Tal av talmannen
Talmannen
Kära kollegor. Jag vill än en gång framföra ett stort tack till er för det förtroende som ni i går visade mig genom att välja mig till Europaparlamentets talman. Jag känner mer ödmjukhet än stolthet över att få efterträda de tidigare ordförande som har satt sin prägel på vårt parlament och dess historia, alltsedan det började utses i allmänna och direkta val, särskilt att få efterträda dig, käre José Maria Gil Robles, du som så väl har lett vårt parlament på vägen mot demokratiskt framåtskridande.
Applåder
Glädjen över denna ära måste ändå, redan från detta ögonblick, överskuggas av insikten om den uppgift som vi alla står inför, som förvisso kommer att bli inspirerande, men också krävande, det är jag starkt medveten om.
Till de av våra kollegor som har röstat på annat sätt, vill jag säga, och det är inte en tom fras, att när talmannen väl är vald måste han bli talman för alla. Primus inter pares, satt att tjäna den parlamentariska demokratin och se till att den fungerar väl. Jag vill vara trogen mina övertygelser och den grupp som har föreslagit mig som talman, men också utföra mitt uppdrag korrekt och opartiskt med respekt för våra politiska och nationella olikheter - det är så jag uppfattar min roll och dess etiska innehåll. Som vice ordförande under de senaste åren har jag alltid strävat efter att arbeta så, och jag kommer att fortsätta på samma sätt.
Valet av talman har genomförts på ett sätt som innebär ett demokratiskt framsteg för Europaparlamentet. Det har gjort det möjligt för alla ledamöter, oberoende av gruppens storlek, att delta öppet. Det har inneburit att det politiska styrkeförhållande som våra väljare fastslog den 13 juni har fått genomslag. Det har gjort att var och en kunnat uttrycka sin åsikt med gott samvete.
Som jag framförde i går gläder jag mig åt att församlingen har tagit hänsyn till en annan aspekt av denna demokratiska balans. Under den förra perioden var 23 procent av ledamöterna i Europaparlamentet kvinnor. Nu utgör de mer än 30 procent.
Applåder
Efter Simone Veil, som 1979 blev den första ordföranden i det nya parlamentet som valdes genom allmänna direkta val, har våra ansträngningar under dessa tjugo år för att få en mer jämställd representation i dag konkretiserats genom detta val. Jag är förvisso stolt och lycklig, men det handlar inte bara om mig, utan till alla mina kvinnliga kollegor i parlamentet vill jag säga att detta är en framgång också för dem.
Vårt konstituerande sammanträde sammanfaller med inflyttningen i den nya byggnaden där vi, liksom i Luxemburg och Bryssel, kommer att utföra det parlamentariska arbetet, och som så lämpligt har fått namn efter en stor europeisk kvinna, Louise Weiss. Den officiella invigningen kommer att äga rum litet senare, men sammanträffandet blir en symbol för att vårt parlament har slagit rot i verkligheten och i människornas sinnen. Arkitektur har alltid bidragit till att upphöja människornas projekt och under historiens gång gett varaktiga och framstående minnesmärken över olika civilisationer. I dag har den en djup innebörd. När vi nu lämnar den byggnad som tillhör Europarådet, som vi verkligen vill tacka länge visad gästfrihet, är det slutet på en epok och början på en annan. Den gordiska knut som fjättrade parlamentet under den period det endast var en rådgivande församling är nu symboliskt avhuggen.
Tyvärr är denna byggnad inte fri från barnsjukdomar, som både vi och media måste ha överseende med. Vi måste genomlida detta, kära kollegor. Men jag kan lova er att vi i slutet av veckan noggrant kommer att gå igenom alla de fel och brister vi kunnat hitta, och att vi kommer att göra vårt yttersta för att på effektivaste sätt åtgärda dem till nästa session.
Jag är medveten om den väldiga uppgift som vi står inför under de två och ett halvt år som talmansperioden omfattar. Vår första gemensamma uppgift, som jag uppfattar den i dag, blir att fullt ut få ett erkännande av de nya ansvarsområden som Amsterdamfördraget ger Europaparlamentet, och som nu måste genomföras utan fördröjningar från de andra institutionernas sida. Det interinstitutionella samarbetet mellan rådet, kommissionen och parlamentet är förvisso oundgängligt och vi hoppas att det skall bli harmoniskt. Men det är också nödvändigt att få en bättre balans mellan de båda demokratiska lagstiftarna som bär upp gemenskapslagstiftningen: medlemsstaterna som uttrycker sin vilja genom rådet och parlamentet som bygger på allmänna direkta val för alla unionens medborgare.
Applåder
En ny era öppnas med denna valperiod: Europaparlamentet är nu ett parlament fullt ut. Sedan Maastrichtfördraget har våra befogenheter och vårt inflytande fortsatt att växa. De förstärks nu ytterligare genom Amsterdamfördraget. Detta är resultatet av de ansträngningar som vår församling har gjort för att steg för steg skapa en mer demokratisk union. Så skedde efter ratificeringen av Europeiska enhetsakten 1986, då vi genom samarbetsförfarandet optimerade det som uppnåtts, om än ganska blygsamt. Så skedde också efter ratificeringen av Maastrichtfördraget 1992 då vi omsorgsfullt följde upp medbeslutandeförfarandet som hade betydligt större räckvidd.
Alla vi som deltagit i de olika delegationerna i förlikningskommittén, där parlamentet och rådet, i kommissionens närvaro och med dess medverkan, möts ansikte mot ansikte, har kunnat notera hur mycket detta nya förfarande bidragit till att öka vårt inflytande under den senaste valperioden. Nästan alla skiljaktigheter som har gått till förlikning har utmynnat i framgångar för parlamentets viktigaste önskemål.
Detta positiva resultat beror i hög grad på den starka sammanhållning som jag alltid har funnit i parlamentets delegationer i de förlikningskommittéer där jag har haft äran att vara en av ordförandena, jämte Renzo Imbeni och Verde i Aldea. Lojaliteten mot församlingens röstresultat, interna lösningar av eventuella meningsskiljaktigheter, den djupa sakkunskapen i ärendena hos föredragande och utskottsordförande, allt detta har varit avgörande för att framtvinga respekt hos rådet. Jag vill gärna hedra alla de kollegor som har bidragit härtill.
Vårt ständiga mål har varit att optimera den makt vi erövrat, och att samtidigt gå vidare till nya demokratiska erövringar. I detta sammanhang vill jag särskilt framhålla mina fyra senaste företrädare, Enrique Baron Crespo, Egon Klepsch, Klaus Hänsch, Gil Robles, oavsett deras politiska tillhörighet, för det stora arbete de utfört för att övertyga stats- och regeringscheferna, bland annat i samband med Europeiska rådets möten, där de deltagit. Det är i hög grad tack vare deras diplomati och moraliska auktoritet som vi nu kan börja verkställa de nya befogenheter parlamentet fått genom Maastricht-och Amsterdamfördragen.
Inom nästan hela gemenskapslagstiftningen gäller nu att ingen rättsakt kan skapas utan parlamentets formella godkännande. I detta avseende skulle jag vilja framföra till rådet att jag är övertygad om att vår församling är inställd på att göra sitt yttersta för att redan vid första behandlingen nå enighet mellan rådet och parlamentet, där så är möjligt. Men jag bör i sanningens namn också säga att rådet måste ta hänsyn till parlamentet om medborgarna som vi företräder inte vinner legitimt gehör i den lagstiftning som läggs fram.
Applåder
Vad gäller kommissionen, godkänner parlamentet nu i en första omgång den ordförande som föreslagits av stats- och regeringscheferna, och i en andra omgång hela kommissionskollegiet, samtidigt som det behåller sin rätt till kontroll. Jag är medveten om att detta förfarande är en mycket känslig mekanism. Den avgående kommissionens sista månader präglades av den allvarliga kris som vi alla minns. Grundtonen angavs i december 1998, då parlamentet för första gången hade modet att vägra att rösta för ansvarsfrihet för kommissionens hantering av budgeten. De händelser som därefter utlöstes ledde till kommissionens avgång.
Under de kommande veckorna skall parlament utfråga och sedan tillsätta det nya kommissionskollegiet. Det blir vår första uppgift under den nya valperioden. Men jag måste i det sammanhanget framhålla att det är otänkbart att tillsätta kommissionen utan att först ha tagit del av den andra delen av den oberoende expertkommitténs rapport.
Applåder
Jag kommer att meddela ordföranden för denna kommitté att parlamentet måste ha tillgång till detta dokument innan utfrågningarna av kandidaterna kan genomföras.
Applåder
Jag vill gärna påpeka för ordföranden Romani Prodi att vi inte vill ha en försvagad kommission. Vi vill tvärtom ha en stark, kreativ kommission, vuxen de stora utmaningar som vi måste möta tillsammans. Vi önskar att de medel som ställs till dess förfogande motsvarar de uppgifter som den anförtros. Men utöver dess kompetens förväntar vi oss att den skall visa öppenhet, baserad på en reviderad uppförandekod, att den respekterar den politiska och demokratiska fördelning som väljarna önskar, att förfarandet för att tilldela uppdrag åt externa organ inte kan ge upphov till privata intressekonflikter, och att den skall vara beredd att arbeta i nära samverkan med parlamentet. Vi uppskattar därför redan nu att den kommissionsledamot som skall handha relationerna med vår församling blir en av kommissionens vice ordförande.
Trots vissa påtagliga framsteg är vi alla väl medvetna om att Amsterdamfördraget inte har uppnått de mål man ursprungligen hade ställt upp, i synnerhet beträffande institutionella reformer som en nödvändig förberedelse för utvidgningen. Därför måste vår församling lägga hela sin kraft på att utveckla unionens institutionella balans i olika avseenden. Medbeslutandeförfarandet måste få ett större tillämpningsområde, så att det blir gemenskapens förfarande vid godkännandet av unionens samtliga rättsakter. Europaparlamentet måste medverka i den del av gemenskapens utrikes- och säkerhetspolitik som rör den verkställande delen, VEU. Den bör integreras i unionens institutioner i enlighet med den princip som finns införd i Amsterdamfördraget.
Europaparlamentet måste ovillkorligen medverka i förberedelserna för regeringskonferensen om reformen av de europeiska institutionerna. De medborgare som har givit oss sitt mandat skulle inte förstå att Europaparlamentet spelar en underordnad roll i den kommande reformen, som är lika ambitiös som nödvändig. Å ena sidan bör parlamentet knytas upp i ett ännu tidigare skede för att aktivt kunna bidra i förberedelserna inför regeringskonferensen. Å andra sidan uppmanar vi rådet att ta hänsyn till parlamentets önskemål, uttryckt genom Mendez de Vigos och Dimitri Tsatsos betänkanden, där en stor majoritet kräver att det förfarande man slutligen godkänner skall vara gemenskapens sedvanliga, nämligen ett förslag från kommissionen som underställs de två instanserna rådet och parlamentet. Slutligen måste rådet vara medvetet om att parlamentet inte kommer att nöja sig med några minireformer, om så skulle ske.
Applåder
Hela detta projekt måste självfallet genomföras med en allt närmare samverkan med de nationella parlamenten, i likhet med hur vi arbetat under senare år. Parlamentet måste likaså nära anslutas till de förhandlingar som förbereder unionens utvidgning, en fråga som har högsta prioritet under de kommande åren. Dess inflytande bör också öka i de stora budgetfrågorna och vid prioriteringarna av dessa, med hänsyn tagen till riktlinjerna i Agenda 2000.
Jag är slutligen övertygad om att vårt parlament framöver måste låta de europeiska medborgarnas röst bli hörd, den röst parlamentet skall företräda i världspolitiken och den internationella debatten. Det som nyss inträffat inom Världshandelsorganisationen angående hormonbehandlat nötkött är inte acceptabelt.
Applåder
Vi minns alla dramatiken med det aidssmittade blodet och hotet från galna kosjukan. Det handlar inte om att motsätta sig biotekniska framsteg, utan om att prioritera folkhälsokraven. Det skall vi se till.
Applåder
Med stöd av den erfarenhet jag har från vårt parlament anser jag att vi under detta ordförandeskap borde gå framåt i flera riktningar. Jag kommer här endast att kortfattat ange dem som jag anser bör prioriteras, utan att föregripa resultatet från de öppna debatter som jag kommer att främja i dessa frågor.
Först och främst bör vi, kära kollegor, dra de politiska konsekvenserna av det låga valdeltagandet som präglade det senaste valet till Europaparlamentet och i våra interna reformer eftersträva ökad närhet till de medborgare som valt oss. Vi skall därför måna om att fortskrida med förslaget om ett enhetligt förfarande för valet av Europaparlamentets ledamöter.
I motsats till den bild som ofta ges av parlamentet utför Europaparlamentet faktiskt ett omfattande arbete, även om det inte är säkert att vi arbetar så rationellt som vi kunde och borde. Vi måste modernisera våra arbetsmetoder och förfaranden om vi vill bli mer effektiva och samtidigt få mer tid över för att ute i samhället stå till våra väljares förfogande.
Applåder
I enlighet med fördragen, som är vår högsta lag, måste alla frågor kunna tas upp, utan att tabubeläggas. Detta krävs för att vi skall bli effektiva i såväl Bryssel som Strasbourg. Många frågor har redan väckts, till exempel bestämmelser för att korta ner omröstningarna i kammaren till förmån för längre talartider för ledamöterna i viktiga debatter,
Applåder
avsatt tid för att underlätta kontakterna med våra väljare, under sammanträdesperioden eller på fredagen,
Applåder
klargörande av presidiets och talmanskonferensens respektive roller vid prioriteringar inför plenarsammanträdena; jag föreslår i detta avseende att man effektiviserar utskicken av föredragningslistor och förteckningar över beslut till ledamöterna genom att använda e-post, problem i samband med de olika arbetsspråken som kommer att bli ännu fler med unionens framtida utvidgning, ökad effektivitet inom parlamentets förvaltning och attityden gentemot det ökande antalet besöksgrupper. Jag vill inte föregripa de beslut som parlamentet demokratiskt kommer att fatta efter att noga ha övervägt konsekvenserna och riskerna för negativa effekter. Jag vill bara påpeka att jag för min egen del kommer att göra allt som står i min makt för att främja en öppen debatt och söka uppnå största möjliga effektivitet i vårt parlamentariska arbete.
Vi måste också avsluta det arbete som påbörjats för att utarbeta en gemensam ledamotsstadga och klargöra anställnings- och arbetsvillkoren för våra assistenter på öppna och jämlika grunder värdiga det parlamentariska arbete som utförs. I dag har denna reform blivit nödvändig på grund av att den politiska situationen utvecklats oerhört sedan Amsterdamfördraget slutligen fastslog själva principerna. Parlamentet har redan gjort stora framsteg i behandlingen av det betänkande som lagts fram av vår kollega Willi Rothley. Detta arbete bör slutföras med största möjliga samstämmighet i parlamentet, och i min egenskap av talman kommer jag aktivt att verka för det.
Vi måste också förbättra vår kommunikationsstrategi, särskilt genom att försöka decentralisera mer. Informationen från parlamentet måste gå längre än till den inre kretsen där den tyvärr ofta stannar och komma närmare medborgarna. Inom politiken räcker det inte att göra saker, man måste också sprida kännedom om vad man gör. Bristerna på informationsområdet är fortfarande avsevärda. " Europa är tråkigt" skrev häromdagen en stor dagstidning. Denna utmaning måste vi möta, och jag kommer att bidra till det i den mån jag kan inom ramen för det uppdrag jag anförtrotts, tillsammans med parlamentet och journalisterna, som jag hoppas i allt större utsträckning kommer att intressera sig för vårt arbete om vi klarar av att bättre tydliggöra det politiska innehållet.
Bristen på information till våra medborgare kan inte avhjälpas på stående fot, utan kräver grundlig politisk eftertanke. Den nuvarande situationen är tämligen motsägelsefull. Alla undersökningar visar att medborgarnas stöd för att skapa unionens Europa ökar. Samtidigt visar emellertid det ständigt ökande antalet personer som avstår från att rösta i Europavalet att Europa för många förblir ett abstrakt begrepp, långt från vardagens bekymmer.
Det demokratiska samhället kan alltså inte reduceras till att genom val hitta nya efterträdare och till de parlamentariska förfarandena, såvida det inte i enlighet med Winston Churchills berömda ord skall framstå som " det sämsta möjliga styrelsesättet med undantag för alla andra" .
Vi måste ta de politiska konsekvenserna av följande: att skapa unionens Europa har i allmänhetens ögon alltför länge framstått, om än med orätt, som ett byråkratiskt känslolöst maskineri. En maskin som inför standardkrav där det tidigare rådde mångfald, kompromisser där det rådde skiljaktigheter och enhetlighet där det rådde olikhet.
Kommissionen har haft den historiska uppgiften att skapa förutsättningarna för en inre marknad, men man får inte stöd för ett ideal genom direktiv och förordningar. För att inte Europa skall upplevas som ett tvång krävs det ett projekt som går utöver inrättandet av ett ekonomiskt och monetärt område, ett projekt som även berikas med en nödvändig social och miljömässig dimension.
Applåder
Vi måste i dag ge unionen en mening. Jag skulle vilja att vår församling med hjälp av lämpliga medel - vilka skall diskuteras i parlamentet - sätter upp som ett mål att inför de kommande valen till Europaparlamentet vända den farliga kurvan över röstskolket, så att parlamentet inför medborgarna bevarar den höga nivå av demokratisk legitimitet det får via röstsedlarna.
Vårt parlament har ett gott internationellt rykte som når bortom unionens gränser. Detta gäller särskilt i kandidatländerna och i de länder som ingått samarbetsavtal med unionen. Denna positiva bild beror inte enbart på det stöd som förväntas från Europaparlamentet i samband med ekonomiska bidrag till utvecklingsprojekt eller för att sluta ekonomiska avtal med unionen. Det som dominerar är snarare tankarna. Europaparlamentet förknippas med framväxten av en civiliserad demokrati i en av världens stora mångnationella regioner. Inte i något internationellt avtal där parlamentets samtycke krävs, inte ens då statsskäl åberopats, har vår församling upphört att som villkor för avtalet sätta de avtalsslutande ländernas strävan efter en ännu djupare demokrati med respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna. Även för alla de folk som världen över förtrycks av diktaturer, inbördeskrig eller underutveckling utgör Europa ett enormt hopp om fred, frihet och framsteg.
Jag önskar, kära kollegor, att vår församling kunde mångdubbla de starka signaler som kan förmå allmänheten att inse att det mänskliga samfundets grundläggande värderingar är universella. I detta hänseende är vårt mest brännande och närmaste drama givetvis det som utspelats i Kosovo. I dag har vapnen tystnat och grymheterna upphört, men freden återstår att skapa. Alla förnimmer på ett oklart sätt att Kosovo handlade om framtiden för en demokratisk modell där alla minoriteter skyddas. Ett slags fristad växte också fram på den europeiska kontinenten. Det var inte acceptabelt och vi accepterade inte att åter bli vittne till hur de mänskliga rättigheterna på ett så grymt sätt kränktes i hjärtat av Europa.
Jag tror att enade insatser från unionens 15 medlemsstater kvarstår som en grundläggande förutsättning för ett politiskt Europa som kan leva upp till önskemålen från medborgarna som förväntar sig mer av oss än en inre marknad: en modell för mänskligheten. Ett nytt Europa inleddes i Pristina och detta Europa föds på tröskeln till ett nytt sekel. Nu när vapnen tystnat, när landet återskapas och en dag kanske också försonas, skulle jag se det som en viktig handling att mitt första initiativ gentemot yttervärlden i egenskap av talman var att å era vägnar snarast fara till Kosovo.
Applåder
Visst, många framstående personer har redan varit där, men denna åtgärd skulle nu när det åter råder fred få en särskild innebörd: att till två samfund, det albanska och serbiska, till Förenta nationernas höga representant, till politiska och religiösa myndigheter och till den internationella fredsstyrkan framföra ett meddelande om vår beslutsamhet. Europaparlamentet skall göra allt för att bygga upp Kosovo igen och för att skapa stabilitet på Balkan. Främst genom att utöva sin budgetmakt, men givetvis även på andra områden.
Självklart räknar jag med att ni alla, kära kollegor, aktivt deltar i arbetet med att konkretisera dessa ambitiösa målsättningar. Den uppgift som väntar är svår, så därför önskar jag er inte någon trevlig semester, utan jag önskar er alla och oss alla lycka till, och jag tackar er.
Livliga applåder

Halonen
Fru talman! Jag vill av mitt hjärta gratulera er till den nya krävande befattningen. Som ni själv sade i ert lysande tal står vi alla inför stora utmaningar. Ni sade att ni uppskattar det interinstitutionella samarbetet. Fru talman! Jag försäkrar här, och jag kommer också att säga det i kväll i denna sal när jag officiellt presenterar det finska ordförandeskapets program, att det är även vår målsättning att ytterligare intensifiera samarbetet mellan parlamentet, kommissionen och rådet. Fru talman! Jag har i dag kommit hit för att hedra den fullmakt som parlamentet fått av européerna och för att erbjuda ärligt samarbete för att bygga en bättre framtid för våra medborgare, men utan att samtidigt glömma att vi är en del av den gemensamma världen. Fru talman! Jag tackar för möjligheten att få närvara vid denna session.
Applåder

Talmannen
Jag tackar fru rådsordföranden.

Marín
Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Å den avgående kommissionens vägnar vill jag gärna gratulera er till utnämningen till parlamentets ordförandeskap.
Vad kan jag säga om era personliga egenskaper och er redan mycket långa tid i den europeiska integrationens tjänst?
Eftersom vi känner er mycket väl vet vi att ni är en krävande person, men vi vet också att ni har en djup känsla för jämvikt, vilket utan tvivel kommer att hjälpa oss att etablera något grundläggande, nämligen en ny inriktning på förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen.
Eftersom ni själv påpekade det, anser jag - varför dölja det! - att detta är en av de viktigaste frågor som vi bör lösa. Vi är övertygade om att nästa kommission kommer att kunna återupprätta detta förtroende under er ledning, ett förtroende som alltid har varit den europeiska integrationens viktigaste fördel.
Än en gång, fru Fontaine, ta emot mina varmaste gratulationer å kommissionens vägnar. Tack så mycket.
Applåder

Talmannen
Ett oändligt stort tack, kommissionär Marín.

Justering av protokoll
Talmannen
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Gillig
Fru ordförande! Vad gäller protokollet från gårdagens sammanträde, skulle jag vilja ge alla mina kolleger en upplysning angående det inledande inlägget från vår irländska kollega i går förmiddags.
Jag vill meddela alla kolleger att det faktiskt är möjligt för personer med begränsad rörlighet att från de allmänna parkeringarna nå samtliga byggnader. Jag testade själv i morse, genom att ta alla de föreskrivna vägarna som finns angivna i mitten av de förkortningar som vanligen används för den här typen av information. Jag ville klargöra detta för att inte bristfälliga fakta skall fortsätta cirkulera. Allt är förberett för att personer med begränsad rörlighet skall ha tillträde till byggnaderna. Det som återstår att lösa, tror jag, det är problemet med kammaren i sig.

Talmannen
Jag tackar er för detta mycket optimistiska inlägg. Jag måste säga att jag inte delar det helt och hållet. Jag tror att det fortfarande finns enormt många saker att göra för att förbättra parlamentets funktion. Alla är väl medvetna om detta, och vi skall göra allt vi kan för att lyckas med det.

Staes
Fru talman! Jag skulle vilja ansluta mig, naturligtvis även för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens räkning, till ert krav om att se till att alla ledamöter av Europaparlamentet har tillgång den andra rapporten från den oberoende expertkommittén före den 30 augusti, alltså innan utfrågningarna med den nya kommissionen börjar. Jag vet dock från en vanligen välinformerad källa att ett slags utkast till rapport redan nu cirkulerar i detta parlament mellan den oberoende expertkommittén, Europaparlamentets enheter och Europeiska kommissionens enheter, en sorts preliminär rapport. Vi vet vad som händer med utkast till rapporter, de börjar läcka, de hamnar i pressen. Jag tror att det kan vara ett krav från oss allesammans, om ett sådant utkast cirkulerar, att alla parlamentsledamöter får tillgång till det. Jag förstår att det kanske inte går att ge det till alla 626 ledamöter, men skulle det inte vara förståndigt om en sådan rapport finns och ni kan bekräfta det, om detta utkast till rapport skulle kunna ges till exempelvis ordföranden och expeditionen för budgetkontrollutskottet och samordnarna för alla de grupper som är företrädda i budgetkontrollutskottet?

Talmannen
Herr Staes! Det var egentligen inte en ordningsfråga, men jag lyssnade till er med intresse, och som jag nyss sade till er kommer jag snarast att ta de kontakter som är nödvändiga för detta ändamål.

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill tala angående protokollet eftersom jag anser att talmanskonferensen och alla politiska grupper i går skrev under en invändning mot instiftandet av den så kallade " tekniska gruppen för oberoende ledamöter" och jag anser att den invändningen skall finnas med explicit i protokollet.
Jag antar att ordföranden i PPE-gruppen, som i detta ögonblick innehar konferensens ordförandeskap, har skickat denna skrivelse till parlamentets talman. Men i vilket fall som helst vill jag att min grupps invändning skall tas till protokollet.
Eftersom jag har ordet, fru talman, vill jag tillägga att det inte är lämpligt att inleda en debatt, på grundval av rykten, om en fråga vi måste diskutera vid lämplig tidpunkt på föredragningslistan, till vilken jag tror att det finns ändringsförslag, och om vilken de politiska grupperna måste uttala sig. Jag tycker att vi måste diskutera var sak vid rätt tidpunkt.

Poettering
Fru talman! Jag kan bekräfta det kollegan Barón Crespo sade i den här frågan. Men faktum är att jag begärde ordet av en annan anledning, nämligen vad namnet på vår grupp beträffar. Punkt 5 lyder: Gruppernas sammansättning. Jag vill påpeka att namnet på vår grupp i fortsättningen är: Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Jag ber er lägga det på minnet. Jag vill också be att man tar hänsyn till något som redan är allmänt känt, nämligen att vår grupp numera är den största i parlamentet. Jag ber därför att man tar hänsyn till det när det gäller TV-skärmarna och den övriga tekniska utrustningen.
Applåder

Dell'Alba
Fru talman! Jag vill endast framföra en reaktion på ordförande Baróns inlägg. Vi talar här om protokollet. Då ni framförde ert meddelande i går märktes inga reaktioner. Jag tror mig veta att talmanskonferensen så småningom kommer att få ett dokument om bildandet av denna grupp. Vi beaktar det, men jag tror inte att det nämndes i går vid diskussionen. Enligt min mening handlar det alltså om två helt skilda saker. Å ena sidan en eventuell dispyt, och å andra sidan en återspegling av vad som sades i går i plenarkammaren. Men - vittnen finns - det framfördes inte någon invändning vid det tillfället.

Talmannen
Tack, herr Dell'Alba. Nej, det finns faktiskt inga skäl till att rätta protokollet.

Kinnock, Glenys (PSE).
Fru talman! Jag vet att ni, liksom jag, kommer att dela oron över att det under denna vecka inte kommer att ges någon möjlighet att uttrycka vårt intresse för det som sker i Burma och i synnerhet beträffande Aung San Suu Kyi, vår vinnare av Sakharovpriset, och hennes uppoffringar och lidande.
Man har gjort ett trojkabesök i Burma. Jag skulle tillråda er, fru talman, att som en av era första åtgärder, stödja förslaget att en politisk dialog å det snaraste upprättas med Aung San Suu Kyi och hennes politiska parti.

Talmannen
Tack, fru Kinnock, för ert anförande, som jag kommer att ta stor hänsyn till.

Cohn-Bendit
Fru talman! Jag skulle vilja ställa en enkel fråga till Poettering.
Fru talman! En kort fråga till Poettering. Herr Poettering, vad är det för skillnad mellan en kristdemokrat och en Europademokrat?

Ford
Fru talman! Låt mig säga att jag helt och hållet stöder ert anförande tidigare i vilket ni sade att en av våra uppgifter är att förse allmänheten med information om institutionernas arbete. Låt mig därför, i enlighet med artikel 38 (Yttranden som förklarar kommissionens beslut) be kommissionen att efter dagens ärenden komma till parlamentet och redogöra för det beslut som antogs i går om att bötfälla de franska fotbollsmyndigheterna med futtiga 650 pund för ett klart brott mot gemenskapslagstiftningen.
Det är mycket svårt för vem som helst att begripa vilket budskap kommissionen försökte sända ut, förutom att man kan säga att det är goda nyheter för svartabörshajar och dåliga nyheter för fotbollsfans att föreslå att folk faktiskt kan komma undan med att bryta mot lagen under förutsättning att de är villiga att betala ut några slantar till Europeiska kommissionen vid ett senare tillfälle. Låt mig alltså be er inbjuda kommissionen att vid slutet av dagens förehavanden komma och redogöra för detta beslut så att vanligt folk faktiskt kan försöka förstå den tankeprocess som jag måste säga fullkomligt förbryllar mig.

Talmannen
Vi vidarebefordrar gärna er fråga till kommissionen.

Europeiska rådets möte den 3-4 juni 1999 - Tyska ordförandeskapet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om:
Europeiska rådets rapport och kommissionens uttalande om Europeiska rådets möte den 3 och 4 juni i Köln, -rådets uttalande om det tyska ordförandeskapets verksamhet under det gångna halvåret.
Fischer
Fru talman, ärade ledamöter! Jag är glad över möjligheten att i dag möta det nyvalda Europaparlamentet och gratulerar er alla - och naturligtvis särskilt er, fru talman Fontaine - till valresultatet!
När det tyska ordförandeskapet inleddes tog Europeiska unionen i och med införandet av euron, den gemensamma valutan, ett historisk steg. I januari förklarade jag här i Europaparlamentet att eurons införande, enligt den tyska förbundsregeringen, innebär att man ytterligare närmar sig integrationens fullbordande, och att Tyskland kommer att satsa rejält på att förverkliga det. För oss handlade det om att förbereda unionens struktur och arbetsmetoder inför unionens övergång från en västeuropeisk till en europeisk union som på samma gång är en utrikes- och säkerhetspolitiskt handlingskraftig - det vill säga även demokratisk - union.
I dag, sex månader senare, kan vi konstatera att de framsteg som man gjort på dessa tre viktiga integrationsområden motsvarar våra förväntningar. Framstegen har ett nära samband med den dubbla kris som Europeiska unionen har fått möta det senaste halvåret. Europeiska unionen kom onekligen att sättas på prov vid en kritisk tidpunkt, då kommissionen avgick samtidigt som kriget bröt ut i Kosovo och Europeiska rådet hölls i Berlin. I det kritiska skedet bevisade EU: s medlemmar sin beslutsamhet och handlingsförmåga, och i stor utsträckning även sin skaparkraft. Krisen sporrade till en fortsatt integration. Skälet till det var att det i samband med Kosovo-kriget åter framstod tydligt, vad som är kärnan i den europeiska integrationen, nämligen att en varaktig fredsordning upprättas på vår kontinent. I och med den insikten fick de nationella intressena stå tillbaka, och det fanns i hela Europa en vilja att fortsätta driva idén om ett fullbordande av den europeiska integrationen.
På det sättet kom krisen att påskynda integrationen. I synnerhet är de framsteg som vi har gjort de senaste månaderna en gemensam framgång för samtliga medlemsstater och institutioner i Europeiska unionen. Därför vill jag i dag tacka Europaparlamentet för att man tog sitt ansvar i detta kritiska skede.
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill nu göra en kort sammanfattning av de främsta resultat som har uppnåtts under det tyska ordförandeskapet och sedan göra en utblick för ett bredare perspektiv. För det första: EU: s utrikes- och säkerhetspolitiska handlingsförmåga har ökat. EU är i dag en aktör med stort inflytande på den internationella arenan. Det framgår tydligare än någonsin av president Ahtisaaris delegation med den ryska Balkanmedlaren Tjernomyrdin. I och med deras bidrag till en fredlig lösning på Kosovokonflikten lyckades EU som en civil maktfaktor närma sig en gemensam utrikespolitik. Den här gången intog man på Balkan, till skillnad från åren 1991-1992, en gemensam ståndpunkt, beroende på att de europeiska staterna äntligen har insett, att det inte bara handlar om en moralisk plikt, eller om framtiden för ett europeiskt randområde, utan om den egna, om allas vår säkerhet.
Säkerheten gäller hela Europa; det har man lärt sig av erfarenheterna från tragedin i Kosovo. Om vi hade accepterat en blodig, en aggressiv nationalism på vår kontinent utan att ingripa, då skulle vi ha äventyrat framtiden för den europeiska integrationen, den viktigaste framgången i Europas moderna historia. Vi varken fick eller ville tillåta att något sådant skedde!
Applåder
Kosovokonflikten har i två viktiga avseenden bidragit till ett genombrott i EU. För det första betraktas nu sydöstra Europa generellt, och utan förbehåll, som en del av Europa. Resultatet blev att stabilitetspakten antogs, och det återkommer jag till senare. För det andra kan man märka en större beredskap att skapa en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Därför har man i EU lyckats inta en beslutsam hållning gentemot Kina och Mellanöstern vad politiken för de mänskliga rättigheterna beträffar, liksom i många andra utrikespolitiskt svåra frågor, och i Köln fattades en rad viktiga beslut, bland annat i form av antagandet av den första gemensamma Rysslandstrategin och en tidsplan för skapandet av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik liksom nomineringen av Javier Solana som den mest lämpliga kandidaten till posten som Mister GUSP.
Europeiska unionens betydelse som aktör på den internationella arenan har också varit påtagligt under de många interregionala konferenserna, toppmötet EU-Latinamerika i Rio, Medelhavskonferensen i Stuttgart - en plattform som med tanke på en ny fredsdynamik kan vinna avsevärd betydelse, Asien-Europa-mötet (ASEM) i Berlin och på många andra sammankomster.
För det andra: Europeiska unionen har i och med besluten om Agenda 2000 i Berlin säkrat sin handlingsförmåga inför de kommande åren. Om vi inte hade lyckats komma överens i den frågan - och tänk på vad hade inneburit om mötet i Berlin upplöstes utan att man uppnått en kompromiss inför det påbörjade Kosovokriget och den krisdrabbade kommissionen - då skulle Europa ha hamnat i en allvarlig historisk kris. Agenda 2000 är ett paket som innehåller reformförsök och omfattande nationella intressen som saknar motstycke i integrationens historia. Att man lyckades ena dessa komponenter i en enda stor kompromiss beror på att viktiga medlemsstater - inte minst Tyskland - avstod från att till varje pris utnyttja sitt starka inflytande och i stället prioriterade Europas fortsatta utveckling.
Det är sant att den tyska förbundsregeringen hade velat se ytterligare framsteg på många områden, till exempel inom jordbrukspolitiken, där det snart kommer att krävas fler reformåtgärder i och med Världshandelsorganisationens konferens, men kompromissen i sin helhet utgör ändå en bra, en utmärkt grund för att föra unionen in i 2000-talet.
För det tredje: Agenda 2000 garanterar även Europeiska unionens utvidgningsförmåga. Framgången med kompromissen i Berlin är också uppenbar i och med de alltigenom positiva reaktionerna från kandidatländernas sida. Även anslutningsförhandlingarna har skridit framåt det senaste halvåret. För närvarande pågår förhandlingar med över hälften av kandidatländerna. I och med det beslut som fattades i Köln angående en ny regeringskonferens om institutionella frågor, har vi även jämnat marken för att inom kort kunna övervinna det andra stora hindret i EU för en utvidgning. Därmed har det historiska utvidgningsprojektet vunnit mycket både i tid och i kvalitet.
För det fjärde: I sammandrabbningarna som ledde till kommissionens avgång intog Europaparlamentet den ansvarsfulla roll som förväntades av folket i Europa. Jag tolkar det som ett initierande av den process som kommer att leda till en starkare demokratisering av unionen. Genom utnämnandet av Romano Prodi till ny kommissionsordförande reagerade EU-staterna mycket snabbt på kommissionens avgång. Jag vill här passa på att önska Romano Prodi och den nya kommissionen lycka till med de viktiga uppgifter som väntar.
Den nya kommissionen gav en första viktig signal i och med uppförandekoden i syfte att återvinna medborgarnas förtroende, och det var en bra start. Men jag vill i dag även tacka den gamla kommissionen och dess medarbetare för deras arbete. Oavsett kritiken i vissa enskilda fall är det en sak vi inte får glömma, och det är att vi inte utan kommissionens insatser och engagemang hade kunnat lösa de många och svåra problem som uppstått, i synnerhet under det tyska ordförandeskapet.
Applåder
För det femte: I och med sysselsättningspaktens antagande i Köln uppfyller vi målsättningen att på europeisk nivå främja de nationella åtgärderna för att skapa en ökad sysselsättning. Pakten ökar förutsättningarna för en aktiv sysselsättningspolitik, både på nationell och europeisk nivå. Den makroekonomiska dialog som man kom överens om i Köln, under medverkan av arbetsmarknadsparterna och Europeiska Centralbanken, kommer att utgöra ett viktigt bidrag i det sammanhanget. Man kommer därför på toppmötet för sysselsättning under det portugisiska ordförandeskapet att kunna göra en första balansräkning.
Ärade ledamöter! I det skede som vi nu har framför oss gäller det att utnyttja den dynamik som det senaste halvåret har uppstått ur spänningsfältet mellan krisen och reformkraven, så att vi ytterligare kan närma oss integrationen. Vi måste komma vidare på fem viktiga områden. I första hand bör erfarenheterna från konflikten i Kosovo leda till en mer dynamisk utvidgning. Vägledande beslut måste fattas på Europeiska rådet i Helsingfors. Där är det huvudsakligen två frågor som skall behandlas, och den första är vilka nya kandidatländer man skall börja förhandla med. Det har länge varit uppenbart att vissa av de länder som man ännu inte inlett förhandlingar med har gjort avsevärda reformframsteg, något som också bör värderas i Helsingfors. Man bör i samband med det vara medveten om att alla kandidatländer som uppfyller Köpenhamnkriterierna har rätt att kräva att anslutningsförhandlingarna påbörjas.
Den andra fråga som kommer att behandlas är slutdatumet för förhandlingarnas avslutande med de första kandidatländerna. Här har många förslag lagts fram, men fortfarande saknas ett seriöst och sakligt underlag för ett slutgiltigt datum. Ett sådant underlag kommer vi inte att ha tillgång till förrän i Helsingfors, i och med slutresultatet från undersökningarna och kommissionens nya framstegsrapporter. Därför hoppas jag verkligen att man i december lyckas fastställa ett datum. Min personliga uppfattning är att vi borde göra det. Det skulle vara en viktig signal med tanke på reformprocessens fortsatta dynamik.
Det senaste halvåret har man tyvärr inte lyckats höja Turkiets status i Europeiska unionen. Det tyska förslaget att betrakta Turkiet som ett kandidatland och bedöma det utifrån Köpenhamnkriterierna, liksom övriga kandidater, vann inget gehör i Köln, men frågan står kvar på dagordningen. Det viktigaste är nu att Turkiet gör upp en tidsplan för uppfyllandet av Köpenhamnskriterierna. Det är av avgörande betydelse för anslutningsförhandlingarnas inledande att kriterierna är uppfyllda.
Den andra punkten: För handlingsförmågan i en utvidgad union är det viktigt att man klarar ut de tre institutionella frågor som lämnades öppna i Amsterdam - kommissionens storlek och sammansättning, röstavvägningen i rådet, ett ökat antal majoritetsomröstningar - in i minsta detalj, i god tid före utvidgningen. Det ligger dessutom i kandidatländernas intresse. Därför bör vi satsa hårt på att hålla den tidsplan som fastslogs i Köln för de institutionella reformerna, samt att avsluta reformpaketet år 2000 under det franska ordförandeskapet. Det förutsätter att samtliga medverkande vill och stöder detta.
För det tredje: I och med upphörandet av det fjärde och förhoppningsvis sista jugoslaviska tronföljdskriget i Kosovo och överenskommelsen om stabilitetspakten har sydöstra Europa i dag för första gången i sin historia en verklig chans att lämna nationalismen och våldet bakom sig för gott och ansluta sig till integrationens Europa. Det gick att skapa försoning år 1945 i Västeuropa, och det kommer också att vara möjligt på Balkan i dag, om man lyckas övervinna nationalismen, som är orsaken bakom hatet och våldet. Det förutsätter att även Europeiska unionen i fredstid prioriterar fredens säkrande i Sydosteuropa. Unionen bär som främsta impulsgivare till stabilitetspakten en stor del av ansvaret på det materiella området i samband med Kosovos återuppbyggande. Samtidigt är det i längden en enastående möjlighet för unionens och medlemsländernas ekonomi, som vi absolut bör utnyttja.
Det ekonomiska samarbetet är en avgörande faktor för stabiliseringen i Sydosteuropa. Tyskland stöder uttryckligen förslaget om att bilda en regional tull- och handelsunion i syfte att skapa ett frihandelsområde som helst bör vara förbundet med Europeiska unionen. Sådana stabila ekonomiska ramar skulle också vara till stor nytta för investeringar utifrån. Men det främsta målet är att på hela Balkan skapa stabila förutsättningar för demokrati och en rättsstat. Serbiens demokratisering är nyckeln till en varaktig stabilisering i hela området.
Applåder
Det här är en fråga som det serbiska folket själva måste besluta om. Men för Europeiska unionen och dess medlemsstater gäller hur som helst: Vi bör på alla sätt främja sådant som stärker den demokratiska oppositionen i Serbien ocgh försvagar Milosevic. Och just nu måste vi med tanke på de modiga demonstrationerna över hela landet visa det serbiska folket att de kan räkna med Europeiska unionens fulla stöd i samband med en demokratisering.
Applåder
De senaste månadernas erfarenheter visar att Europa måste organisera sin säkerhets- och försvarspolitik bättre, om man i framtiden skall vara kapabel till en effektiv krishantering. Besluten i Köln om att bilda en europeisk säkerhets- och försvarsunion kommer att få omfattande konsekvenser. Den frågan kommer att bli Europeiska unionens nästa stora integrationsprojekt, efter den inre marknaden och Ekonomiska och monetära unionen. Därför måste framtagandet av gemensamma åtgärdsalternativ och skapandet av den nödvändiga infrastrukturen stå högst upp på den europeiska dagordningen i framtiden. Det handlar då inte om en militarisering av Europeiska unionen, utan om att fortsätta utveckla unionen till en effektiv och handlingskraftig fredsmakt, som är i stånd att, precis som i Kosovo, se till att kriget - som den europeiska politikens redskap för att uppnå rättvisa och icke-angrepp - en gång för alla blir en del av det förgångna.
Applåder
Europeiska unionens fortsatta berättigande förutsätter att dess legitimitet och trovärdighet bland medborgarna ökar. Beslutet i Köln om utarbetandet av en europeisk stadga om de grundläggande rättigheterna skall garantera att medborgarnas grundläggande rättigheter har samma värde på europeisk som på nationell nivå. Där är det ett nytt förfarande som gäller. Stadgans upprättande skall baseras på en bred dialog under medverkan av företrädare för Europaparlamentet, de nationella parlamenten, regeringarna och kommissionen. Kommittén skall under det franska ordförandeskapet lägga fram en rapport inför Europeiska rådet. Jag hoppas att Europaparlamentet där kommer att spela en viktig roll, som grundar sig på de förarbeten som under lång tid har gjorts i parlamentet.
Fru talman, mina damer och herrar! De framsteg som har skett i och med den politiska integrationen och utvidgningen leder oss till själva kärnfrågan om Europeiska unionens framtid. Hur skall en union med 27, eller så småningom 30 medlemsstater, om man räknar med Sydosteuropa, förbli funktionsduglig och handlingskraftig? Hur skall en framtida utvidgad union kunna bevara sin sammanhållning och uppfylla sina åtaganden inom unionen och gentemot omvärlden? Denna fråga vars konsekvenser sträcker sig långt bortom nästa regeringskonferens kommer snart, ja måste snart, vara avgörande för den europeiska reformdebatten. Demokratiseringen, och slutligen även en fullständig parlamentarisering av Europeiska unionen, måste stå i centrum för den debatten: upprättandet av en äkta medborgarunion. Bara på det viset kommer man att kunna övervinna det minskade intresse som tog sig skrämmande uttryck - skrämmande för oss alla - i det låga deltagandet i Europavalen.
Det demokratiska imperativet tydliggjordes i konflikten i samband med kommissionens avgång, där grundläggande frågor uppkom om insyn, demokratisk kontroll och legitimitet i det europeiska agerandet. Det är också en följd av Europeiska unionens växande handlingsförmåga, i synnerhet på det utrikes- och säkerhetspolitiska området. En union som vill visa sig handlingskraftig i kriser och konflikter behöver definitivt ha en egen demokratisk legitimitetskedja. Därför är det i framtiden nödvändigt att Europaparlamentets rättigheter utökas, utöver de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget, liksom att de nationella parlamentens deltagande ökar.
Jag initierade i början av det tyska ordförandeskapet, fru talman, en debatt om den europeiska författningen. Den debatten kommer bidra till att stärka medvetandet hos de europeiska medborgarna. Där bör vi frigöra oss från den strikt juridiska förståelsen, och genom en sammanställning av unionens värden och grundläggande principer betrakta funktionsmekanismerna för en europeisk samexistens, inklusive Europeiska unionens funktion, som en politisk arbetshypotes i sig.
Den dubbla krisen det senaste halvåret kommer att få långsiktiga och varaktiga konsekvenser för den europeiska integrationens fortskridande. Kosovokonflikten har åter fokuserat vår uppmärksamhet på utgångspunkten för integrationen, nämligen upprättandet av en europeisk fredsordning. Kommissionens avgång har däremot visat vad som bör gälla i framtiden, nämligen upprättandet av en äkta demokratisk union med väl avvägda checks and balances . Denna dubbla insikt utgör enligt min uppfattning en bra grund för det finska ordförandeskapet, som jag önskar lycka till med den ansvarsfulla uppgift som de har framför sig. Tack skall ni ha!
Livliga applåder

Marín
Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort även denna gång, av skäl som ni lätt kan förstå. Jag vill bara säga, så som rådsordföranden Fischer inledde, att under det tyska ordförandeskapet - som har varit ett komplicerat och svårt, ordförandeskap -, har flera stora ärenden och utmaningar fått sin lösning. Jag tänker naturligtvis på godkännandet av Agenda 2000, vilket var en svår politisk, diplomatisk övning med en balansgång mellan egenintressen inom unionen, och att alla konsekvenser som härrör från det kanske större aktuella problemet, på grund av sina återverkningar i själva Europeiska unionen, nämligen Kosovokonflikten och alla dess omständigheter och de konsekvenser det kommer att ha för framtiden.
Den europeiska säkerheten och försvaret har kommit i gång genom utnämningen av en ansvarig för den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken. Det är steg som visar att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken efter Kosovo kanske fortfarande är akilleshälen i gemenskapsbygget och att vi måste göra stora framsteg.
Slutligen har ett stort steg tagits för sysselsättningspakten genom arbetet med slutsatserna från Europeiska rådet i Luxemburg.
Den avgående kommissionen gratulerar alltså det tyska ordförandeskapet. Vi anser att det har varit ett mycket bra ordförandeskap. Det har löst många svåra problem. Allt detta beror, utan några som helst tvivel, på utrikesminister Fischers talang, effektivitet och intelligens, ni har imponerat starkt på mig, och jag lovar er att jag i mitt nya liv, när jag återvänder till Spanien, kommer att jogga och äta bananer.
Applåder

Poettering
Herr talman, herr utrikesminister, kära kolleger! Herr utrikesminister, man kan helt hålla med om det ni säger i ert tal, men tyvärr kan man inte göra en odelat positiv bedömning av det tyska ordförandeskapet. Därför kommer jag inte att uttrycka mig lika snällt som kommissionens tjänstgörande ordförande.
Det tyska ordförandeskapet har varit ett ordförandeskap med toppar och vågdalar, med framgångar som har vunnit vårt erkännande, men även med allvarliga brister, misslyckanden och felgrepp. Det tyska ordförandeskapet fick konfrontera den tragiska situationen i Kosovo, och förklaringen i Berlin lämnade inget övrigt att önska vad tydligheten beträffar. Rådsordförandeskapet handlade beslutsamt, tillsammans med EU-länderna i västalliansen, för att bekämpa den jugoslaviska tyrannen och diktatorn Milosevic. Det var ett riktigt och nödvändigt agerande. Vårt budskap på tröskeln till år 2000 måste lyda: Det får aldrig mer hända att människor i Europa drivs bort från sina hem och sitt hemland! De mänskliga rättigheterna, individens värde, rätten till ett hemland, det är grunden för vår europeiska civilisation!
Jag vill som företrädare för min grupp rikta ett personligt tack till er, herr utrikesminister, och uttrycka vårt erkännande, för att ni på ett så övertygande och eftertryckligt sätt, med fysiska skador som resultat, har försvarat de mänskliga rättigheterna.
Applåder
Men vi i vår grupp har ofta undrat: Vad skulle ha hänt om våra politiska vänner hade haft det politiska ansvar som ni har haft? Skulle då ni som opposition ha visat samma solidaritet med förbundsregeringen som de? Därför vill tacka våra politiska vänner i CDU och CSU och även de liberala för att de visat en sådan tydlig solidaritet med rådets ordförandeskap.
Det har fyllt oss med avsky - och det kritiserar vi precis som ni - att ordföranden i det tyska postkommunistiska PDS (Partei des Demokratischen Sozialismus) sträckte ut en hand till Milosevic i Belgrad. De som sympatiserar med honom finns även företrädda här i Europaparlamentet.
Nu måste en återuppbyggnad av Kosovo äga rum; det är en av de främsta angelägenheterna för Europeiska unionen. Vi får inte upprepa misstaget i Bosnien, så att det hela blir byråkratiskt och drar ut på tiden, utan nu måste Europeiska unionen agera snabbt och obyråkratiskt; här krävs det att ministerrådet, kommissionen och Europaparlamentet samarbetar, så att man kan inge de drabbade människorna i Kosovo, i forna Jugoslavien och på Balkan hopp om en framtid.
I Berlin fattade man beslut om Agenda 2000, som måste utgöra grunden för att de första kandidatländerna skall bli medlemmar under Europaparlamentets nuvarande mandatperiod fram till år 2004. I grund och botten handlar det om att den europeiska familjen skall förankras i den europeiska civilisationens värdegemenskap, som Europeiska unionen är ett uttryck för. Därigenom främjas stabilitet och säkerhet, demokrati och fred. Men vi säger också - och det vet jag att vi är överens om - att det finns förutsättningar för en utvidgning: en reform av Europeiska unionen. Vi välkomnar er strävan mot en europeisk stadga, vi välkomnar er strävan mot en konferens om reformen av Europeiska unionen. Kärnan i reformen måste vara att majoritetsbeslut i ministerrådet erkänns som det avgörande beslutsinstrumentet i Europeiska unionen. För vi vill ha en handlingskraftig union som grundar sig på principerna om demokrati och parlamentarism.
På toppmötet i Köln fattade man beslut angående generalsekreteraren, den så kallade höga representanten. Vi anser att beslutet att utse Javier Solana var utmärkt. Men nu gäller det att den höga representanten också förses med den kompetens som krävs, och att han under förnuftiga former samarbetar med kommissionens ansvariga medlem. Dessutom måste vi förhindra att utvecklingen går bakåt beträffande den utrikespolitik som nu beaktas på gemenskapsnivå, så att den inte blir ett rent samarbete mellan staterna i Europeiska unionen. Här skall vi vara noga med att se till att man vidtar de rätta åtgärderna.
Västeuropeiska unionen skall integreras i Europeiska unionen. Det är ett glädjande faktum. När Västeuropeiska unionens generalförsamling slutligen upplöses, måste ett parlament givetvis även ha ett europeiskt ansvar förutom det nationella parlamentet, och därför måste behörigheten inom utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken i allt ökande omfattning tillfalla Europaparlamentet, så att det inte saknas parlamentariskt inflytande och demokrati på något område inom Europeiska unionen.
Applåder
Nu kommer jag att gå in på några mer dystra frågor, vad det tyska ordförandeskapet beträffar. Till att börja med utnämningen av den nya kommissionen. Rådets ordförandeskap rekommenderade oss ju i början av året att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för budgeten för år 1996 och 1997. Man gav oss sådana råd som vi i själva verket förkastat för länge sedan. Förbundsregeringen befann sig då fortfarande i ett stadium som vi hade lämnat. Sedan var det nomineringen och utnämningen av de båda tyska kommissionsledamöterna. Herr utrikesminister, det förfarandet var rena skandalen! Det var rena skandalen, det sätt på vilket förbundskanslern i förbundsrepubliken Tyskland hanterade den frågan.
Kommissionens medlemmar skall enligt fördraget utses i samförstånd mellan den designerade ordföranden och de nationella regeringarna. I dag vet vi att en kandidat som förbundsregeringen föreslagit inte ens fick tillfälle att träffa förbundskanslern innan denne talade med herr Prodi. Det innebär att förbundskanslern inte ens hade talat med personen i fråga i förväg. Han avgjorde i princip att dessa båda personer skulle utses av kommissionens ordförande, kommissionens designerade ordförande. På det sättet gjorde den tyske förbundskanslern varken Romano Prodi, de europeiska institutionerna eller förbundsrepubliken en tjänst.
Listan över misstag kan göras längre än så. Redan innan det tyska ordförandeskapet inleddes reste den tyske miljöministern till London och Paris, där han försökte upplösa ett fördrag. Det måste vara första gången efter andra världskriget som det i den franska nationalförsamlingen varit tal om ett brott mot folkrätten från Tysklands sida. Det var ett felaktigt agerande från miljöministerns sida, och det kunde knappast ha varit värre! Den tyska rådsordförandens och finansministerns frånvaro i samband med eurons införande är ett annat exempel. Att rådsordförande som ansvarade för finanserna försvann från sitt ämbete är en företeelse som aldrig tidigare hade inträffat i Europeiska unionen!
Förbundskanslerns order om att på ministerrådets möte stryka direktivet om uttjänta fordon var ett dittills okänt grepp i Europeiska unionen, och förbundskanslerns order att den tyska finansministern inte skulle delta på ministerrådets möte i Finland, saknar motstycke i Europeiska unionens moderna historia.
Herr utrikesminister, jag är övertygad om att ni inte ville att det skulle bli på det här viset, men den ständiga styrkan i den tyska politiken har allt sedan Konrad Adenauer till Willy Brandt och Helmut Schmidt och vidare till Helmut Kohl varit att partnerländerna har kunnat lita på förbundsrepubliken Tyskland. Jag önskar, herr utrikesminister, att ni kan återupprätta det förtroendet i framtiden och garantera den tyska Europapolitikens tillförlitlighet, eftersom det är viktigt för Europeiska unionen framåtskridande och för vår europeiska kontinents framtid.
Applåder

Hänsch
Herr talman! Fru rådsordförande! Det råder ingen tvekan om att Poettering vill utnyttja Europaparlamentet som en estrad för oppositionen i Tyskland. Men när ni gör era piruetter, herr Poetterin, syns det att rynkorna i er skrud inte är lika eleganta och aldrig kommer att vara lika eleganta som rynkorna i utrikesministerns panna.
Herr rådsordförande, Europeiska unionen har visat vad den går för under ert ordförandeskapet i en kritisk period. Ni har tagit upp de viktigaste punkterna här, och jag tvekar inte att säga att vissa brister och fel har skylts över. Det är inte tal om annat! Men de beslut som har fattats under det tyska rådsordförandeskapet de senaste sex månaderna kommer att prägla Europeiska unionen långt in i nästa årtionde.
Herr Poettering frågar vad som hade hänt om de beslut som fattades under det tyska ordförandeskapet hade fattats av ett ordförandeskap med hans politiska färg. Jag kan tala om för er vad som hade hänt då, herr Poettering! Då skulle ni ha klämtat i alla klockor, tänt tusen stearinljus och stämt upp i Te Deum! Det är nämligen det som är skillnaden mellan kristdemokrater och Europademokrater.
Vi skall inte börja sjunga här, men vi en sak vill säga till det tyska ordförandeskapet: Tack för ett framgångsrikt ordförandeskap!
Applåder
Vi gläds över att Europeiska rådet under det tyska ordförandeskapet har fullgjort uppgiften med en europeisk sysselsättningspakt. Vi vet: en europeisk sysselsättningspakt kan inte ersätta de nationella åtgärderna för att skapa sysselsättning. Men genom den kan och måste man samordna, informera om och stimulera sådana åtgärder. Vi vet också: en europeisk sysselsättningspakt är inte lika med en europeisk sysselsättningspolitik.
Regeringarna i alla medlemsstater måste ändra sin reserverade hållning gentemot de gemensamma förklaringarna och eftersträva en gemensam och mer positiv politik med klara riktlinjer och förenliga referensvärden. Vi behöver inte endast en pakt för eurons stabilitet, utan även en pakt för européernas arbete.
För det andra: De beslut som fattades av Europeiska rådet beträffande den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kommer att innebära en mer djupgående förändring av Europeiska unionen än man kan föreställa sig i dag. För första gången i historien har Europeiska unionen bidragit till att beväpnade stridskrafter sätts in i Europa, och det gjorde man med en anmärkningsvärd beslutsamhet. Vi vill, herr rådsordförande, att ni, medlemsstaternas regeringar, visar samma beslutsamhet vid upprättandet av fred på Balkan. Nato vann kriget, nu måste Europeiska unionen skapa fred. Stabilitetspakten för Balkan är en riktig och nödvändig åtgärd, men innebär för den skull ingen Balkanpolitik. EU-politiken på Balkan får inte inskränka sig till att öppna kontor och nyhetsbyråer. Om ni fortsätter på det viset, kommer ni snart att få öppna ett kontor för en samordnare av samordnarna, och det är ingen Balkanpolitik.
Den tredje frågan: reformen av institutionerna. Ni höll i januari, herr rådsordförande, ett vackert tal med stora perspektiv. Men det som Europeiska rådet i Köln beslutade angående reformen av institutionerna är bara småpotatis. Att begränsa reformerna till Amsterdamfördragets protokoll betraktar vi som en alldeles för försiktig åtgärd. Det är visserligen bra att ni i Köln satte igång reformerna, men de frågor som ni har ställt, herr rådsordförande, om ett vidare perspektiv med en utvidgning av Europeiska unionen och den institutionella utformningen av vår Europeiska union, de frågorna har vi svaret på, och det svaret är tydligt: Vi vill ha en omfattande reform av institutionerna innan en utvidgning sker. Ett större Europa får inte betalas med mindre Europa.
Och så en sista kommentar om den nya kommissionen. Herr rådsordförande, ni talade om den nya kommissionen. Låt mig få påpeka att det inte finns en ny kommission innan Europaparlamentet har tillsatt den genom en förtroendeomröstning...
Applåder
...men när Poettering här basunerar ut att förbundskanslern inte hade talat med en av de designerade kommissionärerna innan denne utnämndes, då måste jag få påpeka för er, herr Poettering, att förre förbundskanslern Kohl ofta talade med Bangemann, och ni ser ju vilket resultat det gav, nämligen inget alls. Att tala leder ingen vart!
Och så något som riktar sig till andra sidan i parlamentet, vad tillsättandet av den nya kommissionen beträffar: Vi vägrar - och då talar jag för den socialdemokratiska gruppen - gå med på att proceduren och parlamentets tidsplan skall göras beroende av framläggandet av en rapport från en utomparlamentarisk grupp eller en utomparlamentarisk kommitté. Vi kommer inte att acceptera några förseningar i samband med kommissionens tillsättande. Det är möjligt att ni kan genomdriva det här, om ni vinner en majoritet för ert förslag, herr Poettering, men då får ni också förklara för allmänheten, hur det kommer sig att en kommission som avgick i mars, fortfarande innehar sitt ämbete sex månader senare. En sådan genomskinlig förseningstaktik kommer min grupp inte att medverka till.
Applåder

Watson
Herr talman! Jag har inget intresse av att lägga mig i en tysk konflikt.
Applåder
Jag skulle vilja lyckönska Tyskland till ett mycket framgångsrikt ordförandeskap även om jag skulle ta mig friheten att föreslå att det kanske hade kommit att upplevas som mer framgångsrikt om det hade utbasunerats i litet mindre omfattning. Den senaste tidens ordförandeskap - Österrike och Luxemburg med dess litet mer nedtonade profil - kan lära större medlemsstater som Tyskland och Storbritannien att inflytandet av ett ordförandeskap ofta står i direkt motsatsförhållande till dess inledande fanfar. Detta har varit ett svårt ordförandeskap. Kosovokonflikten inleddes under det europeiska rådet i mars. Nyheten om att Belgrad hade accepterat fredsvillkoren kom under toppmötet i Köln i juni; och kommissionens avgång tio veckor in på ert ordförandeskap gjorde säkert inte livet lättare.
Jag skulle vilja koncentrera mina kommentarer till tre olika områden - sysselsättning, utvidgning och medborgarskap. Sysselsättningen, herr talman, är en ständig påminnelse om de västerländska demokratiernas misslyckande med att vara allomfattande och skulle välkomna att några nya mycket goda idéer uppkom under detta ordförandeskap. Genom att tillåta medlemsstaterna att sänka mervärdesskatten på arbetsintensiva tjänster där det inte finns någon gränsöverskridande inblandning, genom en förnyad tonvikt vid forskning och utveckling och ett mer fantasifullt utnyttjande av Europeiska investeringsbankens tillgångar såsom upprättandet av den europeiska finansieringsordningen för teknologi, genom förändringar i arbetsorganisation och arbetstid för att på ett bättre sätt fördela det tillgängliga arbetet. Dessa är alla idéer som har framkommit och de förtjänar att följas upp.
Jag ångrar att mindre framsteg gjordes beträffande Agenda 2000. Ordförandeskapet hävdar att det har upprättat det ekonomiska nätverket för utvidgning österut. Jag hoppas att så är fallet, men jag tror att sanningen är den att vi har undvikit de svåra besluten beträffande jordbruksreformer. Detta kommer att ge upphov till problem i de transatlantiska förbindelserna och ytterligare fördröja integrationen av Central- och Östeuropeiska ansökarländer i Europeiska unionen.
De största framsteg som gjorts har dock varit inom området för medborgerliga rättigheter. Om vi skall få dessa rättigheter, behöver vi en ny inställning från medlemsstaternas sida. Om vi skall skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa - som man utlovade oss i Amsterdam - så behöver vi genomblickbarhet. Det är skandalöst att viktiga handlingar rörade den tredje pelaren fortfarande inte har offentliggjorts, men jag skulle vilja hylla den roll herr Fischer själv har spelat inom detta specifika område och tacka honom för hans hjälp. Amsterdam förkunnar en ny gryning för europeiska medborgares rättigheter. Det var ett modigt beslut av det tyska ordförandeskapet att lägga fram och befrämja idén om en stadga med grundläggande rättigheter. Er pluralistiska inställning, ert försök att engagera Europaparlamentet och nationella parlament kan bara öka möjligheterna till framgång. Herr tjänstgörande talman, vi ser i egenskap av parlament fram emot att arbeta med rådet och kommissionen för att säkerställa förankringen av grundläggande rättigheter och grundläggande friheter för medborgarna i europeisk lagstiftning.

Rühle
Herr talman, kära kolleger, ärade herr utrikesminister! Det skulle vara ett exempel på politisk kortsynthet, om jag som företrädare för De gröna lovordade det tyska ordförandeskapet utan några om och men. För har inte den rödgröna förbundsregeringen brustit i trovärdighet genom sitt agerande i samband med förordningen om uttjänta fordon, då man offrade en ekologisk och hållbar politik av kortsiktiga opportuna skäl? Man får därför räkna med att en företrädare från De gröna som talar om det tyska ordförandeskapet framställer saken på ett annorlunda sätt, utan att vi för den skull vill ifrågasätta oppositionens roll, herr Poettering!
Förutsättningarna har varit ovanligt svåra, och vi anser att man har bestått provet galant. En sliten europeisk kommission fick slutligen ta konsekvenserna och avgå, men därigenom uppenbarades också Europas stora institutionella underskott. Genom att utnämna Prodi tog det tyska ordförandeskapet snabbt konsekvenserna, vad personfrågan beträffar. Det var en bra början. Tyvärr har inte rådet visat sig lika konsekvent vad de institutionella besluten beträffar, men där vill vi rikta ett särskilt tack till utrikesminister Fischer för hans viktiga initiativ, för hans viktiga arbete.
Agenda 2000, ett ambitiöst reformprojekt, skulle förverkligas under det tyska ordförandeskapet, för att förstärka Europas integration och förbereda EU för östutvidgningen med hjälp av genomgripande reformer. Alla beslut som fattades på toppmötet i Berlin var inte så framåtsträvande som vi hade förväntat oss. Vettiga kompromisser på finansområdet till exempel, som utgör reserver för östutvidgningen, innebär att man långsamt närmar sig en jordbruksreform. Här försummade man möjligheten med en politik som är inriktad på en ekologisk hållbarhet som stärker de regionala strukturerna. Inte minst upptrappningen i Kosovo kom att prägla det tyska ordförandeskapet. Beslutet om ett militärt ingripande för att bekämpa en politik med rasism, nationalism och etnisk förföljelse, bedömdes som ni vet på ett annat sätt av Gruppen De gröna. Men det tyska ordförandeskapet bidrog med stort engagemang till att föra fram en lösning - den så kallade Fischer-planen - under medverkan av Ryssland, Finland och FN inte minst. Nu gäller det att stärka regionen med ett målinriktat återuppbyggnadsstöd för att förhindra en ny destabilisering.
Det tyska ordförandeskapet har på sitt vis bidragit till att stärka Europas gemensamma hus. Vi hoppas att den läroprocess som alla medverkande har gått igenom den här perioden skall tjäna till ett stärkande, en demokratisk vidareutveckling och en utvidgning av Europa. Nu måste Europaparlamentet ge sitt bidrag och fortsätta verka inom samma område - för ett stärkande av institutionerna och en utbyggnad av Europas demokratiska struktur.
Nu några sista ord till Poettering, utan att jag för den skull går in på inrikes angelägenheter, för jag är av den uppfattningen att vi nu befinner oss i ett Europaparlament där vi inte i första hand skall diskutera Tyskland. Men en sak kan jag lova er, herr Poettering: I synnerhet De Gröna har lärt sig av Bosnien och nu även av Kosovo, och vi skulle även ha tagit det ansvaret om den politiska sammansättningen i dag var en annan. Alla de viktiga konfrontationer som vi har haft inom vårt parti har inte varit förgäves, utan jag tror snarare att det har fört oss en bra bit framåt!

Kaufmann
Herr talman, herr rådsordförande! Låt mig få inleda med ett par ord till vår kollega Poettering. Ni påpekade förut vilket namnet på er grupp är, att ni kallar er såväl kristdemokrater som Europademokrater. Nu har Tyskland varit enat i snart nio år, och jag skulle uppskatta om ni efter så pass lång tid ville respektera att det i Tyskland finns en demokratisk socialistisk vänster som också företräds här i Europaparlamentet.
Applåder
Herr talman, herr rådsordförande! I stället för en sysselsättningsunion får vi en försvarsunion. Det är den bittra sanningen och det föga löftesrika budskapet från det tyska ordförandeskapet. Den hastigt antagna Agenda 2000 som skall garantera finanseringen av gemenskapen och dess utvidgning är blott ett hafsverk. Jordbruksreformen har inte ökat möjligheterna för de central- och östeuropeiska kandidatländerna. Redan efter toppmötet i Berlin medgav förbundsregeringen själv att jordbrukspolitiken måste reformeras ytterligare med tanke på utvidgningen. Utnämningen av Romano Prodi till kommissionsordförande lyckades inte bättra på de dåliga resultaten från toppmötet. Det tyska ordförandeskapet har inte gjort något för att bromsa eurons ständiga externa värdeminskning.
Krisen för Europeiska gemenskapens valuta fanns inte ens med på dagordningen i Köln. Man fattade inte ett enda beslut om beskattning av de internationella spekulativa kapitalrörelserna eller om bekämpning av skattedumpning och skatteparadis inom unionen. Som tysk ledamot är jag verkligen förvånad över att den nationella egoismen har blivit det tyska ordförandeskapets varumärke. Den grova blockaden av det europeiska direktivet om uttjänta fordon, endast i en tysk bilkoncerns intresse, orsakade upprörda känslor, liksom den plötsliga utnämningen av Schröders tidigare stabchef, minister Hombach, till Balkanansvarig och den bristande förståelsen för den franska politikens former och mål.
Man har i flera medlemsstater gett uttryck för att man upplever sig ha blivit duperad av denna Europapolitik i godsägarstil. Lika starkt som vår grupp välkomnade beslutet från toppmötet i Köln och aktivt kommer att främja stärkandet av medborgarnas grundläggande rättigheter i framtiden, lika starkt kritiserar vi sysselsättningspakten. Med tanke på den höga nivå som arbetslösheten har stagnerat, på förtjänar inte pakten det namn den bär. Det är säkert också en anledning till att ett så skrämmande högt medborgarantal avstod från att rösta i Europavalet. Människorna i Europa kan inte begripa att den europeiska sysselsättningspolitiken bara består av tomma ord. Nu är det dags att man enas om bindande och kontrollerbara kvantitativa mål i samband med ekonomisk tillväxt och kampen mot arbetslösheten. Vi tror på ett socialt Europa, och därför kan vi inte acceptera att den sociala sammanhållningen i unionen så lättsinnigt sätts på spel, att man förespråkar att lönerna hålls nere samtidigt som man ifrågasätter det sociala säkerhetssystemet.
Europeiska unionen och dess medlemsstater gav under det tyska ordförandeskapet sitt aktiva stöd till Nato-kriget på Balkan som stred mot folkrätten och urholkade FN, och gemenskapens förvandling till en så kallad försvarsunion kom att bekräftas. Kriget som ett politiskt medel blev åter rumsrent, och man följer denna ödesdigra kurs genom att införliva Västeuropeiska unionens militärpakt i Europeiska unionen och bygga upp interventionsstyrkor. Nedrustning, krisförebyggande och civil konfliktlösning, i synnerhet genom stärkandet av OSSE, riskerar att falla platt till marken. Enligt samma logik utnämndes Nato: s generalsekreterare Solana till den framtida Mister GUSP. Vår grupp är emot den utnämningen.
Den nominerade tyske EU-kommissionären Verheugen sade efter toppmötet i Köln: Den snabba överenskommelsen om ett stärkande av unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik hade knappast varit möjlig utan påtryckningarna genom kriget i Kosovo. Det innebär med andra ord: Kriget blev en motor och drivkraft för den europeiska integrationen. Det är förödande och leder oss på farliga villovägar inför år 2000. Den som i dag betraktar stabilitetspakten för Sydosteuropa som en stor framgång, borde ett par månader tidigare, i stället för att slösa bort pengarna på bomber, raketer och soldater, ha presenterat pakten som en del av ett omfattande politiskt och civilt koncept för Europeiska unionen för regionen samt beviljat OSSE de nödvändiga medlen för detta. Vi förespråkar definitivt en politik där man förkastar krig och militärt våld och bannlyser sådant i människors liv!
Applåder

Abitbol
Herr talman! Å Gruppen Unionen för nationernas Europas vägnar skulle jag först helt kort vilja dra några slutsatser angående det europeiska val som just har ägt rum. Det omfattande och växande valskolk som kan konstateras i samtliga europeiska länder verkar bekräfta uppkomsten och förankringen av ett virtuellt Europa, som förefaller alltmer fjärmat från de europeiska medborgarna. Ett annat tecken på européernas växande ointresse för det europeiska bygget är ointresset för euron, knappt sex månader efter att den infördes. De som röstat - och det är den andra slutsatsen angående de europeiska valen - verkar i många länder har uttryckt en större euroskepticism, särskilt i Förenade kungariket och Frankrike. Och genom att väljarna har röstat för de stora europeiska ländernas oppositionspartier tror jag att de har velat straffa Europa, där regeringarna deltar. Slutligen ser jag en stor paradox i att man till höger i denna kammare i går valde en kandidat som är helt och hållet hedervärd, men som har en uppenbart positiv inställning till federalism, samtidigt som detta inte var de europeiska väljarnas budskap - i synnerhet inte högerväljarnas.
Jag tror inte att Europa kommer att finna en större legitimitet i de europeiska länderna genom att man på europeisk nivå kopierar partisystemet, vilket den tyske utrikesministern talade om. Denna legitimitet kan endast vara resultatet av ett Europa som " omgrundas" på de nationella demokratierna, i stället för att man försöker skapa en virtuell demokrati som fjärmar sig allt mer från medborgarnas bekymmer.
För att återkomma till toppmötet i Köln och utvärderingen av det tyska ordförandeskapet, skall jag ta upp tre punkter. Först sysselsättningspakten: Europas sedan länge uttjatade ämne. Jag tror att det var en tysk kansler som vi ännu inte har glömt, Helmut Kohl, som yttrade en enligt min mening avgörande fras. Han har sagt: " sysselsättningen - läs arbetslösheten - är och kommer att förbli ett nationellt prerogativ" . Detta är den exakta definitionen på det Europa som har för avsikt att ta sig an projekt, men överlåta problemen till nationerna.
Andra punkten angående sammanfattningen av det tyska ordförandeskapet och de sex månader som nu har förflutit: reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är helt uppenbart att denna reform var och fortfarande är en förutsättning för de förhandlingar som kommer att inledas vid Världshandelsorganisationen, som vi anser är ett instrument i händerna på den dominerande ekonomin, dvs. den amerikanska. Den senaste händelseutvecklingen inom WTO och det sätt på vilket de nya förhandlingarna kommer att föras, men framför allt utnämningen av den generaldirektör som amerikanerna ville ha för WTO: s första runda, är uppenbart mycket dåliga varsel för de europeiska intressena. Det Europa som föddes ur idén om en gemensam marknad förefaller ha övergått till en inre marknad för att sluta som en bit av den stora världsmarknaden, men ingenting mer. Detta kommer i realiteten att innebära ett misslyckande för Romfördragets projekt.
Den sista punkten, i det här fallet Kosovofrågan, har också visat Europas maktlöshet och totala diplomatiska och militära beroende av den dominerande militära makten och Nato. Utnämningen av Nato: s generalsekreterare till Europas utrikes- och säkerhetspolitiska företrädare sluter i praktiken cirkeln, och erinrar om en fras som yttrades av en fransk diplomat, nämligen att det är lika löjeväckande att vilja skapa ett europeiskt försvar som att inrätta Europeiska centralbanken vid Fort Knox. Jag tror att Kosovofrågan och dess lyckliga upplösning i någon mån har ställt de sex senaste månaderna i skuggan. Det är mycket viktigt - åtminstone för vår grupp - att de nationella demokratierna och parlamentet får en betydligt större tyngd i den institutionella reform som kommer att påbörjas, i stället för att vi låter Europa fortsätta försjunka och avlägsnas från medborgarna, genom att det skapas en demokrati som jag har kallat virtuell.
Applåder

Blokland
Herr talman! Ordförandeskapet för Europeiska unionen har nyligen övergått från tyska till finska händer, vilket gör att det har blivit tid att se tillbaka på det gångna halvåret och dessutom tid för en utvärdering av detta tyska ordförandeskap.
Nu står vi inför en situation där det tyska ordförandeskapet egentligen redan har bedömt sig självt. I en förklaring nyligen av den tyske statssekreteraren Verheugen skulle detta ha varit ett mycket framgångsrikt halvår. Den tonen går nu också igen i minister Fischers anförande. Jag tror att det minsta vi kan göra är att placera några frågetecken i sammanhanget.
För det första har förhandlingarna om Agenda 2000 resulterat i ett avtal som bara var en blek efterbildning av de ursprungliga ambitiösa förslagen som Tyskland hade lagt fram. Fortfarande finns det en risk att jordbrukssektorn visserligen reformeras, men att möjligheterna för utvidgningen av unionen med länder från Central- och Östeuropa inte blir större.
Vidare kännetecknas det tyska ordförandeskapet av nomineringen av ordföranden för Europeiska kommissionen, Prodi, och händelserna i Kosovo den senaste tiden. Den snabba nomineringen av Prodi var bra, även om den slutgiltiga starten för den nya Europeiska kommissionen låter vänta på sig väldigt länge. Europeiska kommissionens arbete har därmed legat nere alldeles för länge. Dessutom har kriget i Kosovo haft ett stort inflytande på utvärderingen av det tyska ordförandeskapet.
Förbundskansler Schröder har också gjort sig nyttig här, även om Förenta staternas och den finske presidenten Ahtisaaris arbete naturligtvis inte får glömmas bort. Det har tydliggjort att en gemensam europeisk utrikespolitik inte är lätt, men det har jag ofta talat om tidigare.
Vad som oroar oss är det sätt på vilket det tyska ordförandeskapet i miljöministerrådet har behandlat förslaget till direktiv om återvinning av bilvrak. Just från en grön/röd koalitionsregering hade man här kunnat förvänta sig handlingskraft i stället för obstruktion. Den tyska regeringen är ju ingen marionett för den tyska bilindustrin.
De informella mötena mellan Tyskland, Frankrike och Storbritannien oroar också. Under den senaste tiden har utnämningarna av Prodi, Solana och Boisieur fördelats i förhandlingar mellan dessa tre stormakter. Om detta är ett förebud om den kommande fördelningen av posterna är det inte särskilt positivt för de små medlemsstaterna. Ministerrådet måste bli medvetet om detta och anpassa politiken, så att en proportionell fördelning av posterna över alla medlemsstater är möjlig. Vad det ämnet beträffar kan en av dessa små medlemsstater, Finland, försöka genomföra förbättringar på detta område under den kommande tiden. Vi avvaktar.
Förberedelserna för den kommande regeringskonferensen har överlåtits till det nya finska ordförandeskapet. Här står viktiga ämnen på dagordningen, och vår grupp hoppas då också att detta kommer att ges seriös uppmärksamhet.

Muscardini
Herr talman! Ordförandeskapet i europeiska rådet är inte en isolerad företeelse, skild från det som har hänt tidigare. Bakgrunden till det tyska ordförandeskapet var det brittiska ordförandeskapet och tillkomsten av den gemensamma valutan. Man kan därför inte bedöma det ordförandeskap som just har avslutats utan att ta hänsyn till den låga profilen under det föregående ordförandeskapet och de förhoppningar som väcktes i och med införandet av euron, förhoppningar som sedan har kommit på skam och stannat på papperet.
Amsterdamfördraget lyckades inte lösa något av problemen i samband med institutionernas funktion och när det gäller utrikespolitiken har det enda framsteget varit att utse herr GUSP som emellertid ännu inte var funktionsduglig under Kosovokrisen, en kris som utan att vänta på att Europa skulle hinna i kapp eller överhuvudtaget visa sig, snabbt utvecklades till en katastrof och som ledde till ytterligare etnisk rensning, det brott som spred sig som kallbrand i Bosnien.
Det tyska ordförandeskapet stod med andra ord utan lämpliga instrument till sitt förfogande och det blev Nato ensamt som kunde bemöta Milosevic politik. Europeiska unionens tyngd, trots ett par svårtolkade insatser från vissa regeringar, saknade betydelse när det gällde de militära aktionerna och Europa uppfattades inte som en självständig part, ens när det gällde att respektera ingångna allianser. Gjordes det några framsteg vid europeiska rådet i Köln? Ja, kanske när det gäller de avsikter som redovisades, men det verkar fortfarande vara högst osäkert när vi skall kunna tillkännage ett datum för när unionen blir en självständig politisk enhet med en egen utrikes- och säkerhetspolitik. De olika regeringarnas skuld till förseningen när det gäller att förverkliga den politiska unionen är enorm, och det verkar knappast som om det tyska ordförandeskapet har ändrat på tempot. Det enda positiva är att de åtminstone skrev in frågan om ett gemensamt försvar på dagordningen inför Köln-mötet.
Ett annat ärende där det tyska ordförandeskapet inte verkar ha gjort några framsteg är sysselsättningen. Efter att ha skrutit vitt och brett under den tyska valkampanjen om att ett socialistiskt maktövertagande i Tyskland skulle förändra allt, och att en makalös utveckling som skulle skapa mängder av arbetstillfällen skulle inledas, något som skulle bryta den negativa trend som Europa befinner sig i sedan minst ett decennium, så har inga initiativ tagits i den riktningen och inga förslag om hur den europeiska ekonomin skall utvecklas har diskuterats.
Utan en samordnad ekonomisk politik som är inriktad på utveckling kommer det att bli svårt att bekämpa arbetslösheten och skapa förhållanden som skulle kunna stoppa fallet för euron. Om inte det tyska ordförandeskapet lyckades, hur skall då det finska kunna göra det? Och hur skall vi kunna ägna oss seriöst åt att bekämpa arbetslösheten samtidigt som utvidgningen rycker allt närmare? Politisk union, utrikespolitik, försvarspolitik, gemensam ekonomisk politik, kamp mot arbetslösheten. Se där de prioriterade frågor som inget ordförandeskap kan bortse från. Men när det gäller de här problemen pratar ordförandeskapen, och går sedan vidare utan att göra något, samtidigt som Europeiska unionen försmäktar och medborgarna fortsätter att kräva mindre prat och någon enstaka handling.

Nassauer
Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Naturligtvis överskuggas det tyska ordförandeskapet av Kosovokriget, och därför är det viktigt att poängtera att den tyska förbundsregeringen i sitt rådsordförandeskap enbart kunde hålla fast vid sitt ställningstagande tack vare unionspartiernas reservationslösa stöd, medan era egna sympatisatörer, herr Fischer, helst hade velat se er utvisad från plan, om ni fortfarande hade varit med i leken.
Det tyska ordförandeskapet uppvisar ett tvivelaktigt resultat, och det är det väl bara rådsordförandeskapet själv som förnekar. Låt oss ta resultatet med Agenda 2000 som exempel. Agendan är ingen lyckad kompromiss utan snarare en bräcklig grund. Den kommer inte att kunna hålla stånd mot anstormningen i samband med de första WTO-förhandlingarna. Det gäller jordbrukspolitiken som inte är löst på långa vägar ännu, och där man inte skapat utrymme för en utvidgning. Det enda man lyckades uppnå var en försämring av jordbrukarnas inkomster. Det tidigare så lovande försöket med en lösning i form av en samfinansiering lämnades på ett dilettantiskt sätt därhän redan från början. Den tyske förbundskanslern förespråkade varmt en nettobetalning, nya bestämmelser beträffande de finansiella ramarna, och då i synnerhet inför den tyska allmänheten, men sedan kom han till korta när problemet väl skulle lösas.
Institutionella framsteg - glöm det! Allting skjuts på framtiden och kommande konferenser. Den gemensamma valutan, herr Fischer, som ni med all rätt beskriver som en stor framgång för Europa, betraktade den då ansvarige finansministern uppenbarligen inte som tillräckligt viktig för att han skulle delta på det första viktiga mötet. Även det bör man hålla i minnet. Och vad bottnade allt tomt prat i om Europeiska centralbankens oberoende, som inte minst bidrog till att eurons externa effekt började svikta, även om euron lyckligtvis hämtar sig, men det är först nu?
Resultatet av det här rådsordförandeskapet är desto mer komplicerat, för att man till skillnad från de flesta tidigare ordförandeskap inte har handlat utifrån gemenskapens intressen. Det framgick inte minst av förfarandet i samband med den förordning om uttjänta fordon som drogs tillbaka. I det fallet handlade man inte utifrån gemenskapens intressen, och det var Trittin som fick ta på sig rollen som bärsärk, en roll som han utan tvivel behärskade väl.
Nej, det här ordförandeskapet har delvis förstört det förtroende som under många år byggts upp av tidigare förbundskanslerer, och därför är det viktigt att kritiskt belysa det som har hänt det senaste halvåret. Någon framgång är det hur som helst inte tal om!
Applåder

Iivari
Herr talman! Först mina bästa gratulationer till ett utmärkt valresultat i går. Bästa kolleger! Utmaningarna under det tyska ordförandeskapet speglar klart hur svår och mångfasetterad den värld är vi lever i. Våren dominerades av de tragiska händelserna i Kosovo, och lättnaden var stor när Finlands president Martti Ahtisaari kom till toppmötet i Köln med besked om att de jugoslaviska myndigheterna godtog fredsplanen för Kosovo. Det är nu EU som i hög grad bär ansvaret för att återuppbyggnaden skall komma i gång och läget stabiliseras. Situationen i västra Balkan visar på ett tydligt sätt att det i Europa behövs effektivare åtgärder än hittills för att säkerställa stabiliteten i vår världsdel. Unionens utvidgning till länderna i Central- och Östeuropa spelar en central roll i detta.
En obestridlig framgång under det tyska ordförandeskapet är att man träffat ett avtal om Agenda 2000 som är nödvändigt för utvidgningen. Det är viktigt att man under det finska ordförandeskapet får ett klart bevis på EU: s beslutsamhet att gå vidare i utvidgningsprocessen. Därför måste man bland annat målmedvetet förbereda nödvändiga institutionella reformer. Det tyska ordförandeskapet och nu även det påbörjade finska ordförandeskapet förmörkas av en administrativ kris som kulminerade i kommissionens avgång. Vi hoppas säkert alla att krisen innebär en verklig början på äkta reformering av arbetssätten, inte bara i kommissionen utan också i rådet och i parlamentet. Man måste dock komma ihåg att man inte kan gå framåt utan en ny handlingskraftig kommission. Parlamentet måste givetvis till fullo utnyttja sin rätt att höra och kontrollera såväl institutionerna som kommissionen, men det måste också i den här viktiga situationen känna sitt ansvar för att den nya kommissionen kan påbörja sitt arbete så fort som möjligt. Vi måste vara särskilt försiktiga för att nationella politiska passioner inte skall gå före de gemensamma europeiska intressen. Tyvärr tycker jag att den här debatten har visat tecken på sådana strävanden.
Medborgarna i Europeiska unionen, våra egna medborgare som visade oroväckande passivitet i valet till Europaparlamentet, önskar framför allt att unionen skall förbättra sysselsättningen. Hög sysselsättning är också en väsentlig faktor för en balanserad utveckling av våra samhällen. Därför måste man i praktiken påbörja genomförandet av den europeiska sysselsättningspakt som beslutades i Köln. Det är också viktigt att fästa uppmärksamhet på samordningen av den ekonomiska politiken i EU: s olika medlemsstater och att utveckla metoder för detta. Det är en väsentlig fråga när det gäller förbättring av sysselsättningen.

Goerens
Herr rådsordförande! Det tyska ordförandeskapet har fått göra sig gällande i ett särskilt dramatiskt sammanhang.
Årets första sex månader har återigen tydliggjort behovet av den europeiska integrationen å ena sidan, och å andra sidan behovet av att fullfölja utvidgningsprocessen. Vad gäller det sistnämnda har kriget i Kosovo erinrat oss om det välgrundade i Köpenhamnkriterierna, bl.a. att en respekt för mänskliga rättigheter och minoriteter är en nödvändig förutsättning för alla kandidatländer för anslutning till Europeiska unionen.
Europeiska rådet i Köln, som utan tvivel präglades av denna dubbla ambition, avslöjade vidden av den uppgift som återstår att utföra och de ytterligare insatser som krävs på detta område. Trots ordförandeskapets ansträngningar - som jag särskilt vill hedra - väcker Europeiska rådet i Köln fortfarande viktiga frågor. Jag skulle vilja ta upp två av dem.
Den första frågan avser punkt 53 i rådsordförandens slutsatser, och jag skulle i det avseendet vilja fråga den tyske utrikesministern hur man skall tolka regeringskonferensens mandat, särskilt - jag citerar: " att omröstningarna med kvalificerad majoritet i rådet eventuellt skall utsträckas" , slut på citat, med hänsyn till Belgiens, Frankrikes och Italiens förklaring i en bilaga till Amsterdamfördraget. Jag skulle vilja fråga er om dessa tre medlemsstater - som i Amsterdam framhöll att stärkta institutioner är ett nödvändigt villkor och därmed en förutsättning för att de första medlemskapsförhandlingarna skall avslutas - har bekräftat sina reservationer vilka återfinns i en bilaga till Amsterdamfördraget, eller om dessa tre länder under tiden har tonat ner sin ståndpunkt.
Min andra fråga rör den gemensamma politiken i fråga om säkerhet, närmare bestämt försvar. Ur min synvinkel kommer en försvarspolitik för unionen att hamna i ett dödläge så länge de femton inte har accepterat att säkerheten på Europeiska unionens territorium är odelbar. Men vi har inte kommit så långt ännu. Jag skulle apropå det vilja fråga minister Fischer om han, vid sidan av slutsatserna från Köln, på kort eller medellång sikt ser en möjlighet till en anslutning för de länder som ännu inte har anslutit sig till artikel 5 i det modifierade Brysselfördraget, dvs. den klausul om ömsesidigt bistånd som förenar de nuvarande medlemmarna av Västeuropeiska unionen. Svaret på den frågan är enligt min uppfattning avgörande för senare och nödvändiga etapper, om vi vill ge ett konkret innehåll åt bestämmelserna i kapitel J 4 i Maastrichtfördraget.

Gahrton
Herr talman! De gröna anser att icke-våldsliga konfliktlösningsmetoder måste spela en mycket större roll än militärinterventioner under 2000-talet, och att det våld som undantagsvis kan bli nödvändigt endast skall kunna utövas efter mandat av FN.
Vi ser en viktig roll för EU som icke-våldslig civil fredsskapare. Därför beklagar vi att det tyska ordförandeskapet inte har tagit upp Europaparlamentets rekommendation till rådet att genomföra en pilotstudie för en europeisk civil fredskår. Vi är också oroade över besluten från mötet i Köln som i hela världen har uppfattats som viktiga steg på vägen mot en militarisering av EU. Den svenska regeringen har tvingats säga att om det blir fler steg i samma riktning, så lägger man in veto. Det finska ordförandeskapet har begärt klarläggande av om Kölnbeslutet betyder att EU skall kunna ingripa endast efter FN-mandat, eller om EU likt Nato skall kunna ta lagen i egna händer.
Nu säger Joschka Fischer här att besluten som togs i Köln inte betyder en militarisering av EU, vilket ju låter väldigt bra. Men varför är då Poettering och Goerens, som går i spetsen för en militarisering av EU, så nöjda? Varför integreras militäralliansen VEU i EU? Varför skall EU enligt besluten i Köln skaffa sig en militärkommission, ett militärråd och andra militära institutioner? Jag hoppas verkligen att Joschka Fischer menar allvar med att EU inte skall militariseras, och att han återknyter till den gröna icke-våldsgrundsynen. Som icke-våldslig civil aktör kan EU nämligen spela en mycket viktig positiv roll. Men blir man en militär supermakt som skall konkurrera med andra supermakter om världsherraväldet, då kan EU bara bidra till maktkamp, kaos och krig, vilket jag verkligen hoppas inte blir fallet.

Méndez de Vigo
Herr talman! Jag tror att vi, med den distans som tiden ger, kommer att se att det tyska ordförandeskapet har haft vissa framgångar. Med godkännandet av Agenda 2000 anser jag att vi har lyckats komma överens med de som hade gjort I want my money back till sin orättvisa och egoistiska devis, och med alla de, företrädda av mitt lands regering, som anser att Europeiska unionen är ett politiskt projekt där sammanhållningen och solidariteten är grundläggande beståndsdelar.
Jag tycker också att ordförandeskapet reagerade snabbt på Santerkommissionens avgång och fann denna sällsynta fågel som Prodi tycks vara. Jag tycker också att utnämningen av herr GUSP, efter det intryck vi har givit i Kosovo, visar att åtminstone ordförandeskapet vill skaka av sig Europeiska unionens matta utrikespolitik och ge den en knuff framåt. Denna nya stabilitetsplan för Balkan är också något jag anser vara positivt.
Men, herr talman, det finns något jag anser att detta ordförandeskap har gjort negativt, mycket negativt. Jag tänker på institutionsreformen. Herr Fischer, om det är något som alla talare denna förmiddag har varit överens om så är det att toppmötet i Köln inte utgör en grund för reformering av unionens institutioner. Vi vill att Europeiska unionen skall fungera, vi vill bibehålla integrationsprincipen och vi vill att det skall vara effektivt. Det som det tyska ordförandeskapet föreslog i Köln, det vill säga, att ändra antalet kommissionärer, göra om röstvägningen, att i vissa fall kanske gå över från enhällighet till kvalificerad majoritet, är uppenbart otillräckligt.
Inte bara det. Dessutom känner ni inte till unionens institutionsprotokoll. För om ni tänker på vad en utvidgning till mer än 21 medlemmar innebär så behöver vi en långtgående institutionell reform. Det ni föreslog i Köln är en begränsad reform. Med detta - och det är inte bara jag som säger detta, för min grupp, utan alla grupper i kammaren har sagt detta - uppnår vi ingenting annat än en blockering av Europeiska unionen.
Därför menar jag, herr Fischer, att vi i detta parlament redan är uttråkade av så mycket prat. Ni kom hit och sade - jag citerar ordagrant -. " Jag lovordar Europaparlamentets roll och översynen av institutionerna" . Hör här, lovorda inte så mycket, så skrattar man inte så mycket. Notera vad vi gör. Vi har en resolution från den 19 november 1997 där vi föreslår en metod för att reformera institutionerna. Vi har sagt det till er, men ni har inte beaktat det. Nå, vi kommer att mötas igen i denna kammare, herr Fischer, och ni skall få se att detta parlament enhälligt kommer att förkasta en reform som inte garanterar en effektiv union i medborgarnas tjänst.

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande, ärade damer och herrar! Jag hyser stor uppskattning för kollegan Poettering, ny ordförande i den grupp vars nya namn är så svårt att uttala. Men ändå blev jag förvånad över hans tal i dag. Förvånad, eftersom han där gav uttryck för mer än det faktum att han företräder den största gruppen som har ingått ett förbund med de liberala här i parlamentet inför valet av ordförande. Men om den pakten skall vara en pakt som sätter skräck i eller vållar problem för kommissionen eller de socialdemokratiska regeringarna, då bör Poettering och hans kolleger tänka på att det inte bara skulle vålla problem för socialdemokratiska regeringar, inte heller enbart för regeringar som den österrikiska till exempel, som även omfattar ett konservativt parti, ett kristet folkparti, utan att det även skulle vålla problem för den europeiska enighetsprocessen.
Jag vill som företrädare för min grupp tydligt säga: Vi kommer inte att bedöma kommissionen och de nya kommissionärerna utifrån deras partipolitiska tillhörighet, utan utifrån deras förmåga, och tydligheten och korrektheten i deras nuvarande och tidigare ställningstaganden, och det bör enligt oss vara det enda kriteriet för en bedömning.
Över till de viktiga frågorna beträffande ordförandeskapet. Det har i många avseenden varit ett framgångsrikt ordförandeskap - det vill jag högt och tydligt erkänna - vad Agenda 2000 beträffar, vad utvidgningsprocessens fortskridande beträffar och även vad beträffar de svåra besluten angående Balkan och säkerhetspolitiken. Jag vill även särskilt tacka inte bara förbundskanslern, utan även utrikesminister Fischer, rådets ordförande, som finns här i dag, för att han inte gav vika inför den svåra krigssituationen. Åsikterna här i parlamentet om huruvida kriget var berättigat eller om det hade kunnat förhindras, går i sär, men det tyska ordförandeskapet klarade av det hela, och jag vill särskilt uppmana utrikesministern att agera beslutsamt vad Milosevic-regimens brott beträffar, och tydligt visa att man inte önskar något hellre än fred på Balkan. Ordförandeskapet har agerat på rätt sätt, man har agerat på ett bra sätt, och ordförandeskapet är därför värt vårt erkännande!
I det här sammanhanget - eftersom säkerhetspolitiken ständigt förs på tal - vill jag poängtera följande: säkerhetspolitiken handlar inte om en militarisering av Europeiska unionen. Det handlar om de olika instrumenten inom säkerhetspolitiken, om att förebygga det som går att förebygga, och jag har vid upprepade tillfällen sagt: När det gäller förebyggande är det mycket som har underlåtits på senare år, och ingen grupp och inget ordförandeskap kan påstå att de har gjort allt de kunnat för att förhindra kriget. Därför måste vi nu stödja alla de krafter i Serbien och Jugoslavien som kämpar för en förändring av det politiska systemet, som står upp för demokratin, för de mänskliga rättigheterna, för respekten för minoriteter. Det är enda chansen. För det andra måste vi, och det är mycket viktigt, göra det möjligt för alla de som återvänder - och tack och lov är det många som återvänder, även det beslutet var riktigt, det vill säga att hålla kvar flyktingarna i området - göra det möjligt för dem att övervintra under någorlunda mänskliga förhållanden. Därför måste man även frigöra medel till detta och sedan skapa motsvarande organisationer, så att vi inte i första hand ägnar oss åt att samordna den ena organsationen med den andra, utan den största arbetsinsatsen bör göras för att på ett konkret sätt hjälpa Balkan, så att Balkan äntligen kan bli en fredlig region i Europa.

Fischer
Herr talman! Låt mig i all korthet få gå in på det som har sagts här, innan jag måste ge mig iväg på en resa till Turkiet. Jag vill tacka alla de som har lovordat oss och gett oss sitt erkännande, och bemöta en del av den kritik som framförts. En sak som vi aldrig har lovat - och det skulle inte heller ha varit realistiskt - är att vi på ett halvår skulle lösa alla de problem som har funnits i Europeiska unionen, och som jag gärna hade sett en lösning på för länge sedan.
Angående kritiken om de institutionella reformerna: Vi har försökt driva de institutionella reformerna framåt, och när jag höll mitt jungfrutal här i samband med övertagandet av rådsordförandeskapet, var det fortfarande osäkert om vi skulle få bifall för förslaget om en regeringskonferens. Jag gläds över att den frågan kunde drivas igenom. Det betraktar jag som ett viktigt framsteg.
Men här har kritikerna rört till det, och ibland kommer deras logik till korta. Till kollegan från det tyska PDS (Partei des Demokratischen Sozialismus), som å ena sidan kritiserar oss för att ha ignorerat de franska förhållandena och den franska politikens mål, och å andra sidan kritiserar de uteblivna resultaten i jordbruksmarknadskompromissen på toppmötet i Berlin, kan jag bara säga: Fru kollega, där finns det ett visst samband, och ni borde nog fundera litet på om ni inte i slutändan hamnar i en enda härva av motsägelser. Ni kommer säkert under de närmaste veckorna och månaderna att upptäcka att det finns ett nära samband där.
Till de som talar om en militarisering av Europeiska unionen - och det är en viktig fråga - vill jag säga att ni får behålla era illusioner. Det skulle innebära att Europa på det säkerhets- och utrikespolitiska området inte vore i stånd att påverka sitt eget öde, d.v.s gå sin egen väg. Under Kosovokriget lärde jag mig att det är viktigt hur många kilon Europa kan lägga i vågskålen, även med tanke på de politiska påverkansmöjligheter som finns, de möjligheter som finns att bedriva en förebyggande utrikespolitik, en förebyggande fredspolitik, att man kan finna en lösning när konflikten har nått sin kulmen. Det enda jag kan säga är: Europa måste enas, även på det säkerhets- och utrikespolitiska området, annars kommer besluten att fattas på annat håll. Det är möjligt att man här i Europaparlamentet, och i en och annan medlemsstat, kan luta sig bekvämt tillbaka och unna sig att tro att man inte påverkas av sådana beslut. I själva verket fattas besluten, men på helt andra villkor och någon helt annanstans. Det är just det jag vill undvika, för det skulle innebära en felaktig utveckling.
Applåder
Vad euron beträffar - och det bör vi inte försöka dölja - har vi olika uppfattningar om Europa. Ja, det råder det ingen tvekan om. Jag är i den frågan en övertygad integrationist , jag vill se ett Europa som blir ett politiskt handlingskraftigt subjekt, eftersom jag av två anledningar är övertygad om att det inte kan fungera på något annat sätt. Den första är: I globaliseringens tidsålder kan en europeisk nationalstat, det som vi uppskattar och vill ha i den europeiska nationalstaten, endast uppnås genom att man i Europa sluter sig samman, eftersom storleksordningen på den klassiska europeiska nationalstaten endast kan garanteras med hjälp av en globalisering, fred, säkerhet, välstånd och demokrati för dess medborgare, om den ryms inom de europeiska ramarna, det vill säga om vi förfogar över ett europeiskt subjekt, en handlingskraftig europeisk union.
Men den andra anledningen, det har åter bevisats genom Kosovokriget, och kanske spelar även de olika historiska erfarenheterna där en roll, i synnerhet i Centraleuropa, är att det bara finns en form av säkerhet på den här kontinenten: Vi kan inte tillåta nationalism, rasism, en primitiv, rå form av fascism, på den här kontinenten. Man har sedan 1992 gjort allt för att få Milosevic att avstå från en sådan politik. Jag har varit med i slutskedet, alltifrån Rambouillet till inledandet av de militära insatserna, men jag har inte träffat någon på västsidan, inte heller från USA, som har varit intresserad av att starta ett krig, snarare har man försökt finna en kompromiss in i det sista. Den enda som inte ville ha någon kompromiss var Milosevic, regeringen i Belgrad. Jag har själv varit med i en två och en halv timmars lång diskussion med Milosevic - varav en timme mellan fyra ögon. Borde vi i stället ha lutat oss tillbaka? Borde vi ha sagt att vi gärna skulle vilja hjälpa till, men att vi inte kunde, det strider mot våra fredsprinciper, det saknas en resolution i FN: s säkerhetsråd?
FN är i dag stärkt av den konflikten, och det är ett resultat av Europas roll i den här konflikten. Säkerhetsrådet är i dag starkare, till skillnad från tidigare i Bosnien, där man tog sig ur konflikten med en försvagad ställning. Jag anser att vi bör erkänna...
Applåder
... att det är ett resultat av de gemensamma ansträngningarna från de europeiska medlemsstaterna, från Europeiska unionen. Det får vi inte glömma. Jag säger bara, att jag har varit i Bosnien, jag har sett massgravarna, och det kommer jag inte att glömma så länge jag lever. Det är vår plikt att fullfölja den europeiska integrationsprocessen - fred, säkerhet och demokrati för alla på den här kontinenten. Det förutsätter att vi är fast beslutna att kämpa mot dem som anser att de med hjälp av våld, mord, terror och förföljelse kan genomdriva sin nationalistiska politik, och om inget annat hjälper, tillgripa den sista utvägen, nämligen den militära vägen. Integrationens Europa får inte tillåta någon nationalism.
Applåder
Det är den viktigaste punkten, trots att vi inte hade räknat med det under vårt rådsordförandeskap, eftersom det säger en hel del om Europeiska unionens framtid. Jag är övertygad om att det måste tränga in på djupet i unionen genom framsteg på integrationens område, och framför allt genom en fortsatt demokratisering. Det kommer att leda till en mycket omfattande och komplicerad debatt, men vi kommer att bli tvungna att inleda den debatten, som i Frankrike omskrivs med begreppet Europeiska unionens ändamålsenlighet, och den kommer att pågå under lång tid. Var går den yttre gränsen för Europeiska unionen, hur ser författningsstrukturen ut, förhållandet mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna, förhållandet institutionerna emellan, vilken roll kommer parlamentet att ha i framtiden, hur kan parlamentets befogenheter stärkas?
Alla dessa frågor kommer att hänga samman med utvidgningen, för det visar sig redan i dag, hur svårt det är för unionen med 15 medlemsstater. Vid en eventuell utvidgning kommer frågan om unionens handlingsförmåga genast att uppstå. Därför finns nästa stora utmaning inom unionen: en gemensam säkerhets- och utrikespolitik, en fördjupning och slutligen en utvidgning.
Till alla de som - och där finns det ett brett samförstånd i de nationella parlamenten och i Europaparlamentet -uttalar sig för en förebyggande fredspolitik, för allt det som inte medgavs enligt Daytonavtalet - och det är ingen kritik mot Daytonavtalet, förmodligen gick det inte att göra annorlunda den gången - kan man säga, att en förberedande strategi med långsiktig verkan för att Sydosteuropa skall närma sig integrationens Europa, och sedan ansluta sig till integrationens Europa, nu har blivit en operativ politik. Stabilitetspakten för Sydosteuropa måste nu väckas till liv. Där handlar det inte i första hand om pengar, utan om strukturella beslut. Vi måste skapa ett förtroende, vi måste skapa ett frihandelsområde. Handel och vandel måste upplösa de nationella aggressionerna, och de nödvändiga medlen för det skall ställas till förfogande. Därför vill jag uppmana alla som här förespråkar en förebyggande fredspolitik att kämpa för en långfristig framgång för stabilitetspakten, för det innebär i själva verket att man tar konsekvenserna av Kosovokriget, av de jugoslaviska tronföljdskrigen.
Jag vill än en gång, herr talman, mina damer och herrar, tacka för ert stöd under det tyska ordförandeskapet, och jag önskar er i det nya parlamentet lycka till, och även den kommande nya kommissionen, när den väl har gått igenom de tuffa utfrågningarna, och de kommissionärer som kommer att utnämnas i - detta är ironiskt och givetvis bara retoriskt sagt - tortyrkammaren i det Europaparlament som valts i fria val. Lycka till! Men låt mig få ge er ett ord med på vägen, i synnerhet den nya majoriteten: Vi bör diskutera den nationella politiken på nationell nivå och där kan vi gräla och slå varandra i skallen. Men på europeisk nivå bör vi diskutera europeisk politik och alltid hålla fast vid den hårfina skillnaden!
Applåder

Talmannen
Tack, ordförande Fischer. Låt mig å hela Europaparlamentets vägnar och trots de synpunkter som har framkommit, tacka er för det arbete ni har utfört, för detta har verkligen varit sex mycket slitsamma månader.

Friedrich
Herr talman! Så synd att rådsordföranden lämnar salen nu, för jag hade tänkt inleda med litet beröm. Jag tänkte säga att han är en av de få ljusglimtarna, för att inte säga den enda, i det här rådsordförandeskapet! Swoboda talade om den nya majoriteten: Ja, den nya majoriteten skapar klarhet i parlamentets profil och idéer, och det är välgörande för Europa, herr Swoboda.
Applåder
Tyvärr har jag inget annat val än att ge rådsmakten Tyskland det sammanlagda betyget underkänd efter årets första sex månader. Det uppblåsta tillkännagivandet av en ny sysselsättningspakt visade sig i praktiken inte vara annat än en luftslott. Om man gör en närmare analys av besluten i Köln, upptäcker man att inte en enda ny idé har tillförts fjolårets riktlinjer från Luxemburg.
För det andra: Den tyska regeringens språkbruk och attityd de senaste sex månaderna har vissa gånger fått mig att skämmas här i Europaparlamentet. Den attityden har inte varit till gagn för Europa, och i synnerhet inte för rådsmakten Tyskland. Trittins klumpiga agerande vid tillkännagivandet av kärnenergifördragen ledde givetvis till att förslagen från den tyska rådsmakten bemöttes med stor skepsis. Det skandalösa tillbakadragandet av ett bra förslag om en samfinansiering av jordbrukspolitiken var resultatet av en mycket oförnuftig politik. Om man därtill lägger att förbundskansler Schröder har ansett att det är dags att sätta stopp för Helmut Kohls checkhäftesdiplomati, då är det verkligen ingen ände på det hela!
Utnämningen av den tyska kandidaten, som kom som en rungande örfil inför valet, vill jag inte ta upp igen, och därför avslutar jag med att framföra en uppmaning: Så länge diktatorn Milosevic är den som styr Serbien, får inte en krona, inte en euro av de europeiska skattebetalarnas pengar gå till Serbien! Där måste i första hand demokratin återupprättas. Det var ett ord på vägen till rådsmakten.
Applåder

Cunha
Herr talman! Berlinavtalet gjorde det möjligt att lösa de viktigaste ärendena i Europeiska unionen, men det garanterade inte Europeiska unionens framtid på lång eller medellång sikt, eftersom överenskommelsen om Agenda 2000 inte gick så långt som nödvändigt.
För det första därför att det inte lyckades reformera finansieringen med egna medel utifrån bruttonationalprodukten som exklusiv grund, vilket är den enda rättvisa, jämlika och öppna avgiftsgrunden.
För det andra genomfördes inte reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken lades fram för att kunna inta en offensiv position i nästa förhandlingsrunda i GATT. Utan att kritisera kommissionär Fischlers ansträngningar blev det nästan en status quo-reform som inte garanterade den önskvärda balansen mellan jordbrukare, regioner och kulturer och där Medelhavsområdets jordbruk än en gång hanterades illa i den gemensamma jordbrukspolitiken, den garanterades inte ett förverkligande av den europeiska jordbruksmodellen på ett område där nästan ingenting har gjorts för att hjälpa småbrukarna, och slutligen skedde få framsteg beträffande landsbygdens utveckling.
För det tredje, med denna Agenda 2000 löper vi risken att gå mot ett mer obalanserat och mindre solidariskt Europa. Jag vill ge er två exempel från det land jag känner bäst, nämligen mitt eget. För det första visar alla studier att den portugisiska ekonomin är den som påverkas mest av konkurrensen från de nya medlemsstaterna i öst, men ingenting har gjorts för att stödja Portugal i denna fråga. För det andra har inte heller någonting gjorts för att förbättra den portugisiska jordbrukssituationen, vilken är den som lider av störst underskott, är mest eftersatt och minst gynnad i den gemensamma jordbrukspolitiken. Förutom durumvetekvoten uppnåddes inget av vikt specifikt för Portugal i denna reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, i motsats till sådana länder som Italien och Spanien som fick specifika behandlingar. Det är sant att vår regering är en inkompetent och dålig förhandlare, men det motiverar inte allt. Vi behöver ett mer solidariskt Europa för att fortsätta framåt.

Randzio-Plath
Herr talman! De allvarliga och negativa effekterna av finanskrisen, den fördröjda ekonomiska tillväxten i Europeiska unionen - även i Ekonomiska och monetära unionens tidsålder - har på ett dramatiskt sätt visat hur nödvändig den europeiska stabilitetspakten från Köln var. Det är inget luftslott, utan äntligen ett konkret försök att som ett sätt att skapa en större tillväxt komma vidare från sysselsättningsriktlinjerna till en samordning av den ekonomiska politiken i Europeiska unionen. Vi behöver strukturreformer i Ekonomiska och monetära unionen, i Europeiska unionen. Men lika viktigt är det med en ökad och snabbare tillväxt. Vi är beroende av en sådan. I det avseendet gör de nationella regeringarna rätt i att inte i och med den europeiska sysselsättningspakten delegera ansvaret för sysselsättningspolitiken till Europeiska unionen. Men de är medvetna om att man i globaliseringens tidsålder måste finna ett gemensamt svar, och det är sant. Det förutsätter endast konkreta referensvärden och riktvärden.
En sak vill jag be de kommande ordförandeskapen om: Vi har inte heller under det tyska ordförandeskapet lyckats förbättra handelns demokratiska legitimitet i Ekonomiska och monetära unionen. Vi behöver snarast ett interinstitutionellt avtal mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet om huvuddragen i den ekonomiska politiken. Vi behöver dessutom en integration av de sysselsättningspolitiska och ekonomiskpolitiska riktlinjerna och, något som är mycket viktigt, vi behöver en granskning av de institutionella ramarna för den europeiska sysselsättningspakten. Vi behöver även mer demokrati, inget växande demokratiskt underskott genom den europeiska sysselsättningspakten, och det krävde det här parlamentet föregående mandatperiod. Vi måste även...
Talmannen avbryter talaren.

McCarthy
Herr talman! Jag anser att det tyska ordförandeskapet i det stora hela har varit en mycket positiv period. I synnerhet skulle jag vilja tacka dem å utskottets för regionalpolitik vägnar, och verkligen tacka de socialdemokratiska ledamöterna för det mycket goda arbete de uträttat under denna period för reformen av strukturfondsprocessen. Vi anser att vi har fått rättvisa och skäliga villkor för medlemsstaterna. Jag skulle i synnerhet vilja tacka tyskarna inte bara för att de har gjort kraftfulla ansträngningar för framsteg för fred i fråga om Kosovo, utan även för fred i de frågor som rör Nordirland. Detta parlament känner säkert till att vi ännu en gång har hamnat i ett kritiskt skede i fredsprocessen på Nordirland. På varandra följande ordförandeskap har stött denna fredsprocess. Vad jag skulle vilja säga i dag på detta invigningsmöte är att vi hoppas kunna räkna med att vår nya kommissionsordförande, den tjänstgörande finska ordföranden i rådet och naturligtvis fru Fontaine att de fortsätter det goda arbetet med att stödja fredsprocessen och att göra freden till en prioritet vid hennes besök i Nordirland.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag.

Val av Europaparlamentets kvestorer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är val av Europaparlamentets kvestorer.

Mombaur
Herr talman! Ni har låtit oss avge en röstförklaring och sedan har vi fått rösta på prov. Namnet på den kandidat som man röstar på är fullt synligt och framgår extra tydligt genom den lilla stjärnan. Jag ber er förklara hur omröstningen då kan vara hemlig! Jag uppfattar det som raka motsatsen till ett hemligt val och vill redan nu protestera! Det är ett rättsvidrigt förfarande. Här skall omröstningarna vara hemliga och inte ske så att vem som helst kan se vem man röstar på, inklusive de kameror som finns i parlamentet. Jag anser inte att det är en hemlig omröstning!
Applåder

Talmannen
Det stämmer, kära kolleger, att om ni inte lägger ett papper över era maskiner kan folk runt omkring er se hur ni röstar. Vad vi menar med " hemlig omröstning" är att inget protokoll förs. När ni fyller i ett papper kan det naturligtvis hända att någon tittar er över axeln och ser var ni sätter ert kryss. Vi kan emellertid rösta om huruvida vi skall ha en skriftlig omröstning istället.
Parlamentet beslutade att ha en elektronisk omröstning.
(I på varandra följande omröstningar valdes följande kvestorer till Europaparlamentet:
BalfeBanottiDucarmePoosQuisthoudt-Rowohl.)

Hautala
Herr talman! På Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar vill jag framföra min stora besvikelse över det sätt på vilket den här frågan har skötts inom den socialdemokratiska gruppen. Jag tycker inte att det är moraliskt rättvist att Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens ledamot inte blev vald, och jag hoppas att socialdemokraterna kommer att dryfta den här frågan sinsemellan.

Talmannen
Er kommentar har antecknats.
Mötet ajournerades kl. 12.35 och återupptogs kl. 15.00.

Uttalande av Prodi, kommissionens valde ordförande
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett uttalande av Prodi, Europeiska kommissionens valde ordförande, och jag ger honom med stort nöje genast ordet.

Prodi
Fru talman, mina damer och herrar! Låt mig först av allt framföra mina varma gratulationer till Europaparlamentets nya talman och till alla er nyvalda parlamentsledamöter. Det gläder mig att i dag kunna presentera Europeiska kommissionens nya laguppställning för er. I mina två tidigare anföranden inför Europaparlamentet, i april och i maj, lovade jag att inleda en ny era av förändringar i kommissionen. Det nya kommissionärskollegium som jag presenterar för er i dag är det team som skall genomföra dessa förändringar.
Jag tänker inte presentera var och en av de olika kommissionärerna för er. De sitter här framför er och deras namn är välbekanta för er. Detta är ett lag av hög kvalitet, ett välbalanserat lag. Det är resultatet av konstruktiva diskussioner som jag har fört med stats- och regeringscheferna, som helt och fullt respekterar de nya maktbefogenheter som Amsterdamfördraget ger kommissionens ordförande.
Var och en av lagmedlemmarna har bevisat sin kompetens. Nästan alla har varit parlamentsledamöter i sina respektive länder. Tre fjärdedelar av dem har varit ministrar, flera har varit partiledare och andra har lång erfarenhet från arbete på hög nivå inom diplomati, inom rättsväsende och ekonomi och när det gäller att bedriva kommersiell verksamhet.
Jag har hela tiden tydligt sagt att jag inte kommer att acceptera ett färre antal kvinnor än i den förra kommissionen. Det lyckades, även om jag hade hoppats kunna göra mer. Under hela sin mandatperiod kommer kommissionen därför att verka för jämlikhet mellan kvinnor och män på alla områden.
Den nya kommissionen innebär också att vi får en riktig balans mellan den politiska komplexitet som de nationella regeringarna utgör, och Europaparlamentet. Detta gläder mig, men det kan vara lämpligt att påpeka att kommissionen inte styrs av några politiska partier. Kommissionen är ett kollegium och kommissionärerna är vare sig framsprungna ur de politiska grupperna eller företrädare för sina nationella regeringar.
Applåder
Under vårt första informella sammanträde i slutet av förra veckan fattade vi beslut om vissa klara grundregler. Varje kommissionär skall hela tiden fullgöra sina skyldigheter på ett sådant sätt att det enbart främjar den europeiska saken i dess helhet. Om jag vid något tillfälle inte är nöjd med hur saker och ting utvecklas kommer jag inte att tveka att utnyttja mina fördragsenliga befogenheter och byta ansvarsområden och portföljer eller att kräva att enskilda kommissionärer avgår. Även om det inte föreskrivs i fördraget har samtliga kommissionärer givit mig sin personliga försäkran att vederbörande kommer att avgå om och när jag begär det. Naturligtvis är detta något man inte tillgriper lättvindigt, men att det finns sådana försäkringar innebär en tydlig garanti för varje enskild kommissionärs ansvarskänsla.
Vi är också överens om att den nya kommissionen måste leva upp till de allra högsta kraven vad gäller offentlig verksamhet. En av de första saker som den nya kommissionen kommer att göra blir därför att formellt anta en ny uppförandekod för kommissionärerna, som även kommer att innehålla nya, strikta regler för att undvika eventuella intressekonflikter när kommissionärerna lämnar sina uppdrag.
Vi är med andra ord ivriga att få börja arbeta och vi hoppas på en rak och öppen dialog med parlamentet under utfrågningen av kommissionärerna och vi hoppas att vi skall få ert fulla stöd i september.
Låt mig så gå vidare till den andra av huvudfrågorna i mitt anförande i dag, och det är reformeringen av kommissionen. Att den behöver reformeras är ställt utom allt tvivel, för det som nyligen inträffat har visat att generellt sett är de europeiska institutionerna inte längre lämpligt rustade för att klara av de omfattande uppgifter som de i dag måste ta itu med. Därför har jag utlovat en revolution när det gäller kommissionens sätt att arbeta. Detta innebär inte att jag vill förringa det som kommissionen har uppnått som institution. Det skulle vara en grov orättvisa. Kommissionen har flera starka sidor: en engagerad och kompetent personal, en stor förmåga till nytänkande och framförhållning. Under de år som gått har den visat stort prov på anpassningsförmåga och i flera omgångar tagit på sig nya uppgifter och ett större ansvar. Praktiskt taget alla stora förändringar som genomförts som ett led i den europeiska integrationsprocessen har varit beroende av det engagemang och den hängivenhet som visats av kommissionens personal. Men, som sker i de flesta offentliga administrationer, utvecklingen går framåt och kommissionen har inte följt med. Man har inte gjort tillräckligt för att modernisera institutionen som sådan. Under fyrtio år har inga grundläggande förändringar gjorts av kommissionens struktur. Därför måste vi nu gå vidare med en grundläggande analys av kommissionens arbetsrutiner.
Den utmaning som vi står inför är att omstrukturera, anpassa och förbättra organisationen för att göra den effektivare, för att kunna bekämpa bedrägerier på alla nivåer, för att kunna ställa kommissionen till de europeiska medborgarnas tjänst. Vi får inte göra oss några illusioner! Hela denna förändringsprocess kommer att kräva tid, men vi har redan påbörjat en första förändring av kommissionen: den byråkratiska apparaten kommer att förenklas och rationaliseras genom att vi minskar antalet generaldirektorat; kommissionärerna kommer att ha sina kontor, d.v.s sina kanslier, i samma byggnad som respektive generaldirektorat; kanslierna och kommissionärerna kommer att bli snabbare och mer mångnationella - jag vill att varje kanslichef eller vice chef skall vara medborgare i en annan stat än kommissionären och att det i varje kansli skall finnas personal från minst tre olika medlemsstater; reglerna för att utnämna de högsta funktionärerna skall bli strängare och öppnare och rörligheten inom kommissionen skall öka när det gäller de högst rankade tjänstemännen; kommissionens olika direktorat kommer att få korta och tydliga namn i stället för sifferbeteckningar; vi kommer att förstärka satsningen inom massmedier och kommunikation för att garantera att informationen om kommissionens politik blir professionell, så att den verkligen når alla europeiska medborgare. Men detta är naturligtvis bara början - andra och mer djupgående förändringar kommer att följa.
Den oberoende expertkommittén kommer troligtvis att lägga fram sin andra rapport i september, även om jag håller med Fontaine om att det vore önskvärt om den kunde offentliggöras så snart som möjligt, i det tempo som de fem vise kan hålla. Vi kommer att läsa deras rapport mycket noggrant och jag hoppas att den innehåller sådant som kan bli till nytta i reformprocessen. Vad gäller reformprocessen kommer för övrigt den nye vice ordföranden att i början av år 2000 lägga fram en detaljerad plan. Allt detta måste diskuteras grundligt med Europaparlamentet. Framför allt måste vi hitta metoder att garantera parlamentet fortsatt och uttömmande information om hur reformprocessen fortskrider, samtidigt som vi respekterar kommissionens oberoende när det gäller att sköta sina egna åligganden. Min avsikt är att göra om kommissionen till en administration i världsklass, en institution vars ledning blir ett föredöme. Hela tiden skall våra paroller vara: öppenhet, ansvarskänsla, effektivitet.
Detta är inte rätt tillfälle att fördjupa sig i den nya kommissionens program. I de anföranden jag höll i denna kammare i april och maj gav jag en fyllig bild av de framtida prioriteringarna. Det kommer att bli tillfälle att diskutera dessa frågor mer detaljerat i september. I dag står jag här för att presentera den nya kommissionen, inte för att presentera dess program, men jag kan försäkra er att den bärande grundtanken i vårt program kommer att bli att göra Europeiska unionen tydligare för de europeiska medborgarna. Det går inte att förneka att de europeiska institutionerna drabbats av en kollektiv brist på förtroende från våra medborgares sida. För att kunna återerövra det förtroendet måste vi agera beslutsamt, men det kommer bara att lyckas om vi tar itu med de frågor som verkligen har betydelse för medborgarnas dagliga liv, frågor som sysselsättningen, den ekonomiska tillväxten och den utmaning som en hållbar utveckling innebär för att garantera balans mellan skapandet av välstånd, social rättvisa och livskvalitet. Detta måste vara prioriterade frågor för den nya kommissionen.
Som jag sade nyligen är detta inte rätt tillfälle att göra en detaljerad analys av programmet, men jag vill ändå ge er tre exempel på vad jag avser med förnyelse. Låt oss för det första se på frågan om hälsan och livsmedelssäkerheten. Den europeiska allmänheten har tappat förtroendet för de nationella och europeiska myndigheter som har till uppgift att kontrollera läkemedel och livsmedel. Man litar inte längre på vare sig regeringar eller forskare. Jag anser det vara vår plikt att ta initiativet och upprätta en oberoende europeisk byrå för livsmedels- och läkemedelssektorn, som kan hjälpa till att återupprätta konsumenternas förtroende.
Applåder
Låt oss så se på luftfartssektorn. De europeiska flygplatserna befinner sig i ett halvpermanent kaos på grund av den ständigt ökande trafiken och bristen på samordning mellan olika flygledningskontroller. Det tror jag att vi alla kan intyga. Och även i det här fallet går problemet utöver nationsgränserna: vi måste hitta lösningar på europeisk nivå, lösningar som verkligen fungerar.
Ett tredje exempel är doping inom idrottsvärlden, en fråga som kan verka banal för vissa, men som djupt oroar andra. Det är ett problem där det är uppenbart att det krävs en övernationell samordning för att man skall kunna vidta effektiva åtgärder.
Jag vill inte låta påskina att Europa sitter inne med svaren på alla dessa problem. Det jag vill säga är att vi måste visa vår beredvillighet att lösa problemen på europeisk nivå, eftersom de sträcker sig utanför snäva nationsgränser. Jag tvekar inte att hävda att i vissa fall - kanske i flera fall - så är den riktiga reaktionen på de desillusionerade europeiska medborgarnas oro inte att minska, utan att förstärka den europeiska dimensionen. De allra flesta europeiska medborgare är inte skeptiska till att vidta åtgärder på europeisk nivå, men de blir alltmer desillusionerade och de förlorar alltmer intresset för de eviga och obegripliga dispyterna om vem som skall göra vad på europeisk nivå. Det medborgarna kräver är tydliga svar på viktiga frågor som gäller deras dagliga tillvaro. Ytterst är det inte vem som löser deras problem som intresserar dem, utan det faktum att man äntligen tar itu med frågorna, så att konsumenterna äntligen kan lita på den mat de köper, så att resenärerna kan flyga med förtroende, så att idrotten blir sund.
Jag har redan sagt att jag inte tänker fördjupa mig i programfrågor i dag. Det lämpliga tillfället kommer i september. Trots detta vill jag helt kort peka på två problem som kommer att få speciell betydelse för den nya kommissionen, nämligen Kosovo och den kommande regeringskonferensen.
Låt oss först se på situationen i Kosovo och på Balkan. Kriget på Balkan har orsakat djupa sår i hela Europa. Det vi nu måste göra är att se till att något gott kan växa ur freden. Ju mer tiden går förstärks det oroande intrycket av att förmågan att föra krig vida överstiger förmågan att samordna återuppbyggnaden efter den förödelse som drabbat befolkningarna. Man har slösat bort mer tid än nödvändigt på diplomatiska dispyter om vem som skall samordna återuppbyggnaden. Nu gäller det att vi samlar all vår kraft för att ta itu med de verkligt viktiga uppgifterna, nämligen att åter bygga upp bostäderna för dem som står utan tak över huvudet, åter bygga upp de samhällen som har förstörts och, ännu viktigare, att ge Balkan en tydlig politisk och ekonomisk framtid, som innebär ett slut för seklers ständiga konflikter. Endast Europeiska unionen kan göra detta! För att återställa freden krävs en tydlig, långsiktig strategi som baseras på återuppbyggnad, försoning och närmande. Återuppbyggnad för att reparera skadorna efter kriget, försoning mellan alla berörda parter, inklusive det serbiska folket, en närmare anknytning av regionen till Europeiska unionen, inklusive utsikterna att en gång i framtiden samtliga länder i regionen kan bli medlemmar av Europeiska unionen, om och när de visar att de är kvalificerade politiskt och ekonomiskt. Jag är övertygad om att det bästa sättet att uppnå ett sådant mål är den metod som gemenskapen redan framgångsrikt har tillämpat, nämligen att i första hand kräva att de olika parterna samarbetar inbördes, att de börjar arbeta tillsammans med vardagsfrågorna, att de bygger upp tullunioner, inrättar gemensamma institutioner och förstärker freden genom att skapa gemensamma intressen. Det är på det viset, genom att förlika nationer med motstridiga intressen genom samarbete, som vi har uppnått en varaktig fred inom Europeiska unionen. De som undertecknade Romfördraget när det andra världskriget just hade avslutats var personer med stort mod och långsiktiga visioner. Varför skulle män och kvinnor i vår generation inte kunna visa prov på samma långsiktiga visioner och samma mod när det gäller problemen på Balkan? Vågar Europa inte ta den risken? Har inte Europa ambitionen att förändra?
När vi skall anta den här utmaningen står vi under alla omständigheter inför en paradox: Europeiska unionen kommer att stå i främsta ledet när det gäller att bidra till en lösning, men effekterna av vår hjälp riskerar att försvinna i ett komplicerat nät av inbördes konkurrerande organisationer: Förenta nationernas uppdrag i Kosovo, stabilitetspakten, G7-gruppen på hög nivå för ekonomiskt samarbete, den höge representanten för Bosnien, det speciella sändebudet för republiken Jugoslavien, osv., osv., osv.
Denna splittring av beslutsfunktionen hotar den centrala roll som Europeiska unionen bör spela. Det finns ett tvingande behov av förenkling. Framför allt måste vi se till att det enorma ekonomiska bidraget från Europeiska unionen utnyttjas för återuppbyggnad och inte för byråkrati. Det var därför, föreställer jag mig, som kommissionen vägrade att ta från den budget som avsattes för återuppbyggnadsprogrammet Obnova, cirka 45 miljoner euro, för att betala lönerna till de sjuhundra personer som arbetar vid den höge representantens kontor i Bosnien, vilket motsvarar en kostnad på cirka 17 miljoner euro av de totalt fyrtiofem. Det är av högsta vikt att vårt ekonomiska bistånd går direkt till befolkningen och återuppbygganden. Inriktningen får enbart vara att stödja den ekonomiska utvecklingen i regionen och att förstärka de demokratiska krafterna. För övrigt, när det gäller de strukturer som måste byggas upp, skall vi i samtliga fall vara vaksamma på det speciella mervärde som skapas. Vi måste absolut undvika att man i Bryssel gör det som kunde göras bättre i Saloniki, eller att man i Saloniki gör det som man kunde göra bättre i Pristina.
Applåder
Den andra fråga som jag vill peka på i dag är den regeringskonferens som kommer att äga rum i samband med toppmötet i Helsingfors. Det finns de som tror att man vid regeringskonferensen enbart kommer att ägna sig åt kompletteringar efter toppmötet i Amsterdam i syfte att lösa de enskilda frågor som det inte var möjligt att enas om i Amsterdam. Jag delar inte den uppfattningen. För mig är regeringskonferensen av avgörande betydelse för de europeiska institutionerna. Det blir vår chans, kanske den sista, att förbereda oss inför en eventuell dubblering av unionens medlemsstater. Enligt min åsikt kan en regeringskonferens som bara har en begränsad målsättning inte möta en sådan utmaning. Jag är väl medveten om invändningen att det är bättre att göra snabba framsteg inom ett begränsat område än att ta itu med en hel serie frågor på flera områden, som är alltför komplicerade för att lösas snabbt. Men för mig betyder det att man inte har fattat det centrala i frågeställningen. Om begränsningarna i regeringskonferensens dagordning inte gör det möjligt för oss att på lämpligt sätt förbereda utvidgningen, så återstår inget annat än att utöka dagordningen.
Applåder
Det tjänar ingenting till att göra marginella justeringar i dagordningen. Om utvidgningen skall fungera krävs en institutionell, integrerad och fördjupad analys. Därför vill jag tillsätta en särskild grupp på hög nivå - och jag hoppas verkligen det blir på hög nivå - som under de kommande tre månaderna får till uppgift att utarbeta en rapport om vilka frågor regeringskonferensen bör ta upp. Rapporten kommer att bli ett av bidragen när det gäller att förbereda den nya kommissionens officiella ståndpunkt inför regeringskonferensen. Även om majoriteten av Europeiska unionens politiska krafter i dag klart motsätter sig detta, är jag fast besluten att, åtminstone officiellt, presentera de alternativ som finns.
Applåder
Enligt min mening skulle det vara ett misstag av historiska proportioner att i Helsingfors genomföra en regeringskonferens med en begränsad målsättning, enbart på grund av en kollektiv rädsla för att klart se den verkliga utmaningen i samband med den framtida utvecklingen. Vi kommer naturligtvis att se till att Europaparlamentet spelar en större roll under arbetet i Helsingfors.
Mina damer och herrar! Kommissionen och gemenskapens övriga institutioner har genomlevt en mycket svår period. Den europeiska allmänheten förväntar sig nu att vi skall sätta punkt för det förflutna och rikta in oss mot framtiden. Den utmaning som vi alla står inför är att återställa Europeiska unionens trovärdighet i dess medborgares ögon och se till att de förstår de fördelar som Europeiska unionen medför i deras dagliga liv. Detta är en punkt som jag inte kan nog understryka: medan jag talar till er har vi hela den europeiska allmänhetens ögon på oss, andlöst väntar de för att se vad som skall ske härnäst i kommissionens och parlamentets storslagna historia.
Låt oss göra de åskådare besvikna som kommit hit för att bevittna en konfrontation. Ingen av oss agerar i de europeiska medborgarnas intresse om vi tillåter de europeiska institutionerna att hamna i en situation som utmärks av permanenta stridigheter och låsningar. Nu finns det ett nytt parlament och en ny kommission och tillfället är med andra ord här för att börja om från nya utgångspunkter. Kommissionen och parlamentet är de enda institutioner som enbart har en genuint europeisk uppgift. Det borde finnas en stabil allians mellan båda dessa. Vi skall ta itu med samma frågor: vem, om inte kommissionen och parlamentet tillsammans, skulle kunna föra projektet vidare? De händelser som nyligen inträffade har allvarligt skadat kommissionen, men jag tror att även parlamentet har drabbats, åtminstone att döma av det låga valdeltagandet i parlamentsvalet nyligen.
Den uppgift vi står inför är med andra ord att återställa det djupa ömsesidiga förtroendet mellan de båda institutionerna, ett förtroende som av tradition har varit den bärande kraften inom det europeiska integrationsarbetet. Det innebär att vi måste arbeta tillsammans, samtidigt som vi inser skillnaderna i de roller vi spelar. Jag är övertygad om att det verkligen ligger i parlamentets intresse att det finns en stark kommission, en självständig kommission, en oberoende kommission, en trovärdig kommission. Jag hoppas att de nya kommissionärer som i dag står framför er skall få ert starka stöd i september. Detta parlament, som är de europeiska medborgarnas röst, är den enväldige domaren när det gäller kommissionens verksamhet.
Mina damer och herrar! Det finns många utmaningar och Europa har behov av en tydlig signal om förnyelse och ledning. Jag har gjort allt jag har kunnat för att förbereda den nya laguppställningen, och vi är alla otåliga att börja arbetet. Men startsignalen måste komma från er. Jag försäkrar att jag med förnuft och i unionens intresse kommer att använda mig av de stora maktbefogenheter och det stora ansvar ni har tilldelats enligt fördragen.
Applåder

Poettering
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade damer och herrar! Det är första gången en debatt av det här slaget äger rum. Det är ett framsteg som vi välkomnar. Dagens debatt utgör en del av en längre process, och utfrågningarna kommer att vara en del av den processen, och de börjar den 30 augusti och pågår under första veckan i september. Alla som i dag säger: vi godkänner kommissionen eller vi säger nej till kommissionen, den som säger det här i parlamentet eller utanför parlamentet, ignorerar parlamentet, eftersom utfrågningarna är en viktig del av hela processen, och när de är avslutade är vi fria att avgöra om vi godkänner kommissionen eller ej.
Applåder
Herr ordförande, ni upprepade just att kommissionens sammansättning är balanserad. Jag vet inte vilka kriterier ni ställer upp för begreppet balans, men jag vill tydligt och klart poängtera: Vi som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater är inte av den uppfattningen att den politiska sammansättningen av kommissionen är balanserad!
Livliga applåder
Och därför får det i Europa inte uppstå en legend som säger att kommissionens sammansättning skulle vara balanserad! Om ni upprepar att den i politiskt avseende är balanserad, då underlättar ni på intet vis ett möjligt godkännande av ert team där alla skulle kunna vara mycket kvalificerade!
Applåder, oro
Därför, herr ordförande, vore jag tacksam om ni ville förklara vilka ni anser vara kriterierna för en balanserad sammansättning. Det här teamet har en svag punkt. Ni sade att ni har gjort allt ni kan för att sätta samman ett nytt team. Jag måste få tala om för er, att det som vi hörde från det föregående tyska rådsordförandeskapet inte under några omständigheter var en process, där ni som designerad ordförande för Europeiska kommissionen gjordes delaktig. Det ni utsattes för i Bonn hade dikterats av den tyske förbundskanslern Gerhard Schröder!
Applåder, oro
Det står i fördraget att medlemsstaternas regeringar i samförstånd med den designerade ordföranden utser de övriga personer som kommer att utnämnas. Så vitt vi vet fick ni inte vara med och utse de båda tyska kommissionsledamöterna. Jag får lov att säga att jag beklagar detta - att ni är högljudd förbättrar inte era argument, herr Cohn-Bendit, och inte heller argumenten från de som nu sitter och gapar bakom mig - vi tycker inte att det är riktigt att Storbritannien, Italien, Spanien och Frankrike utser två kommissionärer varav en tillhör oppositionen, när inte Tyskland följer Storbritanniens, Italiens, Spaniens och Frankrikes exempel! Då tycker jag inte att det har gått riktigt till!
Livliga applåder
Det är tecken på högmod, överlägsenhet och arrogans från förbundskanslern i förbundsrepubliken Tyskland!
Applåder
Vår nya talman som valdes i går, talade om hur viktigt det är att vi så snart som möjligt får ta del av den oberoende expertkommitténs andra rapport. Jag hoppas att vi tillsammans kan se till att denna rapport föreligger innan utfrågningarna börjar.
Applåder
Vi - åtminstone min grupp - kommer att göra allt vi kan för att tillräckligt mycket tid skall avsättas för varje kandidat inom ramen för utfrågningarna, och en och halv timme som man hittills planerat är inte tillräckligt, utan vi behöver minst tre timmar, så att vi kan föra ett bra och utslagsgivande samtal!
Applåder
Jag rekommenderar även att vi som parlament i ett lämpligt forum får möjlighet att föra ett mer ingående samtal med er, professor Prodi. Jag kan å min grupps vägnar säga att utfrågningarna kommer att äga rum på rättvisa grunder utan någon form av personlig diskriminering! Det innebär att vi behandlar alla lika i samband med utfrågningarna. Det finns inga förutfattade meningar. Vi är rättvisa och kommer också att handla utifrån det!
Applåder, oro
En avslutande kommentar beträffande institutionernas roll. Herr ordförande, jag håller med er, vi bär som Europaparlamentet och som kommission samma ansvar för Europeiska unionen. Kommissionen är fördragens väktare, och ni använde er av begreppet regering, ett begrepp som jag personligen tycker om, eftersom det antyder att denna regering även har ett parlamentariskt ansvar och måste rättfärdiga sig inför parlamentet. Därför, herr kommissionsordförande, skulle jag vilja att ni besvarade följande fråga: Ni sade ju att ni har frågat alla medlemmar i er eventuella nya kommission om de skulle hörsamma ett budskap från er om avsked. Därför undrar jag: Om en person inte längre uppnår majoritet i ett parlamentetsutskott, om utskottet säger nej, vilken fråga kommer ni då att ställa till ert team? Kommer ni då att råda medlemmen att hörsamma resultatet från omröstningen i Europaparlamentets utskott? Den frågan vill jag gärna att ni besvarar!
Applåder
En allra sista kommentar: Vi som Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater vet att vi har ett ansvar för Europa, och när utfrågningarna har ägt rum, då är vi fria att fatta beslut utifrån vår egen kunskap, och jag hoppas att det blir ett beslut som gagnar oss alla!
Livliga applåder

Barón Crespo
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade ledamöter! Jag skulle först av allt vilja hälsa ordföranden Prodi välkommen, tacka för hans uttalande och välkomna kommissionärskandidaterna.
Jag tycker också att det är intressant att komma ihåg att vi håller denna debatt på denna sidan Rhenfloden och inte den andra. På den andra sidan finns inrikesfrågor som man kan lösa mycket väl i Tyskland men de hör inte hit.
Applåder
Jag hoppas, fru talman, att vi lyckas komma igenom den stora kris vi befinner oss i just nu i Europeiska unionen. I opinionsundersökningar är medborgarna fortfarande för Europeiska unionen, men de deltar inte på ett massivt sätt i valen. Vårt ansvar, som ledamöter och valda ledamöter, är att bygga upp, inte riva ned. Det innebär att vi måste kunna hantera de problem som oroar medborgare: arbetslöshet, Kosovo, konsumentproblem, eurons förvaltning. Detta är vad vi måste göra och så fort som möjligt.
Vi kan inte fortsätta med en kommission i ruiner eller skjuta upp dess tillsättande till nästa år. Vem skulle vi kunna förklara det för? Herr Prodi, ni talade om kommissionen som den europeiska regeringen. Jag skall göra en idrottsjämförelse: ett lag. Säg att vi spelar här i den europeiska ligan. Den tyska, italienska, spanska, danska ligan spelar var och en i sitt land men inte här. Här måste vi vara ansvariga såsom medlemmar i Europeiska unionen. Därför anser jag att det är ett grundläggande uttalande när ni talar om detta lag och denna regering. Er kommission måste tillsättas på ett demokratiskt sätt. Ni har börjat ta några steg. Ni har här talat om reformer. Jag håller med er om att det är omöjligt att känna till listan över generaldirektoraten och jag är tacksam över att ni påbörjar en förändring.
Men vi kan inte underordna det arbete som nästa kommissionen måste utföra - och jag säger detta, fru talman, med all respekt för allt som har sagts under förmiddagen - rapporten från expertgruppen. Rapporten från expertgruppen är ett användbart instrument, den är inte en lagtavla. Vi måste ha politiskt förnuft och ansvar att veta vad vi skall kräva av den nya kommissionen och för att kunna invänta och stödja reformprocessen som ordföranden Prodi lägger fram.
Applåder
Vad gäller en absolut avgörande fråga som utfrågningarna av kommissionärerna - för oss är de grundläggande -, anser vi att de inte skall göras utifrån kommissionärernas politiska färg. Vi skall genomföra utfrågningarna med kommissionärerna - först en skriftlig undersökning och sedan en muntlig - för att ta reda på om de har förmågan att ta sitt ansvar och även för att få reda på deras politiska uppfattningar om Europa. Detta är helt legitimt, men vi får inte förvandla det till en slags nöjesfältsstånd där vi kastar prick för att se hur många kommissionärskandidater vi kan få ner. Det tycker jag vore oerhört farligt, och min grupp tänker givetvis ställa ansvarsfulla frågor med egna uppfattningar - och inte vänta på att man säger till oss utifrån vad vi skall göra - och vi kommer att göra detta för att så snart som möjligt få en kommission som kan utöva sina ansvarsplikter.
Applåder
För det andra, herr ordförande Prodi, har vi mycket uppmärksamt lyssnat på vad ni har sagt om kommissionärernas individuella ansvar. I politiken kan ansvar accepteras, framför allt när man har åtagit sig det. Men jag anser att ni kommit in på en konstitutionell fråga som är oerhört viktig, och där vi också måste ta hänsyn till den åsikt som parlamentet kan och bör ha, vilket redan har uttalat sig om denna fråga. Jag tycker att vi borde diskutera det litet lugnare.
Vad gäller unionens reformprocess fru talman, - vilken är absolut nödvändig, inte bara för utvidgningen utan för att skapa en mer demokratisk och effektiv union -, anser vi givetvis att vi inte kan hålla ytterligare en regeringskonferens med stängda dörrar. Vi måste göra den så som vi genomför reformerna i våra länder: med ljus och stenografer, i parlamentariskt säte och inför våra medborgare.
Applåder
Hur skall vi förklara att vi har euron - en gemensam valuta, inte för alla - men att vi samtidigt genomför reformer som vi inte ens kan förstå eller motivera? Givetvis anser vi att detta är en helt avgörande fråga.
Således, fru talman, herr kommissionsordförande, håller vi inte med om hoten från vissa politiska grupper i kammaren, vilka vill ta den kommission som gisslan vilken presenteras för att vi skall granska den. Vi anser inte att vi skall ta den som gisslan. I detta sätter vi verkligen framtiden på spel. Dessutom måste vi komma ihåg att om vi börjar en väg med koncessioner vet vi aldrig var vi kommer att sluta, och vi måste agera ansvarsfullt. För några är huvudsyftet inte att uppnå en institutionell balans utan att undergräva och förstöra den. Vi delar inte den inriktningen; vi anser att Europeiska unionen, våra medborgare, förtjänar bättre, de förtjänar att vi agerar ansvarsfullt och med en inställning om framtiden, förhoppningar och uppbyggnaden av ett enat Europa.
Fru talman! Jag avslutar mitt inlägg med ett citat - och tillåt mig det, ordförande Prodi - på mitt språk, skrivet av en odödlig italienare, Manzoni, som i I promessi sposi säger: Adelante, Romano, con juicio - Framåt romare, med förnuft.
Applåder

Cox
Fru talman, herr tjänstgörande talman, den utnämnda kommissionsordföranden och nominerade kommissionärer! Ni är mycket välkomna till vårt parlament denna eftermiddag och vi ser fram emot de möten och de diverse meddelanden som skall tas upp under de kommande veckorna och följande månader och år.
Det finns ett par saker jag skulle vilja klargöra här redan från början. För det första kommer parlamentets ELDR-grupp hit p.g.a. ett europeiskt engagemang. Vi kommer inte att bedöma kommissionärerna på grundval av nationella preferenser från något som helst parti eller någon grupp inom detta parlament.
Applåder
Fru talman! Jag skulle med hänsyn till det hjälpsamma förslag ni kom med i morse vilja säga att vi, då vi förbereder oss inför mötena, bör införliva en förståelse för expertkommitténs arbete och insikter och att vi såsom institution måste be expertkommittén att: " påskynda det den gör och lämna in det i tid" . Om det är nödvändigt: " påskynda rapporten" men vi skall inte under några omständigheter sakta ned den avsedda takten i förhörsprocessen.
Applåder
Min grupps väsentliga och grundläggande utgångspunkt i denna debatt är mycket tydlig. Den frånträdande kommissionen avgick i mars och eftersom jag knappt själv kan förstå varför huvuddelen av den kommissionen fortfarande sitter kvar, hur skall vi då kunna förvänta oss att de europeiska medborgarna skall förstå detta faktum? Det är därför i allra högsta grad vår plikt i detta parlament att göra något åt denna generande institutionella situation som Europa befinner sig i så snart som möjligt, och det enda tänkbara sättet att göra detta är att ta den tillgängliga kommissionen - och jag har ingen förutfattad mening om hur förhören kommer att gå - och göra vårt allra yttersta för att säkerställa att den börjar tjänstgöra så snart som möjligt. På detta sätt bör vi försöka frigöra oss från vad som har varit en mycket svår men användbar erfarenhet, men som också kvarstår i ett oavslutat tillstånd som är mycket generande och komplicerat, vilket vi också nyligen har sett i dr Martin Bangemanns beklagansvärda vägval.
Låt mig också med hänsyn till det faktum att förhörsförfarandet kommer att äga rum i två delar, d.v.s. skriftligen och muntligen, säga att vi inom den liberala gruppen skulle vilja att varje kommissionärskandidat redogjorde för: " vilket perspektiv skulle ni vilja tillföra Europa för Europas väl?" . Detta kommer att vara viktigt för oss. Vi vill ha möjlighet att kunna tala med er och samarbeta med er i frågan om lämpligheten för portföljen och för att få en uppfattning om de kunskaper ni kan bidra med inför framtiden. Vi skulle vilja fråga om er villighet, er personliga villighet att acceptera att ni är ansvariga och ikläder er ansvar inför den europeiska allmänheten i alla era förehavanden med er ordförande och inför detta parlament, och så att allmänheten har full och klar förståelse att detta är ett allmänt forum för den europeiska demokratin inför vilken ni är redovisningsskyldiga och har ett offentligt ansvar. Å min grupps vägnar skulle jag vilja säga att när regeringskonferensen äger rum kommer vi att fortsätta att kämpa för en ändring i fördraget i frågan om individuellt ansvar. Vi inser att inom ramen för de nuvarande restriktionerna tar professor Prodi några steg framåt mot en förbättring av den förfärliga situation som har rått, men förmodligen kommer professor Prodi att behöva ta ytterligare några steg.
Vi föreslår att förhören skall vara hårda eftersom vi har lärt oss läxorna från de senaste fem åren att det är bättre att vara hård från början än att få ångra sig senare. Våra förhör kommer också att vara rättvisa. Det finns en viss fråga som jag skulle vilja be kommissionens nyutnämnda ordförande att besvara. Vi har varit så upptagna med vår egen återuppbyggnad att vi ännu inte har varit i stånd att ägna oss åt våra läxor och vår forskning, så om vi i samband med dessa förhör för frågor på tal som är väsentliga och av allmänt intresse om vilka vi fortfarande inte vet någonting, skulle vi i parlamentet ha en skyldighet gentemot Europa att agera och vi kommer att agera - med all säkerhet kommer min grupp att göra detta.
Om sådana svårigheter uppenbarar sig skulle jag vädja till er professor Prodi, eftersom ni utnämnts till ordförande i kommissionen, att vara snäll och se till att dessa svårigheter inte blir till kriser. Vi behöver en dialog mellan institutionerna som bygger på inbördes respekt. Under de senaste månaderna har parlamentet mognat och vi har lärt oss en grundläggande läxa inför de kommande åren: vi är inte längre den underordnade parten bland de europeiska politiska institutionerna. Vi gör inte anspråk på att vara " primus inter pares" men vi förväntar oss och kräver att behandlas som en jämlike bland jämlikar inom de europeiska institutionerna.
Applåder
Fru talman! Vi kommer att hålla förhör i september och, som sagt, vill jag inte uttala mig om hur de kommer att förlöpa, men min grupps starka preferens är att vi i september bör - ständigt med förbehåll för reservationen att vi får se vad som uppkommer - fatta ett beslut och ta oss ur känslan av kris. Om vi måste ha vissa svåra debatter, låt oss då för Guds skull ha dessa i september, och låt oss bli av med detta i september, så att vi slipper ha någon sorts institutionell gerilla-krigföring ända fram till december eller januari. Låt oss klara av affärerna på ett tidigt stadium och låt oss göra detta på ett ordentligt sätt!
En avslutande kommentar, fru talman; innan herr Prodi pålades denna höga post för några månader sedan, vilket jag tror var till hans egen förvåning, hade herr Prodi tänkt ställa upp de italienska valen till Europaparlamentet. Som symbol för sitt eget parti hade han valt åsnan. Nåväl, åsnan har ett flertal egenskaper - av vilka den mest välkända är envisheten. Jag skulle vilja säga till professor Prodi att om han använder sin envishet i parlamentet som en pålitlig partner för Europa, så är detta den sorts envishet vi välkomnar. Men om han använder sin envishet till att vägra ha en dialog med oss om vi har svårigheter vid förhören, är detta en envishet vi kommer att motsätta oss .
Detta är det budskap min grupp vill framföra i dag. Vi vill arbeta med er som en pålitlig partner för Europa nu och i framtiden, och detta kräver en dialog som bygger på respekt. Vi kommer att erbjuda detta. Vi tror på ett starkt Europa, vi tror på en stark kommission och vi anser att vi bör vara naturliga bundsförvanter - låt oss arbeta för detta mål.
Applåder

Lannoye
Herr kommissionsordförande! Jag vill önska er välkommen å Gruppen De gröna/ Europeiska fria alliansens vägnar, och välkomna era löftesrika uttalanden. Ert lag, herr Prodi, står inför en dubbel utmaning, och den första av dem har ni i stor utsträckning redan har tagit upp, nämligen att återupprätta medborgarnas och parlamentarikernas förtroende. Den institution ni skall leda måste uppnå detta förtroende. Men man kan endast ha förtroende för en institution om denna förvaltas i öppenhet och enligt strikta regler. Enligt min mening har ni de egenskaper som krävs för att återupprätta detta förtroende, och jag har inga skäl till att på förhand tro att de olika kommissionärskandidaterna inte skulle vara vuxna sin uppgift - oavsett deras politiska tillhörighet. Jag välkomnar alltså ert lag med en positiv inställning. Det säger sig självt att vi otåligt väntar på expertkommitténs andra rapport, som vi ständigt utlovas, samt er reaktion på rapportens innehåll, innan vi vill uttala oss definitivt.
Men jag skulle vilja gå direkt över till den andra utmaningen, som redan har diskuterats i stor omfattning. Enligt min mening är den utmaning ni måste anta mer politisk och likaledes ytterst viktig. Vissa händelser på senare tid, som kriget i Kosovo och den nya krisen inom området för livsmedelssäkerhet, som uppstod i Belgien men som får återverkningar i hela Europa, är särskilt betecknande händelser, och jag tror att de nödvändiga lösningarna - ni har gett vissa intressanta signaler i det avseendet - måste vara ambitiösa lösningar.
Vi har också viktiga datum framför oss, och jag tänker på ett startdatum som ingen hittills har tagit upp, nämligen inledningen av de nya förhandlingarna vid Världshandelsorganisationen, i Seattle i slutet av året. Jag tror att detta handlar om ett oerhört stort problem, och när vi talar om öppenhet står vi här inför en intressant problematik. Jag är inte ute efter att kritisera avsikter.
Jag skulle vilka ta upp de ibland svåra förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet. Man har ofta sagt att det finns en naturlig allians mellan kommissionen och parlamentet. Tidigare händelser har tyvärr ett flertal gånger visat att denna allians var mer omtalad än verklig. Kommissionens regelbundna avslag av parlamentets ståndpunkter - även de som gått igenom med en förkrossande majoritet - är inte en bra attityd, och för detta är den gamla kommissionen ansvarig, det vill jag betona. Jag skulle också kunna tala om de många resolutioner som röstats igenom i parlamentet - med en lika överväldigande majoritet - med krav på initiativ som under flera år varken har besvarats eller följts upp. Av er, herr ordförande, förväntar vi oss en förändrad attityd.
Jag tog nyss upp starten av Världshandelsorganisationens nya förhandlingsrunda, och jag skulle vilja ägna mina återstående två minuter åt denna. Kommissionen har fått sitt förhandlingsmandat från rådet, på förslag från den avgående kommissionen - i praktiken Leon Brittan. Detta mandat har dock inte varit föremål för någon debatt, varken i Europaparlamentet eller de nationella parlamenten. Det handlar trots allt om ett grundläggande problem: att utvidga befogenheterna för denna institution, i detta fall Världshandelsorganisationen, samtidigt som det inte har gjorts en seriös och motstridande utvärdering av dess funktion - för oss är det oacceptabelt.
Applåder
Vi kan ju konstatera att Världshandelsorganisationen, såsom den nu fungerar, spelar en högst diskutabel roll i den europeiska politiken. I det avseendet skulle jag kunna ta upp besluten om bananfrågan och hormoner i nötkreatursuppfödningen.
Applåder
Samtidigt som får vi vänta på konkreta åtgärder som syftar till en respekt för de multilaterala miljöavtalen - i synnerhet klimat och biologisk mångfald - eller till ett förverkligande av besluten vid toppmötet i Köpenhamn angående kampen mot fattigdomen, tvingar WTO: s kommittéer sin lag på demokratierna - i synnerhet Europeiska unionen - och prioriterar frihandeln över allt annat, vare sig det handlar om folkhälsa, miljö, mänskliga eller sociala rättigheter.
Applåder
Den försiktighetsprincip som ligger till grund för den europeiska miljölagstiftningen är, om inte nonchalerad så åtminstone mycket restriktivt tolkad av denna organisation. Er kommission, herr ordförande, måste i denna fråga yttra sig med klarhet och det snart, i vilket fall som helst innan förhandlingarna inleds.
Vi är redo att påbörja en dialog i den frågan, och jag hoppas att det också gäller de olika politiska grupperna. Det är desto mer nödvändigt då dioxinaffären i Belgien, som kommer att vara föremål för intensiva debatter, utan tvekan berör problematiken kring livsmedelssäkerhet, som i sig uppenbart är direkt förknippad med Världshandelsorganisationens sätt att fungera. Öppenhet, herr ordförande, skall inte endast gälla den finansiella och administrativa förvaltningen, utan också de politiska besluten. På den punkten bör man medge att det finns allvarliga brister.
Av er och ert lag förväntar vi oss sålunda ambitiösa initiativ. Jag hoppas att ni inte kommer att göra oss besvikna, och jag vill än en gång insistera på att vi är beredda att samarbeta lojalt med er och uppmärksamt lyssna till vad de olika kommissionärskandidaterna kommer att säga oss vid de kommande utfrågningarna.
Applåder

Bertinotti
Fru talman, herr ordförande, mina damer och herrar! Vår grupp tänker bedöma kommissionen enligt den tidsplan som ligger framför oss, på grundval av utfrågningarna och den fullständiga presentation av programmet som utlovats till september. Vi kommer att göra den granskningen noggrant och naturligtvis i en konstruktiv anda.
Kommissionens ordförande har pekat på behovet av att göra en koppling mellan kommissionens sammansättning och programmet. Mot bakgrund av den kopplingen kommer vi att granska de alternativ som föreslås. Hittills verkar sammansättningen ha inspirerats av något slags nycentristiskt tänkande, antalet kvinnor verkar fortfarande otillräckligt, men det gäller att i varje enskilt fall bedöma resultatet under resans gång. Det som kommer att bli avgörande är kopplingen till programmet, och vi ser verkligen fram emot att få göra den jämförelsen.
Kommissionens ordförande nämnde ett par frågor: medborgarnas hälsa, doping inom idrotten, luftfarten som en symbolisk illustration av programmet, men sedan verkade det som om hans uppmärksamhet riktades in på två saker: frågan om återuppbyggnaden av Kosovo och regeringskonferensen i Helsingfors. När det gäller dessa båda saker skulle jag vilja komma med ett par kommentarer.
För det första frågan om Kosovo. Jag tycker det verkar konstruktivt att rikta in sig på återuppbyggnad, försoning och tanken att Balkan är ett område som bör kunna föra en dialog med Europa. Det jag tycker var helt otillräckligt var att inte se den förödelse som kriget orsakat, förutom på Balkan, i det internationella samfundet, med en söndertrasad internationell rättsordning, ett krossat FN och en avsevärd minskning av den europeiska självständigheten i förhållandet till Atlantpakten och USA. Det är nödvändigt att återuppbygga Balkan, men för att man skall kunna göra det krävs att Europa återerövrar sin självständighet och auktoritet. Detta gäller också den demokratiska återuppbyggnaden.
Ordförande Prodi visar en tydlig respekt för regeringskonferensen, men det verkar inte som om han tillräckligt har begrundat att det kritiska tillstånd som institutionerna befinner sig i och den bristande respekt som de visas av medborgarna inte är neutral, vare sig politiskt eller socialt. Även om det har försvårats av den förtroendekris som orsakats av kommissionens sammanbrott, så finns det likväl ett demokratiskt underskott i detta parlament, det finns en avgrundsdjup klyfta mellan detta parlament och de europeiska medborgarnas dagliga problem. Det enda styrande organet verkar vara Europeiska centralbanken, som är sämre kontrollerad än den amerikanska. Vi ser emellertid fram emot att få granska det som sägs i utfrågningarna och framför allt programmet i september.
Låt mig säga er, herr ordförande, att vårt ställningstagande framför allt kommer att vara avhängigt en justering som vi vill att ni gör när det gäller inriktningen i era tidigare resonemang, en kursändring som vi inte kunde skönja här. Jag borde inte behöva påminna er om att det finns tjugo miljoner arbetslösa i Europa - detta är ett problem som hotar den sociala sammanhållningen i Europa - att detta Europa ifrågasätts vad gäller de landvinningar som gjorts, till exempel den allmänna välfärden, av den nyliberala politiken, denna nyliberala politik för vilken ni i era tidigare anföranden påpekade behovet av större flexibilitet, men som i stället medfört en minskad livskvalitet och sämre arbetsförhållanden, tvärtemot det som ni föreslog inför framtiden.
Vi ber er överväga behovet av en kursändring och de båda proberstenarna verkar ha framkommit även i denna debatt. Den ena gäller Europas förhållande till världen, den andra gäller Europa och förhållandet mellan det europeiska konstruktionsarbetet och de skilda verkligheterna i de olika länderna. Förhandlingarna om WTO, om världshandeln, kommer att bli en probersten för Europa, för att se om Europa skall lyckas förena sin förstaplats när det gäller ett fritt utbyte av varor, något som i dag dominerar, med behovet att skydda arbetsvillkoren i världen, med miljökraven och med hälsan för jordens befolkning, och framför allt för Europas befolkning.
Den andra proberstenen är den som gäller respekten för Europa. Här finns en stabilitetspakt som i allt högre grad utvecklats till en tvångströja när det gäller att lösa problemen med arbetslösheten. Även kostnaderna för kriget sätter stabilitetspakten på hårda prov, en stabilitetspakt som för övrigt redan har prövats av en tillväxt som har stannat av så mycket att den är helt otillräcklig för att lösa Europas problem. Här skulle det verkligen behövas flexibilitet, herr ordförande, inte när det gäller arbetsmarknaden, men när det gäller stabilitetspakten kanske för att tillfälligt upphäva den. Men under alla omständigheter behövs detta för att vi utanför ramen för stabilitetspakten skall kunna överväga investeringar för tillväxt och för en modifierad expansionspolitik, förutom vilka det inte finns någon möjlighet att vare sig råda bot på det demokratiska underskottet eller att minska den skepsis som de europeiska medborgarna känner inför sina nuvarande institutioner.
Det är med en sådan inställning som vi är beredda till en konstruktiv dialog i fråga om det arbete som ni står i begrepp att ta itu med.

Portas
Fru talman, kommissionsordförande Romano Prodi! Jag lyssnade på ert inlägg och måste säga att mysterierna kvarstår: politiskt vet ingen säkert var herr Prodi står.
För några tycks ni vara socialist, andra säger att ni är kristdemokrat, de senaste nyheterna indikerar att ni är liberal. I Italien stöder ni en vänsterregering; I Europa umgås ni med politiska familjer från center till höger. Denna tvetydighet, professor Prodi, gynnar inte klarhet och autenticitet i den europeiska politiska debatten.
I vilket fall som helst är professor Romano Prodi en sydlänning och det är, för en portugis, en fördel. Jag hoppas alltså att ni förstår mina frågor som är rättframma, direkta och praktiska. De intresserar troligen inte de federalistiska partierna i denna kammare, men de intresserar säkerligen de medborgare som har röstat på mig, nämligen jordbrukarna.
Herr ordförande! Kommissionen har haft en inställning av verklig förföljelsemani i förhållande till det portugisiska jordbruket. Vad gäller oförmågan från den portugisiska regeringen att försvara dem tar jag upp i Portugal, men den djupa orättvisan i kommissionens beslut är det min plikt att ta upp här.
För det första: galna ko-sjukan. Kommissionen har just förlängt embargot mot Portugal med ytterligare sex månader; samtidigt som man delvis har hävt embargot mot Förenade kungariket. Titta noga på den vetenskapliga oärligheten i det beslut som har fattats: Portugal har mindre än 200 fall per miljon djur, Förenade kungariket har mer än 600 fall per miljon djur. Från början av sjukdomen har det i Portugal inte funnits mer än 500 fall totalt; i Förenade kungariket har man upptäckt mer än 170 000 fall. Med tanke på detta bestraffar kommissionen Portugal och skadar allvarligt mer än 100 000 nationella producenter.
Än värre är att kommissionens beslut var en ren politisk förhandling mellan stora länder och inte grundar sig på någon slags teknisk rationalitet. På så vis försvinner galna ko-sjukan i ett Europa utan gränser på ett mystiskt sätt vid den spanska gränsen. Det är beklagligt, ordförande Romano Prodi.
För det andra: krisen inom grisuppfödningsindustrin. Vi känner alla till den, eftersom den drabbade grisuppfödare i flera europeiska länder hårt och ledde dem till undergång. Regeringen i mitt land har startat ett projekt med nationellt stöd precis som i andra länder. Förvånansvärt nog kommer nu kommissionen och säger, troligen för att hämnas på andra processer, att dessa stöd är illegala, och säger att grisuppfödarna riskerar att få återlämna anslagen och betala ränta, det vill säga, man anser att den som befinner sig i svårigheter skall gå i konkurs.
Med ett ord, ordförande Romano Prodi, det är beklagligt! Om jag framför denna kritik är det för att kommissionsordföranden beslutade behålla kommissionär Fischler som ansvarig för jordbruksfrågorna. Min fråga är mycket enkel: är ni beredd att undersöka varför kommissionär Fischler systematiskt går emot den portugisiska statens intressen? För mig, herr ordförande, är inte kommissionen en regering, och där tycker vi olika: regering är det som vi har i våra respektive länder. Men framför allt, herr ordförande Romano Prodi, godtar jag bara en kommission med oberoende fackmän och inte partiska byråkrater, jag godtar bara en kommission som behandlar de stora, de medelstora och de små länderna lika.

Saint-Josse
Ordförande Prodi! Vi har lyssnat till er med uppmärksamhet, och vi är oroliga.
Redan den 13 april tillkännagav ni er önskan om reformer för en större effektivitet, en absolut öppenhet och ett totalt ansvar. Sedan dess har ni ständigt bekräftat era lovvärda avsikter i det avseendet. Men hur står det till med den saken egentligen? Vari ligger den aviserade revolutionen då ni återtar kommissionärer som trots allt tvingades avgå till följd av den oberoende expertkommitténs graverande rapport?
Höjden är att ni anförtror den administrativa reformen, som skall grundas på nämnda rapport, till en av dem som ingick i den f.d. kommissionen. Bland de nya kommissionärerna förefaller inte alla besitta den trovärdighet som krävs för att uppfylla denna reformvilja.
Vår grupp kommer alltså att vara särskilt uppmärksam under de kommande utfrågningarna, och för oss är det inte tal om att parlamentet skall begränsa sig till att vara vilken registreringskammare som helst.
Vi måste definitivt sätta punkt för kommissionens katastrofala förvaltning, Vi vill inte se mer av detta, i annat fall kommer medborgarna med all rätt att vända sig från Europa. Det mycket låga valdeltagandet vid de senaste valen till Europaparlamentet är verkligen en alarmsignal. Det är ett tecken på en djup förtroendekris.
Som män och kvinnor med fötterna på jorden är vi öppna för dialog och samråd, men vi kan endast döma efter handling, inte vackra ord. I första hand vill vi veta i vilken anda kommissionärerna kommer att arbeta och vilka arbetsmetoder de kommer att ha tillsammans med ledamöterna, oavsett om dessa tillhör en liten eller en stor grupp.
I januari i år bad Jacques Santer om parlamentets politiska förtroende, under hotet om misstroendeförklaring, genom att hävda att vi bör upphöra med att blicka bakåt. Ni begär nästan samma sak av oss i dag. Vilken tilltro kan vi hysa för er? I bästa fall, ett välgörande tvivel. Om era förändringar begränsas till tekniska förbättringar men samma kultur bevaras, då kan vi inte acceptera dessa. Vi förväntar oss att kommissionärerna inleder en dialog med Europaparlamentets förtroendevalda så tidigt som möjligt inför ett beslut, men vi förväntar oss framför allt att de respekterar principerna om öppenhet och subsidiaritet, och att de respekterar våra demokratier och traditioner. På så sätt erbjuder ni oss medel för ett effektivt samarbete och för att vi skall kunna berikas av våra olikheter.
Applåder

Bonino
Fru talman, herr kommissionsordförande! I januari i år antog Europaparlamentet Broks betänkande, enligt vilket krävdes att majoriteten av de nya kommissionärerna helst skulle vara ledamöter av Europaparlamentet, personer med erfarenhet från de europeiska institutionerna, att man skulle garantera proportionalitet mellan män och kvinnor och en lämplig balans mellan olika politiska riktningar. Jag överlåter åt er och detta parlament att bedöma i vilken utsträckning ni har velat, eller kanske kunnat, tillämpa denna resolution från parlamentet.
Herr ordförande! Ni tänker alltså inleda en era av förändringar, en revolution - jag önskar er verkligen lycka till - och ni nämnde också en intern omstrukturering, som kanske kollegan Kinnock kommer att informera oss om, en omstrukturering som för övrigt är den femte på sju år! Jag kan emellertid försäkra er om att det inte kommer att vara ändringen av antalet generaldirektorat eller det faktum att de kommer att få namn i stället för nummer, det faktum att kommissionärerna kommer att vara utspridda över hela Bryssel eller att presstalesmannen kommer att få mer resurser som kommer att göra att institutionerna kommer närmare den breda allmänheten, som ni hävdade. Det som saknas i vårt Europa, i våra institutioner är en ny vision av Europa inför år 2000. Vi lever nu i en situation som är post -Berlinmuren, post- Kohl, post -Mitterand, post -euron, post -utvidgningsstarten, och pre nästan ingenting. Detta är visionen, utmaningen och för oss - oss radikala - finns det en måttstock, en mycket tydlig kompass, Altiero Spinellis federalistiska kompass, som gör det möjligt för oss att avgöra om våra institutioner rör sig i riktning mot en förstärkning av unionen, mot Europa, mot det politiska Europa. Detta är enligt min mening den utmaning som borde förena oss i våra olika roller, i medvetandet om att de som hittills har arbetat med att bygga Europa, herr ordförande, nya och gamla kolleger, kanske förtjänar mer respekt och kanske till och med litet mer generositet.
Applåder till vänster

Fini
Fru talman, kära kolleger, ordförande Prodi! Vi har noterat - vi som är ledamöter från Nationell allians - den uttalade viljan att förnya, att revolutionera kommissionen. Vi kommer naturligtvis att utifrån fakta bedöma om orden åtföljs av konkret handling, men hittills, vill jag påstå, har vi gjort våra bedömningar enbart på basis av fakta och inte utifrån de olika positionerna i den nationella politiken. Vi intar naturligtvis olika positioner i hemlandet, men vi förenas i viljan att skapa ett Europa som i allt högre grad är ett Europa som har folkens förtroende på denna gamla kontinent.
Vi uppskattade er tydliga uppmaning att återställa förtroendet mellan de europeiska medborgarna och kommissionen. Detta förtroende är förstört, något som även det allt lägre valdeltagandet vid valen till Europaparlamentet visar. Enligt vårt sett att se förstördes förtroendet inte bara av de händelser som ledde till att den föregående kommissionen tvingades avgå, utan även, och framför allt, av att de europeiska medborgarna alltför ofta ser kommissionen som upphovet till byråkratiska hinder, ofta dyrbara, ofta onödiga eller oväsentliga, ofta otydliga och till och med skadliga, hinder som inte har något att göra med processen att bygga ett enat Europa och som tyvärr i många fall skadar de europeiska idealen. Förtroendet kan återskapas om vi får mer öppenhet, men framför allt om vi får en större respekt för det som är de olika nationella kulturerna och egenheterna när direktiven utformas, samt ett flitigare utnyttjande av subsidiaritetsprincipen.
Av avgörande betydelse blir också kommissionens respekt för de europeiska medborgarnas grundläggande rättigheter. I det sammanhanget gladde det oss särskilt att ni i ert anförande ägnade större uppmärksamhet åt frågor som gäller inte bara rätten till arbete, utan också rätten till hälsa. Ni gav till exempel större uppmärksamhet åt livsmedelskvaliteten, eftersom de skador som har orsakats av händelser som dioxinet i kycklingar eller galna ko-sjukan, de skador som dessa händelser åsamkat trovärdigheten för samtliga gemenskapens institutioner, är enorma, och kan inte repareras med ord, och de kräver tyvärr i många fall att man har mycket tid till förfogande, tid som institutionerna inte alltid har.
Avslutningsvis, tror jag att det under dessa omständigheter är nödvändigt, inte bara att granska de konkreta åtgärder som kommer att vidtas, och att göra det utifrån resonemang som inte innebär att vi överför det som händer i den nationella politiken till denna kammare, utan att framför allt få till stånd ett närmare samarbete mellan den institution som ni företräder och parlamentet. Uppmärksamheten måste vara ömsesidig, och jag hoppas att den till exempel skall leda till att den kommission som ni leder har mer respekt för parlamentsledamöternas arbete, och att vi därmed får en bättre noggrannhet och kvalitet när det gäller svaren i samband med utfrågningar än vad som tills helt nyligen har varit fallet.
Applåder

Bourlanges
Herr ordförande, vald till kommissionens ordförande! Jag skulle först vilja upprepa vår uppskattning, respekt och personliga förtroende som vi uttryckte då vi röstade för er utnämning, åtminstone en del av oss. Vi kommer att förbli trogna detta grundläggande val, och vi vill säga er att ni i er svåra uppgift alltid kommer att finna en samtalspartner i oss, ibland krävande, men alltid måna om att hjälpa er och inte stå i vägen för er.
Bland de allmänna riktlinjer som ni skisserar, och framför allt när det gäller - tillåt mig nämna det - den institutionella frågan, fann jag anledning att känna förtroende för det arbete som ni har för avsikt att leda och de riktlinjer som ni planerar för kommissionen.
Jag skulle vilja utnyttja denna korta talartid för att försöka skingra ett slags missförstånd. Jag skulle inte vilja att vare sig ni eller era kolleger - möjliga, eventuella, framtida kolleger, vad vet jag - tror att våra farhågor om er dikteras av nationella eller partimässiga överväganden. Nationella överväganden behöver vi inte orda om. Vad gäller partimässiga överväganden står det klart att kommissionen måste respektera Europeiska unionens stora politiska krafter, och det är självklart att vi i parlamentet måste fortsätta att föra den samarbetspolitik som erfordras för att vi skall lyckas med lagstiftningsarbetet tillsammans med alla grupper - och det gäller alla grupper, inte bara två av dem.
Det vi försvarar här - och det som bekymrar oss - är parlamentets rättigheter i förhållande till Europeiska rådet. Vår uppfattning är att den kommission ni personifierar skall vara representativ för den svåra balans som bör uppnås mellan Europeiska rådet och Europaparlamentet. Sammanfattningsvis, och jag slutar här, herr ordförande, vill vi inte i en ny Platonsk myt vara skuggor av en grotta vars verkliga liv pågår i Europeiska rådet.

Veltroni
Herr talman, kära kolleger, ordförande Prodi! Av er förväntar vi oss inte bara en förnyad politisk handlingskraft från den kommission som ni kommer att leda, utan också ett hårt arbete på att inleda en epok med reformer och förändring i Europa. Därför ser vi från vänsterns sida positivt på ert program. Vi är inte här för att bevara, vi är här för att reformera. Vi är här för att reformera de europeiska institutionerna, den europeiska politiken och ekonomin, eftersom vi vill se institutioner som hela tiden närmar sig medborgarna, även dem som inte visade sig tro på vår uppgift i de senaste valen. Vi vill se en politik som kan lösa problem och styra, en ekonomi som kan lägga grunden till ett rättvist, solidariskt och jämlikt samhälle. Ur den synpunkten tror jag att det förslag till förnyelse av institutionerna som ni nämnde skulle kunna bli föremål för en dialog, vilket Bourlanges nyss påpekade, också mellan de olika krafter som ingår i detta parlament.
Det mål som vi måste ställa upp är att uppnå en starkare politisk, ekonomisk och social sammanhållning. Detta är den inriktning vi måste ha. Jag är övertygad om att ni, ert team - låt mig understryka att jag tycker det är ett väl balanserat team - kommer att vara väl skickade att genomföra det arbetet. Ni utsågs till Europeiska kommissionens ordförande på grund av det förnuft och den kompetens ni gav prov på när ni regerade i Italien, på grund av er yrkesmässiga erfarenhet, internationellt erkänd, och eftersom valet av er är en kraftfullt reaktion på den kris som drabbade den tidigare kommissionen.
Låt mig påminna om åren då vi arbetade tillsammans, något som jag är stolt över, åren då ordförande Prodi styrde landet, de svåra utmaningar vi ställdes inför och som vi klarade av, bland annat den mycket svåra utmaning som det innebar att få med Italien i den monetära unionen.
I dag leder ni Europa. Ytterligare en utmaning, ytterligare en svår uppgift som er kommission kommer att ta itu med, med samtliga medlemsstaters bästa för ögonen. Europa har i dag behov av framtidstro, av självförtroende och tro på de egna möjligheterna. Vi har nyligen tagit oss ur en smärtsam konflikt som tvingade det internationella samfundet att ingripa för att försvara rätten till en självständig existens för ett folk som tvingats bort från sitt eget land, Kosovo. I den konflikten drogs vi in enbart på grund av Milosevic. Vi tog oss ur den tack vare den europeiska sammanhållningen, solidariteten mellan allierade länder och ett nytt politiskt klimat i förbindelserna mellan Europa, USA och Ryssland. Vi frågar oss vad Europa kunde vara i dag med en tydligare politisk profil. Och detta som vi skulle kunna vara och skulle kunna göra som européer måste vi från och med i dag vara i Kosovo, på grund av de skyldigheter vi har att inleda återuppbyggnaden, för att få i gång en freds- och stabilitetspolitik i hela Balkan, för en jugoslavisk federal republik som är demokratisk och multietnisk. Att vara européer innebär med andra ord för oss i det här fallet att stödja alla de krafter som i detta ögonblick i Serbien kämpar för ett pluralistiskt och demokratiskt system.
Av er förväntar vi oss mycket. Av denna nya europeiska kommission, av rådet och av detta nya parlament som är så ivrigt att få höra vad kommissionärerna har att säga, förväntar vi oss mycket. Framför allt förväntar sig många unga européer att vi uppnår konkreta resultat när det gäller kampen mot arbetslösheten. Vi måste med andra ord framför allt inrikta vår uppmärksamhet på den tunga börda som arbetslösheten innebär för våra respektive länder och för Europa som helhet.
Framför allt ungdomen - men även vi andra - förväntar oss av kommissionen kraftfulla politiska åtgärder inom utbildning, forskning, kultur och miljö, och därefter ekonomisk tillväxt och frihet, frihet från byråkrati och krångel. Denna frihet, parad med en förmåga att garantera medborgerliga rättigheter, som den offentliga förvaltningen måste kunna visa prov på, skulle verkligen kunna skapa det jämlika samhälle som är målet för vårt politiska engagemang. Vi befinner oss i en känslig övergångsperiod. Praktiskt taget samtliga medlemsstater måste genomföra sina egna reformer av välfärden. Det sociala samhället växer i Europa, pådrivet av fackföreningsrörelsen, för att hjälpa de svagaste och mest oskyddade. Uppgiften som vi står inför i dag är att kunna bygga upp en ny välfärd med nya möjligheter, en välfärd som fortfarande hjälper de svagaste, men som samtidigt kan mobilisera mänskliga och materiella resurser för tillväxt, utveckling, livslångt lärande, så att vi kan återge framtidstro och tillit när det gäller Europa och våra egna resurser. Ett möjligheternas Europa, som Jacques Delors skulle ha sagt, ett tillväxtens och utvecklingens Europa, ett fredens och stabilitetens Europa. Inte en sluten fästning, utan ett öppet samhälle som kan bejaka tillväxt och utveckling även i andra delar av världen. Detta är det Europa vi vill ha! Vi är övertygade om att tillsammans med er och er kommission, ordförande Prodi, så kommer vi att kunna arbeta med att förverkliga ett sådant Europa.
Applåder

Holmes
Fru talman, herr valda ordförande! Jag företräder EDD-gruppen, en liten grupp i detta parlament, men oerhört demokratisk. I eftermiddag delar jag talarstolen med min franska kollega och jag delar hans oro inför parlamentets framtida roll. Parlamentet verkar för närvarande inte vara särskilt demokratiskt. Det verkar inte heller som att parlamentsledamöterna är särskilt oroade över det faktum att auditoriet nu bara är fyllt till hälften.
För att få en demokratisk struktur måste vi under årens lopp genomföra en sådan förändring att parlamentet inte är kommissionens tjänare utan att kommissionen tjänar de företrädare som har valts av de europeiska väljarna. Tills detta inträffar kommer det att vara ett mycket lågt valdeltagande i alla framtida europeiska val. Det skulle vara bättre om Europas framtid överlämnades till valda företrädare som genom val kan avsättas från sina tjänster och inte till byråkrater som utnämnts som kommissionärer.
Jag vänder mig nu till herr Prodi. Jag tror att minst hälften av detta parlament är utan representation eftersom han stöddes av det förra parlamentet och litet över 50 procent av oss inte satt i detta parlament. Jag skulle allvarligt vilja föreslå att han bör ställa upp till omval tillsammans med de övriga kommissionärerna i september.
Applåder
På lång sikt är jag övertygad om att eftersom vi har förfarit på ett bakvänt sätt - och så länge kommissionen utövar ett större inflytande vad gäller uppläggning av politiken än de valda parlamentsledamöterna - kommer folk över hela Europa att fortsätta förhålla sig likgiltiga inför denna institution. I Storbritannien har vi redan en valmanskår som präglas av stor euroskepticism. Vi är förmodligen de mest euroskeptiska av alla enligt en undersökning som utförts av Europeiska unionen och som publicerades för två veckor sedan. Om herr Prodi och hans kolleger vill vidta åtgärder mot euroskepticismen och euroapatin, efterlyser jag en riktig demokrati och att de valda företrädarna skall få ett mycket större inflytande över denna institutions program och politik.

Speroni
Herr talman! I egenskap av ledamot från Nordförbundet för Padaniens oberoende gav jag inte Prodi mitt förtroende i Rom, eftersom jag ansåg att det skulle vara att göra en åsna till regeringschef, en åsna som med all rätt inte fick det italienska parlamentets förtroende. Eftersom jag anser att en romersk åsna alltid är en sådan, även utanför den italienska huvudstaden, vilket för övrigt demonstreras av den symbol man valt för den lista som bar hans namn inför valet till detta parlament., kan jag inte i konsekvensens namn uttrycka mitt förtroende för honom som ordförande för kommissionen. Eftersom jag kommer från Padanien och enbart är italienare i passet, är jag lyckligtvis immun mot den nationaldemokristianska opportunism som förenar Berlusconi med Mastella och De Mita och jag betraktar inte Prodi så mycket som kommissionärernas oberoende ordförande, opåverkad av medlemsstaterna, utan som en som fördelar tjänster till diverse profitörer från södra Italien. Oavsett den personliga aktning jag hyser för vissa av kommissionärerna glömmer jag inte att, som man säger i camorrans huvudstad, fisken stinker från huvudet, och uttrycker därmed mitt negativa omdöme om Prodis ordförandeskap.

Dimitrakopoulos
Herr talman! Jag vill tacka herr Prodi för att han har kommit hit till parlamentet och på samma gång ta upp två frågor, som även han tog upp.
För det första, angående Kosovo. Även jag inser, liksom Prodi och alla ni andra här, att frågan om Kosovos återuppbyggnad är mycket viktig. Men, det är en fråga som inte bara har en kvantitativ sida. Återuppbyggnaden handlar inte bara om att bygga hus. Det finns också en viktigare sida, nämligen att återskapa de samhällen som fanns innan katastrofen skedde.
Jag hoppas alltså att den nya kommissionen kommer att vara förmögen att skapa de förutsättningar som skall göra det möjligt att ge återuppbyggnaden ett verkligt politiskt, socialt och - naturligtvis - ekonomiskt innehåll. Av den anledningen anser jag att frågan om lokaliseringen av sätet för de organisationer som skall ägna sig åt återuppbyggnaden är mycket viktig, och jag hoppas att valet av Thessaloniki som strategisk knutpunkt, där alla planer som rör återuppbyggnaden skall utarbetas, kommer att stå fast.
Den andra punkten som jag vill ta upp gäller regeringskonferensen. Det är en mycket viktig fråga, om vi betänker att vi vid den förra konferensen behandlade och beslutade väldigt många saker, som förvisso, när det blev dags för underskrifterna, ändå hamnade i byrålådan. Det är inte meningsfullt, tror jag, att nu komma med storslagna tal och vidlyftiga planer. Innan vi börjar göra upp konkreta planer för de olika områdena är det nödvändigt att vi ännu en gång klargör vad det är vi eftersträvar, vart vi vill komma och vart vi kan komma.
Slutligen, vill jag uttrycka min glädje för Prodis åsikter i fråga om relationen mellan parlamentet och den nya kommissionen. Det är uppenbart att den europeiska idén lättare kan komma framåt och utvecklas om det råder en institutionell balans mellan de två organen och - framför allt - om kommissionen och Europaparlamentet samarbetar i harmoni.

Desama
Herr talman, herr kommissionsordförande! Jag vill först erinra om att man i allmänhet dömer ett träd efter dess frukter. Det träd ni har skisserat för oss innehåller tillräckligt många sunda och livskraftiga grenar för att framstå som ett gott varsel för Europas framtid.
Somliga har utan tvivel framfört - inte sant, herr Cox - ett visst beklagande över att se f.d. kommissionärer i er kommission, men detta visar att Cox, som gripits av en önskan om polemik, kanske inte läste experternas förra rapport särskilt väl, där dessa kommissionärer tydligt gick fria från alla misstankar. Självklart har vissa, som Poettering, låtit sig svepas iväg av partiandan - vilket inte förvånar oss - och t.o.m. omvandlat denna kammare till ett annex till Bundestag, men ett annex på " gårdssidan" , naturligtvis.
Nåväl, vad gäller den socialistiska gruppen är vår attityd givetvis helt annorlunda. Vi kommer att svara för er kommission, och till dem som skulle tvivla på ert oberoende, herr ordförande, p.g.a. att ni har alltför många socialistiska kommissionärer, svarar jag följande: då ni utnämndes av en majoritet socialistiska och socialdemokratiska regeringar, var det just den socialistiska gruppen som blev mest förvånad av era första offentliga uttalanden. Detta visade redan från början på ett utmärkt sätt er vilja till oberoende, och er vilja att se till att kommissionen skall fungera i enlighet med avsikten i fördraget; oberoende av länder, oberoende av nationella själstillstånd och även oberoende av de ideologiska val som vi gör här i parlamentet.
Självklart viftar man med spöket " utfrågningarna" . Vissa vill, utan tvivel av historisk atavism, omvandla dem till inkvisitionsprocesser. Men vad oss beträffar, vill vi ta dessa utfrågningar för vad de är, dvs. ett tillfälle för oss att lyssna till kommissionärerna, att fråga ut dem, att ställa frågor till dem för att ta reda på deras mål, och framför allt se om det finns en överensstämmelse mellan de uppdrag ni har anförtrott dem och deras kunskaper, kompetens och arbetsvilja. På dessa grunder kommer vi att dra ett antal slutsatser, men det är inte tal om att vi skall rikta oss till er som en överdomare.
Det som är viktigt för kommissionen, utöver de utfrågningar som ert lag utan tvivel kommer att klara med stor framgång, det är att titta på vad ni skall göra, dvs. de arbeten som ni kommer att sätta igång. Ni nämnde några av dem i dag. Jag skulle redan nu vilja ta upp reformen av kommissionen. Ni insisterade med eftertryck, med all rätt, på det faktum att kommissionens strukturer, anda och arbetsmetoder måste moderniseras, och jag tror att ni har försett er med de medel som behövs för att lyckas med den reformen.
Jag skulle ändå vilja tala för att man inte skall kasta ut barnet med badvattnet, och för att man verkligen skall förstå att en av orsakerna till den föregående kommissionens misslyckande ibland var att man förlorade greppet om den offentliga funktionen. Det är viktigt att kommissionen förser sig med medel för att åta sig - med sina förnyade strukturer, med sina tjänstemän, vilkas inställning utan tvivel har förändrats - förser sig med medel för att åta sig sina uppdrag, och att kommissionen inte tvekar att säga till parlamentet och rådet: ni ber oss att uppnå vissa mål, vi ber er om medel. I annat fall riskerar ni att hamna i samma svårigheter som er företrädare.
Den andra aspekten, regeringskonferensen. Jag skall erkänna att idén om att sätta igång en regeringskonferens var ett beslut vid det tyska ordförandeskapets toppmöten som både gladde och oroade oss. Vi gladde oss åt reformviljan, men vi oroades av det faktum att man börjar om med en gammal metod. Jag blev därför mycket nöjd över att nu höra er säga att ni ämnar återgå till vad jag skulle kalla Delors-metoden, den metod som gav kraft åt 1985 års regeringskonferens i Luxemburg, vilken skulle mynna ut i den enastående reformen för den inre marknaden.
Eftersom min tid nu är slut, skulle jag bara vilja framföra en vädjan om att kommissionen inte endast skall verkställa rådets och Europaparlamentets beslut, och att vi nu kanske har förlorat tycke för den diskreta charmen i normer om längden på hissfjädrar, och att vi önskar att kommissionen lägger fram fler initiativ som rör det civila samhällets problem. Då skulle ni verkligen bli den europeiska regering som vi önskar se och som förtjänar vårt förtroende.
Applåder

Carlsson
Herr talman! Professor Prodi, ni presenterar här i dag det som ni vill få till politikens " dreamteam" . Våra rättvisa, men hårda, utfrågningar här i parlamentet kommer att bli den kompetensens prövning som varje del i ert team måste klara av. Totalt sett har dock Europas stats- och regeringschefer givit er en start med en onödig uppförsbacke. Det är ett förslag med onödig slagsida. Jag delar mina tyska vänners upprördhet samtidigt som jag också konstaterar att i den nordliga delen av Europa, med tre länder, röstar ungefär en tredjedel på socialdemokraterna. Vi har dock i dag ett förslag med 100 procent socialdemokratiska kommissionärskandidater. Obalansen kan ge spänningar som riskerar att ge ert team mindre marginaler för misslyckanden.
Professor Prodi! PPE-gruppens förtroende för er grundas på den borgerliga anda och den inriktning av politiken som ni har givit uttryck för: en förnyelsepolitik för Europa, för konkurrenskraft, liberalisering och fri handel, för samverkan och för fred samt en öppen och trovärdig förvaltning och ett EU som ägnar sig åt gemensamma väsentligheter för att få medborgarnas förtroende för EU i nästa århundrade.
Ni vill skapa ett " dreamteam" . Lycka till! Jag tror att ni behöver det, men framför allt behöver Europa det. Utmaningarna och möjligheterna för oss alla är stora. Jag önskar er lycka till och välkomnar er till detta parlament. Det kommer att bli spännande veckor av utskottsförhör. De skall bli rättvisa men, som sagt var, tuffa.

Bodrato (PPE)
Ordförande Prodi! Detta är tredje gången ni möter detta parlament, ett parlament som har förändrats mycket men där det finns en institutionell kontinuitet som alla måste respektera. Vi känner till de riktlinjer för kommissionens arbete som ni i dag har kompletterat och preciserat vad gäller reformeringen av kommissionen och ni känner väl till Europaparlamentets inställning och också dess politiska bekymmer.
Låt mig göra tre snabba påpekanden. För det första: vi delar målet att vitalisera den ekonomiska unionen genom en politisk union. Detta mål kräver ett intimt samarbete mellan kommissionen och parlamentet, ett parlament som är de europeiska medborgarnas demokratiska företrädare och som därför måste spela en avgörande roll vid reformeringen av de europeiska institutionerna. Det är i denna församling som vi måste söka den europeiska anda som kommer att bli avgörande för kontinentens framtid, vilket ni har påpekat i andra sammanhang. Men även om det är nödvändigt att i första hand återupprätta förtroendet mellan institutionerna och européerna, så tror vi också att det är nödvändigt att etablera ett lojalt och nära samarbete mellan de europeiska institutionerna, d.v.s. mellan parlamentet och kommissionen.
Mitt andra påpekande gäller den kritik och den diskussion som vi skall återuppta i september. Kritiken har som huvudmål att verifiera samstämmigheten mellan de val som har gjorts när kommissionärerna har utsetts, och de allmänna riktlinjer som har presenterats för parlamentet. Vi ger vårt fulla stöd till en strategi som utgår från övertygelsen att det är av avgörande betydelse att stabilitetspakten respekteras och vi delar uppfattningen att den viktigaste uppgiften i dag är att skapa ett konkurrenskraftigare Europa för att åter få igång utvecklingen, även när det gäller kampen mot arbetslösheten. Men vi tror att man också måste redovisa skälen till att man nyligen har diskuterat en sysselsättningspakt och understryka behovet av att ägna stor uppmärksamhet åt de regionala obalanser som fortfarande finns i Europa. Utan en europeisk strategi på detta område löper vi risken att man i en ekonomi som den europeiska koncentrerar sina resurser till de starkaste områdena och lämnar de svagaste åt sidan, även om några av dem på senare tid har gjort stora framsteg.
Mitt tredje och sista påpekande gäller de synpunkter som ordföranden Martens framförde i detta parlament som företrädare för Europeiska folkpartiets grupp i samband med diskussionen om de politiska riktlinjerna. Han uttryckte ett starkt stöd för er kandidatur och uppmanade er att ta itu med att lösa upp ett antal knutar som blockerar kommissionens verksamhet. Jag tror under alla omständigheter att, oavsett den konstitutionella utformningen av kommissionens och parlamentets relationer, så är den oro som framförts när det gäller den politiska balans som finns i detta parlament och som inte återspeglas i kommissionen berättigad. Vi hoppas att utfrågningen skall kunna lösa även denna knut.
Applåder

Stenzel
Herr talman, herr designerad kommissionsordförande! Det är sällan kommissionens nybildande har präglats av så stora förväntningar och förhoppningar som den här gången. Medborgarnas misstro mot kommissionen som, märk väl, orsakats av vissa kommissionärers felaktiga beteende är djupt rotad. Utnämningen av er, professor Prodi, till designerad ordförande i kommissionen, och därefter nomineringen av ert team ger god anledning att hoppas. Ni kommer att bli den första kommissionsordförande som kan ställa den enskilda kommissionären till svars om denne uppvisar ett felaktigt beteende och sedan avskeda personen ifråga. Det är ett viktigt steg på vägen mot ett förtroendeskapande.
Även om inte kommissionen speglar den majoritet som framgick av det europeiska valet, är det tillfredsställande att vissa pålitliga kommissionärer åter har nominerats till posten som kommissionär. Även omstruktureringen av de olika ansvarsområdena kommer i framtiden att leda till en ökad effektivitet och insyn. Vi kommer framför allt för medborgarnas skull syna varje enskild kommissionär i sömmarna. Men det kommer att bli en utfrågning och inte ett förhör. Vi behöver trovärdiga företrädare för en stark kommission. Men det innebär att vi snarast behöver få den information som krävs. Det är viktigt att slutsatserna från den oberoende expertkommitténs andra rapport läggs fram i god tid innan utfrågningarna. Annars kan man förutspå en ny kris mellan parlamentet och kommissionen. Inte heller en försenad tillsättning av kommissionen ligger i medborgarnas intresse.
Inför de stora uppgifter som väntar - oavsett om det är utvidggningen, regeringskonferensen eller återuppbyggandet av Kosovo - måste Europeiska unionen förbli handlingskraftig på alla nivåer.
Applåder

Prodi
Herr talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam för denna debatt, som har varit grundlig, tydlig och i många fall uttömmande, och som sammantaget gav prov på ett öppet förtroende vad gäller vårt framtida arbete. Ett öppet förtroende, eftersom samtliga talare, även de som riktade kritik mot kommissionens sammansättning, erkände behovet av ett omfattande och intensivt gemensamt arbete och insåg att det är på samarbetet mellan parlamentet och kommissionen som Europeiska unionens framtid beror. Det är på oss och på vårt samarbete som möjligheterna att komma ur den nuvarande krisen beror, en kris som har varit så djup att den sänkte antalet personer som röstade i det senaste valet till en bottennivå i Europas politiska historia.
Jag tror att i slutet av denna mandatperiod kommer vi också att bedömas utifrån det antal personer som går och röstar i nästa val, d.v.s. huruvida vi har lyckats återskapa de europeiska medborgarnas förtroende för de institutioner som vi är ansvariga för. Detta kräver öppenhet, det kräver en storstädning som det inte är enkelt att genomföra. Detta är något som det är lätt att lova - och det har jag gjort - men jag vet mycket väl att det inte är lätt att hålla. Nyligen nämnde någon med sympatisk ironi den valsymbol som jag använde - åsnan - och uppmanade mig att vara lika envis som den. Det är en onödig uppmaning, för jag är envis till min natur, men låt mig dessutom påminna om att åsnan också är inspirerad av en passus hos Leonardo da Vinci som, när han beskriver åsnan - jag vet inte om det är sant, för jag har inga egna bevis - säger att det är ett underligt djur, för åsnan dör hellre av törst än den dricker smutsigt vatten.
Applåder
Det är viktigt att vi tar åsnan som en symbol för vårt politiska arbete, för det är just detta som vi måste försöka göra under den kommande femårsperioden. Jag vet mycket väl att det är väldigt enkelt att säga detta, men att det inte är lika lätt att leva upp till det. Men det sätt som vi har byggt upp kommissionen på, ledamot Pöttering, har varit mycket öppet. Nej, det har inte varit en de långa knivarnas natt, det har inte förekommit någon kamp om utnämningarna och ingen kamp om gränsdragningar. Det har inte varit lätt att förena femton länders, norr och söder, olika politiska verkligheter. När det gäller resultatet, när jag säger att det är " balanserat" , så kan jag mycket väl förstå att det finns vissa länder som är missnöjda, men detta ligger i politikens natur. " Balanserat" innebär att de starka krafter som är representerade i Europaparlamentet företräds av starka personligheter med ansvar för viktiga portföljer inom kommissionen. Jag ber er att även göra detaljerade analyser av detta. Jag upprepar, inom de gränser som Amsterdamfördraget tillåter har jag utövat alla de befogenheter som jag har, och jag tror att vi i slutet av denna mandatperiod även kommer att ha ännu mer avancerade metoder för att sätta samman kommissionen.
Jag ber er att trots allt se på de framsteg som gjorts jämfört med andra institutioner. Jag ber er betänka det faktum att vi nu har kommit hit med en kommission som - om det blir bra eller dåligt får framtiden utvisa - åtminstone kommer att arbeta i samstämmighet, med förmågan att enas kring gemensamma program och som är beredd att individuellt och kollektivt ta sitt ansvar. Detta är en viktig punkt, för här har talats mycket om det sätt på vilket utfrågningarna, kommissionens hearings skall genomföras. Jag anser att detta är mycket viktigt, på samma sätt som den oberoende expertkommitténs rapport är viktig, men jag tror också att utfrågningarna måste vara inriktade på de enskilda kommissionärerna, deras program, och att de måste gå på djupet och genomföras i en anda av politiskt ansvarstagande, för enligt min mening får utfrågningarna inte bli ett instrument för att försöka rätta till de problem som uppkommit tidigare. Jag anser också att de måste genomföras verkligen omsorgsfullt, det måste bli hearings som verkligen går på djupet med kommissionens problem, för jag tar till mig varningen att det är bättre med en förebyggande undersökning än att det senare uppstår situationer som försätter kommissionen i kris.
Jag sade nyligen i mitt inlägg att jag bett samtliga kommissionärer att ge mig sitt hedersord på att de skulle lämna in sin avskedsansökan om något som helst oförutsett skulle inträffa, något hittills okänt. Detta är ett instrument som måste användas med stor försiktighet och i medvetande om att det inte bara rör det individuella ansvaret utan också effektiviteten och ansvarskänslan hos ett helt team, d.v.s. kommissionen, som måste bevisa för er att den klarar av att regera under den kommande femårsperioden. Naturligtvis måste vi presentera oss som individer, men vi måste också presentera oss som en grupp som har byggts upp organiskt, inte som isolerade, separata individer. Detta har arbetet under de senaste månaderna gått ut på och detta är det slags kommission som har presenterats för er. Jag ber er att bedöma den i den andan och jag tror att omröstningen den 15 september kommer att få en enorm betydelse. Ni har rätt att underkänna hela kommissionen och förklara den olämplig att genomföra den enorma uppgift det innebär att styra Europa under den kommande femårsperioden, att ge sitt bidrag till den stora uppgift som ligger framför oss. Jag ber er att fullgöra ert uppdrag med Europas gemensamma bästa för ögonen och inte i den anda av särintressen som i och för sig är legitim inom politiken.
Låt mig avslutningsvis nämna ytterligare ett par punkter som har lyfts fram i dag. För det första, rapporten från den oberoende expertkommittén. Jag tror att det är mycket viktigt att vi läser den uppmärksamt, och att vi har den som måttstock när vi skall bedöma mycket av det som jag har nämnt i parlamentet de tre gånger som jag har kommit hit. Rapporten är viktig, men vi måste inse att det politiska ansvaret för framtiden är vårt eget. Rapporten från de vises kommitté är ett viktigt instrument. Vi skall läsa den och fundera, men att fatta besluten är vårt ansvar, ett ansvar som vi måste bära, och det är i det perspektivet som dialogen mellan parlamentet och kommissionen får en alldeles särskild betydelse.
För det andra har flera talare pekat på frågan om den internationella handeln, en fråga som jag inte tog upp, eftersom vi kommer att diskutera den i september. Jag kan försäkra er att det kommer att bli mycket viktigt att bibehålla en balans mellan behovet av fri handel, som är en av grundstenarna i Europa, och skyddet av de stora fri- och rättigheterna, bland vilka rätten till hälsa är absolut grundläggande. Det är därför jag lyfte fram frågan om hälsan i samband med livsmedel och mediciner som en av utgångspunkterna för vår framtida kommission.
Detta är alltså den väg vi skall gå. Det är riktigt som Báron Crespo säger när han citerar Manzoni: " Adelante" men " con juicio" , " Framåt, men med förnuft" . Men citatet är inte komplett, för det finns en mening till. Manzoni säger i själva verket " Adelante, Pedro, si puedes" , d.v.s. " om du kan" , och den makten vilar i era händer.
Applåder

Hänsch
Herr Prodi! Ni har just gjort en livlig framställning av hur åsnan hellre törstar ihjäl än dricker förorenat vatten. Nu undrar jag om ni kan garantera att åsnan även tackar nej till utspätt vin?

Prodi
Detta är den målsättning som vi föreslår för kommissionen och det är av den anledningen som vi har prioriterat hälsan, och det hänger verkligen ihop. I det här fallet till skydd för människan, inte åsnan.
Applåder

Talmannen
Ärade kolleger! Enligt föredragningslistan finns det nu tid avsatt för en andra valomgång av kvestorer, men den behöver vi inte utnyttja, eftersom vi har genomfört en elektronisk omröstning. Jag förklarar därför sessionen avbruten fram till kl. 17.30.
Sessionen avbröts kl. 17.05 och återupptogs kl. 17.30.

Det finska ordförandeskapets verksamhetsprogram
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet av rådets ordförande om det finska ordförandeskapets verksamhetsprogram, den ekonomiska och sociala återuppbyggnaden i Kosovo, förslaget till en stabilitetspakt för sydöstra Europa samt dödsdomen mot Öcalan.

Halonen
Fru talman, bästa parlamentsledamöter! Till att börja med vill jag varmt gratulera alla Europaparlamentets nyvalda ledamöter. Därtill, som jag redan tidigare i dag sade, hjärtliga lyckönskningar även till er, fru talman, på grund av valet. Jag är glad över att kunna påbörja samarbetet med er. Enligt parlamentets önskemål kommer jag nu att presentera huvudpunkterna i det finska ordförandeskapets verksamhetsprogram. På er begäran tar jag speciellt också upp situationen i västra Balkan och dödsdomen mot kurdledaren Öcalan. Först dock några ord om unionens utveckling i allmänhet.
Kommissionens utnämnde ordförande Romano Prodi fäste i sitt eget uttalande uppmärksamhet på den eftersläpning som unionens institutioner råkat ut för jämfört med förändringstakten i vår omvärld. Jag håller helt med kommissionens utnämnde ordförande. Inte bara kommissionen utan hela Europeiska unionen måste förnyas. Det är inte fråga om en enda plötslig omvälvning och en enstaka institution, utan det handlar om en kontinuerlig process. Vi måste komma ihåg att det är just förmågan att växa, expandera och svara mot ständigt nya utmaningar som gjort unionen både unik och stark.
När vi i dag inleder vårt samarbete har vi på sätt och vis möjlighet att göra det från ett rent bord. Det nya parlamentet har påbörjat sitt arbete och nomineringen av en ny kommission är i gång. Vi finländare har för första gången fått ta ansvaret för rådets ordförandeskap. Amsterdamfördraget som nyligen trädde i kraft ger oss en bra grund att utveckla allt närmare samarbete mellan parlamentet, kommissionen och rådet. Vi har nu ett gyllene tillfälle att starta reformeringen av gamla arbetsmetoder. För min egen del skulle jag vilja poängtera att även arbetet i rådet måste utvecklas. Det är paradoxalt att medan unionens betydelse ökar hotas samarbetet mellan dess regeringar i rådet av splittring i maktutövningen, sektorisering. Såväl rådet som hela unionen måste koncentrera sig på det väsentliga. Av rådet förväntas ett politiskt ledarskap som ger verkligt mervärde i medborgarnas liv. Under sitt ordförandeskap har Finland för avsikt att ta initiativ till och genomföra flera projekt för att utveckla rådets arbete. Vårt mål är att på ett märkbart sätt öka öppenheten och effektiviteten i rådets verksamhet, vi anser att större öppenhet än i dag är en nödvändig förutsättning för att hela unionen skall bli accepterad i allmänhetens ögon. Vi vill också att rådet (allmänna frågor) spelar den roll som angår det när det gäller att leda rådets arbete. Vi måste göra allt vi kan för att unionen är och att den uppfattas som enhetlig: unionen måste ha en gemensam vilja, en gemensam politik och en gemensam röst.
Den utnämnde ordföranden Prodi sade att den nya kommissionens nyckelord är öppenhet, ansvar och effektivitet. Jag är mycket nöjd när jag ser att den nya kommissionens linje ord för ord motsvarar det finska ordförandeskapets viktigaste betoningar.
Finland har mottagit rådets ordförandeskap vid en tidpunkt då unionens externa handlingsförmåga är utsatt för ett osedvanligt stort tryck. Kriget som härjat i västra Balkan har åsamkat obegripligt svårt mänskligt lidande och materiella skador. Europeiska unionen måste ha både politisk och ekonomisk beredskap att satsa på utvecklingen inom Balkanregionen för att demokrati och stabilitet skulle få möjlighet att slå rot där. Under sitt ordförandeskap kommer Finland att speciellt fästa uppmärksamhet på att göra unionens externa verksamhet effektiv och konsekvent. Eftervården av Kosovokrisen och stabiliseringen av västra Balkan är för oss den allra svåraste prövostenen.
I måndags betonade Europeiska unionens råd (allmänna frågor) att unionen kommer att fortsätta med biståndet till det serbiska folket som lider av sina ledares förödande politik. När vi i nästa skede börjar avveckla tvångsåtgärder mot Förbundsrepubliken Jugoslavien kommer vi att ta hänsyn till att regeringen i Belgrad och det jugoslaviska folket är två skilda saker.
Applåder
Den jugoslaviska regeringen måste genomföra FN: s säkerhetsråds resolution 1244, samarbeta med internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien och göra framsteg mot demokratin. I måndags kom vi överens om att i första skedet ta bort tvångsåtgärderna mot befolkningen, såsom flygförbud och undvikande av kontakter inom idrott. Vi betonade behovet av att snabbt befria Kosovo och Montenegro från tvångsåtgärder i samband med oljeimport och andra tvångsåtgärder. Vi anser det också viktigt att i Förbundsrepubliken Jugoslavien stödja alla sådana aktörer som förbundit sig till demokratiska värden. Härnäst borde vi definiera de metoder och sätt, med vilka man kan underlätta situationen för sådana aktörer. Här kan det till exempel bli fråga om leveranser av elektricitet och råolja. Vi bad kommissionen och behöriga institutioner att utan dröjsmål lägga fram förslag i den här frågan. Dessutom fastställde vi i rådet (allmänna frågor) stats- och regeringschefernas beslut om placeringen av återuppbyggnadskontoret och beslutade om ett toppmöte i Sarajevo för stabilitetspakten för sydöstra Europa.
Kosovokrisen kan bli den vattendelare, från vilken man målmedvetet styr olika former av unionens externa verksamheter till en gemensam fåra. Metodsortimentet i unionens externa förbindelser måste förstärkas för att förbättra deras funktionsförmåga, vår förmåga att förutse kriser måste bli bättre och vår beredskap för eftervård av kriser måste effektiviseras. Vi hade ett långt samtal om detta vid måndagens öppna sammanträde i rådet (allmänna frågor). Vi var alla mycket eniga om att denna sektor skall utvecklas i en snabb tidtabell. Europeiska unionen har de bästa möjligheterna att med hjälp av en konsekvent och målmedveten politik bidra till stabiliteten inom denna region. Jag hoppas emellertid att vi kommer ihåg att unionen ingalunda är ensam att bära ansvaret för eftervården av Kosovokrisen. Vi har ett nära samarbete med andra länder och internationella organisationer. Det är nödvändigt att vidareutveckla och fördjupa just samarbetet med Förenta nationerna, OSSE och Europarådet.
Parlamentets ledamöter har i flera olika sammanhang betonat den viktiga roll som unionen spelar som motor och garant för en fredlig och balanserad utveckling i vår världsdel. Nästa utvidgning handlar just om detta. Europeiska unionen kommer så småningom att växa till en union som omfattar hela Europa. Det är åtminstone i ett hänseende som den kommande utvidgningen skiljer sig från alla tidigare: det egna samarbetet inom unionen har fördjupats till en nivå som ställer mycket höga krav på alla ansökarländer. Jag är emellertid övertygad om att dessa krav gynnar både ansökarländerna och unionen. Att uppfylla kriterierna förstärker ansökarländernas sociala och ekonomiska utveckling, och detta har man även i ansökarländerna lagt märke till. Utvidgningen är en process som hela tiden måste gå framåt och som inte får äventyras genom löften som saknar täckning. Under det finska ordförandeskapet kommer man att målmedvetet fortsätta med anslutningsförhandlingarna. Vår målsättning är att slutföra så många förhandlingskapitel som möjligt och starta nya. I Europeiska rådet i Helsingfors skall man på grundval av kommissionens rapport besluta om att ta med nya ansökarländer till medlemskapsförhandlingarna. Samtidigt kommer vi att resonera om utvecklingen av förbindelserna med europeiska länder och om utvidgningens långtidsutsikter.
Utvidgningen förutsätter en anpassning av unionens institutionssystem: vi har redan påbörjat förberedelserna för en ny regeringskonferens och har för avsikt att lägga fram en rapport därom från ordföranden till Europeiska rådet i Helsingfors. Parlamentets synpunkter är av största vikt i detta reformarbete, och jag har med tillfredsställelse lagt märke till att det råder god överensstämmelse mellan våra synpunkter i många frågor.
När det gäller utvidgning kan vi inte glömma Turkiet. Turkiet är en viktig partner till unionen. Turkiet ingår i utvidgningsprocessen och man har skapat en egen strategi för landet. Turkiets medlemskapsutsikter påverkas av landets framsteg i demokratiska reformer och utvecklingen av de mänskliga rättigheterna, framför allt när det gäller minoriteternas rättigheter.
I detta sammanhang skulle jag vilja betona att unionen är motståndare till dödsstraffet överallt och i samtliga fall. Att avskaffa dödsstraffet är Europeiska unionens gemensamma mål. Finland kommer att som ordförande följa utvecklingen. Skulle dödsdomen mot kurdledaren Öcalan verkställas vore det en beklaglig vändning i Turkiets politik. Turkiet är medlem av Europarådet och har därmed förbundit sig att avskaffa dödsstraffet. Inga dödsstraff har verkställts i landet sedan år 1984. Det är önskvärt att Turkiet fortsätter att skjuta upp verkställandet av domen tills dödsstraffet helt har avskaffats. Man hoppas att det turkiska parlamentet utnyttjar sin möjlighet att upphäva domen. Turkiet har uttalat sin vilja att ansluta sig till Europeiska unionen. Att låta bli att verkställa dödsstraffet är en del av unionens gemensamma värden.
Fru talman! I detta sammanhang kommer jag inte att gå igenom ordförandeskapets hela verksamhetsprogram. I samband med mitt utskottsbesök i september kommer man att få tillfälle till fortsatta samtal om yttre förbindelser. Då kommer man säkert att ta upp flera aktuella frågor, inklusive Ryssland och den nordliga dimensionen, men jag skulle ändå vilja lyfta fram ytterligare en aktuell fråga: efter att Baraks regering kom till makten har utsikterna för fredsprocessen i Mellanöstern blivit ljusare än på flera år. Europeiska unionen befrämjar fredsprocessen såväl politiskt som ekonomiskt. Själv kommer jag att redan i början av augusti resa till området för att möta de mest centrala aktörerna och förmedla tankar inom unionen om hur fredsprocessen kan främjas.
Oberoende av om vi talar om utvidgningen eller om konfliktförebyggande finns det en sak som vi kan vara säkra på: vi kan hjälpa andra bara om vårt eget välstånd är på stabil basis. Kunskap och kunnande är grundläggande förutsättningar för vårt, medlemsländernas och hela unionens välmående och konkurrensförmåga.
Informationssamhället ger nya möjligheter för medborgare, för företag och för förvaltningssektorn. Vi kommer under de kommande månaderna att studera hur informationssamhället kan utnyttjas för att konkurrenskraften skall kunna förbättras. Samtidigt måste vi se till att utvecklingen inte leder till ökade klyftor mellan olika samhällsgrupper.
Vi har ännu inte helt utnyttjat de möjligheter som valutaunionen och den inre marknaden ger oss. Vi kan skapa nya arbetsplatser bara om vår ekonomi är i gott skick. Den stigande sysselsättningsnivån tyder på att vi är på rätt väg.
Vi kommer att fortsätta arbetet med jämlikhet mellan könen, med socialt och ekologiskt hållbar utveckling, med ungdomsfrågor samt med medborgarnas välmående. Jag vet att alla dessa frågor också är viktiga i detta hus, och att Europaparlamentet har gjort ett viktigt arbete för att främja dem.
I det föregående talade jag om på vilket sätt unionen kan verka för en förstärkning av tryggheten i Europa och i hela världen. I människornas trygghet ingår inte enbart att man inte för krig utan också ekonomisk trygghet, respekt för de mänskliga rättigheterna och det skydd som en rättsstat ger. Vid Europeiska rådet i Tammerfors kommer man att sträva efter att skapa en mera enhetlig och solidarisk invandrings- och asylpolitik samt att effektivisera kampen mot den internationella brottsligheten. Medlemsländernas lagstiftning inom den här sektorn måste harmoniseras och konvergeras, domar måste verkställas effektivare och administrativa och rättsliga hinder för samarbete måste avskaffas.
Jag utgick från tanken att unionen bara kan lyckas i sin uppgift genom ett intensivt och öppet samarbete mellan olika instanser samt med hjälp av ett aktivt stöd av den europeiska allmänheten. Europaparlamentet spelar en avgörande roll i detta samarbete. Fru talman! Jag vill tillönska både er och parlamentets ledamöter handlingskraft och uthållighet, hjärta och viljestyrka i början av mandatperioden och försäkra att ordförandelandet Finland förväntar sig mycket av vårt samarbete.
Applåder

Matikainen-Kallström
Fru talman! Jag vill tacka Finlands utrikesminister Halonen för hennes utmärkta redogörelse av det finska EU-ordförandeskapets verksamhetsprogram. Som rådets ordförandeland håller Finland på att med hjälp av ett mycket balanserat program lotsa Europeiska unionen till ett nytt millennium. Det är viktigt att betona, som utrikesministern i sitt tal klargjorde, att unionens interna förnyelse och förstärkning av medborgarnas samhällen överallt i Europa i fortsättningen kommer att bilda grunden för EU: s utveckling. Prioriteringen av dessa mål framgår speciellt tydligt även av ordförandelandets verksamhetsprogram.
Det finska ordförandeskapets motto, öppet och starkt Europa till nästa årtusende, speglar unionens nödvändiga reformbehov. Medborgarnas Europa måste byggas med betoning på EU-institutionernas öppenhet och på närhetsprincipen. Framtidens väldiga utmaningar, såsom sådana ekonomiska förändringar som den gemensamma valutan medför, unionens östutvidgning och kampen mot den internationella brottsligheten, behöver stöd av EU-institutioner med större handlingskraft än i dag. Det är positivt att Finland har startat med konkreta förslag. Resolutionernas vackra ord leder inte till de förändringar som nu behövs.
Tragedier som den i Kosovo och vidare inom hela f.d. Jugoslaviens område visar att den fred och stabilitet som den europeiska integrationen fört med sig än så länge inte strålar särskilt långt över unionens yttre gränser. Härav måste man dra nödvändiga slutsatser för att så snabbt som möjligt kunna förstärka unionens krishanteringsförmåga. EU måste kunna se till att den i framtiden har tillgång till effektiva icke-militära medel för att såväl förebygga kriser som släcka bränder som redan brutit ut. Särskilt positivt är att dessa mål har satts högt.
Den ekonomiska, sociala och politiska återuppbyggnaden av västra Balkan måste komma i gång ordentligt under det finska ordförandeskapet. Utmaningen är så enorm att det krävs en speciell förmåga av ordförandelandet att hålla trådarna för parallella processer stadigt i händerna. Finland måste se till att de beviljade medlen används på ett effektivt sätt. Inte en enda bro kan repareras och inte en enda skola kan byggas genom att låta administrationen av återuppbyggnadsprojekten svälla. Återuppbyggnaden borde finansieras så att man därvid utnyttjar de lokala resurserna. På det sättet kan man återuppliva affärslivet på de krigshärjade områdena, skapa arbetstillfällen och främja utvecklingen av handelsförbindelser mellan närområden och unionen. Unionens sysselsättningsproblem får inte lösas på Kosovos kostnad genom att inrätta nya tjänster. Biståndspengarna måste riktas dit där de bäst behövs.
Unionens östutvidgning kräver EU-medborgarnas orubbliga stöd. Unionen måste absolut se till att brister i den egna handlingsförmågan inte blir den värsta flaskhalsen i utvidgningen. Att säkerställa den inre marknadens funktionsförmåga och förstärka unionens inre säkerhet är viktiga nycklar till en lyckad östutvidgning. Av toppmötet i Tammerfors, som bland annat skall koncentrera sig på asyl- och flyktingpolitiska frågor samt på kampen mot den organiserade brottsligheten, måste man förvänta sig konkreta förslag till åtgärder för att förbättra den inre säkerheten.
Begreppet unionens nordliga dimension som träder fram i rampljuset innehåller flera inslag, bland annat på kärn- och miljösäkerhetens samt det regionala samarbetets fält, som är förknippade med EU: s inre säkerhet. Även dessa tankar som framförts kring unionens nordliga dimension behöver konkretiseras till klara årgärdsprogram.
Applåder

Myller
Herr talman, bästa företrädare för rådet, minister Halonen! Början av Finlands första ordförandeskap i Europeiska unionen inträffar vid en tidpunkt som präglas av stora förändringar. Parlamentet med en ny sammansättning inleder sitt arbete förstärkt av de befogenheter som Amsterdamfördraget ger, man väntar på utnämning av en ny kommission i stället för den gamla som avgick mitt i mandatperioden, och även i rådet förbereder man sig för reformering av arbetssätten. Det är ett obestridligt faktum att allmänhetens förtroende för beslutsfattandet i unionen inte kan återupprättas utan att reformera arbetssätten, och detta gäller alla institutioner: såväl kommissionen, rådet som parlamentet.
Ett av de mest brådskande ärenden som man väntar av parlamentet och rådet är en snar lösning för att på ett tillbörligt sätt ordna frågan om ledamöternas löner och kostnadsersättningar. Reformeringen av unionens institutioner är en central fråga även i det finska ordförandeskapets program, såsom minister Halonen i sitt anförande konstaterade. Med en speciell glädje kan vi lägga märke till att programmet innehåller strävan efter att förnya rådets arbetssätt. Utvecklingen av rådets öppna sammanträden, bättre tillgång till handlingar samt offentliggörande av tidpunkterna och föredragningslistorna för rådens och arbetsgruppernas sammanträden främjar på ett konkret sätt öppenhetsprincipen. Enligt besluten i Europeiska rådet i Köln kommer Finland att leda förberedelserna för att sammankalla en regeringskonferens. Målet måste vara en konferens vid vilken man åstadkommer ett nytt avtal som möjliggör utvidgningen och skapar förutsättningar för unionen att fungera effektivt även efter utvidgningen.
Man måste emellertid säga att man redan under den här mandatperioden har kastat stenar i vägen för unionens effektiva funktion. Jag kan inte låta bli att undra varför parlamentets högergrupp strävar efter att skjuta upp utnämningen av kommissionen genom att hänvisa till den oberoende expertgruppens rapport. Jag säger rakt ut att man genom en sådan taktik drar undan grunden för ett lyckat finskt ordförandeskap. Vi måste på alla sätt skynda på rapporten och dess behandling i Europaparlamentet, men vi kan inte överlåta parlamentets lagliga rättigheter till en inofficiell granskningsorgan och dess tidtabell.
Vi behöver också en förstärkning av unionens trovärdighet för att med full kraft kunna ta itu med de allvarliga problem som vi ansvarar för, av vilka det mest brådskande är tidtabellen för igångsättning av återuppbyggnaden i Kosovo. Där börjar vårt arbete för förstärkning av stabiliteten inom hela Balkanregionen. Finlands president Martti Ahtisaaris starka insats för att uppnå en lösning i Kosovo visar att även ett alliansfritt land på ett framgångsrikt sätt kan företräda hela unionens gemensamma synsätt.
En handlingskraftig union är också en förutsättning för att den pågående utvidgningen till central- och östeuropeiska länder skall kunna slutföras på ett lyckat sätt. Utgångspunkten måste vara att man håller fast vid enhetliga medlemskapskriterier, vilket betyder att man skall sträva efter att hålla sig till sanningen även när man talar om utvidgningens tidtabell. Från Finlands sida har man alldeles riktigt betonat att man i samband med utvidgningen måste påverka Europas utveckling även när det gäller miljöskyddet och det sociala skyddet. Målet måste vara att den hållbara utvecklingen och miljöskyddet inkluderas i all gemenskapspolitik, vilket innebär förpliktelser inte bara för de kommande utan också för de nuvarande medlemsländerna.
Utvidgningsprocessen kan främjas genom att förstärka samarbetet inom unionens närområden. Den av unionen godkända nordliga dimensionens politik täcker bland annat samarbetet kring Östersjön, men den stöder också genomförandet av den godkända strategin för Ryssland. En central fråga som behöver förnyas är förstärkning av ett genuint gränsöverskridande samarbete. En aktuell utmaning för unionen är likaså att den ekonomiska och monetära unionen genomförs på ett sätt som skapar förutsättningar för nya arbetstillfällen. De här är några utmaningar, avslutningsvis vill jag på det varmaste önska det finska ordförandeskapet lycka till i genomförandet av det reformsinnade verksamhetsprogrammet.
Applåder

Thors
Herr talman, fru minister! Liksom ministern gjorde i en del av sitt tal kommer även jag att använda det andra finländska nationalspråket.
Finländska ordförandeskapets verksamhetsprogram innehåller inga större överraskningar; det är balanserat och tar fasta på unionens viktigaste utmaningar. Programmet tar egentligen fasta på de frågor som tidigare toppmöten har förutsatt att vi skall lösa i Helsingfors. Jag är mycket glad över att ministern så ärligt tog upp problemen med ministerrådets arbete. Jag anser nämligen att de har diskuterats alltför litet, och vi har där många knutar att lösa upp. Många saker har också just därför skjutits upp till Finlands ordförandeskap.
Vi betonar i programmet ett starkt och öppet Europa, vilket är korrekt. Ett starkt Europa är ett Europa där institutionerna är starka, inte där några starka män löser Europas frågor. Tyvärr har vi sett tendenser att frågorna inte har lösts i institutionerna utan utanför dem av enskilda personer. Det är inte i Monnets anda. Jag hoppas att det finländska ordförandeskapet lyckas i sin betoning av att EU verkar med en gemensam röst för en gemensam politik och med en gemensam vilja.
En stark union är också en sådan som förmår skapa stabilitet i våra närområden. Därför är det viktigt både med en omfattande och tydlig pre-accession strategy som omfattar länder som Albanien och Makedonien, genom en lyckad utvidgning och genom att en trovärdig krishantering också byggs upp. Oavsett allt arbete för stabilitet, finns det ändå risker för att flyktingströmmarna kommer att öka. På denna punkt tycker jag att det finländska programmet kunde ha varit mer ambitiöst, särskilt i ljuset av Kosovokrisen. Vi skall väl inte ännu en gång uppleva att vi inte har en högre beredskap än den man hade för att lösa bördefördelningen.
Slutligen vill jag säga att jag innerligt hoppas att minister Halonen, som själv känner till situationen i Slovakien, skall verka för att man där, liksom på andra håll, bekämpar den diskriminering som finns, t.ex. av romerna.

Hautala
Herr talman, fru rådets ordförande! Jag vill önska er välkomna hit till Europaparlamentet. Jag lovar att Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen kommer att göra sitt bästa för att samarbetet med vår institution skall bli mycket nära.
Jag kan verkligen inte nog betona att Finland inleder sitt ordförandeskap under rätt svåra förhållanden. Vi måste kunna nominera en funktionsduglig kommission i september, och Gruppen De gröna kommer att göra allt för att förfarandet här i parlamentet skall vara så sakligt som möjligt, om också grundligt. Det hoppas vi säkert alla.
Fru utrikesminister! Ni sade att Kosovokrisen kan innebära någon sorts vändpunkt i Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Min grupps ståndpunkt är att Europeiska unionen måste förstärka sin gemensamma utrikes-och säkerhetspolitik, men vi sätter vårt hopp till att Finland, som är en medlemsstat som står utanför militära allianser, skulle betona den icke-militära dimensionen i krishanteringen. Det är helt klart att man i dagens värld ibland även tvingas försvara de mänskliga rättigheterna med hjälp av vapen, men vill man handla klokt och undvika enormt mänskligt och ekonomiskt lidande samt förstörelse måste man handla långsiktigt och uttryckligen använda sig av icke-militära krishanteringsmetoder. Vår grupp vill påminna om att Europaparlamentet i våras godkände ett betänkande i vilket man föreslår upprättande av civila fredskårer i Europeiska unionen. Vi är förvånade över att man vid toppmötet i Köln inte särskilt mycket talade om dessa icke-militära medel, och vi hoppas att de under det finska ordförandeskapet kommer att tas upp på ett mera energiskt sätt.
Europeiska unionen är tillräckligt stor för att påverka världens utveckling. Under det finska ordförandeskapet förbereds de kommande WTO-förhandlingarna. Det är av allra största vikt att dessa förhandlingar förbereds i en anda av öppenhet. Vi har redan tidigare sett hur det civila samhället vill delta i den här debatten. Jag hänvisar nu till det som hände med det multilaterala investeringsavtalet. Jag tror att ni vill agera så att det civila samhället kan delta i en öppen växelverkan med beslutsfattarna när man diskuterar förhållandena i fråga om frihandel, människors hälsa och miljöskydd.
Vår grupp vill betona att Finland under sitt ordförandeskap har betydande möjligheter att föra Europeiska unionen mot en social och ekologisk union. Vi ger er hela vårt stöd för att man äntligen kan anta ett energiskattedirektiv. Det har ju nu utarbetats i sju år. Jag skulle tro att vi alla börjar bli litet otåliga över att det är så svårt att fatta beslut. Samtidigt måste man givetvis förstärka arbetets konkurrenskraft. Det är möjligt till exempel att inom hela Europeiska unionen sänka indirekta arbetskraftskostnader, så att man åter kan skapa nya arbetstillfällen och på detta sätt åstadkomma ekonomisk aktivitet.
Till slut skulle jag vilja betona att toppmötet i Tammerfors inte får bli en sådan tillställning där man bara ökar polisverksamhet och övervakning av allmänheten. Där måste man också främja medborgarnas grundläggande rättigheter, och man måste också förbättra situationen för alla medborgare från tredje land som lagligt vistas i Europeiska unionens medlemsländer. Allt detta måste ske i en anda av öppenhet. Vi förväntar oss också att kommissionen så snart som möjligt sätter i gång att underlätta arbetet för det finska ordförandeskapet genom att lämna ett meddelande till parlamentet och rådet om handlingarnas offentlighet.
Applåder

Seppänen
Herr talman! Finlands målsättning är riktig, man måste öka öppenheten i EU. Till att börja med beslutade EU: s finansministrar under ledning av Finland att det i EU bara är tillåtet att tala med en röst om EMU. På grund av detta tiger man nu på elva språk om EU: s monetära politik. Under Finlands ledning borde öppenhet och offentlighet även utsträckas till den hemliga och mystiska ekonomiska och finansiella kommitténs verksamhet.
Finland är ett alliansfritt land som inte tillhör Nato. Finland borde emellertid agera med större trovärdighet om man inte vill ha ett gemensamt försvar i EU. Vi får inte ge efter för de f.d. socialdemokratiska och gröna pacifister, Schröder, Fischer, Blair, D'Alema och Solana, som vill ha mera militär upprustning och mera Nato i Europa. Nato är i dag också en anfallsallians. Finlands uppgift är att bevara valfriheten för EU: s medlemsstater att förbli alliansfria. Den här målsättningen naggas i kanten av den princip, enligt vilken EU skulle ha en gemensam vilja, en gemensam politik och en gemensam röst. Från den här principen tog de 70 procent av finländarna avstånd som inte röstade i valet till Europaparlamentet.

Collins
Herr talman! Den finska regeringen övertar ordförandeskapet över Europeiska unionen vid en mycket utmanande tidpunkt. Under detta år har man genomfört vissa vittomfattande och aggressiva riktlinjer inom politiken som alla kommer spela en roll vid utvecklingen av Europeiska unionens femton medlemsstaters ekonomier.
Införandet av den nya valutan euro kommer med säkerhet att bidra till att minska affärskostnaderna för små- och medelstora företag samtidigt som växlingtransaktioner av utländsk valuta i elva länder kommer att vara något som tillhör det förflutna. Jag känner till att valutan euro tillfälligtvis under året har givit upphov till vissa handelsproblem. Instabiliteten inom EU: s institutioner och kriget i Kosovo har sannerligen inte uppmuntrat ett förtroendeingivande investeringsklimat. Under den senaste tiden har dock värdet av eurovalutan ökat påtagligt allteftersom det europeiska landskapet har återfått sin politiska och ekonomiska stabilitet. Det är elva länder som deltar i det nya eurovalutaområdet som omfattar mer än 291 miljoner människor. Det är av yttersta vikt att informationskampanjer för konsumenterna om schemat för och effekterna av den nya eurovalutan fortsätter inför införandet av eurosedlar och mynt år 2002.
Det finska ordförandeskapet i EU bör tillsammans med kommissionen kritiskt följa de framsteg som görs över hela Europa i denna viktiga fråga, så att man på ett ordenligt sätt tar itu med konsumenternas oro inför den nya valutan euro. Det ökade ömsesidiga beroendet mellan medlemsstaterna och EMU kräver att man stärker den ekonomiska samordningen. För att kunna öka konkurrenskraften, tillväxten och sysselsättningen är det med all rätt som den finska regeringen försöker befrämja en samordning av ekonomisk politik samt sysselsättnings- och strukturpolitik och att fullborda den inre marknaden.
Det faktum att befolkningen blir allt äldre, globaliseringen och tekniska framsteg ställer den europeiska ekonomiska och sociala utvecklingen inför en verklig utmaning. Europeiska sysselsättningsstrategier måste finnas på plats i enlighet med de nya befogenheter som Amsterdamfördraget innehåller tillika med de ändrade bestämmelserna för den Europeiska socialfonden.
Arbetslösheten inom Europeiska unionen ligger fortfarande på över 9 procent vilket är en oacceptabelt hög nivå. Det är inte rätt att en av fyra som är under 25 har svårigheter med att få en anständig start i livet. Den finska regeringen lägger verkligen stor tonvikt vid behovet av att främja utvidgningsprocessen i allt större utsträckning. Det finska ordförandeskapet kommer att styra förberedelserna för att sammankalla en regeringkonferens i enlighet med de beslut som nyligen fattats på Europeiska rådet i Köln. Det är mycket viktigt att en sådan konferens som institutionell reform måste äga rum innan den praktiska utvidgningsprocessen kan fortsätta och mycket arbete måste utföras för att förbereda EU: s institutioner för denna fas av samverkan mellan regeringarna. Jag är mycket nöjd med att den finska regeringen ämnar fullfölja detta ärende på ett kraftfullt sätt under de kommande sex månaderna.
En utvidgning av Europeiska unionen är väsentlig för Europas stabilitet. Öppnandet av större marknader kommer att bidra till den ekonomiska tillväxtsprocessen. Unionen i sig måste vara förberedd på att anta de utmaningar som utvidgningen ger upphov till genom att förbättra sin kapacitet för beslutsfattande och genom bättre fungerande institutioner. Nationella intressen måste skyddas under denna förhandlingsfas eftersom en överbelastad byråkrati på EU-nivå inte är det resultat man önskar av dessa samtal på regeringskonferensen.
Sammanfattningsvis har man, som ett resultat av det toppmöte som hölls i Köln i mars förra året, kommit överens om att EU-budgeten kommer att belöpa sig på över 506 miljarder pund under denna sjuårsperiod d.v.s. 2000-2006. Genom fullbordandet av diskussionen kring Agenda 2000 har man säkerställt att Europeiska unionen kan ta ett steg framåt och diskutera och genomföra nya politiska syften och målinriktningar. Den finska regeringen har verkligen satt igång denna process. EU har sannerligen nu ett gyllene tillfälle att sätta en ny politik på plats inom områdena konsumenträtt, livsmedelssäkerhet och äldrevård, tillika med miljöskyddsområdena.

Dupuis
Jag skulle först och främst vilja tacka fru rådsordföranden för hennes ord om avskaffandet av dödsstraffet. Jag tror mig veta att Europeiska unionen, på Finlands initiativ, förbereder sig för att ta ytterligare initiativ på internationell nivå, vilket jag vill tacka det för.
Den fråga som jag skulle vilja betona här rör Kosovo. Ingen före mig har talat om detta, men det finns ett problem som man inte har tagit itu med, som Europeiska unionen inte har behandlat med nödvändig bestämdhet: de 3 000 kosovoalbanska fångar som bokstavligen kidnappades av Milosevic och hans hejdukar under den internationella interventionens sista dagar, och som med våld har överförts till fängelser i Serbien. Dessa 3 000 personer vet vi ingenting om. Det är bl.a. Kurti, f.d. ledare för studentrörelsen i Pristina, professor Oti, och 3 000 andra personer som bokstavligen har försvunnit.
Jag skulle vilja veta om vi, på det finländska ordförandeskapets initiativ och med stöd av Röda korset och andra internationella organisationer, äntligen kan sätta in en avgörande insats för att tvinga krigsförbrytaren Milosevic att inte göra det som han så många gånger har gjort: använda utpressning, utnyttja de personer som i dag är i hans våld och som vi inte vet någonting om, och för att återigen förmå Europeiska unionen att komma med garantier. Innan vi börjar tala om att häva embargot, anser jag att vi bör tvinga Milosevic att villkorslöst släppa alla dessa personer.
Applåder

Bonde
Herr talman! Arbetet med att bygga ut Amsterdamfördraget för att fördjupa unionen startar under det finländska ordförandeskapet. Som det nu ser ut, kommer nästa fördrag att bli sämre än det vi har. Det kommer att innebära flera majoritetsbeslut, där demokratin i våra medlemsländer kan röstas bort av ministrar och ämbetsmän. Beslut som i dag fattas i folkvalda öppna församlingar kommer att flyttas till hemliga kommittéer under kommissionen och rådet. Vi kommer att få mycket mera Bryssel och mindre folkstyre. Att det nya fördraget kommer att heta Parisfördraget, det har städernas stad inte förtjänat. Den makt vi förlorar som väljare flyttas i huvudsak till kommissionen och rådet. Parlamentet övertar däremot vetorätten från medlemsländernas parlament. De enskilda länderna kan inte längre förhindra antagandet av en lag eller föreslå förändringar av lagarna. En demokratisk epok avlöses av en byråkratisk epok, där väljarna spelar en underordnad roll. Det är för att förhindra en urholkning av demokratin som vi har bildat en ny grupp: Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa. Demokrati, därför att makten skall ligga hos de folkvalda i våra medlemsländer, och därför att den nödvändiga gemensamma lagstiftningen också skall kontrolleras demokratiskt. Mångfald, därför at vi vill värna om olika identiteter och kulturer och avvisar euro-nationalismen med euro-hymn, gemensamt pass, mynt, polis och militär. Vi vill inte ha mera centralism och likriktning, utan decentralisering och frihet. Vi vill inte ha EU som en ny stat, utan som ett praktiskt samarbete om problem som vi inte kan lösa själva. EU skall vara till hjälp och inte till besvär.

Poli Bortone
Herr talman! I det öppningsanförande som talman Fontaine höll i morse, sade hon om Kosovo att " vapnen har tystnat, fasan är över, freden skall fortfarande byggas" . Ja, vapnet har tystnat, herr talman, men de antipersonella minorna fortsätter att skörda offer. Krigets fasa är över, men inte de fasansfulla upptäckterna, dag efter dag, av massgravar, tragiska och smärtsamma vittnesbörd om ett förakt för individers och hela befolkningars rätt till liv, en rätt som inte är något annat än respekt för skillnaderna, för identiteten hos ett folk som vi kämpar för i denna kammare, och som vi kommer att kämpa för i våra nationella församlingar.
" Det är inte acceptabelt" , sade talman Fontaine vidare, " att de mänskliga rättigheterna undertrycks inom Europas gränser" . Också detta håller vi med om, beredda som vi är att bli en del av solidaritetsprocessen nationerna emellan via en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, något som min grupp har kämpat för alltsedan den först bildades i Europaparlamentet. En gemensam utrikes- och säkerhetspolitik gör det möjligt att med den kraft och beslutsamhet som situationen i dag kräver främja fred, ekonomisk stabilitet och respekt för mänskliga rättigheter, med början på Balkan. Nato vann kriget, Europa måste bygga freden. Detta är den utmaning vi omedelbart måste möta genom att låta Europa spela en tydlig och framträdande roll i uppbyggnaden av fredsprocessen, genom sin politiska visdom, genom kvaliteten i de ingripanden som vi kan göra för att undvika att de betydande flyktingströmmar som vi drabbats av och kommer att fortsätta drabbas av under de kommande åren, inte leder till religiösa, ekonomiska och sociala spänningar, framför allt inom de regioner där arbetslösheten hela tiden uppvisar allt mer alarmerande procenttal. Att inrätta en speciell byrå löser inga problem. Men detta återstår att se, för det beror på hur den byggs upp och görs operativ, detta organ som vi skulle vilja se som garant för snabba, effektiva, praktiska, rationella och jämlika ingripanden som bidrar till återuppbygganden, framför allt för dem som, liksom Italien och framför allt Apulien, har lidit ekonomisk skada av kriget och invandringen på grund av minskade turistströmmar och på grund av en försämrad allmän image. Det är riktigt att kriget har orsakat djupa spår. Spåren är synliga, klart synliga på marken och i de människor som har förlorat sina liv i dessa områden eller som har fördrivits från dem. Men det har också orsakat skador på vissa regeringar som saknat en tydlig utrikespolitik. Det har under alla omständigheter inneburit ett misslyckande för tio års diplomatiska ansträngningar och visat upp likgiltigheten, bristerna, ibland slöseriet i det internationella samarbetet.
Europas uppgift får alltså inte bara uppfattas som ansträngningar att försona de parter som deltagit i konflikten, utan den skall framför allt tolkas som vår förmåga att förena stabilitetspakten, återuppbyggnaden och en ständigt ökande arbetslöshet. I sitt anförande lovade kommissionens ordförande att resurserna skulle användas till återuppbyggnad och inte till administration. Vi kan bara hoppas att det blir en återuppbyggnad som inte enbart är materiell, utan också immateriell. Vi måste bygga upp vägar, skolor, hamnar och vattenledningar, men också återskapa förtroendet hos människor som under åratal har varit berövade rätten att leva som de själva vill på sin egen mark, av sitt eget arbete, och som nu vill skapa en harmoni i sina liv som de under flera år har förvägrats. Om Europa skulle eftersträva de mål som angavs av ordförande Prodi - att ge Balkan en tydlig politisk och ekonomisk framtid - så skulle detta verkligen vara något stort, men han skulle inte helt fullgöra sitt uppdrag, som även är att leda in utvecklingen i en demokratisk, självklart ekonomisk, men framför allt social och kulturell riktning, i vetskapen om att försoningen blir allt starkare och stabilare ju mer den bygger på tolerans och respekt för de skillnader som finns.

Fischler
Ärade talman, ärade företrädare för rådsordförandeskapet, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Det ankommer inte på den verkställande kommissionen att här ta ställning till det finska ordförandeskapets program i detalj, för det är ett program som i första hand kommer att förverkligas med den nya kommissionen. Låt mig därför få begränsa mitt anförande till i huvudsak två frågor, nämligen återuppbyggnaden av Kosovo och domen mot Abdullah Öcalan.
Först vill jag påminna om att Europeiska unionen redan från början har deltagit aktivt i försöken att uppnå en fredlig lösning på Kosovokonflikten. Även så länge konflikten pågick gav kommissionen humanitärt bistånd. Europeiska unionen är som vi alla känner till den största biståndsgivaren. Vi har gett ekonomiskt bistånd till de länder som drabbats hårdast av flyktingströmmen.
Nu när konflikten är över, har stödet till Kfors insatser för att återställa fred och ordning och bygga upp en ny fungerande samhällsförvaltning under Förenta nationernas ledning främsta prioritet. I det avseendet har vi i Europeiska unionen en särskild uppgift. Vi har framför allt ansvar för återuppbyggnadskomponenterna i UNMIG. Kommissionens ombud, Jollie Dixon, har tillträtt sin tjänst i Pristina, och nu gäller det till en början att lösa den enorma mängden praktiska problem.
Hur stort bistånd har man hittills gett? Den sammanlagda budgeten för humanitärt bistånd i Kosovo och i dess grannländer uppgår till 378 miljoner euro, med tyngdpunkten på nödvändiga livsmedel och andra varor samt medicinsk hjälp, sanitära anordningar och bostäder. Biståndet ges via UNHCR, Internationella Röda Korset, UNICEF och olika icke-statliga organisationer. Beloppet uppgår till 196 miljoner euro, som för närvarande tas från kommissionens budgetreserv.
Sedan har 100 miljoner euro ställts till förfogande för makroekonomiskt bistånd - varav 62 miljoner för Albanien, 25 miljoner för den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien och 13 miljoner för Montenegro - för de påfrestningar som dessa länder har utsatts för på grund av Kosovokrisen. De första utbetalningarna har redan skett. Inom ramen för Opnova-programmet står ytterligare 45 miljoner euro till Kosovos förfogande. Som en första åtgärd inom programmet finansieras en delegation som skall fastställa de materiella skadorna. De första resultaten kommer att föreligga den 23 juli.
Mot den bakgrunden kommer Europeiska kommissionen sedan att slutgiltigt fastställa sitt biståndsprogram. Dessutom måste man fastslå det kommande budgetbehovet för återuppbyggnaden de närmaste två, tre åren och beräkna hur stora kostnader som kan förväntas tillkomma övriga givare.
Några av de prioriterade åtgärder som skall finansieras inom ramen för Opnova: s medel är minröjning, materialanskaffning för återuppbyggnaden av bostäder och offentliga byggnader, offentlig vård av krigsoffer, tull och sysselsättnings- och rehabiliteringsprogram på landsbygden. Dessa projekt fastställdes tillsammans med Kfor, UNMIG och UNHCR som prioriterar projekt och skall fungera som ett komplement till de humanitära inrättningarna. Vi hoppas att vi före slutet av denna månad har kunnat fastställa de resterande 45 miljoner euro.
Precis som de budgetansvaria myndigheterna informerade om i Trilog den 2 juli, kommer det i år att krävas ytterligare medel till ett belopp av 92 miljoner euro. Man kom på mötet i Trilog överens om att kommissionen i september skall lägga fram ett förslag på en budgetökning i form av en ändrings- och tilläggsbudet som omfattar dessa 92 miljoner. Dessa medel skall till stor del uppbringas genom omfördelningar och genom att ytterligare medel tas i anspråk i så liten utsträckning som möjligt. Dessutom kom man överens om att den budgetansvariga myndighetens båda instanser skall behandla förslaget i en enda behandling. Vi räknar där med parlamentets stöd, så att Europeiska gemenskapen kan behålla sin ledande ställning i återuppbyggandet.
Jag kan bara kort gå in på frågan om återuppbyggandet. Redan innan Europeiska rådet i Köln föreslog kommissionen stats-och regeringscheferna att man skulle inrätta en särskild byrå för åtgärder i samband med återuppbyggandet. På Europeiska rådet följde man den rekommendationen och uppmanade kommissionen att utarbeta ett konkret förslag i juni mot bakgrund av erfarenheterna i Bosnien. Vi i kommissionen har föreslagit att byrån inrättas i Pristina, det vill säga i återuppbyggandets centrum, där alla andra internationella organisationer befinner sig.
Applåder
Men på stats- och regeringschefernas informella möte i Rio kom regeringscheferna överens om att byrån skulle ha sitt säte i Thessaloniki. Man får lätt intryck av att man då inte i första hand tänkte på den omedelbart förestående återuppbyggnaden, som byrån skall ansvara för, utan snarare på det allmänna behovet av ekonomiskt stöd i hela regionen.
Kommissionen företräder den uppfattningen, att en effektiv insats endast är möjlig om den övervägande delen av verksamheten koncentreras till Pristina. Men kommissionen kan även tänka sig en lösning där en del av den administrativa personalen till exempel arbetar på annan ort. Däremot får det inte inverka negativt på insatsernas effektivitet och verkan. Kommissionen förutsätter att iakttagandet av dessa principer överensstämmer med revisionsrättens ställningstagande och de första reaktionerna i Europaparlamentet.
Rådet fattade trots det i måndags det slutgiltiga beslutet om att byråns säte skall vara i Thessaloniki. Kommissionen har förbehållit sig sin ståndpunkt och föredrar att den nya kommissionen fastställer kommissionens definitiva ståndpunkt. Förslaget ligger nu hos parlamentet för samråd. Kommissionen har sedan den 1 juli tills vidare skickat en task force bestående av cirka 20 tjänstemän och biträdande personal till Pristina, som är ansvariga för genomförandet av återuppbyggnadsprogrammet. Samtliga befogenheter för genomförandet har från Bryssel delegerats till ledaren för task force i Pristina, för att garantera en så effektiv och snabb hjälp som möjligt i denna fas då hjälpbehovet i Kosovo är överhängande.
Till slut en kommentar om samordningen av biståndsgivarna. Den 13 juli samlades den högt uppsatta ledningsgruppen, partnerskapskommittén, under ledning av Europeiska kommissionen och Världsbanken för en samordning av de internationella givarnas bistånd inom ramen för Kosovokrisen. Därmed bekräftades att den första givarkonferensen för Kosovo skall äga rum den 28 juli i Bryssel. På den sammankomsten kommer det i synnerhet att handla om att fastställa det akuta behovet fram till årsskiftet. Det finns planer på en andra givarekonferens i oktober där man mer ingående kommer att diskutera insatserna i samband med återuppbyggandet.
Över till frågan om Öcalan-processen: Här har kommissionen anammat det yttrande som det tyska rådsordförandeskapet avgav den 29 juni, sedan statssäkerhetsdomstolen i Ankara dömt Abullah Öcalan till döden, och kommissionen ger än en gång uttryck för sitt fördömande av dödsstraffet. Kommissionen uppmanade av den anledningen den 29 juni de ansvariga turkiska myndigheterna att ta konsekvenserna av Europeiska unionens förkastande av dödsstraffet. Kommissionen förväntar sig därför, utifrån vetskapen att Turkiet inte har tillämpat dödsstraffet sedan 1984, att Turkiet som medlem av Europarådet uppfyller sina åtaganden. Ett fullföljande av dödsdomen skulle oundvikligen skada förbindelserna mellan Europeiska unionen och Turkiet.
Kommissionen är, liksom majoriteten av EU: s medlemsstater, av den uppfattningen att de senaste ändringarna i den turkiska lagstiftningen medger att rättegången mot Öcalan och domens avkunnande överlämnas till en civil domstol.
Applåder

Talmannen
Tack, herr Fischler.
Jag har erhållit tio resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag måste börja med att betona att vi här i parlamentet har uppfattat det finländska ordförandeskapet, från början av dess mandat, som oberoende, opartiskt och sökande efter enhälliga lösningar. Dessa tre drag som jag vill betona, inleder en god period av detta första finländska ordförandeskap och det kommer att behöva dessa drag, med tanke på de utmaningar det står inför.
Eftersom det inte är möjligt att gå igenom alla dessa utmaningar - rådets ordförandeskap sade att det var omöjligt att gå igenom dess program -, skall jag begränsa mig till några korta anmärkningar om några konkreta punkter.
Vad gäller utvidgningen måste vi vara medvetna om att panoramat i Balkan har förändrats och att vi i Helsingfors måste inleda förhandlingar med andra länder.
Vad gäller de institutionella frågorna har det finländska ordförandeskapet ett enormt ansvar: att sätta i gång det arbete som skall leda fram till en stadga om de grundläggande rättigheterna. Men vi får inte glömma att Europeiska rådets i Köln mandat talar om en stadga utan bindande karaktär vilken i princip inte kommer att införlivas i fördragen. Om vi från början vill skapa en period av bindande rätt, kommer vi att sluta med en minimistadga som inte bidrar med mycket till de europeiska medborgarna.
Beträffande stadgan för Europaparlamentets ledamöter har det finländska ordförandeskapet också intagit - och det måste vi gratulera det till - en respektfull inställning genom att initiativet hör till denna kammare.
Vad gäller kommissionärskollegiets funktion vill jag säga att från dessa bänkar kommer vi inte tillåta att kommissionärernas individuella ansvar utnyttjas som ett kastvapen.
Om vi går över till de ekonomiska frågorna så har frågan om en energiskatt tagits upp här. Det finländska ordförandeskapet vet att detta är en omstridd fråga, och vi hoppas på ett utmärkt bruk av er medlingskaraktär, för att gå framåt i frågan om hela skattepaketet som är mycket viktigt för Europa.
Jag skulle också vilja säga ett par ord om den inre marknaden: jag hoppas att den inre marknaden inte avviker från tanken på att samordna den med internationella avtal till exempel i fråga om elektronisk handel.
Om toppmötet i Tammerfors måste vi säga att det inte får bli ett toppmöte om invandring och asyl. Även om detta är mycket viktigt och även om Balkan har visat på hur brådskande denna fråga är måste toppmötet i Tammerfors driva på för ett område i frihet, säkerhet och rättvisa. Vi måste här vara medvetna om att om utvecklingen skall bli harmonisk måste vi betona ordet " rättvisa" , vi måste driva på det rättsliga nätet i Europa, vi måste kunna förverkliga domar, se till att domar verkställs, såväl straffdomar som andra, och vi måste underlätta de direkta förbindelserna mellan domarna. Detta är utmaningar för toppmötet i Tammerfors och invandringen, även om den är viktig, får inte ställa dem åt sidan.
Ett ord om tre frågor som har undvikits och som är viktiga för Sydeuropa och för Spanien: vi måste inleda samtal med Mexiko och med Mercosur. Vad gäller Marocko måste vi lösgöra de 125 miljonerna euro.

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag vill börja med att varmt gratulera det finska ordförandeskapet, fru utrikesministern och hennes kolleger, till ett tydligt och klart program som för ögonblicket inte är späckat med några större visioner men ändå med siktet inställt på framtiden. Det är det vi behöver. Det kommer att finnas tillräckligt många problem - listan över dem är redan klar - som skall lösas - men de bästa åtgärderna har vidtagits.
Jag vill i anslutning till det som kommissionär Fischler sade, i synnerhet beträffande Jugoslaviens återuppbyggande och Turkiet poängtera följande: För det första anser jag att det är riktigt att besluten fattas på plats, där det handlar om ett konkret återuppbyggande, framför allt i Kosovo. Det är den linje som parlamentet har företrätt och som vi har kämpat för: en decentralisering där åtgärderna omedelbart skall införas. Däremot tror jag, och där går jag kanske litet längre än ni, herr kommissionär, att Grekland och Thessaloniki är en bra plats, när det handlar om det generella återuppbyggnadsstödet - i synnerhet i samarbete med Hombach - för Balkan och Sydosteuropa. Det kan på grund av infrastrukturen och de politiska förhållandena inte ske enbart i Pristina.
Man kan tycka att det är en dålig kompromiss. Men det tror jag inte att det är. Jag anser att det är två olika saker, som det visserligen måste finnas en nära koppling mellan. Men det här beslutet är definitivt vettigt: Å ena sidan Pristina, när det handlar om det konkreta stödet till återuppbyggandet, å andra sidan Thessaloniki.
För det andra Turkiet. Jag anser att vi klart och tydligt bör säga: I fallet Öcalan rör det sig för vår del inte bara om en man som nu hotas av dödsstraff, utan vi fördömer dödsstraffet i största allmänhet. Han får tjäna som symbol för många andra - till exempel Akim Birdal - som sitter fängslade, i vissa fall utan någon rättegång, ibland med allvarliga fysiska skador. Det är dags att Turkiet visar respekt för de mänskliga rättigheterna, för en fullständig demokrati, i synnerhet i den kurdiska frågan.
Vi stöder inte terrorismen, varken i ord eller i handling. Vi stöder en politisk lösning i Turkiet, som är absolut nödvändig, och jag hoppas att även det finska ordförandeskapet kan göra det klart för Turkiet. Ja, det finns en väg till Europa, och det finns även en väg för Turkiet in i Europeiska unionen, och samma regler som gäller för Lettland, Bratislava och Slovenien, gäller även Turkiet. Om man i Turkiet är beredd att acceptera dessa regler, då finns det en klar och tydlig väg som leder till Europa, men det förutsätter respekt för demokratin och respekt för de mänskliga rättigheterna!
Applåder

Väyrynen
Herr talman! Under Finlands ordförandeskap kommer man att behandla flera viktiga frågor i rådet. Den finska regeringens verksamhetsprogram för ordförandeskapet visar att Finland tänker på ett effektivt sätt fullgöra sina viktigaste åtaganden. För min egen del vill jag framföra två uppmaningar: med tanke på unionens framtid är rådets två viktigaste uppgifter förknippade å ena sidan med utvidgningen och å andra sidan med utvecklingen av systemet för beslutsfattande. Dessa två uppgifter är sammanlänkade med varandra.
Den omfattande utvidgning som är i sikte förutsätter en djärv reformering av systemet för beslutsfattande. En union som utvecklas till paneuropeiska mått kan endast vara funktionsduglig i sådana fall att den mera utvecklas som ett förbund mellan självständiga stater än som en förbundsstat. Detta måste man ta hänsyn till när man utarbetar uppdrag åt nästa regeringskonferens. Mandatet måste formuleras så att beslutsfattandet ändras för hela östutvidgningens behov, inte bara för anslutning av fem eller sex länder. Då kan man inte bara begränsa arbetet till sådana detaljer som uteblivit från Amsterdamfördraget. Unionens inriktning måste ändras. Man måste avbryta utvecklingen mot en förbundsstat av amerikansk modell och rikta sig mot en decentraliserad union, vars principiella förebild skulle kunna vara den schweiziska förbundsstaten. Det schweiziska systemet kallas ju också ofta för ett statsförbund. Endast en union som utvecklas åt det här hållet kan utvidgas enligt de befintliga planerna. Mandatet för regeringskonferensen måste således göras omfattande, så att det också möjliggör ingrepp i grunderna för unionens system för beslutsfattande.
Min andra uppmaning är förknippad med den nordliga dimensionen. Finland måste under sitt ordförandeskap sträva efter att sätta fart på utvecklingen av den nordliga dimensionen. Nästa viktiga steg är att utveckla den nordliga dimensionen till en del av unionens inrikespolitik. Den nordliga dimensionen betyder ju att förhållandena inom de nordliga regionerna skall beaktas i allt beslutsfattande i unionen.

Cohn-Bendit
Herr talman! Jag vet inte hur många gånger vi redan har diskuterat problemet med återuppbyggnaden på Balkan. Vi har pratat om Bosnien och vi tar ständigt upp samma problem om decentralisering. Jag tror att man måste inse att folken på Balkan inte kommer att lyckas med återuppbyggnaden om inte den europeiska känslan av medansvar blir en dominerande inställning inom politiken.
Det som Europeiska unionen enligt min mening bör bidra med till återuppbyggnaden av Balkan - och som kommer att bli den avgörande faktorn - det är det europeiska byggets anda. Allt vi säger om Saloniki, Pristina eller Sarajevo har inte längre samma innebörd, för i dag - och däri ligger faran - pågår återuppbyggnaden med FN å ena sidan, Europeiska unionen å den andra, och OSSE å ytterligare en. Därigenom skapar vi institutioner i beroendeställning, och återuppbyggnaden av Balkan kommer att vara avhängig av vår vilja. Men folken på Balkan kommer inte att uppnå självbestämmanderätten att sköta sig själva.
Faran ligger i att planera och bygga upp för andra, men inte skapa förutsättningar för att folken och länderna på Balkan skall kunna ansvara för sig själva. Därför har vi här i parlamentet t.ex. redan föreslagit en stiftelse för demokrati, som med utgångspunkt i Bosniens problem bör utsträckas till att omfatta alla på Balkan. Denna stiftelse kommer att finansiera alla initiativ och bidra till att återskapa de demokratiska strukturerna på Balkan, för när allt kommer omkring är förmågan till självstyre beroende av förmågan att demokratiskt styra samhället. Däri ligger det stora problemet för dessa länder med auktoritära strukturer, där demokratin inte är en del av vardagen. Men så länge demokratin inte är en del av vardagen är återuppbyggnaden av länderna på Balkan inte möjlig.
Applåder

Korakas
Herr talman! Efter att ha lyssnat till det finländska ordförandeskapet inser man att vi inte kommer att få se någon större ändring i Europeiska unionens politik, som ju leder till ökade och tillspetsade problem för människorna i våra respektive länder. Just av den anledningen är det viktigt att deras kamp mot Europeiska unionens mål skärps.
Vi kommer följaktligen även under det finländska ordförandeskapet att få bevittna en ökning av den Natoledda militarisering av Europeiska unionen - och det under ledning av ett land som inte är medlem i organisationen och som dessutom har gjort sig känt för sin fredssträvan -, vi kommer att få bevittna ett fortsatt deltagande från Europeiska unionens sida i det nya Natos verksamhet, i liknande eller till och med värre brott än den imperialistiska attacken mot Jugoslavien, vi kommer att få bevittna en ökad intensitet i det fullskaleanfall mot arbetstagarna som pågår, en ökning av arbetslösheten och fattigdomen, förvärrade sociala och regionala orättvisor, och vi kommer att få bevittna en fortsättning på den turkiska regimens tjugofemåriga ockupation av 40 procent av Cyperns yta, som pågår med Europeiska unionens stöd, och en fortsättning på folkmordet på kurderna, vars kamp betecknas som terrorism.
Ett bevis på detta är vägran att ge Öcalan asyl och överlämnandet av honom till Turkiet och en säker dödsdom. Vi har alltså att göra med en imperialistisk politik som är förenad med ett ofantligt hyckleri, eftersom Europeiska unionen utger sig för att göra sitt yttersta för de mänskliga rättigheterna och folkrätten.

Gollnisch
Herr talman, kära kolleger! Det förödande krig på Balkan som utlöstes mot en suverän stat utan ett beslut i Förenta nationernas säkerhetsråd, och utan en föregående krigsförklaring, är bara till synes slut.
Den atlantiska koalitionen under amerikansk ledning förefaller visserligen ha segrat. Men till vilket pris? Vi står inför en enorm förstörelse som vi själva har orsakat, i de allra flesta fall utan ett seriöst militärt mål. Efter att ha betalt för att förstöra, ber man nu den europeiske skattebetalaren att betala för att bygga upp. Ett bittert hån; det materiella slöseri som läggs ovanpå den mänskliga och politiska förödelsen, för nu står vi i främsta ledet i gemenskapens konflikter, i en psykologisk situation som förvärras av den förstörelse som vi själva inlett.
Vi riskerar att hållas fast i ett järngrepp i dessa konflikter, om inte de europeiska kontingenterna maktlöst får bevittna den sista fasen av en etnisk rensning som inte har berört det universella goda samvetet särskilt mycket: elimineringen av de sista serbiska invånarna i den här regionen, som hamnat i minoritetsställning hos sig själva.
Respekten för internationell rätt, staters suveränitet och territoriella integritet saknar kanske inte alltid en baksida. Men den medför långt färre nackdelar än kränkningarna av denna respekt. Det borde unionens myndigheter och medlemsstaternas regeringar förstå. I framtiden kanske vi kan bespara oss tragedier som vi nu inte ens anar.

Belder
Herr talman! Det ligger en svår uppgift framför det finska ordförandeskapet detta halvår, ansatsen till ett substantiellt bidrag till den ekonomiska och sociala återuppbyggnaden i Kosovo. Det var också den våldsamma upptrappningen av den segslitna Kosovofrågan som nu lett till att en stabilitetspakt för Balkan är i sikte. För båda dessa frågor som griper in i varandra skulle jag vilja komma med några rekommendationer.
Konsolideringen av den bräckliga freden på det legendariska trastfältet Kosovo Polje kräver ett optimalt samarbete mellan de berörda internationella organisationerna, FN för att flyktingarna skall kunna återvända, OSSE, jag tänker på den demokratiska uppbyggnaden och EU, ekonomisk och social uppbyggnad. Om internationell samordning fattas eller är bristfällig, då straffar det sig i institutionellt kaos. EU bör från sin sida akta sig för denna akuta fara. Därför får det inte bli någon okontrollerad mångfald av EU-institutioner som alla är inriktade på en enda viktig uppgift: återuppbyggnaden av Kosovo.
Samtidigt måste Bryssel tvinga de rivaliserande albanska parterna, närmare bestämt Kosovos demokratiska liga och Kosovos befrielsearmé UCK, till ömsesidigt samarbete. Den som betalar har i slutändan en hel del att säga till om.
Just denna inhemska insats är enligt vår uppfattning omistlig för förverkligandet av en effektiv stabilitetspakt för Balkan. Därför förtjänar alla ansträngningar på Balkan att man också sätter sin hand till plogen; allt stöd från Europeiska unionen. Här tänker jag på en regional stabilitetspakt eller en byrå för återuppbyggnad för hela Balkan. Sådana egna initiativ utgör en stimulans till västerländska stabiliseringsförsök som inte får underskattas. Den strikt solistiska kapplöpningen från Balkanstat till Bryssel gagnar varken regionen eller Europeiska unionen i slutändan. På Balkan cirkulerar ännu i dag idén, kanske den avlägsna drömmen om ett sorts Benelux. Det är verkligen ett uppmuntrande tecken, för även utan att sträva efter politisk enhet har vi däremot stark förkärlek för gott grannskap, och för att uttrycka det ännu starkare: det är ett fullständigt kristet uppdrag.

Pack
Herr talman, kära kolleger, kära rådsordförandeskap! Sedan 1989 har det här parlamentet med jämna mellanrum diskuterat Kosovos öde. Vi har krävt att man agerar, och vi har varnat för västvärldens passivitet. Det säger jag bara för att de som är nya här i dag skall veta att vi verkligen har diskuterat den här frågan under lång tid. Tyvärr kom de västliga regeringarnas icke-agerande att innebära att Milosevic successivt attackerade Kroatien, Bosnien-Hercegovina och slutligen anordnade ett blodbad i Kosovo.
Det finns i regionen miljontals flyktingar, tusentals döda och elände vart man än tittar. Att man under så många år tittade bort var en av orsakerna till det militära angreppet. Vi är alla glada över att kriget upphörde tack vare det gemensamma agerandet från väst tillsammans med Ryssland, och att de albanska flyktingarnas återvändande till sina hemtrakter har blivit möjligt. Men det är stora uppgifter vi har framför oss, och vi måste ta oss an dem på ett kraftfullt och effektivt sätt, framför allt får vi inte glömma Kosovos invånare.
De misstag som vi begick vid återuppbyggandet av Bosnien-Hercegovina får inte upprepas. Att det inte finns något rimligt samband mellan de internationella medarbetarnas löner i Bosnien-Hercegovina och det bistånd som kommer landet tillgodo, är ett oacceptabelt faktum som under inga omständigheter får upprepas i Kosovo. Men vi måste även förhindra andra misstag som rådet är redo att begå. Rådet vill befästa ineffektiviteten genom att förlägga Kosovobyrån till Thessaloniki. Den måste förläggas till Kosovo och inte 200 kilometer därifrån i ett annat land, i synnerhet eftersom alla organisationer och byråer som har anknytning till FN, OSSE och UNHCR är belägna i Kosovo.
Däremot är jag övertygad om att Thessaloniki är den bästa platsen för stabilitetspaktens headquarter i Sydosteuropa. Jag uppmanar å det bestämdaste rådet och även den grekiska regeringen att rösta för ett sådant alternativ. Låt mig också få påpeka att jag inte har något till övers för nästa veckas skådearrangemang i Sarajevo. 1, 5 miljoner euro för en och en halv dags skådespel - det står inte i förhållande till resultatet. För det enda resultatet kommer att bli det man redan har beslutat om i Köln.
Hur många små och medelstora företag skulle vi inte kunna etablera i Bosnien-Hercegovina för en och en halv miljoner euro? Hur många arbetstillfällen skulle vi kunna skapa, hur många personer skulle kunna återvända, något som hittills inte har skett? Ett par ord om Serbien också. Jag vill hälsa de båda företrädarna för den serbiska oppositionen på läktaren välkomna. Det serbiska motståndet, kära vänner, mot Milosevic-regimen måste nu få hela vårt stöd, till skillnad från hur det var för två år sedan, när vi lät oppositionen stå ensam av rädsla för att väcka irritation hos regimen. Nu är det väl på tiden att vi lär oss av våra misstag!
Applåder

Berès
Fru rådsordförande! Liksom andra före mig har sagt: ert ordförandeskap inleds vid ett mycket speciellt tillfälle; efter att krisen i Kosovo har brutit ut och Europeiska unionen har bidragit till att lösa den, efter en institutionell kris som vi ännu är mitt uppe i, efter att ett nytt parlament inrättades under ganska märkliga förhållanden, eftersom väljarna intresserar sig allt mindre för en institution som får alltmer makt, och slutligen efter Europeiska rådet i Köln, där viktiga arbeten för framtiden drogs igång.
För att bemöta allt detta, fru ordföranden, har ni behov av en väl fungerande gemenskapsapparat, och jag kan försäkra er om att min grupp kommer att göra allt för att få den att fungera så snabbt som möjligt. Ni har behov av det; vi har behov av det. För kan vi verkligen tillåta en situation där den avgående kommissionen sedan mars månad fortsätter att utöva sina funktioner och ingriper för att söka sätta upp hinder för inrättandet av ett enhetspris på böcker, och för att definiera mandatet för de kommande förhandlingarna inom WTO, som vi alla vet har en enorm betydelse för framtiden? Detta är inte demokratiskt, och vi kommer att kämpa mot det. Däremot kommer vi att hjälpa er med att snabbt inrätta en seriös, trovärdig kommission i alla européers tjänst.
Bortsett från detta gav vår kandidat till kommissionens ordförandeskap, Romano Prodi, nyss prov på den konstruktiva och kreativa anda i vilken han avser att utforma kommissionens bidrag till nästa regeringskonferens. Under ert ordförandeskap åligger det rådet att fastställa mandatet för denna regeringskonferens. Jag tror att ni även behöver en stark kommission vid er sida, som kan ge sitt bidrag till utformningen av mandatet. Vi kommer att hjälpa er med det, så att alla tar sitt ansvar. Men det finns andra saker som också kommer att vara beroende av ert ordförandeskap, utan att vi behöver invänta regeringskonferensen. Vi vet alla att vissa förbättringar av institutionernas sätt att fungera inte nödvändigtvis är beroende av en fördragsreform, och att detta i första hand och kanske framför allt berör rådet. Detta är särskilt beroende av er.
Om Kosovo skall jag endast säga en sak: nämligen att vi européer egentligen ofta beklagar avsaknaden av en utrikes- och säkerhetspolitik. Vi uttrycker vår otålighet inför dess första stapplande steg. Jag tror likväl att ert lands president har gett oss ett ypperligt prov på det bidrag som européerna kan ge till freden på sin egen kontinent, och till utvecklingen av en europeisk lösning på europeiska problem. Tack vare de samlade européernas insats har Förenta nationerna och Ryssland kunnat återinföras i fredsprocessen i Kosovo.
Vad gäller Öcalanaffären, fru ordförande, skall jag bara säga ett par ord; det första är för att ni i huvudsak anslog Europeiska rådets möte i Tampere till asylpolitiken. En av anledningarna till att det i dag finns ett Öcalanmål i Istanbul, tror jag är att vi inte har haft förmåga att inrätta en asylpolitik som är värdigt sitt namn.
När det till sist handlar om dödsstraffet, tillåt mig då fånga er uppmärksamhet och insistera på att ordförandeskapet bör ingripa med all sin tyngd i Istanbul såväl som i Teheran, för i Teheran finns 13 judar, som vi inte vet om de riskerar dödsstraff endast för att ha anklagats för spioneri för Israels räkning. Vi räknar med er, fru ordförande.
Applåder

Haarder
Herr talman! Det blir en otroligt svår uppgift att återuppbygga Kosovo utan att omyndigförklara befolkningen och undergräva de krafter som är verksamma i landet. Det blir ännu svårare att återuppbygga ett förhållande mellan serber och albaner, som gör det möjligt för den serbiska minoriteten att stanna kvar i Kosovo. Detta kan endast ske, om mördare och våldtäktsmän och krigsförbrytare ställs inför rätta. Det blir en av de verkligt svåra uppgifterna. Allra svårast blir det att befästa freden på lång sikt. Vi måste lära oss att kombinera Natos militära järnnäve med EU: s ekonomiska silkevantar och erbjuda samarbete och stöd till ekonomisk och demokratisk utveckling. Vi måste inom EU inrätta ett väntrum för Balkanländer, som har för avsikt att utvecklas i riktning mot demokrati och marknadsekonomi. Om de får ett hopp om att en gång kanske bli medlemmar i den Europeiska unionen, så kan vi stärka de demokratiska krafterna på samma sätt som det lyckats tidigare i andra diktaturstater i Sydeuropa. Vi måste också ge humanitär hjälp i Serbien, om det kan göras utan att stödja Milosevics regim, och vi måste uppmana kommunalpolitiker, privata föreningar och andra att samarbeta med demokratiska krafter i både Kosovo och Serbien.
När det gäller centret för återuppbyggnad vill jag gärna tacka herr Fischler för att han talar klarspråk. Jag har sällan hört en kommissionsledamot så klart och på så goda grunder ta avstånd från ett rådsbeslut. Rådet har kommit fram till en genant kompromisslösning, som skall rädda ansiktet på dem som lovade att placera centret i Thessaloniki. Nu får Thessaloniki alltså högkvarteret, medan de som skall utföra arbetet skall sitta i Pristina. Vad är detta för något? Jag ber alla unionens medborgare uppmärksamma, att detta alltså inte är kommissionen och parlamentet, det är deras egna regeringar som inte kan komma på något så enkelt som att återuppbyggnadsarbetet i Kosovo skall äga rum i Kosovo och utgå från Kosovo. Vi inom Den liberala gruppen kommer att bekämpa detta beslut med näbbar och klor. Det håller inte. Det måste göras om.
Applåder

Ceyhun
Herr talman! Vi har nu samtidigt som med Kosovo att göra med fallet Öcalan, som vi som européer egentligen skulle ha kunnat hantera bättre, om vi inte hade begått så många misstag. Abdullah Öcalan har varit i Italien, Abdullah Öcalan har varit i Grekland. Mitt eget land Tyskland ville inte ha honom där. I Italien borde och ville han inte stanna. I Grekland fick han inte vara. Nu är han i Turkiet. Vårt gemensamma misslyckande i fallet Öcalan gör det svårt för oss att för många människor, oavsett om de är turkar eller kurder, i Turkiet förklara varför vi är emot dödsstraffet rent generellt, och att vi, som Swoboda just sade, inte bara kämpar mot dödsstraffet i Öcalans fall utan mot dödsstraffet i allmänhet.
Vi uppmanar det turkiska parlamentet att avskaffa dödsstraffet för gott, eftersom vi har ett stort intresse av att hälsa Turkiet som europeiskt land välkommet till oss som en jämlik partner. Därför är vi övertygade om att dödsstraffet i Öcalans fall är fel lösning på den mångåriga kurdfrågan och därför inte får vara ett alternativ. Fallet Öcalan skulle också kunna vara en möjlighet för människor, för turkarna, kurderna i Anatolien och för landet, den turkiska republiken, om den turkiska regeringen och det turkiska parlamentet bara ville det.
Därför är den resolution som vi förhoppningsvis kommer att anta i morgon även en uppmaning till våra turkiska kolleger i Ankara. Vi skulle alla kunna se till att det här i parlamentet en dag blev överflödigt att hålla debatter om den demokratiska republiken Turkiet. Jag hoppas att vi alla gemensamt lyckas uppnå det.

Morgantini
Herr talman! Mellan Milosevic städ och Natos hammare - så har en stor del av den serbiska demokratiska oppositionen mot Milosevic upplevt sin situation. Mellan de paramilitära serbiska styrkorna, hoten och våldet från UCK och Natos bomber som faller från skyn. Detta är verkligheten för de albanesiska styrkor från Kosovo som valde att kämpa för sina rättigheter med icke-våld. Mot Natos bombningar och mot Milosevic nationalism och självmords- och mördarpolitik. Detta är verkligheten för miljoner och åter miljoner europeiska kvinnor och män som anser att de mänskliga rättigheterna är av fundamental betydelse, oavsett var de kränks, i Kosovo, i Kurdistan, i Palestina, i Iran. Detta är de demokratiska fredskrafter som borde ha fått det internationella samfundets stöd. Visst, Milosevic skulle stoppas, och han stoppades, precis som UCK skulle stoppas och stoppades, båda med sitt speciella ansvar. I dag, efter det att Nato har förstört och ödelagt till försvar av de mänskliga rättigheterna, måste vi bygga upp på nytt. Vi hoppas och vill agera i detta parlament för att återuppbyggnaden skall ske i respekt för och med utnyttjande av de mänskliga resurser och den värdighet som båda parter har som är indragna i konflikten, och inte genom en kolonisering från Europas sida och från den amerikanska Världsbanken. Att åter bygga upp Kosovo med hjälp av de berörda parterna som lever och har levat där, kosovoalbaner och serber, att samtidigt återuppbygga Serbien och Montenegro, de infrastrukturer som ödelagts av bombningarna, att reparera och undersöka de miljöskador som finns, att rekonstruera Kosovo och inte bara tänka på de ekonomiska och kommersiella aspekterna, utan också återställa den sociala, civila och demokratiska samhällsväven. Därför måste återuppbyggnaden ske genom att lokalsamhällena engageras, genom utbyte mellan samhällen, universitet, kvinnor och män från Europeiska unionen, Kosovo och republiken Jugoslavien. Försona, bygga samhällen och bygga upp demokratin så att kriget äntligen kan förpassas till historien - detta är vår utmaning!

Speroni
Herr talman! Nato ingrep i Jugoslavien och hävdade att man försvarade kosovarerna från serbisk förföljelse, men ingen ingrep för att försvara kurderna mot den turkiska förföljelsen. Detta är det centrala i Öcalan-affären: att det fortfarande i många länders lagar finns regler som straffbelägger folkens utövande av sin rätt till självbestämmande i dess mest extrema form, secessionen, även om det sker med icke-våldsmetoder och demokratiska medel. Så sägs det i artikel 125 i den turkiska strafflagen som, vilket bekräftats just här i Strasbourg av den turkiske ambassadören Kaleli, är en kopia av artikel 241 i den italienska strafflagen, tillkommen under fascismen och fortfarande i kraft. Så länge som Europaparlamentet enbart inriktar sin uppmärksamhet på huruvida Öcalan skall avrättas eller ej, utan att gå till botten med frågan om folkens rätt till självbestämmande, kommer man bara att skrapa på ytan av problemet, men utan att någonsin kunna lösa det.

Oostlander
Herr talman! Jag skulle gärna vilja gratulera ordföranden för det finska rådsordförandeskapet för den förklaring som hon nyss avgav och i synnerhet också för kommentarerna om Kosovo och Balkan som hon fällt.
Vad annat kan vi som parlament för ett förbund av demokratiska rättsstater göra än att plädera för en rättvis fred och försoning i det området, och i synnerhet även i Kosovo. Det är sakens kärna, och den insikten har vi förvärvat framför allt under debatterna och undersökningen om utvidgningen av Europeiska unionen, en demokratisk rättsstat, det är centrumet för vår rörelse, för vår union. Jag tror också att vi på goda grunder kan säga att allt hänger på detta, såväl säkerheten för medborgaren som utvecklingen av ekonomin i den ifrågavarande regionen. Utan rättsstaten lyckas ingenting.
Jag tror också att vi på allvar måste insistera på att de andra aspekterna som sammanhänger med rättsskipning och styre i Kosovo också får komma ordentligt till sin rätt. Det handlar om säkerheten för medborgarna, framför allt också för dem som återvänder. Jag skulle särskilt vilja be om er uppmärksamhet för det faktum att kanske finns ytterligare 2 000 eller möjligen fler kosovoalbanska fångar som tagits med till Serbien av de retirerande serbiska trupperna. Jag anser att vi absolut inte får överlämna deras öde åt glömskan, utan att vi måste fästa all uppmärksamhet på detta, även utifrån detta parlament, rådet och kommissionen.
Samtidigt borde vi inom samma ram för att skipa rättvisa sörja för att den internationella krigsförbrytartribunalen i Haag får allt stöd för att åtala de förbrytare som har härjat i Kosovo, och inte bara i Kosovo utan nu till sist också i Bosnien. Varför har Karadzic och Mladic ännu inte arresterats? Om det inte sker, herr talman, då kan vi glömma en hel del som gäller verklig uppbyggnad av den trakten. Om vi talar om en stabilitetspakt handlar det inte om att lägga munkavle på människor som ropar efter rättvisa, men då handlar det om en rättvis fred, och det kräver handling och inte att man tiger ihjäl allvarliga brott.
Jag tror att vi måste insistera på att även partier och grupper från Kosovo kan delta politiskt i styret. Det är anledningen till att resolutionen också talar om vikten av Rugovas närvaro i Kosovo. Det går inte för sig att de viktigaste personerna vad det beträffar inte är ständigt närvarande och har en roll även i den administrativa uppbyggnadsprocessen, kanske också i samarbete med andra partier som härrör från UCK. Vi borde där också vänja var och en som önskar bära det politiska ansvaret vid det faktum att man är administrativt ansvarig, så att befolkningen vid val senare också kan se vem de kan ge sitt förtroende till.
Jag tror att stabilitetspakten för den bredare regionen är mycket viktig. Vi har alldeles för länge från Europeiska unionens sida vidtagit åtgärder, exempelvis mot Serbien, åtgärder som var nödvändiga, men som vi själva absolut inte led någon skada av. Den skada som förorsakades drabbade Makedonien, Bulgarien, Albanien, Rumänien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina, de omgivande regionerna. Det är mycket viktigt att vi ger en ekonomisk kompensation för detta, men låt det inte stanna vid detta. Vi måste också erbjuda ekonomiska öppningar för att kompensera den ekonomiska skada man lidit genom en generösare hållning från Europeiska unionens sida på det området.
Jag anser att hela utvecklingen är mycket viktig även för det civila samhället. Detta passar också till den insikt som vi vunnit i samband med utvidgningen. Demokratin kan bara växa om befolkningen verkligen får erfara den. Slutligen skulle jag vilja citera den serbiske biskopens slagord: " Det kommer aldrig att bli något av Serbien om det inte förvandlas till en demokratisk rättsstat." Detta hopp har parlamentet aldrig gett upp.

Wiersma
Herr talman! Jag börjar med att framföra mina ursäkter till det finska ordförandeskapet. Jag kommer också huvudsakligen att tala om Kosovo och Balkan, men jag inser att det finska ordförandeskapet naturligtvis kommer att handla om mycket viktigare saker under det kommande året.
En av de viktigaste uppgifterna för det finska ordförandeskapet är Kosovos framtid. Vi måste nu se framåt. Det är nu Europeiska unionens drag när det handlar om återuppbyggnaden av den delen av f.d. Jugoslavien. Detta måste ske snabbt och effektivt i gott samarbete med Förenta nationerna och OSSE. I Bosnien är det mycket som inte har gått bra. Det måste vi dra lärdom av. Den egna organisationen får inte splittras. Aktiviteterna i Kosovo måste ledas utifrån Pristina. Detta ansvar kan inte delas med ett annat kontor i Thessaloniki. Det förefaller oss vara bättre, vilket också har föreslagits här, att administrationen för stabilitetspakten för hela Balkanregionen förläggs där.
Ekonomiskt sett kommer EU att behöva vara generöst, men inte på bekostnad av andra hjälpprogram och i synnerhet inte på bekostnad av hjälpprogram för de fattigaste länderna eller för dessa länders skuldsanering. Det kan vi inte gå med på. Kan kommissionen bekräfta att den delar denna uppfattning? Kan rådet bekräfta att ett antal medlemsstater också har denna uppfattning som grund i förhandlingarna i rådet och att det finns ett flertal medlemsstater som delar parlamentets uppfattning att denna finansiering inte får ske på bekostnad av andra viktiga hjälpprogram? Unionen måste finna extra medel från andra källor för att finansiera sina berättigade ambitioner för Balkan.
Kosovo har i själva verket blivit ett protektorat. Det var den enda möjligheten. Men jag hoppas att FN kommer att ge detta ett sådant innehåll att kosovoalbanerna själva får huvudrollen vid återuppbyggnaden. I Bosnien krävs fortfarande och alltför ofta att den internationella administrationen griper in, och på det sättet blir det aldrig ett demokratiskt hus.
Det finns ett avtal om Kosovo. Det måste utarbetas ytterligare. Därför är det av stor vikt att säkerheten i den regionen i före detta Jugoslavien garanteras. Vi sätter stort värde på en så snabb demilitarisering som möjligt. Vi hoppas att alla parter kommer att medverka till detta. På tal om Kosovos framtid står vi som grupp fast vid åsikten att då det talas om ändring av gränser kan detta endast ske på ett fredligt politiskt sätt enligt Helsingforsprinciperna.
Det har redan sagts mycket om situationen i Serbien. Jag stöder alla som å ena sidan anser att Milosevic så snabbt som möjligt måste till Haag och å andra sidan ber om stöd för den demokratiska oppositionen i Serbien. Jag stöder helhjärtat kollega Cohn-Bandits förslag om att få till stånd en gemensam stiftelse för alla politiska strömningar för att hjälpa oppositionen där.
Vi kommer senare att tala om stabilitetspakten, stabilitetspakten för hela regionen. Jag skulle vilja göra två kommentarer som förefaller mig vara viktiga för det finska ordförandeskapet när det fortsätter med utarbetandet och förberedelsen av stabilitetspakten. Var kontoret hamnar är viktigt, men principerna som ligger till grund för hur vi arbetar är ännu viktigare. I första hand förefaller det mig vara mycket viktigt att länderna i regionen själva får spela en stor roll i fråga om utförandet av och innehållet i pakten, och att detta inte föreskrivs utifrån Bryssel eller andra europeiska huvudstäder. I andra hand måste vi föra en ärlig och öppen debatt även med dessa länder; det vi menar när vi säger att den regionen så snabbt som möjligt måste integreras i Europeiska unionen. Det kommer inte att bli någon lätt uppgift. Det måste vi föra en ärlig diskussion med dessa länder om. Gör vi inte detta, då skapar det nya frustrationer och det finns redan tillräckligt med frustrationer i det området.

Malmström
Herr talman, fru utrikesminister! Det är skamligt och djupt beklagligt att kurdfrågan nu, när så många andra internationella frågor börjar nå en lösning, ännu inte har kunnat hanteras på ett civiliserat sätt. Den fortsätter att vara ett blödande sår på vår kontinent. Trots internationella protester, bland annat från denna kammare, fortsätter den turkiska regeringen att inte bara underlåta att erkänna utan även systematiskt kränka det kurdiska folkets grundläggande rättigheter. Tusentals människor har dödats och lemlästats i denna mångåriga konflikt.
PKK-ledaren Öcalans gripande och dödsdom samt de starka reaktioner som detta utlöste accentuerar behovet av en snar lösning. Både Turkiet och kurderna måste visa en vilja att sätta sig ned vid förhandlingsbordet och på ett fredligt och demokratiskt sätt hitta en lösning för att få slut på lidandet. Förhoppningsvis kan EU och det finska ordförandeskapet spela en pådrivande roll i denna process.
Alla i denna församling tar säkert avstånd från Öcalans metoder och handlingar. Jag tror dock att vi alla kan skriva under på att dödsstraff inte kommer att föra frågan närmare en lösning. Dödsstraff kan aldrig vara svaret på någon fråga.
Vi liberaler kommer aldrig att sluta fördöma denna barbariska handling var den än förekommer. I de länder som har ansökt om medlemskap i unionen och där dödsstraffet fortfarande förekommer ser vi nu hur det successivt avskaffas.
Eftersom vi hoppas att även Turkiet skall kunna välkomnas till Europeiska unionen om några år, skall vi vädja till Turkiet att inte bara upphäva Öcalans dödsstraff, utan också verka för dödsstraffets avskaffande generellt i Turkiet.
Avslutningsvis vill jag å den liberala gruppens vägnar också uppmana den turkiska regeringen att gå ännu längre och utnyttja detta tillfälle att ta initiativ till förhandlingar och genomföra de reformer som krävs för att kurderna skall kunna garanteras sina politiska, mänskliga och kulturella rättigheter.

Marset Campos
Herr talman, fru minister! Jag är överens med er om att dödsstraffet mot kurdledaren Öcalan utmanar det internationella samfundet på ett betydande sätt, eftersom den kränker de minimikrav på rättvisa liksom respekten för de mänskliga rättigheterna.
Vår grupp har fördömt såväl kränkningarna av de mänskliga rättigheterna från Belgrads sida som Natos krig mot Jugoslavien, så som ett illegalt, orättvist och omoraliskt krig. Av detta skäl, och trots kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och den turkiska regimens etniska rensning av kurderna, kräver inte vår grupp att Europeiska unionen eller Nato skall bomba Turkiet. Vi är försiktiga, vi är sansade. Tvärtom anser vi att de två problem ni har tagit upp - dödsstraffet och respekten för de mänskliga rättigheterna för den kurdiska etniska minoriteten - kräver en fredlig och politisk lösning.
Det är nödvändigt att upphäva dödsstraffet mot Öcalan. Till detta måste vi lägga kravet från Europeiska unionen på att den turkiska regeringen samtalar med kurderna, genom en dialog som kan nå en lösning på de kurdiska kraven på självstyre inom Turkiet, liksom på respekten för deras demokratiska rättigheter. På samma sätt som de självstyrande regionerna i Spanien, de tyska delstaterna eller de belgiska regionerna etc., skulle det också behövas en liknande lösning i Turkiet för kurderna, så att var och en kan, detsamma som ni pekade på för Finland, tala sitt eget språk, inneha en fri press för sina frågor och ett regionalt parlament.
Därför anser vi att Europeiska unionen och Europaparlamentet måste reagera med all skyndsamhet, med all övertygelse, så att Turkiet slår in på en demokratisk väg och kan bli en del av detta stora Europa från Portugal till Ryssland.

Giannakou-Koutsikou
Herr talman! Ordförandeskapets program ger, i den form som det har presenterats, verkligen ett positivt intryck, även om det inte avviker mycket från tidigare ordförandeskaps program. Frågan är dock om den nödvändiga politiska viljan att snabba på utvecklingen finns i Europa som helhet. Det är naturligtvis positivt att man i programmet sätter upp det långsiktiga målet att få till stånd en regeringskonferens om de institutionella frågorna, och här är det viktigt att balanserna bibehålls, något som inte togs upp över huvud taget.
Naturligtvis är återuppbyggnaden av Kosovo och engagemanget på västra Balkan brådskande, frågan är dock: har vi lärt någonting av misstagen i det förflutna? Jag har känslan av att Europas engagemang på Balkan har hållit sig på det mänskliga och inte på det institutionella planet. Om vi inte lär av misstagen i det förflutna, tror jag inte att vi kommer att kunna komma framåt i framtiden, och vi måste inse att frågan från och med nu i själva verket gäller om vi utan att använda vapen kommer att kunna lösa de frågor som har samband med den demokratiska utvecklingen. Det är det som är det viktiga.
Frågan om Thessaloniki och lokaliseringen av centret togs också upp. Jag skulle vilja säga att lösningen kan vara enkel, men vi måste starta från början när vi talar om ett europeiskt engagemang. När det finns ett grannland - det samma skulle gälla, herr kommissionär, om problemen fanns i Ungern och det skulle behövas någonting i det intilliggande Österrike för ett motsvarande engagemang - är frågan om detta kan och bör utnyttjas och om de länder som ligger intill en problemhärd verkligen har möjlighet att bidra med sin erfarenhet till det som äger rum i regionen. Det är så man måste se på denna fråga, det vill säga såväl ur politisk, praktisk och operativ synvinkel.
Ordföranden tog även upp säkerhetspolitiken, och det är, tror jag, en av de viktigaste frågorna. Återigen hänger det på den politiska viljan. Har vi beslutat oss för att minska avståndet mellan storslagna uttalanden och möjligheten till operationer? Naturligtvis bör vi utnyttja alla organisationer. Erfarenheten visar oss att vi har nått resultat när många internationella organisationer har utnyttjats. Vad som antogs i fråga om ett område av frihet och säkerhet är enormt betydelsefullt. Fru ordförande! Rådsmötet i Tammerfors ligger framför oss. Vi måste besluta oss för att bekämpa narkotika, den organiserade brottsligheten, medborgarnas brist på säkerhet; att öka våra ansträngningar för att skydda medborgarna och inte acceptera den där osynliga sidan som utgör länken mellan terrorism, vapenhandel, organiserad brottslighet och handel med kärnmaterial. Vår politik måste mer generellt vara inriktad på att bekämpa rådande tillstånd i stället för att finna oss i dem. Bara så kan vi säkerställa ett gott skydd för medborgarna.
Kommissionens avgång visar att det inte är tillräckligt bara med lagar, utan att det även behövs kontrollmekanismer och en gemensam vilja om vi skall kunna ge Europeiska kommissionen den roll som den förtjänar, men även om vi skall kunna få bort det demokratiska underskottet, som jag inte ser som ett underskott som har samband med Europaparlamentets roll, utan som jag först och främst ser i förhållandet mellan rådet och kommissionen. Vi måste komma tillbaka till de grundläggande principerna, för att få till stånd en verklig samordning av politiken på det ekonomiska och sociala området. Vi måste öka vårt sociala engagemang, fru ordförande. Det räcker inte med riktlinjerna. Jag är rädd att problemen är snabbare än vad vi är, och att det sätt som vi försöker bemöta dem på är väl byråkratiskt.
Jag vill naturligtvis ge mina komplimanger till det finländska ordförandeskapet för det ambitiösa programmet. Vi vet att det finländska ordförandeskapet kommer att göra sitt allra bästa. Frågan är om rådet som helhet är berett och om vi alla, i en svår tid av hård konkurrens och globalisering, som vi ser som en utmaning och som vi verkligen vill svara upp mot, är beredda att ta itu med de stora problemen, det vill säga dels att få fart på tillväxten, även i tredje världen, som verkligen behöver Europas stöd, men även att snabba på utvidgningen, som utan egna medel, fru ordförande, inte kommer att kunna genomföras.

Katiforis
Herr talman, fru rådsordförande! Jag vill tacka det finländska ordförandeskapet, dels av allmänna skäl, men även av särskilda personliga skäl. Under en mörk period i mitt lands historia, när det i stort sett var förbjudet att utnyttja rätten att resa fritt, var Finland det första land som jag kunde besöka med hjälp av mina privilegier som journalist. Finland var det första land i Europa där jag med egna ögon såg vad demokrati innebär, vad en välfärdsstat innebär, vilket värde det har för ett folk att leva fritt, utan att vara bundet till ett militärt block. Det var en stor upplevelse för mig, som jag har burit med mig i hela mitt liv.
Fru ordförande! Finland är, med sin utomordentligt stora erfarenhet av att leva i fred under svåra förhållanden och med svåra grannar, det idealiska landet att leda oss i våra ansträngningar att återuppbygga Balkan, som börjar bli brådskande, och president Ahtisaari har ju redan bidragit mycket till denna process.
Jag beklagar att jag inte kan tala mer om ert mycket intressanta program, men vissa politiska frågor har tyvärr tagits upp, som jag känner mig tvingad att kommentera. Jag syftar på kommissionär Fischlers attack mot beslutet att inrätta organisationen för återuppbyggnad i Thessaloniki. Kommissionären antyder att beslutet motiverades av ett behov av att stödja regionen, Grekland, menar han. Jag vet inte hur länge sedan det var han besökte Thessaloniki. Jag kan dock försäkra honom om att det är en mycket välmående stad och att inrättandet av den här byrån där inte kommer att tillföra staden några särdeles enastående saker. Att inrätta byrån i Thessaloniki kommer dock utan tvekan att bli mycket fördelaktigare för Europeiska unionen ekonomiskt sett, och jag vet inte om kommissionen har gjort sin " home work" och insett att den kommer att få betala mycket högre löner, att det inte finns någon infrastruktur i Pristina, att det kommer att bli väldigt dyrt att garantera säkerheten för tjänstemännen, som kommer att befinna sig i ett riskområde där det inte finns skydd. Nåväl, om ni anser att dessa omständigheter gör Pristina till den idealiska platsen att inrätta ett administrativt centrum, en ledningscentral, på, inte bara för program som rör Kosovo, utan också för program som rör hela Balkan, ja, då misstänker jag att era ord inte är uppriktiga, att era ord är politiskt färgade, och jag tvivlar på att en kommission som inte längre har något politiskt mandat och vars moraliska trovärdighet har blivit fläckad, särskilt efter Bangemann-affären, vågar ta ställning och gå emot besluten i ministerrådet. Jag häpnar, herr kommissionär!
I fråga om Turkiet, fru minister, vill jag personligen se ett Turkiet som kommer in på de europeiska vägen, för det skulle vara det bästa även för Grekland. När ni talar om en särskild strategi för Turkiet, är jag överens med er, men jag ber er att ta hänsyn till att det krävs en parallell strategi från Europeiska unionens sida för att garantera Greklands säkerhet. För Grekland är det enda av Europeiska unionens länder som har en gräns som hotas och ifrågasätts av just detta land, som vi alla - även vi greker - uppriktigt vill omfamna och se bli europeiskt.
Vad gäller Öcalan, så är det minsta vi kan göra för denna man, som många kallar terrorist - liksom Arafat tidigare kallades terrorist och liksom IRA tidigare kallades terrorister, innan vi omfamnade dem som chefer och ledare för sina respektive folk -, det minsta vi kan göra, eftersom Europeiska unionens asylpolitik inte klarade av detta fall, vilket en kollega helt korrekt nyss påpekade, att rädda hans liv, för att inte lägga ytterligare en skamfläck till de som vi redan har åstadkommit i denna fråga.
Fru minister! Jag ber er om ursäkt för att jag inte kan stanna kvar och lyssna till ert svar, men jag har en mycket brådskande plikt som kallar, men jag skulle avslutningsvis vilja säga en fras på finländska: minä rakastan sinua.

Alavanos
Herr talman! Vi har i dag hört två utrikesministrar tala om Turkietfrågorna. I morse hörde vi Fischer, Europeiska unionens store härförare, som stod i spetsen för räden på Balkan, tala om Turkiet och säga att landet vid mötet i Helsingfors måste uppgraderas till ett ansökarland. Vad Fischer inte kom ihåg, vad han helt glömde bort var Öcalan och de 20 miljoner kurder som lever i Turkiet.
Ministern från den finländska regeringen tog upp Öcalanfrågan, vilket är positivt. Men det är inte tillräckligt att vi tar upp frågan litet nu och då under våra debatter. Europeiska unionen har skäl att ingripa aktivt. Det första är att det har visat sig att den har intresse för de mänskliga rättigheterna på Balkan och annorstädes. Det finns två miljoner kosovoalbaner, det stämmer. Men vad skall det bli av de i runda tal 30 miljoner kurderna? Det andra är att unionen har skuld i denna fråga, eftersom den inte gav Öcalan asyl. Av dessa anledningar anser jag att det måste till mer än bara ord.
Jag skulle vilja avsluta, herr talman, med en fråga till utrikesministrarnas tjänstgörande rådsordförande: Om Turkiet inte ger några garantier för Öcalans liv, om Turkiet inte vidtar några åtgärder i fråga om kurdernas politiska rättigheter, anser det finländska ordförandeskapet att vi då måste gå vidare med föranslutningsarbetet i Helsingfors? Jag skulle vilja be om ett svar från ministern.

Maij-Weggen
Herr talman! Jag skulle först och främst vilja gratulera Finland till ordförandeskapet, och jag vill samtidigt komplimentera den finska regeringen för att den tagit sig an denna uppgift på ett så rejält och friskt sätt.
Jag kommer inte att tala om Jugoslavien. Det har mina kolleger Doris Pack och Arie Oostlander redan gjort. Jag vill säga något om resten av ert program, eftersom det ju finns ett antal intressanta punkter där också.
Först asylsökandeproblematiken. Jag har förstått att ni kommer att anordna ett särskilt toppmöte om denna. Det har ställts krav på en god europeisk politik på det området i åratal, och även vi förespråkar en bättre samordning av inbördes lagstiftning, såväl för tillträdesförfaranden som för mottagningsmöjligheter. Vi förespråkar en bättre fördelning av asylsökande mellan de europeiska medlemsstaterna så att inte vissa medlemsstater, det handlar om kanske fyra eller fem stycken, tar emot majoriteten av de asylsökande medan de andra gör alldeles för litet. Om ni ser chansen att uppnå något på det området, då tror jag att ni har gjort något mycket bra för Europa.
En andra punkt på er dagordning är ett bedrägerifritt Europa som kännetecknas av öppenhet och insyn. I mitt land, Nederländerna, har vi en lag om offentlighet i förvaltningen med maximal öppenhet och insyn, och Finland har samma tradition. Jag har förstått att ett antal internationella forskare nyligen lagt fram ett utmärkt förslag om offentlighet i förvaltningen och öppenhet och insyn för Europeiska unionen. Jag skall se till att ni får tillgång till det förslaget. Det är en komplett förordning med motivering och så vidare. Jag hoppas att vi äntligen ser en chans att genomföra någonting sådant.
Sedan har jag till min överraskning sett att ni också har placerat ämnet beskattning högt på er dagordning. Det är intressant, framför allt med en ny kommissionär från Nederländerna på det området. Jag skulle vilja råda er att begränsa er till beskattning som rör näringslivet, för där finns en hel del som behöver samordnas. Men jag skulle också vilja be om er uppmärksamhet för ett område i fråga om inkomstbeskattningen, och det är lika behandling för män och kvinnor. Det har parlamentet krävt i över tio år. Om ni skulle kunna ta första steget här och får stöd av Bolkestein gör ni också något mycket bra för Europa.
Då till sist, herr talman, ämnet mänskliga rättigheter. Även på det området har jag sett att ni vill göra en del ansträngningar. I första hand i fråga om Jugoslavien. Jag hoppas helhjärtat, och jag ansluter mig till Doris Pack och Arie Oostlander, att ni ser chansen att utöva så starkt tryck som möjligt på Jugoslavien så att de som kränkt de mänskliga rättigheterna där verkligen utlämnas till tribunalen i Haag.
Jag hoppas också att ni kan förhindra att dödsstraffet i Turkiet verkställs, för det skulle jag anse vara ett klavertramp för Europa. Men ett sista ämne, jag hoppas i synnerhet att ni kan ägna mycket uppmärksamhet åt detta, det är Burma. Jag har hört att det finska ordförandeskapet redan har organiserat ett besök i Burma. Detta ämne har uppmärksammats tidigare under veckan. Jag tillhör den internationella kommitté som stöder Aung San Suu Kyi. Jag hoppas kunna åka till Thailand och Burma om tre veckor och tala med alla berörda parter där. Jag hoppas verkligen helhjärtat att ni ser en chans att äntligen göra framsteg i Burmafrågan. Jag tror då att ni får stort stöd i detta parlament. Jag tror att ni då har gjort en god insats för demokratin i ASEAN-länderna. Jag önskar er lycka till, och jag önskar er stor framgång. Det blir ert första ordförandeskap, men jag har inryck av att ni verkligen kommer att göra det mycket bra.

Poos
Herr talman! Även om salen i stort sett är utrymd, kan jag inte avstå från nöjet att hälsa kammarens bänkar och önska min f.d. kollega, Tarya Halonen, lycka till.
Ordförandeskapen avlöser varandra, men påminner inte om varandra, eller bör man ändå konstatera sammanfallande punkter? Det tyska ordförandeskapets uppgift var att utveckla sitt storverk, Agenda 2000, och det konfronterades med två kriser, kommissionens kris, och långt allvarligare: kriget i Kosovo.
Europeiska rådet har anförtrott det finländska ordförandeskapet ett antal betydande arbeten, som man skulle kunna placera under kapitelrubriken: " Förberedelser av Europas framtid" . Om Finland lyckas med det extra toppmötet i Tammerfors, där det kommer att handla om medborgarnas säkerhet; förberedelsen av ett försvarets Europa, genom att VEU integreras i Europeiska unionen; starten av en ny utvidgningsförhandling i december, och slutligen verkställandet av en stabilitetspakt för sydöstra Europa - då kommer det finländska ordförandeskapet att ha varit ett betydande ordförandeskap för övergången till det 2000-talet.
Tack vare president Martti Ahtisaaris engagemang och envishet, lyckades Finland vända krigets logik till en fredens logik i Kosovo. I samråd med det tyska ordförandeskapet tydliggjorde den finländske presidenten Europas röst vid rätt tillfälle.
I Kosovo och i hela den region som förstördes av kriget återstår nästan allt att göra: att garantera en ordnad återkomst för flyktingarna, att bygga upp demokratiska institutioner, förbereda infrastrukturer, att återuppbygga och få ekonomin att fungera. Och för att lyckas med alla dessa utmaningar krävs det att världssamfundet, och Europa i synnerhet, uppbådar avsevärda mänskliga och finansiella resurser. Är vi beredda på det? De medel som krävs ingår naturligtvis inte i budgetplanen. De aviserade summorna förefaller vara högst otillräckliga och ekofinrådet ifrågasätter redan de formellt fattade besluten, som så många gånger förut.
Om jag har ett råd att ge i dag, ett förslag att framföra, kära fru Halonen, är det att se till att ord följs av handling. Den stora europeiska planen för att definitivt pacificera Balkanregionen får inte falla offer för småaktiga invecklade beräkningar.

Purvis
Herr talman! Kosovo har en liten ekonomi. Europeiska unionen skulle kunna ge understöd till Kosovo för evigt och knappt märka det. Med detta är naturligtvis inte en godtagbar lösning. Vårt mål måste vara att Kosovo så snart som möjligt skall kunna stå på egna ben ekonomiskt sett. Detta innebär oundvikligen utrikeshandel. Det finns emellertid ett problem när det gäller att åter utveckla Kosovos handel. Dess främsta handelspartner i det förflutna och säkerligen även i framtiden måste vara grannen i norr, själva Serbien. Inte bara detta utan även det faktum att deras handelsvägar till huvuddelen av övriga Europa har gått genom Serbien. Och Serbien är fortfarande som en paria, med handelsförbud, med en till stora delar förstörd infrastruktur och dess ekonomi är tillintetgjord. Här har vi en kvistig fråga: hur får vi Kosovo att stå på egna ben om vi inte samtidigt kan återupprätta Serbien?
Den nuvarande internationella gemenskapens uppställda mål är att man måste göra sig av med Milosevic och hans regim och att allting därefter är möjligt. Innan han försvinner, inte ett öre - eller som vi tidigare hörde, knappt ett öre. Men vad händer om Milosevic inte avgår? Låt oss hoppas att han gör detta, men om han inte gör det, har vi då börjat se över kostnaderna för att återuppbygga Serbiens infrastruktur och produktiva ekonomi? Vi måste komma ihåg att Serbien var en ansenlig, utvecklad industriell ekonomi, en livskraftig handelspartner och en transportkorridor för Bulgarien, Rumänien, Turkiet, Grekland, liksom för Kosovo och de forna jugoslaviska republikerna.
Min fråga till den tjänstgörande ordföranden i rådet och till kommissionen är denna: hur långt har ni tänkt igenom de politiska åtgärderna, de ekonomiska och finansiella åtaganden som är nödvändiga för att upprätta ett fritt och demokratiskt Serbien i den europeiska ekonomin och dess politiska sammanhang?

Rothley
Herr talman, fru rådsordförande! Jag vill i egenskap av föredragande av ledamotstadgan framföra några synpunkter. Europaparlamentet antog i december 1998 en stadga med kvalificerad majoritet, ett beslut som bekräftades i maj i år med en överväldigande majoritet. Vi har alltså en stadga, nu saknas bara rådets godkännande. Det räcker inte med att rådet lägger fram ett motförslag. Det är inget svar! Jag ber att få påminna om att Europeiska kommissionen har godkänt Europaparlamentets stadga utan några förbehåll.
Låt mig få göra några kommentarer om de principer vi kommer att följa. Något som åtminstone inte kommer att ske är att det blir massmedia som skriver stadgan. Inte svensk massmedia, inte brittisk massmedia, inte holländsk massmedia, inte massmedia någonstans. Inte ens den väl ansedda franska tidningen Liberation kommer att skriva stadgan. Vi accepterar inte heller att det är tjänstemän som förordnar en stadga. Vi är inte små barn som får smäll på fingrarna, vi låter inte tjänstemännen försura vår tillvaro.
Därför vill jag rekommendera det finska ordförandeskapet att helt enkelt lägga rådets dokument till handlingarna. Vi tänker inte hamna i Babyloniens fångenskap hos rådet. Vi kommer att värna om parlamentets autonomi, och vi kommer att förkasta varje form av förmyndaraktigt beteende gentemot parlamentet.
Applåder
Vi kommer att lägga fram konstruktiva förslag inför det finska ordförandeskapet. Jag gläds över att ett första samtal kommer att äga rum i början av september månad. Min uppmaning till det finska ordförandeskapet är att vi för de samtal som krävs på så hög politisk nivå som möjligt. Jag tror att den framgång som vi eftersträvar då kan garanteras på bästa sätt.
Herr talman, vi sätter vårt hopp till det finska ordförandeskapet. Vi hoppas för övrigt även på det finska ordförandeskapet, beträffande Europaparlamentets medverkan i utarbetandet av katalogen för de grundläggande rättigheterna. Rådet kan inte på fullaste allvar mena att endast två ledamöter från Europaparlamentet skall medverka i utarbetandet av denna katalog. Utan minst 15 ledamöter kommer det knappast gå att upprätta en balans mellan Europaparlamentet och de nationella ledamöterna, och en sådan balans är oumbärlig.
Applåder

Morillon
Fru minister! Sedan den 11 februari i år, då parlamentet reagerade på den första informationen om massakrerna i Kosovo, har vi ständigt påtalat de grymheter som har begåtts i denna region, där än en gång våldets och rädslans infernaliska onda cirkel har utlösts, orsaken till så mycket lidande till följd av systematiska kränkningar av de mest elementära mänskliga rättigheterna, bland de viktigare rätten att bo på den plats där man är född och rätten att bevara den kultur man har vuxit upp i.
Den energiska reaktionen från unionsregeringarnas sida godtogs av en stor majoritet av de europeiska medborgarna. Allmänheten kunde därmed glädjas åt att för första gången på flera sekler fördes ett krig inte för att försvara nationella eller privata intressen, utan för rättens överhöghet. Vi var många som trodde att Europa dog i Sarajevo för sju år sedan, men vår talman hade rätt då hon i förmiddags sade att det nya Europa måste börja i Pristina.
Men det politiska mål som motiverade användningen av våld är emellertid långt ifrån uppnått i dag. Det återstår att återupprätta freden där nere. Alliansens soldater är ute på fältet tillsammans med sina ryska partner, för att dämpa rädslan och möjliggöra en försoning på sikt. De kommer inte att lyckas om inte hela Europa och dess främsta parlamentariska representation är i stånd att fullfölja deras insatser. Nicole Fontaine åtog sig personligen i dag att bidra till detta. Jag tror att jag företräder en majoritet i denna kammare då jag säger att jag accepterar detta tillvägagångssätt och att vi är många som önskar följa henne.
Det har slutligen sagts att parlamentet bör förse sig med medel för denna insats genom att utöva sina budgetära befogenheter. Vi är många som har väntat på det budskapet, som har oroats av vissa uppgifter om brist på specifika medel och som har fruktat att man under dessa omständigheter kan lockas att klä av Pierre för att klä Paul, genom att offra de insatser som anses avgörande då budgeten skall upprättas. Jag ansluter mig alltså till den begäran som vår kollega Poos nyss framförde. Vi vet att den sunda finansiella förvaltningen under föregående mandatperiod lämnar tillräckligt med medel för att bemöta de omedelbara behoven i Kosovo. Vi har en bestämd förhoppning om att det kommer att bli så.

Ferrer
Herr talman, fru rådsordförande! Att reparera de dramatiska materiella, och framför allt moraliska följderna av det drama som Kosovo har gått igenom, att samarbeta med den internationella brottmålsdomstolen för att de brott som har begåtts skall bestraffas, att lägga grunden för en ekonomisk utveckling i området för att uppmuntra försoningen mellan den kosovoalbanska och den serbiska befolkningen, måste vara absolut prioriterade frågor för Europeiska unionen. Liksom utvidgningen av unionen bör prioriteras för att garantera freden och den politiska stabiliteten på kontinenten. Därför, fru ordförande, hörde jag med tillfredsställelse att båda frågorna är politiska prioriteringar i ert ordförandeskap, tillsammans med utformningen av en katalog över de mänskliga rättigheterna.
Jag lyssnade också med tillfredsställelse, även om på en annan nivå men inte mindre viktig, till er angelägenhet att skapa sysselsättning och förbättra medborgarnas välfärd. I dagens globaliserade värld måste åtgärder för att skapa sysselsättning, för att bli verkligt effektiva, också anpassas till en internationell ram. Därför är det nödvändigt att detta ordförandeskap lägger särskild vikt vid att förbereda den kommande millennierundan. Inte enbart för att fortsätta avreglera världshandeln, utan för att få instrument för att bekämpa bedrägerier och illojal handel och för att garantera ett ömsesidigt uppfyllande av de regler som styr den internationella handeln, för att uppnå en förenkling och allmän utbredning av tullförfaranden under ledning av Världshandelsorganisationen, för att, med ett ord, se till att öppnandet av marknaderna utgör en verklig möjlighet, och skapar sysselsättning och bidrar till Europeiska unionens medborgares välfärd.

Bowis
Herr talman! De flesta bidrag till denna debatt har berört de stora världsomfattande frågor som vi kan se i våra TV-rutor. Jag skulle vilja ta upp något med talmannen som var implicit i hennes kommentarer. Det är någonting som berör miljontals av våra bröder och systrar bland de europeiska medborgarna, inte bara ibland utan under årets alla dagar, och det är psykiska sjukdomar. Jag var mycket nöjd när det finska ordförandeskapet bestämde sig för att göra främjande av psykisk hälsa till en prioritet inför ordförandeskapet. Detta är välkommet. Det är viktigt.
Det är viktigt eftersom Världsbanken har visat att detta är det snabbast växande området bland hälsoproblemen i hela världen. Det är viktigt eftersom Förenta nationerna har förkunnat att det kommer att vara en av FN: s prioriteter under de kommande 50 åren såsom generalsekreterare Boutros-Boutros-Ghali har tillkännagivit. Det är viktigt med hänsyn till att ca 10, 5 procent av hälsoproblemen i världen utgörs av psykisk ohälsa, såsom en rapport från Världsbanken i Harvard har visat, och att man förväntar sig att denna siffra år 2020 skall ha ökat till 15 procent.
Det är viktigt med hänsyn till att fem av tio av de vanligaste orsakerna till handikapp är av psykisk natur, av vilka den allra vanligaste, unipolär depression är orsaken till ca 10 procent av kroniska funktionshinder. Det är viktigt med hänsyn till att psykiska och neurologiska tillstånd är orsaken till 28 procent av kroniska funktionshinder. Det är viktigt med hänsyn till att självmord är den tionde vanligaste dödsorsaken i världen - i Storbritannien är det den nionde vanligaste närmast följt av trafikolyckor.
Det är viktigt eftersom undersökningar visar att en av tre personer som uppsöker läkare har ett psykiskt hälsoproblem, men att endast ett av sex diagnostiseras. Det är viktigt med hänsyn till att en av sju av oss har ett psykiskt hälsoproblem vid varje särskilt tillfälle. En av tre av oss kommer att ha det någon gång under vår livstid. Det är inte en minoritet som kan avfärdas. Det finns inget som är viktigare bland alla de finska löftena än deras löfte om att ta upp situationen för människor och familjer som inte bara lider av en sjukdom eller ett funktionshinder utan även av utsatthet och social stigmatisering.
Vi måste verka för god psykisk hälsa. Vi måste hjälpa till att förhindra sjukdom och vi måste lära Europas medborgare och regeringar att psykisk ohälsa inte är något att frukta, eller att ignorera. Den kan botas, den kan behandlas och miljontals av våra medborgare kommer att kunna leva rika och tillfredställande liv om vi?
Talmannen avbryter talaren.

Harbour
Jag skulle också vilja berömma det finska ordförandeskapet för ett annat av deras initiativ som är den uppmärksamhet de ger utvecklandet av informationssamhället. Denna fråga kommer att beröra varje medborgare inom Europeiska unionen. Vi har avgörande beslut att fatta inom unionen och vad beträffar föreskrifterna för informationsteknologin under de kommande fem åren.
Jag hoppas innerligt att det finska ordförandeskapet kommer att förse oss med det rätta ramverket inom vilket dessa beslut kan fattas. Jag skulle bara vilja komma med vissa anmärkningar för detta.
Den första anmärkningen är att det är ganska tydligt att tekniken har kommit längre än politikerna. Jag kan inte låta bli att påpeka, herr talman, att vi ännu inte har tillgång till datorer eller Internet i denna fantastiska byggnad. Jag misstänker sannerligen att ett flertal av mina kolleger inte är så insatta i tekniken som de borde vara, men att tekniken kommer att ha en enorm effekt när det gäller öppnandet av den inre marknaden, och vi måste till att börja med säkerställa att lagstiftningen inte begränsar folks förmåga att uppfinna och införa förändringar och nya former av elektronisk handel.
För det andra måste vi säkerställa att konsumenterna med kraft använder denna teknik. Informationssamhället kommer att vara ett samhälle i vilket konsumenterna har en enorm makt att handla över hela världen och i synnerhet inom gränserna för den inre marknaden. Jag måste säga att under de kommande fem åren kommer den elektroniska handeln att agera mycket snabbare för att upprätta den inre marknaden än hur mycket harmoniserande lagstiftning vi än har tänkt oss införa i detta parlament eller på annat håll. Det kommer att vara väsentligt för att upprätta den inre marknaden. Avslutningsvis kommer det naturligtvis att skapa arbetstillfällen. Elektronisk handel ger småföretagarna tillgång till världsmarknaderna på ett billigt, snabbt och effektivt sätt. Det uppmuntrar utvecklandet av nya former av småföretag och vi måste fortsätta tillåta dessa nya företag att växa.
Sammanfattningsvis, herr ordförande, är alltså Finland med sitt stora kunnande om datorer och kommunikationer i ett idealiskt läge för att leda oss. Det finns tre ord jag skulle vilja avsluta med om jag får - öppenhet, flexibilitet och nyskapande.

Halonen
Herr talman! Vi kommer att ytterligare flera gånger återkomma till de frågor som redan har tagits upp här under ett par timmar. Jag ber uppriktigt om ursäkt att jag inte kan besvara alla de bra, genomtänkta och även mycket långtgående inlägg som gjorts här. Jag har löst det här tidsproblemet genom att begränsa mig till några av de frågor som förekommit i de flesta ledamöters inlägg.
För det första vad gäller situationen i Balkan: när jag i början av september kommer hit till ett utskottsmöte kommer jag säkert att på nytt hamna i samma debatt. Jag vill ändå svara på ett par frågor. För det första var den ståndpunkt som framfördes här angående kommissionens kontor i Thessaloniki inte någon överraskning. Kommissionen framförde den här ståndpunkten även i rådet (allmänna frågor). Rådet (allmänna frågor) fattade dock ett enhälligt beslut om en lösning som ni känner till, och som jag tog upp här i mitt tal.
Vi utgick ifrån att Europeiska unionen närmar sig stabiliteten i Balkan från en regional utgångspunkt. I enlighet med den här regionala utgångspunkten ligger huvudkontoret i Thessaloniki. Däremot kommer den operativa enheten, den första av dem, att ligga i Pristina. Fler operativa enheter kommer att förläggas i andra områden allt eftersom det finns operativ beredskap. Jag hoppas att vi i fortsättningen kommer att uppnå enighet både med kommissionen och med er i den här frågan. Såvitt jag vet har vi en tradition att när våra regerings- och statschefer fattar beslut vid toppmöten, antingen ordinarie eller extrainkallade, så strävar vi i rådet (allmänna frågor) efter att hitta sådana lösningar att dessa beslut kommer att verkställas. Så gjorde man när det gäller såväl kontoret i Thessaloniki som också den mera omfattande planen och Hombach. Som ordförandeland strävar vi efter att få till stånd, som jag sade, alla de beslut som vi behöver både med tanke på Sarajevo och fortsättningen.
Jag håller helt med om att vi måste undvika en tung byråkrati. Det är inte ett riktigt sätt att sysselsätta Europeiska unionens medborgare. Men vi behöver ett tillräckligt antal kompetenta tjänstemän för att sköta den här frågan. Vad sedan beträffar övriga frågor vill jag mycket kort säga att oavsett allt det bistånd som vi ger till denna region så ligger ansvaret givetvis i sista hand hos människorna själva inom regionen. Vi fungerar bara som stöd åt dem.
Serbien är en del av Balkan. Därför har vi verkligen fördjupat oss i på vilket sätt vi skulle kunna hjälpa Serbien att demokratiseras så snabbt som möjligt. En förutsättning för demokratins återkomst är åsiktsfrihet. I den här frågan ställer jag mig bakom de ståndpunkter som har framförts här angående deras säkerhet som kräver åsiktsfrihet, samt även när det gäller att vi med hjälp av olika medel skulle kunna åstadkomma en verklig åsiktsfrihet i detta land.
Kriget är över, men freden måste byggas. I detta arbete behövs också fredsbevarande styrkor. Finland är inte medlem av Nato, även om man kanske av några inlägg kunde få en sådan uppfattning. Men Finland respekterar de elva Europeiska unionens medlemsländers val som är medlemmar av Nato. Finland med sina fem miljoner invånare deltar i den fredsbevarande operationen i Kosovo med åttahundra man. Ni kan relatera det till ert eget lands befolkningsmängd. Jag anser att det ankommer på oss alla att sörja för säkerheten i Balkan. Men som jag redan tidigare sade behövs här förutom militära insatser även gott om icke-militära insatser. Jag vill i detta sammanhang ge Danmark ett erkännande för att det första klara omnämnandet därom i resolutionen från toppmötet i Köln kom från deras sida. Det var Danmark som lade fram detta förslag, men det är Finland som är det ordförandeland som i samarbete med andra kommer att så kraftfullt som möjligt driva detta goda initiativ framåt.
Jag vill också nämna att den internationella krigsförbrytartribunalen enligt vår mening är en mycket viktig instans och krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien som en del av den är nu speciellt vår samarbetspartner. Vi har samarbetat även i Kosovo ända sedan utredningen av massmorden i Racak utfördes med hjälp av finländska rättsmedicinska utredares sakkunskap. Vi anser att detta är en konsekvent linje.
Sedan skall jag bara kort tala om toppmötet i Tammerfors. Vi strävar efter att skapa en balans, som är en mycket känslig balans, mellan de mänskliga rättigheterna och säkerheten. Mötet i Tammerfors föregås av medborgarorganisationernas eget oberoende möte, och vi från vår sida vill hjälpa dem, givetvis med respekt för deras självständighet. Europeiska unionen får inte vara en fästning utan den måste samtidigt vara stark och öppen. Detta är vår verksamhetsprincip även med tanke på mötet i Tammerfors.
Minoriteternas rättigheter är den svaga punkten även i de etablerade demokratierna, oavsett vilken minoritetsegenskap det handlar om. Jag vill fästa uppmärksamhet på att när det gäller de nationella kulturella minoriteternas ställning finns det ofta även i alla våra länder övrigt att önska. Romerna är en europeisk minoritet som saknar ett värdland som skulle kunna höja rösten för dem då den här minoritetens rättigheter trampas på. Jag har kontaktat ansökarlandet Slovakiens utrikesdepartement, och vi har inlett överläggningar om hur frågan för deras del skall lösas. Men det finns ingen anledning att slå sig för bröstet, romernas situation i Europa i övrigt är inte heller särskilt god. Även situationen i Turkiet när det gäller minoriteternas rättigheter har varit uppe här. Jag tog upp det i mitt inlägg, och kurdfrågan kommer vi säkert att få diskutera flera gånger i framtiden här när vi försöker hitta en förbättring för situationen.
Vad utvidgningen beträffar kommer vi under det finska ordförandeskapet att med största allvar ta emot den utmaning som utvidgningen innebär. Eftersom jag tar hänsyn till nästa fråga på föredragningslistan kan jag inte särskilt detaljerat gå in på den, det skulle ta alldeles för lång tid, men två saker vill jag ändå försäkra er. Vi kommer verkligen att på grundval av kommissionens rapporter behandla ansökarländerna så objektivt som möjligt och vi strävar efter att fatta våra beslut på ett klokt sätt så att ansökarländerna verkligen skall kunna uppleva att de gjort framsteg efter sin egen förmåga och lita på att processen ända till slutet är rättvis, effektiv och att den leder till ett gemensamt mål. Därför har vi finländare aldrig gett några löften, vare sig i fråga om tidtabeller eller andra saker. Utvidgningen är ändå enligt vår mening en utomordentligt bra sak, och vi kommer att göra allt som står i vår makt även när det gäller institutionella reformer för att processen skall skrida framåt. De institutionella reformerna måste genomföras på det sättet att unionen kan leva med dem även efter det att vårt medlemsantal har stigit till över tjugo.
Alldeles i slutet har många här på ett berömvärt sätt talat om ett socialt och ekologiskt starkt Europa. Det inger mig hopp. Jag berättade i dag om detta för företrädare för den europeiska ungdomen, som jag träffade som företrädare för Europeiska unionen i samband med skrivtävlingens prisutdelning. Jag försäkrade dem att även ungdomsfrågorna kommer att beaktas även om den här specialportföljen inte längre finns. Ungdomsfrågorna kan skötas genom jämlikhetsintegrering, mainstreaming- tänkande, precis lika effektivt som till exempel jämställdhet mellan könen, äldrefrågan som tagits upp här eller många andra motsvarande frågor. Jag tror att vi kommer att ytterligare få diskutera den här saken med den nya kommissionen och även med er här i Europaparlamentet.
Jag har försökt svara så kortfattat som möjligt för att respektera den tidsplan som ni har upprättat eftersom den är en del av den nya effektiva Europeiska unionen.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Bangemanns situation
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens förklaringar i samband med utnämningen av Martin Bangemann till en befattning inom det privata näringslivet.

Sasi
Herr talman, bästa ledamöter av Europaparlamentet! Till att börja med vill jag också för min egen del gratulera er alla till att ni blivit valda. Jag önskar er alla framgång i era krävande uppgifter. Jag kommer personligen som företrädare för ordförandelandet att närvara vid höstens sessioner. Jag uppskattar högt den här möjligheten att samarbeta med er.
Kommissionär Bangemann meddelade med ett den 29 juni daterat brev den dåvarande ordföranden i Europeiska unionen, Gerhard Schröder, om sin avsikt att övergå till ett privat telekomföretags, det spanska Telefonicas tjänst. Rådet undersökte omedelbart ärendet och beslutade den 9 juli att på grundval av artikel 213. 2 tredje stycket i grundfördraget och motsvarande bestämmelser i Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen och i Euratomfördraget dra ärendet inför Europeiska gemenskapernas domstol.
I enlighet med unionens grundfördrag avlägger kommissionärerna vid sitt tillträde en högtidlig försäkran om att de under och även efter sin mandatperiod skall respektera de förpliktelser som medlemskapet i kommissionen medför, och att de kommer att visa hederlighet och restriktivitet när de efter mandatperioden erbjuds vissa uppgifter eller förmåner.
Enligt rådets synsätt handlade Bangemann, som sedan år 1992 varit den kommissionär som ansvarat för just telekommunikation, i strid mot dessa bestämmelser. Enligt rådets uppfattning skulle han varit skyldig att avstå från den tjänst som Telefonica erbjöd. Domstolen kommer i sinom tid att avgöra huruvida kommissionären handlade i strid mot EG: s grundfördrag. Vid behandlingen av fallet Bangemann lade rådet med tillfredsställelse märke till den blivande kommissionsordförandens raska agerande genast efter att fallet hade uppdagats. Det gemensamma målet för rådet, för kommissionens utnämnde ordförande Romano Prodi samt för alla kommissionärskandidater är att i framtiden förhindra upprepning av intressekonflikter likt fallet Bangemann. Professor Prodi har i sitt eget reformprogram för kommissionen betonat öppenhet, effektivitet och ansvarskänsla. När han tidigare i dag talade här i Europaparlamentet berättade han vad han i praktiken kommer att kräva av den nya kommissionens ledamöter. De nya kommissionärerna kommer bland annat att få klara regler för vad för slags arbeten som är lämpliga att gå till efter arbetet i kommissionen.
Kommissionärerna måste också i förekommande fall upp till ett år efter avslutad mandatperiod låta en oberoende etisk kommitté granska sin kommande anställning för att försäkra sig om att arbetsuppgifterna i kommissionen inte utgör något hinder för det nya arbetet.
Rådet och dess ordförande ger sitt kraftfulla stöd åt den av Romano Prodi aviserade uppförandekoden som är en bra inledning till grundliga reformer. Förutom kommissionärerna måste även alla andra som arbetar inom unionens olika institutioner kunna visa att de följer genomblickbara och allmänt godtagna förhållningsregler. Jag har med tillfredsställelse lagt märke till att kommissionen enligt önskemål från rådet och parlamentet har startat förberedelsearbetet för en förändring av tjänsteföreskrifterna . Det behövs ett detaljerat regelverk. Det är bara trovärdiga reformer som kan föra kommissionen och hela unionen närmare medborgarna samt öka allmänhetens förtroende för unionen och dess institutioner.
Herr talman! På grund av Finlands tvåspråkighet vill jag avsluta mitt anförande på svenska.
Som ordförande för Europeiska unionen kommer Finland att lägga stor vikt vid öppenhet, effektivitet och ansvarskänsla. Reformprocessen har påbörjats i alla institutioner, tack vare bland annat Europaparlamentet som vid flera tillfällen har uppmärksammat dessa frågor. Det finns dock fortfarande mycket kvar att göra. Jag hoppas att EU: s alla institutioner tar sitt ansvar genom att visa nödvändig reformfärdighet i detta arbete.

Kinnock, Neil
Låt mig instämma i herr Sasis lyckönskningar till parlamentsledamöterna till att de blivit invalda i detta parlament och jag lyckönskar i synnerhet, vilket herr Sasi också har gjort, de nya ledamöterna i detta parlament. Jag hoppas de kommer att finna sina uppgifter och sin karriär här både fascinerande och tillfredsställande i deras tjänst som har valt dem.
Beslutet om debatt hänför sig till särskilda händelser och till principer rörande kommissionärernas uppträdande. Jag kommer därför att svara å kommissionens vägnar genom att kortfattat redogöra för dessa händelser och kommissionens reaktion på dessa.
Den 29 juni 1999 gjordes kommissionens ordförande, herr Santer, uppmärksam på herr Bangemanns beslut att lämna kommissionen för att två dagar senare, den 1 juli 1999 återuppta ett åtagande i den privata sektorn. Santer skrev till Bangemann den 30 juni 1999 och informerade honom om att han skulle bli fråntagen sina arbetsuppgifter och att hans ansvarsområden skulle överlåtas till en kollega i kommissionen. I detta brev fastställde Santer att Bangemann inte kunde påbörja sina nya uppdrag och sina nya aktiviteter förrän det förfarande som föreskrivs i artikel 215 i fördraget hade avslutats och han hävdade också att han skulle låta kollegiet ta ställning till frågan om detta planerade möte var i enlighet med artikel 213 i fördraget.
Den 1 juli 1999 diskuterade kommissionen ärendet innan den inledde sitt formella schemalagda möte. Herr Bangemann var närvarande vid dessa förhandlingar och meddelade att han inte hade handlat och inte skulle handla på ett sätt som strider mot artikel 213. Kommissionen antecknade formellt dessa yttranden från herr Bangemann.
Parlamentet känner säkert till artikel 213 enligt vilken bl.a. krävs att i synnerhet kommissionens ledamöter " uppträder med integritet och diskretion vad beträffar godkännandet av vissa utnämningar efter det att de har lämnat sitt ämbete" . Herr talman! Alla kommissionärer infinner sig inför domstolen för att svära en ed med denna innebörd då de inträder i sitt ämbete.
På det möte som hölls den 1 juli 1999 uttryckte kommissionärerna sina åsikter för herr Bangemann och därefter drog han sig tillbaka från rummet. Kommissionärerna övervägde därefter de frågor som uppkommit i samband med dessa händelser och slutsatserna av dessa fastställs i ett yttrande som utgavs den 1 juli 1999 och rapporterades på ett utförligt sätt.
Den 9 juli 1999 beslutade rådet, som parlamentet säkert har hört från herr Sasi, att hänskjuta detta fall till domstolen enligt artikel 213 i fördraget och till följd av detta beslut är det nu domstolens uppgift att uttala sig i de olika frågorna. De ärade ledamöterna förstår säkert att fallet därför är sub judice och att kommissionen p.g.a. detta måste avstå från att offentligen kommentera det.
För en allmän fingervisning om kommissionens åsikt i de frågor som ställs i det förslag som lagts fram i parlamentet, hänvisar jag de ärade ledamöterna till det avslutande stycket i kommissionens yttrande av den 1 juli 1999 i vilket man uttryckte åsikten " att det skulle vara att rekommendera att inför framtiden klargöra tillämpningen av artikel 213 beträffande kommissionens ledamöters aktiviteter efter det att de har lämnat sitt ämbete" .
Kommissionen konstaterar därefter att ordföranden och den nominerade kommissionen kom överens om och utgav ett förslag till uppförandekod för kommissionärerna. Som parlamentet förmodligen har sett i pressmeddelanden, anges i denna handling tydliga tvingande krav för framtida kommissionärer som ämnar ägna sig åt något som helst arbete året efter det att de lämnar sin tjänst att i god tid informera kommissionen om sina avsikter. Vidare innehåller den ett förfarande för granskning och beslutsfattande som innefattar kommissionens särskilda makt att hänvisa ärendet till en etisk kommitté när en kommissionärs planerade yrke är relaterat till hans eller hennes departement.
Parlamentet vill kanske också veta att under loppet av denna månads diskussioner har ledamöter av den nuvarande kommissionen som alltid till fullo har respekterat sitt högtidliga åtagande att leva upp till kraven på integritet och diskretion på ett beredvilligt och frivilligt sätt åter bekräftat detta åtagande. För dem lika mycket som för mig är detta naturligtvis en självklarhet.
Parlamentet är säkert medvetet om att den sammanställda versionen av det beslut om debatt som i dag togs inför parlamentet framställdes i morse i linje med vanlig praxis. Kommissionen har därför inte haft något tillfälle att diskutera den specifika begäran i resolutionsförslaget om att de nuvarande kommissionärerna frivilligt skall respektera den nya uppförandekoden. Jag har emellertid rådfrågat den tillförordnade ordföranden, herr Marín, och kan informera parlamentet om att denna fråga kommer att få kommissionens uppmärksamhet på det möte som skall hållas nästa vecka.
Jag har försökt besvara förslaget om debatt så utförligt som möjligt samtidigt som jag respekterar det faktum att detta fall som föranledde frågan nu är sub judice .
Jag är övertygad om att parlamentet kommer att dela min medvetenhet om det faktum att jag i denna debatt och i mitt senare ställningstagande till denna måste respektera detta uppenbara juridiska hänsynstagande.

Elles
Herr talman! Det är uppenbart att förändringar håller på att ske inom Europeiska unionen som den ser ut i dag, i synnerhet i kommissionen, som resultat av vägran att bevilja ansvarsfrihet för 1996 års budget och hela kommissionens därpå följande definitiva avgång. Av hela detta speciella skeende har framgått när uppförandekoderna hade börjat diskuteras och debatteras. Den dåvarande ordföranden, herr Santer, hade satt upp en uppförandekod för kommissionärer och tjänstemän, men det verkar som om den inte var tillräckligt långtgående. Allt som skedde var för litet och för sent. Från kommissionär Kinnocks kommentarer framgår det att kommissionen möjligen kan komma att undersöka detta i morgon eller nästa vecka. Det är som det brukar vara.
Detta är också tillämpbart på frågan om en uppförandekod för höga tjänstemän, eftersom det inom kommissionen under de senaste åren verkligen har varit en släpphänt ledning inom den interna organisationen vilket underströks i den oberoende expertkommitténs rapport. Det är av detta skäl som vi tidigare i dag begärde att den andra delen av denna rapport skulle finnas tillgänglig för oss när vi i början av september infinner oss till förhören med den tillträdande kommissionen.
Jag kan ge parlamentet ett enkelt exempel på de interna spel i vilka de högsta ministrarna deltog - inte kommissionärerna - vad beträffar ett särskilt personalärende som visar hur man handskades med dessa frågor. Esprit, ett viktigt program för informationsteknologi som man utsåg herr Bangemann som ansvarig för efter kommissionens tillträde så som förhållandena var i början av 1995, överflyttades ursprungligen från GD XIII som låg under fru Cresson till herr Bangemann. Hör och häpna! 1998 hänvisades detta tillbaka till fru Cresson utan något formellt beslut från kommissionens sida - det beslutades enbart som resultat av ett spel mellan kabinetten. Så mycket tidsförlust, energi och problem som orsakades personalen för skötseln av ett program enbart p.g.a. att kommissionärerna sinsemellan hade en uppgörelse som inte var genomblickbar, effektiv och sannerligen var oförklarlig för oss här i Europaparlamentet.
Jag kommer till det speciella fallet med herr Bangemann. Det tycks oss vara en extraordinär okänslighet vid denna specifika tidpunkt, i detta nuvarande klimat, när man har en tillförordnad kommission, att någon bara kan säga två dagar senare att han vill börja arbeta för ett privat företag som är en av de stora operatörerna inom det område för vilket han ansvarar. Man kan som argument hävda att herr Bangemann inte gör något helt och hållet felaktigt eftersom det inte fanns någon tillämpbar uppförandekod. Men stadgan är väldigt generös mot kommissionärer. Räcker det inte med 80 procent av 5 års lön för att tillfredsställa någons behov av finansiell uppbackning och för att säkerställa att de inte behöver den extra finansiering som ett företag som Telefónica ger?
Vi stöder enhälligt i vår grupp rådets beslut i detta fall att gå till domstol. Vi hoppas i synnerhet att den kommer att se över en indragning av pensionsförmåner för kommissionären i detta fall, i synnerhet så länge som han är anställd på ett privat företag. Detta ger oss en tankeställare beträffande hur vissa ledamöter i den avgående kommissionen förbiser behovet av att ha en rigorös inställning till en hög standard inom det offentliga livet.
Vi välkomnar därför den tillträdande ordförandens, herr Prodi, yttrande om att man fr.o.m. nu strängt kommer att tillämpa uppförandekoder, men vi har hört detta förut. Det är detta som oroar oss. Vi vill ha möjlighet att se att dessa uppförandekoder tillämpas på ett effektivt sätt för att säkerställa inte bara att människorna i toppen går med på att ta sitt politiska ansvar, utan också att vi har hög kvalitet i vår ledning hela vägen ner så att folk kan anställas p.g.a. vad de kan istället för p.g.a. vem de känner.

Barón Crespo
Herr talman, herr rådsordförande under er invigningsdag, herr kommissionsordförande, ärade ledamöter! Jag ställde frågan om Bangemann för att jag ville ta upp en enormt aktuell fråga, nämligen ett etiskt beteende i de offentliga tjänsterna. Vi bedömer inte enbart en kommissionär som har betett sig på ett oacceptabelt sätt, vi talar om en gammal medlem av denna kammare, en framträdande parlamentsledamot som till och med var ordförande i Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp i Europaparlamentet, om en före detta tysk ekonomiminister och en kommissionär med en lång meritlista. Vi måste utgå ifrån människors frihet och att vi alla frivilligt arbetar på offentliga tjänster, och kommissionär Bangemann kunde inte åberopa okunskap.
Jag välkomnar rådets beslut i detta fall - vilket jag tycker kom mycket snabbt - och även kommissionens förklaringar angående dess agerande i detta fall, vilket kom oerhört snabbt. Det är uppenbart - och jag respekterar det som är sub iudice - att hans accepterande av den tjänst Telefónica erbjöd honom ger upphov till en mycket tydlig intressekonflikt. Det räcker med att komma ihåg den roll Bangemann hade i kommissionens ändrade förslag om upphovsrätt och informationssamhället, de påtryckningar som Telefónica utövade för att få igenom förändringar i det tidigare förslaget till direktiv som förkastades av parlamentet, Telefónicas aktiva politik för att lyckas tränga igenom i medierna, och till och med i förhållande till avgifterna. Vi skulle kunna nämna fler fall, som internet.
Jag vet av egen erfarenhet, herr talman, ärade ledamöter, vad företaget Telefónica representerar i Spanien. Jag var minister för branschen under 80-talet och jag kan säga att i Spanien är företaget större än Jesus. Telefónica har också sedan dess tillkomst innehaft monopol, och det privatiserades mycket fort och i all hast, det överlämnades till en före detta kollega till den nuvarande regeringschefen, och det var en mycket klandervärd privatisering. Men det har fortfarande en dominerande ställning på den spanska marknaden och har en internationell inriktning, det vill säga, frågan är inte strikt spansk.
Vad hindrar i detta läge Bangemann från att använda sig av de konfidentiella och strategiskt känsliga fakta som han samlade på sig om Telefónicas konkurrenter i sin egenskap av kommissionär? Detta är en fråga utan svar och som verkligen är allvarlig. Därför anser jag att det är lämpligt att vi skapar nya uppförandekoder och tar med politiska normer om anständighet som används i alla våra länder. Just nu får kommissionärerna, vilket har nämnts, en ersättning under tre år för att finna nya vägar i sitt yrkesliv utan att behöva sälja sig till högstbjudande.
Tillåt mig också, herr talman, att sluta med något som handlar om slutet på den förra mandatperioden och inledningen av denna. I budgetkontrollutskottet hölls det möten vid vilka man diskuterade vissa beteenden från den förre kommissionären. Emellertid hanterade man inte detta, inte ens inför rapporten från expertkommittén; man föredrog en inkvisitorisk kampanj mot vissa kommissionärer - i ett av fallen skulle jag dessutom vilja påstå att det skedde med könsförakt för att det var en kvinna -. Mycket pikanta saker sades här i kammaren, och vem skall återupprätta dessa kommissionärers ära?
I vilket fall som helst anser jag, med tanke på det läge vi har i parlamentet och i unionen, att detta är en erfarenhet som inte bör upprepas, för i slutändan visar det sig att de svarta fåren inte befinner sig där man tror.

Van der Laan
Herr talman! Jag är mycket glad över att få göra mitt första inlägg under ert ordförandeskap.
Herr talman! Den 10 juni led alla européer ett valnederlag. Genom att inte rösta har många människor tydliggjort att de inte har något förtroende längre för Europa så som det är nu. För vår grupp är det också en absolut prioritering att återställa förtroendet hos medborgarna i Europa, så att vi på ett trovärdigt sätt kan möta de kommande fem årens utmaningar. Min grupp anser också att det är obegripligt att kommissionär Bangemann väljer just detta tillfälle för att ta ett ytterst tvivelaktigt steg i karriären. Denna affär bekräftar, tyvärr, bilden av att ingenting någonsin kommer att förändras i Europa. Å ena sidan väntar fortfarande den tjänsteman som slog larm, Paul van Buitenen, på upprättelse, å andra sidan kan personerna i toppen, som Bangemann, uppenbarligen fortsätta som vanligt.
Vi demokrater har ambitionen att återställa förtroendet hos människorna i Europa. Det är ingen liten utmaning. Därför måste man ta itu med varje europeiskt felsteg, oavsett vem som begår det. Min grupp välkomnar också att rådet kommer att förelägga EG-domstolen detta ärende. Det hade dock varit mer passande om ordföranden för Europeiska kommissionen själv hade tagit detta steg. Med tanke på den senaste tidens händelser skulle denna signal om förmåga till självrensning varit mycket välkommen.

Kreissl-Dörfler
Herr talman, ärade kolleger! Jag skulle kunna göra det enkelt för mig genom att ansluta mig till det som föregående talare sade. Ni har alldeles rätt, för Martin Bangemann har på ett oefterhärmerligt vis lyckats skada, inte bara kommissionens och parlamentets anseende, utan även den europeiska tanken. Väljarna och medborgarna i våra länder har inte alltid skillnaden mellan kommissionen, parlamentet och rådet klart för sig. De förväxlar ofta institutionerna. Nu när man är hemma får man höra: Ni där uppe i Bryssel, ni är alltid korrumperade, ni blir bara rikare, osv.
Det som Bangemann har förstört och raserat måste vi nu med våra egna händer steg för steg bygga upp tillsammans med den nya kommissionen. I vilken dager framstår Bangemanns karaktär när han agerar på det sättet? Det är egentligen mer än nödvändigt att domstolen tar sig an det här fallet, för om vi tänker på fallet Ignacio Lopez på Volkswagen är den här typen av intern kunskap nästan en kriminell handling, när man så snart därefter ger sig in på ett annat område. Även det bör vi ha i bakhuvudet.
Men Bangemann har vid två tillfällen blivit utsparkad från Kohls regering. Jag vill här ta kål på myten att oppositionen i förbundsrepubliken alltid har ställt en kommissionär till förfogande. Det skedde för första gången med Wulf-Mathies, men det var också enda gången. Jag skulle vilja fråga Poettering som naturligtvis inte är här: Vad gjorde hans parti för att kontrollera den egna kommissionären? Han var ju knappt önkvärd som näringslivsminister. Han har än en gång blivit utslängd från den liberala gruppen i Europaparlamentet. Han ifrågasattes även mycket starkt som kommissionär.Tänk bara på jaktaffären. Även det hör hit. Jag välkomnar verkligen å det varmaste att den nya kommissionsordföranden, i sin nya kommissionen som vi först måste godkänna, vill införa andra spelregler. Och det hjälper naturligtvis inte att bara skriva under en uppförandekod, utan här måste man även fastslå skriftliga och rättsligt bindande sanktioner.
Vi får inte finna oss i att man säger, nåja, det handlar bara om sårad stolthet, men sedan när min mandatperiod är över kan jag göra som jag vill. Här är det upp till oss, även för vår egen del som ledamöter, att kämpa för tydliga stadgar, tydliga spelregler och även utarbeta sådana, för det tjänar inget till att kasta sten när man sitter i glashus.
Applåder

Markov
Herr ordförande, ärade damer och herrar! Bangemanns beslut att acceptera en post i Telefónicas förvaltningsråd innebär ett oacceptabelt brott mot den politiska etiken. Ett sådant agerande äventyrar de europeiska institutionernas rykte och spär på medborgarnas misstänksamhet gentemot Europeiska unionen. Desto mer angeläget är det att vi vidtar effektiva åtgärder för att bekämpa korruption och införa tydliga och genomblickbara föreskrifter för vederbörlig tillämpning av fördragets artikel 213.
Vi måste utforma bindande juridiska bestämmelser, på samma sätt som inom den privata ekonomin, där anställningsavtalen innehåller en konkurrensklausul. Givetvis bär Bangemann själv ansvaret för sitt agerande, men det är oundvikligt att man med en politik som i första hand är inriktad på ekonomiska intressen, och tyvärr främst de företagsekonomiska intressena i storföretag, riskerar att de ledande företrädare som verkställer denna politik återspeglar detta tänkande och ägnar sig åt personlig vinstmaximering, i strid mot varje moralkod.
För att Bangemann, tidigare partiordförande i FDP, som i förbundsrepubliken Tyskland har fått det talande öknamnet " de högavlönades parti" , i framtiden skall definieras som ett exempel på omoraliskt agerande, bör vi utan tvekan stödja åtalet i EG-domstolen.

Berthu
Herr talman! Gruppen unionen för nationernas Europa anser att kommissionär Bangemann, som i föregående kommission hade ansvar för telekommunikationer - eller i den nuvarande, man vet ju inte längre vad man skall säga - har en helt oacceptabel attityd, kommissionär Bangemann alltså, som just har accepterat en väl avlönad post i den administrativa ledningen i ett företag som tidigare sorterade under hans ansvarsområde.
Vår uppfattning är att ministerrådet med all rätt vände sig till EG-domstolen med stöd av artikel 213 i fördraget, vilken förbjuder kommissionärer att, även då deras uppdrag har upphört, tacka ja till poster som försätter dem i en obalanserad ställning i förhållande till deras förpliktelser i fråga om hederlighet och taktfullhet.
Bland dessa förpliktelser tror jag att man särskilt bör nämna - vilket man inte gör i tillräckligt hög grad - yrkessekretessen, som enligt artikel 287 i fördraget åläggs kommissionärerna utan tidsbegränsning efter det att deras uppdrag har upphört. Jag kan faktiskt inte förstå hur Bangemann skulle kunna delta i Telefonicas ledning utan att dra nytta av, direkt eller indirekt, den konfidentiella information som han har erhållit under de senaste åren.
I Gruppen unionen för nationernas Europa anser vi att den nya uppförandekod som Romano Prodi hänvisar till inte räcker till för att klara av det här problemet. Den fastställda väntetiden på ett år, som skulle befria kommissionärerna från sina förpliktelser efter det att deras uppdrag avslutats, anser vi vara alldeles för kort. Dessutom bör de eventuella bestraffningarna vara mycket allvarligare, inbegripet återbetalning av alla de löner som har betalats ut under tiden som kommissionär.
Mina kära kolleger! Det som står på spel är faktiskt oerhört viktigt. Det handlar om att ta reda på om vi på europeisk nivå i framtiden kommer att fatta beslut som är folkens beslut, och inte ekonomiska och finansiella lobbygruppers beslut.
Men det är inte allt. Kommissionär Bangemanns självsvåld - han hade inte ens anständighet att vänta några månader på kommissionens dödskamp - avslöjar i vilken utsträckning man inom denna institution anser sig stå ovan lagar och ovan den allmänna opinionen. Det är något vi snarast måste komma tillrätta med, i synnerhet före de framtida internationella millennieförhandlingarna, som kommer att vara oerhört viktiga för Europas intressen. Men för att komma tillrätta med detta, räcker det inte med en ny uppförandekod, herr ordförande. De europeiska institutionerna måste i sin helhet åter ställas under folkens kontroll, och först under de nationella parlamentens kontroll.

Krarup
Denna fråga är intressant. Den avslöjar en alltigenom usel juridik och en lika usel politik. Jag menar, att när dessa envisa kolleger, som vill fatta beslut i en sak som har tagits upp i domstolen och föregripa händelseutvecklingen genom att avkunna en dom utan rättslig prövning, som säger att det rör sig om ett uppenbart brott mot syftet med artikel 213, och som vill beröva mannen hans pensionsrättigheter, så tar de på sig en uppgift som tillkommer domstolar. Det är usel juridik, och det är usel politik. Men jag vill se det från en annan sida och säga att jag, som företräder de danska unionsmotståndarna, Folkrörelsen mot EU, är skyldig herr Bangemann ett stort tack. Det var herr Bangemann som 1992 i sin egenskap av kommissionsledamot kom att säga sanningen om Maastricht-projektet. Den sanning som vi kan se i dag, nämligen att det talas om en obegränsad makt för de stora länderna och en grotesk dominans över de stackars små länderna som t.ex. det land jag företräder, Danmark. Det var herr Bangemann som på detta sätt säkerställde det danska nejet till Maastrichtfördraget den 2 juni 1992, vilket satte i gång den process som vi kallar demokratiseringsprocessen. Nu är vi skyldiga herr Bangemann ett tack för att han har öppnat våra ögon på ännu ett område. Herr Bangemann har brutit mot några regler, men vi är ju inte här för att försvara Telefonicas konkurrenter. Vi är inte här för att förebrå herr Bangemann för att han skadat förtroendet för detta projekt. Herr Bangemann har bara överskridit de mycket, mycket rymliga och flexibla gränserna för girigheten och sammanblandningen av det privata och det offentliga, som är ett vitalt inslag i Europeiska unionen. Herr Bangemanns förseelse är att han har gjort detta grundläggande korrupta system synligt, så att varje europeisk väljare kan se det och därför föredrar att stanna hemma på valdagen, som de flesta gjorde den 10-13 juni och därmed har berövat denna församling varje form för demokratisk legitimitet. Det var bara det jag ville säga.

Read
Herr talman! Det är riktigt att parlamentet och naturligtvis rådet och kommissionen behandlar denna fråga med största allvar. Det är verkligen oerhört klandervärt att man inte bara på ett uppenbart sätt har nonchalerat de formella reglerna för kommissionärer, utan att det också skett en kränkning av den anda av genomblickbarhet och förtroende som bör ligga till grund för parlaments och kommissionärernas gemensamma arbete.
Jag har varit föredragande för ett väsentligt antal direktiv angående avregleringen av telekommunikationsindustrin och jag har, tillsammans med mina kolleger, handlat i god tro vad beträffar detta arbete och har förutsatt att den f.d. kommissionären Bangemann har gjort detsamma. Man kan bara spekulera över hur stort engagemang herr Bangemann hade vad beträffar ett rättvist konkurrensläge vad gäller denna aspekt av den inre marknaden då han var villig att sälja sitt know-how till Telefónica, en av storspelarna inom Europeiska unionen och i större sammanhang.
Kära kolleger, det är särskilt svårt med tanke på att herr Bangemann var en f.d. ledamot av detta parlament och rent av en ledare i den liberala gruppen.
En fråga som man inte nämnt i debatten är att man kommer att göra en stor översyn av all lagstiftning om telekommunikationer senare i år och vissa delar av detta arbete har redan inletts av kommissionen under herr Bangemanns kommissionärskap.
Som jag tidigare har sagt har jag varit föredragande i ett antal frågor, men om jag bara skulle kunna ge er en snabbskiss av hur omfattande denna översyn kommer att vara och vad den kommer att täcka - samhällsomfattande tjänster, frekvenser, satellit, bestämmelser, licenser, samtrafik, numrering, mobiltelefoner, sändningskonvergens, dataöverföring och telekommunikationer - en explosion av lagstiftning och en enorm del av Europeiska unionens tillverkning, dess egna industriella och kommersiella bas, men också som hjälp för så många andra industrier. Beträffande allt detta tar herr Bangemann med sig sin kunskap och sina kontakter till Telefónica.
Det finns också inför EG-domstolen ett oroväckande stort antal fall av lagbrott, i synnerhet inom området för samtrafik - även här, frågor beträffande vilka den f.d. kommissionären ägde stor kunskap. Kommissionären hade en viss förkärlek för att citera Shakespeare och andra engelska poeter när han var här i parlamentet, och jag har haft många debatter med honom. Jag skall ge ett citat i hans frånvaro å hans vägnar- " Han lämnade oss blott för en handfull silver, blott för ett band att sätta på sin egen rock" . Jag vet att den ersättning Telefónica har utlovat honom knappt faller in under beskrivningen en handfull silver och det får oss att fråga oss hur pass allvarligt ledamöter av detta parlament kommer att behandla ett företag som Telefónica när det gäller den lobbyverksamhet gentemot oss som de säkerligen kommer att utöva i fråga om översynen och framtida lagstiftning inom detta område.
Om jag får vara en smula elak, undrar man hur mycket valuta för pengarna Telefónica kommer att få för Martin Bangemann. Jag önskar att han skulle få betalt för prestation och då kanske skulle upptäcka att den feta checken kanske inte såg hälften så lockande ut.
Jag har förståelse för kommissionär Kinnocks tvekan och att han tvekar p.g.a. att ärendet är sub judice . Ledamöterna i detta parlament skyddas lyckligtvis av den parlamentariska immuniteten, men trots detta, kommissionär Kinnock, skulle jag vilja be er lägga märke till det någorlunda återhållsamma språk som finns i vår resolution och låt mig bara kortfattat citera för er vad som står i resolutionen - " det gör hans handlande särskilt öppet för kritik" . Vi valde detta språk mycket noggrant och många kanske anser att " öppet för kritik" kan vara en allvarlig underdrift.
Jag slutar där jag började, genom att säga att det är riktigt att behandla detta med yttersta allvar. Jag stöder till fullo rådets beslut att hänvisa denna fråga till domstol och att använda alla de maktmedel som finns enligt avtalen.
En fråga återstår emellertid fortfarande. Det tycks inom de befintliga reglerna och förpliktelserna inte finnas någon mekanism för att ett företag som Telefónica självt kan utsättas för någon form av straffåtgärder. Om vi skulle kunna finna något sätt att inte bara ha en åtgärd som kan vidtas mot f.d. kommissionärer som handlar på detta sätt, utan också mot de företag som drar nytta av deras kunskap, då tror jag att vi kan få tillgång till två kraftfulla hjälpmedel att använda vid framtida överträdelser.
Vi hoppas naturligtvis att sådana inte kommer att inträffa. Vi önskar den nya kommissionen all framgång och hoppas att den höga standard de förespråkar kommer att genomföras i praktiken.

Talmannen
Jag vill gärna ta tillfället i akt och säga att jag alltid har varit negativt överraskad av det faktum - detta är emellertid ett påpekande som inte har något alls att göra med den pågående debatten - att normalt sett, när jag deltog i förlikningskommitténs arbete, så deltog alltid samtliga kommissionärer utom en: kommissionär Bangemann deltog aldrig. Han skickade sina tjänstemän, oavsett våra protester i egenskap av europeiska parlamentsledamöter. Det verkar mest ha varit en fråga om stil.

Duff
Herr talman! Det värsta med herr Bangemanns oförsiktiga byte av karriär är det hot det innebär för den kommission han har tjänstgjort i. Kommissionen befann sig redan i en svår situation och dess problem skulle med nödvändighet komma att förvärras av Bangemanns beslut. Enligt min åsikt har kommissionen en sista chans att bevisa att den är rentvådd och effektiv och är det effektiva verkställande organ som Europeiska unionen behöver och som dess medborgare förtjänar. Om Prodis kommission skulle misslyckas, fruktar jag att Europeiska rådet kommer att verkställa en statskupp och beröva kommissionen dess rätt till initiativtagande och dess viktiga roll som främjare av Europeiska unionen. Låt oss därför, för att påbörja återhämtningsprocessen för kommissionen, insistera på att de avgående ledamöterna från Santerkommissionen frivilligt tillämpar Prodis uppförandekod.

Laguiller
Herr talman! Jag delar den indignation som ledamot Markov från GUE/NGL-gruppen ger uttryck för angående Bangemanns attityd. Men det gäller att ta reda på vilka tjänster Bangemann har kunnat utföra för att få så bra betalt. Hur mycket har hans tjänster betytt för det privata bolaget Telefónica? Vilken kontroll finns det på subventioner och de fördelar som privata bolag, Telefónica eller andra, inkasserar från de europeiska institutionerna, och vilken kontroll finns det på hur dessa företag använder sig av dessa medel?
Ja, det är chockerande att en europeisk kommissionär otillbörligen kan dra personliga fördelar av sin funktion. Men det är än mer chockerande att stormrika stora företag helt lagligt kan dra privat nytta av stöd från de europeiska institutionerna, samtidigt som samma institutioner till min kännedom inte på något sätt hjälper de 18 miljoner arbetstagare i unionen som är förpassade till arbetslöshet, och inte heller de miljoner människor som tvingas leva på löner som det knappt går att överleva på.
Applåder

Paasilinna
Herr talman! Detta är ett ganska sorgligt slut på en lysande karriär. Bangemann var ju en målmedveten och skicklig kommissionär, som ett ånglok, och ibland slängde han oss parlamentariker i debatterna som torskar ut på kajen, men vad gör det. Det viktigaste är att detta exempel inte rinner in i tjänstemannakåren och blir där mera populärt. En objektiv förvaltning är viktigast för oss alla såväl här i parlamentet som i kommissionen. Det är verkligen nödvändigt att reformera byråkratin i de europeiska institutionerna och en sådan här klickartad situation måste man göra slut på. Det är ju en sak som allmänheten mest hatar i Europeiska unionen. Det kunde man se i valet och ute på valfälten. Medborgarna förstår inte den här typen av förvaltning, och det bör vi inte undra på. Prodis kommission har gjort en bra start som jag gratulerar den till, men den måste fortsätta i samma stil. Jag tackar rådet för att det snabbt beslutade att föra saken inför Europeiska gemenskapernas domstol. Eftersom vi i fråga om förvaltning måste vara öppna och effektiva föregångare så kommer Prodis kommission att redan i höst tvingas genomgå ett test. Jag tycker att vi skall vid årsskiftet på grundval av de fem sakkunnigas utredning titta på vad kommissionen åstadkommit i fråga om förvaltningsreformer inom sin tjänstemannakår. Låt oss alltså vid årsskiftet träffas kring den här frågan.

Sasi
Herr talman! Vi har varit mycket eniga i den här debatten om att kommissionär Bangemanns agerande i saken inte på något sätt varit acceptabelt. Jag tackar dem som gjort inlägg för att de godkänt rådets snabba åtgärder och även ställt sig bakom det att saken dragits inför domstol. Jag vill i detta sammanhang understryka och betona betydelsen av Prodis uppförandekod och jag vill hänvisa till inlägget av ledamot Elles där han konstaterade att vi förhoppningsvis inte nästa gång kommer att konstatera: " too late, too little" . Den här gången måste vi alltså se till att uppförandereglerna är helt klara och juridiskt bindande för alla parter. Enligt min mening handlar det om en för oss alla gemensam sak, ty, som man här konstaterade, allmänheten har ibland svårt att göra skillnad mellan unionens olika institutioner, och därför borde inte sådana här händelser få inträffa inom någon institution.

Kinnock, Neil
Jag skulle vilja inleda med att säga att Read gjorde helt rätt när hon fäste uppmärksamheten på det återhållsamma sätt på vilket resolutionen är formulerad och naturligtvis på det återhållsamma språk som använts genom hela denna debatt. Folk skulle med lätthet ha kunnat försöka sig på ett populistiskt frieri. Detta har man nästan helt och hållet undvikit. Detta kom helt enkelt att bidra till den tyngd parlamentets åsikter har och detta är förklaringen till fru Sasis, tjänstgörande ordförande i rådet, reaktion som alla just hört.
Elles gjorde alldeles rätt i att betona att det är absolut nödvändigt att se till att man når högsta möjliga standard vid utövandet av sitt ansvar. Jag hoppas - för att ansluta mig till Barón Crespos ståndpunkt - att denna erfarenhet inte upprepas, att vi kan säkerställa att specifika och mycket tydliga åtgärder vidtas så att de senaste veckornas erfarenheter inte upprepas.
Det finns också de som skulle säga, vilket jag tror de redan har gjort, och vilket är förnuftigt, att bestämmelserna i artikel 213 i fördraget och dess åberopande av integritet och diskretion innebär för vem som helst som har en förståelse för den standard som uppnåtts inom det offentliga livet, att man inte borde behöva säga mycket mer, om ens något.
Men om det är nödvändigt att- och jag är medveten om att jag är underkastad det faktum att denna fråga nu befinner sig inför domstol - även nu vara mer tydlig beträffande innebörden av integritet och diskretion, så gläder det mig att parlamentet välkomnar den utveckling som kommer att äga rum till följd av det initiativ som togs av den tjänstgörande ordföranden. Jag ser fram emot att säkerställa att vi får en helhjärtad respons både på Barón Crespos och Elles begäran om att man ådagalägger högsta möjliga standard av offentlig integritet.
Jag skulle också vilja säga att Kreissl-Dörfler i ett mycket intressant jungfrutal hade rätt i att, tillsammans med Duff, betona att om alla institutioner inte uppvisar högsta standard av rättskaffenhet för sig själva, och av sig själva, så kommer denna standard att tvingas på dem utifrån, antingen i form av straff från allmänheten, inledningsvis genom dess apati och likgiltighet men kanske mer direkt på andra sätt, även politiskt, eller genom att rådet tar på sig ett ansvar som andra tycks vara ovilliga att visa upp.
Jag tror inte att Europeiska unionen, dess institutioner eller dess invånare skulle berikas av denna erfarenhet. Det är en välförtjänt varning till alla oss som tjänar institutionerna och det europeiska folket att vi ansvarar för vårt eget öde och vår egen standard och vi måste därför utan något slags dröjsmål fortsätta at säkerställa att denna standard är den högsta.
Jag var intresserad av den fråga som togs upp i att annat jungfrutal som van der Laan höll och som kräver ett svar. Det gläder mig att kunna rapportera till parlamentet att hon är min väninna sedan många år tillbaka och därför var det med en speciell glädje jag åhörde hennes jungfrutal. Jag ser att den delades av andra delar av parlamentet. Hon säger att det skulle ha varit " bättre om kommissionen hade företagit sig att hänvisa till EG-domstolen" . Jag skulle därför vilja säga henne att kommissionen, som jag tidigare rapporterade, diskuterade ärendet på mötet den 1 juli. På detta möte gav man uttryck för känslan av att de frågor som hänför sig till herr Bangemann och till artikel 213 innebar juridiska svårigheter som inte snabbt skulle kunna lösas. P.g.a. detta klargjorde kommissionen sin åsikt i sitt yttrande av den 1 juli att det måste klargöras att artikel 213 tillämpas. Det rådde inget samförstånd på detta möte där man stödde ett hänskjutande till EG-domstolen vid denna tidpunkt. Jag säger detta för att säkerställa att ledamöterna i detta parlament inser att frågan är aktuell och att den har varit föremål för diskussion, och rådet har nu vidtagit åtgärder. Detta bestämmer vägen inför framtiden. Men det råder ingen brist på intresse eller engagemang i dessa frågor inom den nuvarande kommissionen, trots det faktum att den går mot slutet av sin livstid.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att Laguiller kom med ett oerhört värdefullt bidrag till denna debatt eftersom hon, i likhet med andra, dramatiserade frågan ganska avsevärt genom att fästa uppmärksamheten på de ekonomiska klyftor som finns i samhället och det sätt på vilket dessa uppdelningar faktiskt bidrar till att understryka det faktum att det är alldeles nödvändigt för dem av oss som har haft turen att inneha representativa och högt uppsatta poster inom det allmännas tjänst att agera med total integritet och diskretion. Vi har en mycket stor förmån. Vi måste därför uppvisa total rättskaffenhet. Denna debatt har tjänat till att understryka detta. Om någon någonsin behövde lära sig denna läxa, har detta bidragit därtill. Jag hoppas vi kan se fram emot en framtid i vilken ingen handledning kommer att vara nödvändig.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.12.00.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit fyra resolutionsförslag.
Sammanträdet avslutades kl. 21.10.

