta asetusta yhden sijaan. Toiseksi, kuten monet käsiteltäväksi jätetyt tarkistukset osoittavat, asetuksesta toivotaan kovasti myös entistä yksityiskohtaisempaa. Haluan vastata molempiin näihin näkökohtiin ja toistaa komission kannan asetuksen muotoon. Komissio pitää tärkeänä, että aikaan saadaan ja asetus.
Miksi yksinkertainen asetus? Jotta se noudattaisi unionin ulkomaanavun uudistamisen keskeisiä periaatteita, jotka edellyttävät joustavuutta, jolloin yhteistyö voidaan sovittaa kunkin kumppanin erityistarpeisiin maakohtaisten strategia-asiakirjojen avulla. Juuri tätä politiikkaa parlamentti on innokkaasti ollut tukemassa.
Miksi yhtenäinen asetus? Jotta vältetään säädösten määrän nopea kasvu ja tarvittavien menettelyjen ja komiteoiden määrän moninkertaistuminen; lyhyesti sanottuna, jotta toiminta olisi tehokkaampaa. Myös lainsäädännön parantamista koskeva toimielinten välinen sopimus edellyttää lainsäädännön yksinkertaistamista ja sen määrän vähentämistä. En kuitenkaan ole vielä kuullut yhtään perustelua, joka selittäisi, miksi – kun säännöt ja tavoitteet kuitenkin ovat samat molemmille alueille – kaksi erillistä asetusta takaisivat paremman tuloksen kuin yksi yhtenäinen asetus. Kuten olen todennut useissa eri yhteyksissä, minusta on vaikea uskoa, että jos noudattaisimme joidenkin täällä parlamentissa esittämiä näkemyksiä ja kannattaisimme kahta asetusta, La Pazin kaduilla tai Latinalaisen Amerikan maiden suurlähetystöjen edustalla Brysselissä tanssittaisiin riemusta.
Viittaukset muihin alueisiin ja niiden "omiin" asetuksiin – Tacis ja CARDS esimerkiksi – eivät mielestäni ole kovinkaan vakuuttavia, koska näiden asetusten tavoitteet eivät ole samat kuin kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet sellaisina kuin ne on määritelty EY:n perustamissopimuksen 177� artiklassa ja jotka soveltuvat yhtä lailla Aasiaan kuin Latinalaiseen Amerikkaankin. Myöskään näiden kahden alueen keskinäinen erilaisuus ei ole riittävä peruste kahden erillisen asetuksen laatimiselle, kuten kunkin alueen osalta esitettyjen tarkistusten samankaltaisuus tai jopa täydellinen yhteneväisyys osoittaa.
Mutta tarkastellaanpa nyt tarkistusten sisältöä ja neljää keskeisintä kysymystä, joihin jatkokeskusteluissa olisi mielestäni keskityttävä.
Ensinnäkin yleisenä tavoitteena on köyhyyden vähentäminen ja poistaminen. Joillakin tarkistuksilla pyritään nostamaan köyhyyden lievittäminen ja poistaminen päätavoitteeksi. Olen täysin samaa mieltä. Tarvitaan kuitenkin myös tilaa yhteisön ja Aasian tai Latinalaisen Amerikan maiden välisten yleisten suhteiden laajempaan tukemiseen, muun muassa voimavarojen kehittämiseen, jolla tuetaan kumppaneitamme terrorismin vastaisessa taistelussa sekä laittoman maahanmuuton, ihmiskaupan ja kansainvälisen rikollisuuden torjunnassa.
Toisena on aihe, jota esimerkiksi ystäväni, jäsen Deva on käsitellyt tekniseltä kannalta: kysymys varojen jakamisesta Latinalaisen Amerikan ja Aasian kesken. Komission ehdotuksessa pyritään säilyttämään kaudella� 2000–2006 Aasian ja Latinalaisen Amerikan välillä sama 60/40-rahoitussuhde kuin aiemmissa rahoitusnäkymissä. Afganistanin tapahtumat ja Euroopan unionin siellä tekemät kansainväliset sitoumukset hieman horjuttivat tätä tasapainoa. On kuitenkin pidettävä mielessä, että Aasiassa on edelleen eniten köyhyyttä maailmassa – noin 800� miljoonaa ihmistä tai noin kaksi kolmannesta maailman köyhistä, jotka joutuvat tulemaan toimeen alle dollarilla päivässä. On myös tärkeää pitää mielessä, että yhteisön talousarviosta annettava apu on Aasiassa 0,15� euroa henkeä kohti ja Latinalaisessa Amerikassa vastaavasti 0,45� euroa. Tällä perusteella minusta on vaikea puolustaa varojen siirtoa Aasialta Latinalaiselle Amerikalle. Tietenkin jos budjettivallan käyttäjä myöntäisi meille lisää varoja käytettäväksi Aasian ja Latinalaisen Amerikan tukemiseen, esittäisin mielelläni parlamentille käyttötapoja näille rahoille, mutta enpä usko, että joulu tulee tänä vuonna ennen aikojaan.
Kolmantena on kysymys Latinalaisen Amerikan solidaarisuusrahastosta. Terveydenhuoltoon, koulutukseen ja köyhyyden torjuntaan liittyvien alakohtaisten ohjelmien tukeminen Latinalaisen Amerikan köyhimmissä maissa ja köyhimmillä alueilla voidaan toteuttaa erilaisten ohjelma- ja täytäntöönpanovälineiden avulla, joita meillä on jo käytettävissämme. Rahaston perustaminen, muiden rahoituslaitosten houkutteleminen mukaan sekä rahastoa ja sen hallinnointia koskevien sääntöjen laatiminen olisi paitsi voimavarojen tuhlausta, myös monimutkainen ja hankala prosessi. Komissiolla ei ole tehtävään tarvittavia henkilöstöresursseja.
Neljäntenä ja viimeisenä on kysymys alakohtaisista tavoitteista ja viitearvoista. Parlamentti ehdottaa asetukseen sisällytettäväksi useita alakohtaisia tavoitteita: 35� prosenttia sosiaaliseen infrastruktuuriin ja tästä 20� prosenttia peruskoulutukseen ja perusterveydenhuoltoon; toiset 10� prosenttia ympäristönsuojeluun ja enintään 15� prosenttia kansalaisyhteiskunnan tukemiseen. Yhteenlaskettuna tämä merkitsee sitä, että lähes 60� prosenttia määrärahoista olisi varattu jo ennakkoon.
Kuten kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenet tietävät, nykyinen sopimus sosiaalista infrastruktuuria koskevasta 35� prosentin viitearvosta tehtiin kaksi vuotta sitten komission ja kehitysyhteistyövaliokunnan edustajien kesken käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen, joihin itsekin osallistuin. Minulla ei ole aikomusta käynnistää uudelleen näitä keskusteluja, ja komissio aikoo todellakin pitäytyä tiukasti tuossa sopimuksessa. Haluan kuitenkin vielä korostaa, että tämä sopimus ei anna mahdollisuutta uusien ehtojen lisäämiseen, etenkään 20� prosentin viitearvon määräämiseen peruskoulutusta varten. Sitä paitsi se olisi vastoin periaatetta, jonka mukaan kukin valtio on itse vastuussa ohjelmien täytäntöönpanosta. Se ei myöskään sovi uudistuksen perusajatukseen, jonka mukaan ohjelmien sisältöä ei voida etukäteen lyödä lukkoon asetuksessa.
Ongelma – varsinkin ehdotus 35� prosentin varaamisesta sosiaalista infrastruktuuria varten – on varsin teoreettinen, sillä Aasian ja Latinalaisen Amerikan nykyisissä maakohtaisissa strategia-asiakirjoissa on jo nyt varattu ensiksi mainitussa 50� prosenttia ja jälkimmäisessä 46� prosenttia sosiaalisen infrastruktuurin kehittämiseen.
Puheenvuoroni päätteeksi haluan kiittää lämpimästi esittelijä Sanders-ten� Holtea hänen urheasta pyrkimyksestään rakentaa siltoja eri näkemysten välille. Hän on tehnyt todella hienoa työtä, ja hänen on toisinaan täytynyt toivoa, että olisi saanut esiteltäväkseen jonkin toisen mietinnön. Kehottaisin parlamenttia antamaan tukensa komission ehdotukselle. Mainitsen vain tiedoksi, että neuvoston kanssa käydyissä epävirallisissa keskusteluissa on käynyt ilmi, että neuvosto kannattaa tiukasti komission ehdotusta ja on erittäin halukas jatkamaan samoilla linjoilla. Ennen kaikkea Aasian ja Latinalaisen Amerikan hädänalaisten ihmisten edun olisi rohkaistava meitä tekemään kaikkemme, jotta uusi oikeudellinen kehys yhteistyötä varten voitaisiin hyväksyä mahdollisimman pian. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen pyytänyt puheenvuoroa vastatakseni henkilökohtaisiin huomautuksiin työjärjestyksen 122� artiklan mukaisesti.
Tarkoitan jäsen� Wijkmanin huomautusta äänimääristä, joilla kehitysyhteistyövaliokunnan ehdotus hyväksyttiin, eli 26� puolesta ja 2� tyhjää.
Jäsen Wijkman ei kyseenalaistanut näitä tuloksia, mutta mainitsi mielipiteiden olevan käytäväkeskusteluissa todennäköisesti erilaisia. Arvoisa puhemies, haluan sanoa, että kunnioitan suuresti kaikkien mielipiteitä, mutta demokratiassa vain äänet ratkaisevat.
Sen sijaan komission jäsenelle Pattenille – joka on myös hyvä ystäväni – joka viittaisi myös puheessaan minuun ja totesi, ettei ole kuullut perusteluja, jotka saisivat hänet vakuuttuneeksi kahden asetuksen tarpeellisuudesta, haluan sanoa, että luulen, ettei hän ole oikein ymmärtänyt täällä ilmaistuja kantoja. Minun mielestäni meidän asiamme ei ole vakuuttaa komissiota perustelujen pätevyydestä, vaan päin vastoin komission on saatava parlamentti vakuuttuneeksi omasta kannastaan, koska, arvoisa komission jäsen, muistuttaisin teitä, että nimenomaan komissio on poliittisesti vastuussa parlamentille, eikä parlamentti komissiolle ja että nyt on käynnissä yhteispäätösmenettely, jossa oletuksena on, että parlamentillakin on jotain sanottavaa. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, pahoitin kovasti mieleni siitä, mitä jäsen Deva sanoi, sillä hän antoi ymmärtää, että tavoitteenamme ei ole köyhyyden poistaminen, vaan että meillä espanjalaisilla olisi muunlaisia intressejä.
Tosiasia on, että se tuntui minusta pahalta, ja minusta tuntuisi myös pahalta, jollen sanoisi tätä nyt täällä, koska me kehitysyhteistyövaliokunnassa teemme todella yhdessä työtä köyhyyden poistamiseksi: köyhyyden poistamiseksi Aasiasta ja Latinalaisesta Amerikasta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
- Pretsin laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0358/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta nuorisoalalla Euroopan laajuisesti toimivien organisaatioiden tukemiseksi (KOM(2003) 272 C5-0257/2003 2003/0113(COD)).
- Packin laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0357/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelman perustamisesta Euroopan laajuisesti toimivien koulutusalan organisaatioiden sekä alan yksittäistoimien tukemiseksi (KOM(2003) 273 C5-0255/2003 2003/0114(COD)).
- Iivarin laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0359/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta kulttuurialalla Euroopan laajuisesti toimivien organisaatioiden tukemiseksi (KOM(2003) 275 C5-0262/2003 2003/0115(COD)). 
Reding,
     Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vuonna� 2002 EU:n kolme toimielintä laativat yhdessä uuden varainhoitoasetuksen, ja se antaa meille nyt selkeän tukikehyksen, jonka avulla tuemme useita erinomaisia eurooppalaisia kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusaloilla toimivia organisaatioita. Tästä lähtien kaikilla rahoituspäätöksillä on oltava oikeusperusta. Tämä velvoite koskee erityisesti niitä avustuksia, jotka on tähän asti rahoitettu erilaisista budjettikohdista, joiden paikka budjettinimikkeistössä on antanut mahdollisuuden kohdella niitä hallintomenoina, jolloin ne on siis voitu maksaa ilman erillistä oikeusperustaa. Uuden varainhoitoasetuksen tuomat muutokset budjettinimikkeistöön merkitsevät sitä, että tällaisia avustuksia ei enää voida käsitellä hallintomenoina, jolloin niiden maksaminen vaatii oikeusperustan. Tämän uuden velvoitteen vuoksi komissio antoi tämän vuoden keväällä seitsemän uutta ehdotusta uusiksi perussäädöksiksi. Näitä seitsemää ehdotusta, jotka kattoivat seitsemän eri alaa, täydensi komission jäsenen Schreyerin antama tiedonanto, jossa hahmoteltiin yhteistä taustaa, jonka perusteella ehdotukset on annettu, sekä niiden keskeisiä piirteitä, joiden avulla on pyritty varmistamaan, että eri ehdotuksissa tarjotaan samanlaisia ratkaisuja kaikkia näitä aloja koskettaviin yhteisiin ongelmiin.
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisessä äänestyksessä on mukana kolme noista seitsemästä perussäädöksestä. Ne vaativat pikaista käsittelyä, etenkin koska kyseiset tekstit hyväksytään yhteispäätösmenettelyssä. Olen kiitollinen kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan puheenjohtajalle Rocardille siitä, että hän ymmärsi asian kiireellisyyden ja varmisti, että hänen johtamansa valiokunta pystyi käsittelemään komission ehdotukset nopeasti. Siirtyminen varainhoitokäytännöstä toiseen saattaa kuitenkin aiheuttaa vakavia rahoitusvaikeuksia, joiden vaikutukset Euroopan kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusalaan saattavat osoittautua hyvinkin voimakkaiksi, mikäli lainsäädäntöprosessiin osallistuvat toimielimet eivät pääse asiasta yksimielisyyteen mahdollisimman pian. Komission teille jättämien ehdotusten tavoitteena oli varmistaa kitkaton ja keskeytyksetön siirtyminen vanhasta järjestelmästä uuteen, ja olemme kovasti yrittäneet laatia teksteistä sellaisia, että ne noudattelisivat yleisesti vuonna� 2003 laadittuja täytäntöönpanosääntöjä, joiden tavoitteena on varmistaa välttämätön jatkuvuus ja saavutettujen etujen säilyminen takaamalla julkisten varojen asianmukainen hallinnointi, jossa otetaan huomioon uusi varainhoitoasetus.
Tältä kannalta katsottuna nyt ehdotetut perussäädökset olisi nähtävä teknisenä mukautuksena, vaikka tässä saattaakin herätä voimakas kiusaus käyttää hyväksi tilaisuutta kaunistella niitä uusilla keksinnöillä ja parannuksilla. Tässä tapauksessa kuitenkin hyvä lopputulos voidaan saavuttaa vain luopumalla täydellisyyden tavoittelusta, etenkin jos lisäykset saattavat koko asian huonoon valoon neuvoston silmissä. Tätä silmällä pitäen komission ehdotusten sanamuoto on maltillinen ja keskeisenä tavoitteena on nykyisen säännöstön säilyttäminen siten, että se saa uuden oikeudellisen rakenteen, joka vastaa uuden varainhoitoasetuksen vaatimuksia. Pyytäisin, että ette poikkeaisi liikaa komission ehdotuksista ja että tekisitte kaikkenne varmistaaksenne, että nämä perussäädökset voidaan hyväksyä mahdollisimman pian.
Kulttuurialan perussäädöksen osalta joustovaraa on vieläkin vähemmän, koska neuvoston on tehtävä päätöksensä yksimielisesti. Meidän on kuitenkin säilytettävä jonkinlainen joustavuus ei vain kulttuuri-, vaan myös nuoriso- ja koulutusasioissa, koska täytyy todeta, että nämä kolme alaa ovat keskeisiä Euroopan kehityksen kannalta. Kompromissiin on pyrittävä kaikin keinoin, jos se vain voi auttaa meitä saattamaan nämä menettelyt nopeasti päätökseen. Itse asiassa jos oikeusperustaa ei saada aikaan, tammikuun 1.� päivästä� 2004 lähtien meidän on yksinkertaisesti mahdotonta antaa taloudellista tukea kaikille niille organisaatioille, joilla on oma merkittävä tehtävänsä Euroopan luovuuden, kulttuurin ja henkisen elinvoiman ylläpitämisessä. Toisin sanoen päätöksen aikaansaaminen ensimmäisessä käsittelyssä on välttämätöntä, jotta kyseiset organisaatiot voivat saada rahaa tammikuussa� 2004.
Kaikissa kolmessa tapauksessa komission ehdotuksessa on noudatettu varainhoitoasetuksen säännöksiä, ja juuri tältä pohjalta haluaisin selvittää komission kantaa kolmen mietinnön sisältämiin tarkistuksiin. Haluan kiittää esittelijöitä Iivaria, Pretsiä ja Packia siitä huomattavasta työmäärästä, jonka he ovat uhranneet näille ehdotuksille ja jonka tärkeydestä he ovat itsekin hyvin tietoisia. Huomaamme, että ohjelmien pituus – kulttuuri- ja koulutusohjelmien viisi vuotta ja nuoriso-ohjelmien kolme vuotta – on herättänyt sekalaisia reaktioita. Hyväksymme mielellämme kulttuurialaa koskevan tarkistuksen� 16, jossa ehdotetaan ohjelman keston lyhentämistä kolmeen vuoteen, jos se lähentää asian käsittelyyn osallistuvien toimielinten näkemyksiä ja mahdollistaa siten menettelyn saattamisen pikaiseen päätökseen. Hylkäämme kuitenkin nuorisoalaa koskevan tarkistuksen� 8 ja pidämme kiinni siitä, että määräajaksi on asetettava vuosi� 2006, koska vuoteen� 2007 mennessä haluaisimme perustaa uuden nuoriso-ohjelman, jossa suosittaisiin eurooppalaisten nuorisojärjestöjen osallistumista. Ohjelmien keston ja talousarvion välillä on yhteys kaikissa tapauksissa. Kulttuurialaa koskeva tarkistus� 17, joka pienentäisi talousarviota, olisi mahdollista hyväksyä, jos myös ohjelman kestoa lyhentävä tarkistus� 16 hyväksytään. Lisäksi jos kestoa ei muuteta, nuorisoalaa koskeva tarkistus� 11, jossa ehdotetaan talousarvion kasvattamista, on mahdollista hyväksyä, koska sen avulla voidaan vastata laajentumisen tuomiin haasteisiin. Koulutusalan osalta voimme hyväksyä osittain tai periaatteessa koko joukon tarkistuksia, eli tarkistukset� 4, 6, 8, 9, 10� ja� 11, joilla pyritään sisällyttämään tarkistukset vuoden� 2004 talousarviomenettelyyn ja muuttamaan näin rahoituksen kokonaismäärää sekä kullekin ohjelmaan kuuluvalle toimelle varattuja enimmäis- ja vähimmäisrahoitusosuuksia.
Varainhoitoasetuksen taustalla olevan ajattelun mukaan pitkän aikavälin tavoitteena on julkistaa ehdotuspyyntöjä, jotka ovat avoimia kaikille. Poikkeuksena on vain kaikkien tuntema avustusten sitominen tiettyihin edunsaajiin – menetelmä, jota joskus käytetään avustusten jakamisessa. Helpottaakseen siirtymistä varainhoitoasetuksen mukaiseen käytäntöön komissio on suosinut sekajärjestelmää, joka koostuu ehdotuspyynnöistä sekä kulttuurialan ohjelman toiminnassa� 2 käytettävästä määrärahojen sitomisesta tietyille edunsaajille. Näin ollen hyväksymme kulttuurialaa koskevan tarkistuksen� 18, mutta joudumme hylkäämään kulttuurialaa koskevat tarkistukset� 5, 15, 19, 20� ja� 23, jotka etääntyvät liiaksi tilanteesta, jota yritämme korjata. Tästä näkökulmasta kriteerien pitäisi olla selkeät tai niitä olisi selkeytettävä entisestään. Näin ollen hyväksymme nuorisoalaa koskevan tarkistuksen� 10, mutta emme voi hyväksyä kulttuurialaa koskevaa tarkistusta� 1, koska siinä esitetty määritelmä järjestöistä, jotka edistävät Euroopan unionin yleisen edun mukaisia tavoitteita, poikkeaa liikaa varainhoitoasetuksen viitoittamasta suunnasta. Tämän takia emme voi hyväksyä myöskään koulutusalaa koskevaa tarkistusta� 5, jossa käsitellään Eurooppa-talojen kansainvälistä liittoa (FIME) ja pyritään lisäämään se toimintaan� 1 kuuluvien organisaatioiden luetteloon, koska toisaalta FIMEllä on oma tehtävänsä välittäjänä avustusten jakamisessa, mikä sulkee sen pois varainhoitoasetuksessa määritellystä toiminnasta, ja toisaalta komission viime vuosina tukemista toimista on käynnistetty tilintarkastus aiempien kokemusten perusteella. Haluan kuitenkin vielä tarkentaa, että komissio on jo alkanut asteittain lopettaa etuuskohteluun perustuvaa yhteistoimintaansa itsenäisten verkostojen, kuten FIMEn kanssa. Sitä paitsi FIMEä, kuten myös siihen kuuluvia Eurooppa-taloja, on kehotettu vastaamaan komission ehdotuspyyntöihin joko keskitetysti tai kansallisella tasolla asianmukaisten edustajien välityksellä.
Ehdotuspyyntö edellyttää asiantuntijaraatia, joka koostuu tapauksesta riippuen ulkopuolisista asiantuntijoista tai komission virkamiehistä, jotta taataan sen puolueettomuus ja avoimuus. Osa tarkistuksista kohdistuu tähän, ja niissä halutaan, että parlamentille ilmoitettaisiin etukäteen ehdotuspyyntöjen sisällöstä, ennen kuin komissio julkistaa ne, tai niissä noudatettavista periaatteista, yksityiskohtaisista täytäntöönpanosäännöistä tai asiantuntijaraadin kokoonpanosta. Arvoisa puhemies, vaikka komissio kannattaakin näitä periaatteita, se ei voi hyväksyä tarkistuksia, jotka eivät vastaa komitologiapäätöksen säännöksiä toimielinten välisistä suhteista tai jotka estävät komissiota käyttämästä sille kuuluvaa toimeenpanovaltaa. Tällaisia ovat seuraavat tarkistukset: kulttuurialaa koskevat tarkistukset� 11,� 21� ja� 22, koulutusalaa koskevat tarkistukset� 13,� 14� ja� 15 sekä nuorisoalaa koskevat tarkistukset� 15,� 22� ja� 23. Hyväksymme kuitenkin nuorisoalaa koskevan tarkistuksen� 17, jossa ehdotetaan, että parlamentille olisi annettava vuosittain kertomus nuoriso-ohjelman täytäntöönpanosta kyseisenä vuonna.
Luonnollisestikin komissio velvoittaa EU:n tukea saaneet tahot julkistamaan asian asianmukaisella tavalla. Vaikka olemmekin parlamentin kanssa samaa mieltä tästä asiasta, meidän mielestämme asianmukaisempi paikka tällaiselle julkistamisvelvoitteelle olisi liitteessä. Siitä syystä komissio hyväksyy kulttuurialaa koskevan tarkistuksen� 12, mutta ei voi hyväksyä tarkistusta� 3. Tämä merkitsee samalla sitä, että hyväksymme nuoriso-ohjelmien osalta tarkistuksen� 20, mutta hylkäämme tarkistuksen� 6, ja koulutuksen osalta hyväksymme tarkistuksen� 12, mutta hylkäämme tarkistuksen� 2. Varainhoitoasetuksessa on säännös, jonka mukaan vuotuisia toiminta-avustuksia olisi alennettava asteittain. Tätä asteittaista alentamista ei ole aina ymmärretty oikein, ja siitä on yritetty poiketa monissa kohdissa. Emme voi hyväksyä kulttuurialaa koskevia tarkistuksia� 13 ja� 14, joilla pyritään poistamaan asteittainen alentamisvaatimus. Ainoa varainhoitoasetuksessa tunnustettu poikkeus koskee tapauksia, joissa edunsaajan luonne ja toiminta vastaavat asianomaisessa asetuksessa annettua kuvausta Euroopan unionin yleisen edun mukaista tavoitetta edistävistä yhteisöistä. Kolmessa nuorisoalaa koskevassa tarkistuksessa, eli tarkistuksissa� 5,� 18� ja� 19 pyritään rajoittamaan ohjelma vain kyseisiä piirteitä omaaviin nuorisojärjestöihin, minkä mekin hyväksymme. Toisaalta muutamissa muissa tarkistuksissa mennään paljon pidemmälle vastakkaiseen suuntaan, emmekä voi hyväksyä nuorisoalaa koskevaa tarkistusta� 24 emmekä kulttuurialaa koskevaa tarkistusta� 24, joissa molemmissa ehdotetaan huomattavaa kiristystä asteittaiseen alentamiseen.
Arvoisa puhemies, käyn nopeasti läpi ne tarkistukset, jotka komissio hyväksyy ja joissa pyritään joko selkeyttämään tai yksinkertaistamaan tekstiä tai vahvistamaan sitä komission ehdottamien linjojen mukaisesti. Tällaisia ovat kulttuurialaa koskevat tarkistukset� 2,� 4� ja� 8; koulutusalaa koskevat tarkistukset� 1,� 3� ja� 7 sekä nuorisoalaa koskevat tarkistukset� 1, 2, 3, 5, 7, 12, 13 ja� 16. Lisäksi komissio näkee mielellään itsensä kulttuurilähettiläänä, kuten kulttuuria koskevassa tarkistuksessa� 9 ehdotetaan. Olen pyrkinyt rajaamaan käsittelyn vain kaikkein arkaluontoisimpiin kolmessa mietinnössä esitetyistä tarkistuksista – vaikka olen jo nytkin puhunut liian pitkään, ja pyydän anteeksi. Nyt haluaisin pyytää teitä tekemään kaikkenne varmistaaksenne, että unionin antama tuki eurooppalaiselle kulttuurille, koulutukselle ja nuorisolle ei romahtaisi äkillisesti. Tässä vaiheessa menettelyä tarvitaan ehdottomasti kaikkien lainsäädäntöprosessiin osallistuvien toimielinten välistä yhteisymmärrystä, mikäli järjestelmä halutaan saada takaisin toimintaan vuoden� 2004 alusta. 
Prets (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olitte oikeassa todetessanne, että aikaa on vähän ja että meidän on tehtävä parhaamme, jotta hankkeet pääsevät alkamaan ja asianomaiset voivat saada rahoituksensa. Siihen liittyy myös ensimmäinen kritiikin aiheeni, sillä meille varattu aika todellakin on kovin, kovin lyhyt. Jos meidän oletetaan tekevän työmme perusteellisesti ja hyvin, me tarvitsemme siihen aikaa. Muussa tapauksessa päädymme tekemään hätäratkaisuja, jotka eivät loppujen lopuksi miellytä ketään. Pyytäisin teiltä, että jatkossa tällaisille asioille ja näin tärkeille päätöksille varattaisiin riittävästi aikaa, koska nyt meistä tuntuu, että joku on koko ajan hengittämässä niskaamme ja tuloksena on, että meidän on annettava periksi, koska me haluamme organisaatioiden saavan rahoituksensa ja avustuksensa, vaikka ehdotuksessa olisikin edelleen paljon sellaista, jota emme voi täysin hyväksyä.
Se, että perussäädöstä ei vielä ole olemassa, on harmillista, ja sillä on jo nyt kielteisiä vaikutuksia. Jo nyt rahoituksesta on pulaa esimerkiksi kumppanuusohjelmissa, joiden ensimmäistä maksuerää ei ole voitu maksaa. Rahoitusvaikeuksista ovat kärsineet myös tiedotuskampanjat, koska jäsenvaltioiden on ollut pakko kiristää niiden resursseja huomattavasti. Juuri nyt laajentumisen kynnyksellä, kun tiedottaminen on tarpeellisempaa kuin koskaan, mielestäni tällaiset takapakit eivät kerta kaikkiaan tule kysymykseen. Siksi meidän on mielestäni pystyttävä pikaisesti laatimaan siirtymäjärjestelyjä, jotta ohjelmia voidaan jatkaa vaikeuksista huolimatta, niin että Euroopan kansalaiset eivät joutuisi tinkimään jo suunnitelluista toiminnoista emmekä samalla menettäisi luottamusta, jota on muutenkin niin vaikea rakentaa.
Olen sitä mieltä, että nyt keskustelun kohteena olevia kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan kolmea mietintöä voidaan hyvin käsitellä ja niistä voidaan keskustella yhdessä, mutta sisältönsä suhteen ne eroavat täysin toisistaan, emmekä siksi voi pyrkiä tekemään niistä päätöksiä yhdellä kertaa. Esimerkiksi kun ehdotetaan toimintaohjelmien yhdenmukaistamista muun muassa yhteisrahoituksen osuuden ja avustuksen reaalista vähenemistä koskevan periaatteen soveltamisen suhteen ja vieläpä ohjelmien keston yhdenmukaistamista vuoteen� 2008 asti, ajatus on sinänsä hyvä, mutta se ei voi millään toimia käytännössä.
Vastustan myös yhtenäisen 20� prosentin yhteisrahoitusosuuden määräämistä kaikille kolmelle alalle. Monet organisaatiot, etenkin koulutuksen alalla, saavat niin häviävän pientä tukea, että sen alentaminen entisestään veisi niiltä kokonaan oikeuden tukeen eikä niiden kannattaisi edes ryhtyä täyttämään hakemuksia. Nuorisojärjestöille 20� prosenttia on ehdoton yläraja, sillä rahoittajien puutteen vuoksi organisaatioiden on vaikea jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan.
Sen sijaan avustuksen reaalista vähenemistä koskeva periaate, jossa vähennystasoksi on määrätty 2,5� prosenttia kolmannesta vuodesta eteenpäin ja jonka ansiosta säästyvät rahat on määrä käyttää etenkin uusissa jäsenvaltioissa toteutettaviin uusiin hankkeisiin, on mielestäni vaikutukseltaan vain pisara valtameressä. Olen vakuuttunut siitä, että oikea ratkaisu olisi yhdistää nykyinen nuorisoa koskeva toimintaohjelma vuodesta� 2007 lähtien uuteen nuoriso-ohjelmaan, sillä se epäilemättä hyödyttäisi merkittävästi sekä nuoria että nuorisojärjestöjä. Euroopan tasolla toimivien nuorisojärjestöjen tukemisessa tavoitteena on muun muassa kansainvälisen vuoropuhelun edistäminen nuorten kesken, asiaankuuluvista aiheista tiedottaminen mahdollisimman suurelle yleisölle sekä epävirallisten koulutusmahdollisuuksien tarjoaminen. EU:n tuki nuorisojärjestöille tarjoaa nuorille mahdollisuuden tehdä yhteistyötä heitä itseään ja heidän etujansa suoraan koskettavissa kysymyksissä, mutta se tarjoaa myös paljon muuta: koko eurooppalaisen politiikan toimintakentän ja siihen liittyvät ulottuvuudet. Mielestäni nuoret olisi otettava mukaan keskusteluun kaikissa vaiheissa.
Maantieteellisen soveltamisalan osalta katson, että myös nuorisojärjestöihin olisi sovellettava laajemman Euroopan periaatetta. Kannatan Euroopan unionin, jäsenvaltioiden, EFTA- ja ETA-maiden, Balkanin maiden sekä tiettyjen IVY-maiden nuorisojärjestöjen aktiivisen osallistumisen lisäämistä. En kuitenkaan usko, että kyseisten maiden ulkopuolisten kumppaneiden kanssa yhteistyötä tekevien järjestöjen toimintaa pitäisi rajoittaa millään tavalla, mikäli niiden omat hallitukset ja järjestöt tukevat niitä.
Lieventääkseen hallinnollisia päätöksiään komission olisi annettava hakijoille mahdollisuus korjata hakemuksessa ilmenneitä muotovirheitä tietyn määräajan kuluessa hakemuksen jättämisestä. Kaikkien järjestöjen, jotka ovat saaneet rahoitusta EU:n talousarviosta, olisi mainittava tämä kotisivuillaan tai ilmoitettava se vuosikertomuksessaan. Tämä pätee kaikkiin kolmeen ohjelmaan. Näin saataisiin yleiskuva järjestöjen toiminnasta ja tehtäisiin eurooppalaista lisäarvoa entistä näkyvämmäksi.
Koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriasioihin olisi kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota; niitä ei pidä sivuuttaa pikaisella maininnalla tai tyhjillä korulauseilla juhlapuheissa. Euroopan tulevaisuus on ennakkoluulottomissa nuorissa, joille on vain annettava mahdollisuus vahvistamalla koulutusinstituutioita ja -organisaatioita; mahdollisuus rakentaa yhteistä, kukoistavaa eurooppalaista yhteiskuntaa, jonka perustana on kulttuurisen monimuotoisuuden hyväksyminen sekä taiteen ja kulttuurin kanssa käytävä vuoropuhelu.
Pack (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, me tarvitsemme perussäädöksiä, jotka antavat komissiolle mahdollisuuden toimia selkeästi määriteltyjen periaatteiden mukaisesti hyväksyessään ja hallinnoidessaan avustuksia. Avustuksia myöntävät virkamiehet, toisin sanoen komission virkamiehet, tarvitsevat tällaisia selkeitä ohjeita voidakseen noudattaa sekä varainhoitoasetusta että budjettivallan käyttäjän, eli parlamentin, toiveita. Arvoisa komission jäsen, pahoittelen kuitenkin kovasti meihin kohdistuvia aikataulupaineita, joista emme itse ole vastuussa. Komissio antoi tämän säädöksen toukokuun lopussa, eikä meillä ole ollut mahdollisuutta tutustua siihen aiemmin, ja mielestäni se on vaikeaa nytkin ajanpuutteen vuoksi. Tämä ei olisi ollut välttämätöntä, sillä jo ennen varainhoitoasetuksen hyväksymistä oli selvää, että nykyiset talousarvion A� osaan kuuluvat avustukset on korvattava monivuotisilla ohjelmilla, ja siksi en voi ymmärtää, miksi tämä ehdotus tuli näin myöhään. Me joudumme kantamaan siitä seuraukset ilman omaa syytämme. Kenen syy on, jos edunsaajat eivät saakaan avustuksia ensi vuonna? Komission syyttävä sormi osoittaa meihin, ja mahdollisesti neuvostonkin. Mutta se ei ole meidän vikamme. Me haluamme tehdä työmme huolellisesti. Tälläkään kerralla se ei ollut mahdollista. Meidän on todellakin tehtävä parhaamme varmistaaksemme, että näin ei pääse tapahtumaan uudelleen, mutta niinhän me aina sanomme, ja niin nytkin.
Meillä on käsiteltävänämme kolme mietintöä, kuten jäsen Prets jo äsken mainitsi, ja olen pitkälti samaa mieltä hänen kanssaan siitä mitä hän sanoi niistä. Kaikki kolme mietintöä käsittelevät instituutioita ja organisaatioita, jotka toimivat Euroopan kulttuurilähettiläinä sanan laajassa merkityksessä ja jotka edistävät ja tukevat Euroopan yhteistä kulttuuriperintöä. Parlamentti on jo vuosia tukenut kaikkia näitä organisaatioita; se on jopa perustanut joitakin niistä. Aivan äskettäin perustetut organisaatiot eivät tietenkään tiedä tätä; tällaisia ovat esimerkiksi nuoriso-orkesteri, College of Europe, Firenzen yliopistollinen Eurooppa-instituutti, Trierissä toimiva Eurooppa-oikeuden akatemia, Euroopan vähemmän puhuttujen kielten toimisto, Mercator tieto- ja asiakirjaverkko sekä Euroopan nuorisofoorumi.
Tähän asti nämä organisaatiot ovat todella täyttäneet tehtävänsä: vastanneet tiedottamisesta ja edistäneet Euroopan yhdentymistä. Näihin sisältyy myös organisaatio, joka ei ole meidän aikaansaannostamme, mutta jonka olemassaolosta olen erittäin tyytyväinen ja jolle teidän kaikkien olisi todella syytä olla kiitollisia: FIME-verkosto, joka on tehnyt työtä Euroopan yhdentymisen puolesta jo 50� vuotta 118� Eurooppa-talossa 32:ssa Euroopan maassa. Siksi en voi ymmärtää näkemystä, jonka te valitettavasti katsoitte tarpeelliseksi tuoda esiin – oletan, että tänään saamanne täysin väärät tiedot pakottivat teidät sanomaan niin. Mielestäni meidän on todettava, että FIME toimii hyvin, että aiemmin tänä vuonna suoritetun FIMEn tilintarkastuksen tulokset olivat erinomaiset, että FIMEssä suoritettiin kolme viikkoa sitten jälleen uusi tilintarkastus, jossa sitä ainoastaan pyydettiin toimittamaan kaikki tukihakemuksensa – yhteensä� 300 – Brysseliin tutkittavaksi. FIME tarjoutui antamaan kaiken aineistonsa tutkittavaksi perusteellisesti, kuten komission kanssa tehty sopimus edellyttää. Lopputulos oli se, että lehdistö- ja viestintäpääosasto totesi, ettei aineisto ollut miltään osin kunnossa. Itse voin vain sanoa, että raportoinnissa oli puutteita. Edellisenä varainhoitovuonna lupasimme FIMElle 2,2� miljoonaa euroa. Se ei saanut noista rahoista mitään tänä vuonna, ei mitään, yksinkertaisesti siitä syystä, että yksi FIMEen kuuluvista Eurooppa-taloista, Avignon, oli syyllistynyt 200� 000� euron petokseen. Nuo 200� 000� euroa olisi helposti voitu vähentää mainitusta 2,4� miljoonasta, jolloin FIME olisi voinut jatkaa toimintaansa. Jos komissio soveltaisi itseensä samoja normeja kuin se on soveltanut FIMEen tässä tapauksessa, se olisi joutunut viralta jo kauan sitten.
Minun oli sanottava tämä, koska olen kerta kaikkiaan raivoissani. Valitettavasti vastassani on nyt komission jäsen Reding, joka ei voi tehdä asian suhteen mitään. Hän vain toisti mitä hänen oli käsketty sanoa, ja voin vain todeta, että se mitä hänen oli käsketty sanoa, ei vastaa tosiasioita. Sen voivat tuomioistuimet tarkastaa.
Ryhmämme kanta määrärahojen sitomiseen tietyille edunsaajille on tämä: kannatamme määrärahojen sitomista. Äänestämme sen puolesta. Vastustamme avustuksen reaalista vähenemistä koskevaa periaatetta ja äänestämme myös sen mukaisesti. Määrärahojen sitomisesta tietyille edunsaajille haluan sanoa vielä kerran, että olen iloinen, että komissio on ehdottanut kyseisen järjestelyn säilyttämistä. Epäilemättä komissio päätyi tähän ratkaisuun siksi, että se tiesi meidän Euroopan parlamentin jäsenten olevan lähempänä kansalaisia kuin täällä Brysselissä istuvat virkamiehet, ja se tiesi meidän kenties tietävän, mikä saattaisi olla poliittisesti tai kulttuurisesti asianmukainen ratkaisu kussakin yksittäisessä tapauksessa. Varainhoitoasetus ei voi mennä perussäädöksen tai budjettivallan käyttäjän toiveiden edelle. Näin ei voi olla, ja siksi katson, kuten oikeudellinen yksikkömmekin on todennut, että määrärahojen sitominen tietyille edunsaajille on oikea ratkaisu. Toivon, että yhdessä saamme sen vietyä läpi, koska uskon sen vievän lähemmäs yhteistä tavoitettamme eli kansalaisten saamista mukaan EU:n toimintaan, eurooppalaisuuden todellisen sielun löytämistä, ainakin paremmin kuin muiden täällä tekemät ehdotukset.
Iivari (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, kunnioitettu rouva komission jäsen, valitettavasti en voi aidosti puolustaa mietintöäni kulttuurialan Euroopan laajuisten verkostojen tukemisesta. Keskeiset ehdotukseni hävisivät täpärästi valiokunnan äänestyksessä. Toivon, että parlamentti voi korjata tilanteen huomisessa äänestyksessä, etenkin kun valiokunnan ehdotus niin sanottujen korvamerkintöjen jatkamisesta kulttuurijärjestöjen rahoituksessa on parlamentin oikeudellisen yksikön lausunnon mukaan selkeästi varainhoitoasetuksen vastainen. Olen järkyttynyt siitä, että budjettivaliokunnassakin on vahvaa pyrkimystä toimia varainhoitoasetuksen vastaisesti. Tähän asti olen useassa yhteydessä puolustanut kansalaisille unionin toimintaa sillä, että se perustuu laille eikä vahvemman oikeudelle. Nyt en tiedä mitä sanoa.
Komission ehdotus yhteisön toimintaohjelmasta kulttuurialalla toimivien järjestöjen tukemiseksi on syntynyt pakosta, eli sen on tehnyt välttämättömäksi siirtyminen toimintoperusteiseen budjettiin. Aiemmin hallintomenoja koskevasta pääluokasta A rahoitetut eurooppalaiset kulttuurijärjestöt tarvitsevat oikeusperustan, jotta rahoitusta voidaan jatkaa. Muutos antaa meille ainutlaatuisen mahdollisuuden luoda Euroopan laajuisille kulttuurialan verkostoille toimintaohjelma, jossa rahoituksen kriteerit määritellään ja verkostojen mahdollisuus EU:n tukeen järjestetään varainhoitoasetuksen VI osastossa määritellyllä tavalla. Siinä korostetaan muun muassa avoimuuden ja tasapuolisen kohtelun periaatteita.
Käsiteltävänä oleva komission esitys kattaa aiemmin budjettikohdasta A-3042 rahoitettujen Euroopan tasolla toimivien kulttuurialan järjestöjen lisäksi budjettikohdasta A-3015 rahoitetun Euroopan vähemmistökielten toimiston ja Mercator-verkoston keskukset sekä budjettikohdasta A-3035 annetut avustukset natsien keskitysleirien suojelemiseen historiallisina monumentteina. Tässä yhteydessä on syytä korostaa, etteivät mietinnön ongelmat kosketa niitä, vaan vähemmistökielten toimiston ja keskitysleirimuistomerkkien rahoituksen kannalta olennaisinta on, että oikeusperusta saadaan voimaan vuoden alusta. Täällä puhuttiin kiireestä, mutta minusta - jos haluamme - meillä on mahdollisuus saada tuloksia nopeastikin.
Kulttuurialalla toimivien järjestöjen rahoitusta koskevat erimielisyydet liittyvät kolmeen kohtaan. Ensinnäkin vastakkain ovat hakumenettely ja parlamentin tekemä korvamerkintä. Toiseksi kyse on ohjelman kestosta. Koska yksimielisesti asiasta päättävä kulttuurineuvosto on tietojeni mukaan ehdottomasti sitä mieltä, että ohjelman kesto tulee ulottaa vuoden 2008 sijasta vuoteen 2006, olen jättänyt sitä koskevan tarkistuksen. Mielestäni on oikein hyvä ajatus liittää kulttuurialan järjestöjen rahoitus osaksi valmisteilla olevaa uutta kulttuuriohjelmaa. Kolmas ongelma liittyy avustusmäärien degressiivisyyteen. Siinäkin olen toista mieltä valiokunnan enemmistön kanssa. Pieni asteittainen alenema on mielestäni hyväksyttävissä, jotta myös uusille järjestöille voidaan tehdä tilaa. Meidän on pidettävä mielessä muun muassa EU:n laajeneminen.
Lisäksi jättämiini tarkistuksiin sisältyy ehdotus, että aikapulan vuoksi vielä ensi vuonna voidaan toteuttaa lista, josta on päätetty budjettivaliokunnassa. Näin taataan tarpeellinen jatkuvuus. Hakumenettely vuotta 2005 varten voitaisiin aloittaa sitten hyvissä ajoin ensi vuoden alussa. Ehdotan myös monivuotisen rahoituksen mahdollisuutta sekä muun muassa eurooppalaisten orkestereiden rahoituksen turvaavaa lisäystä rahoituskriteereihin. Nämäkin ehdotukset kaatuivat valiokunnan äänestyksessä, vaikka ovat selkeästi kulttuurijärjestöjen edun mukaisia.
Komission esityksen käsittely tähän asti on ollut monessa mielessä avartava, muttei kaikilta osin mieltä ylentävä kokemus. Kun olen puolustanut avointa hakumenettelyä, olen halunnut muuttaa nykyisen, osin mielivaltaisen ja sattumanvaraisen käytännön avoimeksi ja selkeille pelisäännöille perustuvaksi. Tälläkin hetkellä meidän listallamme on järjestöjä, joita itse asiassa ei ole enää ollenkaan olemassa.
Mielessä on pidettävä myös toimielinten välinen työnjako: komissio antaa ehdotuksia ja panee täytäntöön lainsäätäjän tahtoa. Parlamentti on lainsäätäjä eikä sen tule mielestäni yrittää käyttää toimeenpanovaltaa. Kun luonnos EU:n perustuslaiksi tekee parlamentista ensisijaisen lainsäätäjän, parlamentin tulee itse arvostaa sitä roolia. 
Dührkop Dührkop (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, kolmea tänään käsiteltävää mietintöä koskevan budjettivaliokunnan lausunnon valmistelijana haluan ensinnäkin todeta, miten tämä menettely on jälleen kerran tehnyt Euroopan parlamentin työjärjestyksen 162� artiklan a� kohdan – valiokuntien tehostettu yhteistyö – soveltamisen merkityksettömäksi.
Kukaan tuskin kyseenalaistaa sitä, etteivätkö yhteisrahoitukseen ja avustusten vähenemiseen liittyvät asiat kuuluisi budjettivaliokunnan toimivaltaan. Kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunta kuitenkin äänesti tarkistuksista, jotka budjettivaliokunta oli tehnyt näistä kahdesta asiasta, ja hylkäsi ne sillä perusteella, että ne olivat ristiriidassa mietinnön muiden osien kanssa.
Tämä on asian ydin, eikä siinä ole kysymys vain kolmesta tänään käsiteltävästä mietinnöstä, vaan valiokuntien tehostetusta yhteistyöstä yleisemminkin. Tämän menettelyn olisi tarkoitus helpottaa toimivaltaisten valiokuntien välistä yhteistyötä ja vahvistaa sen valiokunnan roolia, jolta on pyydetty lausuntoa. Mutta jos tähän yhteistyöhön ei alun alkaenkaan ole riittävästi aikaa ja jos lisäksi riittää, että yksikin asiasta vastaavalle valiokunnalle esitettävä tarkistus on ristiriidassa lausuntoa pyytäneen valiokunnan esityksen kanssa, työjärjestyksen 162� artiklan a� kohdan säännökset jätetään automaattisesti soveltamatta.
Juuri näin kulttuurivaliokunnassa tapahtui budjettivaliokunnan antaman lausunnon kohdalla. Toisin sanoen kysymys on siitä, että 162� artiklan a� kohdan jälkeen siirryimme automaattisesti soveltamaan 162� artiklaa eli annoimme normaalin lausunnon.
Olen vakuuttunut siitä, että työjärjestyksen 162� artiklan a� kohta itsessään sisältää ansan, ja että nykyisessä sanamuodossaan se vain aiheuttaa tarpeettomia ristiriitoja valiokuntien välille sen sijaan että edistäisi niiden välistä yhteistyötä.
Siksi on mielestäni välttämätöntä, että tulevaisuutta varten perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta tutkii tämän säännön ja selvittää, onko sitä tarpeen tarkistaa tai kenties poistaa se kokonaan.
Palataanpa sitten ehdotusten sisältöön. Siinä haluan keskittyä erityisesti kahteen seikkaan: yhteisrahoitukseen ja avustusten vähenemiseen, jotka ovat eniten ongelmia aiheuttaneet kysymykset. Puhun nyt yleisen avustusten myöntämisjärjestelmän kahdesta keskeisestä piirteestä, sillä ne mahdollistavat sen, että edunsaaja saadaan osavastuuseen avustusten oikeasta käytöstä. Samalla niiden avulla varmistetaan, että organisaatiot eivät ole toiminnassaan pelkästään ja yksinomaan riippuvaisia yhteisön tuista, jolloin tulevaisuudessa voidaan perustaa taas uusia organisaatioita.
Lisäksi avustusten reaalinen vähentäminen mahdollistaa sen, että tällä tavoin säästyneet rahat voidaan käyttää uusien yhdistysten tukemiseen erityisesti uusissa jäsenvaltioissa. Komission ehdotuksessa siis edellytetään yhteisrahoituksen ja avustusten vähenemisen periaatteiden noudattamista kaikkien tukien myöntämisessä.
Minun on kuitenkin todettava olevani hämmästynyt siitä, että komissio on soveltanut sekä yhteisrahoituksen että avustuksen vähenemisen osalta eri prosenttimääriä kussakin kolmessa ehdotuksessa, jotka kuitenkin kuuluvat kaikki saman pääosaston alaisuuteen. Koska varainhoitoasetuksen 109� artiklassa todetaan, että avustusten myöntämisessä on noudatettava tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, ei ole oikeutettua, että organisaatioita, joilla on sama tavoite, mutta jotka toimivat eri aloilla, kohdellaan eri tavoin.
Budjettivaliokunnan hyväksymässä tarkistuksessa vaadittiin, että kaikilla organisaatioilla, jotka saavat tukea mistä tahansa seitsemästä ohjelmasta – määriteltyjen organisaatioryhmien mukaisesti – olisi oltava samat oikeudet ja velvollisuudet yhteisrahoituksen ja avustuksen vähenemisen osalta.
Lisäksi yhteisrahoituksen osalta kysymys ei ollut kiinteiden prosenttimäärien lyömisestä lukkoon, vaan vähimmäismäärien antamisesta, jolloin avustuksia myöntävän viranomaisen olisi mahdollista soveltaa kunkin organisaation todellisiin tarpeisiin ja mahdollisuuksiin soveltuvaa prosenttimäärää.
Haluaisin korostaa, että kysymys ei ollut yhdenmukaistamispyrkimyksestä, vaan halusta soveltaa tasa-arvoisen kohtelun periaatetta.
Kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunta sen sijaan sulkee kaikissa kolmessa ehdotuksessaan kokonaan pois mahdollisuuden avustusten asteittaiseen vähentämiseen. Se näyttää uskovan, että kaikki tukea saavat organisaatiot ovat varainhoitoasetuksen 113� artiklan 2� kohdan poikkeuksessa tarkoitettuja yleistä eurooppalaista etua edistäviä elimiä.
Mielestäni tämä on liian laaja tulkinta, ja kysyisinkin, ovatko kaikki nämä organisaatiot todella aidosti yleistä eurooppalaista etua edistäviä.
Kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunta näyttää tulkinneen budjettivaliokunnan halun säilyttää avustusten asteittainen vähentäminen eräänlaiseksi rangaistukseksi näille organisaatioille, vaikka todellisuudessa se helpottaa – yhdessä yhteisrahoituksen kanssa, kuten aiemmin totesin – uusien yhdistysten perustamista, sillä eihän missään ole sanottu, että tukia olisi myönnettävä määrättömäksi ajaksi.
Muussa tapauksessahan sitten kun se päivä koittaa, että tämä rahoituslähde syystä tai toisesta ehtyy, kaikki organisaatiot olisivat äkkiä hyvin tukalassa tilanteessa.
Lopuksi – kuten totesin avustuksia käsitelleessä puheenvuorossani edellisessä täysistunnossa – ajanpuutteella on tuhoisa vaikutus koko tähän prosessiin. Komissiolla oli kiire antaa oma ehdotuksensa ja myös parlamentilla on ollut kiire laatia tarkistusehdotuksensa, joita käsittelemme tänään.
Kaikki, jotka ovat tutkineet tarkistuksia lähemmin, huomaavat, että niihin sisältyy useampia ristiriitoja. Uskoisin, että olemme kaikki sekä syyllisiä tähän ongelmaan että sen uhreja, mutta se mikä minua eniten huolestuttaa on se, missä määrin huominen äänestys vahvistaa Euroopan parlamentin neuvotteluasemaa, sillä meillä kaikilla yhdessä on edessämme vaikea sovitteluprosessi komission kanssa, eikä komissio näytä olevan valmis antamaan periksi niissä kysymyksissä, joita se pitää keskeisinä; tällaisia ovat esimerkiksi avustusten sitominen tietyille edunsaajille, yhteisrahoitus ja avustusten asteittainen vähentäminen tai ohjelman rahoituskehys. 

Sanders-ten Holte (ELDR ).
   – Ensinnäkin haluan kiittää esittelijöitä heidän tekemästään ensiluokkaisesta työstä. Vaikka he eivät olekaan juuri nyt paikalla, he voivat lukea tämän pöytäkirjasta.
Liberaalina olen tyytyväinen siihen, että komissio on tehnyt ehdotuksensa kulttuurin, yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen sekä nuorison tukemiseen tarvittavaksi oikeudelliseksi kehykseksi. Tällä hetkellä noudatettavat menettelyt eivät aina ole taanneet avoimuutta ja laatua, ja nämä ovat kuitenkin kaksi perusedellytystä, joiden on toteuduttava, mikäli Eurooppa haluaa tulla maailman dynaamisimmaksi ja kilpailukykyisimmäksi tietoon perustuvaksi taloudeksi. Komission on tärkeää pitää tämä mielessä laatiessaan ehdotuspyyntöjä. Tarvitsemme selkeitä perusteita avustusten myöntämiseen organisaatioille ja hankkeille, ja nämä kriteerit on julkistettava niin, että hakijat tietävät asemansa. Organisaatioiden ja hankkeiden valinta on tehtävä huolellisesti, eikä sitä saa jättää komission tehtäväksi. Tästä syystä olen alkanut puhua riippumattomien asiantuntijoiden käyttämisen puolesta. Alankomaissa meillä on niin kutsuttu kulttuurineuvosto. Se on neuvoa-antava elin, joka antaa perusteltuja lausuntoja ministerille, joka toimii saamiensa neuvojen perusteella, ellei niistä poikkeamiseen ole erityisen hyvää syytä.
Kuvittelisin, että vastaavanlainen elin olisi mahdollista perustaa myös Euroopan tasolla vastaamaan kulttuurialan organisaatioiden valinnasta. Tämä on paljon moitteettomampi menettelytapa kuin meillä nykyisin käytössä oleva. Nyt on kuitenkin kysymys siitä, pitäisikö avustukset sitoa tietyille edunsaajille vai ei. Perinteisesti ryhmäni ei ole kannattanut avustusten sitomista, mutta valittujen organisaatioiden pitäisi myös voida luottaa jonkinlaiseen jatkuvuuteen. Olen myös puhunut tämän puolesta omassa ryhmässäni. Mielestäni monivuotisten puitesopimusten tekeminen on hyvä keino kiertää tämä ongelma, mutta meidän on varottava jatkamasta avustuksia loputtomiin. Näin ollen ryhmäni kannattaa avustusten asteittaisen vähentämisen käyttöönottoa kolmannesta vuodesta alkaen. Laskelmieni mukaan jos vuosittainen vähennystaso on 2,5� prosenttia, kuten komissio on ehdottanut, avustuksia voidaan maksaa vielä noin neljäkymmentä vuotta. Se kylläkin on aikamoinen sitoumus meille ja vielä lastenlapsillemmekin. Siksi me liberaalit ehdotamme kymmentä prosenttia. Tällä tavoin organisaatiot voisivat luottaa saavansa meiltä tukea kolmeksitoista vuodeksi. Samalla saadaan mahdollisuus tukea myös uusia organisaatioita, joita laajentumisen vuoksi ei todellakaan pidä jättää huomiotta. Jatkuvuus yhdistettynä riittävään liikkumatilaan, jossa voi syntyä uusia innovaatioita – se on mottoni.
Valitettavasti meillä on ensi vuonna vastassa uusi ongelma. Toimintaohjelmienhan oletetaan jatkuvan keskeytyksettä 1.� tammikuutta� 2004, johon on vain muutama viikko aikaa, eikä mikään ole vielä järjestyksessä. Tähän asti tukea saaneet organisaatiot uhkaavat jäädä tyhjin käsin vuonna� 2004. Liberaalit haluavat varmistaa, ettei näin pääse käymään, ja sitä varten tarvitaan siirtymäjärjestelyjä.
Lopuksi haluan huomauttaa lyhyesti, että sen lisäksi, että avustusten myöntämismenettelyn on oltava avoin, asiat on myös käsiteltävä nopeasti ja tehokkaasti. Olen maininnut tämän aiemminkin ja toistan sen vielä tässä: tämä on tärkeää ja pätee kaikkiin kolmeen ohjelmaan. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, ensin haluan kiittää kolmea esittelijää, erityisesti Packia, koska juuri ennen istunnon alkua hän osoitti, että poliittisen kovuuden lisäksi hänessä on olemassa toinenkin, pehmeämpi puoli, ja se on hyvin, hyvin tärkeää.
Haluan sanoa, että tämä uudistus ja sen mukanaan tuoma oikeudellinen kehys tulivat tarpeeseen. Sillä on tärkeä merkitys ja se parantaa menettelyjä. Haluan kuitenkin tuoda esiin myös muutamia huolenaiheita.
Nämä huolenaiheet liittyvät sekä tiettyihin yhteisön tukea saaviin pysyviin elimiin että organisaatioiden valintaan yksittäistoimia varten. Pelkään, että olemme vaarassa luoda joukon organisaatioita, jotka kuluttavat kohtuuttomasti yhteisön varoja, ja samalla saatamme mutkistaa niiden kautta toteutettavaa työtä. Toisaalta jättämällä tärkeän osan näitä väliaikaisia elimiä koskevasta päätöksenteosta budjettivallan käyttäjälle, me mielestäni heikennämme avoimuutta ja löyhennämme edunsaajien valintakriteerejä.
Erityisesti olen huolissani nuoriso-ohjelmasta. Pelkään, että Euroopan nuorisofoorumi on hyvin etäällä uudesta sukupolvesta ja organisaatioista, jotka liittyvät nuorten todelliseen maailmaan. Pelkään myös, että nuorisolta viedään todellista vaikutusvaltaa valintakriteereillä, joiden mukaan edunsaajiksi voidaan valita esimerkiksi yleistä eurooppalaista etua nuorisoalalla ajavia tai Euroopan unionin nuorisopoliittiseen tavoitteeseen pyrkiviä organisaatioita. Meidän olisi hyväksyttävä Euroopan unionin politiikkaa koskeva väittely ja kyseenalaistaminen. 
Perry, Roy (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvostan kovasti sitä, että arvoisa komission jäsen yrittää edetä tässä asiassa mahdollisimman varovasti, loukkaamatta ketään. Hän tekee varmasti parhaansa, jotta saisimme pelastetuksi edes joitakin ensiluokkaisista ohjelmista, joita olemme vuosien mittaan olleet käynnistämässä. Me kaikki tässä salissa tiedämme, samoin kuin kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokuntakin, että Euroopan unionin työhön tarvitaan paitsi unionin toimielimiä, myös ulkopuolisia ihmisiä.
Onneksi on olemassa monia kunnioitettavia, uutteria organisaatioita, joilla on suuri rooli Euroopan unionin ja yhteistyön edistämisessä. Erityisesti tarkoitan Eurooppa-neuvostoja, Euroopan nuoriso-orkesteria, Euroopan nuorisoparlamenttia ja Model Youth Parliament -säätiötä. Näitä organisaatioita Euroopan unioni ja parlamentti ovat tukeneet jo vuosia avustuksilla, jotka parlamentti on äänestyksissään hyväksynyt. Tuntuu aivan uskomattomalta, että samana vuonna, jolloin unioni on laajentumassa ja olemme saamassa uuden perustuslain – puhumattakaan Euroopan parlamentin vaaleista – me edes harkitsemme näiden unionin keulakuvana toimivien instituutioiden rahoituksen alentamista tai poistamista kokonaan.
Sanoisin jäsen Dührkhopille, että voimme aina keksiä uusia tapoja kuluttaa rahaa byrokratiaan, tuomareihin ja hallintomenettelyihin. Sen sijaan meidän on löydettävä keinoja osoittaa rahat ihmisille, jotka aikovat todella tehdä sillä jotakin.
Euroopan parhaista konservatorioista valittavista soittajista koostuvan orkesterin kokoaminen vaatii paljon järjestelytyötä ja etukäteissuunnittelua. Kuinka voidaan varata konserttitiloja, jos ei tiedetä, onko rahaa käytettävissä? Osa näistä menettelyistä yksinkertaisesti tuhoaa tällaiset ponnistelut kokonaan. Jos Euroopan unioni ei pysty löytämään avustusten myöntämiseen tarvittavaa yksimielisyyttä, tai ei yksinkertaisesti halua, miksi minkään muunkaan organisaation pitäisi edes harkita avustamista?
Avustusten asteittaisen vähentämisen osalta minun täytyy sanoa, että olen tavallisesti samaa mieltä jäsen Sanders-ten� Holten kanssa, mutta avustusten vähentämistä koskeva ehdotus osoittaa laatijoiltaan yksinkertaisesti täydellistä näköalattomuutta ja on sitä paitsi voimakkaassa ristiriidassa EU:n perustajien näkemysten kanssa. 
Wyn (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan pyytää anteeksi ryhmäni kahden jäsenen poissaoloa. Jäsenet Ahern ja Echerer eivät valitettavasti päässet paikalle tänä iltana. Samalla haluan kiittää esittelijä Sanders-ten� Holtea, mutta tärkeimmät kiitokseni kuuluvat jäsen Pretsille, vaikka hän ei olekaan tällä hetkellä paikalla, erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt tämän mietinnön parissa, mikä osoittaa hänen ymmärtävän erinomaisesti nuorisojärjestöjen tarpeita ja tavoitteita.
Tässä koko ajan enemmän yksilöllistyvässä yhteiskunnassa nuorten kansalaisjärjestöillä on keskeinen rooli nuorten tuomisessa mukaan kansalaisyhteiskunnan toimintaan. Kuten totesi äskettäin julkaisemassaan kannanotossa, nuorisojärjestöt ovat yhteiskunnallisia toimijoita, jotka antavat valtaa nuorille. Ne ovat vapaamuotoisia oppimisympäristöjä ja sopivat siksi erityisen hyvin harjoitteluareenaksi, jossa nuorilla on mahdollisuus oppia demokraattista päätöksentekoa, kulttuurienvälistä vuorovaikutusta, tavoitteellista toimintaa, projektinhallintaa, konfliktien ratkaisua, organisointikykyä ja paljon muuta.
Nuorisojärjestöjen toiminta on tietenkin voimakkaasti riippuvaista erilaisista tuista. Siksi pidän myönteisenä, että kaikenlaiset nuorisojärjestöt, myös ja muut kansainväliset valtioista riippumattomat nuorisojärjestöt, on jätetty avustusten asteittaisen vähentämisen periaatteen ulkopuolelle, sillä se olisi merkinnyt niiden rahoituksen vähenemistä 2,5� prosentilla kolmannesta vuodesta eteenpäin.
Säännöllisten määrärahojen takaaminen näille kansalaisjärjestöille on paras tapa tukea niiden toimintaa ja lisätä niiden tehokkuutta ja ponnisteluja yhteiskunnallisesti valveutuneemman nuorisosukupolven kasvattamiseksi. Kannatan myös ehdotusta tukihakemusprosessin käyttäjäystävällisyyden lisäämisestä. Tällä hetkellä se on aivan liian monimutkainen. Siitä syystä kannatan täysin Packin esittämää tarkistusta� 16, joka antaisi hakijoille mahdollisuuden korjata virheitä hakemuksen jättämisen jälkeenkin. Sen pitäisi vähentää teknisistä syistä hylättävien hakemusten määrää.
Toivon myös kovasti, että Packin erinomainen mietintö saa taakseen riittävän enemmistön, mikä takaisi oikeusperustan kansainvälisten nuorisojärjestöjen tehokkaalle rahoittamiselle. 
Hyland (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen toimintaohjelma osoittaa, miten tärkeää olisi saada luotua asianmukainen oikeusperusta yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla Euroopan tasolla toimivien järjestöjen tukemiseen. Näkisin mielelläni, että ohjelmalla tuettaisiin toimia, joiden tavoitteena olisi lisätä nuorten tietämystä poliittisesta järjestelmästä sekä edistää yhteiskuntaopin opetuksen kehittämistä, vaikka tiedän, että koulut eivät kuulu näihin nimenomaisiin ohjelmiin. Haluaisin kuulla arvoisan komission jäsenen näkemyksiä tämän näkökohdan korostamisen merkityksestä, koska se on nykyään erityisen keskeinen seikka Irlannin yhteiskunnassa.
Monivuotisen ohjelman on määrä kattaa ajanjakso� 2004–2008 ja sen arvo on – kuten tiedämme – 129,62� miljoonaa euroa. Eikö lyhyempi jakso antaisi paremmat mahdollisuudet toimien tarkasteluun aiemmassa vaiheessa ja laajentumisen vaikutusten huomioon ottamiseen? Kannatan voimakkaasti kaikkia pyrkimyksiä, joiden tavoitteena on saattaa tämä asia tyydyttävään päätökseen, jotta uusi ohjelma ei viivästyisi enää enempää. Komissio antoi ehdotuksensa vasta toukokuussa� 2003, ja siksi ei ole realistista odottaa, että ensimmäiset tuet olisivat käytettävissä ennen loppukesää� 2004.
Olen esittelijän kanssa samaa mieltä avoimuudesta. Katson, että kaikki EU:n avustusten saajat olisi velvoitettava ilmoittamaan näkyvästi – joko verkkosivuillaan, vuosikertomuksessaan tai jopa kirjepaperissaan – saaneensa EU:n tukea. 
Wynn (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, en halua toistaa muiden jäsenten puheita, etenkään kollegani Dührkopin, mutta haluaisin vain varoittaa kahdesta edessänne olevasta mietinnöstä.
Myöhemmin tässä kuussa budjettivaliokunnalla on neuvoston kanssa sovittelukokous, jossa käsitellään useita eri aiheita. Yhtenä aiheena on kokonaissopimuksen aikaansaaminen niiden alojen osalta, joilla päätökset tehdään yhteispäätösmenettelyssä. Tällaisia aloja on yhteensä seitsemän, joista kolme on tämän viikon täysistunnon esityslistalla. Me budjettivaliokunnassa olemme pyrkineet – erityisesti ahkeraa työtä tehneen jäsen Dührkopin työn kautta – pääsemään yhteisymmärrykseen näistä mietinnöistä. Nyt joudumme kuitenkin toteamaan, että kaksi näistä mietinnöistä aiheuttaa meille vakavia ongelmia. Jos Pretsin mietintöön esitetty tarkistus� 19 ja Iivarin mietintöön esitetty tarkistus� 14 menevät läpi, joudumme sovitteluprosessissa todellisiin ongelmiin. Itse asiassa olen varma, että neuvosto ja komissio toteavat mietintöjen olevan varainhoitoasetuksen vastaisia.
Asioita helpottaisi kummasti, jos parlamentti hylkäisi kyseiset kaksi tarkistusta. Minun on nyt varoitettava teitä, että mikäli nuo kaksi tarkistusta hyväksytään, minun on budjettivaliokunnan puheenjohtajana todettava niiden olevan työjärjestyksen 63� artiklan a� kohdan vastaisia. Toisin sanoen meidän on otettava huomioon varainhoitoasetus ja talousarviovaikutukset. Nousen äänestyksen aikana vetoamaan parlamenttiin, että se kannattaisi suullista tarkistusta, jolla varmistettaisiin, että molemmat mietinnöt saadaan varainhoitoasetuksen mukaisiksi. Toivottavasti voimme sovittelumenettelyn käynnistyessä päästä yksimielisyyteen viiden mietinnön sijasta kaikista mietinnöistä yhteensä seitsemän mietinnön kokonaisuudessa. 
Zabell (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minäkin haluan kiittää kolmea esittelijää, Packia, Pretsiä ja� Iivaria, mietinnöistä, joista keskustelemme tänä iltana. Puhun ensin nuoriso-ohjelmaa käsitelleestä mietinnöstä. Pidän sitä erittäin myönteisenä, koska siinä ehdotetaan muun muassa Euroopan unionin toimielinten viemistä lähemmäs nuoria, ja mielestäni se on aivan oikein, sillä me emme saa unohtaa, että heissä on Euroopan tulevaisuus ja juuri heidän on tunnettava meidän työmme parhaiten.
Lisäksi on hyvin tärkeää, että nuorten mielipiteet saadaan kaikkien tämän parlamentin jäsenten ja muiden EU:n toimielimissä työskentelevien tietoon, koska päätöksiä tehtäessä on tärkeää tiedostaa heidän mielipiteensä. Samoin nuoriso-ohjelmien vakauden ja jatkuvuuden takaaminen – tietenkin toissijaisuusperiaatetta noudattaen – on keskeisen tärkeää niiden esteettömän toiminnan kannalta.
Yleissivistävää ja ammatillista koulutusta käsitelleestä mietinnöstä haluan todeta, että olen täysin samaa mieltä siitä, että opetuksen ja koulutuksen laatua on pyrittävä jatkuvasti parantamaan, ja mielestäni on hienoa, että näitä asioita edistetään Euroopan tasolla. Haluan kuitenkin lisätä yleisesti kaikkiin kolmeen mietintöön liittyen, että meidän on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriasioihin, sillä vaikka me täällä aina sanomme niiden olevan hyvin tärkeitä asioita, totuus on, että se ei näy Euroopan unionin talousarviossa. Ja jos se ei näy talousarviossa, on hyvin epätodennäköistä, että äänestäjät uskovat, mitä me sanomme niiden tärkeydestä. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aihe, jota nyt käsittelemme, vaikuttaa ensi silmäyksellä varsin tekniseltä, mutta kuitenkin se kätkee sisäänsä hyvin vakavasti otettavan poliittisen ulottuvuuden, sillä siinä on kysymys sellaisten organisaatioiden rahoittamisesta, jotka kaikkien kolmen mietinnön perusteluissa toistetuin sanoin "vahvistavat eurooppalaisuuden sanomaa" ja toimivat kolmella keskeisellä alalla: nuorison, koulutuksen ja kulttuurin aloilla. Mutta miksi käyttää noin 40� miljoonaa euroa viidessä vuodessa niin kutsutun eurooppalaisuuden sanoman vahvistamiseen? Näyttäisihän siltä, että Euroopan unionin toimielinten tai jäsenvaltioiden toteuttamat mainos- ja edistämiskampanjat, joilla ihmisiä yritetään saada vakuuttuneiksi EU:n tuomista eduista, eivät ole riittäviä. Riittäviä eivät ole myöskään varat, joita näillä kolmella alalla on käytettävissään koulutusvaihtoon tai nuorison ja kulttuurin erityisohjelmiin.
Työntekijöiden jokapäiväiset kokemukset, työttömyys, vastoinkäymiset, työntekijöiden oikeuksien polkeminen ja kaiken kaupallistaminen osoittavat täysin päinvastaista. Rakenteilla onkin monitahoinen mekanismi, johon halutaan saada mukaan ja jolla halutaan ostaa EU:n kannattajiksi myös riippumattomat järjestöt ja säätiöt.
Mitenkään vähättelemättä joidenkin näiden järjestöjen työtä emme kuitenkaan voi olla huomaamatta, miten rahoitusmekanismi tyypillisimmillään toimii. Yksi esimerkki on Euroopan nuorisofoorumi, jossa näkyy EU:n pyrkimys puuttua suoraan nuorisojärjestön toimintaan nuorison radikalisoitumisen estämiseksi. Koulutuksen alalta esiin voidaan nostaa Euroopan integraatiota käsittelevän korkeakouluopetuksen saama rahoitus, Euroopan unionin politiikkaa tukevien säätiöiden rahoittaminen ja jopa kansallisten tuomarien yhteisöoikeuden alalla saama koulutus.
Kreikan kommunistinen puolue vastustaa ehdottomasti kaikenlaisten propagandavälineiden luomista, joiden tarkoituksena on piilotella Euroopan unionin luonnetta ruohonjuuritasosta vieraantuneena rakennelmana. Tästä syystä äänestämme kaikkia kolmea mietintöä vastaan ryhtymättä edes keskusteluun yksityiskohdista. 
Hieronymi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijöitä, ja keskityn puheenvuorossani yhteen kysymykseen, joka liittyy itse asiassa kulttuurin alaan ja Packin mietintöön. Sanomattakin on selvää, että kannatamme ehdottomasti avoimen ja varman oikeusperustan luomista, mutta meidän on kysyttävä itseltämme, missä määrin yhteinen eurooppalainen kulttuuripolitiikka on ylipäätään mahdollista tässä menettelyssä, vai olemmeko keskittymässä yksinomaan menettelytapoihin ja jättämässä kansalaiset vähemmälle huomiolle?
Otetaanpa vaikka esimerkiksi toimintaohjelma, jolla tuetaan kulttuurialalla Euroopan tasolla toimivia organisaatioita. Niitä varten on olemassa kaksi rahoitusrakennetta, kaksi sääntökokonaisuutta, toinen niin kutsuttuja pysyviä organisaatioita varten ja toinen muita varten hakemusten perusteella. Siitä ei ole epäilystäkään, ettemmekö haluaisi tukea mahdollisimman monia uusia aloitteita nykyisistä talousarviomäärärahoista. Tässä esitetty toimintatapa, josta erityisesti neuvosto päätti ensimmäisessä käsittelyssä, tekee mahdottomaksi enää määritellä pysyviksi elimiksi sellaisia eurooppalaisia aloitteita, jotka todella ansaitsisivat tukea. Kuten mietinnössä mainitaan, yhden näistä pysyvistä elimistä pitäisi esimerkiksi olla Euroopan vähemmän puhuttujen kielten toimisto, mutta eihän se voi olla ainoa koko Euroopassa, jolla on oikeus tulla määritellyksi pysyväksi edunsaajaksi alallaan.
Euroopan nuoriso-orkesteri, Firenzen yliopistollinen Eurooppa-instituutti, Trierin Eurooppa-oikeuden akatemia, Bruggen College of Europe: millaisia ehdotuksia niiden oikein pitäisi tehdä? Kuinka monta Euroopan nuoriso-orkesteria tarvitaan riittävän tuen saamiseen? Jos asiasta on pienintäkään epäilystä, meidän on liityttävä komission kanssa oikeustoimiin neuvostoa vastaan, jotta näiden organisaatioiden tukeminen tulee taas mahdolliseksi. 
Reding,
     Arvoisa puhemies, olen kuunnellut hyvin kärsivällisesti kaikkea mitä täällä on puhuttu. Nyt haluaisin kuitenkin palata takaisin tosiasioihin. Mitkä ne tosiasiat sitten ovat? Euroopan parlamentti on äänestyksessään tehnyt päätöksen uudesta varainhoitoasetuksesta. Uudella varainhoitoasetuksella on seurauksensa. Äänestäessään uuden varainhoitoasetuksen puolesta parlamentti oli tietoinen sen seurauksista. Nyt yksi näistä seurauksista on, että tiettyjen organisaatioiden rahoittaminen ei enää ole mahdollista samaan tapaan kuin aiemmin. Se tässä on ongelmana. Siihen meidän on löydettävä ratkaisu. Helpoin ratkaisu olisi ollut todeta, että me nyt vain noudatamme varainhoitoasetusta ja vetää sitten ovi kiinni perässä, ja se siitä. Komissio ei kuitenkaan halunnut valita helppoa ratkaisua, koska se pitää nuoriso-, opetus- ja kulttuurialan järjestöjä tärkeinä. Se valitsi vaikean tien. Toisin sanoen uudesta varainhoitoasetuksesta huolimatta yritämme varmistaa, että voimme jatkaa näiden organisaatioiden rahoittamista, ja olemme tehneetkin niin, koska nyt käsiteltävänä oleva ehdotus antaa meille mahdollisuuden jatkaa rahoitusta muiden muassa Bruggen College of Europelle, Firenzen yliopistolliselle Eurooppa-instituutille, Trierissä toimivalle Eurooppa-oikeuden akatemialle, Maastrichtissa toimivalle julkisen hallinnon Eurooppa-instituutille, Venetsiassa toimivalle ihmisoikeustoimikunnalle ja Jean Monnet -oppituoleille. Se antaa myös mahdollisuuden rahoittaa – vain muutamia mainitakseni – eri orkestereita, kuoroja, kuten Chorale Academy ja Europa Cantate, säätiöitä, kuten Yehudi Menuhin -säätiö, Youth Academy, Europa Nostra, eurooppalaista taiteilijakylien verkostoa, Europalia-, Euroballet- ja Pegasus-säätiöitä, Boniface Memorial -säätiötä, ja niin edelleen. Arvoisa puhemies, rahoitettavia kohteita on kymmeniä. Samoin meillä on mahdollisuus jatkaa nuorisofoorumin ja nuorisojärjestöjen rahoittamista.
Olen pahoillani, mutta kuunnellessani mitä kaikkea nyt ei enää voida rahoittaa, ihmettelen mitä oikein olenkaan tehnyt viime kuukaudet yrittäessäni saada jatkettua rahoitusta huolimatta varainhoitoasetuksesta, joka ei enää salli tällaista rahoitusta. Minusta parlamentilta on hyvin ikävästi tehty, kun se valittaa saaneensa ehdotuksen liian myöhään. Parlamentti sai ehdotuksen toukokuussa, ja nyt on marraskuu. Miksi parlamentti sai ehdotuksen vasta toukokuussa? Se olisi voinut saada sen kuukautta tai paria aikaisemmin. Se ei saanut sitä, koska noiden kuukausien aikana komissio yritti tehdä mahdottomasta mahdollisen: pelastaa kulttuuri-, koulutus- ja nuorisojärjestöt, edetä Euroopan parlamentin haluamaan suuntaan, antaa tukea Euroopan parlamentin – aivan perustellusti – valitsemille edunsaajille, jotta ne voivat siirtyä järjestelmästä toiseen keskeytyksettä. Sitä me teimme toukokuuta edeltävinä kuukausina.
Mitä sitten vielä on tehtävänä? Nyt on vielä parlamentin päästävä sopimukseen neuvoston kanssa, koska oikeudellisen yksikkömme mukaan esimerkiksi avustusten sitominen tietyille edunsaajille, mikä oli parlamentin keksintö, olisi ollut mahdotonta toteuttaa. Komissio teki kuitenkin uutterasti työtä kompromissin löytämiseksi, ja sen ansiosta parlamentin vaatima avustusten sitominen saatiin säilytettyä. Uudessa varainhoitoasetuksessa ei säädetä avustusten sitomisesta tietyille edunsaajille. Pidetäänpä siis, hyvät parlamentin jäsenet, jalat tiukasti maassa. Jos meillä kestikin kauan, se johtui siitä, että meidän oli löydettävä ratkaisuja mahdottomalta näyttävään tilanteeseen: ratkaisuja, jotka olisivat kulttuuri-, opetus- ja nuorisojärjestöjen etujen mukaisia.
Parlamentin on nyt äänestettävä tarkistuksista. Budjettivaliokunnan puheenjohtaja on ilmaissut asian hyvin selvästi: joko parlamentti äänestää niiden tarkistusten puolesta, jotka todennäköisesti saavat neuvoston hyväksynnän yhteispäätösmenettelyssä, missä tapauksessa tammikuusta lähtien kaikki ne elimet, joiden tukemiseen olemme sitoutuneet, saavat rahansa; tai sitten se puoltaa äänestyksessään sellaisia tarkistuksia, jotka eivät saa koskaan kenenkään kannatusta, missä tapauksessa mainitut elimet – ja niitä on kymmeniä ja taas kymmeniä – eivät saa tammikuussa senttiäkään.
Arvoisa puhemies, olen tehnyt kaikkeni ratkaisun löytämiseksi. Toivon, että parlamentti ja neuvosto tekevät nyt puolestaan parhaansa varmistaakseen, että ratkaisu voidaan panna täytäntöön tammikuusta� 2004 lähtien. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, saisinko vielä esittää yhden kysymyksen komissiolle, vaikka se ei tiukasti ottaen olekaan sallittua työjärjestyksen mukaan? 
Puhemies.
   Annan teille poikkeuksellisesti viisitoista sekuntia aikaa esittää kysymyksenne. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komission ehdotuksessa esitetään siirtymäjärjestelyjä kaikkiin kolmeen nyt keskustelun kohteena olevaan ehdotukseen. Voitteko näin ollen selittää minulle, kuinka on olemassa riski, että jos neuvoston kanssa ei päästä yksimielisyyteen, jotkut organisaatiot jäisivät ilman rahoitusta? 
Reding,
     Arvoisa puhemies, riski on aivan ilmeinen. Sanoisin arvoisalle jäsenelle, että jos sopimukseen ei päästä yhteispäätösmenettelyssä, jos asia viivästyy, jos meidän on aloitettava alusta kaikki keskustelut yksityiskohdista, siinä tapauksessa päätöstä ei varmastikaan saada aikaan ennen määräaikaa eli tammikuuta� 2004. Päätös valmistuisi kenties keväällä, ehkä kesällä. Sitä on vaikea tietää, mutta sen tiedän, että koko tuona aikana asianomaisille organisaatioille ei olisi mahdollista maksaa avustuksia, koska ilman oikeusperustaa kukaan ei allekirjoittaisi maksumääräyksiä. Se kaikki on hyvin selvää. Se olisi laitonta, eikä kukaan halua joutua vastuuseen laittomasta toiminnasta. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Karamanoun laatimasta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0279/2003) naisten asemasta uudessa tietoyhteiskunnassa (2003/2047(INI)). 
Karamanou (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olette varmastikin tietoisia siitä, että huonot mahdollisuudet käyttää uusia teknologioita ja digitaalinen lukutaidottomuus johtavat yhä useammin uudenlaiseen sosiaaliseen syrjäytymiseen, joka on välitön uhka naisille. On osoitettu, että sukupuolten välillä on suunnattomia eroja sekä koulutuksessa että työmarkkinoilla. Laatimassani naisten oikeuksien valiokunnan mietinnössä luetellaan aluksi tähän johtaneet syyt, joita ovat esimerkiksi sosiaaliset stereotypiat ja kulttuuriset ennakkoluulot, jotka rajoittavat tyttöjen valintoja ja asettavat esteitä heidän uralleen, millä on yleistä haittaa taloudelle työvoiman puutteellisen hyödyntämisen vuoksi.
Tiedämme, että viime vuosikymmenen aikana on luotu kolme miljoonaa uutta työpaikkaa, joista 1� 600� 000 on naisten työpaikkoja. On kuitenkin pantava merkille, että yli 60� prosenttia uusista työpaikoista on huipputeknologian aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuina, erityisesti pitkälti teknisesti erikoistuneissa tehtävissä ja päätöksenteossa. Nykyisissä olosuhteissa huipputeknologian alojen taloudellinen kehitys pahentaa rakenteellisia heikkouksia ja sukupuolten välistä kuilua.
Työmarkkinat ovat edelleen jakautuneet sukupuolen mukaan siten, että miehet hallitsevat uusia teknologioita ja naiset ovat huonommin palkatuissa töissä, jotka edellyttävät vähemmän erikoistumista ja tarjoavat huonomman turvan. Sen lisäksi, että naiset ovat pahasti aliedustettuina tieteessä ja tutkimuksessa, he osallistuvat vain tiettyjen tieteenalojen tutkimukseen, ja joillakin aloilla naisia ei ole lainkaan. Naiset ovat erittäin epätasa-arvoisesti edustettuina koko tieteellisessä hierarkiassa, ja heillä on huonommat mahdollisuudet saada rahoitusta tutkimusta varten. Euroopan teollisuudessa työskentelevistä 500� 000 tutkijasta vain 50� 000 on naisia. Julkisella sektorilla, yliopistoissa ja tutkimuskeskuksissa, naisten osuus on yhden neljäsosan ja yhden kolmasosan välillä, mutta johtavilla paikoilla naisia on alle 12� prosenttia. Teollisuustutkimuksessa tilanne on tätäkin huonompi, ja kaikkein huonoin se on uusien teknologioiden alalla. Naisten suurempi osallistuminen tutkimukseen auttaisi varmasti rikastuttamaan tieteellisiä menetelmiä, aiheita ja asiakysymyksiä. Vastaavasti naiset eivät ole edustettuina tiedotusvälineiden johdossa eivätkä he osallistu niiden hallintoon. Naisiin kohdistuvaan syrjintään ei ole kuitenkaan kiinnitetty minkäänlaista huomiota, ja naisia kuvataan tiedotusvälineissä usein tavalla, jolla ei ole mitään tekemistä todellisuuden kanssa.
Samalla miehet hallitsevat edelleen Internetiä, joka on edelleen suunnattu pääasiassa miehille ja aiheuttaa siten syrjintää. Tutkimukset osoittavat, että miehet ja naiset käyttävät Internet-palveluja eri tavoin. Lisäksi olemme saaneet huolestuttavia tietoja jäseneksi liittyvien maiden naisten vähäisestä osuudesta Internetin käyttäjäkunnassa.
Naisten määrän lisäämiseksi uusien teknologioiden koulutuksessa mietinnössäni ehdotetaan tietokoneiden ja Internetin sisällyttämistä jo varhaiseen peruskoulutukseen, jotta tytöt omaksuvat alaan luontevamman suhtautumisen. Tutkimukset osoittavat, että tutustuminen tieteeseen ja teknologiaan jo varhaisiässä voi muuttaa naisten suhtautumista ennen kuin stereotyyppiset asenteet alkavat vaikuttaa heidän käyttäytymiseensä. Lissabonin strategiaa ja työllisyyssuuntaviivoja olisi sovellettava siten, että niiden avulla hillitään sukupuolten välistä työnjakoa, jossa naiset tekevät valtaosin huonosti palkattua työtä, joka edellyttää vain vähäistä pätevyyttä eikä tarjoa ylenemismahdollisuuksia.
Siksi sekä komission että jäsenvaltioiden olisi sitouduttava, käyttäen rakennerahastoja ja etenkin sosiaalirahastoa täysimääräisesti hyväkseen, uusien teknologioiden koulutuksen sekä erityisesti naisten työmarkkinoille tulon ja palaamisen edistämiseen, pitäen jatkuvasti mielessä Lissabonin tavoitteet.
Samalla on toteutettava sellaisia sukupuolten tasa-arvoa edistäviä politiikkoja ja ohjelmia, joissa keskitytään erityisesti ammattikoulutukseen, elinikäiseen oppimiseen, työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseen ja perhevelvollisuuksien tasapuoliseen jakoon, joilla helpotetaan naisten osallistumista tietoyhteiskuntaan. Erityistä huomiota on kiinnitettävä multimedian sisältöön naisia koskevien myönteisten mielikuvien tarjoamiseksi. Yksi esimerkki voisivat olla naisten huippusuoritukset koulutuksen kaikilla tasoilla. Kehotamme Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita edistämään naisten täysimääräistä ja tasa-arvoista osallistumista tiedotusvälineiden toimintaan, hallinto, suunnittelu, johtaminen, opetus ja arviointi mukaan luettuina.
Samalla on otettava käyttöön poliitikkoja, joilla parannetaan uusien alojen työolosuhteita, kuten etätyömahdollisuuksia. Erityistä huomiota on kiinnitettävä naisten mahdollisuuksiin käyttää Internetiä ja uusia teknologioita luomalla kattava infrastruktuuri ja tarjoamalla käyttöön teknisiä laitteita maaseutu- ja esikaupunkialueilla, joilla näitä palveluja ei ole vielä riittävästi, ja etenkin kaikkein köyhimmillä alueilla ja jäseniksi liittyvissä maissa. Kaikilla Euroopan unionin politiikoilla olisi pyrittävä turvaamaan sellainen perusinfrastruktuuri, jolla saadaan kaikkiin kotitalouksiin, kouluihin, virastoihin ja kirjastoihin mahdollisuudet käyttää uusia teknologioita sekä sen edellyttämät laitteet ja yhteydet. Sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi etusijalle on asetettava haavoittuvimmat tyttöjen ja naisten ryhmät – siirtolaisnaiset, vammaiset, varattomat, yksinhuoltajaäidit, maanviljelijänaiset. Vastaavasti komission on kerättävä lisää tilastotietoja tietotekniikka-alan rakenteellisista eroista, jotta voimme tutkia naisten todellista osallistumista, heidän edustustaan ja suuntauksia työmarkkinoilla.
Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta korostaa, että uusien teknologioiden alalla sukupuoliulottuvuus on jätetty tähän asti täysin huomiotta. Siksi kehotamme komissiota ja neuvostoa laatimaan konkreettisia strategisia ehdotuksia ja edistämään naisten ja miesten välistä tasa-arvoa ajavien laaja-alaisten toimintalinjojen käsittelemistä Genevessä joulukuussa 2003 järjestettävässä Yhdistyneiden Kansakuntien tietoyhteiskuntahuippukokouksessa. Digitaalinen talous tarjoaa naisille sekä mahdollisuuksia että haasteita, jotka eroavat miesten haasteista ja perustuvat sukupuolten erilaisiin tehtäviin ja asemiin perheessä ja yhteiskunnassa.
Sukupuoliulottuvuuden sisällyttäminen uusien teknologioiden kehittämiseen tuo esiin kysymyksiä käyttömahdollisuuksista, naisten määrällisestä osallistumisesta ja tasa-arvoisesta edustuksesta, mutta samalla se herättää myös syvällisempiä pohdintoja ja mahdollisuuden arvioida kriittisesti tietoyhteiskunnan kulttuuria, sen arvoja, kehittämisstrategioita, tavoitteita ja työvoiman osallistumista siihen. Toivon, että mietinnölläni edistetään julkista vuoropuhelua siitä, millaisen tietoyhteiskunnan me haluamme. 
Reding,
     Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin kiittää jäsen Karamanoua hänen työstään ja mietinnöstään, joka käsitteli naisten asemaa uudessa tietoyhteiskunnassa. Kuten tiedämme, maailmanlaajuistuminen ja tieto- ja viestintätekniikat ovat muuttaneet olennaisesti kaikkia työ- ja yhteiskuntaelämän muotoja Euroopassa. Yli puolet työssäkäyvistä ihmisistä käyttää nykyään tietokonetta työssään, 40� prosenttia eurooppalaisista käyttää Internetiä ja viiden viime vuoden aikana yli 60� prosenttia kaikista unionissa luoduista uusista työpaikoista on syntynyt uusien teknologioiden alalle. Näiden lukujen perusteella on todettava, että työntekijöille, joilla ei ole uusien teknologioiden käytön edellyttämää koulutusta, ei ole tulevaisuudessa todellista tarvetta.
Sukupuolten tasa-arvossa on edistytty, sillä tietokonetta käyttävien naisten osuus (46 prosenttia) on lähes sama kuin miestenkin osuus (54� prosenttia), ja Internetin käytössä tilanne on samankaltainen. Vammaisten miesten ja naisten väliset erot ovat kuitenkin kasvamassa.
Uudet teknologiat tuovat mukanaan uusia työpaikkoja ja uusia työskentelymahdollisuuksia, kuten mahdollisuuden etätyöhön, joka ainakin teoriassa voi auttaa naisia ja miehiä sovittamaan paremmin yhteen työn ja perhe-elämän. Vaikka naiset näyttävät olevan entistä kiinnostuneempia etätyöstä, he eivät vieläkään hyödynnä sen mahdollisuuksia merkittävästi, joten tällä alalla on tehtävä vielä paljon töitä.
Uusien teknologioiden alalla kaksi kolmasosaa kaikista työntekijöistä on miehiä. Vain 15� prosenttia tämän alan ammattilaisista on naisia, ja heidän osuutensa on jokseenkin sama myös alan koulutuksessa. Joissakin maissa alle 30� prosenttia naisista ryhtyy opiskelemaan uusia teknologioita korkeamman asteen koulutuksessa. Tietotekniikan tohtorintutkinnon suorittaneista 19� prosenttia on naisia, ja oman yrityksen perustaneiden joukossa naisten osuus on vieläkin pienempi. Uuden viestintäteknologian yrityksissä naisia on sitä vähemmän mitä korkeammasta päätöksentekotasosta on kyse, vaikka uskonkin, että tämä pätee jossain määrin kaikkiin liiketoiminnan aloihin.
Tähän liittyen Lissabonin strategialla ja Euroopan sosiaalipoliittisella ohjelmalla ja työllisyysstrategialla on keskeinen tehtävä pyrittäessä edistämään naisten osallisuutta tietoyhteiskuntaan; tähän sisältyvät myös opetusministerien kansallisella ja Euroopan tasolla hyväksymät toimet. Lisäksi sukupuolten tasa-arvoa koskevalla yhteisön puitestrategialla kannustetaan lähestymistapoihin, joissa painotetaan työllistymistä ja naisten pääsyä uusien teknologioiden alan työpaikkoihin. Myös muutamalla muulla yhteisön rahoittamalla ohjelmalla edistetään sukupuolten välistä tasa-arvoa, ja työmarkkinaosapuolilla on avainasema naisten tietoyhteiskuntaan osallistumisen edistämisessä. Jos haluamme saavuttaa tuloksia, näitä politiikkoja on selvästi lujitettava, ja tässä asiassa komissio on ratkaisevassa asemassa, mutta kaikkien tasojen toimijoiden on hyödynnettävä uuden tietoyhteiskunnan tuomia mahdollisuuksia sen varmistamiseksi, että miehet ja naiset ovat tasavertaisesti edustettuina alalla.
Mielestäni kaikkien tulevien toimien olisi perustuttava kolmeen ensisijaiseen tavoitteeseen. Ensinnäkin tulevissa toimissa on painotettava naisten aseman yleistä parantamista kaikissa yhteiskunnallisissa tilanteissa. Toiseksi painopiste olisi asetettava koulutukseen. Kolmanneksi on ryhdyttävä toimiin naisten työllisyysasteen parantamiseksi ja lisättävä oman yrityksen perustavien naisten osuutta uusien teknologioiden alalla. Kuten totesin puheeni alussa, erityistä huomiota on kiinnitettävä naisiin, joita uhkaa syrjäytyminen tietoyhteiskunnasta, kuten ikääntyneisiin, työttömiin tai matalapalkka-aloilla työskenteleviin naisiin, maahanmuuttajanaisiin, vammaisiin naisiin ja ennen kaikkea riittämättömästi koulutettuihin naisiin. Kaupungeissa ja alue- ja paikallistasolla on luotava välttämätön infrastruktuuri. Laajakaistayhteyksien käyttömahdollisuuksien parantamisella voidaan torjua syrjäytymistä sekä kaupunki- että maaseutualueilla. Uusien teknologioiden käyttömahdollisuuksia eri alueilla ei saa kuitenkaan rajata naisten uusien työpaikkojen etsintään. Uusia työskentelymenetelmiä ja työn uusia organisointitapoja edistämällä tällaisilla toimilla luodaan myös välttämättömät edellytykset nykyisten työkäytäntöjen muuttamiseen. Mainitsin jo aiemmin etätyön, mutta myös työn laatua ja työtyytyväisyyttä voidaan parantaa. Näin voitaisiin lisätä edelleen naisten osuutta työvoimasta. Naisten työmarkkinoille osallistumisen lisääminen on ensisijaisen tärkeää Lissabonissa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja helpottamalla merkittävästi yritysten perustamista voitaisiin saada aikaan kouriintuntuvia muutoksia naisten asemassa. Meidän on parannettava naisten asemaa tieto- ja viestintätekniikan ja tiedotusvälineiden omistajuuden, valvonnan ja johtamisen aloilla antamalla oman yrityksen perustaville naisille heidän tarvitsemaansa tukea ja rahoittamalla hankkeita ja tekemällä yhteistyötä toimintasuunnitelmien toteuttamisessa, etenkin tietoon perustuvilla toimialoilla, edistämällä tiedotuskampanjoita ja rohkaisemalla naisia tarttumaan uusien teknologioiden alan työmahdollisuuksiin koulutuksen saatuaan. Meidän on luotava oikeat olosuhteet sille, että kaikki naiset, myös pienten lasten äidit, iäkkäät naiset ja vammaiset naiset, voivat osallistua työmarkkinoille. Naisten ja miesten välisen tasa-arvon saavuttamiseksi naisten työvoimaosuutta on lisättävä, mutta se ei yksin riitä. Naisilla on oltava tärkeä asema myös päätöksentekoelimissä ja koko yhteiskunnassa. Uusien teknologioiden alalla sukupuolten välistä tasa-arvoa koskevilla muutoksilla on todellista vaikutusta vain, jos naiset pääsevät myös alan johtotehtäviin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää kumppanuutta ja käytännön toimia. Naisten tietoyhteiskuntaan osallistumisen lisääminen on kysymys, joka koskettaa meitä kaikkia. Komissio, Euroopan parlamentti, hallitukset, alue- ja paikallisviranomaiset, ammattiyhdistykset ja työnantajat ovat siitä yhdessä vastuussa, ja komissio toivoo kaikkien myös kantavan vastuunsa. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
    Arvoisapuhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämäniltaisen keskustelun aihe ei kosketa ainoastaan yhtä naisten nykypäivän työelämään liittyvää näkökohtaa, vaan se on erityisen tärkeä myös Euroopan unionin kehityksen, Lissabonin tavoitteiden saavuttamisen ja tietenkin naisten tulevaisuuden kannalta.
Koko maailma on kehittymässä tietoyhteiskunnaksi, ja kokemustemme perusteella niillä valtioilla, alueilla ja kansalaisilla, jotka ovat parhaiten perehtyneet näihin uusiin mahdollisuuksiin, on muita paremmat työllistymis- ja ylenemismahdollisuudet. Siksi uudet teknologiat eivät vain muodosta erillistä toiminta-alaa, jolla syntyy jatkuvasti uusia työpaikkoja, vaan niillä on myös vaikutusta muiden alojen kehitykseen. Euroopan unioni on jäänyt jälkeen Yhdysvalloista tutkimuksessa ja uusien teknologioiden käytössä. Jopa Euroopan unionin jäsenvaltioiden, alueiden ja valitettavasti myös sukupuolten välillä on kuitenkin eroja, kuten sekä esittelijä että komission jäsen korostivat.
Hyvä ystäväni ja kollegani Anna Karamanou on tehnyt erittäin myönteisen aloitteen laatimalla aiheesta mietinnön. Mietinnön ansiosta voimme ymmärtää paremmin ongelman luonnetta ja sitä, miksi on tarpeen ryhtyä asianmukaisiin, tehokkaisiin toimenpiteisiin ja harjoittaa asianmukaista yhteistyötä niin yhteisötasolla kuin kansallisella ja paikallisellakin tasolla. Esittelijä on ehdottanut mietinnössään useita erilaisia toimintalinjoja, joilla edistetään naisten osallistumista uusien teknologioiden alalla. Nämä toimintalinjat liittyvät työpaikkoihin, yritysmaailmaan ja koulutukseen, ja esittelijä toteaa oikeutetusti, että tavoitteen saavuttamiseksi naisten on osallistuttava asiaa koskevien toimintalinjojen suunnitteluun ja niitä koskevaan päätöksentekoon.
Haluaisin kommentoida etenkin Internet-yhteyksien saatavuuden parantamista kotiäitien kannalta, koska sillä helpotettaisiin naisten elämää. Yhteisötasolla keskiarvot vaihtelevat huomattavasti: miehistä 48� prosentilla ja naisista 38� prosentilla on kotona Internet-yhteys. Kokemustemme perusteella yhteisölle koituu monenlaisia etuja naisten pääsystä Internetiin. Koska kuluva vuosi on vammaisten teemavuosi, haluaisin mainita etenkin äitien tekemät aloitteet lastensa terveysongelmien käsittelemiseksi.
Nykyään Internetissä on runsaasti sivustoja, joilla äidit voivat vaihtaa kokemuksiaan ja esitellä ratkaisuja ongelmiin. Mainitsen esimerkkinä kahden englantilaisen äidin Stella Whiten ja Marion Owenin vuonna� 1987 perustaman dyspraksiasyhdistyksen. He ansaitsevat tulla mainituiksi. Nykyään heidän aloitteensa toimii äitien foorumina, ja heidän antamaansa esimerkkiä on seurattu Euroopan eri maissa ja muualla, Kanadassa ja Japanissa, joissa äidit ovat perustaneet Internetiin vastaavia verkkosivustoja, joiden kautta on saatu myönteisiä tuloksia uudenlaisten menetelmien soveltamisesta lasten fyysisten ja henkisten ongelmien käsittelyyn. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Rouren laatimasta kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0344/2003) Helleenien tasavallan aloitteesta neuvoston asetuksen antamiseksi maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston perustamisesta (9870/2003 C5-0260/2003 2003/0817(CNS)). 
Roure (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, Thessalonikissa 19. ja 20.� kesäkuuta kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi päätelmissään, että on välttämätöntä vauhdittaa työskentelyä, jotta ennen vuoden� 2003 loppua voidaan hyväksyä oikeudellinen väline, jonka tarkoituksena on luoda virallisesti maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden verkosto. Tavoitteena on, että kaikkien jäsenvaltioiden samassa kolmannessa maassa toimivien yhteyshenkilöiden olisi työskenneltävä tehokkaasti yhdessä yhteisen verkoston puitteissa, jotta edistetään unionin ulkorajojen koordinoidun ja yhdennetyn hallinnon asteittaista täytäntöönpanoa. Kreikan ehdottamalla asetuksella luodaan kehykset yhteyshenkilöiden välisen epävirallisen yhteistyön virallistamiseksi ja lujittamiseksi.
Ihannetapauksessa yhteisöllä olisi omat maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilönsä omine tehtävineen, ja he saisivat unionilta koulutuksen ja palkan, mutta valitettavasti meillä ei vielä ole tähän tarvittavaa lainsäädäntöä sen paremmin kuin talousarviotakaan, ja jotkin jäsenvaltiot ovat asiasta edelleen epävarmoja. Yhteyshenkilöt ovat jäsenvaltioiden ulkoisia edustajia, eivätkä kaikki suhtaudu myönteisesti kansallisten erioikeuksien rajoittamiseen. Mielestäni uusi asetusehdotus on kuitenkin askel kohti suurempaa avoimuutta. Yhteyshenkilöiden tehtävät olisivat lähinnä kolmenlaisia: he osallistuisivat laittoman maahanmuuton ehkäisemiseen ja ihmiskaupan torjuntaan, he auttaisivat laittomien maahanmuuttajien palauttamisessa ja edistäisivät laillisen maahanmuuton hallintoa. Viimeksi mainittu kohta jää kuitenkin jokseenkin epäselväksi, sillä asetuksen missään muussa artiklassa ei ole tarkennettu, millaista tämä hallinto voisi olla, mutta mielestäni se on silti ensisijaisen tärkeä asia. Siksi tämä puute onkin korjattava. Sitä paitsi toisin kuin eräät haluavat meidän uskovan, ulkomaalaiset eivät ole vaarallisia; he itse ovat vaarassa. Ihmisillä, jotka jättävät kotimaansa, ystävänsä ja perheensä muuttaakseen Euroopan unioniin, on siihen hyvät syyt, joissa usein on kysymys elämästä ja kuolemasta. Jokainen meistä tekisi luultavasi samoin samoissa taloudellisissa, yhteiskunnallisissa, psykologisissa ja emotionaalisissa oloissa. Siksi meidän on levitettävä tietoa laillisen maahanmuuton mahdollisuuksista kyseisissä maissa. Mielestäni se edellyttää kuitenkin, että olemme kaikki selvillä maahanmuuttopolitiikastamme, toisin kuin tällä hetkellä. Meidän on myös varoitettava ihmisiä häikäilemättömien salakuljettajien käsiin tai ihmiskauppaverkoston otteeseen joutumisen vaaroista.
Jotta kyseiset toimet voisivat olla todella tehokkaita, pyydän jäsenvaltioita varmistamaan, että ne eivät itse aiheuta tällaista laitonta toimintaa. Tätä varten niiden olisi mielestäni ryhdyttävä kahdenlaisiin toimiin: ensinnäkin on tarkasteltava väliaikaisten työntekijöiden asemaa. Eurooppalaisten maatilojen harmaita työmarkkinoita koskevat selvitykset osoittavat todellakin, että ilmoittamattomat ylityöt ja maatilojen työvoiman laittomat työhönottokäytännöt, jotka toisinaan lähenevät orjuutta, ovat lisääntymässä jäsenvaltioissa. Suuret jakeluyhtiöt painostavat usein tuottajia, jotka sitten joutuvat turvautumaan työttömiin ja laittomiin työntekijöihin. Näin ollen on mahdoton ajatus, että hyväksyisimme tällaiset työsuhteet, joissa työntekijä jää kaiken lainsäädännön ulkopuolelle. Haluan korostaa, että lainsäädännön kiristäminen johtaa hyvin usein laillisten työntekijöiden määrän vähenemiseen ja laittomien työntekijöiden määrän kasvuun, sillä laittomia työntekijöitä se ei pysäytä. Lisäksi on ensisijaisen tärkeää, ettemme yhdistä automaattisesti maahanmuuttoa järjestäytyneeseen rikollisuuteen. Laittomat maahanmuuttajat eivät ole rikollisia, vaan ihmisiä, jotka eivät ole olleet riittävän onnekkaita syntyäkseen oikeassa paikassa. Siksi olisi vedettävä selvempi raja yhteyshenkilöiden, maahanmuuttoasioista vastaavien yhteyshenkilöiden, lentokenttien yhteyshenkilöiden, asiakirjaneuvonantajien, teknisten neuvonantajien ja konsulaattipalveluiden välille, jotka kaikki käsittelevät maahanmuuttokysymyksiä. Lisäksi vaikuttaa tarpeelliselta rajoittaa yhteyshenkilöiden toiminta-alaa ja määritellä tarkasti heidän tehtävänsä. Samalla olisi huolehdittava, että he saavat edes osittain yhdenmukaisen koulutuksen. Jotkut puheenjohtajavaltio Tanskan laatiman raportin yhteydessä haastatelluista yhteyshenkilöistä pitivät juuri tätä ennakkoedellytyksenä todellisen verkoston syntymiselle. Tällaista koulutusta voitaisiin järjestää seminaarien ja työpajojen muodossa, mikä olisi kiistaton etu henkilökohtaisten yhteyksien solmimisessa – mikä puolestaan on tällaisen verkoston perimmäinen tarkoitus.
Lopuksi haluan korostaa, että maahanmuuttoa ei missään tapauksessa saa pitää uhkana. Laittomia maahanmuuttajia ei missään tapauksessa saa pitää rikollisina. He ovat uhreja, sillä he ovat epäonnekseen syntyneet hätää kärsivään maahan. He ovat uhreja, sillä he ovat epätoivoisia ja etsivät myötätuntoa. Jos Euroopan unioni ei kykene sitä ymmärtämään, voimme unohtaa haaveet edistyksestä ja sivistyneestä maailmasta. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, marraskuussa 2001 antamassaan tiedonannossa laitonta maahanmuuttoa koskevasta yhteisestä politiikasta komissio toteaa unionin ulkorajojen sisällä toteutettavia toimenpiteitä koskevassa luvussa, että on tarpeen perustaa maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöiden verkosto.
Komission mielestä tällaisella verkostolla on varmistettava maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöiden välinen välttämätön tietojenvaihto sekä koordinointi, josta jäsenvaltioiden on huolehdittava kolmansien maiden kanssa, jotta ne voivat tehdä yhteistyötä Euroopan maahanmuuttopolitiikan alalla. Myös neuvoston toimintasuunnitelmissa laittomasta maahanmuutosta ja ulkorajojen valvonnasta sekä Sevillan ja Thessalonikin Eurooppa-neuvostojen päätelmissä viitataan tarpeeseen perustaa tällainen verkosto.
Siksi komissio suhtautuu myönteisesti Kreikan hallituksen tekemään aloitteeseen esittää asiaa koskeva ehdotus. Yhdymme esittelijän korostamaan näkemykseen siitä, että jotkin aloitteessa esitetyt säännöt, ja etenkin yhdyshenkilöiden välistä tiedonvaihtojärjestelmää koskevat säännöt, ovat liian epäselviä. Uskomme kuitenkin, että teksti on kokonaisuudessaan hyvä perusta toimille, joilla parannetaan kolmansien maiden kanssa maahanmuuttoasioissa tehtävän yhteistyön jäsentämistä ja koordinoimista.
Koordinointi on sitäkin tärkeämpää tulevaisuudessa, sillä kolmansien maiden viisumipolitiikkaa koskevat uudet vaatimukset hyväksytään pian. Kun tarkasteltava asetus hyväksytään, kolmansiin maihin sijoitettujen maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöiden on perustettava tehokkaita paikallisia ja alueellisia yhteistyöverkostoja, käyttäen mallina Länsi-Balkanilla Yhdistyneen kuningaskunnan aloitteesta perustettua verkostoa, jolla on ollut myönteisiä vaikutuksia kyseiseltä alueelta Euroopan unioniin tapahtuvan maahanmuuton sääntelyyn. 
Souladakis (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ulkoasioiden valiokunta on keskustellut asetusehdotuksesta, jolla pannaan täytäntöön Thessalonikin huippukokouksessa päätetty Helleenien tasavallan aloite laitonta maahanmuuttoa koskevasta ensisijaisen tärkeästä sosiaalisesta ja poliittisesta kysymyksestä. Ulkoasioiden valiokunta hyväksyi yksimielisesti tietyt tarkistukset, joista myös kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta hyväksyi valtaosan, ja toivon, että myös parlamentti hyväksyy nämä tarkistukset, joilla parannetaan asetusta. Myös aikaisemmin kokoontuneet Eurooppa-neuvostot ovat käsitelleet tätä asiaa, mutta asiasta ei ole päästy sopimukseen, joten tämänpäiväinen keskustelumme lujittaa merkittävällä tavalla Euroopan unionin poliittista tahtoa. 
Direktiivillä ei ratkaista lopullisesti koko kysymystä eikä se ole täydellinen poliittinen vastaus kysymykseen, mutta se on kuitenkin ensimmäinen tärkeä edistysaskel. Toisaalta siinä yhteisöllistetään maahanmuuttopolitiikka ja hahmotellaan siihen lisäparannuksia. Uskon, että ulkoasioiden valiokunnan ehdotuksilla parannetaan asetusta ja tehdään siitä entistä avoimempi ja demokraattisempi, sillä siinä turvataan parlamentin valvonta ja säädetään yhteistyöstä, jossa kunnioitetaan niiden maiden oikeusjärjestystä, joista käsin yhteysverkostoja hoidetaan. Tällaisten verkostojen avulla tehostetaan Euroopan unionin tätä varten käyttöön asettamien varojen hallintoa, parannetaan Euroopan unionin ja verkostojen kohdemaiden välisiä suhteita sekä mahdollisesti edistetään Euroopan unionin ulkopolitiikkaa kokoamalla jäsenvaltiot yhteen asian taakse ja tekemällä unionista entistä avoimemman kyseisten valtioiden suuntaan ja edistämällä siten suhteitamme niihin. Kun lisäksi otetaan huomioon, että laittoman maahanmuuton rinnalla tapahtuu erilaista laitonta ja rikollista toimintaa, jolla loukataan perusihmisoikeuksia ja halvennetaan ihmisarvoa, kuten naiskauppa, huumekauppa ja nykyajan orjakauppa, tarkasteltavan asetuksen asianmukaisella soveltamisella myötävaikutetaan myös näiden torjuntaan. 
Hyvät parlamentin jäsenet, joudumme jatkuvasti todistamaan, miten tuhannet ihmiset hukkuvat rannikoillamme tai rajajokiimme tai kuolevat kontteihin Välimeren rannikoilla tai kanaalissa tai menehtyvät vaikeakulkuisilla vuorilla. Toivon, että tämän asetuksen asianmukaisella soveltamisella yhdessä muiden tukipolitiikkojen kanssa, joilla kehitetään ja demokratisoidaan laittomien maahanmuuttajien lähtömaita, ratkaistaan merkittävästi niitä syvällisiä yhteiskunnallisia ja poliittisia ongelmia, jotka koskettavat yhteiskuntiamme ja ruokkivat rasistista ja ulkomaalaisvastaista ilmastoa, joka loukkaa Euroopan poliittisen ja yhteiskunnallisen sivilisaation humanitaarisia ja demokraattisia arvoja.
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi onnitella esittelijää hänen työstään ja myös kiittää häntä hyvistä suhteista ryhmämme esittelijään, sillä hän on hyväksynyt useita valiokunnassa esittämistämme tarkistuksista ja ehdotuksista.
Olen samaa mieltä siitä, että tämä ehdotus on tärkeä, ja yhteyshenkilöverkoston perustaminen on tärkeää etenkin, kun otamme huomioon ja olemme keskustelleet tästä parlamentissa useita kertoja maahanmuuttajien lähtömaissa toteutettavan viestinnän ja viestintästrategian merkityksen sekä tarpeen antaa tietoa laillisista maahanmuuttokanavista ja laittomaan maahanmuuttoon liittyvistä vaaroista ja petoksista.
Haluaisin korostaa, että hyväksyimme parlamentissa vasta hiljattain päätöslauselman Euroopan unionin tiedotus- ja viestintästrategiasta, ja että päätöslauselman johdanto-osan kappaleessa� N todetaan, että maahanmuuttopolitiikan ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen on unionin tiedotuspolitiikan ensisijainen tavoite. Lisäksi siinä pyydetään, että komissio kehottaisi siirtolaisten lähtömaissa toimivia lähetystöjään helpottamaan näistä maista tulevien siirtolaisten tiedonsaantia Euroopan laillisista maahanmuuttokanavista ja laittoman maahanmuuton vaaroista.
Siksi uskon, että esittelijän mietintöön tehdyt asiaa koskevat tarkistukset ovat erityisen tärkeitä, sillä niillä velvoitetaan komissio osallistumaan jollakin tavoin yhteyshenkilöiden kokouksiin ja annetaan sille mahdollisuus tiedottaa lähtömaiden kansalaisille laillisista maahanmuuttokanavista ja laittoman maahanmuuton vaaroista.
Toisaalta katson, että yksi ulkoasioiden valiokunnan esittämistä tarkistuksista menee ehkä liian pitkälle, sillä se voisi merkitä ensimmäistä askelta kohti Euroopan unionin ulkoasioiden yksikön perustamista. Sen sijaan on selvää, että maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt, joita komission yksiköt avustavat tiedottamisessa ja koordinoinnissa, ovat epäilemättä ensimmäinen askel kohti yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa, jollaista me kaikki haluammekin.
Tällä haluamme varmistaa, että maahanmuuttajien lähtömaat ymmärtävät, että Eurooppa on yksi yhtenäinen alue, ja että komission yksiköt koordinoivat jossain määrin maahantulopolitiikkaa, jollaisen haluamme Euroopan unionissa otettavan käyttöön.
Lopuksi uskon, että on tärkeää hyväksyä se ja haluan nyt kohdistaa sanani komission jäsenelle että valtio, joka ei ole edustettuna maassa, josta maahanmuuttoa tapahtuu, voi antaa tämän tehtävän kyseisessä maassa edustettuna olevan jäsenvaltion yhteyshenkilöiden vastuulle. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme monesti ilmaisseet huolemme siitä, että unionin ulkorajat ovat yksi heikoimmista linkeistä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisessa. Siksi kannatamme kaikkia aloitteita, joilla lujitetaan osaltaan unionin ulkorajojen valvontaa, mikä on ehdottoman tärkeää. Kuten komission jäsen Vitorino totesi, Sevillan Eurooppa-neuvosto pyysi, että perustetaan maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöverkosto, ja Thessalonikin päätelmissä todettiin, että on välttämätöntä vauhdittaa työskentelyä, jotta ennen vuoden� 2003 loppua voidaan hyväksyä oikeudellinen väline. Tänään käsittelemämme mietintö on laadittu tätä tarkoitusta varten, ja haluaisin nyt käyttää hyväkseni tilaisuutta onnitella jäsen Rourea hänen työstään.
Maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöt tekevät jo nyt epävirallista yhteistyötä, ja tarkastellun aloitteen tarkoituksena on luoda tälle yhteistyölle kehykset, jotka virallistavat ja lujittavat sitä. Yhteyshenkilöverkoston tehtävänä on osallistua laittoman maahanmuuton ehkäisemiseen ja torjuntaan sekä edistää laittomien maahanmuuttajien paluuta ja osallistua laillisen maahanmuuton hallintoon.
Haluamme omaksua ennakoivan politiikan, jolla edistetään laillista maahanmuuttoa ja samalla torjutaan tehokkaasti laitonta maahanmuuttoa ja ihmiskauppaa. Joudun jälleen kerran pahoittelemaan, että koska ihmiskauppa kuuluu kolmannen pilarin alaan, sitä ei voida sisällyttää asetuksen soveltamisalaan ja yhteyshenkilöiden tehtäväluetteloon. Olemme jälleen kerran järjettömässä tilanteessa kolmen pilarin mukaisen tehtäväjaon vuoksi, sillä tämä jako on jälleen kerran tarpeeton ja ainoastaan vaikeuttaa tilannetta.
Haluan korostaa myös sitä, että laittoman maahanmuuton ehkäiseminen edellyttää laillisten maahanmuuttokanavien olemassaoloa ja oikein kohdennettuja tiedotuskampanjoita, joilla olisi pelotevaikutus laitonta maahanmuuttoa harkitseviin henkilöihin. Me voimme välttää ja meidän on vältettävä yhä tuoreina mielessämme olevia tragedioita toistumasta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Hernández Mollarin laatimasta kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0361/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin suositukseksi neuvostolle vähimmäisvaatimuksista rikoksista epäiltyjen ja syytettyjen etujen turvaamiseksi rikosoikeudenkäynneissä Euroopan unionin alueella (2003/2179(INI)). 
Hernández Mollar (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa puheeni korostamalla, miten tärkeästä ja merkityksellisestä suosituksesta keskustelemme tänään.
Käsittelemme tänään ensimmäistä, vihreän kirjan muodossa annettua aloitetta, jonka tavoitteena on tarkastella muiden välineiden ohella tulevaa ehdotusta puitepäätökseksi, jolla säännellään – kuten otsikosta käy ilmi – vähimmäisvaatimuksia rikoksista epäiltyjen ja syytettyjen etujen turvaamiseksi rikosoikeudenkäynneissä Euroopan unionin alueella.
Euroopan unionin jäsenvaltioiden välinen, niin yksityisoikeudellinen kuin rikosoikeudellinenkin yhteistyö on kasvamassa sellaisiin mittasuhteisiin, joita vielä muutama vuosi sitten oli mahdoton kuvitella. Yhteistyö saavuttaa huippunsa, kun eurooppalainen pidätysmääräys tulee voimaan vuoden� 2004 alussa, jos kaikki sujuu suunnitelmien mukaan huolimatta tiettyjä jäsenvaltioita edelleen vaivaavista ongelmista.
Siksi juuri nyt, kun Eurooppaan ollaan luomassa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta, kun terrorismiin, järjestäytyneeseen rikollisuuteen ja laittomaan maahanmuuttoon liittyvät huolenaiheet ovat lisääntymässä ja kun jäsenvaltioiden poliisi- ja oikeusviranomaiset lisäävät yhteistyötään, on entistäkin tärkeämpää, ettemme enää jätä huomiotta rikoksista epäiltyjen ja syytettyjen välttämätöntä suojaa rikosoikeudenkäynneissä, jolla taataan, että he saavat aina oikeudenmukaisen ja puolueettoman oikeudenkäynnin.
Tänään käsittelemämme suosituksen tarkoituksena on siksi yksinkertaisesti edistää jäsenvaltioiden menettelyjen yhdenmukaistamista Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksessa vahvistettujen oikeuksien, Strasbourgin tuomioistuimen oikeuskäytännön ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan pohjalta Euroopan unionissa parhaillaan toteutuvan oikeudellisen ja rikosoikeudellisen lähentymisen puitteissa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti, jota Tampereen Eurooppa-neuvosto kuvasi oikeudellisen yhteistyön peruskiveksi sekä yksityisoikeudellisissa asioissa että rikosasioissa unionissa.
Samassa tärkeässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa luotiin perusteet sille, että voimme tänään keskustella vähimmäisvaatimuksista rikoksista epäiltyjen ja syytettyjen etujen turvaamiseksi rikosoikeudenkäynneissä Euroopan unionin alueella. Tampereen Eurooppa-neuvosto nimittäin totesi, että on tarpeen alkaa käsitellä prosessioikeudellisia seikkoja, joiden osalta yhteiset vähimmäisvaatimukset katsotaan tarpeellisiksi, jotta helpotettaisiin vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamista jäsenvaltioiden keskeisiä oikeusperiaatteita noudattaen.
Vihreässä kirjassa esitetään syyt, joiden vuoksi ehdotukset on rajoitettu koskemaan siinä mainittuja viittä oikeutta, jotka liittyvät oikeusapuun, käännökseen ja tulkkaukseen, oikeuksista tiedottamiseen, muita heikommassa asemassa olevien henkilöiden suojeluun ja konsuliapuun.
Arvoisa komission jäsen ja arvoisa puheenjohtaja, pohdin, eikö olisi hyödyllistä tarkastella jollakin tapaa myös rikoksia, jotka koskettavat kaikkia jäsenvaltioita tai valtaosaa jäsenvaltioista, jolloin edistettäisiin osaltaan myös menettelytapojen välttämätöntä yhtenäistämistä.
Käsiteltäväksi ottaminen ja todistusvoima, poissaolotuomiot ja takuiden määrääminen ovat kysymyksiä, joiden tarkastelu on jätetty myöhempään ajankohtaan ja haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kysyä komission jäseneltä, miten näitä koskeva työ etenee. Tietyt ryhmät ovat kuitenkin päättäneet sisällyttää nämä kysymykset suositukseen, vaikka ne eivät olekaan suosituksen tavoitteena.
Mielestäni vihreän kirjan laadinnassa omaksuttu lähestymistapa on järkevä, sillä kiistämätön totuus on edelleenkin se, että rikoslainsäädäntö on valtioiden suvereeniuden ydin, ja siksi se on hyvin joustamaton, kun kyse on merkittävien yhteisten menettelyjen ja järjestelmien käyttöönotosta. Vaikka kunkin eurooppalaisen yhteiskunnan ominaispiirteet ja omat oikeuskulttuurit ovat epäilemättä syitä tällaiseen vastustukseen, on muistettava, että järjestelmänä rikosprosessi asettaa valtiolle rajoitteita ja osoittaa, miten onnistuneesti kyseinen valtio noudattaa oikeusvaltion ja kansalaisten kunnioittamisen periaatteita, joita parlamentin on aina puolustettava perimmäisenä tavoitteenaan. 
Siksi nyt tarkasteltava ehdotus on epäilemättä ajankohtainen, mutta meidän ei pidä sen vuoksi kuitenkaan luulla, että tähän mennessä hyväksytyt välineet – kuten eurooppalainen pidätysmääräys – olisivat heikentäneet kansalaistemme perusoikeuksia ja suojaa, mutta siitä huolimatta on välttämätöntä edetä tähän suuntaan yhtenäistämällä menettelytakeita.
Sen sijaan minun on hylättävä Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän ja Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän – Pohjoismaiden vihreän vasemmiston esittämät kaksi tarkistusta, joissa menettelytakeita koskevan puitepäätöksen voimaantulo asetetaan ennakkoehdoksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulolle. Torjun nämä tarkistukset, koska eurooppalaisen pidätysmääräyksen on määrä tulla voimaan vuoden� 2004 tammikuussa ja koska pidätysmääräys itsessään perustuu jäsenvaltioiden keskinäiseen luottamukseen toistensa oikeusjärjestelmiin, vaikka toisaalta onkin ehdottoman tärkeää, että puitepäätöksessä määrätyt vähimmäisvaatimukset pannaan täytäntöön kiireisesti ja mahdollisimman pian.
Halusin ainoastaan korostaa kaikkein kiistanalaisinta kysymystä ja kysymystä, joka on aiheuttanut suuria näkemyseroja tiettyjen poliittisten ryhmien välillä.
Lopuksi haluan vielä ehdottomasti käyttää hyväkseni tilaisuuden kiittää poliittisia ryhmiä siitä, että ne ovat kannattaneet valiokunnassa tätä mietintöä lähes yksimielisesti, ja toivon, että näin tapahtuu myös huomenna. 
Vitorino,
   . () Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella esittelijä Hernández Mollaria hänen erinomaisesta mietinnöstään. Komissio on hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että on ehdottoman tärkeää vahvistaa menettelytakeita koskevat yhteiset vähimmäisvaatimukset. Sen on ensisijaisen tärkeää, jotta varmistetaan keskinäinen luottamus, joka muodostaa perustan vastavuoroisen tunnustamisen ohjelman mukaisille toimenpiteille, joista eurooppalainen pidätysmääräys on ensimmäinen, josta on päästy poliittiseen sopimukseen.
On välttämätöntä ottaa käyttöön takeita koskevat yhteiset vähimmäisvaatimukset, jotta varmistetaan, että Euroopan unionin kansalaisten perusoikeuksia kunnioitetaan yhtäläisesti kaikissa 25� jäsenvaltiossa. Komissio aikoo esittää ehdotuksen puitepäätökseksi yhtenä vihreän kirjan jatkotoimena, jos esittämämme pääkohdat saavat parlamentin tuen.
Tällaista toimenpidettä hahmoteltiin Tampereen Eurooppa-neuvostossa, ja siksi asiakirjassa viitataan yksilöiden oikeuksien suojeluun. Tämä toimenpide ei itse asiassa mene yhtään pidemmälle kuin voimassa olevat säännökset: Euroopan ihmisoikeusyleissopimus ja konsulisuhteita koskeva Wienin yleissopimus. Aloitteessa korostetaan niitä tekijöitä, jotka EU:ssa ovat välttämättömiä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin takaamiseksi, ja sillä sujuvoitetaan vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyviä toimenpiteitä, sillä jäsenvaltiot ovat halukkaampia hyväksymään ehdot, kun muut jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön asianmukaiset takeet.
Esittelijä kehottaa sisällyttämään ehdotukseen myös muita perusoikeuksia koskevia säännöksiä, kuten vapaaksi pääsyä takeita vastaan tai asioiden käsiteltäväksi ottamista koskevia sääntöjä, ja komissio toteaa vihreässä kirjassaan, että nämä kaksi hyvin tärkeää oikeutta edellyttävät todellakin erillisiä toimenpiteitä, jotta ne voidaan ottaa täysipainoisesti huomioon. Oikeutta väliaikaiseen vapauttamiseen takuita vastaan, joka käsittää myös säilöönotto-olosuhteisiin liittyvät asiat, käsitellään yhdessä vastavuoroista tunnustamista koskevan toimenpideohjelman toimenpiteessä, ja sitä olisi parempi käsitellä erikseen.
Voin kertoa parlamentin jäsenille myös sen, että komissio on lähettänyt jäsenvaltioille aihetta koskevan kyselylomakkeen. Olemme nyt saaneet ensimmäiset vastaukset, ja esitämme alustavan arvion vastauksista oikeus- ja sisäasioiden neuvostolle, joka kokoontuu huomenna täällä Brysselissä. Komission vuoden� 2003 työohjelmaan sisältyy asiaa koskeva tiedonanto.
Tämän vuoden työohjelmaan sisältyy myös vihreä kirja rikosoikeudellisten seuraamusten lähentämisestä, täytäntöönpanosta ja tunnustamisesta EU:ssa. Sen tarkoituksena on varmistaa, että syytettyjä kohdellaan tasavertaisesti kaikkialla EU:n alueella, niin että esimerkiksi ne, jotka tuomitaan muussa kuin kotivaltiossaan, eivät joudu syrjinnän kohteeksi ulkomaalaisuutensa vuoksi.
Todisteiden oikeudenmukaisesta käsittelystä totean, että se on liian laaja aihe sisällytettäväksi vihreään kirjaan, joka kattaa jo useita muita oikeuksia, kuten nyt tarkasteltava vihreä kirjakin. Siksi komissio päätti paneutua näihin kysymyksiin perusteellisemmin ja tehdä erillisen selvityksen heti, kun menettelyllisiä takeita koskevan työn ensimmäinen vaihe on saatu valmiiksi. Komissio on nyt alkanut tehdä selvitystä takeista, joiden avulla pyritään varmistamaan todisteiden keräämisen ja käsittelyn oikeudenmukaisuus. Työssä tarkasteltaviin kysymyksiin kuuluvat muun muassa oikeus vaieta, oikeus pyytää todistajien kuulustelua, nimettömänä todistamiseen liittyvät ongelmat, oikeus siihen, että syyttömyyden osoittavat todisteet tuodaan julki, syyttömyysolettaman tulkinta, olosuhteet, joissa olisi mahdollisesti sovellettava käänteistä todistustaakkaa, sekä monet muut todistelusääntöihin liittyvät näkökohdat. Tämä on yksi rikoslain monimutkaisimmista kysymyksistä.
 -periaatteesta totean, että asiasta vastaavissa neuvoston elimissä keskustellaan parhaillaan entisen puheenjohtajavaltion Kreikan tekemästä aloitteesta, ja oikeus- ja sisäasioiden neuvosto keskustelee jälleen huomenna tästä Kreikan aloitteesta.
Lopuksi muutama sana EU:n vankien olosuhteisiin liittyvistä kysymyksistä. Komissio on laatinut aihetta koskevan kyselylomakkeen ja lähetti sen hiljattain jäsenvaltioiden viranomaisille. Komissio on nyt saanut joitakin vastauksia tähän kyselyyn, ja nämä hyödylliset tietolähteet otetaan huomioon, kun komissio laatii edellä mainitsemani kaksi vihreää kirjaa ennen oikeudenkäyntiä tapahtuvasta pidätyksestä ja rikosoikeudellisten seuraamusten lähentämisestä, vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. 
Gargani (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron korostaakseni vihreän kirjan merkitystä� –� sillä katson sen velvollisuudekseni� –� ja onnitellakseni komission jäsentä Vitorinoa siitä, miten hän on tällä vihreällä kirjalla edistänyt osaltaan vapauteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumista. Haluan kiittää myös jäsen Hernández Mollaria siitä, että hän on sisällyttänyt mietintöönsä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausunnon, joka syntyi laajan ja syvällisen analyysin, kattavan keskustelun ja asian perusteellisen ymmärtämisen tuloksena. Hän toisti juuri äsken, että meidän on vaadittava voimakkaasti rikosprosessioikeutta rikosoikeuden keskeisten näkökohtien sääntelemiseksi, koska näin voidaan turvata vaatimustemme mukainen minimitaso päätösten luotettavuuden ja vähimmäistakeiden osalta.
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan laatiman lausunnon tarkoituksena on korostaa ja painottaa tarvetta suojella syytettyjen vapautta. Tiedämme, että toimielimet kuvailevat itseään sellaisilla käsitteillä kuten oikeudellinen sivilisaatio ja oikeusvaltio, ja nämä takeet ovat olennainen osoitus oikeudenmukaisesta oikeudenkäynnistä, josta on keskusteltu paljon ja jonka on mielestäni oltava lopullinen päämäärämme oikeusprosessissa.
Arvoisa komission jäsen Vitorino, vihreä kirja merkitsee muutosta, sillä siinä pyritään korjaamaan merkittävästi aiempia jokseenkin epädemokraattisia suuntauksia ja painotetaan ensisijaisesti vain tutkintaoikeuksia, myös ylikansallisia tutkintaoikeuksia. Euroopan syyttäjäviranomainen, jonka tehtävänä on yhteisön taloudellisten etujen rikosoikeudellinen suojaaminen, on yksi tällainen esimerkki, jonka olen maininnut muissa yhteyksissä sekä tässä istuntosalissa että muissa keskusteluissa.
Kaikki asiakirjan säännökset on jo mainittu edellä, mutta oikeus välittömään puolustukseen, oikeus oikeusapuun, kieltä koskevat takeet ja muut vastaavat asiat ovat olennainen osa tätä toimenpidettä, ja haluaisin painottaa niitä vielä kerran. Meidän on korostettava jäsenvaltioiden välisen yhteistyön ja koordinoinnin ohella myös lopullisten rikosoikeudellisten päätösten tunnustamista kaikilta osin, ja oikeudellisten asioiden valiokunta tekeekin töitä tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Arvoisa puhemies, yhteenvetona totean, että meidän on varmistettava, että säädettyjen oikeuksien suojelun tasoa nostetaan eikä lasketa. Siksi meidän on otettava huomioon joidenkin jäsenvaltioiden säätämät takeet ja varmistettava, että koko Eurooppa omaksuu lähestymistavan, jossa painotetaan tätä ulottuvuutta ja näitä oikeuksia. Oikeuksiin ja vapauksiin perustuva Eurooppa edellyttää sitä. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aluksi onnitella esittelijää, jäsen Hernández Mollaria hänen ansiokkaasta, laadukkaasta ja valtavan hyödyllisestä mietinnöstään. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisessa on aina kunnioitettava kaikilta osin kansalaisten perusoikeuksia ja turvattava ne; samoin oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä sääntelevät periaatteet on aina vahvistettava asianmukaisesti. Tämä aloite, jossa määritetään jäsenvaltioiden menettelytakeita koskevat vähimmäisvaatimukset, on siten uusi, tärkeä askel kohti aidon, oikeuteen perustuvan eurooppalaisen alueen muodostamista. Aloitteen pyrkimyksenä on varmistaa rikoksista epäiltyjen, syytettyjen tai tuomittujen henkilöiden oikeuksien tasa-arvoinen suojelu rikosoikeudenkäynneissä kaikkialla unionissa.
Näiden yhteisten vaatimusten hyväksyminen on ehdottoman tärkeää, jotta lisätään jäsenvaltioiden kansalaisten ja oikeusviranomaisten luottamusta ja uskoa kaikkien muiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiin. Yhteisön oikeusvälineellä, johon nämä yhteiset vaatimukset perustuvat, on tarkoitus parantaa menettelytakeita kaikkialla unionin alueella alentamatta kuitenkaan eri jäsenvaltioissa taattua suojelun tasoa.
Jäsen Hernández Mollar viittasi jo joihinkin tärkeisiin aloihin, mutta haluaisin vielä korostaa oikeusapua, oikeutta tulkkiin ja kääntäjään, erityisen haavoittuvien ihmisryhmien – kuten alaikäisten, vammaisten, luku- ja kirjoitustaidottomien suojelua, konsuliapua ja velvollisuutta antaa jokaiselle tietoa hänen oikeuksistaan. Näiden vaatimusten ongelmana ei useinkaan ole se, ettei niitä olisi vahvistettu, vaan pikemminkin niiden soveltaminen on puutteellista. Siksi puitepäätösten määräykset on voitava panna täytäntöön tehokkaasti, ja niissä on määrättävä myös seuraamuksista. Tässä mainittujen oikeuksien ohella on käsiteltävä myös muita epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksia.
Tässä yhteydessä PPE-DE-ryhmä äänestää tietenkin Hernández� Mollarin mietinnön puolesta.
Paciotti (PSE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni jäsen Hernández Mollarin mietinnössä esitetyllä päätöslauselmaesityksellä, ja etenkin kaikkien ryhmien esittämillä lukuisilla tarkistuksilla, parannetaan huomattavasti komission vihreää kirjaa menettelytakeista. Haluan siksi kiittää jäsen Hernández Mollaria hänen työstään.
Kuten sanoin, päätöslauselmalla parannetaan merkittävästi ehdotusta muun muassa siksi, että siinä vaaditaan selvästi yhteisiä vähimmäisvaatimuksia koskevan puitepäätöksen hyväksymistä ja siinä viitataan myös puutteisiin� –� jotka komissiokin on tunnustanut� –� yhteisiä vähimmäistakeita koskevassa kattavassa järjestelmässä, jolla turvataan eurooppalaiset perusoikeudet oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin varmistamiseksi. Tällaisten oikeuksien luetteloa on laajennettava kattamaan kysymykset, jotka liittyvät asioiden käsiteltäväksi ottamiseen ja todistusvoimaan, ennen tuomiota tapahtuvaa pidättämistä koskeviin perusteisiin, todellisiin pidätysehtoihin, sekä muutoksenhakuoikeuteen, joka on tärkeä etenkin yksilön vapauden kannalta. Päätöslauselmaluonnoksen suurin anti on se, että siinä määritellään yksityiskohtaisesti vihreässä kirjassa jo tarkasteltujen oikeuksien erityinen sisältö. Tarkoitan näillä oikeusapua ja puolustusta, jonka on oltava maksutonta sitä tarvitseville ja jota on saatava päteviltä asianajajilta; takeita täydellisestä ja asianmukaisesta tulkkauksesta vierasta kieltä puhuville; oikeutta konsuliapuun sekä muita heikommassa asemassa olevien henkilöiden – kuten alaikäisten – oikeutta riittävään suojaan. Erityisen innovatiivinen ja kiinnostava on ehdotus kirjallisesta oikeuksia koskevasta ilmoituksesta, johon on kirjattu epäiltyjen ja syytettyjen oikeudet, ja joka toimitetaan epäillylle tai syytetylle heti, kun ollaan ensimmäistä kertaa yhteydessä tutkintaviranomaisiin, ja jonka on oltava yksityiskohtainen ja saatavana useilla eri kielillä.
Kuten tiedämme, kaikkien jäsenvaltioiden on noudatettava Euroopan ihmisoikeussopimusta, ja yhteisöjen tuomioistuin kehittyneine oikeuskäytäntöineen valvoo yleissopimuksen noudattamista. Se ei kuitenkaan riitä. Järjestelmien, menettelyjen ja oikeudellisten perinteiden väliset sovittamattomat erot aiheuttavat ongelmia, jotka nakertavat Euroopan kansalaisten luottamusta jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiin. Tämä luottamus on kuitenkin välttämätön eri maiden oikeudellisten toimien vastavuoroiseen tunnustamiseen perustuvan yhteistyön kehittämiseksi alueella, jolla ei enää ole sisärajoja. Kansalaisten vapauden ja turvallisuuden varmistamiseksi on siten vahvistettava kiireisesti yhteiset vähimmäisvaatimukset, jotta Euroopassa voidaan ottaa käyttöön sellaiset korkeiden vaatimusten mukaiset menettelytakeet, jotka Eurooppa ylpeillen lupaa takaavansa kaikille� –� sekä kansalaisille että muille kuin kansalaisille� –� jotka joutuvat tekemisiin unionin oikeusjärjestelmän kanssa.
Voin siten kertoa teille, että ryhmäni aikoo äänestää Hernández Mollarin mietinnön puolesta. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, ryhmäni on tyytyväinen mietintöön ja haluamme sen vuoksi onnitella esittelijää, jäsen Hernández Mollaria, hänen työstään. Haluaisin myös onnitella komissiota sen toimista tällä alalla, ja toivon, että se säilyttää tavoitteensa korkealla sekä epäiltyjen oikeuksia koskevista vähimmäisvaatimuksista tehtävän lopullisen puitepäätöksen että puitepäätöksen jälkeisten välttämättömien päätösten osalta. Toivon vilpittömästi, että voimme odottaa jo lähitulevaisuudessa järkeviä ehdotuksia myös tutkimusmenetelmistä, asioiden käsiteltäväksi ottamisesta ja todistusvoimasta.
Ryhmäni mielestä tämäntyyppisiä asioita koskevat eurooppalaiset sopimukset ovat ensisijaisen tärkeitä, sillä jäsenvaltiot päättivät Tampereella tunnustaa toistensa oikeudelliset päätökset ja panna ne täytäntöön ehdoitta. Kaikkein näkyvin esimerkki tästä on eurooppalainen pidätysmääräys, johon on viitattu muutamia kertoja. Tämä tarkoittaa sitä, että jäsenvaltiot panevat täytäntöön toistensa esittämät luovutuspyynnöt lähes automaattisesti varmistamatta, onko todisteet saatu laillisesti tai tarkistamatta, voiko epäilty luottaa saavansa oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin luovuttavan valtion vaatimusten mukaisesti, sillä kaikki perustuu luottamukseen.
Jäsen Hernandez Mollar, te totesitte, että tämä luottamus on oikeutettu, mutta mielestäni tällainen luottamus, joka olisi toki suotavaa etenkin poliittisesti, ei ole riittävän laajaa ja riittävän hyvin perusteltua. Esimerkiksi omasta maastani voin todeta, että Alankomaissa on vastustettu valtavasti eräälle hollantilaiselle Itävallassa langetettua tuomiota, joka perustui vain yhden todistajan lausuntoon, sekä brittiläisten ja hollantilaisten sotilaslentokoneita kuvanneiden henkilöiden pitkää pidätystä. Myös muissa maissa on vastaavanlaisia esimerkkitapauksia. Tämä osoittaa, miten tärkeää on, että teemme ensin sopimukset epäiltyjen oikeuksia koskevista vähimmäisvaatimuksista, ennen kuin alamme luovuttaa omia kansalaisiamme tällä tavoin määräämättä lisäehdoista. Siksi haluaisin kehottaa teitä harkitsemaan uudelleen tarkistustamme.
Tiedän, että monet jäsenvaltiot haluaisivat itse asiassa esittää vastalauseita ja että ne ovat hieman levottomia prosessioikeutta koskevan eurooppalaisen puitepäätöksen johdosta. Minusta tämä on todella valitettavaa ja myös käsittämätöntä. Se johtunee Brysselin tarpeettomasta väliintulosta, mutta on eittämättä järjetöntä, että jäsenvaltiot ovat jo itse ottaneet tämän askeleen ja sopineet eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, joka on hyvin kauaskantoinen toimenpide tiellä kohti eurooppalaista oikeudellista yhteistyötä, ja nyt ne kieltäytyvät palauttamasta tasapainoa syrjivien toimien ja kansalaisoikeuksien välille, sillä Euroopan tasolla olisi tehtävä myös kansalaisoikeuksia koskeva sopimus. Siksi meidän parlamentin jäsenten on varmistettava, ettei kansalaisoikeuksia lakaista maton alle vaan tasapaino palautetaan. 
Turco (NI ).
    Arvoisa puhemies, eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulon aattona parlamentti esittää kantansa Euroopan komission tiedonantoon menettelytakeista ja puolustautumisoikeuksista. Arvoisa komission jäsen, teidän pyrkimyksistänne huolimatta suunniteltua puitepäätöstä ei ole vielä esitelty virallisesti, ja neuvoston alustavissa keskusteluissa on käynyt ilmi, että neuvosto on hyvin erimielinen yhdenmukaisten puolustautumisoikeuksien käyttöönoton tarpeellisuudesta sekä näiden oikeuksien sisällöstä. Tämä on siis toimiemme taustalla oleva asiayhteys, ja tässä yhteydessä haluamme korostaa Italian oikeusministerin omaksumaa kantaa: hyväksyttyään ensin henkilökohtaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen neuvostossa, hän totesi, että hänen mielestään eurooppalainen pidätysmääräys on muodoltaan perustuslainvastainen ja sisällöltään suoranainen virhe.
Uskon, että näihin huolestuttaviin lausuntoihin ei olisi ollut minkäänlaisia oikeudellisia tai poliittisia syitä, jos komissio ja neuvosto olisivat kuunnelleet parlamentin pyyntöjä menettelytakeiden yhdenmukaistamisesta. Pelkään kuitenkin, että nyt on liian myöhäistä ja että eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantuloa leimaavat Euroopassa jäsenvaltioiden haluttomuus ja viivyttely määräyksen täytäntöönpanossa. Huolimatta jäsen Hernández Mollar erinomaisesta työstä ja ottaen huomioon oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtajan Garganin esittämät vaikuttavat perusteet, radikaaliryhmän jäsenet äänestävät päätöslauselmaesityksen puolesta vain, jos parlamentti hyväksyy tarkistukset, joissa menettelytakeiden hyväksyminen asetetaan ennakkoehdoksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulolle. 

McKenna (Verts/ALE ).
    () Arvoisa puhemies, totean ensinnäkin, että on kiistanalaista, pitäisikö Euroopan unionin ylipäätään keskustella prosessioikeutta koskevista yhteisistä vähimmäisvaatimuksista. Todellisuudessa meidän on kuitenkin myös ymmärrettävä, että viime aikoina on annettu useita syrjiviä säädöksiä – yksi tänä iltana mainituista on eurooppalainen pidätysmääräys – ja meidän on tehtävä jotain edes tilanteen tasapainottamiseksi, jotta turvataan epäiltyjen ja syytettyjen oikeudet rikosoikeudenkäynneissä. Näin voidaan jossain määrin varmistaa, että esimerkiksi tutkimusmenetelmissä noudatetaan jonkinlaisia vaatimuksia. Monissa jäsenvaltioissa on myös taattava vapaaksi pääsy takuita vastaan: mielestäni ihmisillä on oltava siihen oikeus.
Kuten monet puhujat ovat todenneet, tiedämme, että oikeudenkäyntiavustajan saaminen on usein vaikeaa sekä ennen oikeudenkäyntiä ja että sen aikana. On varmistettava, ettei tällaista ongelmaa synny. Tältä osin meidän on tehtävä jotakin epäiltyjen oikeuksien turvaamiseksi, sillä loppujen lopuksi he ovat vain epäiltyjä: heitä ei ole tuomittu, ja siksi heidän oikeuksiaan olisi suojeltava.
Ottaen huomioon, että Euroopan unioni on antanut viime aikoina valtavan määrän syrjivää lainsäädäntöä ilman julkista keskustelua tai jäsenvaltioiden kansalaisten todellista osallistumista, vähintä, mitä me voimme tehdä, on varmistaa, että kansalaisten oikeudet turvataan. Tämä koskee myös useiden syytettyjen tarvitsemaa tulkkaus- ja käännösapua. Terrorismin torjunnan varjolla annettu lainsäädäntö on johtanut useissa maissa tällaiseen tilanteeseen. Epäillyllä ei useinkaan ole oikeutta ammattitaitoiseen tulkkiin tai kääntäjään, ja siksi hänelle ei voida taata oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin tai oikeutta siihen, että häntä pidetään syyttömänä, kunnes syyllisyys on näytetty toteen.
Jollemme Euroopan unionissa todellakin huolehdi tällaisten toimenpiteiden turvaamisesta, emme voi myöskään vaatia uusia syrjiviä säädöksiä. Kuten muutamat ovat täällä todenneet eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, siihen olisi säädettävä tiettyjä ennakko-ehtoja. En itse asiassa kannata eurooppalaista pidätysmääräystä, mutta meidän on otettava käyttöön vähintäänkin vähimmäistakeet, ennen kuin Euroopan unioni sopii uusista säädöksistä. Viime kuukausien ja vuosien aikana unioni on loukannut kansalaisten olennaisia perusoikeuksia, jotka on vahvistettu Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksessa. Syyttömyysolettama ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ovat perusasioita, joihin kaikilla on oltava oikeus demokraattisessa yhteiskunnassa. 
Vitorino,
   . () Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti. Ensinnäkin haluan onnitella toistamiseen Hernández Mollaria hänen mietinnöstään ja sanoa, että kaikki todisteisiin liittyvä työ tehdään vuoden� 2004 aikana. Tämä mainitaan selvästi lainsäädäntöohjelmassamme, ja sanoin tämän myös kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnalle ensi vuoden painopistealueita koskevan rakenteellisen vuoropuhelun aikana.
Vastaavasti voin sanoa, että vihreä kirja takuita vastaan tapahtuvasta väliaikaisesta vapauttamisesta on nyt valmis, ja siitä on keskusteltava komissiossa. Uskoakseni vihreä kirja hyväksytään alkuvuodesta� 2004.
Jäsen Turcolle haluaisin sanoa, etten edes uskalla kuvitella, millainen meteli siitä olisi syntynyt, jos olisin esitellyt puitepäätöksen, ennen kuin parlamentilta on pyydetty lausuntoa tästä vihreästä kirjasta: asiat on tehtävä nimenomaan tässä järjestyksessä! Mikäli äänestätte huomenna vihreän kirjan puolesta, voin taata teille jäsen Turco, että puitepäätös tehdään. Voin vakuuttaa teille, ettemme ole nukkuneet, ja jos vain hyväksytte ehdotuksemme, lainsäädäntöväline on valmis esiteltäväksi neuvostolle.
Lopuksi totean, ettei nyt ole paras hetki ryhtyä kiistelemään jäsen Buitenwegin tai jäsen McKennan kanssa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä. Olemme jo pitkään olleet asiasta eri mieltä. Tästä huolimatta haluan todeta selvästi, etten kutsuisi eurooppalaista pidätysmääräystä "syrjiväksi lainsäädännöksi". En aio yhtyä tähän näkemykseen, sillä lainsäädäntöä, jolla pyritään lujittamaan lain täytäntöönpanoa, ei voida pitää pelkästään syrjivänä lainsäädäntönä. Lakeja voidaan käyttää väärin, ja nimenomaan siksi haluamme hyväksyä nämä menettelylliset vähimmäistakeet. Olemme laatineet sitä varten myös kunnianhimoisen ohjelman, jolla on tarkoitus yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden menettelytakeita koskevaa lainsäädäntöä.
Toivon, että parlamentti hyväksyy huomenna Hernández Mollarin mietinnön. Silloin komission olisi helpompi torjua muutamien jäsenvaltioiden osoittama vastustus tätä aloitetta kohtaan. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Blakin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0360/2003) vastuuvapauden myöntämisestä varainhoitovuonna 2001: 1. Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirastolle (C5-0102/2003 – 2003/2046(DEC)) 2. Euroopan ympäristökeskukselle (C5-0098/2003 – 2003/2044(DEC)) 3. Euroopan unionin elinten käännöskeskukselle (C5-0100/2003 – 2003/2045(DEC)) 4. Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskukselle (C5-0096/2003 – 2003/2043(DEC)) ja 5. Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskukselle (C5-0094/2003 – 2003/2042(DEC)). 
Blak (GUE/NGL ),
    Arvoisa puhemies, myönnämme vastuuvapauden näille viidelle erillisvirastolle ensimmäistä kertaa. Tämä on uusi tilanne, johon molempien osapuolten on totuttauduttava. Erillisvirastot ovat ensinnäkin vastuussa parlamentille, ja siihen liittyy velvoitteita.
Olen käynyt rakentavaa vuoropuhelua monien virastojen kanssa. Olen osallistunut hyviin ja hyödyllisiin tapaamisiin työturvallisuus- ja työterveysviraston edustajien kanssa Bilbaossa, rasismin seurantakeskuksen edustajien kanssa Wienissä, ympäristökeskuksen edustajien kanssa Kööpenhaminassa ja erityisesti yrityskoulutuskeskuksen edustajien kanssa Torinossa. Kaikkia näitä virastoja on kiitettävä erityisesti niiden ennakoivasta lähestymistavasta. Suosittelen vastuuvapauden myöntämistä kaikille näille virastoille. Meillä ei ole merkittäviä ongelmia yksittäisten virastojen kanssa.
Meillä on kuitenkin merkittävä ongelma ympäristökeskuksen kanssa, joka on tehnyt useita sopimuksia sellaisten yritysten kanssa, jotka ovat tehneet sopimuksia myös Eurostat-yritysten kanssa. Komission sisäinen tarkastusyksikkö tutkii parhaillaan näiden yritysten osuutta Eurostat-skandaalissa. Sisäisen tarkastuksen yksikön loppukertomus vahvistaa, että ympäristökeskuksen sopimukset näiden yritysten kanssa ovat hyvin huolestuttavia. Yksikkö on luvannut tutkia asiaa tarkemmin, mistä olemme luonnollisesti hyvin iloisia.
Yleisesti voidaan sanoa, että kaikki virastot ovat parhaillaan siirtymävaiheessa ja niiden on mukauduttava uuteen varainhoitoasetukseen. Eri virastot ovat valinneet erilaisia lähestymistapoja, mutta kaikille virastoille on yhteistä se, että ne vastaavat nyt itse rahoitusvalvonnasta. Ulkopuolisten riippumattomien tarkastajien toteuttamia ennakkotarkastuksia ei enää tehdä. Me olemme hyväksyneet tämän parlamentissa osana uutta varainhoitoasetusta.
Olen kuitenkin huolissani siitä, että valvontaan syntyy aukko. Komission sisäisen tarkastuksen yksiköllä ei kerta kaikkiaan ole resursseja tarkastella yksittäisiä tapahtumia. Pääjohtaja Muis teki tämän täysin selväksi talousarvion valvontavaliokunnan kokouksessa. Sisäisen tarkastuksen yksiköllä ei ole minkäänlaisia resursseja virastojen valvontamenettelyjen tutkimiseen.
Tilintarkastustuomioistuin tekee hyvin vähän tarkastuksia. Olemme näin ollen hyvin riippuvaisia siitä, että virastojen sisäinen valvonta toimii asianmukaisesti. Tulevaisuudessa vastuuvapauden myöntämisen valmistelijoiden on arvioitava, toimiiko järjestelmä käytännössä. Haluan kuitenkin jo nyt esittää varoituksen sanan. Virastoilla ei tule olemaan tarkastajia. Neuvonantajana toimiva sisäinen tilintarkastaja on erinomainen ratkaisu nyt alussa, kun virastot ottavat käyttöön uusia järjestelmiään, mutta pitkällä aikavälillä tarkastaja on paljon parempi kuin neuvonantaja.
Parlamentilla on oltava enemmän vaikutusvaltaa virastojen johtajien nimittämisessä, ja olenkin iloinen siitä, että pyydämme komissiota laatimaan asiasta ehdotuksen ennen tämän vuoden joulukuuta. Hyväksyimme tämän valiokunnassa yksimielisesti.
Virastoille on siirretty paljon merkittäviä tehtäviä, joten meidän on huolehdittava siitä, että niiden johdossa on päteviä henkilöitä.. Kannatan tämän vuoksi parlamentin kuulemista nimitettäessä johtajia. En kannata kenties yhtä paljon kuin eräät kollegat sitä, että parlamentin olisi hyväksyttävä kaikki johtajat, sillä silloin keskittyisimme liikaa virastojen toimintaan. Emmehän me tietenkään hyväksy yksittäisiä komission jäseniäkään, mutta jos hyväksyisimme esimerkiksi arvostetun kollegani Böschin ehdotuksen, jonka mukaan meidän pitäisi osallistua suoraan nimittämiseen, en missään nimessä vastustaisi ehdotusta. Suosittelen kuitenkin, että äänestäisimme sen Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän tarkistuksen puolesta, jossa ehdotetaan, että parlamenttia kuullaan, mutta että komissio tekee päätöksen. Olen täysin tietoinen siitä, että eräät kollegat voivat vastustaa tätä tarkistusta, koska he luulevat komission saavan liikaa valtaa, jos se saisi itse päättää tästä, mutta olen kuitenkin itse asiassa sitä mieltä, että on ensisijaisesti komission tehtävä nimittää omat virkailijansa.
Meidän ei pidä osallistua liian moniin sisäisiin mikrotason päätöksiin. Meidän on pikemminkin ohjattava energiamme komission seurantaan, ja tämä on jotakin, mikä luonnollisesti on hyvin tarpeellista, ottaen huomioon Eurostat-skandaalin kehittymisen ja sen, että kaikki komission jäsenet kieltäytyvät kaikesta poliittisesta vastuusta ja syyttävät järjestelmää.
Loppujen lopuksi meidän olisi kysyttävä itseltämme olemmeko lopultakin riittävän hyviä näiden virastojen valvonnassa ja tarvitsemmeko yleisesti ottaen niitä kaikkia. Ne ovat suostuneet laatimaan kustannus–hyöty-analyysin. Lopuksi haluan sanoa, että Torinon yrityskeskus on esittänyt, että se voisi hyvin ottaa vastaan lisätehtäviä sen sijaan, että perustaisimme lisää virastoja. Kuulkaamme sen toivomusta ja toivokaamme, että komissio puolestaan kuulee meitä. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, komissio on sitoutunut toimimaan mahdollisuuksien mukaan parlamentin pyytämällä tavalla asioissa, jotka koskevat yhteisön elinten paremman toiminnan takaamiseksi esitettävien komission ehdotusten kaltaisia usein esitettäviä näkökohtia. Yhteisön hajautetuilla elimillä on erityiset tehtävänsä niitä koskevien perusasetusten mukaisesti. Niiden tehtävien muuttaminen tai lisääminen edellyttäisi tarkistusta viraston perustamista koskevaan säädökseen, mikä edellyttäisi lainsäädäntömenettelyyn, toisinaan yhteispäätösmenettelyyn turvautumista. Komission mielestä virastojen hallintoneuvostojen kokoonpano on merkittävä kysymys, jota olisi käsiteltävä Euroopan unionin sääntelyvirastojen toimintakehyksestä laaditun komission tiedonannon pohjalta.
Laajentumista silmällä pitäen tiedonannossa kannatetaan suppeata hallintoneuvostoa, jonka kokoonpano vastaisi yhteisön tason johtotehtävien ja jäsenvaltioiden viranomaisten asiantuntemuksen välistä tasapainoa.
Komissio odottaa neuvoston ja parlamentin kantaa ehdotukseensa ennen lopullisen päätöksen tekemistä. Tiedonannossa komissio ehdotti, että tapauksesta riippuen johtajan nimittäisi hallintoneuvosto tai komissio. Parlamentin olisi osallistuttava nimitysmenettelyyn. Komission tiedonanto on parhaillaan Euroopan parlamentin ja neuvoston tarkasteltavana. Mahdollisia toimenpiteitä alalla toteutetaan näiden kahden toimielimen kanssa käytävien keskustelujen perusteella. Mitä tulee ehdotukseen sisäisestä tilintarkastajasta, varainhoitoasetuksen mukaan komission sisäisellä tilintarkastajalla on aivan samat toimivaltuudet yhteisön taloudellista tukea saavissa virastoissa kuin komissiossakin.
Tämä ei koske niitä kahta virastoa, jotka eivät saa tukea komissiolta, nimittäin Angers'n ja Alicanten virastoja.
Mitä tulee eEuroopan koulutussäätiön asiantuntemuksen käyttöä Tempus- ja Erasmus Mundus -ohjelmissa koskevaan ehdotukseen, on todettava, että uuden yleisen varainhoitoasetuksen mukaan komissio voi itse asiassa pyytää teknisen tuen delegoimista nykyisille virastoille.
Turvautuminen virastojen apuun ei kuitenkaan poista komissiolta sille perustamissopimuksen nojalla kuuluvia velvoitteita, varsinkaan sitä, että sen on toteutettava talousarviotaan omalla vastuullaan. Komission on tämän vuoksi pystyttävä tarkoin rajaamaan teknisen avun tehtävistä huolehtivan elimen toimet ja valvottava tosiasiallisesti sen toimintaa ja erityisesti sen hallintoelimiä. Hajautettujen virastojen hallintoelimet koostuvat jäsenvaltioiden edustajista. Komission edustajat ovat vähemmistönä, ja onkin kyseenalaista, voiko se näin harjoittaa riittävää tilien seurantaa ja valvontaa.
Komissio tutkii parhaillaan toimeenpanovirastoista annetun puiteasetuksen mukaisesti muun muassa Sokrates-, Leonardo da Vinci ja Nuoriso-ohjelmien kaltaisten yhteisön koulutus- ja kulttuurialan ohjelmien toteutuksessa avustavan viraston perustamista.
Ulkopuolisten asiantuntijoiden avulla suoritetaan parhaillaan kustannus–hyöty-analyysia, jossa otetaan huomioon myös Euroopan koulutussäätiön tehtävät ja toimivalta. Komissio päättää ensi vuonna kaikkien näiden ohjelmien teknisen tuen toimien sijoittamisesta kustannus–hyöty-analyysin tulosten perusteella sekä erityisesti tehokkuutta, valvontaa ja kirjanpitoa koskevien seikkojen perusteella.
Komissio pyrkii tarkastelemaan aikanaan kaikkia näitä asioita sekä Euroopan parlamentin päätöslauselmia. 
Jöns (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnon valmistelijana olen iloinen siitä, että esityslistalla on tänään vastuuvapauden myöntäminen työturvallisuus- ja työterveysvirastolle. Tämä vastaa viime vuonna esittämäämme keskeistä vaatimusta, että kaikkiin hajautettuihin virastoihin olisi sovellettava erillistä vastuuvapausmenettelyä, siten että virastoja viimeinkin käsiteltäisiin yhtäläisesti. Valiokuntani kannattaa luonnollisesti talousarvion valvontavaliokunnan tavoin vastuuvapauden myöntämistä Bilbaon virastolle. Hyväksymme tämän vuoksi myös tilintarkastustuomioistuimen, komission ja neuvoston kannat.
Haluan sanoa muutaman sanan tästä vuonna 1997 perustetusta virastosta. Bilbaon virasto on päässyt johtoasemaan työterveyden ja -turvallisuuden alalla. Riittää, kun mainitaan sen merkittävä työpanos pk-yritysten erityisohjelman täytäntöönpanossa vuosina 2001 ja 2002. Ulkopuolinen arviointi vahvistaa sen tehneen loistavaa työtä. Tämän vuoksi oli loogista, että parlamentin viime vuoden lokakuussa antamassa päätöslauselmassa työterveyttä ja -turvallisuutta koskevasta yhteisön strategiasta ajanjaksolla 2002–2006 kehotimme komissiota valmistelemaan tulevaisuutta varten pk-yrityksille monivuotisen ohjelman. Bilbaon ja Dublinin virastojen välisen koordinoinnin on tietysti myös vastaisuudessa oltava mahdollisimman laajaa. Vaikka meidän kannaltamme huomautettavaa ei olekaan, olemme tyytyväisiä siihen, että nämä kaksi virastoa ovat tehneet erityisen yhteistyösopimuksen parantaakseen täydentävää toimintaansa ja välttääkseen työnsä päällekkäisyydet. Meidän on kuitenkin pysyttävä valppaina, erityisesti laajentumisen ja mahdollisen virastoja koskevan politiikan uudelleen määrittelyn yhteydessä. 
Heaton-Harris (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, voin tuskin kertoa, kuinka innostunut olen voidessani tänään puhua täällä tästä aiheesta PPE-DE-ryhmän puolesta. Näen, että aihe on muidenkin parlamentin jäsenten sekä tänään täällä olevan laajan yleisön mielestä jännittävä. Mietin jopa sitä, saadaanko näillä myöhään pidettävillä istunnoilla eurooppalaisten veronmaksajien rahoille hyvää vastinetta.
Omalta osaltani teen parhaani ja aloitan kiittämällä esittelijää kaikesta hänen tekemästään työstä. Suhtaudun myönteisesti siihen, että uusi varainhoitoasetus antaa meille mahdollisuuden tutkia tarkkaan näiden virastojen kirjanpitoa. Myönteistä on myös se, että ne kaikki työskentelivät yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa tässä menettelyssä.
Komission tavanomaisesta hallintokehyksestä poikkeavan itsenäisyyden vuoksi johtajan valinta on mielestäni ratkaisevan tärkeää. Nimittämisen on tapahduttava avoimesti ja Euroopan parlamentin on osallistuttava siihen. Parlamentilla on todellakin oltava oikeus antaa suostumuksensa tällaisille nimityksille, ja tämän vuoksi PPE-DE-ryhmä äänestää ELDR-ryhmän tarkistusta vastaan. Vaikka siinä esitetäänkin mielenkiintoisia ajatuksia parlamentin kuulemistilaisuuden rakenteesta, siinä annetaan Euroopan parlamentille vain neuvoa-antava asema. PPE-DE-ryhmän PPE-osa kannattaa vastuuvapauden myöntämistä virastoille monista syistä, joista useita en ymmärrä, ottaen yleisesti huomioon, että komission tilien tilanne on todella surkea käytän tätä ilmaisua testatakseni tulkkien taitoja tähän aikaan illasta.
Vaikka suurin osa PPE-ryhmästä kannattaa vastuuvapauden myöntämistä, on kuitenkin joitakin huolenaiheita, jotka haluamme tuoda esiin vastaisuuden varalta.
Haluamme varmistaa, että erityisesti näissä OLAF:n kanssa yhteistyössä toimivissa virastoissa sovelletaan tiukimpia mahdollisia vaatimuksia, mikä tapahtuu vaihtamalla keskenään parhaita käytäntöjä koska monet hallinnolliset haasteet vastaavat toisiaan ja huolehtimalla siitä, että niiden hallintoneuvostot ovat tehokkaita välineitä hallinnon tilinpitovastuun hoitamiseksi, eivätkä pelkkiä byrokraattisia ja kosmeettisia elimiä. Jotkut hallintoneuvostot, varsinkin työturvallisuus- ja työterveysviraston hallintoneuvosto, ovat jo nyt liian suuria ja laajentuminen voi pahentaa tilannetta. Jos hallintoneuvostoista tulee liian suuria huolehtimaan vastuustaan käytännössä, virastot ovat alttiina yksittäisille läänityksille kuten Eurostatissa on käynyt.
Toivoisimme läheistä yhteistyötä päällekkäisyyksien välttämiseksi. Tämä koskee esimerkiksi työturvallisuus- ja työterveysvirastoa sekä elin- ja työolojen kehittämissäätiötä. Mielestäni komission pitäisi huolehtia tästä asiasta. Varainhoitoa koskevien tiukkojen vaatimusten soveltaminen on varmistettava erityisesti lisäämällä sisäisen tarkastuksen kapasiteettia. Toivomme tilintarkastustuomioistuimen tekevän enemmän tarkastuksia.
Kiitän esittelijää hänen työstään. Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit toivottavasti edelleen kasvava DE-ryhmä ei äänestä vastuuvapauden myöntämisen puolesta, mutta PPE-ryhmä äänestää, ja kiitämme teitä kaikesta tekemästänne työstä. 
Bösch (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää ryhmäni puolesta Blakia hänen mietinnöstään. Olen pääosin samaa mieltä kuin Heaton-Harris. Uuden varainhoitoasetuksen myötä Euroopan parlamentin vastuuvapausmenettelyyn sisältyvät nyt myös Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirasto, Euroopan ympäristökeskus, käännöskeskus, Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus sekä Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskus. Olen erityisen iloinen siitä, että parlamentti myöntää kaikille virastoille vastuuvapauden, sillä viimeaikaiset sisäisiä säännönvastaisuuksia koskevat tapaukset komissiossa ovat osoittaneet, kuinka tärkeitä toimielinten jatkuvat tarkastukset ovat.
Uudistus on epäilemättä merkittävä askel, mutta se on vasta ensimmäinen askel. Toinen uudistus, jota pidämme yhtä tärkeänä, on yhteispäätösoikeuden antaminen parlamentille johtajien nimittämisessä. Parlamentin kannalta on ristiriitaista, että sitä kuullaan oikeusasiamiehen ja komission puheenjohtajan nimittämisessä, mutta ei virastojen osalta. Tiedämme, että suuntauksena on virastojen lukumäärän lisääntyminen. Niitä on perustettu yhä enenevässä määrin. Virastoille on luonnollisesti annettava oikeushenkilön asema. Parlamenttina, joka edustaa veronmaksajia, , meidän on tämän vuoksi vaadittava oikeutta osallistua yhteispäätösmenettelyyn, tapaan, jolla johtajat nimitetään. Keräsin tiedot nykyisistä eri virastoista. Ensimmäisen sukupolven virastoihin kuuluvat Thessalonikin ja Dublinin virastot, toisen sukupolven virastoja ovat Kööpenhaminan, Torinon ja ties mitkä muut virastot, jotka eivät saa tukea uudesta talousarviosta ja jotka olette jo maininneet, Alicante ja Angers, joihin sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston yhteispäätösmenettelyä, sekä Brysselin virasto, josta toistaiseksi päätetään Brysselissä. Tämä tarkoittaa kaikkia niitä Euroopan elintarviketurvallisuusviraston ja Euroopan meriturvallisuusviraston kaltaisia virastoja, jotka ovat luvanneet tehdä jotakin, mutta eivät vielä tiedä missä, milloin ja kuinka. Tämä on loukkaus eurooppalaisia veronmaksajia kohtaan. Tämä ei koske teitä, mutta tiedämme tietysti, että näiden virastojen on aloitettava työnsä jossain joskus, ja jäsenvaltiot ovat toitottaneet suureen ääneen niin tapahtuvan, mutta ne eivät vielä tiedä koska, missä ja mitä se tulee maksamaan. Meidän on syytä huolestua tästä. Parlamentin sosiaalidemokraatit, sekä Heaton-Harrisin mukaan myös kristillisdemokraatit, vaativat oikeutta yhteispäätösmenettelyyn parlamentissa jopa kovaäänisesti. Onnittelen Blakia hänen mietinnöstään. 
Santos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin olen huolestunut siitä, että tällaisen asian käsittelylle osoitetaan niin vähän mielenkiintoa. Mietin kuitenkin johtuisiko se toimintamme aikatauluttamisesta tai lähestymistavastamme näihin asioihin. Viime kädessä uhattuna on nyt veronmaksajien rahojen käyttö.
Katson tämän vuoksi, että Euroopan parlamentin talousarviota koskevan vastuuvapauden myöntämisen on aina annettava tilaisuus järkevälle poliittiselle keskustelulle. Tämä on onneksi jossain määrin toteutunutkin – aivan hiljattain – mikä on lisännyt yhteisön talousarviota koskevan politiikan uskottavuutta. Tämän mietinnön kohteena olevien viiden erillisviraston talousarviota koskeva tarkastelumme olisi nähtävä näiden tavoitteiden perusteella ja ohjattava näiden ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen. Kaikkiin mietinnössä ehdotettuihin vastuuvapauden myöntämisiin liittyy parlamentin päätöslauselmaesitykset ja juuri näissä päätöslauselmaesityksissä parlamentin on käytettävä poliittista valtaansa. Se voi tehdä sen laatimalla suosituksia tai ilmaisemalla toiveensa virastojen toiminnan ohjaamisesta tiettyyn suuntaan. Tämä koskee sekä tarvetta parantaa sisäisiä toimia ja valvontaa että kiireellistä tarvetta lisätä niiden tehokkuutta näissä toimissa.
Mietinnössä esitetään lukuisia huomautuksia ja ehdotuksia – joita en luettele, koska minulla on niin vähän aikaa – joissa kehutaan työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausuntoja ja kantaa Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirastosta. Yksi yleisluontoinen näkökohta ansaitsee kuitenkin mielestäni tulla erikseen mainituksi. Tarkoitan mietinnössä esitettyä ehdotusta virastojen hallintoneuvostojen kokoonpanon muutoksesta niiden tehtävän selventämiseksi. Tällaiseen toimeen on monta taloudellista syytä ja toisinaan myös toiminnallista syytä, mikä tarkoittaa, etteivät hallintoneuvostot pysty toimimaan, jos niiden jäsenten lukumäärä ylittää tietyn rajan. On oireellista, että tällaiset huolet heräävät, kuten komission jäsenen puheenvuorosta kävi ilmi, nyt kun lähestymme hetkeä, jolloin saamme toivottaa tervetulleiksi – poliittisella tasolla – yhteisön uudet perheenjäsenet. Väheksymättä näiden huolien merkitystä Euroopan parlamentin on huolellisesti pohdittava valitsemansa kannan todellista luonnetta, sillä puhtaasti taloudelliset vaihtoehdot eivät ole hyväksyttäviä. Edustavuuden periaatteen ja jäsenvaltioiden täydellisen yhdenvertaisuuden turvaaminen on nykytilanteessa aivan ratkaisevan tärkeää. 
Blak (GUE/NGL ),
    Arvoisa puhemies, esitän vain lyhyen huomautuksen. Olin tyytyväinen suureen osaan siitä, mitä komission jäsen sanoi, mutta minun on todettava olevani syvästi pettynyt siihen, että valiokunnassa käydyn keskustelun jälkeen pudotettiin pommi, jonka mukaan komissio aikoo perustaa uuden koulutus- ja kulttuuriviraston. Muut virastot olisivat luonnollisesti hyvin voineet huolehtia näistä tehtävistä. Tämä merkitsee sitä, että jonkinlaisia lehmänkauppoja aletaan hieroa. Olisimme suoneet, että tästä olisi tiedotettu valiokunnassa sen sijaan, että saamme kuulla tästä täällä tänään juuri ennen päätöksentekoa asiasta. Tämä on ikävää, todella ikävää. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Honeyballin talous- ja raha-asioiden valiokunnan puolesta laatima mietintö (A5-0265/2003) komission tiedonannosta henkilöautojen verotuksesta Euroopan unionissa (KOM(2002) 431 C5-0573/2002 2002/2260(INI)). 
Honeyball (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, kiitän tästä mahdollisuudesta esitellä mietintöni henkilöautojen verotuksesta ja toistan Heaton-Harrisin huolen myöhäisestä ajankohdasta sekä väistämättömästä yleisökadosta. Kiitän kuitenkin kaikkia teitä, jotka vielä olette paikalla.
Aluksi haluan tehdä täysin selväksi, ettei mietinnössä ole kyse verotuksen yhdenmukaistamisesta. Mietintö koskee sisämarkkinoita. Kyse on sen takaamisesta, että sisämarkkinat toimivat tasapuolisesti henkilöautojen osalta ja että nykyiseen verotukseen osittain perustuvat nykyiset esteet , poistetaan, jotta sisämarkkinat voivat tällä nimenomaisella alalla toimia paljon entistä paremmalla tavalla.
Mietinnön toinen näkökohta koskee ympäristöä. Se koskee henkilöautojen hiilidioksidipäästöjä ja tapaa, jolla verotusta voidaan hyödyntää ongelman ratkaisemiseksi ja ympäristön parantamiseksi.
Käsittelen aluksi sisämarkkinoita koskevaa näkökohtaa ja erityisesti rekisteröintiveroa, jonka poistamista suosittelen. Mietinnössä ehdotetaan rekisteröintiverosta luopumista asteittain pitkällä aikavälillä. Tällä hetkellä eri jäsenvaltioiden eritasoiset rekisteröintiverot vääristävät merkittävällä tavalla henkilöautojen hintoja. Esimerkiksi Suomessa uusien ajoneuvojen rekisteröintivero on yli 700� euroa, Portugalissa yli 2� 000� euroa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa meillä ei sellaista ole lainkaan. Tästä seuraa väistämättä, että autojen myyjät muuttavat hintoja ottaen huomioon eri jäsenvaltioiden rekisteröintiverot.
Ongelma voidaan ratkaista ja saada sisämarkkinat toimimaan tasapuolisemmin ja yhtenäisemmin poistamalla koko vero, mutta se on tehtävä asteittain. Meidän on vältettävä se, että jäsenvaltiot tämän toimenpiteen vuoksi jäisivät tappiolle. Toiminta on tämän vuoksi toteutettava asteittain, ja on huolehdittava siitä, että toimenpide ei vaikuta mitenkään talousarvioon eikä yksikään jäsenvaltio joudu muita huonompaan asemaan sen soveltamisen vuoksi. Tämä on mahdollista, mutta se vie luonnollisesti aikaa. Kukaan ei ehdota tämän toteuttamista huomenna, mutta suosittelen menettelyn käynnistämistä, jotta uusien autojen myynnissä päästäisiin lopulta tilanteeseen, jossa rekisteröintivero poistuisi.
Meidän on tarkasteltava asiaa myös käytettyjen autojen ja rajat ylittävien autojen osalta. Samat periaatteet koskevat myös näitä autoja, vaikka näidenkin autojen osalta asiaa on seurattava ja muutos toteutettava asteittain. Pyrimme toimimaan samoin, jotta nykyiset rajoitukset ja ongelmat, joita ihmisillä EU:ssa on heidän ylittäessään rajan autolla ja joutuessaan uudelleen rekisteröimään autonsa, poistuvat lopulta asteittain. Tämä puolestaan tukee sekä sisämarkkinoiden kehitystä että ihmisten ja työvoiman vapaata liikkuvuutta EU:ssa. Seuraukset ovat myönteisiä kaikilla tasoilla.
Mietinnön ympäristönäkökohdista totean, että lontoolaisena edustajana asia huolettaa minua kovasti. Lontoo on yksi EU:n suurimmista kaupungeista, joka taistelee luonnollisesti jatkuvasti henkilöautojen päästöjä vastaan ja etsii uusia keinoja ratkaista ongelma. Kollegat saattavat olla tietoisia siitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovelletaan polttoaineveroa hiilidioksidipäästöjen kattamiseksi ympäristöveroa ja se toimii hyvin. Tämä on mahdollista, koska kyseessä on erillinen vero, tiettyä tuotetta koskeva vero. Jos tämä toistettaisiin kaikkialla EU:ssa, vähenisivät hiilidioksidipäästöt valtavasti ja vaikutukset ympäristöön olisivat hyvin myönteisiä.
Siinä kaksi mietinnössä esittämääni suositusta. Katson meidän toimivan nyt oikein: kyse ei ole verotuksen yhdenmukaistamisesta vaan sisämarkkinoista ja ympäristöstämme. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, 15:n erilaisen henkilöautojen verotusjärjestelmän soveltaminen Euroopan unionissa on aiheuttanut veroesteitä, vääristymiä ja tehottomuutta, jotka estävät kansalaisia, autoteollisuutta ja kauppaa hyödyntämästä täysin yhtenäismarkkinoiden tarjoamia etuja. Tämän vuoksi komissio ja parlamentti saavat vuosittain lukuisia kyselyjä ja vetoomuksia tästä aiheesta.
Komissio esitteli 9.� syyskuuta 2002 kauan kaivatun tiedonannon henkilöautojen verotuksesta. Kaikki osapuolet suhtautuivat tiedonantoon silloin myönteisesti. Tiedonannolla pyrittiin toisaalta esittämään vaihtoehtoja toimille yhteisön tasolla sisämarkkinoiden verotuksellisten esteiden poistamiseksi uusilta ja käytetyiltä henkilöautoilta siten, ettei kansallisiin talousarvioihin synny vajeita eikä kansalaisten verotaakka kokonaisuudessaan lisäänny. Toisaalta siinä ehdotettiin toimenpiteitä suoran yhteyden luomiseksi verotustason ja hiilidioksidipäästöjen välille yhteisön Kioton pöytäkirjan mukaisten ympäristötavoitteiden mukaisesti.
Komissio katsoo tarpeelliseksi käynnistää keskustelun jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja muiden merkittävien eturyhmien kanssa ennen henkilöautoja koskevan ehdotuksen antamista. Tämä pragmaattinen lähestymistapa mahdollisti jäsenvaltioiden myönteisemmän kannan mahdolliseen uuteen ehdotukseen verrattuna niiden kantaan vuonna 1998 esitettyyn edelliseen ehdotukseen, joka on edelleen pöydällä neuvostossa. Komissio toivoo, että Euroopan parlamentti tukee voimakkaasti tiedonannossa esitettyjä toimenpiteitä ja näin vahvistaa komission asemaa tulevissa keskusteluissa neuvostossa.
Olen iloinen havaitessani jo nyt voimakasta tukea talous- ja raha-asioiden valiokunnalle, ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnalle ja aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnalle esitetyissä lausunnoissa. Olen kuitenkin pahoillani havaitessani, ettei tämä tuki kuitenkaan ole yhtä vahvaa esittelijä Honeyballin mietinnön lopullisessa versiossa sellaisena kuin talous- ja raha-asioiden valiokunta on sen hyväksynyt.
Lopuksi haluan kiittää parlamenttia ja esittelijä Honeyballia sovittelupyrkimyksistä ja pyrkimyksestä löytää tasapaino, jossa otetaan huomioon henkilöautojen verotuksen monimutkaisuus. 
Lange (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tiedämme tieliikenteen hiilidioksidipäästöjen lisääntyvän 31� prosenttia vuoteen 2010 mennessä sen sijaan, että ne vähenisivät kahdeksan prosenttia, kuten Kiotossa sovimme. Tämän vuoksi hyväksyimme kuusi vuotta sitten strategian liikenteen hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi. Ensimmäinen pilari oli ajoneuvoteollisuuden omat sitoumukset, joiden tavoitteena on hiilidioksidipäästöjen vähentäminen 140� grammaan kilometriä kohti vuoteen� 2008 mennessä. Pilari tuntuu realistiselta. Toinen pilari koskee tiedottamista kuluttajille ja uusien autojen merkintöjä, eikä tämä vielä toimi täydellisesti, sillä kaikki jäsenvaltiot eivät vielä ole panneet sitä täytäntöön, ja kolmas pilari verokannustimia vähän polttoainetta kuluttaville ajoneuvoille. Minun on todettava, että tämä ei toimi, koska meillä on itse asiassa varsin laaja kirjo erilaisia rekisteröintiveroja ja vuotuisia veroja Euroopan unionissa. Ympäristövaliokunta toivoo tämän vuoksi – ja uskon parlamentin kokonaisuudessaan kannattavan tätä – verokannustimia vähän polttoainetta kuluttaville henkilöautoille, jotta myös hiilidioksidistrategian kolmas pilari voidaan panna täytäntöön ja jotta voimme todella vähentää liikenteen hiilidioksidipäästöjä. Tämä auttaa meitä pysymään Kiotossa asetetuissa tavoitteissa ja saamaan kasvihuonekaasupäästöt ja sitä myötä myös maapallon lämpeneminen valvontaan.
Mielestäni meidän on myös ajateltava asiaa kuluttajien kannalta, sillä verolainsäädäntö on hyvin kirjavaa. Ryhmäpoikkeusasetuksen muuttaminen ei auttanut. Hintasäästöt eivät siirry kuluttajille, sillä tämä Euroopan unionin verolainsäädäntökirjo imee kaiken itseensä. Myös tämän vuoksi tarvitsemme enemmän kuin koskaan Euroopan unionissa kehystä järkevälle moottoriajoneuvojen verotukselle, jotta kuluttajat voivat hyötyä sisämarkkinoiden eduista. Kannatan tämän vuoksi esittelijä Honeyballin mietintöä. 
Vatanen (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät kollegat, Hamletia lainatakseni mätä ei autoverotuksessa suinkaan ole vain Tanskanmaalla. Monet jäsenvaltiot verottavat edelleen laittomasti muuttoautoja, mikä estää työvoiman liikkuvuutta EU:ssa. Mutta myös silloin, kun auto myydään toiseen EU-valtioon, ongelmia on todella paljon. Jo kymmenen vuotta sitten yhteisöjen tuomioistuin totesi kuuluisassa Nunes Tadeu -tapauksessaan, ettei yksittäistapauksessakaan autoveroa saa periä enempää kuin vastaavan käytetyn auton markkinahinnassa oleva autoveron osuus.
Varsinkin Suomessa - herra Bolkenstein te tiedätte sen hyvin - tämä vaatimus on kaikunut kuuroille korville. Itse toin Suomeen muutama vuosi sitten vanhan Citroën-tila-auton, ja maksoin 17� 000� euroa - siis tämä kahden EU:n jäsenvaltion välillä - tuodessani oman auton. Sen jälkeen tuomioistuimen vaatimuksesta Suomen autoverolakia muutettiin tämän vuoden alussa. Soitin juuri äsken eräälle suomalaiselle, joka toi vuonna 1995 rekisteröidyn Saksasta ostetun Mercedeksen Suomeen. Hän maksoi siitä Saksassa 7� 000� euroa ja Suomessa hän maksoi juuri kuukausi sitten 12� 000� euroa veroa. Siis 7� 000� euroa maksavasta autosta maksetaan Suomessa 12� 000� euroa lisää veroa. Ja tämä on kahdeksan vuotta vanha Mercedes! Näin toimivat sisämarkkinat Euroopassa. Herra Bolkenstein, meillä on vielä paljon töitä tämän asian tiimoilla, niin että EU:n kansalaiset näkisivät, että EU toimii todella heidän, yksityisen eurooppalaisen, hyväksi.
Pääsääntöisesti kannatan komission lähtökohtaa siitä, että rekisteröinti- ja käyttövero palautettaisiin silloin, kun auto ostetaan toiseen maahan. Tällä hetkelläkään muuttoautoissahan ei saisi olla veroa enempää kuin hallinnollisten kulujen verran, mutta esimerkiksi Suomessa tilanne on ihan toinen. Pitemmällä tähtäimellä rekisteröintiverollekin on sanottava hyvästit. Vain näin voimme taata sisämarkkinoiden toimimisen ja sen, että ihmiset voivat ostaa auton haluamastaan maasta ja äänestää jaloillaan. Vain näin kuluttajat pakottavat kunkin maan hallituksen muuttamaan luutuneita järjestelmiään. Sen sijaan käyttövero jääköön kansalliseen harkintaan, koska se ei häiritse markkinoiden toimintaa.
Sanoisin vielä sinänsä erittäin hyvästä rouva Honeyballin mietinnöstä, että olen eri mieltä turvallisuuskysymyksestä. Me tarvitsisimme viipymättä kuitenkin turvallisuuteen perustuvat verohelpotukset. 40� 000 eurooppalaista kuolonuhria on vastaansanomaton peruste.
Lopuksi totean, että autoilua verotetaan Euroopassa aivan liikaa muihin kuljetusmuotoihin verrattuna. Veroparatiisiahan me emme EU:sta saa, mutta kohtuulliset autoilun kustannukset tulisi sallia Euroopassa. 
Santos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hallinnollisten esteiden vähentäminen ajoneuvojen ja henkilöiden vapaalta liikkuvuudelta sekä selkeän yhteyden määrittäminen kevyisiin henkilöajoneuvoihin sovellettavan vuotuisen ajoneuvoveron ja ajoneuvojen ympäristövaikutusten välille ovat vain kaksi Euroopan kansalaisten ilmaisemaa huolenaihetta ja komissio tahtoo vastata niihin myönteisellä tavalla.
Henkilöautojen markkinat ovat Euroopan unionissa nykyisin jakautuneet viiteentoista täysin erilaiseen kansalliseen segmenttiin, mistä seuraa vääristymiä ja haittaa sekä kansalaisille että autoteollisuudelle. Pääasiallinen syy tilanteeseen ovat kuitenkin jokaisessa unionin jäsenvaltiossa sovelletut erilaiset veropolitiikat. Ei ole helppoa yhdenmukaistaa veropolitiikkaa muutaman seuraavan vuoden aikana eikä siitä nyt ole kysekään ja tämä johtuu osittain siitä, että joissakin jäsenvaltioissa kyse ei ole niinkään ajoneuvojen haitallisista ympäristövaikutuksista kuin veron mahdollistamasta tulosta talousarvioon.
Lisäksi on korostettava, että mietintö on merkittävä ja hyödyllinen ja että siinä esitetyt ehdotukset ja suositukset ovat tasapainoisia ja täysin asianmukaisia. Siinä olisi voitu mennä pitemmälle ja ehdottaa vuotuisen ajoneuvoveron uudistusta yhdistämällä se rekisteröintiveron nopeampaan poistamiseen. Kyse ei kuitenkaan ole ajoneuvoverotuksen alan kilpailun täydellisestä poistamisesta jäsenvaltioiden väliltä vaan tarpeesta edistää autojen yhtenäismarkkinoiden nopeata toteutumista kaikkine niine etuineen, joita siitä seuraa kansalaisille ja yrityksille ja sisämarkkinoiden toiminnan parantamiselle. Mietinnössä ehdotetuilla ratkaisuilla tähdätään juuri tähän tavoitteeseen, vaikka siinä pidetäänkin ensisijaisina ja toistetaan parlamentin useaan otteeseen esittämiä huolenaiheita. Näitä ovat muun muassa ympäristölle haitalliset hiukkaspäästöt. Ajoneuvoverotuksen yhdenmukaistaminen on monimutkainen asia, jota ei voida ratkaista irrallaan muista hyvin erilaisista poliittisista pohdinnoista. Yhteisön aloite ja siinä esitetty tuki parlamentille ajoneuvojen jakelua koskevan uuden asetuksen hyväksymisen jälkeen on merkittävä vaihe tässä kehitysprosessissa huolimatta siitä, että asetus on osoittautunut tehottomaksi ajoneuvojen perushintojen yhdenmukaistamisessa. 
Olle Schmidt (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan kiittää esittelijä Honeyballia hänen huolellisesti harkitusta mietinnöstään. Valiokuntakäsittelyn aikana olemme saaneet ymmärtää, että kyseessä on räjähdysherkkä aihe. Useimmissa kollegoissani jo sanan "vero" kuuleminen herättää närkästystä. Me käsittelemme nyt koordinointia, emme yhdenmukaistamista, joten teidän ei ole syytä pelästyä. Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä katsoo, että on tarpeen huolehtia tarkkaan verotuksesta EU:n tasolla. Tämä on aivan selvää. On kuitenkin olemassa muutamia poikkeuksia, ja yksi tällainen on ympäristövero, jota tässä tapauksessa epäsuorasti ehdotetaan. 
Kyse on tietenkin myös asioiden yksinkertaistamisesta yksittäisen kansalaisen kannalta, parempien perusedellytysten tarjoamisesta henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle ja kulujen vähentämiselle, kuten jäsen Vatasen esittämässä, äärimmäisen kalliita autoja Suomessa koskevassa esimerkissä. Todennäköisesti lähes kaikki parlamentissa toivovat henkilöiden entistä laajempaa vapaata liikkuvuutta ja sisämarkkinoiden byrokratian kevenemistä.
Haluan mainita pari seikkaa ympäristötekijöistä. Tiedämme, että tieliikenne tuottaa hyvin suuren osuuden hiilidioksidipäästöistä. Tiedämme myös, että tieliikenne ja sen myötä myös päästöt lisääntyvät. Näin ei voi jatkua. Tämän me olemme myöntäneet. Kioton pöytäkirjan yhteydessä EU:n jäsenvaltiot lupasivat pikemminkin vähentää merkittävällä tavalla päästöjä niiden lisäämisen sijaan. Tämän vuoksi on todennäköisesti hyvä strategia suunnitella selkeitä verojärjestelmiä, joista on hyötyä myös ympäristölle.
Meillä lainsäätäjillä on merkittäviä mahdollisuuksia vaikuttaa niin tuottajien kuin kuluttajienkin käyttäytymiseen. Ympäristönäkökohdat ovat merkittäviä. On kyse niiden moottorivalmistajien kannustamisesta, jotka valmistavat puhtaampia moottoreita, ja niiden kuluttajien kannustamisesta, jotka vaihtavat saastuttavat vanhat autonsa uusiin, vähemmän saastuttaviin. Kyse on myös mahdollisimman puhtaan polttoaineen ostamisesta. Katson myös, että on ensisijaisesti verotettava ennemminkin käyttöä kuin omistamista.
Myös dieselpolttoainetta koskeva vero on mielenkiintoinen. Dieselmoottorit polttavat tehokkaammin polttoainetta ja niiden hiilidioksidipäästöt ovat tämän vuoksi pienempiä kuin bensiinimoottorien. Dieseliä ei tämän vuoksi pidä käsitellä epäreilusti verotuksen kannalta, kuten täällä parlamentissa myös on todettu. Nämä ovat merkittäviä näkökohtia. 
ELDR-ryhmä esitti tarkistuksen, jonka valiokunta hylkäsi. Kyse oli turvallisuuden yhdistämisestä tähän yhtälöön, kuten jäsen Vatanen mainitsi. Tiedämme, että 45� 000� ihmistä menettää henkensä vuosittain EU:n tieliikenteessä, ja heidän lisäkseen monet loukkaantuvat. Tämä merkitsee valtavaa inhimillistä kärsimystä ja merkittäviä kustannuksia yhteiskunnalle. Jos voimme verotuksen avulla tuottaa turvallisempia autoja, kyse on kokeilemisen arvoisesta asiasta. Toivon teidän tämän vuoksi kannattavan tarkistusta� 2.
Mayol� i� Raynal (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän komissiota aloitteesta ja esittelijä Honeyballia erinomaisesta mietinnöstä. Henkilöautojen verotus on unionissa nykyisin epäilemättä jotakin, josta voimme katalaanin kielellä käyttää termiä , toisin sanoen sillisalaatti. Kuten mietinnössä perustellusti korostetaan, verojärjestelmien moninaisuus, epäyhtenäisyys ja toisinaan myös monimutkaisuus haittaavat sisämarkkinoiden toimintaa.. Komissio on korostanut ja mietinnössä korostetaan aivan oikein tämän asian ratkaisemisen merkitystä, jotta voidaan huolehtia siitä, että kilpailu toteutuu parhain mahdollisin edellytyksin. Vaikuttaa todellakin hyvin asianmukaiselta tarkastella pikemminkin ajoneuvojen käytön verotusta niiden hankkimisen verotuksen sijaan, ja komissio onkin aivan oikeassa ehdottaessaan ajoneuvojen rekisteröintiverojen poistamista ja ajoneuvon käyttöä, polttoainetta ja tiettyjen tieinfrastruktuurien käyttöä koskevan veron käyttöönottoa tai korottamista. Ympäristövaatimukset on katsottava ensisijaisiksi Kioton tavoitteiden saavuttamiseksi, kuten mietinnössä perustellusti muistutetaan.
Toisaalta, mitä tulee dieselajoneuvoihin, olen samaa mieltä esittelijä Honeyballin kanssa siitä, että niille olisi myönnettävä verotuksellinen etu. Alalla tehdyt tutkimukset näyttävät osoittavan, että dieselmoottoreiden päästöt ovat tavallisesti muiden moottorien päästöjä vähäisempiä. Saastuttaja maksaa -periaatteen luonnollinen seuraus olisi siis verojen vähentäminen vähemmän saastuttavalta. Meidän ei kuitenkaan koskaan pidä unohtaa sitä, että sekä ympäristön kannalta että geopoliittisista syistä lopullisen tavoitteen on oltava nykyisten polttoaineiden korvaaminen saastuttamattomilla ja turvallisilla energialähteillä. Tämän vuoksi meidän olisi suhtauduttava myönteisesti kaikkiin uusia energiamuotoja, kuten vetyä, koskeviin tutkimuksiin. 
Blokland (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, henkilöajoneuvojen kuljettajat ja autoteollisuus maksavat todella nykyisin henkilöautojen omistamisesta ja käytöstä perittävistä veroista aiheutuvia välttämättömiä maksuja. Henkilöauton omistamiseen ja sen käyttöön liittyy liian monenlaisia maksuja.
Mielestäni olisi parempi soveltaa avointa verotusjärjestelmää, joka perustuisi erilaisiin mutta selkeisiin tavoitteisiin. Tällaisia voisivat olla ajoneuvojen omistajilta kannettavat verot teiden ylläpitämiseksi ja ajoneuvojen käyttöverot ympäristöhaittojen korjaamiseksi. On arvioitava erilaisten verojen vaikutuksia henkilöautojen käytön hillitsemiseksi ja uuden, ympäristön kannalta turvallisemman tekniikan edistämiseksi.
Tällä en tarkoita kannattavani eurooppalaista henkilöajoneuvoja koskevaa verojärjestelmää, vaan pikemminkin järjestelmää, jossa jäsenvaltioiden veronkannon syyt ja tavoitteet olisivat sisämarkkinoiden mukaiset ja jossa otettaisiin huomioon turvallisen elinympäristön edellytykset. Kannatan tämän vuoksi esittelijä Honeyballin mietintöä. Lopuksi toivoisin komissiolta selvennystä siitä, kuinka se nyt haluaa edetä tässä monimutkaisessa liikkuvuuden verotusta koskevassa asiassa.
Eilen, tiistaina, talous- ja raha-asioiden valiokunta hylkäsi dieselveron yhdenmukaistamista koskevan ehdotuksen. Kuten tiedätte, molempia ehdotuksia käsiteltiin kuulemistilaisuudessa, ja ne täydentävät toisiaan. Arvoisa komission jäsen Bolkestein, minkälaisia mahdollisuuksia te näette dieselveron yhdenmukaistamista ja henkilöautojen verotusta koskevilla ehdotuksilla olevan jäsenvaltioiden näkökantojen yhteensovittamisessa, sellaisen kompromissin saavuttamisessa, jonka sekä neuvosto että parlamentti voisivat hyväksyä? Ajattelen nyt erityisesti veroperusteita ja niiden soveltamistavoitteita koskevan yhteisen kannan vahvistamista. 
Villiers (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minun on nyt keskeytettävä tämä yksimielinen keskustelu, sillä pelkään pahoin, etten voi kannattaa Honeyballin mietintöä.
Komission jäsenen vastaväitteistä huolimatta on selvää, että mietinnössä on kyse verojen yhdenmukaistamisesta: siinä tuottamaan Euroopan unionin yhdenmukainen ajoneuvoverotus. Minusta me emme tarvitse tätä rajat ylittävälle kaupalle; se ei ole välttämätöntä. Olen vahvasti sitä mieltä, että verotus on asia, jonka on kuuluttava jäsenvaltioiden toimivaltaan. On hyvin tärkeää, että tavalliset ihmiset voivat Euroopassa itse vapaasti valita ne ihmiset, jotka päättävät verotuksesta. Verotuksen todellinen demokraattinen vastuullisuus edellyttää, että valitsemamme hallitukset tekevät verotusta koskevat päätökset, ei Euroopan unioni.
Minusta on yllättävää, että kollega Honeyball kannattaa niin lämpimästi mietintöä, jolla edistetään verotuksen yhdenmukaistamista juuri samana päivänä, jona Gordon Brown korostaa Daily Telegraphissä vastustavansa verotuksen yhdenmukaistamista. Hallituksemme ja Labour-puoluetta edustavien Euroopan parlamentin jäsenten olisi pyrittävä jonkinlaiseen johdonmukaisuuteen, sillä itse Richard Corbett totesi juuri tällä viikolla: "Verojen yhdenmukaistaminen? Mitä ihmeellistä siinä on?!"
Totean tämän perustavaa laatua olevana perustuslaillisena periaatteena. Komissio väittää aina uudelleen täällä parlamentissa, että kyse on puhtaasti teknisistä seikoista, että tämä koskee vain sisämarkkinoita. Meille vakuutetaan, ettei ole syytä huoleen ja ettei tämä todellisuudessa vaikuta demokraattiseen oikeuteemme päättää itse veroistamme. Näiden ehdotusten kumulatiivinen vaikutus on se, että jäsenvaltioilta riistetään niiden tosiasiallista ja merkittävää toimivaltaa verotuksen alalla. Demokraattinen vastuu verotuksesta poistetaan, mikä on vaarallista demokratian kannalta. Ne, jotka valitsivat minut edustajakseen tähän parlamenttiin eivät todellakaan hyväksy tätä. 
Booth (EDD ).
    Arvoisa puhemies, edellinen puhuja varmasti hämmästyy todetessaan, että olen hänen kanssaan kaikesta samaa mieltä. Olin yllättynyt siitä, että jäsen Honeyball, Yhdistyneen kuningaskunnan labour-puolueen edustaja Euroopan parlamentissa, vaatii komissiolta direktiiviä, joka koskee moottoriajoneuvojen hankkimisen yhteydessä maksettavia veroja tai vuosittaista moottoriajoneuvoveroa EU:ssa yhtenäismarkkinoiden toteutumisen perusteella, kun samaan aikaan Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriä siteerataan tämän päivän sanomalehtien etusivuilla seuraavasti: "Meidän on selkeästi tuomittava vanhat ja virheelliset oletukset, joiden mukaan yhtenäismarkkinat johtavat välttämättä verotuksen yhdenmukaistamiseen, verofederalismiin ja lopulta liittovaltioon."
Mietin onko Honeyball kenties kuunnellut Brownia? Hänen kantansa ei oikein sovi yhteen pääministeri� Blairin perustuslakia koskevien "punaisten viivojen" kanssa. Veroasioista olisi edelleen päätettävä yksimielisesti. Valtiovarainministeri Brown korostaa muun Euroopan jäykkyyksiä, joustamattomuutta ja kilpailukyvyttömyyttä verrattuna Yhdistyneen kuningaskunnan joustavampaan ja avoimempaan talouteen, joka perustuu juuri siihen, että valvomme itse verojamme ja valuuttaamme. Onkin ironista, että Honeyball kuitenkin korostaa mietinnössään käsitystä, jonka mukaan yksityisten henkilöajoneuvojen käyttäjien maksamat vuosittaiset moottoriajoneuvoverot kuuluisivat kansallisten viranomaisten toimivaltaan, mitä minäkin kannatan koko sydämestäni.
Lyhyesti sanottuna mietintö on sekava ja hämmentävä ja sen tavoite on käsittääkseni komission tiedonannon mukaisesti veroaloitteiden käyttö yhdenmukaistamisen perustelemiseksi ympäristötavoitteilla, vaikka ala ei kuulu EU:n toimivaltaan. Mielestäni verotus on jokaisen jäsenvaltion koskematon oikeus. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tässä asiassa näköjään nämä poliittisten ryhmien tuen ilmaukset menevät aikalailla ristiin. Minä nimittäin tuen rouva Honeyballin ansiokasta mietintöä henkilöautojen verotuksesta. Pidän komission tiedonantoa tervetulleena, ja toivon, että komissio pikaisesti uudistaa eurooppalaista autoverotusta.
Kuten kollegani Ari Vatanen on jo asiantuntevasti kuvannut, nykyinen tilanne, jossa niinkin keskeinen kestokulutushyödyke kuin auto on eräs vaikeimmin liikuteltavia esineitä unionin alueella, on täysin kestämätön. Auton jäsenvaltiosta toiseen tapahtuvaa siirtoa koskevat huomattavat esteet, jotka edelleen johtuvat erilaisista verolainsäädännöistä ja joustamattomista hallintokäytännöistä. Autoverotuksessa unionin kansalaiset ovat täysin epätasa-arvoisessa asemassa asuinmaastaan riippuen.
Komission ehdotus rekisteröintiveron poistamisesta voisi olla ratkaisu useimpiin verotukseen liittyviin ongelmiin, ja se olisikin toteutettava mahdollisimman nopeasti. On kuitenkin huomattava, että Euroopan parlamentti on aikaisemminkin tukenut komission esityksiä kaksoisverotuksen poistamisesta, mutta neuvosto ei ole vieläkään hyväksynyt sitä. Neuvoston olisikin vakavasti pohdittava, mikä loppujen lopuksi onkaan unionin kansalaisten etu näissä kysymyksissä.
Toiseksi autoilun verotuksen painopisteen on siirryttävä pois omistamisesta. Monissa pohjoisissa jäsenvaltioissa, kuten Suomessa, uuden tavallisen perheauton hankkiminen on järkyttävän kallista juuri rekisteröintiveron takia. Tästä johtuen maamme teillä liikkuukin ennätysvanhaa, muissa unionin maissa jo romutukseen kelpaavaa autokantaa. Siksi myös liikenneturvallisuuden takia autoverotuksessa olisi siirryttävä ennemminkin käytön verotukseen.
Mutta myös käytön verotuksen pitää olla kohtuullista, eikä autoilun verotuksen kokonaisrasitus saa kasvaa liian suureksi. Erityisen tärkeää tämä on harvaanasutuilla alueilla, kuten pohjoisessa, Suomessa ja Ruotsissa, jossa henkilöauto on usein ainoa mahdollinen liikenneväline julkisen liikenteen ollessa hyvin rajallista.
Samasta syystä en myöskään kannata dieselpolttoaineen edullisemman verokohtelun poistamista. Dieselin veroedun poistaminen aiheuttaisi huomattavia kustannuksia pitkistä etäisyyksistä jo muutenkin kärsiville unionin reuna-alueille, minkä lisäksi uusimmat tutkimukset osoittavat dieselautojen hiilidioksidipäästöjen olevan bensiiniautoja huomattavasti alhaisemmat. Tähän asiaan viittasi myös kollega Schmidt ELDR-ryhmästä.
Henkilöauton päästöt ovat kuitenkin merkittävä kasvihuonepäästöjen lähde, siksi onkin toimittava niin, että mahdollisuuksien mukaan kuluttajia ohjataan valitsemaan ympäristön kannalta kestäviä ja edullisia tuotteita. Niinpä esimerkiksi polttoaineiden verotuksessa ympäristöystävällisyys olisi otettava huomioon alentamalla tällaisten polttonesteiden verotusta. Myös autojen verotuksessa ympäristöystävällisyys voidaan huomioida joko mahdollisten käyttöverojen alennuksina tai ympäristöystävällisten lisälaitteiden verohuojennuksina.
Suhtaudun myös myönteisesti rouva Honeyballin esitykseen turvalaitteiden verohuojennuksista. Tällainen turvallisten, ympäristöystävällisten ja kuluttajan näkökulmasta kestävien ajoneuvojen suosiminen ja käytön edistäminen unionin alueella on tervetullutta. 
Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, osallistun keskusteluun tuntien kahdenlaista lojaalisuutta. Toisaalta ei ole epäilystäkään siitä, etteikö nykyisen ajoneuvoverojärjestelmän yksinkertaistaminen esteiden ja vääristymien poistamiseksi henkilöautojen vapaalta liikkuvuudelta sisämarkkinoilla olisi pitänyt tehdä jo aikoja sitten. Itse asiassa ajatus henkilöajoneuvojen vapaista markkinoista oli yksi eniten käsitellyistä aiheista, joilla kansalaisia houkuteltiin yhtenäismarkkinoihin liittyessämme ainakin Irlannissa.
Kotimaani on yksi niistä kymmenestä jäsenvaltiosta, joissa on käytössä ajoneuvojen rekisteröintivero. Se on hyvin korkea: luulenpa, että se on Suomessa vieläkin korkeampi, mutta tulemme kyllä perässä. Tämän vuoksi henkilöautojen ja kaikkien ajoneuvojen hinnat ovat EU:n korkeimpia, ja tämä koskee myös käytettyjä tuontiautoja. Meillä ei ole omaa autoteollisuutta, ei edes kokoamisteollisuutta. Kaikki automme ovat tuontitavaraa, mikä ei edistä lainkaan työllisyyttä ja pikemminkin rasittaa maksutasettamme.
Tieverkostomme repeilee rakennerahastojen anteliaisuudesta huolimatta ja suurimmat kaupunkimme ruuhkautuvat autokantamme lisäännyttyä merkittävästi viimeisten kymmenen vuoden aikana, ja suuntaus jatkuu samankaltaisena. Itse asiassa nuorten härkien hinta ja uusien ajoneuvojen myynti, ei välttämättä tässä järjestyksessä, ovat pitkään olleet Irlannin taloudellisen tuottavuuden mittatikkuja. Kun tähän lisätään se tosiseikka, että Kioton sopimuksen mukaiset hiilidioksidipäästömme ovat ylittäneet 1990-luvun tason 22� prosentilla, eli vuoden� 2010 tavoitteen jo 10� prosentilla, ja että ajoneuvojen hinnat tulevat tuskin paljonkaan laskemaan, vaikka ajoneuvojen rekisteröintivero poistettaisiin tai sitä laskettaisiin, sillä autonvalmistajien on jo pitänyt laskea hintojaan huomioidessaan korkeat veromme – ja ne korjaavat hintojaan, jos verotaakka kevenee – on koko asia hyvin monimutkainen.
Toisaalta Irlannin valtiovarainministeriö saa vuosittain yli 800� miljoonaa euroa ajoneuvojen rekisteröintiveroja, ja tämä vastaa noin kahden prosentin lisäystä tuloverojen keskiasteeseen ja osoittaa minkälaisia ongelmia ajoneuvojen rekisteröintiveron poistamisesta tai sen vähentämisestä seuraisi. Jos vero korvattaisiin ylimääräisellä bensiiniverolla, olisi litrahintaa nostettava 36� senttiä eron kattamiseksi. Tällä olisi inflatorinen vaikutus, kuten olisi kaikilla vastaavilla lisäyksillä jo nyt korkeaan vuotuiseen ajoneuvoveroon, ja jo ajoneuvonsa rekisteröintiveron maksaneet ajoneuvon omistajat joutuisivat maksamaan kaksi kertaa.
Vaikka vastustan näin korkeiden ajoneuvojen rekisteröintiverojen maksamista niin kutsutuilla yhtenäismarkkinoilla, tunnustan, että ajoneuvojen rekisteröintivero on kertaluonteinen vero, joka siirtyy ajoneuvojen arvoon. Ei ole näyttöä siitä, että siihen liittyvät ongelmat sellaisinaan oikeuttaisivat sellaiseen merkittävään puuttumiseen kansallisiin verojärjestelyihin, jota komissio tiedonannossaan suunnittelee.
Vaikka välilliset verot, kuten ajoneuvojen rekisteröintivero, ja välittömät verot, kuten tulovero tai yritysvero, poikkeavatkin toisistaan, on jäsenvaltioilla oikeus järjestää asiat niin, että autoilijat osallistuvat julkisten palvelujen rahoittamiseen, varsinkin teiden ja rautateiden rakentamiskustannuksiin ja teidemme ylläpitoon. Tämä on paljon parempi ratkaisu kuin tuloveron nostaminen kahdella prosentilla.
Siihen, että komissio puuttuu jäsenvaltioiden verojärjestelyihin, on suhtauduttava hyvin vakavasti. Jatkuva flirtti tällä herkällä alalla on vakava uhka sille, että yhä lisääntyvä suurta eurooppalaista hanketta koskeva skeptisyys kansalaisten parissa laajenee. Haluan tähdentää komission jäsenelle, että hän sekaantuu jäsenvaltioiden veroasioihin omalla vastuullaan.
Yhteenvetona totean, että yhtenäismarkkinoiden tulevaa ajoneuvoverotusjärjestelmää on muokattava selkeästi hiilidioksidipäästöt nykyistä paremmin huomioon ottavaan suuntaan kuitenkin niin, ettei asiasta päätetä keskusjohtoisesti. Veron määrän on vastattava täysin jokaisen jäsenvaltion ympäristöä koskevia, taloudellisia ja fyysisiä edellytyksiä. Todellisia yhtenäismarkkinoita henkilöajoneuvojen ja muiden ajoneuvojen osalta ei saada aikaan ennen kuin me kaikki alamme ajaa tien samaa puolta, jotta autot voivat olla joko oikealta tai vasemmalta puolelta ohjattavia. Tätä seikkaa on kuitenkin käsiteltävä joskus toiste. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, poliittinen realismi ajoi komission käynnistämään kuulemismenettelyn neuvoston, Euroopan parlamentin ja merkittävien eturyhmien kanssa ajoneuvoverotuksesta ennen lainsäädännöllisten ehdotusten laatimista asiasta.
Käsittääkseni monet Euroopan parlamentin jäsenet olisivat toivoneet kunnianhimoisempaa mietintöä, varsinkin mitä tulee sisämarkkinoiden sirpaloitumisen torjumiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin.
Komissio ottaa tosissaan huomioon mietinnössä esitetyt päätelmät ennen alaa koskevan aloitteen esittämistä. Se, että täällä on tänään esitetty niin erilaisia näkemyksiä, osoittaa, että on hyvin vaikeaa tehdä neuvostossa yksimielistä päätöstä tätä koskevista toimenpiteistä.
Mietinnössä esitettyjen päätelmien osalta komissio kiittää Euroopan parlamenttia vankasta tuesta poliittisille toimenpiteille, kuten rekisteröintiverojen kumoamisen edellyttämille toimenpiteille (kohta� 16), muutosten toteuttamiselle ympäristön kannalta myönteisemmän verojärjestelmän aikaansaamiseksi (kohdat� 12 ja 13) ja veroetuisuuksien soveltamiselle sellaisten henkilöautojen yleistymisen edistämiseksi, joiden hiilidioksidipäästöt ovat yli 120� g/km (kohta� 7). Lisäksi komissio hyväksyy periaatteessa monta kohtaa, kuten kohdat� 1, 4, 6, 10, 11, 14, 17, 18, 19 ja 21.
Mitä tulee kohtiin� 2, 3 ja 15, komissio ei ole samaa mieltä siitä, että nykyiset esteet henkilöautojen vapaalle liikkuvuudelle sisämarkkinoilla perustuisivat pelkästään hallinnollisiin käytäntöihin tai menettelyihin. Komissio katsoo, että näissä kohdissa olisi selvästi mainittava veroesteet ja erityisesti rekisteröintiverojen aiheuttama kaksoisverotus, kuten perustelujen vastaavassa kohdassa tehdään.
Mitä tulee kohdassa� 5 tarkoitettuun vuosittain maksettavaan käyttöveroon, komissio ei ole samaa mieltä siitä, ettei verolla olisi vaikutusta sisämarkkinoiden toimintaan. Erilaiset verokannat ja merkittävät poikkeamat vuosittaisen käyttöveron tasossa voivat kannustaa kansalaisia rekisteröimään autonsa jossain muussa jäsenvaltiossa, kuin missä he tavallisesti asuvat, mikä merkitsee sitä, että verolla on vaikutusta sisämarkkinoihin.
Mitä tulee tarkistukseen� 2, komissio ei kannata henkilöautojen turvallisuuden sisällyttämistä tavoitteisiin. Silloin vaarana olisi verokannustimien mahdollisten vaikutusten vesittyminen. Lisäksi tieliikenteen onnettomuuksia koskevaa ongelmaa voidaan paremmin käsitellä muilla välineillä, kuten valvontakameroilla, sakoilla, valistuksella, erillisillä pyöräteillä jne.
Kuuntelin kiinnostuneena joidenkin Euroopan parlamentin brittiläisten jäsenten lyhyttä kiistaa ja ajattelin ministeri� Dawn Primaroloa, joka neljän vuoden ajan pyrki tasoittamaan haitallisia verotoimenpiteitä. Jos joku todella kannattaisi rajoittamatonta verokilpailua, miksi hän pyrkisi tasoittamaan niin kutsuttuja haitallisia verotoimenpiteitä? Nyt asiasta puhuneet parlamentin jäsenet voisivat seuraavan kerran ministeri� Primarolon tavatessaan kenties esittää tälle ajatuksiaan ja kertoa, että tämä on hukannut neljä vuotta pyrkiessään lakkauttamaan verokilpailun.
Lopuksi haluan vielä kerran kiittää parlamentin jäseniä ja esittelijää heidän työstään ja kannustavasta mietinnöstään. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.(1)


Puhemies.
   Minulla on ilo toivottaa Liettuan tasavallan presidentti Rolandas Paksas tervetulleeksi tänä iltapäivänä Euroopan parlamenttiin.
On onnellinen yhteensattuma, että puheenvuoron käyttää tulevan jäsenvaltion valtionpäämies juuri tänään, kun Euroopan komissio esittelee seurantakertomuksen ehdokasmaiden edistymisestä liittymisvalmisteluissa. Liettuan edistyminen on ollut huomattavaa. Se ei kuulunut niiden maiden joukkoon, jotka ensimmäisinä aloittivat matkansa kohti Euroopan unionin jäsenyyttä, mutta tämän iltapäivän aikana saamme kuulla siitä, kuinka paljon se on edistynyt matkalla kohti Euroopan unionia on tapahtunut hyvin lyhyen ajanjakson aikana.
Myös Liettuassa kansanäänestyksessä annettiin erittäin voimakas kannatus liittymiselle, mikä kävi ilmi sekä korkeasta äänestysvilkkaudesta että niiden äänestäjien suuresta osuudesta, jotka äänestivät "kyllä" eurooppalaiselle Liettualle. Minulla on tämän vuoksi suuri ilo antaa puheenvuoro täällä parlamentissa presidentti Rolandas Paksasille.
Paksas,
   (1). Arvoisa puhemies, kiitän lämpimästä vastaanotosta ja tarjotusta puheenvuorosta Euroopan unionin edustuksellisen demokratian kehdossa. Olen ensimmäinen Liettuan johtajista, jolle tarjoutuu mahdollisuus puheenvuoroon Euroopan parlamentissa. Euroopan parlamentin jäsenten joukossa on paljon Liettuan uskollisia ystäviä, jotka tukivat maani itsenäistymistä.
Hiljattain vietimme niiden Euroopan parlamentin päätöslauselmien vuosipäivää, joilla estettiin maailmaa unohtamasta Liettuan ja muiden Baltian maiden vapaustaistelu kylmän sodan aikana. Tukenne kannusti meitä ottaessamme ensimmäisiä askeleita kohti Euroopan unionin jäsenyyttä, ja minä kiitän teitä tuestanne. Henkilökohtaisesti haluan kiittää Euroopan parlamentin puhemiestä� Pat Coxia, joka muun muassa auttoi siinä, että Euroopan unionin jäsenyydestä järjestetyssä kansanäänestyksessä saatiin myönteinen tulos.
Olen iloinen nähdessäni täällä Euroopan parlamentissa ehdokasvaltioiden tarkkailijoita. Vaikka edustatte eri kansakuntia ja erilaisia poliittisia puolueita, olette onnistuneet liittymään sulavasti parlamentaarikkojen perheeseen. Toivon, että myös teidän valtioidenne liittyminen jäsenvaltioiden perheeseen on onnistunut.
Strasbourgin Saint Pierre-Le-Jeunen kirkossa on fresko, joka kuvaa kansakuntien marssia kohti kristinuskoa. Se kuvaa marssia kohti ristiä ja kansakuntien kavalkadia johtaa Germania, jota seuraavat Gallia, Italia ja Anglia. Viimeisenä kansakuntana tulee Litavia – toisin sanoen Liettuan suuriruhtinaskunta. Meille tämä 1400-luvun Euroopan kuvaus on merkittävä ja symbolinen näkemys. Kuvaannollisesti tämä merkitsee sitä, että Liettua liittyi Euroopan unioniin jo satoja vuosia sitten.
Juhliessamme tänä kesänä maamme 750-vuotisjuhlia paljastimme Liettuan ensimmäisen ja ainoan kuninkaan, Mindaugasin muistomerkin. Olen ylpeä hänen kyvystään nähdä tulevaisuuteen ja kutsunkin häntä tämän vuoksi Liettuan ensimmäiseksi eurooppalaiseksi. Liettuan suuriruhtinas Gediminas seurasi Mindaugasin jalanjälkiä ja kutsui Liettuaan ammatinharjoittajia ja käsityöläisiä kaikkialta Euroopasta.
Liettuan historiassa sen kohtalona on ollut joutua kaksi kertaa miehitetyksi. Ensimmäinen miehitys kesti yli 1800-luvun ja toinen miehitys 50� vuotta viime vuosisadasta. Toisen maailmansodan jälkeen liettualaiset vapaustaistelijat vastustivat miehitysjoukkoja 12� pitkän vuoden ajan. Valtavia uhrauksia vaatinut taistelu auttoi kansaa säilyttämään mielessään vapauden kaipuun.
Liettuan historian ratkaisevina hetkinä kansakuntaamme on auttanut sen kyky mobilisoida itsensä. Tammikuussa 1991 aseettomat siviilit onnistuivat puolustamaan vasta saavutettua itsenäisyyttä miehitysjoukkojen raakaa hyökkäystä vastaan.
Keväällä 2003 Euroopan unioniin liittymistä koskevassa kansanäänestyksessä 90� prosenttia äänestäjistä kannatti Liettuan jäsenyyttä. Edetessämme kohti Euroopan unionin jäsenyyttä meillä on selkeä näkemys Liettuasta aktiivisena ja vastuullisena eurooppalaisen perheen jäsenenä. Tavoitteenamme on luoda demokraattinen valtio, ja tätä tavoitetta vaalitaan parlamentin vahvistamassa valtion kehitysstrategiassa. Valtion ulkoinen ja sisäinen turvallisuus ja kansalaisten hyvinvointi ovat EU-jäsenyytemme kulmakiviä.
Itse olen saanut kovan opetuksen muutaman viime päivän aikana, mutta se on antanut minulle vain uutta voimaa jatkaa Liettuan edistymisen ja demokratisoitumisen tukemista. Onnistunut yhdentyminen euro-atlanttisiin rakenteisiin ei saa missään tapauksessa hidastua.
Suunnitelmamme Schengenin sopimukseen ja Euroopan rahaliittoon liittymisestä vuosien� 2005 ja 2009 välisenä aikana saattavat vaikuttaa kunnianhimoisilta, mutta ne kuuluvat toimintasuunnitelmaamme ja niitä noudatetaan.
Tämä uusi vaihe Liettuan historiassa avaa uusia mahdollisuuksia kansallisten etujemme ajamiseen ja toteuttamiseen. Olen varma siitä, että Liettua on valmis toimimaan muiden jäsenvaltioiden tehokkaana ja luotettavana kumppanina. Valtiossamme on 2,5� miljoonaa asukasta, alueemme on kaksi kertaa suurempi kuin Belgia ja tiemme ovat itäisen Euroopan parhaita. Merkittävin voimavaramme on kuitenkin Liettuan kansa, joka valitettavasti on joutunut kärsimään liian paljon. Vaikka ensimmäinen maailmansota oli Liettualle valtava isku, onnistuimme sotien välissä kahdessa vuosikymmenessä saavuttamaan talouskehityksessä Tanskantason.
Tällä hetkellä Liettua on kuitenkin koko alueen mallioppilas. Investointien määrä kasvaa jatkuvasti nopeasti. Yksityinen sektori ja yritykset tuottavat yli 80� prosenttia BKT:sta, joka viime vuonna kasvoi seitsemän prosenttia. Tavoitteenamme on maareformin saattaminen päätökseen ensi vuonna. Meillä on jo suuri määrä maatiloja, joiden toiminta on tuottavaa. Olemme nopeasti kehittyvän teknologian maa. Informaatioteknologian ala kasvoi vuonna� 2002 jopa 30� prosenttia.
Vertailusta emme kuitenkaan opi mitään, ja myönnän, että Liettua ja muut entiset kommunistivaltiot etenevät kohti Euroopan unionin jäsenyyttä tilanteessa, jossa uuden ja vanhan Euroopan välinen taloudellinen kuilu on suuri. Näin suurta kuilua ei koskaan ole ollut aiempien laajentumisten yhteydessä, eikä asiaa voida peitellä julistuksin tai päätöslauselmin. Kuilu on huomioitu myös liittymissopimuksiin sisältyvissä siirtymäajoissa. Suhtaudumme tähän realistisesti, mutta emme aio luovuttaa.
Ensisijainen tavoitteemme on talouskehityksen kuilun kurominen kiinni uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden välillä. Mitä nopeammin uudet jäsenvaltiot saavat kiinni vanhat jäsenvaltiot, sitä kilpailukykyisempi ja vahvempi Euroopasta tulee. Tämän tavoitteen saavuttaminen ilman nykyisten jäsenvaltioiden tukea kestäisi liian kauan, ja tämän vuoksi velvollisuutemme on käyttää meille luvattu tuki kansaamme parhaiten hyödyttävällä tavalla. Toisaalta meidän on myös aktiivisesti hyödynnettävä yhtenäismarkkinoiden mukanaan tuomia etuja sekä neljää vapautta. Lukuun ottamatta työvoiman vapaata liikkuvuutta koskevia siirtymäaikoja vapauksia koskevia siirtymäaikoja ei ole, ja haluan kiittää niitä valtioita, jotka avaavat työmarkkinat Liettuan kansalaisille muutaman kuukauden kuluttua.
Yhtenäismarkkinoiden kehitys ei vaarannu, vaikka emme onnistuisi yhdistämään televiestintä-, energia- ja liikenneverkkoja. Investoinnit infrastruktuureihin ovat erityisen tärkeitä. Olemme edistyneet jonkin verran tällä alalla: olemme käynnistäneet Via� baltica -hankkeen, joka yhdessä Puolan ja Liettuan välisen tehosillan kanssa on sisällytetty ensisijaisten hankkeiden luetteloon. Nämä hankkeet ovat keskeinen osa Baltian alueen talouskehitysstrategiaa.
Päätökset Itämeren alueen kehittämisestä on tehtävä nyt, ja toivon Euroopan parlamentilta tukea tässä asiassa. Olisi suuri virhe antaa erojen kasvaa ydin-Euroopan ja reuna-alueiden välillä enkä tarkoita nyt maantieteellisesti vaan taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta.
Olen varma siitä, että uudet jäsenvaltiot voivat osaltaan edistää Lissabonin strategian täytäntöönpanoa. Euroopan unioni on merkittävässä asemassa rakennettaessa Liettuasta hyvinvointivaltiota. Tämän vuoksi on tärkeää, että Euroopan unionissa tarjotaan toimenpiteitä sekä taloudellisen kuilun että sosiaalisen kehityksen kuilun kuromiseksi umpeen. Liettua kannattaa EU:n talousarvion laadinnassa yksinkertaisia ja avoimia periaatteita.
Tulevia rahoitusnäkymiä koskevissa keskusteluissa Liettua pyrkii huolehtimaan siitä, että sen edut otetaan huomioon. Viidesosa Euroopan unionin uusista ulkorajoista on Liettuan vastuulla ja myös Kaliningradin alue on naapurinamme. Sama koskee myös Liettuan maatalouden erityispiirteitä. Olen vakuuttunut siitä, että jos hyödynnämme alueellisen yhteistyön mahdollisuuksia, Itämeren alueella on hyvät mahdollisuudet kehittyä nopeasti kasvavaksi talouskeskukseksi. Alueen kehitykseen vaikuttanee merkittävästi myös uusia naapureita koskeva aloite. Viidesosasta Euroopan unionin ulkorajoista on Liettuan vastuulla. Valtionpäämiehenä teen parhaani, jotta rajasta tulee turvallinen ja avoimesti valvottu.
Siirrämme kokemuksemme naapuruussuhteistamme vanhoille jäsenvaltioille. Menneisyys on opettanut meille, että ilman hyviä naapureita yksikään unioni ei voi olla vahva. Euroopan unionin on avauduttava uusien rajojen itäpuolisille valtioille. Sen on toteutettava se siinä määrin, että uudet jäsenet ovat valmiita mukauttamaan lainsäädäntönsä Euroopan unionin lainsäädäntöä vastaaviksi. Liettuan suurimpia saavutuksia viime vuosina on ollut hyvien naapuruussuhteiden luominen alueella.
Korostettakoon erikseen, että Venäjä on Euroopan unionin merkittävä strateginen kumppani. Kaliningradin alueella on erityisasema kumppanuudessa. Vaikka Kaliningradia koskevasta tulevasta strategiasta on puhuttu paljon, ei sellaista ole vielä laadittu. Suosittelen, että keskitymme Kaliningradin alueen sosiaaliseen ja taloudelliseen kehittämiseen, ja olemme valmiita jakamaan Liettuan kokemukset kanssakäymisessä Kaliningradin ja koko muun Luoteis-Venäjän alueen kanssa. Meidän ei pidä unohtaa myöskään Ukrainaa tai eteläisen Kaukasuksen valtioita. Niille on esitettävä visio suhteista Euroopan unioniin. Olen kirjoittanut tästä aiheesta puhemies� Coxille ja muille Euroopan unionin johtajille.
Eurooppa-valtuuskunnan esittämässä perustuslakiluonnoksessa esitetään hyvä demokraattinen ja institutionaalinen tasapaino, jonka Liettua hyväksyy. Asiakirjaa on kuitenkin vielä tarkistettava ja tarkennettava. Meidän on löydettävä ratkaisut arkaluonteisiin ja edelleen avoimiin asioihin sekä käynnistettävä keskustelu asioista, joita valiokunta ei käsitellyt. HVK:n merkittävin haaste on unionin toimielinuudistus. Jos tässä ei onnistuta, ei 25� jäsenvaltion Euroopan unionista voi tulla vahvaa johtajaa.
Eurooppa ei merkitse vain ministerineuvoston ääniä tai jokaisesta jäsenvaltiosta valittavien komission jäsenten yhtäläistä asemaa. Se merkitsee myös kompromissia. Tasapainon on löydyttävä. Jokaisella valtiolla on oltava unionissa yhtäläiset oikeudet ja mahdollisuudet. Euroopan unionille ominaisiin kompromisseihin pyrkiminen on entistä tärkeämpää laajentuneessa unionissa. On tärkeää, että olemassaolomme perustuu yhteisiin arvoihin, demokratiaan, ihmisarvon kunnioitukseen ja avoimuuteen. Meidän on kunnioitettava toistemme kulttuuria ja identiteettiä. Kaikki tämä auttaa takaamaan Euroopan unionin pitkäaikaisen menestyksen.
Perustuslain johdanto-osassa esitetyllä viittauksella kristillisiin juuriin on yhdistävä ja symbolinen merkitys, sillä moderni Eurooppa perustettiin erityisiä arvoja kunnioittaen.
Toimielimiin liittyvien kysymysten lisäksi HVK:n on aloitettava merkittävä keskustelu yhteisestä ulkopolitiikasta ja puolustuksesta. On vältettävä päällekkäisten rakenteiden luomista Naton kanssa. Maailman poliittinen kehitys ja Irakin kriisi ovat osoittaneet, että Euroopan unionin on kyettävä koordinoimaan toimiaan ulkopolitiikan alalla ja puhumaan yhdellä äänellä. On hyvin tärkeää säilyttää välttämättömät ja toimivat transatlanttiset yhteydet. Euroopan unionin tulevan turvallisuusstrategian on perustuttava näihin periaatteisiin.
Vannoessani presidentinvalaani helmikuussa� 2003 korostin Liettuan valtion strategisia tavoitteita. Lupasin Liettuan kansalle, että sen lisäksi, että me haemme suojaa Euroopasta, me myös osallistumme sen kohtaloa koskevaan päätöksentekoon. Totesin myös, että yhdistyttyään Eurooppaan Liettua laajentaa vakauden ja turvallisuuden aluetta. Olen edelleen samaa mieltä.
Lopuksi haluan palauttaa mieliin Euroopan unionin isän, Robert Schumanin sanat teoksessaan . Hän kirjoitti Euroopan olen eksyksissä. Eurooppa tietää, että tulevaisuus on sen omissa käsissä. Koskaan se ei pääse näin lähelle tavoitteensa saavuttamista. Sen ei pidä antaa tilaisuuden karata käsistään se on sen ainoa mahdollisuus selviytyä. Näissä sanoissa yhdistyvät Euroopan yhdentymisen taustalla vaikuttaneet käsitteet ja ajatukset. Ne auttavat myös käsittämään Euroopan hengen.
Puhemies.
   Kiitän presidentti Roland Paksasia hänen sanoistaan, joissa hän korosti koko ajan kasvavaa yhteyttämme ja sidettämme Euroopan unionin tuleviin jäsenvaltioihin.
