Frågestund (frågor till kommissionen)&gt;
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B6-0491/2008).
Följande frågor har ställts till kommissionen:
Del I

Angående: Beredskapsplaner för SMF
I ljuset av den nuvarande finansiella och ekonomiska krisen, enligt Jean Claude Trichet den allvarligaste krisen sedan andra världskriget, vill jag fråga kommissionen om dess beredskapsplaner för SMF.
Ramplanen för återhämtning som ska komma den 26 november väntas innehålla åtgärder på kort sikt för att mota tillbaka en recession. Kommissionen tittar på ny finansiering och ny användning för befintliga medel. Kommissionen vill även öka det kapital som är tillgängligt för Europeiska investeringsbanken, EU:s utlåningsinstitut för långsiktiga lån. Banken har redan satt samman ett lånepaket på 30 miljarder euro för att hjälpa små företag som kämpar för att få finansiering. Sådana åtgärder är högst erkännansvärda, men en av de mest allvarliga svårigheterna för SMF i detta skede är problemen med dröjsmål med återbetalningar av lån. Har Europeiska kommissionen tänkt ut en beredskapsplan som är inriktad på detta specifika problem?
Joaquín Almunia
Fru talman! I kommissionens förslag till en småföretagsakt tillstår man de problem som små och medelstora företag står inför.
När det gäller finansieringen, som är föremål för Tadeusz Zwiefkas fråga, har kommissionen tillsammans med Europeiska investeringsbanken (EIB) tillkännagivit specifika åtgärder för att förbättra situationen.
Vi håller självklart med om att de små och medelstora företagen (SMF) behöver få särskild hjälp. Finanskrisen har avsevärt skadat finansieringskanalerna för företag i många medlemsstater, särskilt SMF. Gemenskapsinstitutionerna och medlemsstaterna har vidtagit konkreta åtgärder inom sina behörighetsområden för att motverka dessa effekter.
Kommissionen har infört åtgärder för att stabilisera det finansiella systemet vilket kommer att hjälpa bankerna att börja låna ut pengar till sina kunder igen. Vi har också stött vissa förändringar av redovisningsreglerna och ett påskyndande av system för återkapitalisering för banker och insättningsgarantier.
Därutöver antog som ni vet kommissionen den 26 november återhämtningsplanen som uppgår till 200 miljarder euro. Förra veckan stödde och skrev Europeiska rådet under denna plan. Som det står i vårt meddelande ingår i summan på 200 miljarder euro 30 miljarder euro från EU:s budget eller från EIB:s finansieringsåtgärder för att hjälpa till att vitalisera ekonomin.
Oavsett om det sker genom resurser i budgeten eller finansieringsåtgärder innefattar detta klart och tydligt finansierings- och stödposter som kommer att hjälpa SMF mycket. Detta är utöver den överenskommelse som nåddes vid det informella Ekofinrådet i Nice i september i år om att EIB ska intensifiera och samtidigt tidigarelägga sina specifika finansieringsposter för SMF.
Utöver dessa åtgärder har EIB meddelat att man kommer att ge SMF finansiering under övergångsperioden, mezzaninfinansiering för att använda ett tekniskt ord, via Europeiska investeringsfonden till ett totalt värde av en miljard euro.
Som jag tidigare sagt så finns det i planerna i de olika medlemsstaterna och inom ramen för återhämtningsplanen som antogs av Europeiska rådet förra veckan redan många exempel på stora EU-länder i termer av ekonomisk storlek, t.ex. Storbritannien, Frankrike, Tyskland och Spanien, som har infört specifika finansieringsåtgärder för SMF, företag vi vet står för mycket stora andelar uttryckt i omsättningssiffror, sysselsättning och produktiv struktur i alla våra länder.
Till sist vill jag nämna de avtal som kommissionen har godkänt i dessa tider av särskilda ekonomiska svårigheter där bestämmelserna enligt fördraget ska tillämpas för att skapa den nödvändiga flexibiliteten inom ramen för statligt stöd. Det kommer också att gagna SMF särskilt. Ett exempel är avtalet som godkändes i går om att höja de minimis-regeln om statligt stöd.
Avslutningsvis ska ett möte för en s.k. konstruktiv dialog äga rum i januari mellan kommissionen, SMF, deras företrädare och även bankerna för att utbyta åsikter om hur effektivt statligt stöd är, den aktuella situationen och det eventuella behovet av att vidare underbygga de beslut som fattats de senaste månaderna.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Tack så mycket för era detaljrika förklaringar. Eftersom ni nämnde kommissionens arbete och Europeiska investeringsbankens åtaganden vill jag fråga rent allmänt huruvida banker, som är involverade i en pågående dialog och som erhåller stora mängder stöd, också stöder strategierna för att se till att SMF-sektorn fungerar mer eller mindre smidigt? Har de ingått samma åtagande?
Joaquín Almunia
Som svar på Tadeusz Zwiefkas fråga kommer vi självfallet att tala med bankerna. De ger också uttryck för de svårigheter de har med sina balansräkningar och redovisningar.
Alla resurser, alla beslut och alla antagna åtgärder, både på EU- och medlemsstatsnivå plus likviditetsbestämmelsen och räntesänkningarna som gjorts av ECB och andra centralbanker är avsedda att undvika en kollaps på kreditmarknaden och stimulera och skapa en lämplig ram för att låne- och finansieringsnivåerna ska återhämta sig, vilket familjer och företag behöver.
Små och medelstora företag är tveklöst mycket mer beroende än stora bolag av banklån för sin finansiering. Detta beror på att stora företag trots de nuvarande svårigheterna på marknaden direkt kan emittera sina värdepapper eller obligationer och få in finansiering på värdepappersmarknaden eller obligationsmarknaden. SMF behöver den kanal som bankerna erbjuder.
Vi hoppas verkligen att bankerna och kreditsystemet svarar positivt på denna volym av stöd som behövs nu men som hade varit otänkbar för bara några månader sedan.
Jag tror inte att det bara är våra regeringar, EU:s institutioner och centralbankerna som måste ta ansvar - och vi tar vårt ansvar. Bankerna har också ansvar genom att ha fått stöd i form av återkapitalisering som utgörs av allmänhetens pengar eller insättningar som garanteras av statens plånbok. De har ansvar för övriga samhället och i synnerhet för de små och medelstora företagen.
Mairead McGuinness
(EN) Herr kommissionsledamot! Er sista kommentar var så passande. Bankerna måste inse att de behöver de små och medelstora företagen och att de har tjänat pengar på dem tidigare.
Min fråga är nog väldigt basal, nämligen om detta kommer fungera. Vi kanske inte vet nu om det fungerar men när vet vi och när kommer vi att säga att vi behöver göra något annat? Siffran 30 miljarder euro är mycket stor men Irlands myndigheter har behövt pumpa in tio miljarder euro i bankerna och vissa oberoende experter säger att 30 miljarder behövs för att återkapitalisera Irlands banker. Ni kanske vill kommentera detta.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag vill fråga enligt vilket förfarande som SMF i Rumänien får tillgång till finansiering från denna anslagna budget på 30 miljarder euro. Vilket förfarande kan medlemsstaterna använda för att underlätta de små och medelstora företagens tillgång till denna finansiering? Ni talade om en plan från Frankrike, Storbritannien ... Min fråga lyder: Blir det ett förfarande med först till kvarn får först mala eller har medlemsstaterna och därmed Rumäniens SMF möjlighet att få liknande finansiering?
Joaquín Almunia
Fru talman, mina damer och herrar! Vi lever i en marknadsekonomi och jag är säker på att ni, ur er synvinkel, håller med om det konstaterandet. Marknadsekonomins spelregler är som de är.
Därför tror jag inte att någon inbillar sig att kreditsystemet, finanssystemet eller det ekonomiska systemet i stort skulle fungera bättre om alla beslut fattades av de ekonomiska aktörerna - och i det här fallet framför allt de finansiella aktörerna - i stället för av nationella ministerier eller i Bryssel, i någon av de många byggnader där EU:s institutioner bedriver sitt arbete.
Därför måste det vara bankerna som avgör huruvida de ska ge krediter. Faktum är att när bankerna är beroende av allmänna medel och offentliga garantier så måste de också uppfylla ett antal villkor. Villkoren i de nationella stödordningarna för banksektorn varierar beroende på omständigheterna, egenskaperna hos och vilken typ av instrument som används i varje enskilt land.
Vi i kommissionen har för vår del godkänt de insättningsgarantier som varje medlemsstat har föreslagit för att se till att de är förenliga med bestämmelserna för konkurrens och statligt stöd. Vi håller just nu på att bli klara med godkännandet av de senaste nationella rekapitaliseringsplanerna.
Kommissionen har antagit och offentliggjort vissa övergripande normer i syfte att förklara vilka kriterier vi tillämpar under dessa exceptionella omständigheter för att undersöka om planerna uppfyller bestämmelserna i fördraget. Vi har fastställt en tidsfrist på ett halvår i samtliga fall, eftersom vi därefter kommer att behöva - och vilja - ta reda på vad som har hänt under det halvår som gått sedan vi först godkände planerna.
Om de pengar från skattebetalarna - medborgarnas pengar - som har betalats ut genom dessa stödordningar har använts korrekt och det svåra ekonomiska läget fortfarande påverkar finansmarknadernas verksamhet, kan vi godkänna en fortsättning. Om ekonomin har förbättrats, som vi alla hoppas på, eller om pengarna inte har använts för avsett syfte, kommer vi också att agera och anta de beslut som krävs.
Skattebetalarnas pengar riskeras för att förbättra flödet i de finansiella ledningarna, kreditmarknaderna och kanalerna och vi tänker inte tillåta att de används på fel sätt eller utan att ge tillräckligt goda resultat.
När det gäller den andra frågan är det Europeiska investeringsbanken som fungerar som mellanhand i varje medlemsstat i fråga om stödprogrammen för små och medelstora företag. Det är alltså mellanhanden eller mellanhänderna i varje medlemsstat som förmedlar krediterna och de finansiella medlen med utgångspunkt i de stödprogram som vi har inrättat för den produktiva sektorn, dvs. de små och medelstora företagen. Dessa mellanhänder eller finansiella agenter måste också tillhandahålla den information som ni nämnde.
Angående: Kampen mot terrorismen
Under de tio terrorattentaten i Bombay förra veckan omkom minst 188 personer och hundratals sårades. Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att förmå Pakistans regering att upphöra med sitt stöd till terrorgrupper inom landets territorium?
Angående: Europeiska kommissionens åtgärder i fråga om terroristgrupper i Pakistan
Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att få pakistanska myndigheter att sluta stödja och underlätta terroristgruppers verksamhet?
Ján Figeľ
Jag tror att jag kan säga att kommissionen är lika chockerad som många andra över händelserna i Mumbai nyligen, och de fördömdes också mycket tydligt och kraftfullt av Europeiska unionens råd den 8 december.
Europeiska unionen uttryckte i detta sammanhang förhoppningen om att Pakistan skulle samarbeta fullt ut med den indiska utredningen och att båda länderna skulle samarbeta för att ställa de ansvariga inför rätta. Terroristnätverk strävar efter att undergräva den regionala freden och stabiliteten. De får inte ges möjlighet att lyckas. EU har därför manat till ett intensifierat regionalt samarbete för att bekämpa terrorismen.
Dialog och samarbete är lösningen, så att man kan ta itu med klyftorna i synen på varandra och strategierna. Det finns inget annat alternativ än att arbeta med Pakistans civila regering. President Asif Ali Zardari har som ni vet visat sitt engagemang för en försoning. De pakistanska myndigheterna har gjort gripanden i samband med anklagelser om att pakistanska medborgare och organisationer har varit delaktiga i attackerna i Mumbai. Detta är mycket viktiga åtgärder.
Nu krävs ett kraftfullt åtagande från den pakistanska regeringen om att slå ner på terroristnätverk för att förhindra ytterligare attacker. Kommissionen undersöker möjligheten att inleda projekt för att stärka Pakistans kapacitet att bekämpa terrorismen.
Gilles de Kerchove, EU:s samordnare för kampen mot terrorismen, planerar ett besök tillsammans med kommissionen i januari. Det är allt jag kan säga som svar på de båda frågorna.
Ryszard Czarnecki
(PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Vi skrev dessa frågor för tre veckor sedan, tillsammans med Wiesław Stefan Kuc. Som ni själv konstaterade har vissa saker ändrats sedan dess. Därför vill jag be er att utvärdera och kommentera den pakistanska regeringens förklaring om att de inte kan tänka sig att överlämna eventuella terrorister som de har gripit till de indiska myndigheterna. Kan den här typen av förklaring påverka förbindelserna mellan New Delhi, Islamabad och Karachi?
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Jag skulle vilja komplettera min fråga. Hur kan vi förhindra att Pakistans territorium används för att utbilda talibanska soldater som sedan spelar en viktig roll i striderna i Afghanistan, där europeiska och amerikanska trupper befinner sig?
Ján Figeľ
Som jag sade är detta ett mycket besvärligt, känsligt och viktigt ämne. Vi kan bland annat hjälpa till genom att främja demokratin, rättsstaten, politiken för att bekämpa terrorism och samarbetet i regionen, även inom just detta land. Jag menar att vi har ett tillfälle här. Å ena sidan försöker vi bidra till att skapa förtroende, men vi övervakar även förfarandena och vilka åtgärder som vidtas noggrant. Det ni sade om beslutet att inte göra några utlämningar handlar förstås inte om att följa rättvisan utan om att göra det som är viktigt för det pakistanska systemet inom Pakistan, i syfte att undanröja utrymmet för terrorism oavsett om det finns i det landet eller i det grannskap som så tragiskt påverkade situationen i Mumbai i Indien.
När det gäller samarbetet i stort anser jag att EU tillsammans med många andra partnerländer kan skapa starkare förbindelser med regeringar som egentligen agerar mer förebyggande och gör fler gemensamma underrättelseinsatser mot nätverk. Jag hoppas att de senaste dagarnas tillslag mot nätverken i Pakistan kommer att tjäna som förebild, men vi väntar fortfarande på att se hur processen fortsätter i landet. Vi finns på plats, om än med begränsade möjligheter. Vi har utökat budgeten för samarbete med Pakistan inför nästa period, 2007-2010. Budgeten är 200 miljoner euro. Fokus ligger bl.a. på att verkligen stärka rättsstaten, de demokratiska institutionerna och förmågan att agera den riktningen.
Det är allt jag kan säga för närvarande. Kanske kommer vi inte bara att ha mer information utan även verkliga resultat i januari, efter kommissionens och rådets samordnares besök i landet.
Angående: Investeringar i energiinfrastruktur
Den ekonomiska och finansiella krisen drabbar många medlemsstater. Varje vecka rapporteras det om nya åtgärder som drabbar tusentals anställda i de olika medlemsstaterna. Investeringar i energiinfrastruktur är en möjlighet för Europa att tackla den ekonomiska krisen. Anläggning av energiinfrastruktur (olje- och gasledningar, infrastruktur för produktion och transport av elektricitet) kräver dock stora investeringar i projekt som endast kan genomföras på medellång till lång sikt. För att medlemsstaterna ska kunna göra tillräckliga investeringar i energiinfrastruktur krävs det antingen en motsvarande ökning av budgeten för TNT-T-näten eller en möjlighet att under en viss tid öka deras budgetunderskott. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att hjälpa medlemsstaterna, under denna period av ekonomisk och finansiell kris, så att de på ett betydande sätt ska kunna öka investeringarna i energiinfrastruktur?
Joaquín Almunia
Fru Ţicău! Ni frågar om investeringar i energiinfrastruktur. I den andra strategiska översynen av energisektorn som kommissionen har antagit framhålls EU:s brådskande behov av att öka sina investeringar i energiinfrastruktur för att göra det lättare att uppnå våra energipolitiska mål, som omfattar försörjningstrygghet, hållbarhet och konkurrenskraft. Energiministrarna betonade också vid sitt rådsmöte i förra veckan hur viktigt det är att öka våra investeringar i infrastruktur, för att inte tala om avtalet om energi och klimatförändring som Europeiska rådet ställde sig bakom förra helgen och som ni själva antog här i parlamentet i dag.
Kommissionen insisterar på - och jag tror att vi också kan räkna med rådets och parlamentets stöd - att den nuvarande konjunkturnedgången inte får utnyttjas som en förevändning för att försena eller minska investeringarna i energiinfrastruktur. Investeringar i energi och framför allt i energiinfrastruktur bör främja sysselsättning, driva innovation, uppmuntra utveckling av ny verksamhet och användning av ny teknik samt skapa ekonomiskt förtroende. De bör också skapa fördelar i så måtto att vår ekonomi genom dessa investeringar kommer att utvecklas snabbare mot att bli en ekonomi med låga koldioxidutsläpp.
I den ekonomiska återhämtningsplan som kommissionen har godkänt och som rådet har ställt sig bakom föreslår vi att ytterligare 4 miljarder euro från gemenskapens outnyttjade budgetresurser ska användas fram till år 2010 för transeuropeiska energinät och investeringar i samband med dem. Det betyder att 4 miljarder euro av de 5 miljarder euro som vi föreslog i meddelandet, i vår plan, kommer att anslås för detta ändamål.
Förra veckan godkände Europeiska rådet huvuddelarna i vårt förslag i denna fråga, även om vi ännu inte vet hur budgetmyndigheten - både rådet och parlamentet - kommer att tolka de allmänna uttalandena i slutsatserna från Europeiska rådets ordförandeskap.
Dessutom har Europeiska investeringsbanken gjort åtaganden om betydande höjningar med upp till 6 miljarder euro per år för att finansiera investeringar som berör klimatförändring, säkerhet, energiförsörjning och energiinfrastruktur. Den har också meddelat att den tänker skynda på användningen av det nuvarande kreditgarantiinstrumentet för att bidra till finansieringen av projekt i samband med transeuropeiska nät i syfte att uppmuntra till ett ökat deltagande från den privata sektorn, vilket är avgörande. Vi kan inte finansiera den investeringsvolym som krävs fram till 2020 eller 2030, enligt olika beräkningar, enbart genom offentliga medel.
Slutligen finns det en faktor som jag hoppas kommer att bli betydelsefull, som också har fått stöd av Europeiska rådet och som ingick i våra förslag. Det är beslutet att inrätta den europeiska fonden 2020 för energi, klimatförändringar och infrastruktur, en satsning som omfattar Europeiska investeringsbanken, de nationella organen för infrastrukturfinansiering och andra möjliga deltagare för att finansiera kapitalprojekt och andra typer av projekt på infrastrukturområdet i allmänhet och på energiinfrastrukturområdet i synnerhet.
Som ni ser är det alltså många viktiga beslut inom det område ni frågar om som har offentliggjorts under de senaste veckorna, eller som nu håller på att genomföras.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Tack så mycket för ert svar! Jag vill påpeka att det är oerhört viktigt med investeringar i kraftnätet. Om vi vill främja förnybar energi eller energi som framställs av förnybara energikällor måste producenterna av den sortens energi kunna få tillgång till kraftnätet så att de kan nå slutanvändaren. Därför hoppas jag att dessa finansiella instrument ska kunna börja användas så snart som möjligt på ett öppet sätt.
Joaquín Almunia
Fru talman! Jag ska svara mycket kort.
Jag håller med fullständigt. Vid det möte i rådet (energi) som nämndes och som hölls den 8-9 december antogs direktivet om förnybar energi. Jag anser att det är ytterligare ett steg i den riktning som ni pekar på.
Jag håller fullständigt med om både ert förslag och de prioriteringar ni har tagit upp inom det här området.
Angående: Skolgång för barn till invandrare
I ett meddelande som nyligen lades fram föreslår kommissionen att ett samråd bör hållas på temat skolgång för barn till invandrare (barn till migrerande europeiska arbetstagare nämns också). Vilka finansiella instrument avser kommissionen att tillhandahålla för att medlemsstaterna ska kunna förbättra hemspråksundervisningen för dessa barn, i synnerhet då det rör sig om ett officiellt EU-språk?
Ján Figeľ
Jag vill tacka Marie Panayotopoulos-Cassiotou inte bara för hennes fråga utan även för hennes engagemang för bättre och mer samarbete inom utbildningen.
I just denna fråga kan jag säga att programmet för livslångt lärande inte bara har ett fint namn utan är ett mycket kraftfullt verktyg, det viktigaste verktyget för att ge kommissionen tillgång till en utbildningsrelaterad finansieringskälla. Att främja språkinlärning och språklig mångfald ingår bland de specifika målen för hela programmet.
En del av programmet, Comenius, ger stöd till transnationella projekt som syftar till att tillgodose de särskilda behoven hos barn med invandrarbakgrund, däribland den språkliga delen eller språkundervisning. Den s.k. nyckelverksamheten ”språk” inom Comenius stöder undervisning i alla världsspråk, inklusive officiella EU-språk. Nyckelverksamheten ”IKT” - en annan del av Comenius - stöder också projekt för att utveckla innovativa informations- och kommunikationsmetoder för språkundervisning, framför allt för särskilda utbildningsbehov och för behoven hos barn med invandrarbakgrund.
Europeiska socialfonden är den viktigaste finansieringskällan för särskilt stöd till utbildning av invandrare och andra mindre gynnade befolkningsgrupper. Det är i huvudsak nationella myndigheter som har ansvaret för genomförandet.
Slutligen ger Europeiska fonden för integration, som riktar sig till nyanlända tredjelandsmedborgare, stöd till integrationsprogram, däribland på området för utbildning och språkundervisning.
Diskussionerna om resultatet av det offentliga samrådet om grönboken om migration och rörlighet kommer att avslutas före årets utgång. De är öppna och relevanta för alla intressenter och jag uppmanar än en gång alla som är intresserade att svara. Det finns problem i samband med finansieringsinstrumenten för utbildning av barn med invandrarbakgrund. Dessa problem kommer att behandlas i ett policydokument som svar på grönboken nästa år, under det tjeckiska ordförandeskapet.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Det gläder mig att diskussionen är öppen. Det ger mig möjlighet att offentligt säga att de europeiska invandrarbarnens modersmål är en europeisk resurs som måste bevaras. Kommissionsledamotens landsmän från Spanien och Tyskland och andra europeiska länder som de emigrerade till, ville precis som grekerna att deras barn skulle lära sig grekiska och spanska. De nya invandrarna från de nya europeiska länderna bör därför också behålla sina språk och det bör även den andra generationens invandrare göra. De officiella EU-språken utgör en resurs för EU och måste ges företräde.
Ján Figeľ
Fru talman, mina damer och herrar! Syftet med samarbetet på utbildnings- och yrkesutbildningsområdet är att stödja den kulturella mångfald som är så tydlig även när man ser på våra språk. En lysande slutsats och enligt min åsikt en mycket lyhörd och politiskt betydelsefull sådan för EU:s framtid, antogs i november då ministrarna från de 27 medlemsstaterna bekräftade sin beslutsamhet att skapa villkor där ungdomars rörlighet blir regel i stället för undantag.
I dag är rörligheten ganska begränsad på grund av bristande resurser, men i framtiden skulle den kunna bli ett av de främsta verktygen för att stödja mångfald, öppenhet och kommunikation eller dialog mellan kulturer.
Det gläder mig mycket att stödet för detta samarbete växer, framför allt i Europaparlamentet. Därför vill jag tacka för er förståelse och ert trogna stöd.
Justas Vincas Paleckis
(LT) En fråga om utbildningsområdet i samband med migration, men denna gång från de nya EU-medlemsstaterna till de gamla. Som vi vet har några av de nya EU-medlemsstaterna problem med kompetensflykt, t.ex. lärare som avslutat sin högre utbildning i ett land och som flyttar till ett annat, där de inte utövar sitt yrke, men får högre lön. Hur ser kommissionen på detta problem och vilka åtgärder föreslår den att vi vidtar?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr kommissionsledamot! Tack för upplysningarna. Jag skulle emellertid vilja utöka frågan lite, genom att tala om de barn som blir kvar hemma medan deras föräldrar arbetar utomlands. Det är bra för de här barnen att även lära sig språket i det land som deras föräldrar arbetar i och vi bör fundera på sysselsättningen i deras land. Jag tänker på de fall där barn har lämnats kvar hos sina far- eller morföräldrar. Jag vill också nämna att det är viktigt för de barn som har följt med sin familj till ett annat land där föräldrarna har fått arbete att få hjälp att lära sig språket i mottagarlandet lättare och snabbare så att de kan visa sin intellektuella förmåga och inhämta kunskaper under sin utbildning.
Ján Figeľ
Fru talman! Jag kan bara hålla med om det som just har sagts. Jag börjar med den andra frågan.
Europeiska gemenskapens direktiv eller förordning om utbildning av invandrarbarn har funnits sedan 1977, dvs. i mer än 30 år, så medlemsstaterna - gamla, nya, inte så gamla och inte så nya - måste vara med och skapa förutsättningar för att utbilda kommande generationer.
Enligt direktivet är medlemsstaterna faktiskt skyldiga att erbjuda dessa barn utbildning i mottagarlandets språk, dvs. i landets officiella språk, och samtidigt stödja utbildning i modersmålet och kulturen i ursprungslandet, i samarbete med landet i fråga. Det finns alltså å ena sidan en skyldighet att tillhandahålla och å andra sidan en skyldighet att bistå. Frågan om invandrarbarn ingår i vilket fall som helst i grönboken, så det kommer att bli diskussioner och möjliga ytterligare åtgärder och rekommendationer. Vi befinner oss i lyssningsskedet just nu och vi kan senare vidta konkreta åtgärder, däribland lagstiftning, eftersom utbildning av arbetskraftsinvandrare är ett mycket viktigt led i deras anpassning och integration. Det finns belägg för att problem i många fall uppstår just på grund av bristen eller den dåliga kvaliteten på den utbildning som tillhandahålls.
När det gäller den första frågan om lärare och kompetensflykt anser jag för det första att det är mycket viktigt att EU i högre grad uppmärksammar lärarutbildning av hög kvalitet. Detta skedde för första gången förra året och frågan är oerhört viktig, eftersom lärarna utgör en central del i processen oavsett vilka reformer eller moderniseringar som diskuteras eller genomförs inom utbildningen och de måste vara subjekt, inte objekt i den processen. Saker som livslångt lärande börjar förstås med lärarna. Lärarna måste stå först i kön för livslångt lärande, om man ska kunna förmedla detta till den unga generationen. Det är mycket viktigt att kunna hantera en mängd nya ämnen och erfarenheter och tekniker i utbildningsprocessen. Lärarna tillhör också den åldrande befolkningen. Många länder inom EU står inför en ökande lärarbrist och man beräknar att det kommer att fattas över en miljon lärare under det kommande decenniet eftersom hälften av lärarna är över 50 år i många länder.
Jag berör det övergripande problemet endast marginellt, men kompetensflykten hänger ihop med hur mycket vi värderar begåvning och hur vi investerar i immateriella rättigheter, talang och hur vi ger människor tillfälle att utveckla sin begåvning på hemmaplan i stället för att ge sig av i jakt på bättre möjligheter. Det är just därför som det t.ex. inte bara bör ges stöd till stora förbättringar i utbildningens kvalitet och tillgänglighet, utan även till utbildningens relevans. Detta bör utgöra målen för nästa år, som har utsetts till Europeiska året för kreativitet och innovation. Hela EU måste göra större insatser för att bli mer attraktivt för högutbildade personer och locka till sig begåvningar i stället för att bara klaga över kompetensflykten. Och det är förstås upp till de enskilda länderna att investera mer i utbildningen även nu, krisen till trots, eftersom investeringar i utbildning är avgörande och grundläggande, även i en tid som denna, om vi ska komma ut ur krisen bättre förberedda för konkurrens, mer kapabla till innovation och helt enkelt med större mänsklig potential.
Avslutningsvis vill jag bara säga att det inte går att åstadkomma ett långsiktigt seriöst samarbete på utbildningsområdet utan att särskilt uppmärksamma frågan om lärare, lärarutbildning av hög kvalitet och stöd till en kontinuerlig fortbildning av dem, inte bara i början utan under hela deras karriär.
Angående: Vitboken om idrott
Vilka delar av vitboken om idrott har genomförts fram till dags dato? Vilka framtida politiska prioriteringar har kommissionen på idrottsområdet under de kommande månaderna?
Ján Figeľ
Jag anser att vitboken redan är ett mycket framgångsrikt bidrag från EU, först från kommissionen och därefter genom Europaparlamentets mycket positiva synpunkter (Manolis Mavrommatis sitter här som föredragande för vitboken) och även medlemsstaternas. Jag vill påminna om att Europeiska rådet i förra veckan antog särskilda slutsatser om idrott - för första gången sedan rådets möte i Nice i december 2000 - och jag anser att detta också avspeglar den nya situationen.
Det har faktiskt hänt mycket på ett år och det är mycket på gång inom det här området. T.ex. har 38 av de 53 åtgärder som angavs i handlingsplanen ”Pierre de Coubertin” redan påbörjats eller pågår, och vissa av dem har redan uppfyllts eller slutförts: två tredjedelar av åtgärderna. Detta säger en hel del om viljan och strävan efter att åstadkomma något och det gläder mig. Kommissionen har förstås stått för en del av genomförandet.
Dessa tillfredsställande resultat har varit möjliga tack vare medlemsstaternas, men även idrottsorganisationernas, engagemang.
Jag menar att vitboken också har gjort det möjligt eller bidragit till att effektivisera idrottsprojekt och idrottsrelaterade projekt inom befintliga EU-program. Idrottsrelaterade projekt har nyligen fått stöd genom exempelvis Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, handlingsprogrammet för livslångt lärande, folkhälsoprogrammet, programmet Aktiv ungdom och även programmen för medborgarnas Europa.
Det har gjorts framsteg på vissa områden. Jag vill ta upp några av dem. De riktlinjer för fysisk aktivitet som antogs nyligen av idrottsministrarna och överlämnades till hälsoministrarna, kampen mot doping, den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande och det europeiska systemet för meritöverföring inom yrkesutbildningen, där idrott är ett av de första områden som används som pilotområde för testerna. Lokalt tränade spelare: Jag vill påminna er om att vi antog ett beslut i maj i år om de lokalt tränade spelarna. Undersökningen om frivilligarbete: ett mycket viktigt ämne. Kampen mot rasism och främlingsfientlighet: många åtgärder, även inom Europaparlamentet. Idrott som verktyg i EU:s yttre förbindelser. En europeisk statistisk metod för att mäta idrottens ekonomiska effekter. Och sedan har vi kampen mot diskriminering på grund av nationalitet, konsekvensanalysen av spelaragenter, som börjar genomföras och en konferens om licenssystem inom fotbollen. Vi förbereder oss för nästa termin och den europeiska dialogen mellan arbetsmarknadens parter, som jag tror inleddes den 1 juli i Paris mellan parter inom den professionella fotbollen - UEFA, FIFPro, APFL och ECA. Många förkortningar, men det handlar om arbetsgivare och arbetstagare och UEFA som är paraplyorganisationen inom europeisk fotboll.
Det gläder mig att arbetsmarknadens parter har inlett denna dialog. Så, även om det just nu inte går att ge någon detaljerad lägesrapport om alla de åtgärder som nämns ovan, kan man rimligen konstatera att en stor och representativ andel av handlingsplanen redan har kommit ganska långt vad gäller genomförandet.
Sist men inte minst vill jag säga att kommissionen i slutet av november anordnade det första europeiska forumet för idrott i Biarritz, där idrottsfolk - 300 deltagare från olika föreningar, förbund, men även kommissionen och medlemsstaterna - träffades. Mötet följdes av en ministerkonferens. Jag anser att detta var mycket viktigt som första evenemang av den här typen, men det finns en mängd budskap om kontinuitet och öppenhet inom detta område för kommande ordförandeskap och för nästa möte.
Så jag är glad över att denna strävan efter samarbete mellan intressenterna inom idrottsområdet nu är mycket mer synlig och fruktbar.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Fru talman! Jag undrar om kommissionsledamoten skulle kunna berätta lite mer om det han sade om frivilliga eller frivilligarbete inom idrotten och om hur kommissionen tänker främja detta?
Ján Figeľ
Jag anser att frivilliginsatser inom idrotten är en av de viktigaste aspekterna eller verksamheterna för att idrott ska fungera för alla och även för den övergripande organisatoriska hierarkin inom idrotten, eller åtminstone den europeiska idrottsmodellen. Med detta vill jag säga att det är en mycket viktig förutsättning att man skapar utrymme och stöd för frivilliginsatser inom idrotten.
I vitboken utlovade vi en undersökning av frivilliginsatser inom idrotten. Ett anbudsförfarande inleddes för undersökningen och har faktiskt avslutats, så undersökningen kommer att påbörjas 2009. Det betyder att vi kan förvänta oss resultaten i slutet av året eller i början av 2010 och sociala, ekonomiska och rättsliga aspekter på frivilliginsatser inom idrotten kommer att ingå i analysen för att hjälpa oss att utforma rekommendationer inför processens nästa skede. Det gläder mig att kunna tillägga att frivilligarbetet ökar inom ramen för programmet Europeisk volontärtjänst för ungdomar och att det har stort stöd även här i parlamentet. Det finns också planer på ett europeiskt år för volontärarbete.
Jag anser att det frivilliga arbetet också håller på att få en ny betydelse eftersom det erkänns som en form av informell utbildning. I november antog rådet för första gången i historien sin första rekommendation om ungdomars volontärarbete inom EU. Det är den första rättsakten på ungdomsområdet sedan detta samarbete inleddes för över 20 år sedan och det gläder mig att den också har en stark koppling till frivilligarbetet inom idrotten.
På senare tid har ett antal EU-projekt, särskilt sådana som drivs av kommissionen och parlamentet, syftat till att stödja frivilligarbetet inom ramen för internationella idrottsevenemang. Denna undersökning kommer därför att hjälpa oss att förbereda nästa steg. Jag anser att frivilligsektorn växer enormt både kvalitativt och kvantitativt.
Manolis Mavrommatis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill än en gång gratulera er till kommissionens initiativ att lägga fram vitboken om idrott för parlamentet. Som Europaparlamentets föredragande vill jag ställa denna följdfråga: precis som både Nicolas Sarkozy och José Manuel Barroso berättade för oss i går kommer reformfördraget, om det godkänns av Irland, att börja tillämpas i slutet av 2009 och därför är idrott nu en aktiv aspekt och del av Lissabon- eller reformfördraget. Vi har hört ert program. Därför vill jag inrikta mig på vad den finansiella linjen och budgeten kommer att bli nästa år och åren därefter enbart för idrott, om vi kan beräkna dem just nu.
Avril Doyle
(EN) Jag undrar om kommissionsledamoten skulle kunna beskriva sin syn på idrott i våra läroplaner, den pågående barnfetmaepidemin och den viktiga kopplingen mellan dem. Jag undrar också om han kan säga om någon medlemsstat inte var företrädd vid forumet för idrott i Biarritz i november.
Ján Figeľ
Jag anser att det nya avtalet skapar ett tillfälle inte bara för en idrottspolitik för EU utan också för ett idrottsprogram för EU och jag tror att det kommer att likna Erasmusprogrammet i popularitet och närhet till EU-medborgarna - och det programmet har blivit mycket populärt och även effektivt. Detta handlar inte bara om ökad rörlighet för enskilda personer utan också om Bolognaprocessen och antalet utbildningsmöjligheter som vi efter tjugo år ser som en europeisk väg mot större öppenhet och ökad relevans hos utbildning, kvalifikationer och EU:s attraktionskraft. Och detta är mycket viktigt.
Idrotten är mycket viktig och även populär och därför bör alla program inom ramen för artikel 149 vara nära kopplade till området och agendan för utbildning och ungdomar, eftersom idrott uttryckligen har lagts till i artikel 149 för första gången. Liknande instrument och liknande formeringar av ministerråd kommer att inrättas inom ramen för denna artikel.
Det gläder mig att säga att kommissionen är redo att delta i förberedelserna för tillämpningen av denna artikel och vitboken är en utmärkt förutsättning eller ett steg i den riktningen utan att för den skull avgöra på något på förhand och i stället placera idrotten mer i centrum för samarbetet mellan länder och idrottsorgan inom EU.
När det gäller det finansiella brukar början ofta vara ganska blygsam och samtidigt alldeles nödvändig. Jag förväntar mig att ett särskilt budgetkapitel eller en särskild budgetrubrik godkänns av parlamentet inför nästa år och att 6 miljoner euro används till stöd för vissa verksamheter eller förberedelser inför den kommande perioden för idrottsprogrammet. Det vore alltför tidigt för mig att säga något i dag om budgetkonsekvenserna. Jag vill hellre tala om förberedelsearbetet. Några förslag har redan godkänts av parlamentet.
När det gäller Biarritz eller utbildning och idrott anser jag att Biarritz var en succé och jag har redan påpekat att det var ett inledande forum. Samtidigt kom slutsatserna från Europeiska rådet inom två veckor och det händer inte varje dag, att statsministrar och presidenter pratar om idrott. De formella slutsatserna är mycket uppmuntrande, inte bara i fråga om forumet i Biarritz, utan också när det gäller det vidare samarbetet och innehållet i det samarbetet.
Fetma och idrott för alla hänger nära samman med varandra, eftersom idrott är ett av de effektivaste motmedlen eller vapnen i kampen mot fetman. I EU sker det tyvärr en generell minskning i idrottsundervisningsnivåerna i fråga om antalet timmar per elev under läsåret och detta är en negativ utveckling som måste vändas. Samtidigt måste kvaliteten på den tid som ägnas åt den här typen av utbildning förbättras och det gläder mig att vi för första gången har lyckats utforma s.k. riktlinjer för idrottsundervisning som faktiskt godkändes i Biarritz. De har tagits fram av experter och jag tror att de kommer att godkännas, kanske genomföras, men framför allt godkännas och antas på medlemsstatsnivå vid rådets möte med sjuk- och hälsovårdsministrarna. Detta visar bara att idrotten kräver en horisontell strategi. Det krävs mer samordning och sammanhållning inom våra olika politikområden och kommissionen kommer att arbeta för att åstadkomma detta med er hjälp.
Christopher Beazley
(EN) Fru talman! När det gäller ordningsfrågan vill jag bara säga medan Marco Cappato är närvarande att jag är mycket besviken över att fråga nr 38 inte besvaras nu av kommissionen. Era tjänsteavdelningar har låtit mig få veta att Marco Cappato kommer att få ett skriftligt svar, eller tänker ni ta upp fråga nr 38 senare?
Talmannen
Herr Beazley! Jag skulle just säga att fråga nr 38 kommer att besvaras skriftligen.
Jag är också besviken över att vi inte hann med den, men frågestunden är alltid utformad så att vi har 20 minuter per kommissionsledamot och Ján Figeľ har redan dragit över den tiden med råge. Så nu måste vi gå vidare till kommissionsledamot Joaquín Almunia.
Christopher Beazley
(EN) Skulle det gå bra för kommissionsledamoten att skicka mig en kopia av sitt svar till Marco Cappato, eftersom jag är intresserad av denna fråga?
Ni skulle kunna hävda att detta inte är rätt tid att diskutera denna fråga. Det bör inte finnas några andra flaggor vid Olympiska spelen än den olympiska flaggan. Om vi hade EU-flaggan skulle mina landsmän och era kanske vinna några fler medaljer.
Talmannen
Herr Beazley! Jag är medveten om att vi vill fortsätta med frågeställarna. Jag är säker på att Marco Cappato kommer att vara vänlig nog att skicka er en kopia av sitt svar.
Angående: Euron och inflationen
Med tanke på inflationstrycket i världen det senaste året tillfrågas kommissionen följande: Hur har euroområdet reagerat på inflationstrycket och vilka är förutsättningarna att upprätthålla den gemensamma valutans köpkraft?
Joaquín Almunia
Fru talman, herr Medina Ortega! Ni undrar om inflationen i euroområdet och dess följder, i fråga om hur euroområdet har reagerat.
Under de senaste femton månaderna har vi utan tvekan upplevt två processer som förefaller motstridiga, men de har båda förekommit i våra ekonomier. Å ena sidan drabbades ekonomierna inom euroområdet och alla andra europeiska ekonomier och många andra i både industri- och utvecklingsländer under perioden fram till juli 2008 av en svår chock på grund av prisökningarna på olja, livsmedel och andra råvaror.
Under dessa förbluffande höjningar steg priset på ett råoljefat till nästan 150 US-dollar i juli och priserna på vete, majs, ris och andra råvaror steg till sällsynt höga nivåer, vilket naturligtvis skapade sociala problem och stigande prisindex. Prisindex inom euroområdet ökade med omkring 4 procent under juni-juli i år.
Med början under sommaren ledde den kraftiga ekonomiska nedgången - och nu recessionen i många fall - i stora ekonomier i hela euroområdet, Förenta staterna och Japan till en mycket stor negativ efterfrågechock, vilket även har skett i tillväxtekonomier som Kina, Indien och andra länder. Råvarupriserna har nu gjort en störtdykning. Ett fat råolja kostar i dag omkring 43 eller 45 US-dollar, men samma mönster med kraftfulla minskningar går att se i prisutvecklingen för många andra råvaror. När det gäller vårt prisindex offentliggjorde Eurostat prisindex för november i morse och det visar att den årliga inflationstakten i euroområdet är 2,1 procent.
Med hänsyn till att priserna steg kraftigt under första halvåret kommer den genomsnittliga inflationen inom euroområdet att bli ungefär 3 procent 2008. Jag kan inte ge er en exakt siffra, men vi kommer att få reda på det om exakt en månad. Rent generellt kan vi dock redan nu säga att för första gången sedan euroområdet bildades, dvs. 1999, kommer den genomsnittliga inflationen nästa år inom de 16 euroländerna att vara lägre än 2 procent, vilket ligger under den inflationsgräns som Europeiska centralbanken (ECB) har angivit som förenlig med prisstabilitet. Vi kan faktiskt inte utesluta möjligheten att den årliga inflationen i juni eller juli nästa år kommer att vara negativ till följd av den där kraftiga höjningen av olje- och råvarupriserna.
Det betyder dock inte att det inte finns prisbildningsproblem. Även under en period med låg inflation på grund av krisen och råvaruprisernas utveckling finns det mikroekonomiska problem med prisbildningen. Kommissionen har precis offentliggjort ett meddelande om livsmedelspriser där vi analyserade de åtgärder som vi vidtar för att undanröja situationer där detaljhandelsmarknaden missbrukas eller fungerar dåligt i fråga om livsmedelspriserna. När det gäller översynen av den inre marknaden har kommissionen också tillkännagivit en rad åtgärder för att övervaka marknader där priser inte sätts på ett korrekt sätt.
Vi vidtar alltså makroekonomiska åtgärder på de områden där vi och ECB har befogenheter och vi vidtar även mikroekonomiska åtgärder.
Slutligen tar ni också upp frågan om yttre köpkraft. Euron har stärkts kraftigt mot US-dollarn och andra valutor. I juli var eurons effektiva reala växelkurs mot våra partners och konkurrenters valutor extremt hög och eurons effektiva växelkurs var helt uppenbart övervärderad. I dag har situationen återgått till en mer normal nivå, som i akademiska eller analytiska termer kan betraktas som eurons jämviktskurs.
Manuel Medina Ortega
(ES) Herr kommissionsledamot! Tack för ert mycket relevanta, korrekta och uttömmande svar.
Jag måste formulera min följdfråga noggrant eftersom det inte är kommissionens uppgift att fastställa räntesatser, utan Europeiska centralbankens, och dessa båda organ är fristående från varandra. Det förefaller emellertid som om inflationen och räntesatserna är knutna till varandra.
Vissa anser att ECB höjde räntesatserna vid en viss tidpunkt då det kanske inte var nödvändigt och därmed skapade stora problem för konsumenterna. Kanske ser vi nu en annan process, en slags konkurrens om räntesänkningar. Jag tror att räntan i Förenta staterna är 0,25 procent, vilket är så gott som noll.
Gör kommissionen någon slags bedömning av hur Europeiska centralbankens beslut påverkar inflationen och gör den några prognoser över vilka konsekvenserna kan bli i framtiden?
Joaquín Almunia
Fru talman! Vår rapport om eurons första tio år - EMU 10 - som jag fick tillfälle att presentera för ledamöterna av parlamentet och för parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor, omfattar bl.a. en analys av inflationsutvecklingen och de instrument som används inom valutapolitiken.
Vi var mycket noggranna i vår analys för att inte ge upphov till minsta tvivel på vår respekt för Europeiska centralbankens oberoende. Ändå kan jag säga att om man ser på inflationssiffrorna för euroområdet från 1999 till 2007, har den genomsnittliga inflationen i området vid varje årsslut, när det har varit möjligt att beräkna genomsnittet för hela året, alltid varit något högre än centralbankens prisstabilitetsmål, om än mycket nära.
Därför anser jag att man kan säga att de årliga resultaten sedan euron infördes och sedan Europeiska centralbanken fick ansvar för valutapolitiken för euron har varit tydligt positiva och mycket bättre än de resultat som många av de ekonomier som nu är med i euroområdet hade när de hade en egen valutapolitik och egna centralbanker, förstås.
Av de skäl jag angav för er i mitt första svar har det här senaste året, 2008, varit mycket mer komplicerat eftersom det har bestått av två helt olika halvår. Det första halvåret präglades av prishöjningar till följd av en yttre, extremt smittsam inflationschock. Under andra halvåret rasade priserna av ett antal orsaker, men främst på grund av den ekonomiska nedgången och, i vårt fall, den recession som vi tyvärr är på väg in i.
Under dessa omständigheter är det väldigt lätt att kritisera alla centralbanker, oavsett om de ligger i Frankfurt, Washington, London eller någon annanstans. Ändå har Europeiska centralbanken under hela den här krisen, sedan augusti 2007, visat sig göra riktiga analyser, behålla lugnet i beslutsprocessen och vara framgångsrik i sina riktlinjer.
Det var ECB som ledde reaktionen på subprimekrisen i augusti 2007. Jag anser att ECB:s åtgärder har följt det mandat som den har fått genom fördraget, rådet, parlamentet och EU i allmänhet. Just nu gör den precis vad jag tycker att en bank ska göra, dvs. framför allt att tillhandahålla likviditet och förhindra att bristen på likviditet skapar en kreditåtstramning som skulle kunna förvärra läget ytterligare.
Vilken riktning ECB:s beslut kommer att ta i framtiden kan jag inte säga. Jean-Claude Trichet, som står här inför er regelbundet, kan tala om det här för er med en centralbanksdirektörs egna ord. Men efter att under många år ha följt meddelandena från Europeiska centralbanken varje torsdag i den första veckan av varje månad, direkt efter bankens styrelsemöte, tycker jag att det är ganska lätt att förstå inte bara deras beslut, utan även - utan att avslöja dem i förväg - riktlinjerna för marknaden och hur ECB analyserar sin valutapolitik inför de kommande månaderna.
Gay Mitchell
(EN) Jag delar kommissionsledamotens beundran för Europeiska centralbankens insatser. Jag anser att de har varit mycket konsekventa och återhållsamma. Men jag har en fråga till kommissionsledamoten, trots centralbankens oberoende, som vi alla stöder här i parlamentet, precis som han. Inflationskontrollen har bidragit till att skapa cirka 16 miljoner arbetstillfällen i euroområdet under de tio år som området har funnits. När inflationen nu har sjunkit så mycket, vad anser kommissionsledamoten att Europeiska centralbanken bör prioritera? Centralbankens oberoende måste skyddas, men det hindrar oss inte från att uttrycka en åsikt. Anser kommissionsledamoten att centralbankens prioriteringar nu bör ändras, när inflationstakten är så låg och räntorna inte längre kan minska inflationen?
Paul Rübig
(DE) Fru talman! I vilken omfattning skiljer sig euroområdet från resten av EU i detta avseende och inom vilka sektorer förväntar ni er störst inflation inom den närmaste framtiden?
Joaquín Almunia
Herr Mitchell! Prisstabilitet har fastställts som huvuduppgiften i fördraget. Europeiska centralbankens huvudgift är att hålla priserna stabila. När denna huvuduppgift eller detta huvudmål är uppfyllt, eller i den mån det är uppfyllt, ska ECB se till att valutapolitiken samordnas med de övriga målen för den ekonomiska politiken. Detta är något som Europeiska centralbanken själv och de övriga EU-institutionerna måste se till.
Vad menar Europeiska centralbanken med prisstabilitet? Jag anser att banken definierade detta mycket tydligt redan 2003, om jag inte missminner mig. Det betyder en inflation på mindre än, men mycket nära 2 procent på medellång sikt.
Under alla dessa år, från 1999 tills nu, har arbetet för att nå det målet på strax under 2 procent varit liktydigt med att försöka hålla inflationen nere. Om prognoserna stämmer kommer prisstabilitet nästa år för första gången kanske att behöva tolkas som att försöka hålla inflationen uppe vid 2 procent utan att överskrida den gränsen, eftersom vi sannolikt kommer att befinna oss i en situation där inte bara inflationen från månad till månad utan kanske även inflationsprognoserna på medellång sikt ligger under 2 procent.
Uppgiften kommer dock att fortsätta att vara densamma. De instrument som används och metoderna för att uppnå målet kommer att vara annorlunda förstås, men målet är fortfarande detsamma.
Det andra verksamhetsområdet eller åtgärdspaketet för alla centralbanker och naturligtvis även för Europeiska centralbanken, är att tillhandahålla likviditet. Detta är ytterst viktigt just nu.
Jag menar att Europeiska centralbanken gör vad den måste, men den döljer inte det faktum - den säger det helt öppet - att den tillhandahåller likviditet på morgnarna, men att den innan banken stänger vid dagens slut tar emot likviditet från de finansinstitut som inte har utnyttjat den för sin kreditverksamhet. Detta har nu skapat debatt: nuförtiden innehåller tidningarna uttalanden från Europeiska centralbankens vice ordförande Lucas Papademos och från vissa andra chefstjänstemän om att banken diskuterar hur den bör använda de instrument som krävs för att se till att denna likviditetsförsörjning blir effektiv och inte bara en cirkelverksamhet som slutar med att pengarna varje eftermiddag lämnas tillbaka till samma ställe som de kom ifrån på morgonen.
Nu kommer jag till den andra frågan, om skillnaden. I några av de EU-medlemsstater som står utanför euroområdet är inflationen högre än i den stora majoriteten av länderna inom euroområdet. Om ni tittar på den not som Eurostat skickade ut i morse om inflationen i slutet av november ser ni att de flesta EU-länderna utanför euroområdet har högre inflation än det land som har högst inflation inom euroområdet.
Det finns alltså mer inflation utanför euroområdet för närvarande. Detta beror till stor del på att det finns länder utanför euroområdet som genomgår en snabb konvergensprocess och där det finns ett större inflationstryck på grund av en rad mer intensiva effekter av energianvändningen, större beroende av utländska energikällor som har ökat i pris, eller Balassa-Samuelson-effekten som den tekniska termen lyder.
Jämför man sektor för sektor är inflationen tydligt högre inom tjänstesektorn. Trots den mycket snabba nedgången i den årliga inflationen de senaste månaderna kan ni se att inflationen inom tjänstesektorn har hållit sig ganska konstant på 2,5-2,6 procent. Inflationen inom sektorerna för livsmedel, bearbetade livsmedel och industrivaror har varierat ännu mer, av de anledningar som jag beskrev tidigare i mitt svar till Manuel Medina Ortega. Tjänstesektorn har emellertid stannat kvar vid en inflationstakt som ligger högre än prisstabilitetsmålet, dvs. att ligga under 2 procent. Men den ligger ändå nära 2 procent.
Angående: Den ekonomiska styrningen i Europeiska unionen
Inom den ekonomiska unionen, som har sina brister, liksom inom den fullständiga monetära unionen, råder som bekant en obalans när det gäller det lagstiftningsmässiga trycket och dess tvingande karaktär.
Vilken strategisk inriktning anser kommissionen att den ekonomiska styrningen i Europeiska unionen bör ha för att råda bot på denna obalans?
Joaquín Almunia
Fru talman! Georgios Papastamkos undrar över styrningen inom euroområdet.
Jag har nyss talat om styrning inom den monetära pelaren av Ekonomiska och monetära unionen (EMU), Europeiska centralbanken och Europeiska centralbankssystemet. Jag tycker faktiskt att den fungerar väldigt bra. Jag tycker att den är en succé.
Styrningen inom den andra pelaren, EMU:s ekonomiska pelare, fungerar visserligen, men det återstår fortfarande mycket att göra. Samordningen av skatte- och budgetpolitiken fungerar och jag anser att stabilitets- och tillväxtpakten hittills, efter översynen 2005, och den budgetsamordning som är underförstådd i genomförandet av pakten, har fungerat mycket bra.
Nu står vi inför ett mycket svårt prov, eftersom de offentliga finanserna är under enormt stort tryck och stabilitets- och tillväxtpakten måste tillämpas i ett väldigt svårt läge till följd av den ekonomiska nedgången och de skattemässiga stimulansåtgärderna plus paketen för att stödja finanssystemet.
Pakten måste genomföras så flexibelt som möjligt samtidigt som dess bestämmelser upprätthålls och följs och det kommer att bli ett viktigt test.
Det finns en annan faktor som också analyseras i vår rapport om EMU:s första tio år. I ett vidare perspektiv, utöver samordningen av vår skatte- och budgetpolitik, anser jag att vi måste förbättra samordningen av vår makroekonomiska politik. Vissa länder har makroekonomiska obalanser som påverkar mycket kraftigt, t.ex. Ungern och Lettland, som nu har stora problem med betalningsbalansen och begär ett avsevärt finansiellt stöd från oss, från valutafonden. Det pekar på att det har funnits kumulativa obalanser som vi inte har kunnat rätta till i tid genom vårt samordningssystem.
Dessa länder befinner sig utanför EMU i sin tredje fas med euron. Även inom euroområdet råder det dock en viss divergens i underskotten i bytesbalansen och i utvecklingen av enhetsarbetskostnaderna. Som jag ser det behöver de en mycket effektivare samordning än vi har lyckats tillhandahålla hittills, trots eurogruppens insatser.
Jag tycker att eurogruppen har fungerat mycket bättre sedan Luxemburgs premiärminister, Jean-Claude Juncker, tog över som ordförande 2005 och inrättade ett stabilt ordförandeskap. Vi har dock fortfarande lång väg kvar när det gäller den inre samordningen av makroekonomisk politik eller av vissa strukturreformer som omfattar mer än budgetsamordning och uppenbart är det långt kvar i fråga om den yttre samordningen.
Jag tycker att euron som valuta är tillräckligt viktig för oss och resten av världen för att vi inte ska tillåta oss lyxen att misslyckas med att se till att eurons intressen, positioner och prioriteringar i länderna i euroområdet blir företrädda i multilaterala forum och institutioner på ett enhetligt, konsekvent och integrerat sätt.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Det gläder mig att ni nämnde att den ekonomiska styrningen fortfarande lämnar en del övrigt att önska och att ni bekräftade asymmetrin mellan en strikt monetär konstruktion och en avspänd, ofullständig, ofullständig ekonomisk styrning, Jag vill fråga kommissionsledamoten följande:
Handen på hjärtat, enligt er erfarenhet hittills och med hänsyn till den senaste finanskrisen och att den har omvandlats till en ekonomisk kris - om vi skulle ändra fördraget i dag, vilka förslag skulle ni lägga fram i fråga om de institutionella grundvalarna för att främja ekonomisk styrning inom EU?
Joaquín Almunia
Jag tror att jag kan svara mycket snabbt på det, för att inte upprepa några av de punkter jag tog upp tidigare.
Mina tankar om vad som behöver göras avspeglas i rapporten om EMU:s första tio år och i det mer politiska meddelande som kommissionen antog på mitt initiativ och som vi har diskuterat här i parlamentet och i rådet. Vi behöver bättre samordning av skatte- och budgetpolitiken, inte bara på kort sikt, utan även på medellång och lång sikt. Vi behöver samordning - och hittills har den varit mycket svag - av den makroekonomiska politiken vid sidan av skatteområdet för att förbättra anpassningsförmågan hos ekonomierna inom euroområdet och för att förbättra förberedelserna i de länder som vill ansluta sig till euroområdet inom de närmaste åren, eftersom alltfler ansöker om detta. Vi behöver samordning med utgångspunkt i en tydlig, exakt strategi, med uttryckliga prioriteringar och en gemensam röst utanför euroområdet och vi behöver en styrning som innebär att vi fortsätter att effektivisera eurogruppens arbete i linje med vad vi har gjort under Jean-Claude Junckers ordförandeskap sedan den 1 januari 2005.
Armando França
(PT) Jag uppskattar era synpunkter väldigt mycket. Jag skulle vilja höra er åsikt om detta: jag anser att EU:s ekonomiska och monetära organisation inte kommer att bli fullständig förrän det gemensamma området med frihet, säkerhet och rättvisa har inrättats. Vi behöver med andra ord gemensamma lagar som är lika för alla och vi behöver domstolar som tillämpar dessa lagar på samma sätt i hela EU. Vi är dock inte ens i närheten av att inrätta ett gemensamt område med frihet, säkerhet och särskilt rättvisa. Min fråga lyder som följer: om Lissabonfördraget av någon anledning inte träder i kraft - vi hoppas självklart att det kommer att göra det - anser ni att detta hotar den europeiska integrationsprocessen, särskilt Ekonomiska och monetära unionen?
Joaquín Almunia
Herr França! Mitt svar måste bli kort, men er fråga är mycket intressant.
När det gäller den juridiska texten - fördragets bokstav - måste jag säga att den stora majoriteten av de primärrättsliga bestämmelser som krävs för att EMU ska fungera så bra som vi alla vill har funnits med sedan Maastrichtfördraget och har återgivits i efterföljande fördrag. I dag ingår de i Nicefördraget, i morgon kommer de att finnas med i Lissabonfördraget.
Det finns några ytterligare förbättringar i Lissabonfördraget, men kärnan i vad som behövs fördragsmässigt för EMU har funnits på plats sedan Maastricht.
Lissabonfördragets ikraftträdande, tillsammans med beslut som är avsedda att stärka den europeiska integrationen, t.ex. dem som antogs i förra veckan i Europeiska rådet och nu i morse av er här, skapar dock den ram som krävs för att den ekonomiska och monetära integrationen ska utvecklas vidare i den riktning som behövs. Själva ordalydelsen i fördraget kan avgöra hur stora framsteg som görs med EMU och om den går i rätt eller fel riktning.
Jag anser att Lissabonfördraget som politiskt mål och den politiska vilja att gå vidare med Lissabonfördraget som visas av ledarna, medlemsstaterna och kommissionen, trots problemen med flera misslyckade folkomröstningar, är vad EMU behöver i fråga om ett politiskt utrymme, en politisk miljö, för att utvecklas åt rätt håll.
Gay Mitchell
(EN) Jag vill inte fördröja det hela. Jag inser att det finns svårigheter, men i går kväll blev rådets frågestund inställd.
Jag arbetar i utskott liksom många andra ledamöter här. Det finns andra som inte deltar i parlamentets arbete, varken i utskotten eller i kammaren. De enda tillfällen vi får att visa att vi deltar i arbetet är när vi talar i kammaren.
Jag känner till ledamöter som inte kommer till parlamentets sammanträden men som ändå uppbär lön. De av oss som kommer hit borde ha en viss möjlighet att ställa frågor till kommissionsledamöterna. Nästnästa fråga är min egen fråga. Det kanske är dags att vi börjar med ett lotterisystem där varje kommissionsledamot får svara på fyra eller fem frågor och resten besvaras skriftligen. Men det är verkligen oacceptabelt att fortsätta med det nuvarande systemet.
Tack för att ni tog er tid att lyssna på mig. Jag vill bara ha detta taget till protokollet, eftersom jag tycker att det är mycket orättvist.
Talmannen
Herr Mitchell! Jag måste säga att det har gjort mig lite illa till mods att sitta här i kväll. Det finns en del problem, och vi måste hitta en väg framåt.
I kommissionsledamöternas närvaro vill jag gärna säga att de kanske skulle kunna ha förståelse för att vi har en kö av ledamöter som väntar på svar, och även om vi är mycket tacksamma för detaljerade svar skulle vi ibland uppskatta snabbare svar. Det är inte min uppgift att kritisera, men ni kanske ändå noterar denna kommentar.
Angående: Medicinering - gränsöverskridande hälso- och sjukvård
I förslaget till direktiv om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård hänvisas i artikel 14 till erkännande av recept som utfärdas i en annan medlemsstat. I det här sammanhanget finns det skäl att beakta det faktum att alla farmaceutiska specialiteter inte marknadsförs i alla medlemsstater, det faktum att samma farmaceutiska specialitet kan förekomma i olika medlemsstater i olika förpackningar och styrka, liksom det faktum att en del farmaceutiska specialiteter i vissa medlemsstater förekommer enbart som varumärken och inte under sin allmänna benämning, och det faktum att en farmaceutisk specialitet på ett recept utfärdat av en läkare eventuellt anges på ett språk som inte är begripligt av den läkare eller farmaceut som tillhandahåller hälso- eller sjukvården. Hur ställer sig kommissionen till möjligheten att en receptbelagd produkt som inte förekommer i en medlemsstat byts ut mot en annan produkt (originalprodukt eller generisk motsvarighet), detta med tanke på att det i vissa EU-länder är förbjudet att ersätta och byta ut läkemedel?
Kan kommissionen informera oss mer i detalj om de åtgärder den ämnar vidta (se artikel 13, punkterna 2 a och 2 b) för att möjliggöra verifiering av originalrecept och korrekt identifiering av receptbelagda läkemedel?
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EL) Fru talman! Bestämmelserna om förbud mot att farmaceuter som är etablerade i en medlemsstat godtar recept för personligt bruk som utfärdats av en läkare som är etablerad i en annan medlemsstat sträcker sig, som kommissionen flera gånger har konstaterat och betonat, längre än de regelverk som behövs för att skydda folkhälsan, och därmed strider de mot gemenskapens lagstiftning, särskilt artikel 49 i fördraget. Om ett läkemedel har fått godkännande för försäljning inom en medlemsstats territorium i enlighet med artikel 6.1 i direktiv 2001/83/EG, måste därför denna medlemsstat garantera att recept som utfärdats av behöriga personer i andra medlemsstater kan användas inom dess territorium. Enligt EG-domstolens rättspraxis får en begränsning av ett sådant erkännande inte ge upphov till diskriminering, och den måste vara skälig och proportionerlig.
Dessutom anser kommissionen av folkhälsoskäl att det vore rimligt om den nationella lagstiftningen gjorde det möjligt för farmaceuter att vägra att tillreda och lämna ut ett läkemedel om de hyser legitima och berättigade tvivel när det gäller receptets äkthet, samt att undanta läkemedel som endast lämnas ut på speciellt läkarrecept i enlighet med artikel 71.2 i direktiv 2001/83/EG.
När det gäller artikel 14 i förslaget till direktiv om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård så har den tillkommit för att skydda erkännandet av recept som har utfärdats lagligen i en annan medlemsstat inom ramen för det jag nämnde. Syftet med artikel 14.2 är att underlätta erkännandet av recept som utfärdas av en läkare i en annan medlemsstat genom att godkänna åtgärder som underlättar för farmaceuter att tillreda recept som har utfärdats i en annan medlemsstat där det inte råder något tvivel om vare sig receptets äkthet eller den korrekta identifieringen av det förskrivna läkemedlet. Kommissionen kan inte ge några närmare upplysningar om de åtgärder som ska godkännas i enlighet med artikel 14, för dessa åtgärder kommer självfallet att godkännas i enlighet med det föreskrivande förfarandet inom ramen för en kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna, och kommissionen kan därför inte redan nu förutse vilka åtgärder som företrädarna för medlemsstaterna kommer att besluta om. Kommissionen vill likaså betona att artikel 14.2 bara gäller åtgärder som garanterar en korrekt identifiering av förskrivna läkemedel och inte innehåller någon specifik lösning för hur detta mål ska uppnås.
Dessutom är kommissionen medveten om den fråga som ledamoten hänvisar till när det gäller medlemsstaternas olika politik i fråga om möjligheten att ersätta ett läkemedel som kanske har sålts som ett patenterat läkemedel med ett generiskt läkemedel, men detta är en fråga som bör lösas av medlemsstaterna själva. Vi i kommissionen kan inte tvinga medlemsstaterna att avgöra om farmaceuter ska kunna ersätta ett läkemedel med ett annat. Detta är självfallet upp till medlemsstaterna.
Jag vill därför avsluta genom att säga att ett recept som har utfärdats av en läkare som är etablerad i en annan medlemsstat ger samma garantier till patienterna som ett recept som har utfärdats av en läkare som är etablerad i den egna medlemsstaten, och enligt domstolens dom av den 7 mars i målet Schumacher och i målet mellan kommissionen och Tyskland från 1990 gäller samma sak för läkemedel som har köpts på ett apotek i en annan medlemsstat.
Emmanouil Angelakas
(EL) Fru talman! Först av allt vill jag önska kommissionsledamoten lycka till i hennes insatser i fråga om lagstiftningsinstrumentet för gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Jag skulle vilja ställa följande fråga:
Med tanke på att patienter som reser i medlemsstaterna alltid måste kunna hitta de läkemedel de behöver och att detta är särskilt viktigt för patienter med kroniska sjukdomar som hjärtsjukdomar, psykiska sjukdomar eller andra liknande besvär, har ni möjligen övervägt att upprätta en databas över de patenterade läkemedel som finns tillgängliga i Europeiska unionen, så att läkarna vet att en patient som reser från medlemsstat A till medlemsstat B kan vara säker på att kunna hitta de läkemedel han eller hon behöver? Och i så fall, vad anser ni om det?
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EL) Fru talman! Jag vill upplysa parlamentet om att EMEA, vilket som ni vet står för Europeiska läkemedelsmyndigheten i London, för närvarande genomför ett stort projekt som syftar till att sammanställa en fullständig förteckning över alla läkemedel som är godkända i de olika medlemsstaterna och kanske innehåller samma substanser, så att en farmaceut som får ett recept vet vilket läkemedel i hans eller hennes medlemsstat som motsvarar det förskrivna läkemedlet, självfallet under förutsättning att det säljs under ett annat namn i de olika medlemsstaterna. Jag tycker att detta är ett mycket viktigt projekt. Jag vet inte exakt när det kommer att slutföras, men det pågår nu.
Angående: Märkning av livsmedel
Den senaste livsmedelsskandalen i Kina har ännu en gång visat att det finns behov av att märka produkter på ett bättre sätt och se till att de råvaror som används vid framställning av livsmedel blir lättare att spåra. Enligt gällande gemenskapslagstiftning om konsumentupplysning avseende livsmedel ska en del upplysningar anges frivilligt, andra obligatoriskt.
Kommer märkningen av en produkts ursprung att bli obligatorisk?
Finns det planer på att ändra märkningen av modifierade produkter av animaliskt ursprung? Kommer ursprungslandet för de animaliska biprodukter som använts att anges? Kommer det här att bli obligatoriskt i samtliga medlemsstater?
Finns det planer på att införa särskilda bestämmelser om märkning av modifierade livsmedel av animaliskt ursprung som kommer från tredje länder?
Vilka regler har man tänkt införa när det gäller försäljning av livsmedel på distans eller elektroniskt?
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EL) Fru talman! Jag vill säga att den grundläggande principen i Europeiska unionens lagstiftning om livsmedel är att endast säkra livsmedel får släppas ut på gemenskapsmarknaden, och att alla livsmedels- och foderprodukter som släpps ut på marknaden på lagligt sätt måste vara säkra oavsett var de kommer ifrån. En mängd olika åtgärder för livsmedelssäkerhet och för att underlätta tillbakadragande av osäkra livsmedels- och foderprodukter från marknaden har införts inom ramen för gemenskapens lagstiftning.
Enligt de allmänna livsmedelsbestämmelserna är spårbarhet inom EU:s territorium obligatoriskt för livsmedelsföretag på alla nivåer och stadier i livsmedelskedjan, från importörer till återförsäljare. När det särskilt gäller produkter av animaliskt ursprung, även produkter från tredjeländer, stärker livsmedelslagstiftningen spårbarheten för de produkter av animaliskt ursprung som omfattas av förordning (EG) nr 853/2004 genom följande krav:
Livsmedelsföretagare är skyldiga att ha system och förfaranden för att identifiera livsmedelsföretagare från vilka de har tagit emot och till vilka de har levererat produkter av animaliskt ursprung. Dessa produkter måste också vara försedda med antingen kontroll- eller identifieringsmärke. Kommissionen kräver inga förändringar av bestämmelserna om spårbarhet eller kontroll- eller identifieringsmärke för bearbetade produkter av animaliskt ursprung.
När det gäller den obligatoriska angivelsen av ursprungsort för alla livsmedelsprodukter i allmänhet, bör man betona att en sådan angivelse inte är någon åtgärd för livsmedelssäkerhet; den är ett redskap som används av medborgarna för att de ska kunna känna igen egenskaperna hos varje produkt. Angivelsen av ursprungsort krävs dock av principskäl i de fall där det finns risk att konsumenterna blir vilseledda i fråga om det verkliga ursprunget för vissa livsmedel, samt vid tillämpningen av särskilda bestämmelser, till exempel bestämmelserna om frukt, grönsaker, nötkött, vin, honung och fisk. I dessa fall är en ursprungsangivelse obligatorisk. Ursprungsangivelser krävs också för importerat fjäderfäkött, och från och med den 1 juli 2010 även för färdigförpackade livsmedel som är märkta som ekologiska. I dessa fall är ursprungsangivelsen nödvändig och obligatorisk.
Kommissionen är naturligtvis medveten om att detta är en fråga som kräver ytterligare diskussion, och vi vet att medborgarna ofta vill veta produkternas ursprung. Detta är dock inte tillräckliga skäl för att göra ursprungsangivelsen obligatorisk, eftersom vi helt enkelt inte betraktar detta som en åtgärd för livsmedelssäkerhet. Som jag tidigare förklarade är det ett redskap för att informera medborgarna om egenskaperna hos produkternas ursprung. Märkningen av livsmedel skulle naturligtvis kunna vara frivillig i stället för obligatorisk, men i så fall måste vi följa vissa gemensamma regler, så att det finns en överensstämmelse mellan alla medlemsstater.
Hur som helst omfattar kommissionens förslag om livsmedelsinformation alla de metoder som används för att förse konsumenterna med livsmedel, även distansförsäljning. Målet är att klargöra att den relevanta obligatoriska informationen, exempelvis vilka råvaror och allergiframkallande ämnen ett visst livsmedel innehåller, i sådana fall också måste ges till köpare vid distansförsäljning, och inte bara i samband med leveransen av produkterna. Så fort någon beställer en livsmedelsprodukt måste denne få veta exakt vilka råvaror som ingår och om de produkter som han eller hon har för avsikt att beställa innehåller allergiframkallande ämnen eller liknande.
Ioannis Gklavakis
(EL) Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten. Jag vill dock säga följande:
Europeiska unionen har vidtagit alla kända åtgärder i samband med jordbruksproduktionen och försäljningen av produkter på dess territorium som syftar till att skydda både konsumenterna och miljön. Överväger kommissionen i just denna fråga att vidta garanterade åtgärder när det gäller produkter från tredjeländer, så att de själva kan stärka sina bestämmelser om märkning? För även om de märkningar vi ser på EU:s territorium är pålitliga är jag rädd att vi inte kan lita på tredjeländernas märkningar.
Om ni inte gör något åt detta kommer de EU-jordbrukare som omfattas av dessa åtgärder att drabbas av finansiella kostnader och gå under, och de produkter som kommer från tredjeländer kommer att vara av tvivelaktig kvalitet för konsumenterna, vilket innebär att vi inte gör någonting åt saken utan bara gör EU svagare.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EL) Fru talman! Låt mig säga att vi kräver att de bestämmelser som gäller för varor som är producerade inom EU också måste antas av de länder som exporterar till EU. Dessutom vill jag påminna er om en annan sak: om detta inte var fallet skulle vi inte ha möjlighet att förbjuda importen av kött från Brasilien, och vi skulle inte kunna stoppa importen av mjölk och mjölkprodukter från Kina osv. Det är just för att vi har dessa säkerhetsbestämmelser som vi bör känna oss säkra på att de varor som importeras till EU är lika säkra som de varor som produceras inom EU.
Naturligtvis får vi inte glömma att det kan förekomma bedrägerier oavsett om dessa varor är producerade inom EU eller om de är importerade. Till exempel hittades en liten mängd mjölkprodukter från Italien som hade importerats i smyg från Kina, men det betyder inte att vi inte har ett fungerande regelverk. Det beror bara på att en del medborgare ofta hittar otillbörliga sätt att importera sådana varor.
Jim Allister
(EN) Herr kommissionsledamot! Jag tycker att det verkar som om de nuvarande bestämmelserna inte fungerar. Det framgår av den senaste tidens erfarenheter i min egen valkrets. På ön Irland har det nyligen funnits en rädsla för dioxinförgiftat djurfoder i Republiken Irland, vilket påverkar produktionen på hela ön Irland.
I min valkrets i Nordirland, där inget av detta förgiftade foder hade konsumerats, måste alla grisköttsprodukter tas bort från hyllorna. Varför? För att vi inte på ett tillfredsställande sätt kunde få reda på grisköttets ursprungsland.
Detta visar på ett tydligt sätt att den nuvarande ordningen inte fungerar. Vi skulle inte ha behövt tillfoga vår lokala grisköttsproduktion all denna skada bara för att vi inte visste exakt varifrån grisköttet på våra hyllor kom. Kommer ni mot bakgrund av detta att ta itu med problemen och berätta vilka lärdomar ni har dragit av det?
Marian Harkin
(EN) Jag skulle särskilt vilja fråga kommissionsledamoten om beredda livsmedel från tredjeländer, i synnerhet kycklingfiléer som kommer i frusna block om ett ton från Sydamerika, som tinas upp i något EU-land och kanske paneras och sedan säljs som EU-produkter. Hur kan kommissionen försvara detta? Ni sade just att ursprungsmärkningen inte utgör någon garanti för säkra livsmedel - där har ni rätt - och att det är ytterligare ett instrument för att hjälpa konsumenterna. Men den hjälper också producenterna, för då kan konsumenterna jämföra samma sak.
Ni sade att det 2010 kommer att införas ett krav på ursprungsmärkning där alla beredda livsmedel säljs. Betyder detta i praktiken att man på restauranger där man säljer livsmedel och dylikt måste ange ursprungslandet för animaliska produkter?
Slutligen, herr kommissionsledamot, vill jag bara gratulera er för att ni arbetar så hårt och är så innovativ.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) För det första tycker jag att frågan om den irländska krisen är ett bevis på att vi har ett fungerande regelverk. Ni håller inte med om det, men jag tror inte att vi hade märkt av krisen på Irland om vi inte hade haft ett fungerande regelverk.
Det var faktiskt tack vare att vi fick reda på att det fanns kött med dioxin - på grund av att man kunde spåra handlarna samt var de köper och levererar sitt kött - som vi genast kunde dra tillbaka det.
(Inpass från kammaren)
Det var en försiktighetsåtgärd som den irländska regeringen beslutade att vidta. Spårbarheten är möjlig eftersom de för register över var de säljer sina produkter.
Ni har er egen åsikt om det. Jag är säker på att mina tjänstemän kommer att diskutera krisen på Irland eftersom den har kostat EU flera miljoner euro och ytterligare en stor summa pengar för den irländska regeringen. Det är därför ingenting som kommer att gå obemärkt förbi, och vi kommer att undersöka detta.
Jag tror dock, och det är min personliga uppfattning, att det är tack vare bestämmelserna om spårbarhet som vi verkligen har haft möjlighet att hantera denna kris.
Talmannen
Jag är inte säker på att ni besvarade Marian Harkins fråga.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Det jag sade om märkningen gällde importerad kyckling. När kycklingen importerades måste den märkas, och jag sade särskilt att obligatorisk märkning är nödvändig när det gäller fjäderfäkött.
Om köttet tinas upp och säljs i en annan form måste dock EU:s regelverk följas. I detta fall behöver inte ursprungslandets regler följas. Alla köttproducenter, både de som producerar fjäderfän och de som producerar livsmedel, måste följa våra mycket stränga livsmedelslagar. Den som inte gör det bör hållas ansvarig.
Avril Doyle
(EN) Jag fick ett brev klockan 12 i dag från tjänsteavdelningen för muntliga frågor där det stod: ”Er fråga är en av de första frågorna till kommissionen. Normalt sett kommer den att besvaras muntligen. Om ni inte är närvarande faller frågan och ni kommer inte att erhålla något svar.”
Så eftersom jag ville ha ett svar, vilket alla som lägger fram en fråga vill, har jag suttit här i en timme, på en av de mest hektiska arbetsdagarna under hela min tid i parlamentet. Jag borde ha befunnit mig på tre andra platser under den senaste timmen.
Jag klagar inte på er, fru talman, ni är ju tvungen att rätta er efter de direktiv ni får. Om ni dock vid beräkningen av proportionaliteten för följdfrågorna (och jag får mer än min beskärda del) i er lista kunde ta hänsyn till hur lång tid som ledamöterna befinner sig i kammaren - så att inte vissa ledamöter bara kan komma in och få en följdfråga direkt, bara för att ni balanserar de politiska grupperna, eller vad det nu beror på - tror jag att vi alla gärna skulle rätta oss efter er tumregel.
Som det nu är har ni en omöjlig uppgift att utföra. Jag vore tacksam om ni kunde ta upp frågan på talmanskonferensen och se över systemet för i vilken ordning frågorna behandlas. Om vi inte stannar kvar i kammaren - i mitt fall i en timme efter att ha blivit uppmanad att vara här eftersom en av frågorna hade ställts av mig - får vi inget svar alls, inte ens ett skriftligt svar. Detta gör oss frustrerade. Jag tackar för ert tålamod.
Talmannen
Fru Doyle! Jag förstår er frustration, men ni måste tro mig när jag säger att både jag och tjänstemännen försöker göra vårt bästa - och jag vet att vi borde bli ännu bättre.
Jag vill tacka er alla för ert tålamod, och eftersom det är den sista frågestunden före jul vill jag också önska er en god jul och ett gott nytt år.
Frågor som inte har besvarats på grund av tidsbrist kommer att besvaras skriftligen (se bilagan).
Frågestunden är härmed avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.55 och återupptogs kl. 21.05.)
