Genoptagelse af sessionen
Formanden
- Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 29. oktober 1999, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
- Kære kolleger, jeg vil gerne have lov til at give udtryk for min bestyrtelse over dramaet i Orissa i det østlige Indien forårsaget af den frygtelige cyklon, der, som De ved, har krævet mange tusinde menneskeliv. Jeg er sikker på, at De har det på samme måde. Mere end 200.000 huse er blevet ødelagt, og der er over 1.500.000 mennesker uden tag over hovedet.
Jeg vil gerne på Deres vegne - og på vegne af Europa-Parlamentet - udtrykke min dybeste medfølelse med ofrenes familier, og hvis De er enig med mig, vil jeg i et brev til Indiens premierminister give udtryk for vores deltagelse.
Vi vil i øvrigt anmode Kommissionen om at iværksætte en nødhjælpsplan med henblik på at imødekomme de øjeblikkelige og mest presserende behov. Det var mig magtpåliggende at give Dem disse oplysninger.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet den 29. oktober er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Rübig
Fru formand, i det armenske parlament blev ministerpræsident Sarkisjan og syv andre toppolitikere i sidste uge myrdet af terrorister. Det ville være passende at udtrykke vores deltagelse.
I den forbindelse vil jeg spørge, om vores sikkerhedstjenester og de belgiske myndigheder egentlig er forberedt på sådanne eventualiteter.

Formanden
- Hr. Rübig, dette er ikke et punkt på dagsordenen.

Vander Taelen
Fru formand, jeg har en bemærkning om afstemningen i fredags i Strasbourg. Jeg mener, at det skader Parlamentets anseelse, at der i fredags blev stemt om nogle vigtige emner af kun 40 medlemmer. Jeg ved godt, at det ikke er unormalt, at der under nogle møder kun er få medlemmer til stede, men jeg mener, at det ved afstemninger er meget dårligt for Parlamentets anseelse. 40 medlemmer stemte om nogle vigtige emner. Jeg ved, at forretningsordenen tillader et minimum antal stemmer, men det skal efter min mening undgås. Jeg vil gerne vide, om det er nødvendigt at afholde afstemninger om fredagen.

Formanden
- Tak for det, kære kollega. Jeg tager Deres udtalelse til efterretning, og jeg kan sige, at jeg personligt er fuldstændig enig med Dem, og at jeg ville ønske, at der var mange flere, der deltog i fredagens afstemninger, end det er tilfældet. Vi ved, at det er et tilbagevendende problem, men vi har naturligvis alle det samme ønske.

Isler Béguin
Fru formand, dette er ikke rigtig et indlæg til forretningsordenen, men det er i forlængelse af det sidste indlæg. Jeg skulle i fredags træffe en beslutning, men der var ikke nogen til stede til at besvare mine spørgsmål. Fredag morgen blev jeg af den armenske ambassadør ved Den Europæiske Union, hr. Tchitetchian, inviteret til at deltage i begravelsen af de mennesker, der blev myrdet i det armenske parlament i sidste uge. Efter at have undersøgt om jeg havde mulighed for at tage af sted, besluttede jeg mig for at gøre det, og jeg forsøgte at informere formanden og sekretariatet om min beslutning. Det var desværre fredag mellem kl. 16.00 og 17.00, og der var ingen, der tog telefonen. Jeg sendte Dem derfor en fax for at sige, at jeg tog af sted privat, også for på en vis måde at repræsentere Europa-Parlamentet ved begravelsen. Jeg var således til stede ved begravelsen og de officielle ceremonier til minde om de myrdede i Armenien. Det ville jeg lige gøre Dem opmærksom på, fru formand.

Formanden
Tak, fru Isler Béguin. De gjorde det helt rigtige.

Alavanos
Fru formand, jeg vil bede Dem ved lejlighed oplyse mig om en ting - hvis det, jeg vil spørge om, gennemføres, mener jeg, det vil være en katastrofe for Europa-Parlamentets politiske information. Det drejer sig om, at man eventuelt vil afskaffe det forhandlingsreferat fra mødeperioderne, som udsendes på alle EU-sprog. Dette referat er meget anvendeligt, det kommer ud til fjerntliggende steder, og det angiver på alle sprog, hvad de medlemmer, der taler det pågældende sprog eller tilhører den pågældende nationale gruppe, har foretaget sig, og derfor er det noget, som vi, om jeg så må sige, gamle medlemmer og det foregående Europa-Parlament kender og har været glade for. Hvis der er planer om at afskaffe det, vil vi gerne vide det.

Formanden
- Hr. Alavanos, jeg vil svare Dem med det samme. Det er sandt, at vi i aften i Præsidiet afholder en debat om informationspolitikken. Jeg kan også sige, at jeg på ingen måde ønsker at afskaffe dette referat. Jeg håber, at medlemmerne af Præsidiet er af samme mening.
(Protokollen godkendtes)

Dagsordenen
Formanden
- Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Jeg har modtaget to forslag til ændring af dagsordenen. Allerførst Kommissionens meddelelse, der står opført som første punkt på dagsordenen, og som skulle omhandle kampen mod diskrimination. Kommissionen har meddelt, at den mod forventning ikke er i stand til at godkende forslagene, og at den derfor ikke ønsker at komme med en meddelelse om dette emne.
Derimod er Kommissionen indstillet på at komme med en meddelelse i sagen om britisk oksekød i forlængelse af mødet i Den Videnskabelige Styringskomité.
Jeg spørger derfor, om der er enighed om, at den meddelelse om diskrimination, der er opført på dagsordenen, erstattes af en meddelelse om britisk oksekød.
(Parlamentet gav udtryk for sin enighed)
Vi får således en meddelelse om britisk oksekød.
Nu til et andet problem. Nogle kolleger har anmodet om, at denne meddelelse efterfølges af en debat og ikke af den procedure med spørgsmål og svar, der var planlagt for den oprindelige meddelelse.

Barón Crespo
Fru formand, mine damer og herrer, jeg har på vegne af min gruppe anmodet om, at den meddelelse, som Kommissionen fremlægger for os i sagen om det britiske oksekød, efterfølges af en forhandling. Dette har jeg gjort af forskellige årsager. Den første er, at vi befinder os i Europa-Parlamentet, og at vi sidste fredag gennemførte en forhandling uden Kommissionen og uden ekspertgruppens beretning. Under denne forhandling mener jeg, at hele Parlamentet og i hvert fald min egen gruppe forsøgte at sætte emnet ind i den ramme, hvor det hører hjemme, nemlig inden for det, der er vores kompetenceområder og vores forpligtelser som medlemmer af Europa-Parlamentet over for vores medborgere. Jeg mener, at forhandlingen sidste fredag uden Kommissionen og uden ekspertgruppens beretning var et positivt skridt, fordi vi har en forpligtelse til at skabe tillid og give svar på folks problemer. Vi skal ikke altid vikle os ind i indbyrdes debatter, som kan være nok så interessante, men kun hvis de udspringer af en fælles linje.
Den anden årsag er, at dette emne før i tiden og også helt for nylig har givet gode billeder, som kan have været morsomme i nogle tilfælde, f.eks. billedet af kød, der bliver smuglet mellem to fællesskabslande, men vi mener ikke, at man skal genoplive visse krige mellem vores lande, for dette kunne ligne en parodi på et emne, som er meget alvorligt. Derfor mener vi - og min gruppe er i hvert fald indstillet herpå - at det er vigtigt, at Kommissionen giver en forklaring, og at vi kan komme til orde i forhandlingen ud fra de holdninger, som vi har fastsat som grupper. Min gruppe er indstillet herpå, og jeg tror, at vi ville bidrage væsentligt mere til at genskabe tilliden blandt vores medborgere ved at gøre dette end ved at afholde spørgetid om sagens gang.

Poettering
Fru formand, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater er enige i, at vi går frem efter det system, vi altid benytter, og diskuterer BSE efter systemet catch the eye. Jeg må sige, kollega Barón Crespo, at jeg er meget forbavset over, at De nu helt uden forberedelse kræver en debat. I sidste uge kritiserede De mig, da jeg - af forståelige grunde, mente vi - krævede betænkningen af Napolitano henvist til fornyet udvalgsbehandling. De sagde, at det var i strid med aftalerne. Godt, det måtte jeg så tage til efterretning.
I morges drøftede vi i vores gruppe forberedelsen til denne diskussion her i eftermiddag. Der var også nogle kolleger hos os, som sagde, at man burde tage en debat. De kolleger, der gik ind for det, vil huske, at jeg sagde, at vi slet ikke ved, hvordan de andre grupper forholder sig til det. Det ville være unfair fra vores side at kræve en debat her. Vi kan nemlig forberede os på denne debat, og de andre grupper er ikke forberedt på den. Derfor går vi af principielle grunde ikke ind for at føre en ad hoc-debat nu, som Parlamentet ikke er forberedt på. Derfor er jeg tilhænger af, at vi skal holde fast ved denne fremgangsmåde. Kommissær Byrne vil give os en meddelelse. Så vil vi tale om den efter systemet catch the eye og stille vores spørgsmål. Vi bør på et senere tidspunkt behandle dette alvorlige emne på en særdeles ordentlig og seriøs måde, som også giver os mulighed for at afslutte debatten med en beslutning. Men på nuværende tidspunkt afviser vi afgjort en forhandling i form af en ad hoc-procedure, som nærmest har karakter af overfald.
(Bifald fra PPE-gruppen)

Hautala
Fru formand, jeg kan ikke se nogen særlig grund til drama i dette. Jeg vil hellere have, at vi får en lille debat i gang. Det er selvfølgelig klart, at det ikke har været muligt ordentligt at udarbejde denne sag i grupperne og på Formandskonferencen, fordi informationen om denne udtalelse kom så sent. Jeg synes virkelig ikke, vi har et større drama her. Det er godt at debattere, men det er vigtigst, at vi i det hele taget får denne meddelelse.

Cox
Det er meget vigtigt, at vi har mulighed for at udspørge Kommissionen om dette meget følsomme spørgsmål, og spørgsmålet om spørgetid over for forhandling bør ikke træde så stærkt i forgrunden. Vi har en procedure, som siger, at vi nu bør gå over til at stille dybtgående spørgsmål. Vi har bestemt ikke i min gruppe udarbejdet en liste over talere, og vi ønsker heller ikke at vende tilbage til den procedure i øjeblikket. Men vi ville være glade for at få mulighed for at stille dybtgående spørgsmål til Kommissionen, hvorefter vi kan få en behørig, nuanceret forhandling om emnet. Vi bør ikke diskutere et så følsomt emne som britisk oksekød så lemfældigt.

Barón Crespo
Fru formand, i forbindelse med forretningsordenens artikel 1 og efterfølgende artikler finder jeg det særdeles uheldigt at sammenligne parlamentsmedlemmernes rettigheder med det britiske oksekøds situation. Jeg mener ikke, at det har noget med hinanden at gøre.

Formanden
- Hr. Barón Crespo, fastholder De deres anmodning om, at der afholdes en debat og ikke den sædvanlige procedure med spørgsmål og svar?
Jeg sætter forslaget under afstemning ved navneopråb.
(Forslaget forkastedes)

Britisk oksekød
Byrne
Fru formand, det glæder mig at have lejlighed til i dag at informere Parlamentet om den seneste udvikling med hensyn til BSE.
Jeg vil først og fremmest gerne informere Dem om den udtalelse, som Den Videnskabelige Styringskomité afgav enstemmigt i fredags. Den drejede sig om det videnskabelige grundlag for anbefalingerne fra det franske agentur for fødevaresikkerhed (AFSSA) vedrørende foranstaltningerne for eksport af britisk oksekød.
Jeg sørgede for, at Parlamentet i fredags fik udleveret et resumé af komitéens henstillinger samt en kopi af min meddelelse til pressen. I går sørgede jeg ligeledes for, at De fik udleveret en komplet udgave af rapporten. Men De har måske ikke alle haft tid til at fordøje indholdet, og jeg vil derfor kort opsummere hovedpunkterne.
Udtalelsen omhandlede især tre spørgsmål fra Kommissionen, som kan opsummeres som følger:
Er der nye beviser i dokumentationen fra AFSSA?
Er der behov for på ny at gennemgå de fire udtalelser fra Den Videnskabelige Styringskomité, som direkte vedrører den videnskabelige baggrund for den datobaserede eksportordning?
Er den datobaserede eksportordning tilfredsstillende, hvad angår kødets og kødprodukternes sikkerhed?
Den Videnskabelige Styringskomité bekræftede i sin udtalelse, at der ikke er behov for at tage beslutningen om at hæve forbuddet mod eksport af britisk oksekød op til fornyet vurdering.
Lad mig citere tre af komitéens vigtige konklusioner:
"Der er klare beviser på, at tilfældene af BSE i Det Forenede Kongerige i 1999 fortsat falder støt. Der er på nuværende tidspunkt ikke grund til at udlede tegn på nye smitteveje";
"Den Videnskabelige Styringskomité konkluderer, at der på nuværende tidspunkt ikke er grund til at revurdere de overordnede konklusioner i komitéens udtalelser, som direkte vedrører baggrunden for den datobaserede eksportordning"; og endelig:
"Den Videnskabelige Styringskomité mener, at sundhedsfaren for mennesker ved den britiske datobaserede eksportordning som følge af de foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige har truffet, i det mindste kan sammenlignes med sundhedsfaren i andre europæiske medlemsstater".
Dette efterfulgte en meget grundig gennemgang, som fokuserede på de franske myndigheders betænkeligheder. Jeg blev meget opmuntret af komitéens enstemmige holdning. Den har givet den nødvendige sikkerhed for, at den datobaserede eksportordning er tilstrækkelig til at garantere sikkerheden i forbindelse med eksport af britisk oksekød.
Og lad mig slå følgende fast: Jeg har altid fastholdt, at komitéens udtalelse skulle medvirke til at afgøre, hvordan Kommissionen skulle håndtere denne strid. Jeg har flere gange påpeget, også under høringerne i Parlamentet, at mine beslutninger vedrørende fødevaresikkerhed vil være videnskabeligt underbygget. Det vigtigste for mig er at sikre, at den offentlige sundhed ikke er truet. Pålidelige, uafhængige og fremragende videnskabelige anbefalinger er i denne henseende altafgørende.
I dette tilfælde har vi nu videnskabeligt belæg for de eksisterende kontrolsystemer.
Det er på denne baggrund, at jeg har opfordret de franske og tyske myndigheder til at tage komitéens udtalelse til efterretning og ophæve de nationale importrestriktioner på britisk oksekød. Som jeg sagde i fredags, er disse restriktioner ikke længere nødvendige set i lyset af de eksisterende beskyttelsesforanstaltninger.
Vi er dog nødt til at acceptere, at dette er et særdeles sprængfarligt emne, hvor vi skal gå forsigtigt frem. Derfor fastholdt jeg også i fredags, at alle har brug for et par dage til at tænke over konsekvenserne af Den Videnskabelige Styringskomités udtalelse. På mødet i går aftes med mine franske og britiske kolleger var vi enige om, at vi skal drøfte, hvordan vi bedst løser denne strid.
De franske myndigheder har nu anmodet om en præcisering af fem hovedpunkter. Kort fortalt ønsker de yderligere oplysninger om sporbarhed, prøver, afledte produkter, kontrol og mærkning. Jeg mener ikke, at denne anmodning om en præcisering er urimelig. Derfor mødes tjenestemændene fredag for at drøfte de pågældende spørgsmål.
Lad mig citere den meget korte meddelelse vedrørende denne strategi, som samtlige deltager enedes om i går aftes:
"Vi har udarbejdet en metode til at komme ud af krisen så hurtigt som muligt. Den omfatter fem punkter - som jeg allerede har nævnt - som vores eksperter skal se på i løbet af de næste par dage. Eksperterne påbegynder dette arbejde på fredag. Vi varetager arbejdet på konstruktiv måde og ud fra et fælles ønske om at sikre borgernes sundhed".
Jeg er meget overrasket over pressens reaktion på udviklingen i aftes. Der er ikke tale om et tilbageslag. Der er ikke tale om en sejr for Frankrig eller et nederlag for Det Forenede Kongerige. Der er ganske enkelt tale om endnu et nødvendigt trin, når det drejer sig om at løse dette problematiske spørgsmål. Nogle få ekstra dage med drøftelser er en meget lille pris at betale for et gunstigt resultat. Jeg behøver ikke tilføje, at alternativet - retsforfølgning - ville være en betydelig længere og mere smertefuld proces.
Yderligere forsikringer eller præciseringer kan være påkrævet for at få de franske myndigheder til at ophæve deres restriktioner på britisk oksekød. Det er dog næppe et uovervindeligt problem, og det er i den ånd, drøftelserne bør fortsætte. Disse drøftelser vil klart medføre, at forbuddet ophæves.
Jeg vil dog gerne slå helt fast, at der ikke bliver tale om at revidere den datobaserede eksportordning. Den Videnskabelige Styringskomité har bekræftet, at den består af en række pålidelige sikkerhedsforanstaltninger, der garanterer, at britisk oksekød, som eksporteres i henhold til ordningen, er sikkert. Det er ikke nødvendigt at ændre den.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg fortsat insisterer på en meget hurtig løsning. Lad mig minde Dem om, at det i dag er første arbejdsdag, siden Den Videnskabelige Styringskomité afgav udtalelse. Vi har alle arbejdet længe og hårdt i den seneste tid, og vi fortsætter vores bestræbelser, indtil vi har fundet en løsning. Jeg vil naturligvis fortsat holde Parlamentet udførligt orienteret om udviklingen.

Jackson
Fru formand, jeg vil gerne takke kommissær Byrne for hans redegørelse. Han har fået lidt af en ilddåb som ny kommissær. Er han enig med mig i, at situationen vedrørende oksekød i offentlighedens øjne har medvirket til at skabe stor usikkerhed om vurderinger af fødevaresikkerhed på europæisk plan, og at dette ikke lover godt for hr. Prodis plan om et europæisk agentur for fødevaresikkerhed? Det er meget vigtigt for mit udvalg og vil være vigtigt for Parlamentet i de kommende måneder.
Kan han især med hensyn til forbuddet og Den Videnskabelige Styringskomités vurdering fortælle os, hvorfor der er brug for yderligere forhandling, hvis vurderingen er så klar og enstemmig . . .

. . . eller skal vi kalde det præcisering. Grænsen mellem præcisering og forhandling er - i det mindste set fra den anden side af Kanalen - noget flydende. Vil han skride til handling over for Frankrig efter Kommissionens møde den 10. november, hvis den franske regering ikke på det tidspunkt efter at have haft flere dage til at fordøje den enstemmige beslutning har taget skridt til at ophæve forbuddet?

Byrne
Som svar på første del af Deres spørgsmål, fru Jackson, mener jeg, at det forholder sig stik modsat. Frem for at skabe usikkerhed om hr. Prodis planer om et agentur for fødevaresikkerhed understreger det netop behovet for et sådant agentur på fællesskabsplan. I min tjenestegren arbejder vi netop på dette for øjeblikket. Vi er ikke blot opsat på at identificere og fastlægge dets kompetenceniveau, men det er også meget vigtigt nøje at definere, hvilken jurisdiktion agenturet for fødevaresikkerhed skal have på fællesskabsplan, og hvordan det vil indgå i samspil med agenturerne i medlemsstaterne. Det er vigtigt at definere, hvor de forskellige agenturers områder begynder og ender, og hvordan de griber ind i hinanden. Når det først er helt på plads, er jeg sikker på, at de problemer, vi har set i de sidste 4-5 uger, ikke vil opstå igen.
Jeg bør også understrege, at det, vi er i gang med nu, og det, der skal ske på fredag og de efterfølgende dage, som nævnt er en præcisering. Det er ikke en forhandling. En forhandling indebærer, at to parter mødes ved forhandlingsbordet med hver deres synspunkter, hvilket i sidste ende giver et resultat, som afspejler begges synspunkter. Det, vi er i gang med, er at præcisere de fem punkter, som jeg har nævnt. De franske myndigheder har med rimelighed anmodet om yderligere oplysninger vedrørende disse meget vigtige spørgsmål. De fleste drejer sig om, hvordan den datobaserede eksportordning rent praktisk og teknisk fungerer. Min tjenestegren skal med glæde give de franske myndigheder disse oplysninger. Britiske embedsmænd vil også blive inddraget. Der er nogle praktiske overvejelser forbundet med den praktiske funktion, som det er nødvendigt at gøre rede for. Jeg er derfor helt overbevist om, at det er mere korrekt at kalde dette en præcisering.
Hvis min påstand om, at dette klart vil medføre en ophævelse af forbuddet, viser sig at være ukorrekt, vil der - som jeg har sagt, siden spørgsmålet første gang blev rejst fredag den 1. oktober - blive indledt en overtrædelsesprocedure. Det er stadig min holdning. Jeg har siden da ved flere lejligheder sagt, at en retssag bør være den sidste udvej. Jeg mener, at det er meget bedre at opnå resultater via drøftelser med parterne, så man er sikker på, at alle forstår, hvad det drejer sig om. Det er det, vi beskæftiger os med for øjeblikket. Hvis det ikke giver resultat, mener jeg stadig, at det vil være rigtigt at indlede en overtrædelsesprocedure.

Roth-Behrendt
Fru formand, hr. kommissær. Er De enig med mig i, at det er forbløffende, når medlemsstater nu ønsker nye klarlægninger og redegørelser, efter at det nu i halvandet år er blevet diskuteret med de selv samme medlemsstater i Den Stående Veterinærkomité? Er De også enig med mig i, at medlemsstater, som nu opretholder importforbuddet, skal fremlægge nye videnskabelige resultater, og at de i øvrigt kun skaber det indtryk, at de ønsker at udskyde det indre marked til en fjern fremtid?
Er De derudover også enig med mig i, at De nu omgående, det vil sige i løbet af de næste fire uger, obligatorisk skal pålægge disse medlemsstater og alle andre at anvende den nyevaluerede BSE-test overalt? Uden tvivl vil de to medlemsstater, som stadigvæk har et importforbud, støtte Dem i dette. Er De endelig enig med mig i, at selvom der fandtes et sådant agentur - fandtes, konjunktiv - som hr. Prodi ønsker, og som vi endnu ikke har diskuteret indgående her i Parlamentet, at der selv i så fald til stadighed ville kunne opstå en situation som denne, for der ville naturligvis fortsat findes nationale agenturer, som til enhver tid kunne hævde, at der forelå nye videnskabelige resultater? Er De enig i, at Deres forhåbning om, at en sådan situation ville kunne undgås med et europæisk agentur, er ren og skær illusion?

Byrne
Der er ikke meget, som forbavser mig nu om stunder. Jeg mener dog ikke, den præcisering, som de franske myndigheder anmoder om, er urimelig. Den drejer sig om selve den datobaserede eksportordning. Den drejer sig om fem punkter: sporbarhed, yderligere prøver, spørgsmål vedrørende afledte produkter, yderligere oplysninger vedrørende kontrolforanstaltninger, levnedsmiddel- og veterinærkontorets inspektion og kontrol på det eneste anlæg i Truro, Devon, som slagter og eksporterer dette produkt, og endelig spørgsmålet om mærkning.
Hvad angår spørgsmålet om mærkning, foreligger der i øjeblikket EU-lovgivning i udkast, som skal være gennemført pr. 1. januar 2000. Disse bestemmelser er blevet forsinket et år, fordi medlemsstaterne ikke havde afsluttet det forberedende arbejde, så lovgivningen kunne gennemføres. De britiske myndigheder har i mellemtiden oprettet deres eget mærkningssystem i forbindelse med kvalitetssikringsordningen for oksekød og har anført, at det mærkningssystem skulle fungere på frivillig basis i forbindelse med eksport til bl.a. Frankrig. Jeg understreger, at det fungerer på frivillig basis. Der lovgives ikke om det på EU-plan. Jeg har hverken beføjelser eller lyst dertil. Som overgangsordning, indtil EU's mærkningssystem gennemføres endeligt, har Det Forenede Kongerige fremsat dette forslag på frivillig basis, og sådan fungerer det også.
Jeg er fuldstændig enig med Dem, fru Roth-Behrendt, når De siger, at de franske myndigheder ikke fremlægger nye videnskabelige beviser. Det bekræftede Den Videnskabelige Styringskomité i sidste uge. De seneste oplysninger var med, men der var ingen nye beviser, som kunne ændre Den Videnskabelige Styringskomités holdning.
Hvad angår agenturet, kan jeg kun henvise til det svar, jeg gav fru Jackson. Jeg mener, at oprettelsen af en central instans for fødevaresikkerhed på kommissionsplan et langt stykke henad vejen kan eliminere den slags problemer. Der kan opstå begyndervanskeligheder, men udfordringen for alle os, der medvirker til at lovgive om agenturet, består i at sikre, at de forskellige institutioners kompetence - både på fællesskabsplan og på nationalt plan - indgår i et samspil, og at alle helt nøjagtigt ved, hvor deres kompetence begynder og ender. Under de omstændigheder kan man skabe en situation, der giver større, og ikke mindre, sikkerhed.

Daul
Fru formand, hr. kommissær, De har sammen med Den Videnskabelige Styringskomité påtaget Dem ansvaret over for forbrugeren, og jeg, som selv har oplevet denne krise, har altid fulgt de videnskabelige styringskomitéers råd. Men jeg mener, at identifikationen af kvæg i Fællesskabets medlemslande bør være genstand for ekstra stor agtpågivenhed. De har ganske vist til en vis grad sørget for dette, for så vidt angår etikettering og sporbarhed, og - det allervigtigste - især for så vidt angår den fuldstændige gennemsigtighed overalt i Fællesskabet i forbindelse med hele den oksekødssektor, hvis baggrund vi kender.
Hvilke kontrolforanstaltninger råder De over på fællesskabsplan, og hvor langt er De nået med de forskellige test, herunder BSE-testen, som er blevet accepteret af Kommissionen?

Byrne
Der eksisterer på nuværende tidspunkt fire BSE-prøver, hvoraf tre er særdeles pålidelige, og en er rimelig pålidelig. Disse foretages efter slagtning. Yderligere arbejde er i gang med henblik på at opnå en situation, hvor disse prøver, eller en videreudvikling heraf, kan anvendes i en præklinisk situation. Vi har endnu ikke nået dette stadie, men det håber vi, at vi gør. Der arbejdes på det for tiden. Der udføres prøver i netop dette øjeblik.
De kontrolsystemer, der er på plads - inspektionsbesøg og kontrolforanstaltninger - udføres af levnedsmiddel- og veterinærkontoret i forbindelse med den datobaserede eksportordning. Kontoret har udført to prøver i de sidste seks måneder. Den sidste fandt sted så sent som i første uge af oktober. Jeg har endnu ikke modtaget en skriftlig rapport om dette inspektionsbesøg, men jeg har hørt, at resultaterne er tilfredsstillende.

Lynne
Fru formand, Truro ligger i Cornwall, ikke i Devon.
Kan De forsikre os om, at Frankrig ikke blot prøver at vinde tid? Efter at Den Videnskabelige Styringskomité fredag afgjorde, at britisk oksekød er sikkert, er det utroligt, at vi oplever denne yderligere forsinkelse. Jeg tror, at Frankrig blot forsøger ikke at tabe ansigt. Jeg er ked af, at landbrugsministeren, Nicholas Brown, tilsyneladende gav op. Uanset årsagen styrker det ikke forbrugernes tillid. Vi er nødt til at sørge for, at forbuddet ophæves hurtigst muligt. Kan kommissæren forsikre os om, at det ophæves inden for nær fremtid? Han nævnte i fredags et tidsrum på to uger. Kan han nu fortælle os, hvad han mener, tidsrummet bør være for Frankrigs ophævelse af forbuddet?

Byrne
Først og fremmest tak for Deres rettelse med hensyn til beliggenheden af Truro.
Jeg er så overbevist, som jeg kan være, om, at de franske myndigheder ikke prøver at vinde tid. De har anmodet om denne præcisering. Jeg mener ikke, at anmodningen er urimelig. Jeg er sikker på, at mine tjenestemænd og embedsmændene i Det Forenede Kongerige kan svare og give de nødvendige oplysninger. Det kan ske i løbet af et par dage.
Hvad angår forsinkelsen, vil jeg gerne påpege, at Den Videnskabelige Styringskomités rapport forelå fredag aften. I dag er den første arbejdsdag siden da, så jeg synes ikke, der har været mange tegn på forsinkelse.
Hvad angår hr. Brown, har han og jeg drøftet dette spørgsmål ved adskillige lejligheder i løbet af de seneste par uger. Jeg har på mine møder med ham kunnet konstatere, at han er meget opsat på at få løst dette problem så hurtigt og på en så tilfredsstillende måde som muligt. De mener, at han har givet op, men det er langtfra tilfældet. Han har været særdeles engageret under vores forhandlinger og sidenhen i forhandlingerne med minister Glavany. Efter min mening var de synspunkter og den udtalelse, der blev afgivet i går aftes, udtryk for en intelligent, rationel og fornuftig fremgangsmåde, og det er efter min overbevisning langt fra at give op. Jeg håber, at min vurdering af dette viser sig at holde stik, og at vi i løbet af de næste ca. 10 dage finder en endelig løsning på problemet.

Isler Béguin
Hr. kommissær, jeg mener - og det er ikke fordi, jeg er fransk - at vi må se at få afsluttet denne fransk-britiske "magtkamp". Vi havde allerede mulighed for at sige dette i fredags, og jeg mener, at landbrugsministrenes arbejde viser, at det er vigtigt at finde et kompromis, der er acceptabelt for alle parter - ikke kun for vores skyld, parlamentarikerne, der halter lidt bagefter oplysningerne, men især for forbrugernes skyld. Når der er et problem i dag, og de franske eksperter er imod denne ophævelse af forbuddet, er det fordi, der rent faktisk er uafklarede spørgsmål. Jeg prøver at sætte mig i forbrugernes sted, der i dag skal prøve at danne sig et overblik over situationen. På den ene side er der et fransk fødevareagentur, der siger, at der rent faktisk er problemer, mens eksperterne på den anden side enstemmigt fortæller os, at der ikke er problemer. For mig er det et udtryk for, at der er en del uafklarede spørgsmål. Jeg har i pressen kunnet læse, at der i Den Videnskabelige Styringskomité kun er tre prioneksperter. Jeg henvender mig derfor til Dem, hr. kommissær, for at få at vide, om disse tre prionspecialister virkelig undlod at stemme. I så tilfælde var de personer, der enstemmigt stemte for en ophævelse af forbuddet, ikke prioneksperter, og man kunne således forstå, hvorfor man accepterer forslagene og kompromiserne og de yderligere spørgsmål, som Frankrig stiller.

Byrne
. (EN) Jeg er ligesom De også bekymret for forbrugerbeskyttelsen. Det indgår i det sammendrag, som jeg er blevet bedt om at udarbejde. Jeg har med interesse bemærket og allerede glædet mig over udtalelsen fra den franske minister for handel og forbrugerbeskyttelse, fru Lebranchu, der henviste til Den Videnskabelige Styringskomités enstemmige rapport i weekenden og sagde, at den ville give forbrugerne større sikkerhed. Jeg glæder mig over hendes udtalelse i den henseende.
Der har været lidt forvirring om samspillet mellem ad hoc-udvalget og Den Videnskabelige Styringskomité. Det sidste spørgsmål giver mig lejlighed til at kaste lidt lys over dette nu.
Ad hoc-udvalget består af eksperter inden for BSE. De mødtes for anden gang i mandags. Ved deres første møde fik de bevismaterialet fra de franske myndigheder, hvilket jeg havde anmodet de franske myndigheder om at sørge for. De anmodede også om de seneste oplysninger fra Det Forenede Kongerige. De oplysninger fik de også. De mødtes dernæst i mandags, gennemgik det hele, sammenholdt det med deres egne erfaringer og udarbejdede en rapport, som i alt væsentligt beskriver samtlige spørgsmål, farer, risici, aspekter og argumenter for og imod i forbindelse med BSE. Udvalget holdt ikke afstemning. Det er ikke deres opgave. Det er en rådgivende ad hoc-gruppe, som hjælper det juridisk oprettede udvalg, hvis funktion er at rådgive Kommissionen i forbindelse med disse spørgsmål - det vil sige Den Videnskabelige Styringskomité. Denne komité holdt afstemning, og det var denne komité, der afgav en enstemmig udtalelse på grundlag af oplysningerne i ad hoc-gruppens rapport og andre dokumenter forelagt af ad hoc-gruppen og tydeligvis på grundlag af deres egen videnskabelige viden. Disse 16 videnskabsmænd repræsenterer de fleste medlemsstater. Det er dyrlæger og videnskabsfolk af højeste karat, på karrierens højdepunkt, personer med det bedste ry. De udarbejdede deres holdning - som vi nu kender - som de enstemmigt gav udtryk for.
Der hersker derfor ingen forvirring eller modsigelser, hvad angår ad hoc-udvalget og Den Videnskabelige Styringskomité. Sådan er beslutningsprocessen og samspillet mellem ad hoc-udvalget og Den Videnskabelige Styringskomité.

Böge
Fru formand, hr. kommissær. Finder De det rimeligt, når der på dette tidspunkt, hvor eksportforbuddet ophæves - og vi befinder os utvivlsomt i et retssamfund - samtidig sker en udsættelse af de tidligere beslutninger om mærkning og etikettering? Mener De, at dette er foranstaltninger, som skaber tillid?
For det andet: Hvad er Deres holdning til, at vi i Unionen har forskellige foranstaltninger ved bekæmpelsen af scrapie og ved bekæmpelsen af BSE? Ville det ikke principielt set have været den rigtige foranstaltning, at BSE-inficerede besætninger blev fjernet og slået ned ved BSE-angreb i alle medlemsstater? Ville dette ikke have været den rigtige fremgangsmåde fra starten med henblik på forebyggende forbrugerbeskyttelse?

Byrne
. (EN) Hvad angår Deres spørgsmål vedrørende scrapie hos får og BSE, spredes disse sygdomme på vidt forskellig måde, selvom de ligner hinanden. Man kan ikke regne med, at oplysninger om scrapie automatisk gælder for BSE. De giver et fingerpeg, men man kan ikke regne med, at oplysninger om den ene sygdom også gælder for den anden.
Jeg tror, at spørgsmålet vedrørende mærkning skaber tillid hos forbrugerne. Jeg har ved flere lejligheder, herunder ved høringen i september, nævnt, at oplysning af forbrugeren skal være i højsædet hos den kommissær, der har ansvaret for forbrugerbeskyttelse. Det er indlysende, at mærkning giver oplysning. Det ser jeg som et skridt i den rigtige retning.

Martinez
Fru formand, hr. kommissær, har der været mere end 40 atypiske, dødbringende tilfælde af Creutzfeldt-Jakob som følge af kogalskab, det vil sige en zoonose - ja eller nej? Hr. kommissær, har Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg for en måned siden modtaget et udkast til direktiv om, at man ikke før år 2003 vil kunne angive kvægets oprindelsesland på etiketten - ja eller nej? Hr. kommissær, på hvilken måde overskygger den videnskabelige kompetence, som medlemmerne af Den Videnskabelige Styringskomité er i besiddelse af, den kompetence, som de tyske, skotske og franske videnskabsmænd, der siger, at der er en risiko for zoonose, besidder? Hr. kommissær, hvem har valgt medlemmerne af Den Videnskabelige Styringskomité? Hvordan? I hvor stor grad er de uafhængige? Hr. kommissær, hvordan vil De forklare, at to parlamentsmedlemmer, den belgiske socialdemokrat José Happart og jeg selv, gennem syv år, fra september 1989 til marts 1996, i dette forum påpegede, at der var risiko for zoonose, før den britiske landbrugsminister indrømmede dette foran Underhuset den 24. marts 1996? Hr. kommissær, hvad er forsigtighedsprincippet værd, hvis ikke man i tvivlstilfælde undlader at sælge kvæg, der er under mistanke? Og endelig vil jeg gerne spørge Dem, hr. kommissær fra Fleming og Newtons land, om De ville sige, at Galiei havde uret, når han sagde, at jorden drejer rundt, hvis universitetet og Den Videnskabelige Styringskomité sagde, at jorden ikke drejer rundt?

Byrne
. (EN) Mine oplysninger siger, at der er konstateret mere end 40 tilfælde af den nye variant af Creutzfeldt-Jakobs sygdom. Hvad angår angivelse af dyrs oprindelse på mærkningen, har De ret i, at de regler, som vil blive gennemført på fællesskabsplan, i sidste instans medfører, at der på mærkningen af et produkt, som importeres fra en anden medlemsstat, angives, at det er af EU-oprindelse og ikke fra en medlemsstat. Det, der nu sker, er, at Det Forenede Kongerige frivilligt tilbyder at beholde den mærkning af deres oksekød, som de har indført i henhold til deres kvalitetssikringsordning for oksekød. Det er fuldstændigt frivilligt og ikke underlagt EU-lovgivningen.
Jeg må sige, at jeg er fuldstændig tilfreds med ekspertisen i Den Videnskabelige Styringskomité. Den består af formændene for de otte videnskabelige udvalg, som beskæftiger sig med emner som fødevarer, toksikologi m.m., samt otte andre, der er udvalgt og udnævnt af Kommissionen. Lad mig understrege, at de er absolut og fuldstændig uafhængige. Kommissionen kan ikke give dem ordrer, hverken hvad angår indholdet af deres rapporter eller deres timing.
Hvad angår Deres bemærkning om de skotske videnskabsfolk osv., er det min opfattelse, at dette spørgsmål udelukkende vedrører kød med ben, som ikke er omfattet af den datobaserede eksportordning. Jeg er bestemt ikke overbevist om, at det, som de skotske videnskabsmænd har sagt i denne henseende, er relevant for den britiske eksport i henhold til den datobaserede eksportordning.
Hvad angår Deres spørgsmål om forsigtighedsprincippet, stammer det fra et begreb, der først blev defineret på miljøområdet. Det definerer det grundlag, som forsigtighedsprincippet skal anvendes på. Definitionen er ret specifik, og et af de særlige aspekter er, at der skal være mangel på videnskabelige beviser vedrørende en bestemt fare, eller alvorlig tvivl om de videnskabelige beviser. Vi har en enstemmig rapport fra de bedste videnskabsfolk og dyrlæger i Den Europæiske Union, som Kommissionen kan opdrive, og de har tilkendegivet deres mening om, at britisk oksekød, som eksporteres i henhold til den datobaserede eksportordning, er lige så sikkert som oksekødet i resten af Europa. Det er under de omstændigheder ikke relevant at anvende forsigtighedsprincippet.

Whitehead
Hr. kommissær, er De enig i, at det er af største vigtighed, at vi finder en europæisk løsning på dette problem? Vi gratulerer Dem i øvrigt med Deres ihærdige bestræbelser herpå her i weekenden.
Er De ikke trods alt enig i, at der efter den enstemmige bekræftelse af den datobaserede eksportordnings sikkerhed, forudsat at De støtter den her i Parlamentet, hvilket jeg håber, at De gør, er meget begrænsede muligheder for at præcisere, hvad der yderligere kan gøres?
Er De ikke enig i, at nogle af de spørgsmål, som de tekniske eksperter nu rejser - og her tænker jeg især på mærkning, forbedret diagnosticering osv. er udtryk for gradvise forbedringer i sikkerhedsforanstaltningerne for Europa som helhed? De er hverken en erstatning for eller et supplement til den datobaserede eksportordning. Hvis det er tilfældet, er De så ikke også enig i, at debatten om det britiske oksekøds sikkerhed bør afsluttes den 10. november og på onsdag? Hvis Kommissionen ikke har noget at sige i denne anledning, vil De da indlede den beklagelige retshandling, som på det tidspunkt længe har været påkrævet?

Byrne
Hr. Whitehead, tak for de venlige ord. Jeg er enig med Dem i, at det af de årsager, jeg har nævnt tidligere, er af største vigtighed, at dette spørgsmål løses på europæisk plan. Det er vigtigt af flere grunde, ikke mindst af hensyn til forbrugernes tillid, og det er med det for øje, at jeg forsøger finde en løsning på spørgsmålet, hvilket jeg også er sikker på, at minister Glavany og minister Brown gør.
Hvad angår den datobaserede eksportordning, støtter jeg den naturligvis. Jeg er glad for at kunne understrege det igen som svar på Deres spørgsmål. De har muligvis bemærket, at jeg har givet udtryk for min støtte tidligere og ved flere lejligheder. Lad mig gentage, at jeg ikke agter at foreslå lovgivning til ændring af den datobaserede eksportordning, som i sig selv er underkastet lovgivning. Det agter jeg ikke at gøre, og det gjorde jeg klart flere gange i løbet af weekenden og igen i går.
Disse forbedringer er, som De beskriver dem, gradvise. Nogle af dem vedrører ikke anvendelsen af den datobaserede eksportordning, hvorimod andre sandsynligvis gør, især i forbindelse med f.eks. spørgsmålet om sporbarhed og spørgsmålene vedrørende afledte produkter. Der blev anmodet om yderligere oplysninger om, hvordan ordningen vedrørende afledte produkter helt nøjagtigt skal fungere under den datobaserede eksportordning. Det skal jeg naturligvis med glæde præcisere, men lad mig minde Dem om noget, som jeg er sikker på, De er klar over: Det Forenede Kongerige eksporterer ikke forarbejdet oksekød i henhold til den datobaserede eksportordning, da der først skal findes og godkendes et anlæg til formålet, og de britiske myndigheder har ikke fremsat forslag vedrørende et sådant anlæg. Der eksporteres derfor ingen afledte produkter i henhold til den datobaserede eksportordning, men det vil muligvis ske, og i så fald blev jeg i går anmodet om at præcisere, hvordan det helt nøjagtigt kommer til at fungere, hvordan produkterne kan holdes adskilt osv. Det er ikke urimelige spørgsmål, som jeg med glæde skal svare på i løbet af de næste par dage.
Hvad angår tidspunktet for dette: Mødet finder sted på fredag, og jeg håber, at drøftelserne og redegørelserne afsluttes på fredag. Der afholdes muligvis andre møder i næste uge. Jeg har en formodning om, at de franske myndigheder muligvis drøfter tingene yderligere med deres instans for fødevaresikkerhed, og jeg forventer svar fra dem allersenest torsdag i næste uge. Jeg vil derefter først og fremmest kunne ajourføre Kommissionen næste onsdag og præsentere en endelig udgave den følgende tirsdag på Kommissionens møde i Strasbourg. Det er muligt, det sker tidligere. I så fald er det godt. Hvis ikke, vil jeg på tirsdag otte dage forelægge Kommissionen en rapport.

Stevenson
I min uskyldighed og naivitet troede jeg, at vi var kommet helt til tops, da Den Videnskabelige Styringskomité mødtes i sidste uge og afgav deres udtalelse, som ganske vist blev givet af hr. Pascale, der selv er franskmand og formand for komitéen, men som var udtryk for komitéens enstemmige godkendelse af, at britisk oksekød er lige så sikkert som alt andet oksekød i EU, og måske endda er det sikreste oksekød i verden. Jeg troede ikke, at man kunne komme højere. Nu fortæller hr. Byrne os, at vi blot mangler et par ekstra dages drøftelser. Så vidt jeg kan se, har vi siden den 1. august haft en periode på tre måneder, hvor de franske og tyske myndigheder har trodset EU-lovgivningen. Fortæller De mig, hr. Byrne, at det franske agentur for fødevaresikkerhed ikke undersøgte de tekniske konsekvenser i forbindelse med sporbarhed, prøver, afledte produkter, kontrolforanstaltninger og mærkning, da det i løbet af de tre måneder udarbejdede et omfattende dossier? Fortæller De mig, at det først er her i sidste øjeblik, efter at Den Videnskabelige Styringskomité har afgivet en enstemmig udtalelse, at de ønsker yderligere teknisk præcisering af disse punkter? Det virker latterligt. Hvad er det helt nøjagtigt, de beder om?
Vi hørte hr. Martinez stille spørgsmålstegn ved Den Videnskabelige Styringskomités ekspertise. Er hr. Martinez og De selv, hr. kommissær, klar over, at AFSSA, det franske agentur for fødevaresikkerhed, har et årligt budget på EUR 52 millioner og en bestyrelse, hvoraf halvdelen af medlemmerne udnævnes af den franske regering og den anden halvdel udgøres af landmænd, fødevaredetailhandlere og -distributører? Lad os stille spørgsmålstegn ved deres kompetence. Vi blev fra højeste sted i Paris forsikret om, at der ikke ligger nogen protektionistiske overvejelser bag deres holdning, der alene hviler på et videnskabeligt grundlag. Dette smager efter min mening af rendyrket kommerciel protektionisme, og den er nu blevet afsløret. Var De klar over, at det er sådan, AFSSA fungerer, hr. Byrne?
(Bifald fra PPE-gruppen)

Byrne
Jeg er glad for denne lejlighed til at gentage mit synspunkt om, at Den Videnskabelige Styringskomité, som De beskriver det, er toppen af pyramiden. Den er den højeste ekspertise, vi har, og jeg stoler på dens rådgivning. Der er ikke nogen tvivl i mit sind, og jeg betvivler på ingen måde dens synspunkter.
(Tilråb) Men jeg må sige, at de spørgsmål, der er blevet rejst af de franske myndigheder i deres anmodning om en afklaring af de problemer, som de har peget på, forekommer mig at være rimeligt fornuftige. Jeg har nævnt en række af dem tidligere i de svar, jeg har givet, navnlig til hr. Whitehead. De forekommer mig ikke at være urimelige, og derfor finder jeg det korrekt at benytte denne lejlighed til i løbet af de næste par dage at få afklaret disse ting, så vi kan undgå en sag ved EU-Domstolen. Det forekommer mig at være den fornuftige og hurtigste vej frem.
Såfremt det ikke lykkes for os at nå frem til et resultat, der er på linje med det, jeg forestiller mig, er den mulighed naturligvis åben og vil blive behandlet hurtigt, men jeg mener, at den fremgangsmåde, som jeg har identificeret som passende, og som andre er enige med mig i, herunder mine kolleger i Kommissionen her til formiddag, er den hensigtsmæssige vej frem, og jeg har til hensigt at følge denne linje i det mindste i endnu nogle dage.

Formanden
- Tak, hr. Byrne. Hammeren var ikke tiltænkt Dem, men en kollega, der forsøgte at afbryde Dem.

Goepel
Fru formand.
(Tilråb fra hr. Martinez)
Så hold dog mund!

Hr. kommissær, jeg mener, at så længe vi ikke har en generel etikettering, får vi aldrig ro omkring BSE-sagen her i Parlamentet og i Europa. Når De nu siger - hr. Böge var inde på det - at vi først i 2003 kan gennemføre en etiketteringspligt, hvor dyret kan følges tilbage til dets fødsel, så er det efter min mening en medvirkende årsag til kræftskaden i denne BSE-krise, som vi har. I det øjeblik, retsgrundlaget er ændret - og det er grunden til, at vi har denne nye forordning - og sagen ikke mere skal behandles efter artikel 37, det vil sige høringsprocedure, men efter artikel 152, det vil sige fælles beslutningsprocedure, er det Parlamentets forbandede pligt at få denne frist til år 2003 rykket frem. Det er vores pligt, og nu stiller jeg Dem følgende spørgsmål: De har sagt, at De vil lægge pres på disse lande i dette spørgsmål, som skal afgøres i løbet af de næste dage. Jeg spørger Dem, i hvor høj grad Kommissionen kan lægge pres på medlemsstaterne for at få gennemført denne generelle etikettering og denne mærkning af oksekød allerede før 2003? Hvis det sker hurtigst muligt, behøver vi ikke mere drøfte BSE her i Parlamentet.

Byrne
Forslag om mærkning er, som De siger, blevet forelagt Parlamentet i henhold til artikel 152, som er en fælles beslutningsprocedure, og De har ret, når De siger, at disse mærkningsbestemmelser fastslår, at der skal leveres oplysninger om dyret fra dets fødsel, så grundige mærkningsordninger er et værdifuldt værktøj.
De sørger for oplysninger, men de giver naturligvis ikke absolutte garantier i relation til folkesundheden, men de sørger i det mindste for oplysninger. Der må indføres andre procedurer, som vi har indført, og som vi er ved at undersøge for at sikre befolkningens sundhed, og her taler jeg især om den datobaserede eksportordning. Men ja, jeg er enig med hr. Goepel i, at mærkningsspørgsmålet er et vigtigt spørgsmål. Det er forelagt Parlamentet, og vi vil helt klart have lejlighed til at drøfte det i fremtiden.

Berthu
Hr. kommissær, Kommissionen har i forbindelse med de seneste dages krise flere gange talt til fordel for et europæisk fødevaresikkerhedsagentur. Der er to muligheder for udformningen af dette agentur. En, som jeg finder ganske positiv, og som går ud på at etablere et samrådsorgan på europæisk plan bestående af eksperter, uden at man dog fratager de nationale myndigheder deres beføjelse til at træffe afgørelser om de grundlæggende emner, der ligger borgerne mest på sinde, og en anden mulighed, som jeg finder langt mere negativ, og som består i at indføre yderligere et element med henblik på at fratage nationerne deres ret til at gennemføre beskyttelsesforanstaltninger, der imidlertid er en umistelig ret. Denne mulighed ville i overensstemmelse med Kommissionens gamle erhvervssygdom give varernes fri bevægelighed førsteprioritet frem for forbrugernes sundhed, sådan som man netop har set det i sagen om forbud mod britisk oksekød, hvor man, fru formand, burde afvente de foretagne test. Dette fører os i øvrigt videre til følgende usædvanlige konklusion, at forsigtighedsprincippet ikke anvendes inden for Den Europæiske Union, til trods for at vi forsøger at indføre den i vores forhold til andre lande, herunder USA.
Hr. kommissær, hvilken udformning af agenturet vælger De? Den, der er fleksibel og liberal over for nationerne, eller den, der er autoritær over for nationerne?

Byrne
Ja, som jeg sagde tidligere, er jeg for etableringen af en europæisk fødevaresikkerhedsmyndighed, og der pågår arbejde herom i min tjenestegren. Jeg har haft en række uformelle drøftelser med kolleger og også med en række parlamentsmedlemmer om dette. Så arbejdet med dette spørgsmål fortsætter. Som jeg fortalte Dem for lidt siden, er der selvfølgelig ikke truffet nogen endelig beslutning, da vi stadig mangler at nå til enighed om denne myndigheds forfatningsmæssige struktur og om, hvordan den skal samarbejde med de andre EU-institutioner og med de nationale fødevaresikkerhedsmyndigheder i medlemsstaterne. Det skal også planlægges omhyggeligt, da vi ønsker at undgå problemer som dem, vi nu står over for.
Men vi må, som De siger, passe på ikke at røre ved medlemsstaternes umistelige rettigheder, da enhver indgriben i disses rettigheder meget vel kan udgøre overgreb på dem og derved kræve traktatændringer. Jeg er ikke sikker på, at vi på dette stadium har lyst til at bevæge os helt så langt. Jeg udelukker det ikke, men jeg ser gerne, at De forstår, at De ved at rejse Deres spørgsmål på denne måde bør være klar over, at traktatændringer kan blive nødvendige, hvis der skal ske fremskridt på dette særlige område, og hvis det er hensigten at indskrænke medlemsstaternes kompetence eller rettigheder.
Lad mig slutte af med at komme ind på spørgsmålet om det forsigtighedsprincip, De nævnte. Jeg kom ind på forsigtighedsprincippet i forbindelse med import fra USA, og jeg er sikker på, at De henviser til oksekød og hormonbehandlet oksekød. Jeg har nævnt dette her i Parlamentet, og jeg har nævnt det i Miljøudvalget ved en række lejligheder. Jeg må understrege over for Dem, at de råd, jeg får af de videnskabelige tjenestegrene i Europa-Kommissionen, går ud på, at det oksekød, der importeres fra USA, indeholder hormonet 17-beta-østradiol. Jeg er blevet oplyst om, at det helt bestemt er kræftfremkaldende. Under disse omstændigheder er det på sin plads at gøre brug af de videnskabelige beviser frem for forsigtighedsprincippet, for med klare videnskabelige beviser er det op til mig og Kommissionen at træffe beslutninger baseret på disse videnskabelige beviser. Det er kun i mangel af videnskabelige beviser, eller hvor der hersker klar usikkerhed omkring de videnskabelige beviser, at forsigtighedsprincippet kommer på banen. Det er grunden til, at vi ikke anvender forsigtighedsprincippet på hormonspørgsmålet i forbindelse med import af oksekød fra USA.

Murphy
Det, britiske landmænd, og navnlig landmænd i den engelske West Midlands-region, som jeg repræsenterer, er ude efter, er en hurtig løsning af dette særlige problem.
Den Videnskabelige Styringskomité har klart demonstreret sin tro på, at britisk oksekød er så sikkert som noget andet oksekød nogetsteds i Den Europæiske Union, og under disse omstændigheder er jeg sikker på, at kommissæren vil være enig med mig i, at en forsinkelse på måske blot nogle få dage endnu er bedre end to til tre år med retsprocedurer, der i sidste ende vil gøre alle frustrerede, ikke vil gøre nogen tilfredse og navnlig ikke britiske landmænd, der har fulgt lovgivningen, har gjort, hvad man har bedt dem om, og nu er i stand til at sælge et fremragende produkt over hele Den Europæiske Union. Det, jeg gerne vil have kommissæren til at give os her endnu en gang med henblik på en fuld afklaring er hans tro på, at denne forsinkelse kun vil blive på et par dage, og at han senest forestiller sig denne proces være tilendebragt inden tirsdag i Strasbourg-mødeperioden og allerhelst før.

Byrne
Lad mig fortælle Dem, at jeg har mødt Ben Gill fra National Farmers' Union ved en række lejligheder, jeg har talt med ham i telefonen, og jeg har hørt, hvad han har haft at sige om emnet i de sidste par dage og især i nattens løb. Jeg har holdt mig i tæt kontakt med ham, og jeg kan forsikre Dem om, at jeg er fuldt på det rene med de problemer, som dette spørgsmål indebærer for landmændene i Det Forenede Kongerige.
Jeg er helt enig med Dem, når De siger, at en forsinkelse på nogle dage, hvis den betyder, at vi når frem til en løsning af dette vanskelige problem, er en langt bedre løsning end en langtrukken retssag ved EF-Domstolen. Jeg vil endvidere bekræfte over for Dem, og jeg gentager her, hvad jeg sagde tidligere, at jeg håber på at kunne forelægge Kommissionen en endelig rapport herom senest tirsdag om en uge i Strasbourg.

Sturdy
Tak for, at De udtrykker Dem så klart for os.
Jeg kunne bare godt lide at vide, om De efter at have lyttet til alle drøftelserne, egentlig er helt og aldeles klar over den ødelæggende virkning, som denne beslutning har for de britiske landmænd. De har allerede sagt ret så klart, at det stående udvalg for videnskabelige beviser er den højeste myndighed.
Fru Jackson spurgte Dem som det allerførste spørgsmål, om det, hvis vi havde en anden komité til at tage sig af fødevaresikkerheden i Den Europæiske Union, egentlig ville være bedre end det nuværende stående udvalg, og om folk ville tage nogen notits af det. Det forekommer mig, at de ikke har taget nogen notits af det. De hævdede rent faktisk næsten det stik modsatte, nemlig at det stående udvalg for videnskabelige beviser formentlig ikke var lige så godt som et fødevareagentur. De britiske landmænd lider under den manglende beslutsomhed. Det er på høje tid, at beslutningen bliver ratificeret. Den tidligere taler sagde om nogle få dage. Beslutningen blev faktisk truffet i august. Hvor mange flere dage skal der gå, før vi får en beslutning?
Må jeg også stille Dem følgende spørgsmål: Der er en praksis i medlemsstaterne eller i nogle medlemsstater med at fodre noget af deres kødkvæg med, hvad jeg ville kalde forbudte stoffer. Vil det videnskabelige udvalg og Kommissionen se på dette? Eller skal vi fortsætte med en situation, hvor pressen blot vil bruge det til at angribe medlemsstater?
Hr. kommissær, det, jeg siger til Dem, er blot, at de britiske landmænd, Den Europæiske Union og landbruget lider under den manglende beslutsomhed. Vi ønsker at se beslutningen blive truffet fredag aften og ikke vente til Strasbourg-mødeperioden. Der er ikke nogen yderligere videnskabelige beviser. Gik franskmændene ind for Firenze-aftalen? Har Det Forenede Kongerige opfyldt alle de betingelser, der blev fastsat i denne aftale? Hvorfor er der ikke blevet truffet en beslutning med det samme?
(Bifald fra PPE-gruppen)

Byrne
 Jeg er udmærket klar over de problemer, som alt dette har forårsaget for de britiske landmænd. Denne sag har varet i meget lang tid nu og i lang tid, inden jeg kom til Kommissionen. Den beslutning, der blev truffet af de franske myndigheder den 1. oktober, er en beslutning, vi har måttet tage os af så godt som muligt i mellemtiden. Siden da er det ene træk, der kan peges på, det, at der ikke har været nogen manglende beslutsomhed hos Kommissionen eller hos dem, der forsøger at løse dette vanskelige problem.
Jeg har ved en række lejligheder sagt - og jeg har sagt det igen her i dag - at jeg mener, at tålmodigt diplomati, koldt vand i blodet og fast beslutsomhed vil føre til større fremskridt end rent automatiske reaktioner, der fører til, at Kommissionen ender for Domstolen i Luxembourg om et par år. Det vil efter min mening ikke være til nogen nytte for de britiske landmænd, hvis forbuddet forbliver uændret i den mellemliggende toårige periode.
Jeg er fast overbevist om, at den holdning, jeg indtager, den linje, jeg har valgt, og de beslutninger, jeg har truffet, og som blev bestyrket af mine kolleger i Kommissionen her til formiddag, er den rette beslutning. Jeg ser frem til en snarlig løsning af dette problem.
Jeg har ved en række lejligheder i løbet af den seneste weekend nævnt i forskellige interviews, at det er mit faste ønske, at denne sag bliver løst hurtigt og på diplomatisk vis. Det er undertiden vanskeligt at opnå begge disse ting på samme tid. Det er det, jeg forsøger at gøre. Det er det, jeg forsøger at nå. At give mig en uge indtil tirsdag til at gøre dette er ikke urimeligt.

Auroi
Hr. kommissær, for at afslutte denne debat synes jeg, vi skal tage det grundlæggende spørgsmål op én gang til. Gennem en stor del af debatten har jeg haft det indtryk, at vi var vidne til en slags kamp mellem Frankrig og Storbritannien for ikke at tabe ansigt. Efter min mening er det overhovedet ikke det, sagen - og debatten - drejer sig om. Det vigtige er derimod spørgsmålet om, hvad man kan tilbyde de europæiske forbrugere. Den engelske forbruger har såvel som den franske og den spanske forbruger ret til at vide, hvad det er, han eller hun spiser, og ud fra det synspunkt er etikettering og sporbarhed efter min mening absolut nødvendig.
Men burde man ikke minde om, hr. kommissær, at alt dette geografisk set stammer fra Storbritannien? Jeg beklager, men det var dér, BSE-sagen startede. Og hvorfor? Fordi det engelske landbrug er et særdeles produktivitetsorienteret landbrug med landmænd, der er blevet ofret ubønhørligt på levnedsmiddelindustriens alter, og fordi man i stedet for at begræde de engelske landmænd burde hjælpe dem til at forbedre deres produktion, til at producere rigtigt, hvilket de er begyndt på. Jeg skal i denne forbindelse ikke glemme, at waliserne og skotterne, som selv har videreført en mere traditionel produktion, er blevet straffet på samme måde som de engelske producenter i de værste øjeblikke af denne kogalskabskrise.
Hr. kommissær, jeg spørger Dem derfor, hvilke økonomiske midler der vil blive afsat til at forbedre sporbarheden, til at nedslagte alle bestande, når der opstår et tilfælde af BSE, et tilfælde af pest, for det er klart på den måde, forbrugeren skal beroliges. Det er efter min mening nødvendigt, at alle lande i Europa lægger den gamle holdning fra sig om, at forsigtighedsprincippet blot er et skalkeskjul for tøjlesløs produktivisme, når ikke lige der sættes fokus på 2-3 mere eller mindre uholdbare eksempler for at retfærdiggøre sin sag. Hr. kommissær, hvilke midler vil det agentur, som De foreslår, få stillet til rådighed?

Byrne
Jeg er helt enig med Dem i, at dette ikke er et spørgsmål om at tabe ansigt eller om vindere og tabere. At karakterisere denne vanskelige sag på denne måde er ikke særlig befordrende. Og de, der tackler problemet på denne måde, giver ikke dets alvor fuld retfærdighed.
Jeg er også enig med Dem i, at forbrugersikkerhed er af yderste vigtighed. Den datobaserede eksportordning, der er udformet af Kommissionen efter råd fra de videnskabelige tjenestegrene, vil efter min og de rådgivende videnskabelige tjenestegrenes mening give forbrugerne denne sikkerhed.
Jeg er også enig med Dem i, at det er yderst værdifuldt at have mærkning og sporbarhed. Hvad mærkningsspørgsmålet angår, spurgte De mig, hvad der vil blive indført på fællesskabsplan i lovgivningen omkring mærkning. Fra 2003 vil alt oksekød blive mærket med dyrets fødselssted, opdrætningssted, slagtested, race og alder.
Det er ikke muligt at indføre denne mærkning og oplysning her og nu, idet medlemsstaterne endnu ikke har leveret de oplysninger, der skal til, for at dette kan ske. Men det er på vej, og det vil ske fra den dato.
Jeg vil atter en gang gerne understrege den betydning, jeg tillægger hele dette spørgsmål om forbrugertillid og navnlig spørgsmålet om befolkningens sundhed. Det er min hensigt at tage dette i betragtning i de næste dage under de igangværende drøftelser.

Formanden
Tak, hr. kommissær Byrne.
Hermed er dette punkt på dagsordenen afsluttet.
Inden vi fortsætter med det næste punkt på dagsordenen, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at betænkningerne af hr. Hughes og fru Smet efter ordførernes ønske behandles under ét i morgen, eftersom alle er enige om det.

Makroøkonomisk dialog
Formanden
- Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om den makroøkonomiske dialog til fremme af vækst og beskæftigelse (Köln-processen).

Niinistö
Fru formand, ærede medlemmer af Parlamentet, jeg vil først udtrykke min tilfredshed med, at jeg får lov til at møde Dem her og i særdeleshed med, at jeg kan forelægge holdninger med hensyn til den markedsøkonomiske dialog, som først nu er ved at starte. Det er altså en ny proces. Anvendelsen af en fælles valuta i Europa har øget behovet for at føre en økonomipolitisk dialog. Dette er synligt i ØKOFIN-Rådets arbejde og også i formandskabet for euroområdets arbejde.
For at euroen kan få den betydning, som den fortjener, både i den internationale økonomi og også i debatten om den økonomiske politik på unionsområdet, skal de fælles holdninger specielt vedrørende euroområdets økonomiske politik uddybes. Det Europæiske Råd i Helsinki modtager ØKOFIN-Rådets rapport om udviklingen i koordinationen af den økonomiske politik. Dette fremmer igen denne debat og drøftelserne.
Den Økonomiske og Monetære Union åbner mange nye muligheder for Europa. Man skal derfor gribe fat i situationen og gøre alt, der kan gøres, for at være i stand til at sikre den økonomiske vækst og udviklingen i beskæftigelsen. Den bedste måde er at sørge for, at fordelene ved fælles valuta og fælles markeder udnyttes optimalt. Den Økonomiske og Monetære Union betyder en ny begyndelse for både erhvervslivet og den økonomiske politik i Europa.
Den europæiske beskæftigelsespagt, som på tysk initiativ blev aftalt i sommer på Det Europæiske Råd i Köln, er et initiativ, som vil fremme indbyrdes forståelse og fornyelse i de europæiske økonomier. Den makroøkonomiske dialog er en del af den europæiske beskæftigelsespagt. Iværksættelsen af pagten påbegyndes ved etableringen af den første makroøkonomiske dialog. Dette sker på mandag i forbindelse med mødet i ØKOFIN-Rådet. For første gang sidder alle aktører på unionsplan - repræsentanterne fra Rådet, Kommissionen, Den Europæiske Centralbank og arbejdsmarkedsparterne - ved samme bord. Hidtil har vi mødt repræsentanterne for arbejdsmarkedsparterne to gange om året og ført en særskilt dialog med Den Europæiske Centralbank. Nu mødes vi ved den samme begivenhed.
Den Europæiske Banks deltagelse i denne dialog er betydningsfuld. Den viser klart, at banken for sin del er klar til at deltage i en åben og direkte debat samt at begrunde sine måder at tænke og agere på.
Det er vigtigt at lægge mærke til dialogens essentielle principper. Parternes selvstændighed og autonomi skal ifølge dem respekteres. Dialogen bygger på fortrolighed, således at det ikke er hensigten at komme med fælles konklusioner og udtalelser. Tiden anvendes til debat. Der rapporteres ikke til offentligheden om debatterne, men hver part underretter sit bagland om indholdet i debatten.
Man kan sætte spørgsmål ved, hvad man vil opnå ved, at parterne fører fortrolige samtaler bag lukkede døre. Svaret er, at med denne dialog er det primært hensigten at opbygge forståelse for principperne i den økonomiske politik. Den fyldestgør - og udelukker bestemt ikke - den offentlig debat om den økonomiske politik, som føres i alle tilfælde. Det er nemmere at påbegynde debatten på basis af en fælles holdning og situationsanalyse. På europæisk plan er det selvfølgelig ikke muligt at komme så tæt på det konkrete, og der er ingen grund til at tale om en forhandling eller koordination. Desuagtet tror vi på, at dialogen har en positiv indvirkning på atmosfæren i den økonomipolitiske debat.
I Finland er det økonomiudvalget, som er ansvarlig for dialogen på det politiske plan, og hvis opgaver og målsætninger er almene og uofficielle. Vi har opdaget, hvor nyttigt det er at opretholde dialogen specielt i svære perioder. Samtalerne har for det meste drejet sig om principielle emner vedrørende samfundet og den økonomiske udvikling. Lignende praksis findes i mange lande. De nationale erfaringer og procedurer kan selvfølgelig ikke direkte overføres til europæisk plan, men der er også meget at gøre på europæisk plan endnu. Den makroøkonomiske dialog på europæisk plan kan heller ikke erstatte den nationale dialog. Der er behov for dem begge. Vi skal bare finde det rette indhold og de rette former for dialogen på europæisk plan.
Som formandsstat har vi forsøgt at sikre, at dialogen så også fungerer. Derfor er det ikke alle 15 medlemsstater, der er til stede, men udelukkende rådsrepræsentanterne. Dette er også betydningsfuldt: Samtalerne bør ikke koncentreres om situationer og problemer i enkelte medlemsstater, men de foreliggende anliggender skal gælde for hele området, det fælles ansvarsområde. Dette er en betydelig afgrænsning og opstilling.
I konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Köln blev det bestemt, hvem dialogdeltagerne skulle være, og det blev konstateret, at det afgrænsede antal deltagere skal sikre dialogens funktionalitet. Vi har naturligvis handlet i overensstemmelse med dette. I konklusionerne fra Köln blev der også lagt vægt på, at den makroøkonomiske dialog opfattes som en holdbar og vedvarende proces. Det er derfor, Finland har ønsket at se fremad i forberedelserne og først og fremmest fokusere på kontinuiteten. Det er derfor også rådsformændene, hvis opgave det er at videreudvikle og uddybe dialogen, der deltager i mødet.
Dialogen er ikke en koordination af den økonomisk politik, men den knytter sig til de aktuelle udfordringer, som drejer sig om udviklingen af det økonomiske samarbejde. En betydelig del af beslutningerne, som påvirker den økonomiske udvikling og beskæftigelsen, træffes stadig på trods af iværksættelsen af Den Økonomiske og Monetære Union i medlemsstaterne. Der er primært tale om budgetpolitik og lønudvikling. Kan vi være sikre på, at arbejdsmarkederne har tilegnet sig forholdene og kravene, som Den Økonomiske og Monetære Union medfører? Set fra de enkelte medlemsstaters side er risikoen ikke en inflation, men overdimensionerede forhøjelser af nominallønningerne, som på virksomhedsniveau kan føre til en stærk nedgang i konkurrenceevnen og rentabiliteten, og ad den vej til tab af arbejdspladser.
Alligevel er der ingen grund til at bebude dystre udsigter. Det er dog yderst vigtigt, at beslutningstagerne i den økonomiske politik - og i finanspolitik i særdeleshed - er troværdige. Det er derfor, der er behov for en dialog og beroligende signaler og desuden hurtig og beslutsom handling fra beslutningstagerne i eventuelle krisesituationer. På den måde kan mulighederne for den økonomiske politik med hensyn til den økonomiske vækst og beskæftigelsen konkret begunstiges.
Som en del af dialogen skal statistikkerne og kommunikationen vedrørende den økonomiske udvikling - inklusive løn- og udgiftsudvikling - forbedres. De to niveauer i dialogen - det tekniske og det politiske - supplerer også hinanden på en heldig måde. Samtalerne skal bygge på fakta, og det vil være endnu bedre, hvis vi kan være enige om disse fakta. Primært drejer det sig om realisme.

Solbes Mira
Fru formand, jeg vil gerne påpege, at den makroøkonomiske dialog udgør en del af den komplekse proces omkring beskæftigelsespagten, og at den, som Rådets formand så udmærket fremlagde, er en følge af beslutningerne fra Köln, som ved etablering af denne dialog mellem arbejdsmarkedets parter og de ansvarlige for den økonomiske og budgetmæssige politik samt med deltagelse af Den Europæiske Centralbank har til formål at opnå de mål, som vi i sidste ende stræber efter. I overensstemmelse med strategien om den økonomiske politiks overordnede retningslinjer går disse mål ikke ud på andet end at gøre det lettere at nå målet om pengepolitisk stabilitet ved hjælp af nogle budgetmæssige midler og en passende lønudvikling, som i denne henseende er mere gunstig for vækst og beskæftigelse, herunder veksle- og rentekurser på langt sigt.
Med denne filosofi igangsættes den makroøkonomiske dialog. Dens omfang er klart blevet defineret af formanden for Rådet, og jeg vil ikke tale meget mere om det. Jeg vil blot påpege, at det første tekniske møde fandt sted den 29. oktober, og at det næste finder sted den 8. november. Trods tidligere erfaring, f.eks. den sociale dialog, der blev etableret på baggrund af Val Duchesse, er det indlysende, at den nye makroøkonomiske dialog har nogle andre egenskaber.
For ikke at gentage dele af det, jeg allerede har sagt, vil jeg gerne koncentrere mig om Kommissionens bidrag til den tekniske forhandling den 29. oktober. For det første vil jeg gerne bemærke, at Kommissionens Generaldirektorat for Økonomiske og Finansielle Anliggender før forhandlingen udleverede to arbejdsdokumenter. Det ene vedrørte den økonomiske situation, og det andet havde til formål at forberede uofficielle udvekslinger om de makroøkonomiske politikker på mellemlangt sigt. Begge dokumenter skulle tjene som tekniske bidrag til forhandlingen.
Kommissionens første dokument havde til formål at præsentere den generelle økonomiske situation og de makroøkonomiske perspektiver på kort sigt. Konjunkturoversigten for Den Europæiske Union i dette dokument var beskrivende og analytisk. Og i overensstemmelse med indholdet heri bekræftes det, at det er muligt at vende tilbage til en hurtigere vækst end den, som Kommissionen annoncerede i sin makroøkonomiske prognose i foråret. Den annoncerede vækst for 1999 er på omkring 2%, ikke langt fra det, der blev fastsat i prognosen. Men disse 2% som årsgennemsnit har en anden adfærd. Det har været en adfærd, der har ligget under prognosen for første halvår, men den stigende tendens, som vil vise sig i andet halvår, vil imidlertid danne baggrund for en vækst på tæt ved 3% for de sidste to års gennemsnit, således at der nås op på lignende eller endog højere tal for 2000 end dem, vi har forudset i prognosen i foråret. Dokumentet omfatter også mulighed for, at væksten bliver højere i fremtiden.
Det andet dokument, som Kommissionen har fremlagt, bør tjene til at forberede de uofficielle udvekslinger om de makroøkonomiske politikker på mellemlangt sigt. Dokumentet præsenterer de makroøkonomiske betingelser for at fremme en varig vækst og når nogle konklusioner om den langsomme vækst, der tidligere er registreret, især siden midten af 1970'erne. En teknisk analyse giver den konklusion, at den nedadgående væksttendens i Den Europæiske Union forklares ved en kombination af eksterne chok forstærket af forskelle i de nationale politikker i en kontekst med stram struktur. Især mangelen på enighed om indholdet af de makroøkonomiske politikker i perioden før Maastricht-traktatens ikrafttrædelse og de første retningslinjer for en økonomisk politik spillede en grundlæggende rolle i forstærkningen af de negative virkninger, de eksterne chok og udviklingen af store hindringer for vækst og beskæftigelse.
Det må fremhæves, at den systemændring, der blev indført efter iværksættelsen af Den Økonomiske og Monetære Union, har gjort opgaven nemmere for dem, der er ansvarlige for de nationale makroøkonomiske politikker, og bidrager til at overvinde disse hindringer, således at væksten kan blive mere varig. I dokumentet analyseres betingelserne for, at det anvendte policy mix fortsat kan være så velafbalanceret som muligt, således at væksten genoprettes mere varigt.
På mødet den 29. oktober var der en meget åben og konstruktiv diskussion om disse oplysninger, som jeg vil resumere for Dem. Med hensyn til konjunkturoversigten var alle deltagere enige i, at prognosen er bedret væsentligt, og at det negative eksterne chok i 1998 allerede synes at være blevet absorberet af den interne udvikling i selve Den Europæiske Union.
Med hensyn til de mulige risici for den fremtidige vækst var der visse uenigheder, især da nogle af deltagerne påpegede risikoen for, at nye eksterne chok kan ende med at få indflydelse på Unionens økonomi.
Hvad angår den økonomiske politik - det andet dokument giver allerede svar på den udfordring, som det er at gøre konjunkturstigningen til en varig proces med højere vækst - fremlagde hver deltager meget ærligt sit synspunkt. Jeg vil dog gerne fremhæve nogle elementer i debatten, som også kan være meget nyttige for den forhandling, vi her er i gang med. For det første blev de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik bekræftet som et grundlæggende element. Alle deltagere var enige i, at det er nødvendigt at fastholde prisstabiliteten og forhandle nogle lønaftaler, som er forenelige med målet om at fortsætte processen med budgetsanering - i henhold til hvert enkelt lands stabilitetsprogram - og fuldende strukturreformerne i overensstemmelse med Luxembourg- og Cardiff-processerne.
For det andet vil jeg fremhæve, at der også var absolut enighed om hovedprincippet i den makroøkonomiske ramme, som jeg allerede tidligere har nævnt. Det vil altså sige, at jo mere målsætningen om pengepolitisk stabilitet lettes ved hjælp af budgetmæssige foranstaltninger og en passende lønudvikling, desto gunstigere bliver de monetære betingelser for vækst og beskæftigelse.
For det tredje vil jeg gerne påpege, at diskussionen klart viste nyttigheden af denne form for direkte udveksling, som giver hver enkelt deltager mulighed for at udtrykke sine synspunkter direkte og modtage relevante svar fra de øvrige deltagere. Arbejdsmarkedets parters rolle blev anerkendt fuldt ud som den tredje grundpille i det fastsatte policy mix.
For det fjerde er der nogle af de idéer, som blev fremlagt af deltagerne, der fortjener særlig opmærksomhed. Jeg vil fremhæve den kendsgerning, at der blev insisteret på, at de makroøkonomiske politikker, især pengepolitikkerne, skal tage hensyn til fremskridtene med hensyn til udbudet i den europæiske økonomi. Således vil muligheden for uden inflation at fastholde en vækst, der er højere end efterspørgselen, øges. Kombinationen af en total gennemførelse af det indre marked med den fælles valuta i en kontekst med strukturreformer og kraftig international konkurrence vil give mulighed for at reducere risikoen for flaskehalse, som kan opstå, hvis budget- og lønpolitikkerne ikke er tilstrækkelige.
Endelig vil jeg gerne påpege, at repræsentanterne for Kommissionen understregede, at udbudet af arbejdskraft synes at reagere mere positivt på nuværende tidspunkt end tidligere, men at der eksisterer en væsentlig reserve af disponibel faglært arbejdskraft. Hvis dertil lægges den disponible installerede kapacitet, som kan øges på grund af det høje investeringspotentiale forårsaget af dens høje rentabilitet, kommer der strukturændringer, som de ansvarlige for den økonomiske politik bør tage hensyn til ved beslutningstagningen.
Dette er de elementer, som efter min mening er mest relevante fra mødet den 29. oktober, og som jeg som nævnt i dag gerne ville dele med Dem, således at de kan blive genstand for kommentarer eller efterfølgende debat.

Karas
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg skal indledningsvis på vores gruppes vegne understrege, at vi anser den makroøkonomiske dialog som en fornyelse, der skal hilses velkommen, fordi den for første gang forpligter alle hovedaktører i den europæiske økonomiske politik til at gå ind i en direkte indbyrdes meningsudveksling om de samlede økonomiske rammebetingelser. Samtidig glæder vi os over, at også Parlamentet inddrages i denne information så hurtigt efter det første møde, hvilket for mig er en selvfølgelighed.
For det andet skal jeg imidlertid som østriger sige, at denne dialog mellem arbejdsmarkedets parter, de politiske institutioner, skattepolitikken og de politiske delegerede har eksisteret under en lignende form og er blevet praktiseret i årevis i mit hjemland Østrig, og at den har bidraget væsentligt til, at Østrig i dag kan præsentere sig selv som et økonomisk succesrigt og socialt stabilt land med høj beskæftigelse og lavere arbejdsløshed end andre. Det skal give opmuntring til at føre denne dialog. Også hos os er der på mange områder behov for reformer og forbedringer.
De tidligere talere har nævnt, at dialogen kun kan forberede, ledsage og supplere. Den er ikke en erstatning for politik. Den fritager ingen ansvarlig fra at varetage sit specifikke ansvar. Dialogen er en supplerende del af de nødvendige mangfoldige foranstaltninger til fremme af vækst og beskæftigelse. Jeg vil derfor netop af den grund også henvise til, at den netop gennemførte debat indgår i en samlet ramme for disse to plenarmødedage. Vi debatterer i disse to dage betænkningen af Smet om tilrettelæggelse af arbejdstiden og betænkningerne af Menrad om medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i årene 1999 og 2000. I morgen står diskussionen om fru Palacio Vallelersundis forespørgsel om strategien for det europæiske indre marked på dagsordenen, og i sidste uge i Strasbourg diskuterede vi i forbindelse med ECB-rapporten, hvordan vi kan uddybe og styrke den makroøkonomiske dialog med Parlamentet. Dette krav blev taget med i vores betænkning.
Der kan vel ikke herske uenighed om, at der skal findes omfattende og sammenhængende strategier for vækst og beskæftigelse, og jeg er glad for, at ordene vækst og beskæftigelse indgår i titlen, for det gør op med den fordom, som så ofte udspredes af venstrefløjen, nemlig at man kan spille vækst ud mod beskæftigelse, pengeværdi og prisstabilitet ud mod bekæftigelsesfremmende foranstaltninger. Dialogen og titlen på denne dialog viser, at vi alle er i samme båd. Det gælder om at vise vilje til at se tingene som en helhed, om at påtage sig ansvaret for helheden.
Den makroøkonomiske dialog er en konstruktiv måde til at gå i gang med de presserende problemer. Jeg opfordrer derfor alle parter til at deltage ansvarligt i denne makroøkonomiske dialog og påtage sig dette ansvar for Europas økonomiske og beskæftigelsespolitiske fremtid. Vi skal fjerne hindringerne for vækst og etablering af virksomheder. Over for en stemning præget af pessimisme og skrækvisioner skal vi sætte en ny åndelig, innovativ opbrudsstemning, og jeg håber, at denne dialog bidrager til på en gennemsigtig og ansvarlig måde at gøre det nødvendige på det rigtige tidspunkt, og at den ikke fører til, at man ud fra døgnaktuel politisk opportunisme eller legitime gruppeinteresser gensidigt lægger hindringer i vejen for hinanden.

Goebbels
Hr. formand, den makroøkonomiske dialog, der blev indført i forbindelse med den europæiske beskæftigelsespagt, er et nyt tiltag, der er prisværdigt i sig selv. Dialogen mellem de politisk ansvarlige og de økonomiske aktører kan aldrig blive intens nok. Tillad mig dog at tvivle på den reelle virkning af denne dialog, som på forhånd lammes af højtragende procedureregler. For det første er der det såkaldt tekniske niveau, hvor 15 specialister diskuterer, og 25 andre specialister lytter. Derefter er der det såkaldt politiske niveau, som består af 24 høje repræsentanter og 18 ledsagere. Det står klart på forhånd, at formålet med denne todelte dialog ikke er at opnå enighed om de fælles retningslinjer eller tvingende forpligtelser. Denne dialog vil således ikke udmønte sig i en koordinationsaftale ex amte om de forskellige skatte- og budgetmæssige samt monetære og overenskomstrelaterede politikker.
Regeringerne og Centralbanken vil fortsat være frie til selv at fastlægge deres respektive politikker. Arbejdsmarkedets parter vil fortsætte deres frie forhandlinger om arbejds- og lønforhold.
Hvori består tiltagets fordele? Tillad mig at være skeptisk, selvom jeg håber, at jeg vil blive behageligt overrasket. Den Europæiske Union burde oprigtigt talt foretage en rationalisering af de forskellige tiltag, der er blevet lanceret af de skiftende formandskaber siden topmødet i Amsterdam. Hvem ud over fællesskabspolitikkens fagmænd kan finde rundt i de såkaldte Luxembourg-, Cardiff-, Wien- og Köln-processer - og fremover i Lissabon- og Helsinki-processen? Debatterne om retningslinjerne inden for beskæftigelse, der imidlertid altid er nyttige, falder sammen med diskussionerne om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og nu med den makroøkonomiske dialog.
De mange grøn- og hvidbøger ligner hinanden. Kommissionens meddelelser hober sig op omkring betænkningerne og beslutningerne fra Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Ikke andet end ord, der oftest er uforståelige for den almindelige borger! Fællesskabsteksterne ligner mere og mere den politiske litteratur fra det hedengangne Sovjetunionen. Det vigtigste består af citater og henvisninger til de hellige tekster vedtaget af Det Europæiske Råd og Kommissionen. Hvis centralkomitéens plenum blev udskiftet med Det Europæiske Råd og politbureauet med Kommissionen, ville teksterne være identiske.
De europæiske folk har ikke brug for flere ord, men konkrete tiltag til fordel for beskæftigelsen. Den makroøkonomiske dialog har ingen mening, medmindre den udmønter sig i makroøkonomisk handling. Opretholdelsen af prisstabiliteten er fortsat en nødvendighed. Inflationen rammer først de mest ydmyge, men det kan ikke være Unionens eneste ambition at opretholde en stabilitetspolitik, der er indrettet som et dogme. De enkelte medlemsstaters åbenhed over for landene uden for EU er for stor til, at de kan føre en vækstpolitik i ensom majestæt.
Unionen er en forholdsvis lukket enhed. Handlen på tværs af de europæiske grænser udgør mere end 90% af Fællesskabets BNP. På et tidspunkt, hvor den økonomiske genopblomstring giver mulighed for på én gang at reducere det offentlige underskud og indføre en politik til fremme af væksten, kunne en effektiv koordination af budgetpolitikkerne, der primært er rettet mod infrastrukturelle investeringer, forskning, uddannelse og efteruddannelse, sikre et varigt økonomisk opsving.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, på vegne af Den Liberale Gruppe støtter vi dette initiativ, som vi anser for meget relevant med henblik på at sikre den nødvendige enighed på det økonomiske og sociale område, som absolut er påkrævet, hvis der skal opnås stabilitet, vækst og større beskæftigelse i Den Europæiske Union.
Idet jeg accepterer det fremlagte, vil jeg gerne fremføre to bemærkninger. Den første opsummerer de bemærkninger, som netop blev fremført af den socialdemokratiske repræsentant med hensyn til det hensigtsmæssige i, at der skal tages hensyn til visse grundlæggende aspekter, strukturreformer, som allerede var indeholdt i hvidbogen om konkurrence og beskæftigelse. Den Europæiske Centralbanks redegørelse forklarer, at der sker visse forvridninger for at opnå højere vækstniveauer - eller større stabilitet i Den Europæiske Union eller større konkurrencedygtighed i en åben økonomisk proces, og disse behov er endnu mere udtalte i betragtning af udsigterne til Millennium-runden - netop fordi der endnu er nogle strukturforhold, som mangler at blive uddybet, lige fra arbejdsmarkederne til som nævnt uddannelsessystemet eller forhold, som er lige så vigtige, f.eks. en forbedring af forsknings- og udviklingsniveauet.
Endvidere vil jeg gerne henvise til de parter, som der bør tages hensyn til i den makroøkonomiske dialog, og jeg drister mig til at foreslå, at der skal inkluderes yderligere tre, som er repræsentanter fra to af Den Europæiske Unions egne institutioner, nemlig Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - to institutioner, der repræsenterer en meget vigtig økonomisk og social dimension, og for regionernes vedkommende er det indlysende, at nogle af dem spiller en helt afgørende rolle for at sikre disse mål - og endelig organisationerne af små og mellemstore virksomheder. Vi siger alle, at SMV'ne spiller en meget væsentlig og afgørende rolle for at sikre større vækst, men jeg har ikke set dem deltage i denne makroøkonomiske dialog.
Når disse bemærkninger er gjort, vil jeg gerne gentage vores støtte til dette initiativ.

Lambert
Jeg vil gerne tale om tre ting, nemlig baggrund, dialog og demokrati.
For det første den baggrund, hvorpå denne makroøkonomiske dialog finder sted. En kæmpestor og vitalt vigtig faktor mangler, selvom den er afspejlet i traktaterne, og her tænker jeg naturligvis, som De forventer af mig, på miljøet.
Artikel 2 taler om vedvarende udvikling som et af målene for Den Europæiske Union, selvom mange af os kunne finde på at stille spørgsmålstegn ved de metoder, der er fastsat til at nå dette. Men nogle af dem er helt bestemt makroøkonomiske, som det har afspejlet sig i denne debat. Og vedvarende udvikling, vil jeg gerne påpege, er ikke det samme som vedvarende vækst, som vi har hørt en hel masse om her til eftermiddag. Hvis vækst er kvantitativ og ikke kvalitativ, vil jeg påstå, at vi egentlig skaber ustabilitet ved at tjene penge på olieudslip, oprydning efter kriminelle aktiviteter m.v.
Artikel 6 i den nye traktat fastslår klart, at miljøhensyn skal integreres i alle områder af Fællesskabets politikker og praksis, og vi mener, at det omfatter en makroøkonomisk dialog. F.eks. vil klimaændringer, hvis de ikke begrænses, helt bestemt have en destabiliserende virkning på alle landenes økonomier, som Den Europæiske Unions egen forskning også viser. Vores egen forskning viser også, at økonomisk udvikling i den konventionelle betydning er ved at blive begrænset i nogle områder som følge af mangel på ferskvand, og at Den Europæiske Union allerede producerer mere giftigt affald, end den kan klare som et biprodukt af økonomisk vækst.
Miljøet må derfor medtages som en faktor, og jeg vil gerne vide, hvordan det vil blive gjort. Hvem skal repræsenteres? Vi vil også gerne bede om en reel dialog om dette, ikke kun økonomisk propaganda. Det er væsentligt, at vi ser os om efter nye måder og de bedste måder, hvorpå vi kan opfylde målet om en harmonisk og vedvarende udvikling, således at der sker en opfyldelse af vores og miljøets behov, og at der ikke forekommer en negativ indvirkning på levestandarden for folk i de fattigste dele af verden. Så hvordan skal vi evaluere de videre virkninger af vores egen makroøkonomiske politik?
For det tredje vil jeg bede om, at der bliver gjort noget ved det demokratiske underskud senest ved den næste regeringskonference. Jeg lyttede til listen over dem, der skal deltage, og det slog mig, at processen faktisk er meget lig det, der foregår nede på pubben fredag aften, hvor man mødes med vennerne og derefter går hjem og fortæller folk, hvad der skete, og hvis man er heldig, vil andre folk måske høre de bedste historier.
Jeg vil gerne vide, hvordan vi som folkevalgte medlemmer vil blive inddraget i denne proces, navnlig hvis den vil blive så lukket, som det er blevet fremstillet for os her. Det forekommer mig, at vi ikke bliver behandlet som parlamentarikere her eller som voksne og modne nok til at deltage i dialogprocessen i forbindelse med den makroøkonomiske politik, og det vil jeg indtrængende bede Dem om at gøre noget ved og i det mindste åbne op i mellemtiden, således at vi ved, hvad der sker og kan forklare det for vores vælgere.

Theonas
Hr. formand, erklæringerne fra Den Europæiske Unions topmøder om beskæftigelse kommer lige så ofte, som de altid har gjort. Men lige så ufravigeligt fortsætter den voldsomme arbejdsløshed, underbeskæftigelse og alternative beskæftigelse.
De europæiske beskæftigelsesaftaler, Cardiff-, Luxembourg- og Köln-procedurerne og kombinationen af disse, de makroøkonomiske dialoger og de tekniske og politiske organer knyttet til disse dialoger tages ikke i brug for på en positiv måde at fremme beskæftigelsen i Europa til gavn for de arbejdsløse. Grunden er, at ansvaret for den drastiske forværring af arbejdsløsheden skal placeres hos selve den politik, der føres, og de initiativer, der sættes i gang. Det er en politik, der prioriterer det økonomiske aspekt højere end det sociale og den monetære stabilitet højere end den sociale sikkerhed, og en politik, der ophøjer stabilitetsaftalen til højeste lov, som skal gennemføres uden vaklen. Det er ikke en politik for de arbejdsløse, det er politik for kapitalen.
Når Den Europæiske Centralbank mener, at en udviklingstakt på over 2,5% er farlig, samtidig med at Kommissionen vurderer, at der kræves en udviklingstakt på over 3% for at reducere arbejdsløsheden til 7% i løbet af 6-7 år, så har I kun en vej at vælge, og det er naturligvis den, I følger så konsekvent, når I presser arbejdsmarkedet til at ændre totalt på ansættelsesforholdene, gennemtvinger deltidsbeskæftigelse og generelt mere fleksibilitet i arbejdet, skaber en reel lønnedgang og ødelægger den sociale sikring. Ud fra denne betragtning er det eneste, der kan opnås med en makroøkonomisk dialog med deltagelse af arbejdstagernes og arbejdsgivernes repræsentanter, en tilpasning af de kollektive forhandlinger og en justering af lønnen, så den passer til de krav, der stilles af finanskapitalen, euroen og den herskende økonomiske politik, der kommer til udtryk med ØMU og stabilitetsaftalen.
Den manglende gennemsigtighed, der følger med den makroøkonomiske dialogprocedure, og Europa-Parlamentets fravær i den forbindelse forstærker vores bekymringer for, at vi står over for endnu et forsøg på at kuldkaste arbejdstagernes grundlæggende rettigheder og undergrave enhver form for social model, som måtte være tilbage i Europa.

Blokland
Hr. formand, Rådet vedtog på topmødet i Köln en europæisk beskæftigelsespagt for at opnå en betydelig og varig nedsættelse af arbejdsløsheden. Et af pagtens tre hovedemner er institutionaliseringen af en makroøkonomisk dialog på europæisk plan.
Min gruppes første bemærkning er, at hermed oprettes den 117. hybride diskussionsklub i Europa. Sådan som forslagene foreligger, involveres fire parter: repræsentanter fra de europæiske institutioner, forskellige udvalg, arbejdsgivere og -tagere. Sidstnævnte for så vidt de er organiseret på europæisk plan.
For det andet omfatter dette samrådsorgan på grund af dets trefoldighed en sammenblanding af stat og samfund. Denne sammenblanding gør det uklart, hvem der er ansvarlig for realiseringen og gennemførelsen af den makroøkonomiske politik. Gennemskueligheden og fordelingen af magten, to vigtige principper for de europæiske retsstater, tilgodeses på denne måde ikke på EU-plan. De trædes under fode, og om De vil, skades endnu mere.
Det er endvidere påfaldende, at EU antager statslige former, når Unionen først og fremmest er et samarbejdsforbund mellem nationale stater, og derfor ikke er eller kan blive en stat. EU overskrider med dette forslag sine grænser og lader nærhedsprincippet og proportionaliteten ligge.
Det fjerde punkt vedrører risikoen for, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg får en dobbeltgænger. Processens gennemskuelighed med hensyn til realiseringen af de globale retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken er bedre tjent med en officiel og offentlig udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg end med resultaterne af et trepartssamråd, hvis arbejde højst kan karakteriseres som en forpligtelse til at gøre en indsats. Hvordan ser Kommissionen på forholdet mellem den foreslåede makroøkonomiske dialog og det eksisterende Økonomiske og Sociale Udvalg? Er der ikke risiko for, at de europæiske institutioner kommer til at gentage sig selv i en uendelighed? Møder koster tid og penge. Kan Kommissionen angive, hvilken indholdsmæssig rolle Det Økonomiske og Sociale Udvalg får, når den makroøkonomiske dialog iværksættes?
Den makroøkonomiske dialog omfatter for det femte et politisk område, som EU ikke lovgiver for. Den makroøkonomiske politik og også beskæftigelsespolitikken er først og fremmest medlemsstaternes område. Det er naturligvis godt, at medlemsstaterne udveksler erfaringer og tilpasser deres politik til hinanden, for så vidt den makroøkonomiske situation i deres eget land tillader det. Ved hjælp af retningslinjer laves der rammeaftaler, som giver medlemsstaterne den frihed, der er nødvendig for at tilpasse foranstaltningerne til de nationale økonomiers særlige forhold. Disse kendsgerninger gør, at den makroøkonomiske dialog på europæisk plan i høj grad kommer til at svæve i luften. Der skal naturligvis gøres noget for at sænke den stadigvæk alt for høje arbejdsløshed. Og vi skal især være opmærksomme på de langtidsarbejdsløse. Men der skabes ikke flere job gennem en abstrakt dialog på europæisk plan. Vi slår derfor til lyd for politisk frihed på regionalt og lokalt plan, for der ved man mere om den konkrete situation på arbejdsmarkedet. Informations- og erfaringsudveksling på europæisk plan er en god ting. Men en institutionaliseret europæisk makroøkonomisk dialog bidrager ikke eller næsten ikke hertil.

Della Vedova
Hr. repræsentant for Rådet, hr. kommissær, hvis millionerne af arbejdsløse europæere havde hørt denne første redegørelse om den makroøkonomiske dialog til fremme af vækst og beskæftigelse, tror jeg, at de ville tage sig til hovedet. Så vidt jeg forstod, var der ud over nogle principerklæringer ikke noget afgørende, ikke nogen forslag og ikke nogen usminket analyse, hvilket analysen af mange europæiske økonomiers sundhedstilstand ellers burde være, navnlig når det gælder dem på kontinentet.
Hr. kommissær, når jeg hører tale om en makroøkonomisk dialog - selvom definitionen forekommer mig at være yderst undvigende - kommer jeg til at tænke på overenskomsten i Italien. Det, jeg frygter, er, at man med denne makroøkonomiske dialog skal forsøge at eksportere Italiens overenskomstmodel og -metode til Europa. Det var den metode, der gav vores land de laveste vækstrater, de højeste arbejdsløshedstal og de højeste inflationsrater. Overenskomsten mellem arbejdsmarkedets parter og regeringen i Italien blev til en aftale mellem repræsentanterne for de konstituerede interesser - fagforeningsinteresserne, arbejdsgiverforeningernes interesser og de politiske interesser - med det formål at forsvare de konstituerede interesser og privilegierne mod de arbejdsløses - og alle dem, der ikke er repræsenteret i overenskomsten - mulighed for at få en plads i den nye økonomi.
I Italien blokerede overenskomsten med arbejdsmarkedets parter for alle reformstrategier og -teorier på de afgørende punkter. Jeg tænker her på arbejdsmarkedet, på de offentlige udgifter og navnlig på udgifterne til social sikring samt på en lov om arbejdsmarkedet, der minder om loven fra 70'erne. Både repræsentanten for Rådet og repræsentanten for Kommissionen var kun præcise med hensyn til én ting, nemlig kravet om lønmoderation. I Italien blev der blokeret for ethvert forslag til en økonomisk reform som følge af den lønmoderation, som fagforeningernes oligarker gav tilladelse til. Jeg spørger mig selv, hvorfor vi skal sige til de europæiske arbejdstagere, at der kun er én ting, som er sikker, nemlig at de får en lønmoderation. Hvorfor siger vi ikke i stedet, at hvis vi takket være liberaliseringen og takket være vores evne til på en ligefrem måde at tage den nye økonomis udfordringer op er i stand til at vende tendensen til en nedgang i den økonomiske vækst, vil der blive fremgang, og der vil også blive mulighed for at forhøje lønningerne, idet man måske kunne gøre dem afhængige af virksomhedernes produktivitet og resultater i stedet for, at de er afhængige af nogle kollektive nationale eller europæiske kontrakter.
Til sidst vil jeg gerne sige, at man efter min mening måske burde forklare de europæiske borgere, hvorfor beskæftigelsen i USA er steget med 45% på 20 år, mens den kun er steget med 4,12% i Europa. Jeg tror, at Europas arbejdsløse, og måske også de arbejdsløse indvandrere, har behov for liberalisering, mindre stat, færre skatter og mindre centralstyring i økonomien. Dette vil måske føre til en økonomisk vækst og til ny beskæftigelse.

Brunetta
Hr. formand, der er allerede blevet sagt mange ting, som jeg mener at kunne sammenfatte på følgende måde: Enten er den makroøkonomiske dialog det rene hykleri, der skal dække over mangelen på en sand økonomisk politik for Unionen - og så er den helt overflødig, så er den en kopi, et tidsspilde og det, som andre kolleger allerede har sagt - eller også er den makroøkonomiske dialog noget ægte og grundlæggende, og hykleriet kommer så fra den anden side, det vil sige, at man med nogle nemme ord forsøger at skjule en fare, som efter min opfattelse består i, at man med centralstyringen kommer ud på et sidespor, når det gælder Europas økonomi. Hvad betyder nemlig den makroøkonomiske dialog? Hvad kunne den tænkes at betyde? Ifølge de højhellige økonomiske tekster betyder den overenskomst og indkomstpolitik, som vores kollega Della Vedova for lidt siden mindede om har eksisteret i Italien i lang tid, med de resultater, han selv understregede. Er det en makroøkonomisk dialog og en indkomstpolitik, som i bund og grund er lig med lønpolitik og lønmoderationspolitik? Det kan man roligt sige! En politisk gruppe som Det Europæiske Folkepartis Gruppe kan ikke være enig i dette, da den går ind for, at markedet skal fungere frit, hvilket medfører en fri indkomstfordeling, navnlig med udgangspunkt i arbejdstagernes indkomst. Arbejdstagernes indkomst skal være knyttet til arbejdets produktivitet og ikke til nogle mere eller mindre uklare samordningsstrategier, der besluttes af andre.
Og hvem er så aktørerne i denne makroøkonomiske dialog? Er det Rådet? Staterne? Kommissionen? Den Europæiske Union? Den Europæiske Centralbank? Når en liberal ser sidstnævnte aktør i dette selskab, springer han op af stolen, for en centralbank må aldrig nogensinde tages med i en sådan forsamling! Hvis Centralbanken siger sandheden, begår den nemlig harakiri, om man så må sige. Og hvis den, når den taler med de andre aktører, ikke siger sandheden - hvilket den ikke bør gøre, eftersom Centralbanken har andre opgaver - så lyver den og spilder sin tid. Desuden er der arbejdsmarkedets parter. Disse fire aktører er en meget farlig blanding, som dels forsøger at aflede opmærksomheden fra Europas egentlige problem, nemlig mangelen på en sand økonomisk politik, og som dels forsøger at gøre systemet stift ved hjælp af nogle mere eller mindre uklare forhandlinger uden at tænke på arbejdsløsheden og markedet.
Lige et sidste punkt: I Köln baserede man forslaget om en beskæftigelsespagt på tre søjler. Men man taler alt for lidt om den tredje søjle, nemlig liberaliseringen af markederne.

Hughes
I begyndelsen af dette år blev en makroøkonomisk dialog absolut nødvendig, og det første møde for partnerne i denne makroøkonomiske dialog, der finder sted i næste uge, vil utvivlsomt udgøre et historisk skridt.
Kedeligt nok vil vi her i Parlamentet være nødt til at overvære dialogen fra sidelinjen. Til trods for en absolut højlydt afvisning af alle vores institutioners utilnærmelighed og hemmelighedskræmmeri her i juni i år ved valget til Europa-Parlamentet vil dette første skridt i næste uge øge det demokratiske underskud ved, at Parlamentet bliver udelukket, og der synes ikke at være nogen gode grunde til dette.
Der er to slags partnere i denne dialog. Der er for det første f.eks. arbejdsmarkedets parter eller centralbanken, som har direkte indflydelse på dele af ligningen såsom løndannelse og renteniveauet, og for det andet, i en klasse for sig, er der Europa-Kommissionen og dens rådgivere om f.eks. den retning, policy-mixet skal tage. De har ikke nogen direkte indflydelse på nogen af delene i ligningen, de har ikke denne beslutningskompetence. De er der for at rådgive og øve indflydelse. I den henseende er denne institution en af Kommissionens vigtigste samtalepartnere. Det kan godt være, at vi er uenige i de råd, de giver, og den retning, de foreslår, men vi vil ikke have ret til at være til stede ved den makroøkonomiske dialog for at gøre opmærksom på det.
Man fortæller mig, at der er tale om tekniske spørgsmål, og at vi her i Parlamentet bør forblive hævet over disse, men for mig er de spørgsmål, der vil blive drøftet i forbindelse med den makroøkonomiske dialog, og som har været behandlet her, ikke tekniske. De er endog meget politiske, og vi bør som den demokratisk valgte institution have en rolle at spille i denne makroøkonomiske dialog.
Tilbage står så den undskyldning, som nogen kalder behovet for fortrolighed, tillid og endog hemmeligholdelse. Nogle har brugt ordet hemmeligholdelse. Det er et tilbageskridt. Vi har søgt alle mulige måder i budgetproceduren på at finde frem til en arbejdsordning, hvor denne institution og Kommissionen kan bevare fortroligheden, og det kunne gøres i relation til denne dialog.
Hvad indholdet angår, håber jeg, at deltagerne i den makroøkonomiske dialog vil ønske at høre og bemærke sig de vellykkede resultater, der er nået i de aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, vi i stadig højere grad har forfulgt siden topmødet i Luxembourg. Har disse foranstaltninger resulteret i en egentlig forøgelse af udbuddet af arbejdskraft, eller bør vi holde fast ved det stadig mere uholdbare synspunkt, at strukturel arbejdsløshed udgør hovedparten af arbejdsløsheden? Kan vi begynde at skrinlægge opfattelser som denne, og kan vi måske begynde at indtage et mere realistisk synspunkt i forbindelse med fastsættelsen af rentesatserne, et synspunkt, der accepterer, at omstændighederne har ændret sig, og at vi nu kan begynde at forholde os afventende med renteforhøjelser, efterhånden som arbejdsløsheden falder, således at vi ikke kommer til at kvæle en skrøbelig vækst?
Det er denne slags argumenter, jeg kunne have tænkt mig at komme med ved den makroøkonomiske dialog i næste uge, men desværre vil hverken jeg eller nogen andre medlemmer af denne institution få lov til at være til stede ved dette møde i næste uge. Det er et reelt tilbageskridt og en stor skam.

Schmidt
Hr. formand, at så mange af Europas borgere vendte ryggen til EU ved sommerens valg, skyldtes i vid udstrækning, at man ikke mente, at det er lykkedes EU og medlemslandene at sætte Europa i arbejde. Væksten i EU er stadig for lille, og arbejdsløsheden i de allerfleste lande er uacceptabelt høj. Der gøres helt enkelt ikke tilstrækkeligt meget fra de enkelte medlemslandes side. Det er stadig sådan, at skattesystemerne forhindrer, at der skabes nye arbejdspladser. Jeg vil gerne nævne mit eget land, Sverige, som eksempel. Det er stadig sådan, at arbejdsmarkedets love og regler forhindrer, at der skabes nye arbejdspladser. Også hvad det angår, vil jeg gerne nævne Sverige som eksempel. Ifølge en undersøgelse, der blev offentliggjort for nylig, har Sverige og Tyskland de mindst fleksible arbejdsmarkeder.
Hvis det skal lykkes at gøre den makroøkonomiske dialog frugtbar og resultatgivende, hvilket vi jo alle ønsker, og hvis landene i Europa sammen skal kunne give bedre forudsætninger for nye arbejdsmuligheder, er det min faste overbevisning, at alle medlemslande skal være med i ØMU'en.
I Sverige føres der for øjeblikket en debat om, at Sverige, bl.a. den svenske regering, har mindre indflydelse i EU, fordi vi står uden for ØMU'en i dag. Tidligere finansminister Erik Åsbrink og - så sent som i går - tidligere kommissær Anita Gradin mener, at det er tilfældet. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig deres opfattelse.
At tro, at der for alvor kan føres en makroøkonomisk dialog, hvis nogle medlemslande står uden for ØMU'en, mens størstedelen af landene er med, er efter min mening en illusion. Det holder ikke i længden. Jeg efterlyser derfor en tydeligere og klarere profil med hensyn til ØMU'en fra Kommissionen og kommissær Solbes Mira samt fra Rådet, af hensyn til arbejdspladserne og velfærden i hele Europa.
Karas sagde, at "vi sidder i samme båd". Til ham vil jeg gerne sige: "Nej, desværre, vi sidder ikke i samme båd endnu". Men det er af stor betydning, at vi kommer til at sidde i denne "samme båd".

Laguiller
Hr. formand, hel eller delvis arbejdsløshed er et menneskeligt drama for millioner af familier. Det er en social katastrofe selv i de medlemsstater, hvor arbejdsløsheden skulle være mindst. Ikke desto mindre nøjes Det Europæiske Råd i Köln og Europa-Kommissionen med et ordfrådseri om en europæisk beskæftigelsespagt, men de planlagte tiltag er latterlige set i forhold til problemets omfang. Det værste er, at man kynisk bruger arbejdsløsheden som påskud for at give endnu flere penge til arbejdsgiverne. De ekstra 500 millioner euro, som Den Europæiske Centralbank opfordres til at frigive under foregivende af, at de vil blive brugt til at fremme jobskabelsen, samt den milliard, der er afsat til de små og mellemstore virksomheder inden for den højteknologiske sektor, vil officielt blive øremærket til investeringer.
Jeg vil imidlertid tage et dugfrisk eksempel blandt mange andre af disse store virksomheder, der afskediger, på trods af at deres fortjeneste vokser. Selskabet ABB Alston Power forbereder sig på at foretage et stort antal afskedigelser i flere lande i Unionen, i England, Frankrig, Tyskland, Italien og Sverige, for ikke at tale om de øvrige lande i Europa og resten af verden. Hvorfor gør Europa-Kommissionen ikke brug af sin magt til at gå imod sådanne masseafskedigelser? Den vedtager utallige direktiver, der har retskraft inden for de områder, der vedrører konkurrencen.
Jeg slutter af her. Hvordan skal man forstå Komissionens manglende vilje til at reagere mod de store virksomheders humant og socialt uansvarlige holdning, hvis ikke det er fordi, den tjener disse store selskabers interesser og kun har trøstende ord tilovers for de arbejdsløse?

Gollnisch
Hr. formand, den fremlagte procedure om den makroøkonomiske dialog kan herefter beskrives med to altoverskyggende kendetegn. Det første er formuleringen af meget vage mål, der mere end noget andet minder om en besværgelse. Det andet er formuleringen om liberal gennemsigtighed, som imidlertid fører til et stadigt voksende antal tvingende bestemmelser.
Det første er de meget vage mål, nemlig vækst og beskæftigelse. Det er vi blevet lovet i årevis. Man talte om det i Wien, Luxembourg, Amsterdam, Cardiff, hele tiden. Vi må imidlertid konstatere, at det ønskede Europa med fuld beskæftigelse indtil videre har været et Europa, der forværrer arbejdsløsheden. En arbejdsløshed, der er værre end i de udviklede lande, der ikke er medlem af Unionen, som Schweiz og Norge. Hvis man for alvor gik i dybden med spørgsmålet om fuld beskæftigelse, ville der blive sat spørgsmålstegn ved berettigelsen af grænsernes nedbrydelse, men det taler vi ikke om, for vi skal gå imod globaliseringen. Der ville blive sat spørgsmålstegn ved berettigelsen af de overdrevne beskatningstendenser og det overdrevne bureaukrati, men det taler vi ikke om, for vi skal gå imod socialismens doktriner. Der ville blive sat spørgsmålstegn ved berettigelsen af immigrationspolitikken, der tynger beskæftigelsen, for slet ikke at tale om de dermed forbundne omkostninger, men det taler vi ikke om, for vi skal gå imod enhedstanken.
Det kan derfor frygtes, at de sande problemer ikke kommer frem i lyset, men også - og det er det andet aspekt, så vagt som det end måtte være - at denne dialog vil medføre endnu flere tvingende bestemmelser. Man taler ganske vist om dialog, men blot ved at behandle en række emner bliver disse optaget i Unionens kompetencesfære. Unionen ligner mere og mere en lille frø, der ender med at sprænges, fordi den prøver at blive lige så stor som en okse. Man taler ligeledes om koordination, harmonisering, kohæsion og går endda så vidt som til at fastlægge blandingsforholdet - ingen tvingende regler og detaljerede normer, der kunne sætte grænser for alles frihed. Men vi er på vej i den retning. Ubønhørligt. Den monetære ensretning har medført en ensretning af finanspolitikkerne. Denne har medført en ensretning af de økonomiske politikker, som igen har medført en ensretning af socialpolitikkerne. Alle ved, at vi i denne sammenhæng bliver ført af en skjult hånd. Forhandlingens vaghed sikrer ikke nationernes frihed, sådan som man gerne vil give udtryk for. Den tjener udelukkende til at tilsløre de mål, som man vil lede nationerne hen imod, og som uden tvivl allerede er kendt, men kun af et lille antal indviede.

Randzio-Plath
Hr. formand, den monetære union forbinder Den Europæiske Unions medlemsstater i et uopsigeligt solidarisk fællesskab, hvor nationale retninger er mulige, men ikke må være udslaggivende. Den nødvendige reguleringspolitik, som supplerer markedet i Europa på vejen til en europæisk socialt og miljømæssigt forsvarlig markedsøkonomi kan ikke lykkes i Unionen, hvis Fællesskabets interesse ikke stilles i forgrunden. Derfor er denne makroøkonomiske dialog også vigtig. Den makroøkonomiske dialog er ikke et mål i sig selv. Den skal bidrage til at organisere en beskæftigelsesfremmende vækst i Den Europæiske Union og overvinde massearbejdsløsheden. Den er et element, som supplerer strukturpolitikkerne og arbejdsmarkedspolitikkerne.
Men jeg spørger mig selv, om vi overhovedet har forstået dimensionen af denne dialog. I et samfund med høj arbejdsdeling skal de økonomiske aktørers aktiviteter nødvendigvis koordineres, ved hjælp af markedet eller ved politisk planlægning. Jeg mener, at en koordinering via markedet ikke vil fungere. Vi behøver politiske retningslinjer. Derfor har allerede Maastricht-traktaten med rette i artikel 103 understreget, at der er behov for denne koordinering. Der mangler kun skridt til at gennemføre den. Beklageligvis har de nationale regeringer ikke villet og til dels heller ikke kunnet gennemføre disse skridt, således som de allerede blev antydet i hvidbogen af Delors. I den forbindelse kender vi mange nationale regeringer, som har indset, at der eksisterer en vigtig gensidig afhængighed mellem penge-, finans- og lønpolitikken, og som ligesom f.eks. Østrig, Nederlandene, Irland eller Danmark har draget konsekvenserne heraf med positive virkninger også for arbejdsmarkedet og konsolideringen af budgettet. Derfor anser jeg det for uhyre vigtigt at gøre det klart, at koordination betyder den nødvendige afbalancering af de individuelle økonomiske aktørers interesser og skal foranledige dem til handling, uden at de nødvendigvis begrænses i deres ret til selvbestemmelse.
Indtil i dag eksisterer der ikke en virkelig indsigt i dette samarbejde, og jeg mener, at netop ECB's bidrag på det sidste plenarmøde har gjort det klart, hvilke farer der advares mod, og frygtens omfang. Derfor behøver vi en virkelig succesrig koordinering mellem løn-, penge- og finanspolitikken. Den danner grundlag for en koordinering på EU-plan. Den vil ikke kun betyde good governance, men i så fald også indeholde et europæisk governance-system på flere niveauer.
Her savner jeg virkelig Europa-Parlamentets medvirken. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at Europa-Parlamentet allerede længe før Maastricht-traktaten krævede en koordinering af politikkerne for reelt at organisere den europæiske merværdi. Jeg mener, at gennemsigtighed i dag er et krav til alle demokratiske institutioner. Ligesom vi kræver den i dialogen med Den Europæiske Centralbank, skal vi også opfordre Rådet (økonomi og finans), jumborådet, Rådet (socialministrene), Det Europæiske Råd til mere gennemsigtighed og til direkte inddragelse af Europa-Parlamentet. Det drejer sig ikke om fortrolige forhold, det drejer sig ikke om tavshedspligt - også det er parlamentsmedlemmer i stand til - men det drejer sig virkelig om det spørgsmål, hvordan vi former vores fremtid i det 21. århundrede, og her må ingen information, ingen analyse, ingen prognose stikkes under stolen, men alt skal være virkeligt offentligt tilgængeligt. Derfor mener jeg, at der virkelig på ny skal stilles krav om Europa-Parlamentets inddragelse. Det drejer sig ikke om information som på dette møde eller efter dette møde på det fælles møde mellem Rådet og Kommissionen og de to relevante udvalg. Det drejer sig rent faktisk også om dialogen med Parlamentet, for her er det nødvendigt, at vi reelt gør os gældende, så den makroøkonomiske dialog i borgernes interesse også i praksis opstiller helt konkrete mål, som derefter kan indgå i det beskæftigelsesmæssige forum under det portugisiske rådsformandskab.

Alavanos
Hr. formand, ingen kan påstå, at en dialog ikke nytter noget, og især ikke når den drejer sig om den makroøkonomiske politik. Men herregud! Lad os nu ikke fremstille dette, som om det var en institutionel nyskabelse eller et stort skridt fremad i Den Europæiske Unions udvikling. Hvad er det for en dialog? En dialog, hvor der er fortrolighed og hemmelighed? En dialog med stive procedurer, med tavse vidner og med folk, der har taleret? En dialog, der vil påvirke hvem? Den Europæiske Centralbank, som ikke står til ansvar for nogen? Regeringerne, som, i hvert fald for de flestes vedkommende, har slået ØMU'ens automatpilot til, eller fagforeningerne, så den kommer til at fungere som en mekanisme til at integrere og omgå de kollektive forhandlinger?
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at dette er et tilbageskridt, der tager os tilbage til parlamentarismen før Cromwells tid, da der var gehejmeråd, ingen forhandlingsreferater, og det omgivende samfund ingenting vidste. På denne baggrund må jeg råbe hurra for, at Europa-Parlamentet ikke deltager. Jeg ser det som et bevis på Europa-Parlamentets værdighed - Europa-Parlamentet, der står for offentlighed og gennemsigtighed - at det ikke deltager i sådanne institutionelle påhit, som efter min mening er dødsdømte på forhånd.

van den Burg
Hr. formand, på plenarmødet i sidste uge spurgte jeg hr. Duisenberg om hans mening og indsats med hensyn til den makroøkonomiske dialog, som starter i nær fremtid. Hans svar var venligt og imødekommende, men meget tilbageholdende. Han sagde, at informationsudveksling er en god ting, men der må absolut ikke være tale om politisk koordination på forhånd. Denne efter min mening noget overdrevne tilbageholdenhed er også til stede hos de andre parter, der deltager i dialogen. Hvis formændene, for der er ikke mange kvinder til stede, er ambitiøse, så er der i hvert fald stor skepsis hos deres bagland. Det er også tilfældet i de kredse, som jeg kommer fra, nemlig fagforbundene. Her rynker man også panden ved tanken om, at staten og de centrale banker skal blande sig i lønudviklingen.
Jeg tror, at man er bange for at brænde fingrene, for der er oceaner af muligheder mellem koordination på forhånd på den ene side og fuldstændig frihed på den anden side. I Nederlandene kalder vi det for samrådsøkonomi, et samarbejde, hvor de vigtigste socialøkonomiske parter jævnligt og rimeligt struktureret snakker om tingene. Her forsøges der ud fra en fælles analyseramme at komme frem til løsninger af fælles problemer.
En vigtig faktor i denne proces er at opnå og sikre tillid og commitments i parternes bagland. Det sidste er meget vigtigt, men det kan naturligvis ikke realiseres fra den ene dag til den anden. Det er en model, som man kan overtage i EU-sammenhæng. Det er efter min mening én af de store udfordringer i denne efter-ØMU-periode.
Det er derfor beklageligt, at nogle parter her i begyndelsen af processen ser ud til at skjule sig bag deres autonomi på deres egne beføjelsesområder. Det er f.eks. staterne med hensyn til budgetpolitikken, de sociale parter i forbindelse med lønforhandlingerne og Den Centrale Bank med henblik på den monetære politik. Netop det, at man har denne autonomi, kunne gøre dialogen så interessant.
Lige som Stephen Hughes ville jeg gerne have deltaget i mødet sidste fredag og i diskussionen med Centralbanken om renteforhøjelsen. Jeg er overbevist om, at flere kolleger havde kunnet yde et godt bidrag til den debat. Jeg ved ikke, om det ville have forandret hr. Duisenbergs mening, men det er måske noget at stræbe efter i fremtiden.
Jeg vil også gerne deltage i den politiske debat på mandag om virkningerne af renteforhøjelsen, som sandsynligvis gennemføres i morgen, og så ikke kun virkningerne på de finansielle dagkurser, men også virkningerne på den reelle økonomi. Det vil Parlamentet gerne opnå. Jeg mener, at vi ikke kun skal koncentrere os herom, men også forsøge sammen med vores kolleger i de nationale parlamenter at føre denne debat med vores regeringsrepræsentanter og Kommissionen. Derfor er det godt, at vi nu har denne debat. Jeg håber, at regeringslederne fortsætter hermed, og jeg er optimistisk med hensyn til de initiativer, som Hr. Prodi har taget også i den retning.

Donnelly
Hr. formand, det er virkelig meget vigtigt, at Rådet og Kommissionen gør sig nogle meget omhyggelige tanker omkring det møde, der er ved at blive afholdt, og de møder, der vil blive afholdt i fremtiden om den makroøkonomiske dialog. Det er absolut meningsløst at holde Europa-Parlamentet uden for denne drøftelse. Vi drøfter den årlige økonomiske beretning med Rådet og Kommissionen. I sidste uge havde vi hr. Duisenberg her i Europa-Parlamentet for at få et overblik over arbejdet i Den Europæiske Centralbank. Vi har haft finansministre på besøg i Europa-Parlamentets Økonomiudvalg, og vi får også besøg af arbejdsmarkedets parter her i Parlamentet. Jeg håber, at det på dette stadium er en forglemmelse, at Europa-Parlamentet ikke er blevet inddraget i denne drøftelse. Det forekommer mig at være en ret så meningsløs affære, hvis vi ikke er til stede.
Jeg vil gerne tale om resultatet af dialogen. Helt ærligt er det meget vigtigere på dette stadium end, hvem der sidder omkring bordet ved det første møde.
Det kaldes en makroøkonomisk dialog. Jeg håber, at det er en dialog og ikke en monolog. Det er vores erfaring fra vores drøftelser med ØKOFIN-Rådet og Den Europæiske Centralbank, at vi i allerhøjeste grad er part i en monolog. Vi sidder og lytter til den rene lære fra ØKOFIN-Rådet, og vi lytter til den rene lære fra Den Europæiske Centralbank. De udviser overhovedet ingen fantasi.
Den makroøkonomiske dialog er meget vigtig. For øjeblikket opererer vi i et meget godartet økonomisk miljø. Vi har lav inflation, vi er ved at vende tilbage til vækst, og alt er nogenlunde stabilt. Men hvad vil der ske i fremtiden, når vi kommer til at stå over for et problem i vores økonomi, eller hvor der måske er en alvorlig ekstern eller intern chokvirkning, og man er nødt til at tale med arbejdsmarkedets parter og de andre økonomiske aktører om nogle måske ret så ubehagelige foranstaltninger, som det er nødvendigt at træffe på europæisk plan?
Jeg vil sige til formanden for Økofin-Rådet og til kommissær Solbes Mira, at det, vi lægger op til i den makroøkonomiske dialog i de næste par dage, ikke kun skal gælde for det, der finder sted lige nu. Der er tale om at fastsætte stemningen, således at vi i tilfælde af et problem eller vanskeligheder rent faktisk kan sætte os ned sammen med arbejdsmarkedets parter og nå frem til løsninger på vores problemer. Vi ønsker heller ikke, at denne monolog - efter at have lyttet til hr. Duisenberg er der bestemt en risiko for, at det bliver en monolog - udelukkende bliver en diskussion om lønniveauer. Der er meget mere i Den Europæiske Unions reelle økonomi end de erhvervsaktives lønniveauer. Vi har brug for at se på reformen af arbejdsmarkederne. Vi har brug for at se på reformen af kapitalmarkederne. Vi har brug for at se på reformen af varemarkederne. Alt dette har indvirkning på arbejdsmarkedets parter.
Jeg vil konkludere med at sige, at min gruppe vil se med interesse på afslutningen af den makroøkonomiske dialog. Vi ser dette som et første skridt. Men vær rar at inddrage os i fremtiden og forstå, at denne dialog i vanskelige tider kunne være af stor betydning for den måde, hvorpå europæiske borgere accepterer EU-institutionerne, når der skal træffes vanskelige beslutninger.

Bullmann
Hr. formand, mine damer og herrer. Rådsformanden brugte billedet om stafetten, som skal videregives med denne makroøkonomiske dialog. Men det står ikke helt klart for os, hvor han vil løbe hen med denne stafet. Der lurer stadig en frygt for, at der kun skal løbes paraderunder for tilskuerne på stadion, og at vi kun har uproduktive eller utilstrækkelige resultater i vente. Jeg vil gerne forstærke det, der her er sagt om Parlamentets manglende inddragelse.
Europa-Parlamentets manglende inddragelse i denne dialog er mere end blot en skønhedsfejl. Der er en direkte sammenhæng mellem demokratisk produktivitet, mellem produktiviteten af de resultater, som opnås i en sådan dialog, og arten af inddragelsen. Ingen af dem, der deltager i dialogen, hverken Rådet eller Kommissionen eller Den Europæiske Centralbank, bliver gjort direkte ansvarlige, hvis der ikke kommer europæiske løsninger i stand - i modsætning til dem, der her er valgt, i modsætning til os, der sidder her, som bliver gjort direkte ansvarlige for det af de vælgere, som har givet os deres stemme.
Jeg advarer Dem mod at undervurdere dette, fordi jeg tror, at parlamentsmedlemmernes inddragelse her vil føre til bedre resultater. Der er centrale mangler i den måde, man tænker på. De findes både i beskæftigelsesretningslinjerne og i den økonomiske politiks grundtræk. De hviler fortsat på væsentlige punkter på en fortidig tænkemåde, som mener, at det er tilstrækkeligt, hvis de offentlige budgetter konsolideres ved, at man giver afkald på indtægter og samtidig skærer ned på udgifterne. Men det er ikke den slags tanker, som kan fjerne de mangler, der stadigvæk eksisterer.
Ikke mindst de amerikanske erfaringer viser, at man ikke kan spare sig ud af de eksisterende mangler, men at man kun kan vokse sig ud af dem. Derfor er det nødvendigt at iværksætte en støtte til den økonomiske udviklingsproces i Europa, som kan udnytte alle potentialer. Derfor spørger vi meget konkret: Hvornår vil De nå frem til aftaler, hvori der er forhandlet konkrete benchmarks for det, de offentlige investeringer kan yde med henblik på at stabilisere vækstprocessen, hvilket også endegyldigt skal føre til positive resultater for arbejdsmarkedet? Hvornår vil De endelig træffe aftale om kvantitative og kvalitative mål for beskæftigelsesudviklingen, som kan sikre, at vi øger beskæftigelseskvoten til et niveau svarende til det, der kendes i Japan eller USA? Hvornår vil De indgå en konkret aftale med os om, at alle økonomiske potentialer skal udnyttes ved en konsolideret strategi i de europæiske lande? Det har vi hidtil ikke set noget til.

Niinistö
Hr. formand, jeg takker først for denne debat. Jeg tror, at den er til nytte, og den har været interessant. Det er vigtigt, at Parlamentet er med i denne debat. Jeg må dog konstatere, at Det Europæiske Råd i Köln afgrænsede dialogdeltagerne meget tydeligt, og Rådets formandsstat kan ikke andet end overholde denne afgrænsning.
Jeg tror, at den makroøkonomiske dialog skrider frem og også medfører resultater. Dette nuværende tidspunkt er meget gunstigt, men det indebærer også mange udfordringer. Det ser ud som om den økonomiske vækst er på vej op, den spirer netop nu. Den viser sig imidlertid ikke som en væsentlig reducering i arbejdsløsheden. Skønt der på den anden side er arbejdsløshed, findes der flaskehalse og mangel på arbejdskraft på visse områder. En situation som denne er meget udfordrende. Det er vigtigt, at vi stræber efter at skabe tillid til og tro på fremtiden og de økonomiske aktører, til den private sektor, som er dem, der skaber beskæftigelse, samt til forbrugerne, som skaber efterspørgsel og arbejdspladser.
Som det er sagt her har den fælles valuta øget vores muligheder, men samtidig har den skabt nye risikofaktorer. Hvad angår den makroøkonomiske dialog og dens karakter, vil jeg gerne slutte mig til, hvad fru Randzio-Plath her sagde. Det er vigtigt, at de centrale økonomiske aktører kan føre fortrolige samtaler for den dels vedkommende, hvor deres opgaver overlapper hinanden. Alle har jo deres egne opgaver, Den Europæiske Centralbank og arbejdsmarkedsparterne, men de tangerer delvis hinanden. Det er vigtigt, at disse centrale aktører forstår hinandens tanker og udgangspunkter.
Som formandsstat pointerer Finland også i denne sag åbenheden, selvom udgangspunktet er fortrolighed, hvilket netop skyldes, at hver debattør taler om egne anliggender og eget område, og der ikke absolut skal søges efter fælles afgørelser, men efter hinandens forståelse. Jeg tror, at Parlamentets stemme vil blive hørt, og i hvert fald jeg vil gerne medtage budskabet om denne debat til dialogen på mandag.

Diamantopoulou
Hr. formand, det har været en meget interessant dialog, og jeg vil gerne indlede med en politisk kommentar. Jeg mener, det er lige så farligt at glorificere og overdrive tingene, så der skabes store forventninger, som det er at undlade at regne den indsats, der bliver gjort, for noget og på denne måde skabe tomhed og håbløshed.
Jeg mener altså, at vi bør se den makroøkonomiske dialog som det, den er. Det er ikke en begivenhed, en proces, som vi forventer skal skabe en ny virkelighed i Den Europæiske Union. Men det er en nyskabelse. Det er et nyt forsøg på at få medlemmer af det økonomiske samfundsliv, førende personer, som ikke før har siddet ved samme forhandlingsbord, til at kommunikere. Vi har her en dialog mellem dem, der styrer den monetære politik, nemlig Centralbanken, de politiske kræfter i Europa, som taler gennem Rådet og formandskabet, og arbejdsmarkedets parter, der repræsenterer produktionen og arbejdslivet. Alle er med. Som nyt Parlament og ny Kommission skal vi sammen føre en beslutning ud i livet, der er truffet før vores tid af Rådet i Köln, og jeg tror, vi selv har den politiske vilje til at udvikle denne dialog, ændre den og give den en anden form, men først når vi har afprøvet den, når vi har høstet de første erfaringer og set, i hvilken retning vi skal foretage ændringer. Jeg vil gerne understrege, at målet for den makroøkonomiske dialog, som det også blev opstillet i Köln, bygger på en kerne, nemlig nødvendigheden af at sammenkoble udvikling og beskæftigelse. Og noget af det vigtigste i dagens Europa er, at vi nu for første gang drøfter og for første gang fører en europæisk politik for beskæftigelse ud i livet.
Hos deltagerne i denne dialog, både på det tekniske og det politiske plan, opstår en agenda, som er særdeles interessant. Den strukturelle arbejdsløshed, langtidsledigheden, ungdomsarbejdsløsheden og det arbejde, der gøres med beskæftigelsespolitikken og de 22 retningslinjer og via medlemslandenes handlingsplaner, hvad kan der komme ud af det? Kan omstruktureringen af arbejdsmarkedet, omstruktureringen og de reformer, der i henhold til Cardiff-beslutningerne skal gennemføres på markedet for varer og tjenesteydelser, kan alle disse reformer skabe de betingelser, der skal til, for at den monetære politik kan lægges ind under andre rammer? Og kan den fælles mønt, den nuværende lave inflation, den forventede udviklingstakt skabe de rammer, der skal til for at skabe nye arbejdspladser, som er det, der er brug for i Den Europæiske Union?
En dialog på dette plan og med disse procedurer, som finder sted to gange om året, kan ikke give svar på så store spørgsmål. Men jeg mener, vi politisk set bør se på den positive side. At det, som i den grad optager Europas befolkninger - for alle Parlamentets medlemmer, som repræsenterer Europas befolkninger, har jo talt på deres vegne her - og som drejer sig om det brændende og interessante spørgsmål, der hedder beskæftigelse og arbejdsløshed, udgør den centrale del af den makroøkonomiske dialog. Bankfolkene, økonomiministrene, virksomhedsejernes sammenslutninger på den ene side og arbejdsministrene og arbejdsmarkedets parter i fagforeningerne på den anden side drøfter og sætter beskæftigelsesspørgsmålet i centrum for den fælles politik. Dette mener jeg er det eneste, der berettiger til, at vi giver initiativet en chance i en periode, at vi ser, hvordan dialogen forløber senere, og hvilke resultater den får, i stedet for at skrotte den med det samme og kræve den ændret, før den er kommet i gang.

Solbes Mira
Hr. formand, både formanden for Rådet og fru Diamantopoulou har allerede fremført nogle bemærkninger om de emner, der er fremlagt i løbet af denne forhandling, og jeg vil derfor begrænse mig til at introducere nogle yderligere elementer. For det første er vi opmærksomme på, at dialogen - som det så udmærket blev nævnt - har til formål at forberede den politiske debat, ikke erstatte den. Den udgør derfor et grundlæggende informationselement, som desværre ikke, som et af medlemmerne sagde, kan bringe os til definitionen af en anderledes økonomisk politik. På nuværende tidspunkt er dette ikke niveauet for koordinationen af vores økonomiske politik. Dialogen har heller ikke til formål at opnå hverken voldsom strid eller central styring. Den er en udveksling af oplysninger med henblik på, at de forskellige økonomiske aktører bedre skal kende virkeligheden og handle derefter.
Problemet med dialogens indhold og de medlemmer, som deltager i den, er og vil altid være et meget debatteret emne. Bør emnet miljø inkluderes? Bør der inkluderes andre emner, som utvivlsomt har relation til økonomien, men ikke med de makropolitiske aspekter, der skal anvendes på et givet tidspunkt? En udvidelse af dialogens indhold gør den muligvis ikke mere brugbar, men medfører, at den mister noget af sin effektivitet, efterhånden som vi skaber større spredning.
Det andet problem om, hvem der bør og ikke bør deltage i dialogen, har også været genstand for bemærkninger i dag. Bør Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget have en plads i den makroøkonomiske dialog? De kan uden tvivl tilføre interessante elementer, på trods af at arbejdsgivere og lønmodtagere deltager på forskellig måde i f.eks. Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
Det væsentlige punkt, der er opstået - hvilket jeg udmærket forstår - er imidlertid muligheden for, at selve Europa-Parlamentet kan deltage i den makroøkonomiske dialog. Både formanden for Rådet og kommissær Diamantopoulou har omtalt dette punkt. Situationen er den, som De kender som følge af Det Europæiske Råds beslutninger. Hvad kan vi herefter gøre, og hvad gør vi? Vi kan utvivlsomt være til stede her i dag, oplyse Dem om, hvad der indtil videre er opnået og stille os til Deres disposition med henblik på fortsat at drøfte de aspekter, som er interessante ud fra den makroøkonomiske dialogs synspunkt, med Parlamentet. Det, at man ikke fysisk sidder med ved dialogbordet, betyder ikke, at der ikke er mulighed for, at Parlamentet kan være til stede, mulighed for at det kan viderebringe sine idéer. I dag tror jeg, at nogle interessante aspekter er blevet stillet i relief. Er det nødvendigt at ty til en politik med større efterspørgsel i den kontekst, som vi nu befinder os i? Er det rimeligt fortsat at fremføre strukturpolitiske elementer, således som det er blevet besluttet? Er det nyttigt på langt sigt, at Parlamentet deltager i den makroøkonomiske dialog, i betragtning af at det er meget muligt, at betingelserne for denne dialog i fremtiden manifesteres på en anden måde end på nuværende tidspunkt?
Det er spørgsmål, som vi har taget til efterretning, og som vi selvfølgelig vil undersøge med stor omhyggelighed. Vi forpligter os naturligvis til stadig at holde Parlamentet informeret og også til at indlede en debat med Parlamentet om de punkter, der er af særlig interesse for Parlamentet.

Søfareres arbejdstid - Tilrettelæggelse af arbejdstid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
indstilling ved andenbehandling (A5-0042/1999) for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (8639/2/1999 - C5-0035/1999 - 1998/0321(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne (Ordfører: Hughes);
indstilling ved andenbehandling (A5-0041/1999) for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (8642/1/1999 - C5-0036/1999 - 1998/0318 (COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv (Ordfører: Smet).

Hughes
Som De sagde, er det forslag, som jeg er ansvarlig for, forslaget om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne.
Dette er blot ét element i en samlet pakke af forslag, som Kommissionen fremlagde i november sidste år, for at forsøge at lukke hullerne i sektorer, der var udelukket fra det oprindelige arbejdstidsdirektiv tilbage i 1993. Jeg håber, at vi er ved at nærme os det sidste kapitel af denne lange saga, og at vi snart vil have alle sektorer dækket af arbejdstidsordninger, der kan beskytte arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.
Blot som en lille hurtig påmindelse vil jeg sige, at den pakke, der blev fremsat af Kommissionen sidste år, først og fremmest omfattede en overordnet ændring af 1993-direktivet, som er emnet for fru Smets betænkning; et direktiv om vejtransport - desværre er det, forstår jeg, totalt blokeret i Rådet (transport) for øjeblikket; det tredje, et direktiv, der implementerer aftalen mellem arbejdsmarkedets parter om søfarende, blev vedtaget i form af et direktiv i juni i år, så det element har man taget sig af og så endelig det forslag, jeg taler om her i dag - et direktiv om håndhævelse af bestemmelserne om arbejdstiden på skibe, der anløber Fællesskabets havne. De tre forslag må helt bestemt ses samlet i relation til det ene forslag, jeg taler om.
Der er den aftale, som er indgået mellem arbejdsmarkedets parter inden for den maritime sektor. Der er det konkrete forslag om søfarende, der anvender Fællesskabets havne, men der er også ILO-konvention nr. 180, og aftalen mellem arbejdsmarkedets parter inden for den maritime sektor var rent faktisk meget stærkt baseret på ILO-konvention nr. 180. Disse tre forslag, nemlig aftalen, direktivet om søfarendes arbejdstid og ILO-konventionen skal efter planen træde i kraft samlet medio 2002.
Ved førstebehandlingen af dette særlige forslag fremsatte Parlamentet ingen ændringsforslag, men den daværende ordfører Hugh McMahon understregede, at det var absolut væsentligt, at disse tre instrumenter trådte i kraft samtidig for at undgå eventuelle konkurrenceforvridninger. Det glæder mig derfor meget, at man synes at være nået til enighed om dette, og at vi synes at gøre fremskridt i denne retning. Det, at ILO-konventionen nu effektivt har en tidsfrist fastsat i form af de to andre direktiver betyder, at vi, er jeg sikker på, har tilstrækkelig mange medlemsstater med tilstrækkeligt store flåder til at ratificere konventionen til at sikre, at den også træder i kraft medio 2002. Den eneste betydelige forskel i den fælles holdning i forhold til holdningen ved førstebehandling er, at implementeringsdatoen er blevet sat et år tilbage. Det er faktisk for at gøre det muligt for medlemsstaterne at få løst et par tekniske vanskeligheder, som de måtte have med at ratificere ILO-konvention nr. 180 og dermed gøre det muligt for hele pakken at træde i kraft samtidig.
Måske kunne jeg også sige, at jeg lige har haft et møde med arbejdsmarkedets parter i den maritime sektor, hvor jeg lykønskede dem hjerteligt med den aftale, de var nået frem til. Det tog fem år med forhandlinger at nå frem til aftalen i den maritime sektor. Sådanne ting sker ikke med lethed, de sker ikke fra den ene dag til den anden, men de arbejdede utroligt hårdt, og vi ser nu frugterne af den sociale dialog i denne særlige sektor. Jeg finder det meget, meget trist, at vi ikke har set lignende fremskridt i landevejssektoren.
De vanskeligheder, vi nu står over for i Rådet (transport) omkring det forslag til lovgivning, som Kommissionen har fremsat, skyldes direkte, at man ikke har formået at gøre fremskridt med en rammeaftale om arbejdstiden i landevejssektoren. Det viser en virkelig skarp kontrast til de fremskridt, der er gjort i den maritime sektor. Det udgør virkelig en fare. Det udgør en fare for revisionen af det generelle direktiv, som fru Smet også beskæftiger sig med, og faren er den, at jernbanesektoren er med i det generelle direktiv. Arbejdsmarkedets parter i denne sektor er gået med til at blive medtaget i det generelle direktiv, såfremt der gøres lignende fremskridt i landevejssektoren, for de frygter meget naturligt en ugunstig konkurrencemæssig stilling, hvis de får gennemført vidtrækkende bestemmelser om arbejdstid, og det samme ikke sker i landevejssektoren. Jeg håber, at Rådet (transport) vil høre dette budskab, og at vi vil komme til at se fremskridt her, der kan sikre, at landevejstransporten bliver omfattet, for ellers ser vi en reel fare for jernbanesektorelementet i revisionen af det generelle direktiv.
Her og nu kan jeg imidlertid inderligt anbefale den fælles holdning om håndhævelsen af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne. Det vil sikre, at arbejdstagere på skibe fra tredjelande, der anløber vores havne, er omfattet af samme brede bestemmelser som aftalen mellem arbejdsmarkedets parter. Det er et fuldt ud fornuftigt og godt forslag, og jeg anbefaler det for Parlamentet.

Smet
Hr. formand, PPE-gruppen går ind for ordførerens indstilling ved andenbehandling, og vi vil gerne takke ordføreren for det gode og fuldstændige indlæg. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at hvis der indgås en ILO-aftale, og den ikke indeholder bindende og obligatoriske regler, som betyder kontroller, inspektioner, sanktioner og afhjælpning af fejl, så har vi ikke gjort vores arbejde godt nok. Vi støtter altså ordførerens forslag om et direktiv om søfarende på skibe, som anløber Fællesskabets havne.
Den anden betænkning omfatter tilrettelæggelsen af arbejdstiden. Hr. formand, hvis De nu fik et hjertetilfælde, hvilket jeg naturligvis ikke ønsker, så håber jeg, at De blev behandlet af en frisk og udhvilet læge under uddannelse, for i nogle af medlemsstaterne er det ikke altid tilfældet. Måske har lægen arbejdet 70 timer i de forløbne fem dage, eller han har i 14 timer uafbrudt udført medicinske eller endog kirurgiske indgreb. Det kan også være, at han har utilstrækkelig erfaring til at udføre operationen, men fordi det er nødvendigt, udfører han den alligevel uden at være under tilsyn af en kompetent person.
Hr. formand, når De efter mødet kører hjem sund og rask, kan De heller ikke føle Dem sikker. De deler nemlig vejen med andre køretøjer og især andre bilister, f.eks. lastbilchauffører. De må kun køre 10 timer om dagen, men de udfører også andet arbejde, såsom rengøring eller vedligeholdelse. I mange medlemsstater er arbejdstiden ikke fastlagt. Undervejs kan De altså møde en chauffør, der kun har kørt 10 timer den dag, men som har brugt 5 timer på at laste og losse.
Det er vigtigt for såvel folkesundheden som trafiksikkerheden, at læger under uddannelse og lastbilchauffører får rimelige pauser og arbejdstider. Arbejdstiden udgør både en del af sikkerheden og sundheden på arbejdspladsen og af konkurrencebetingelserne, som begge er EU-beføjelser.
Ikke desto mindre er hele transportsektoren, de søfarende og læger under uddannelse ikke omfattet af direktivet om arbejdstid af 1993. For at afskaffe denne uansvarlige undtagelsesregel udarbejdede Kommissionen i 1997 en hvidbog og kom i 1998 med en meddelelse om bl.a. et direktivforslag om revision af direktivet om arbejdstid. Parlamentet har allerede udtalt sig under førstebehandlingen, og Rådet har derefter vedtaget en fælles holdning. I mellemtiden er den institutionelle kontekst ændret, og vi er nu inde i en medbestemmelsesprocedure sammen med Rådet.
Som ordfører har jeg ikke kun ledt efter en balance mellem Kommissionens direktivforslag, Parlamentets førstebehandling og Rådets fælles holdning, men især også mellem sikkerheden og sundheden for såvel arbejdstagere som de øvrige involverede parter.
Det drejer sig altså om begrænsning af arbejdstiden for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen især i de forskellige transportsektorer for søaktiviteter og læger under uddannelse. Rådet skelner med rette mellem mobile og ikkemobile arbejdstagere. Socialudvalget accepterer denne opdeling, men ikke Rådets definition. Ifølge Rådet hører de selvstændige chauffører, transportører, der ikke arbejder i transportsektoren, såsom transport af beton i bygge- og anlægssektoren, også til de mobile arbejdstagere. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender forkaster denne opfattelse, fordi disse arbejdstagere derved udelukkes fra anvendelsesområdet for det eksisterende direktiv om arbejdstid. De er omfattet af dette direktiv, og der har aldrig været problemer. Jeg undrer mig over, at Rådet vil ændre dette. Det er baggrunden for ændringsforslaget.
Arbejdstagere i jernbanetransportsektoren er ikke omfattet af definitionen af mobile arbejdstagere. Der er en europæisk arbejdsoverenskomst af 1998. Heri slås der til lyd for, at jernbanetransporten helt medtages i det eksisterende direktiv om arbejdstid, såfremt der vedtages nogle særregler. Det er sket, men ifølge overenskomsten skal der findes en løsning, ikke kun for jernbanen, men også for vejnettet og andre transportmåder, hvor der endnu ikke er fundet en løsning. Jeg minder Kommissionen om, at den har lovet at udarbejde særskilte forslag for luftfarten og den indenlandske søfart. De er endnu ikke forelagt. Som hr. Hughes har sagt, kan Rådet ikke blive enig om vejnettet, hvilket jeg beklager.
For alle mobile arbejdstagere gælder de fire grundprincipper, som angives i den fælles holdning om direktivforslaget, og som i øvrigt også gælder for søfarere og læger under uddannelse, nemlig fire ugers lønnet ferie om året, begrænset årlig arbejdstid, passende hviletider og lægeundersøgelse ved natarbejde. Dette gælder for alle ansatte i transportsektoren. Derudover skal alle sektorer have bestemmelser om daglige og ugentlige hviletider, pauser og natarbejde. Det er gennemført for jernbanen. Det gennemføres nu for søfarere og læger under uddannelse.
Ændringsforslag 3 omfatter en undtagelse for arbejde, hvor arbejdspladsen og arbejdstagerens bopæl ligger langt fra hinanden, eller hvor arbejdstagerens forskellige arbejdspladser ligger langt fra hinanden. Denne undtagelse finder naturligvis ikke kun anvendelse i offshoresektoren. Derfor er der indgivet et juridisk-teknisk forslag. Ændringsforslag 4 er også et juridisk-teknisk forslag om bytransporten. Ændringsforslag 5 drejer sig om den ugentlige arbejdstid for læger under uddannelse. Rådet og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender sigter mod 48 timer over fire måneder. Det er målsætningen. Men Rådet accepterer en overgangsperiode på 13 år, vær så god, 13 år!
Parlamentet mener, at det er alt for længe og foreslår en overgangsperiode på fire år. Det er mere end nok. En overgangsperiode på 13 år kan ikke berettiges af hensyn til sikkerheden og sundheden. Der har været tilstrækkeligt mange uheld i klinikker med læger under uddannelse til at kalde Rådets forslag for uansvarligt. Vi går ind for en begrænset overgangsperiode.
Ændringsforslag 6 vedrører referenceperioden for udregningen af den ugentlige arbejdstid i offshoresektoren. Rådet giver medlemsstaterne ret til at udvide referenceperioden fra fire til 12 måneder. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er enig heri på den betingelse, at de involverede parter rådspørger og forhandler med hinanden, selvom samrådet ikke skal føre til en overenskomst.
Ændringsforslag 7 omfatter en gennemsnitlig ugentlig arbejdstid på 48 timer beregnet over 12 måneder for ansatte om bord på fiskerfartøjer. Det kan sammenlignes med det, der er aftalt i arbejdsoverenskomster for søfarende. Rådet giver ifølge den fælles holdning medlemsstaterne og sig selv fire år til at gennemføre ændringen af direktiv om arbejdstid. Det er meget overdrevet, fru kommissær. Der var kun givet tre år til gennemførelsen af det oprindelige direktiv, som var meget mere omfattende. Nu foreslås der altså en overgangsperiode på fire år. Det skal begrænses til to år.
Hr. formand, kære kolleger, arbejdstiden er ofte et spørgsmål om at give og tage, lidt mere eller lidt mindre. Men nogle gange er det et spørgsmål om liv eller død. Til sidst, for de mange millioner transportører, søfarende, læger under uddannelse, patienter, passagerer og andre vejbrugere er det meget nødvendigt, at der hurtigt laves en aftale.

Formanden
- Kære kolleger, jeg har en indtrængende bøn til Dem. Vi er meget forsinkede, hvad tidsplanen for mødet angår. Derfor beder jeg om, at De selv sørger for at overholde Deres taletid, og at De frem for alt slutter - det kan jo ske i kampens hede - når formanden svinger sin hammer.

Pronk
) Hr. formand, jeg gør mit bedste, selvom denne sag berettiger en taletid på 30 minutter. Men der er heldigvis mange fra min gruppe, som vil behandle dette emne. Jeg er også meget glad for, at der er så mange i min gruppe, der er interesseret i dette sociale emne. Jeg mener, at det ofte er vigtigere for menneskene end vidtgående diskussioner om makrøkonomiske dialoger osv.
Jeg vil gerne først takke begge ordførere, Stephen Hughes og Miet Smet, men også Raf Chanterie, der startede denne sag under sidste samling, for hans bidrag til denne helhed. Jeg mener, at selvom der kun foreligger få ændringsforslag til Stephen Hughes' indstilling, at Parlamentet alligevel har gjort et stort stykke arbejde i de pågældende sektorer. Desværre er sektorerne vanskelige, og især i forbindelse med vejtransporten er det meget beklageligt, at man ikke kan blive enig. Nu er det Rådets opgave at gøre noget. For i det øjeblik, der udbryder strejker, står hele Europa på bagbenene. Nu har man tid til at ordne tingene, og det skal også ske. Rådet gør sig meget sårbart, hvis der igen sker noget på vejtransportområdet. Det gælder endnu mere for Kommissionen, fordi den ikke har indgivet ændringsforslag til de andre sektorer.
Jeg mener, at vi generelt har truffet gode kompromiser. Offshoresektoren har beskæftiget os meget, og vi har i den sidste ende fundet et godt kompromis. I hvert fald bedre end det, som Rådet foreslog, men ikke så vidtgående, som nogle af medlemmerne ønskede. Jeg mener også, at vi har truffet et godt kompromis med hensyn til læger under uddannelse. Jeg vil også hertil bemærke, at jeg beder til, at Rådet vedtager det.
Jeg har faktisk et forslag. Hvis de lande, som ikke ønsker, at denne sag ordnes i løbet af 12 år, lad dem, der går ind for dette, blive behandlet af læger, der har arbejdet i mere end 48 timer. Hvis de skal udføre en hjerneoperation eller noget lignende, lad dem så gøre det på de medlemmer af Rådet, der har brug for det på det tidspunkt. Måske vil det hjælpe dem til at forstå, at det er ret farligt at lade læger under uddannelse arbejde så længe i træk, når det første rådsmedlem er død som følge af en operation, som forløb dårligt. Jeg er bange for, at det ikke er tilfældet i øjeblikket, men at fattigere mennesker i stedet for udsættes for dette eksperiment, og det er ikke meningen.
Jeg mener, at de foreliggende forslag i det store og hele er gode, og at de skal forhandles nærmere med Rådet.

Hughes
Jeg vil blot komme kort ind på nogle af de ændringsforslag, der er blevet fremsat i fru Smets betænkning.
Først og fremmest ændringsforslag 5 om arbejdstiden for yngre læger under uddannelse. Jeg er helt enig i det ændringsforslag, der er blevet fremsat her om at genindsætte holdningen fra førstebehandlingen. Jeg ved, at visse medlemsstater mener, at det er nødvendigt med en meget længere overgangsperiode. Det kan meget vel være, at bevarelsen af dette ændringsforslag vil føre til en forligsprocedure. Det vil så give os lejlighed til at se på de omstændigheder, visse medlemsstater står over for, men her og nu mener jeg, at det er helt rigtigt, at vi holder fast ved dette ændringsforslag. Hr. Pronk har helt ret. Vi bør spørge os selv, om vi har lyst til at få en indsprøjtning af en læge efter en 18 timers arbejdsdag, hvilket ikke er usædvanligt.
I offshoresektoren har vi ændringsforslag 6 - vi har arbejdet længe og grundigt på at forsøge at nå frem til en formulering, der sikrer, at vi får en kollektiv aftale, der fører til en så stor fleksibilitet som mulig under direktivet, det vil sige en arbejdstid, der er beregnet over et helt år. Formuleringen af den fælles holdning ville ganske enkelt have gjort det muligt for arbejdsgiverne at søge at undgå forsøg på at forhandle om en sådan årligt beregnet arbejdstid, og medlemsstaterne kunne så have tilladt en sådan beregning. Vi har indbygget en tilføjelse her, der opfordrer til en revision efter fem år, hvor arbejdsmarkedets parter på europæisk plan skal se på, hvordan ordningen fungerer i denne sektor med særlig henblik på sektorens arbejdstageres sundhed og sikkerhed.
Ændringsforslag 7 omhandler havgående fiskerfartøjer. Virkningen af dette ændringsforslag vil være at forsøge at begrænse referenceperioden til ét år for beregningen af arbejdstiden og med andre ord sikre, at det er muligt at beregne arbejdstiden over et år, men ikke mere. Hvis vi vælger to, tre eller flere år som referenceperiode for beregningen af arbejdstiden, bliver det absolut meningsløst, og vi mener, at den maksimale fleksibilitet ved etårige perioder skulle være tilstrækkelig.
I ændringsforslag 8 ser vi på spørgsmålet om den periode, medlemsstaterne kan få til at omsætte bestemmelserne til national lovgivning. Den fælles holdning foreslår fire år, hvilket jeg mener er uden fortilfælde inden for det sociale område. Med dette ændringsforslag har vi forsøgt at nå tilbage til den holdning om to år, som vi indtog ved førstebehandling. Måske vil også dette være noget, der bliver underkastet forligsproceduren, men vi må se, om og hvornår det sker efter vores afstemning i morgen.
Mit sidste punkt handler om rutebefordring af passagerer i byer, ændringsforslag 9. Også her har vi indbygget en revision for at forsøge at fjerne en anormalitet. Som situationen ser ud nu, har vi én ordning for personer, der kører sporvogn, og én for personer, der kører bybus. Det bør der ses på. Vi mener, at en femårig periode skulle være tilstrækkelig.

Lambert
Hr. formand, vi bifalder generelt disse betænkninger og deres anbefalinger. Jeg vil primært tale om læger under uddannelse. Som andre har sagt, har dette været noget, der har optaget sindene i en række medlemsstater i adskillige år, og det har især optaget EU-borgere, der rejser ud - for ikke at tale om dem, der bor sådanne steder som Det Forenede Kongerige eller Irland.
Nogle medlemsstater har helt klart ikke handlet hurtigt nok i denne henseende. Når man ser på nogle af de overtidssatser, der gælder, kan man godt forstå deres mangel på incitament. Men vi mener, at tiden nu er inde til at sætte skub i forandringerne.
Arbejdstiden for mere end en kvart million læger under uddannelse i Den Europæiske Union er et spørgsmål om sundhed og sikkerhed for lægerne selv, og de bør have de samme rettigheder til at sikre deres sundhed og eget liv som dem, de behandler. Det er et lignende spørgsmål for dem, der har brug for behandling. Vi ønsker at sikre, at de, der behandler os, er i stand til at handle effektivt og korrekt, hvilket vi ikke kan være sikre på, når vi har undersøgelser, der viser, at 24 timers arbejde uden søvn reducerer præstationsevnen til niveauer, der forbindes med overdreven alkoholindtagelse uden - vil jeg påstå - nogen af fornøjelserne, der er forbundet hermed.
At uddanne læger er en langvarig og dyr affære, siger man. Det er en grund til at have en lang implementeringstid, hævder nogen regeringer. Men der er grund til at tro, at de strenge arbejdstider bidrager til en betydelig frafaldsprocent, der især rammer de yngre kvindelige læger. Vi opfordrer derfor indtrængende kollegerne til at støtte de fire år, der er foreslået i denne betænkning, for vi mener, at der er behov for at sætte gang i forandringen via forhandling.

Korakas
Hr. formand, at man sikrer søfarere på fællesskabsskibe samme arbejdstid som søfarere på skibe, der fører tredjelandes flag og anløber Fællesskabets havne, er uden tvivl en positiv foranstaltning. Vi er naturligvis ikke enige i, at denne foranstaltning først skal træde i kraft ved udgangen af 2002. Den bør have øjeblikkelig virkning.
Vi vil imidlertid benytte lejligheden til at protestere over de uacceptable forhold, der hersker på skibene. Mit land har en veludviklet handelsflåde, så vi ved, hvad vi taler om. Vi har øget søfolkenes arbejde og rederikapitalens udnyttelse af dem, og det har samtidig skærpet problemerne med hensyn til sundhed og sikkerhed på havet. Der sker hele tiden ulykker til søs med mange dødsfald, som gør rederne rigere og udsletter søfolkene.
De ansvarlige for denne situation er naturligvis regeringernes politik, der giver rederikapitalen frie tøjler, så den i mange tilfælde tvinger besætningerne til at arbejde meget hårdt under ekstremt farlige vilkår, som ofte overskrider grænsen for, hvad det enkelte menneske kan bære. De samme politikker reducerer antallet af arbejdstagere på et skib. Hvis disse egentlige årsager til søfolkenes problemer ikke identificeres og erkendes, er der derfor ingen grund til at indføre foranstaltninger og kontrolmekanismer f.eks. vedrørende søfolkenes hviletid, for disse foranstaltninger er simpelthen virkningsløse og hykleriske, og de er blot med til at bevare en situation, hvor arbejdet og udnyttelsen hele tiden vokser. Man er nødt til at imødekomme kravet om en femdages arbejdsuge på 35 timer med syv til otte timer om dagen uden lønnedgang, men tværtimod lønstigning og en ophævelse af de bestemmelser, der forpligter søfolkene til regelmæssigt at arbejde 12 timer om dagen. Den organiske syntese bør øges.
Under alle omstændigheder støtter vi søfolkenes retfærdige krav og stiller os på deres side, og selvom der er positive ting i disse direktiver, kan vi ikke stemme for dem, da de går i en retning, som vil gøre den nuværende uacceptable situation permanent, selvom der skulle komme forbedringer.

Crowley
Hr. formand, jeg vil ligesom mine kolleger gerne lykønske begge ordførere med fremlæggelsen af deres arbejde. Jeg vil også gerne, eftersom dette er min første lejlighed til at gøre det, hilse kommissæren velkommen her i Parlamentet til denne debat.
Hele arbejdstidsområdet og direktivet har forårsaget en masse vanskeligheder for enkelte medlemmer og ligeledes i medlemsstaterne. Jeg føler, at vi, selvom alle her i Parlamentet vil hilse muligheden velkommen for at sørge for et sikrere arbejdsmiljø ikke kun for de ansatte men også for forbrugerne og andre brugere af transport m.v., må sikre, at vi ikke overregulerer inden for nogle bestemte enkeltområder. Derfor vil min gruppe anmode om særskilt afstemning om visse punkter, navnlig i Smet-betænkningen.
Når vi former lovgivningen, har vi en forpligtelse til at sikre, at den er effektiv, at den nemt kan håndhæves, og at den ikke pålægger de ansatte eller virksomhederne en skadelig byrde. Jeg føler, at der er nogle områder inden for de foreliggende forslag, der vil skabe vanskeligheder.
For det første, hvad angår de mobile arbejdstagere, vil udelukkelsen af operatører, der udfører transport for egen regning, fra definitionen, udsætte denne gruppe for det oprindelige arbejdstidsdirektivs fulde styrke. Dette vil f.eks. betyde, at der inden for vejtransportområdet vil være tre kategorier af operatører: operatører, der udfører transport for egen regning, operatører, der udfører transport for fremmed regning, og selvstændige.
For det andet udvander fjernelsen af de mobile arbejdstagere fra artikel 17 muligheden for at udvide referenceperioden fra 4 til 12 måneder for mobile arbejdstagere.
For det tredje vil det foreslåede sektorspecifikke direktiv om arbejdstiden inden for vejtransporten, når det bliver færdigbehandlet, overflødiggøre denne fælles holdning og sørge for en mere detaljeret lovgivningsmæssig ramme for dette område.
I lyset af dette bør vi være klar over de vanskeligheder, der vil blive skabt. Derfor anbefaler jeg, at man stemmer nej i relation til disse områder.
Der er endnu et punkt, man bør have i erindring. Hensigten med indførelsen af denne lovgivning var, som jeg sagde tidligere, beskyttelse af sundhed og sikkerhed. Men jeg har i min besiddelse en undersøgelse udført af University College, Dublin, der peger på den negative indvirkning af denne foreslåede udvidelse af direktivet - ikke kun for sikkerheden og konkurrenceevnen, men også for miljøet. Kommissionen har allerede en kopi af denne undersøgelse. Jeg ser gerne et svar fra denne med hensyn til de punkter, der er fremhævet i undersøgelsen.
Jeg vil gerne meget kort nævne nogle af de punkter, der er fremhævet heri. For det første vil de samlede omkostninger i forbindelse med direktivet blive meget større end det, der foreslås under vurderingen af virkningerne. For det andet vil den gennemsnitlige omkostningsstigning for virksomhederne i denne undersøgelse være omkring hundrede gange større end den, der er angivet i den undersøgelse, der er gennemført af EF, hvori det udtaltes, at den ville være på 0,2%.
Dette direktivs indvirkning vil ikke være ensartet i alle sektorer af økonomien, og det vil derfor have en negativ indvirkning på nogle sektorer, navnlig de områder, der er mest afhængige af transport.
For det tredje vil anvendelsen af en fælles standard på tværs af al vejtransport og andre transportområder i nogle medlemsstater rent faktisk virke konkurrenceforvridende snarere end at sikre lige konkurrenceforhold.
Forslagene vil også føre til en konflikt med andre mål, såsom målet med at regulere trafikken for at reducere trafikpropper og andre indvirkninger.
Endelig har vi allerede i transportsektoren indført krav om anvendelse af fartskrivere, som bliver strengt håndhævet i alle medlemsstater, og det kan være en af måderne at behandle nogle af bekymringerne omkring sundheds- og sikkerhedsaspektet på. Vi bør gøre noget for at ændre og konsolidere disse fartskriverkrav. I Irland har vi en færdselssikkerhedsplan, der har været i kraft siden 1998. Det er en femårsplan, der sigter på at reducere antallet af trafikulykker med dødelig udgang, trafikmængden på vejene og sikre, at køretøjernes kvalitet lever op til de højest mulige standarder for at beskytte miljøet.
Det næste punkt, jeg ønsker at komme ind på, er yngre læger under uddannelse. Dette er et område, der har været fuldt af fare for medlemsstaterne. Jeg tror, at alle her i Parlamentet vil bifalde muligheden for at kunne afgive en meget positiv og dogmatisk stemme for de forslag, som fru Smet har fremsat i sin betænkning, om at reducere overgangsperioden til fire år. Der er ingen grund til, at vi behøver en 13-årig indførelse. Selv forslaget om syv år i den fælles holdning er alt for lang tid.
Vi er alle udmærket klar over, at yngre læger under uddannelse udfører opgaver, der er stort set identiske med dem, der udføres af deres såkaldte "mestre", de rådgivende læger. Ja, i 1994 påpegede en rapport rekvireret af Europa-Kommissionen med henblik på at undersøge hele området omkring yngre læger under uddannelse syv punkter, hvor det er nødvendigt med øjeblikkelig handling, nemlig det helt uacceptable antal arbejdstimer i nogle lande; spørgsmålet om rådighedsvagter, urealistiske tjenesteperioder, langvarige perioder med uafbrudte vagter, fordelingen af opgaver mellem yngre og ældre læger, det uformelle pres, der bliver lagt på læger under uddannelse, pausers og fritids sårbarhed over for det akutte arbejdspres.
Jeg har haft adskillige møder med yngre læger i Irland i de sidste måneder om dette spørgsmål. Et af de områder, der er af størst bekymring for dem er, at de på grund af det gammeldags, feudale system, der findes i Irland - og også i f.eks. Storbritannien, hvorved yngre læger under uddannelse arbejder som lærlinge - jeg bruger ordet bredt - for ældre rådgivende læger, er bange for at rejse for mange af de spørgsmål, der måtte optage dem, da det kunne have indvirkning på deres fremtidige karriere. Det, vi må garantere, er, at der gives patienterne et ordentligt niveau af sundhedspleje og -beskyttelse og også, at de yngre læger opnår det højeste uddannelsesniveau med ordentlige standarder for deres arbejdsvilkår og arbejdstid - det vil betyde en nedskæring i antallet af arbejdstimer - og også i de såkaldte funktioner, som de er forpligtet til at udføre blot for at gøre arbejdet. Vi har en model i Australien og New Zealand, som med fordel vil kunne kopieres i EU-medlemsstaterne.
Endelig må der med hensyn til fiskernes bekymringer tages særlig hensyn til denne særlige sektor. Der findes ingen anden sektor, som den kan sammenlignes med. De fremsatte forslag er urealistiske og upraktiske. Vi må sikre, at fiskernes ret til at tjene til dagen og vejen ikke forhindres af latterlig lovgivning.

Bigliardo
Hr. formand, jeg vil nøjes med at give udtryk for min undren, der ikke så meget går på det arbejde, som ordføreren har udført, men mere på det, der sker med hensyn til søfolkenes forhold. Der er tale om en meget vigtig sektor. Jeg kommer fra et land, nemlig Italien, hvor denne sektor altid har været yderst vigtig på grund af den beskæftigelse, den har givet, og det er en sektor, som førhen gav arbejdstagerne noget, den i dag ikke længere kan give dem. Arbejdstagerne inden for denne sektor har oplevet en sand tilbagegang. De er gået tilbage i tiden, idet de i dag tjener mindre og arbejder mere, og de er ofre for liberalkapitalisme, som gør dem til sande ofre inden for denne sektor. Også flytningen af aftalernes gennemførelse til år 2002 undrer os. Parlamentet bør efter vores mening gøre en større, hurtig og ordentlig indsats for at rette op på situationen.

Lynne
Hr. formand, jeg lykønsker fru Smet med hendes betænkning. Jeg vil gerne koncentrere mig om to konkrete kategorier, nemlig de yngre læger og fiskerne.
Hvad de yngre læger angår, var jeg glad for, at Europa-Parlamentet i udvalget er nået til enighed med hensyn til ændringsforslag 5 om en overgangsperiode på fire år i stedet for de ni år, der er fastsat i Rådets holdning, og som jeg mener er alt for lang tid. Lægerne har vores liv i deres hænder. Det er vigtigt, at de er omfattet af arbejdstidsdirektivet. Jeg var bekymret over den ugentlige arbejdstid, og hvordan den ikke bør overskride 54 timer over en fire måneders referenceperiode. Derfor ser jeg gerne, at De af samme grunde støtter ændringsforslag 10, der er fremsat i mit navn.
Jeg vil gerne nævne her, at det på papiret ser ud, som om jeg havde taget noget af betragtning 11 ud, men mit ændringsforslag er rent faktisk blot en tilføjelse, et tillæg til betragtning 11. Jeg tager ikke noget ud af den. Jeg beder om Deres støtte.
Det er vigtigt også i forbindelse med dispensationer om et mindste antal daglige hvileperioder, at vi stadig har tilstrækkelig hvile for læger. Jeg kender til læger i Det Forenede Kongerige, der arbejder i uafbrudte 56 timers skift - en arbejdstid fra kl. 9 morgen om lørdagen til kl. 5 om eftermiddagen om mandagen er ikke ualmindelig. Vi beder ikke om en 11 timers hvileperiode. Vi beder om - lade os sige seks timer inden for en 24 timers periode. Det er ikke at bede om for meget. Hvis lægerne ikke får det, vil deres dømmekraft lide under det. Vi tillader ikke, at folk drikker og kører bil, for deres koordineringsevne er væk. Jeg mener ikke, at vi bør tillade yngre læger at praktisere lægevirksomhed. Jeg opfordrer indtrængende til, at De støtter ændringsforslag 10.

Dover
Hr. formand, jeg vil gerne rejse et spørgsmål om håndhævelsen af søfarendes arbejdstid, af deres arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne.
Jeg kan ikke rigtig se, hvordan denne foranstaltning kan overvåges på tilfredsstillende vis, for Fællesskabets havne og landene inden for Det Europæiske Fællesskab har ikke nogen reel kompetence over disse skibe, der sejler under tredjelandsflag eller ejes af redere i tredjelande. Hvis vi gennemfører det - lad os f.eks. sige, at de var blevet enige om, at nogen overvågning var mulig - så ville de næppe have en bestemt arbejdstid uden for Fællesskabets farvande og havne for derefter at ændre den, så snart de befandt sig inden for vores geografiske område.
Jeg har talt med amerikanske jurister om dette i de seneste uger - personlige venner, jeg har ingen interesser i klemme her. De mener blot, at det er forkert, at havne skulle komme med diktater til skibsredere. Vi ønsker maksimum handel her i Den Europæiske Union. Vi vil gerne have, at krydstogtskibe kommer her, bruger penge her og giver beskæftigelse til vores forskellige lande. Jeg kan ikke se, hvordan det er muligt at overvåge en praksis, der synes mere at være en sag for den internationale ret. Skibsredere og de nationer, hvis flag disse skibe sejler under, bør overvåges andetsteds end af europæiske lande.

De Rossa
Hr. formand, jeg vil gerne primært komme ind på spørgsmålet om læger under uddannelse. Men jeg vil gerne komme med nogle få bemærkninger, inden jeg kommer ind på dette.
For det første udelukkede det oprindelige direktiv seks millioner arbejdstagere fra dets anvendelsesområde. Det forekommer mig at være alt, alt for mange og også uretfærdigt. Jeg kan ikke forstå, hvordan man kan lave en sondring mellem yngre læger, der er trætte, lastbilchauffører, der er trætte, og fiskere, der er trætte. De udgør alle en risiko enten for dem selv, for dem, de arbejder sammen med, deres patienter eller andre trafikanter. Jeg kan ikke forstå, hvordan hr. Crowley kan lave den sondring, han har gjort. Jeg håber ikke, at han afspejler den irske regerings holdning i relation til disse forslag. Det er skandaløst og uacceptabelt, at læger under uddannelse på irske hospitaler undertiden forventes at arbejde over 80 timer om ugen. Det er skandaløst og skammeligt, at vi har lastbilchauffører, der sidder og falder i søvn over rattet og således bringer dem, de arbejder sammen med, og andre trafikanter i fare. Vi ved, at det er en ret så høj andel af trafikulykkerne, der skyldes lastbilchauffører, der har kørt i for mange timer.
Hr. Crowley hævder, at fartskriverlovgivningen håndhæves strengt i Irland og andetsteds, og det er ganske enkelt ikke sandt. Jeg ved ikke, hvorfor dette er tilfældet. Jeg ved ikke, hvorfor den ikke håndhæves strengt, men det gør den ikke. Vi bør tage skridt til at beskytte offentligheden som helhed og patienterne. Det er ikke godt nok, at en medlemsstat udtaler i Rådet, at det vil være dyrt at gennemføre disse forslag. For selvfølgelig vil det være dyrt, men hvilken pris sætter man på et barns liv, der f.eks. bliver kørt over på vejen, eller en patient på et hospital, der f.eks. bliver behandlet forkert som følge af en læges træthed? Det er bare ikke acceptabelt. Det er nødvendigt, at vi i morgen vedtager den holdning, som ordførerne og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har foreslået, og anmoder Rådet om endelig at gøre noget ved dette spørgsmål og sikre, at ingen er nødt til at have en så umenneskelig arbejdstid, som vi forventer af vores læger under uddannelse.
Hvad lastbilchaufførerne angår, forekommer det mig, at den eneste måde, hvorpå man kan regulere dette, er ved at lovgive omkring det. Lastbilchauffører, der udfører transport for egen regning, vil arbejde i alle de timer, de får, fordi de ikke ved, hvornår de får den næste opgave. Så det er nødvendigt at håndhæve loven, således at de bliver tvunget til ikke at befinde sig på landevejen, når de ganske enkelt er for trætte til at køre.

Paulsen
Hr. formand, jeg mener, at det er en ganske god betænkning, især fordi man fastholder Parlamentets første standpunkter, især i ændringsforslag 5.
Arbejdstider for visse erhvervsgrupper er ikke udelukkende et spørgsmål om det selvfølgelige i at beskytte disse individer, men derimod i højere grad et spørgsmål om vores generelle sikkerhed. Trafikmiljøet bliver ikke mere sikkert og bedre, hvis de, der kører de tunge køretøjer, ikke er friske og vågne, men derimod trætte og irriterede. Det går ud over os alle.
Arbejdstiderne for de unge læger under uddannelse skal også mere eller mindre vurderes ud fra et direkte folkesundhedssynspunkt. At kræve af disse unge læger under uddannelse, at de skal arbejde op til 60 timer om ugen i gennemsnit i en periode på fire måneder, er dels at drive rovdrift på unge mennesker - de skal jo igennem denne turnusordning for at få deres eksamen - og dels er det alle os som befolkning, der skal møde disse unge læger under uddannelse rundt omkring på sygehuse og skadestuer. Her kan man appellere til, at de er udhvilede og vågne, så de i det mindste kan bedømme, om der er tale om et tilfælde, de selv kan klare, eller om de skal have hjælp fra tilkaldevagten. Endnu en gang til jeg give min fulde støtte til Parlamentets første udtalelse.

Bouwman
Hr. formand, det oprindelige direktiv af 1993 om tilrettelæggelsen af arbejdstiden var nødvendigt for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. Fru Smets nuværende supplerende direktiv om supplerende sektorer og aktiviteter er også meget vigtigt, og vi støtter det med glæde. Udover min gruppes tidligere bemærkninger har jeg også nogle kommentarer.
I nogle EU-lande, herunder Nederlandene, Belgien og Finland, har arbejdsgiverne i vejtransportsektoren inden for rammerne af en strategi om udlicitering og fleksibilitet gjort deres hjul, det vil sige lastbiler og chauffører, selvstændige. De hyrer disse selvstændige uden personale, som de kaldes i Nederlandene, til de samme aktiviteter. Disse selvstændige chauffører er ikke længere ansatte, men deres rolle er næsten den samme, og de bærer selv risikoen. Fagforbundene og arbejdsgiverorganisationerne vil organisere dem. De er altså ikke omfattet af det nye direktiv. Deres sikkerhed og sundhed bliver ikke beskyttet, fordi de er selvstændige erhvervsdrivende. De ser heller ikke ud til at være med i forhandlingerne mellem de sociale parter i EU.
Dette fænomen forekommer også i andre brancher, såsom byggesektoren og nogle andre sektorer. De sociale problemer, som vi konfronteres med, ligner til en vis grad nogle retningslinjer i beskæftigelsespolitikken. Hvad betyder det? Jeg ved, at der i øjeblikket bag kulisserne arbejdes på nogle retningslinjer, men at de og gennemførelsen heraf blokeres.
Jeg anmoder Kommissionen om at tage problemet op så hurtigt som muligt og komme med de nødvendige supplerende forslag.

Schmid, Herman
Hr. formand, det handler altså om arbejdstider på nogle helt særlige, men meget vigtige områder. Når vi nu har en fælles lovgivning om arbejdstider i EU, er det jo ubegribeligt og uacceptabelt, at centrale erhvervsgrupper såsom tog- og flypersonale, yngre læger, folk, der arbejder til søs, og lign. grupper udelukkes. Man kunne jo tværtimod mene, at behovene for disse grupper er særligt store. Jeg tror, at det skyldes forskellige forhold, til dels meget dårlige traditioner. Man har f.eks. i de mobile erhverv haft dårlige betingelser for praktisk fagligt arbejdsmiljøarbejde. Samtidig har arbejdsgivernes behov for en konstant arbejdsindsats været stort, og det er dermed blevet afgørende.
Man skal også huske, at der, hvad angår de yngre læger, som vi har nævnt her, også findes sådanne traditioner, f.eks. som flere har været inde på her - traditioner, der er skabt af overlæger og professorer. Nogle talte om feudale traditioner i forbindelse med gamle traditioner, som indebærer, at yngre læger er tvunget til at arbejde på en måde og i en udstrækning, der er skadelig. De bliver imidlertid nødt til at gøre det af hensyn til karrieren.
Traditioner som disse skal brydes. Det lader de fleste jo til at være enige om. Men så ophører enigheden. Man ønsker at udsætte de nødvendige forandringer, måske af økonomiske årsager, måske af praktiske årsager. Det skal Europa-Parlamentet vende sig mod. Vi skal vægte beskyttelsen af arbejdstagerne meget højere, og det af mere end kortsigtede, praktiske årsager. Jeg synes også, man skal huske, at behovet for at markere, at også afvigende, anderledes og på forskellig vis mobile arbejdsmarkeder skal medtages, og at disse grupper skal beskyttes af direktivet. Vi får nemlig flere og flere erhvervsgrupper, som arbejder under mobile betingelser, og flere og flere arbejdstagere, som har mobile arbejdsbetingelser. Hvis det forholder sig således, at der skal kunne gøres undtagelser fra arbejdsmarkedsdirektivet, får vi flere og flere grupper, som kan hævde, at lige netop deres arbejdskraft skal undtages.
Jeg mener derfor, at det er virkelig godt, at vi har fået disse to betænkninger. Jeg vil støtte dem på det varmeste, men jeg vil samtidig gerne pege på en tredje faktor. Det er jo ikke bare hensynet til de ansatte og arbejdsgiverne, vi skal tænke på, der er også en tredje part. Store dele af disse grupper leverer jo tjenesteydelser og varer til forbrugerne. Det gælder f.eks. passagerer, som risikerer at blive transporteret af udkørte piloter, og patienter, som risikerer at blive behandlet af udmattede læger. Det er naturligvis uacceptabelt. Vi skal derfor sætte grænser for, hvad man kan byde befolkningen på dette område.
Vi kan naturligvis ikke acceptere overgangsperioder på syv eller 13 år. Jeg og min gruppe ser gerne, at vi i visse henseender går endnu længere, men vi er under alle omstændigheder tilfredse med den udvikling, der er sket, og mener, at de to betænkninger er udmærkede.

Gallagher
Da arbejdstidsdirektivet fra 1993 blev udarbejdet, blev en række sektorer udelukket fra dets anvendelsesområde, og årsagen hertil er helt klar, nemlig at netop de særegenheder, der er kendetegnende for nogle af de pågældende sektorer, krævede lovgivning, der tog hensyn til disse særegenheder og behov.
Jeg vil gerne koncentrere mine bemærkninger her til aften om fiskeindustrien, og en af de udelukkede sektorer er naturligvis havfiskeriet. Jeg er enig i Rådets synspunkt om, at det er absolut nødvendigt med fleksibilitet i denne sektor. Jeg vil endda gå endnu videre og opfordre til, at man også udelukker de arbejdstagere, der arbejder med forarbejdning af frisk fisk - og jeg understreger frisk fisk - for der er ikke nogen kontinuitet i forsyningen, når vi taler om fisk. Jeg mener ikke, at arbejdstagernes sundhed og sikkerhed bør bringes i fare. Det er ikke det, jeg foreslår, men jeg mener, at beskyttelsen bedst kan opnås ved en aftale mellem arbejdsmarkedets parter inden for fiskeri- og fiskeforarbejdningsindustrien. Jeg kan derfor ikke gå ind for hr. Hughes' ændringsforslag, der vil lægge alt for mange bånd på fiskeindustrien.

Fiskere skal have tilstrækkelig med ferie og et loft over deres arbejdstid, men jeg er meget bekymret for den skade, det kunne forårsage erhvervet, hvis vi indtager en alt for ufleksibel holdning. Jeg vil gerne understrege, at hverken fiskeindustriforeningerne eller for den sags skyld nogen enkeltfiskere har kontaktet mig for at søge om at blive medtaget i direktivet. Dette er et erhverv, som jeg holder af at tro, at jeg har et særligt tilhørsforhold til og forståelse for, idet jeg kommer fra en maritim valgkreds i det nordvestlige Irland, hvor fiskeriet er en meget vigtig del af den lokale økonomi. Min bekymring går til familierne til dem, der forsøger at leve af det. Jeg vil bede hr. Hughes og dem, der mener, at de ønsker at stemme for hans ændringsforslag, om at gøre brug af deres sunde fornuft.
Jeg vil slutte af med at benytte mig af lejligheden til at nævne den anden gruppe - de yngre læger. Det antal timer, som denne idealistiske gruppe af individer for nærværende må arbejde i Irland, er helt uacceptabelt. De bør bringes under den rette beskyttelse i direktivet, og jeg støtter fuldt ud ændringsforslag 5, der kræver en maksimal overgangsperiode på fem år.

Skinner
Der er blevet sagt nogle spredte nemme og fromme ord her i aften om arbejdstid. Som alle ved, handler det rent faktisk om sundhed og sikkerhed. Og alligevel er det et emne fuldt af problemer. Men ikke desto mindre bør det gælde som et absolut princip for alle arbejdstagere - uden undtagelse. Det er nemt at se, hvordan nogle folk slår ned på nogle grupper, men ikke vil pege på, at der er behov for, at det også bliver anvendt på andre.
Naturligvis må fru Smet, der har fremsat denne betænkning, som hun har overtaget fra det foregående Parlament, acceptere, at hun som tidligere medlem af Rådet var nødt til at acceptere Rådets fælles holdning, som hun nu forkaster. Det, der helt klart mangler i denne debat, er de nødvendige processer iscenesat af medlemsstaterne. For der er jo tale om et uelastisk udbud under visse omstændigheder, ligesom der er med læger under uddannelse. En anden ting, der mangler, er de bestræbelser, der allerede er gjort i visse medlemsstater. I Det Forenede Kongerige er forslag f.eks. kommet dette direktiv i forkøbet og er blevet hilst velkommen af Andrew Hobart, der er formand for de yngre lægers komité, og som siger, at han er meget glad for, at man er nået frem til en forståelse om en ny overenskomst for yngre læger, der på forhånd vil garantere en sikker arbejdstid i Det Forenede Kongerige. Havfiskeriet - her har vi et område, der udgør et unikt tilfælde, som beviser reglen om, at dette arbejdstidsdirektiv er fuldt af praktiske problemer.
Men jeg kan trods alt måske vove et smil. Jeg er enig i principperne i denne betænkning, men uenig i de skønnede virkninger af alle disse ændringsforslag, men jeg tror, at det er i overensstemmelse med min holdning på ethvert tidspunkt. Det vil blive interessant at se, hvordan de, der føler sig fri til at vælge og vrage, hvem der skal have gældende arbejdstidsbegrænsninger, og hvem der ikke skal, kan forklare dette til de berørte arbejdstagere. Og hvad med ambulance- og akuthjælpspersonale - paramedicinsk personale og andre. Fortjener de ikke også at være et særtilfælde? Så før vi bliver alt for selvtilfredse i vores bekymring for blot nogle grupper, bør vi så ikke skænke en tanke til de andre, der udøver akutbehandling på alle tider, og som også er udelukket fra visse aspekter i arbejdstidsdirektivet?
Jeg vil bede om mindre selvtilfredshed og mere praktisk anvendelse.

Hudghton
Overordnet finder jeg fru Smets betænkning og de fleste af udvalgets ændringsforslag acceptable og værd at støtte. Andre har nævnt særlige aktiviteter og sektorer, som foreslås dækket af arbejdstidsbestemmelser for første gang. F.eks. nævnte min gruppekollega, fru Lambert, læger under uddannelse, og jeg kan fuldt ud slutte op om hendes bemærkninger og støtte de forslag, der omhandler denne sektor. Jeg er imidlertid bekymret for, at havfiskere og navnlig partsfiskere, der er fuldt ud selvstændige, vil blive negativt berørt af nogle aspekter i disse forslag, og jeg ønsker en afklaring af dette.
Partsfiskere ejer sammen deres skibe og betales udelukkende via deres andel af fangsten. Deres arbejdsmønstre er dikteret af faktorer, der ligger uden for nogen kontrol, såsom vejrforhold og fiskebevægelser, og derfor er det vanskeligt at forestille sig, hvordan arbejdstidsbegrænsninger på nogen måde kan være praktiske i denne sektor.
Sundheds- og sikkerhedshensyn er naturligvis en væsentlig årsag til at begrænse arbejdstiden, men fiskeriet er allerede underkastet regler for god praksis og regler, som overvåges af kompetente myndigheder.
Partsfiskerne har hidtil været sikret, at der ville blive taget hensyn til deres unikke omstændigheder gennem undtagelser. Jeg mener, at partsfiskerne fortsat bør betragtes som et særtilfælde og ikke underkastes upraktiske reguleringer. Jeg vil tage fuldt hensyn til de forskellige forslags og ændringsforslags potentielle indvirkning på fiskerne, inden jeg afgiver min stemme i morgen. Jeg vil lytte meget omhyggeligt til opsummeringen af denne debat efter antydninger om, at der kan tages tilfredsstillende hensyn til navnlig partsfiskernes behov.

Meijer
Hr. formand, på et frit marked med fri konkurrence har de virksomheder, som producerer det billigste produkt, størst chance for at overleve, også hvis produktet kun er billigt som følge af dårlige arbejdsforhold, lave lønninger, miljøforurening eller dyrplageri. Det ser vi helt klart i forhandlingerne om nye aftaler i WTO og lidt mindre i forhandlingerne om arbejdstider i EU's medlemsstater.
Arbejdsgiverne så helst, at de ansatte altid er disponible. Det vil sige mere end otte timer i træk eller om aftenen, om natten, om lørdagen og om søndagen. Betalt arbejde opfattes stadigvæk som en vare. Sikkerheden og sundheden er til trods for bedre lovgivning stadigvæk ikke optimalt sikret. Den krævede indsats er for det meste større end førhen. Arbejde er blevet en form for topsport. Det er kun få, der kan holde til det i længden. Mange er slidt op længe før pensionsalderen.
Derfor er det meget nødvendigt, at alle ansatte beskyttes mod slid, ulykker, overbelastning og mangel på sammenhængende fritid til at gøre, hvad man vil. Det har alle arbejdstagere krav på, uden undtagelser.
Arbejdsgiverne kræver hele tiden undtagelser. Undtagelser til fordel for svage erhvervsgrene, som kun er store som følge af deres lave produktionsomkostninger og deres arbejdsforhold fra det 19. århundrede. Sålænge det er tilladt, vil der fortsat være svage arbejdsgrupper. Der er noget i vejen med erhvervsgrene, som kun kan overleve ved hjælp af disse grupper. Det gælder især for vejtransporten, som er alt for billig, og som lægger stadig flere driftsrisici over på chaufførerne ved at tvinge dem til at blive små ubeskyttede selvstændige erhvervsdrivende.
Det er ikke tilfældigt, at undtagelserne overvejende omfatter mobile arbejdstagere og mennesker, der tjener deres penge ved fiskeri eller olieudvinding. De kan ikke i samme grad som deres kolleger i andre erhvervsgrene ændre deres dårlige arbejdsvilkår, især fordi de ikke konstant arbejder sammen med deres kolleger på en fast arbejdsplads, som nemt kan besøges af repræsentanter fra fagforbundene.
Det kan kun forsvares at kræve fleksible arbejdstider af mennesker med et særligt ansvar og en dertil passende høj løn. Hvis derimod de svagest stillede arbejdstagere skal arbejde længere, er der noget galt. Så sker det kun som følge af konkurrencen mellem virksomheder, som arbejder til en alt for lav pris, eller som vil have et alt for højt udbytte.
Jeg slår derfor til lyd for, at vi ikke forsøger at løse dette problem ved at sende det tilbage til forhandlingerne mellem fagforbundene og arbejdsgiverorganisationerne, fordi mange af disse arbejdstageres stilling stadigvæk er alt for svag. Forhandlinger løser derfor ikke deres problem hurtigt. Derfor skal der ikke være undtagelser, overgangsfristerne skal være korte, og den traditionelle ret til søndagshvile skal beskyttes og håndhæves.

Vachetta
Min første bemærkning er, at direktivet fra 1993 om arbejdsforholdene er yderst mangelfuldt og giver uhindret plads til udskejelser. I præmisserne nævnes imidlertid nødvendigheden af at harmonisere de sociale forhold i forbindelse med udviklingen. Deraf udleder jeg, at det overordnede mål er at tilpasse arbejdsforholdene efter forholdene i de medlemsstater, der er nået længst. En arbejdsuge på 48 timer, en ugentlig hviledag, 11 timers afbrydelse mellem to arbejdsdage er imidlertid forslag, der er dårligere end de resultater, der allerede er blevet opnået i flere medlemsstater.
Dette direktiv giver endvidere plads til mange afvigelser, hvilket forværrer situationen yderligere, og derfor er direktivet ikke acceptabelt. Hvis det blev udvidet til også at omfatte lønmodtagerne inden for sektorerne jernbane- og lufttransport, ville det endda være et tilbageskridt, da lovgivningen i flere medlemsstater er nået videre end som så. Det er et uomtvisteligt krav, at de bestemmelser, der er gældende i flere europæiske lande, og som er til arbejdernes fordel, under ingen omstændigheder kan fraviges, heller ikke med henblik på at fremme konkurrencen. I Frankrig f.eks., hvor kvinders natarbejde er underlagt stramme regler, burde intet europæisk direktiv kunne bringe dette resultat i fare. Det burde i stedet udbredes til at gælde alle kvindelige arbejdere i Europa.

Sacrédeus
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på ændringsforslag 5, som handler om læger under uddannelse. Det er absolut nødvendige forbedringer, der foreslås.
For det første handler det om sikkerhed for patienterne, det vil sige for os selv, at lægerne er friske og orker at udføre deres livsvigtige arbejdsopgaver. For det andet handler det om folkesundhed. Hvem af os, eller ingen i det hele taget, har godt af at have så lange arbejdsuger, undertiden mere end 100 timer i visse medlemslande, som en del unge læger har? For det tredje handler det om lægerne som et forbillede for andre og deres livsstil. For det fjerde er det et centralt arbejdsmarkedsspørgsmål om arbejdsugens længde.
Det er godt og rigtigt, at Europa-Parlamentet opfordrer regeringerne til at handle hurtigere. 13 år er en uforsvarligt lang omstillingsperiode. Fire år er en mere rimelig periode. Jeg anser også Europa-Parlamentets rolle for vigtig, når det handler om at være meningsdanner og drivkraft.
Skinner har i et tidligere indlæg udtrykt ærgrelse over, at en vis gruppe, i dette tilfælde de unge læger, tages op til behandling her i Europa-Parlamentet, og at debatten skulle fokusere på dem. Jeg vil her gerne påpege, at man skal se dette som et eksempel blandt mange andre, som indebærer, at man forbedrer forholdene for arbejdstagerne, og at det kommer andre grupper til gavn. Vi har tilstrækkeligt mange misundelige i mange andre sammenhænge. Lad os se dette som en forbedring for en gruppe, som også andre grupper kommer til at få gavn af.

Doyle
Når talen falder på arbejdstidsdirektivets anvendelse på operatører, der udfører vejtransport, er jeg bekymret for udelukkelsen af operatører, der udfører transport for egen regning fra definitionen af mobile arbejdstagere. På vejtransportområdet vil vi nu have tre kategorier operatører, nemlig operatører, der udfører transport for egen regning, operatører, der udfører transport for fremmed regning, og selvstændige med tre forskellige arbejdstidsordninger i henhold til direktiv 93/104. Jeg vil hævde, at dette ikke vil kunne fungere og håndhæves. Hvis fartskriverlovgivningen kunne håndhæves strengt, ville vi så have brug for det ændringsforslag, der er blevet fremlagt for os, ville vi så have brug for at fordoble mængden af varevogne og lastbiler på vejene med den deraf følgende indvirkning på miljøet? Juryen er i gang med voteringen.
Jeg støtter ændringsforslag 5 fuldt ud. Ja, i Irland kan vi bøje vores hoveder i skam. Vi har 3.000 reservelæger eller yngre læger. Det frivillige loft over arbejdstiden, der er forhandlet af den irske lægeforening og vores sundhedsministerium, er på 35 timer om ugen i gennemsnit over tjenesteperioden på 46 timer og ikke mere end 72 timers uafbrudt arbejde. Pyt med at få en indsprøjtning af en læge, der har været på vagt i 16-18 timer, som en anden taler nævnte. Men hvem ville synes om at få deres barn forløst af en læge, en yngre gynækolog, der har haft vagt i 70 timer? Det er tilladt at arbejde uafbrudt i 70 timer. Det er rystende for øjeblikket.

Den undersøgelse, som Kommissionen gennemførte i forbindelse med det oprindelige arbejdstidsdirektiv, udtalte, at hospitalsreservelæger i Irland arbejdede meget mere end de tilladte 65 timer om ugen, og de varetager opgaver, der ikke adskiller sig fra det, deres ældre kolleger gør. Denne undersøgelse opregnede problemer, der burde løses øjeblikkelig, og jeg vil nævne dem kort her - nemlig en urimelig lang arbejdstid i adskillige EU-lande og rådighedsvagter. Her har vi i øvrigt problemer i Irland med definitionen af rådighed. I Irland er rådighed ensbetydende med at have vagt, og det må vi være forsigtige med. Undersøgelsen nævner ligeledes urealistiske tjenestelister, for lange perioder med uafbrudt vagt, fordelingen af opgaver mellem yngre og ældre læger, uformelt pres på læger under uddannelse, pausers og fridages sårbarhed over for det akutte arbejdspres.
Jeg vil slutte af med at sige tak. Jeg vil blot sige, at vi ved at beskytte vores læger, beskytter vores patienter. Dette er et sundheds- og sikkerhedsspørgsmål for både lægerne og deres patienter. Vi må holde op med at udnytte de yngre læger under uddannelse både for deres egen og patienternes skyld.
Lad mig komme med en helt anden bemærkning til forretningsordenen. Min kollega, fru Scallon, er ikke til stede, da vi af det, formand Nicole Fontaine sagde ved afslutningen af oksekødsdebatten forstod, at Smet- og Hughes-betænkningerne ville blive drøftet i morgen. Der er sikkert tale om et problem i forbindelse med tolkningen her. Jeg forstod det sådan, og fru Scallon og andre kolleger, der ikke er til stede, er også blevet forvirret af dette.

Formanden
Der er helt klart sket en misforståelse. Jeg tager det ad notam.

Banotti
Fru Doyle har nævnt mange af de tekniske punkter, jeg ønskede at komme ind på om vilkårene for yngre læger.
Det er ironisk, at vi her på tærskelen til det nye årtusinde drøfter arbejdsvilkårene for læger, der arbejder under noget, der kun kan beskrives som Dickenske forhold. De har lange arbejdstider under vanskelige omstændigheder med kun liden eller ingen anerkendelse i regeringspolitikken af de alvorlige vanskeligheder, de står over for. Jeg håber meget inderligt, at Parlamentet klart vil give dets støtte til genindførelsen af de oprindelige fire år for medtagelsen af yngre læger i dette direktiv.
Det er forbløffende, at folk med et sådant kæmpemæssigt ansvar i vores tid arbejder under sådanne vanskelige vilkår. Ville De, hr. formand, gå ombord på et fly, der blev fløjet af en pilot, der var udmattet og havde arbejdet mere end 70 timer på en uge? Det ville jeg ikke, og jeg er sikker på, at ingen andre kolleger heller ikke ville gøre det. Jeg har været sygeplejerske - jeg gruer ved at fortælle, hvor længe det er siden - men dengang var de tekniske krav til både læger og sygeplejersker langt mindre, end de er nu. Nu forventes læger - og naturligvis også sygeplejersker, jeg må også tale deres sag - at være højt teknologisk kyndige. Vi ved alle, hvor svært det bliver, når vi er udmattede ved at gøre noget så enkelt som at arbejde på vores computere. Så hvor meget mere bliver det så ikke med tekniske spørgsmål? Disse unge læger, disse yngre læger beskæftiger sig med alvorlige akuttilfælde i en tilstand af ekstrem udmattelse. Jeg håber meget inderligt, hr. formand, og det fremgår klart af denne debat, som den hidtil er forløbet, at vores kolleger også deler denne bekymring, at de vil støtte alle ændringsforslagene, og jeg takker fru Smet mange gange for de mange seriøse tanker, hun har gjort sig om dette særlige spørgsmål.

de Palacio
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. ordfører Hughes med hensyn til bestemmelserne om søfarendes arbejdstid i anledning af hans forslag til Parlamentet om uden ændringer at godkende Rådets fælles holdning vedrørende anvendelsen af søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber EU-havne. Godkendelsen af forslaget uden ændringsforslag giver mulighed for at afslutte proceduren én gang for alle og dermed afslutte arbejdet inden for området om arbejdstid i den maritime sektor.
Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at Rådet i juni vedtog direktiv 1999/63 om gennemførelse af den aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarende, som er indgået mellem arbejdsmarkedets parter i søfartsbranchen. Jeg tror, at noget af det bedste, der er kommet ud af denne foranstaltning, er, at vi er ved at lave en samlet aftale mellem arbejdsmarkedets parter, hvilket - tror jeg - garanterer denne aftales effektivitet.
Således, hr. formand, træder både direktivet om aftalen og det aktuelle forslag til direktiv i kraft den 30. juni 2002. Denne periode anses for nødvendig, for at medlemsstaterne kan ratificere ILO's konventioner om arbejdstid for søfarende. Ratifikationen af ILO's instrumenter er jo en nødvendig betingelse for at påbegynde inspektion om bord på udenlandske skibe, der anløber EU-havne, hvilket bl.a. vil betyde, at vi kan undgå illoyal konkurrence netop inden for vores egne havne.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne - udtrykkeligt og endnu en gang til Europa-Parlamentet og især til hr. Hughes - sige tak for det udførte arbejde og støtten til forslaget.

Diamantopoulou
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne lykønske og takke fru Smet, og jeg vil indlede med at understrege, at det, vi drøfter i dag, er en ændring af et direktiv, der vedrører de sektorer, hvor arbejdstagerne har været udelukket fra direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden, en ændring, som har været drøftet nu i seks år. Dette er et vigtigt spørgsmål, og jeg ser det som en politisk udfordring at nå frem til et realistisk forslag, som vil kunne bruges fremover, for det er det, vi ønsker.
Efter de forhandlinger, der har fundet sted på grundlag af Parlamentets og Rådets indsats, mener jeg, vi nærmer os målet. Kommissionen kan acceptere de fleste af fru Smets forslag, enten som de er, eller princippet i dem. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at ændringsforslag 2, 3, 4 og 8 kan accepteres, som de er. Desuden er Kommissionen principielt enig i ændringsforslag 6, 7 og 9, som eventuelt skal formuleres lidt mere præcist, men indholdet kan vi gå helt ind for. Jeg vil også gerne påpege, at der ikke må være tvivl om, at Kommissionen bevarer initiativretten, hvad angår de forslag, der vil følge af revideringerne.
Der er så to ændringsforslag tilbage, som er problematiske. Det er forslagene vedrørende de praktiserende læger og hviletid om søndagen. De fleste talere har omtalt de unge læger under uddannelse og deres særlige situation og særlige arbejdsforhold. Her må jeg understrege, at der er alt for langt imellem Rådets forslag og Europa-Parlamentets forslag, og derfor kommer Kommissionen med et kompromisforslag, der ligger midt imellem, idet vi foreslår en syvårig overgangsperiode, inden bestemmelsen om maksimalt 48 timer træder i kraft. Vi tror, at dette forslag kan løse problemet, så direktivet endelig kan blive gennemført. Det er ganske vist ikke helt tilfredsstillende for de ansatte læger, men hvad dette særdeles komplicerede problem angår, må vi tage hensyn til medlemsstaternes politik for deres nationale sundhedsvæsener, for forholdene i de enkelte lande og den periode, hvor lægerne er under uddannelse, og som er en overgangsperiode, og ud fra dette gå realistisk til værks og forsøge at finde en middelvej, så vi omsider kan tage det næste skridt videre.
Det andet spørgsmål drejer sig om hviletid om søndagen. Hvis Kommissionen beslutter at revidere hele direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden og rejse spørgsmålet om hviletid om søndagen igen, et spørgsmål, der har været drøftet indgående, og som Domstolen allerede har afsagt kendelser om, tror vi, der er risiko for, at det aldrig vil blive behandlet, og vi igen havner i en blindgyde i en utopisk søgen efter den perfekte løsning.
Jeg vil gerne sige, at jeg er taknemmelig for Parlamentets støtte til Kommissionens arbejde med direktivet, men det står klart, at det er nødvendigt med en forligsprocedure i forbindelse med de vigtigste uafklarede spørgsmål. De spørgsmål, der er tale om, er altså overgangsbestemmelserne for læger, spørgsmålet om hele direktivets gennemførelsesperiode og den maksimale arbejdstid for søfolk på havgående fiskerfartøjer. Hvad to af spørgsmålene angår, nemlig havgående fiskerfartøjer og gennemførelsesperioden, går Kommissionen ind for Parlamentets løsning. Hvad angår det spørgsmål, der er blevet rejst i dag med ændringsforslag 10, som vi først har fået i dag, vil jeg ud fra den første redegørelse fra mine medarbejdere sige, at det ser ud, som om spørgsmålet er dækket ind af artikel 17, stk. 2, men for at være helt sikre, og da det jo kun er en første vurdering, tror jeg, vi venter til i morgen med at give et endeligt svar på dette ændringsforslag.
Mine damer og herrer, jeg tror, at det vigtigste spørgsmål for forligsudvalget og det, der vil blive sværest at opnå resultat med, bliver direktivets anvendelse på lægerne, som jeg var inde på før. Jeg vil gerne opfordre til - og jeg er overbevist om, at det vil lykkes - at alle parterne anlægger en realistisk synsvinkel på spørgsmålet, så vi kan få et aktivt direktiv, som bliver den første form for beskyttelse, den første beskyttelsesforanstaltning for læger under uddannelse. Hvis vi anlægger maksimalistiske synsvinkler, hvis vi forsøger at opnå det perfekte, hvis vi ikke indgår det nødvendige kompromis, er jeg meget bange for, at direktivet vil komme til at ligge på vores bord i mange år endnu, uden at vi kan tage et eneste skridt. Jeg tror på, at vi med hele denne procedure kan gå hurtigt frem og få et direktiv, som også kan vedtages i Rådet.

Hudghton
Med Deres tilladelse vil jeg lige sige, at jeg under forhandlingen konkret nævnte partsfiskerne og søgte konkrete forsikringer om partsfiskernes stilling. Men jeg opfattede overhovedet ingen henvisninger til partsfiskerne og deres stilling i svarene. Mon de vil tillade, at der bliver givet et konkret svar?
Under en tidligere debat af emnet, hvor jeg kom med lignende kommentarer, gjorde den daværende kommissær det meget klart i sin opsummering, at partsfiskerne ikke var omfattet af forslagene. Kan kommissæren bekræfte, om det stadig er tilfældet?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg forstod ikke helt spørgsmålet. Vil det ærede medlem være venlig at gentage det?

Hudghton
Må jeg atter med Deres tilladelse sige, at partsfiskerne, som jeg forsøgte at forklare det, er selvstændige som følge af arten af deres ejerskab og måden, hvorpå de opererer. Tidligere var partsfiskerne specifikt udelukket fra arbejdstidsbestemmelserne på samme måde som andre selvstændige er eller har været. Jeg bad blot om en afklaring af, om partsfiskernes særlige stilling er ændret siden den tidligere debat?

Diamantopoulou
Artiklen i det foregående direktiv bevares, og ifølge denne er selvstændige fiskere underlagt den nationale lovgivning med hensyn til ferie og valg af arbejdsforhold. Dette direktiv vedrører ansatte i et arbejdsgiver/arbejdstagerforhold.

MacCormick
Jeg sagde blot, at spørgsmålet er, om fiskere af denne slags betragtes som ansatte eller ej. Dette er meget vigtigt for os, og Kommissionen har endnu ikke besvaret spørgsmålet.

Diamantopoulou
Jeg må gentage, hvad jeg sagde før, og jeg tror, jeg udtrykte mig klart nok: for selvstændige fiskere gælder arbejdsreglerne i den nationale lovgivning. Vi taler her om det konkrete arbejdsgiver/arbejdstagerforhold. Jeg tror ikke, jeg kan komme spørgsmålet nærmere.

Banotti
Jeg vil blot gerne have en afklaring af, hvornår kommissæren tror, at forligsproceduren omkring de yngre læger begynder. Det er helt klart af stor interesse. Jeg kan acceptere det, hun sagde om, at det muligvis kan blive nødvendigt med et kompromis fra alle sider, men jeg er interesseret i at høre, hvornår hun forventer, at forligsproceduren bliver indledt.

Diamantopoulou
I løbet af de næste fire måneder indledes forligsproceduren. Det afhænger dog af Rådet og af udviklingen i sagen, når den har været til behandling i Rådet.

Formanden
Fru Lynne, vil De venligst oplyse, på hvilken artikel De baserer Deres anmodning om at få ordet for fremføre en bemærkning til forretningsordenen.

Lynne
Med al respekt har vi endnu ikke fået noget klart svar på, om Kommissionen har i sinde at lade partsfiskerne omfatte af denne artikel eller ej. Vi har brug for en afklaring i nogle af grupperne.

Formanden
Jeg er ikke indstillet på at overtræde vores regler. Det er et meget elegant forsøg på at genåbne forhandlingen, som jeg ikke vil tolerere.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Aftale om videnskabeligt og teknologisk samarbejde EF/Kina
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0049/1999) af Gahrton for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Folkerepublikken Kina (KOM(1999)0287 - C5-0038/1999 - 1999/0123(CNS)).

Gahrton
Hr. formand, det er selvfølgelig en uhørt vigtig begivenhed, når EU skal indgå en aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde med Folkerepublikken Kina, eftersom vi alle ved, at Kina er det store land, som får afgørende indflydelse på vores fælles fremtid.
Den grundlæggende opfattelse fra min side som ordfører og fra udvalgets side er, at det er en god aftale. Det er vigtigt og positivt, at vi gennemgår denne proces for at opnå en aftale.
De kinesiske myndigheder har for nylig indledt en række reformer i overensstemmelse med de overordnede principper, som man blev enige om på FN's konference om miljø og udvikling i Rio i 1992. Den Europæiske Union er parat til at tilbyde den kinesiske regering yderligere støtte til at nå disse mål. Det er en del af aftalen. Dette skal navnlig gælde med henblik på at forbedre miljøbeskyttelsen og for at begrænse den industrielle vækst og urbaniseringens negative indvirkning på den kinesiske befolknings velfærd. Det er vigtigt, at dette fremgår tydeligt af aftalens tekster, at vi indser, at vores type industrialisering har mange positive sider, men at den også har en del negative sider.
Fra EU's side finansierer vi fælles forskningsprojekter, især bioteknologiske, som anvendes inden for landbrug, medicin, sundhedsvæsen og naturressourcer. Hvad dette angår, er der med en vis berettigelse udtrykt bekymring over, at der er mangel på etiske restriktioner i Kina, især vedrørende forskningen i menneskers gener. Det er virkelig vigtigt, at det står klart for os, når vi indgår disse aftaler. Nogle organisationer har desuden påpeget, at der er en vis risiko for, at det kan føre til en spredning af teknologien inden for biologiske våben.
EU vil yde teknisk støtte for at udvikle energiressourcerne, fremme energieffektiviteten, energibesparelsen og forsyningen med ren eller vedvarende energi samt fremme anvendelsen af miljøvenlig teknik. Det indgår i det samarbejde, vi nu indleder med Kina. Det er vigtigt, ikke mindst når man tænker på, at Kina udleder 15 millioner ton svovldioxid, som forårsager sur regn, og over 13 millioner ton forurenede partikler. Det er nogle af de tegn, der tyder på, at vores samarbejde med Kina er uhyre vigtigt og også kan føre til et bedre miljø for os og for hele verden.
Udvalget har besluttet sig for, at dette er en god aftale - mere god end dårlig. Vi har accepteret den, og jeg støtter tanken fuldt ud. Jeg har blot nogle kommentarer undervejs. De er ikke bindende for Parlamentet, sådan som beslutningsprocessen er, men jeg håber, at det videnskabelige samarbejde anvendes med forsigtighed, hvad angår visse aspekter, at vi undgår bioteknologisk samarbejde i betragtning af mangelen på etiske restriktioner i Kina. Det er efter min mening virkelig vigtigt, at vi sørger for at kontrollere, hvad der sker i Kina med den type samarbejde, inden vi indgår konkrete aftaler.
Der er også et helt andet aspekt af aftalen, som har noget meget hemmelighedsfuldt over sig. Jeg går ud fra, at når man anvender punkt 5 i bilaget om immateriel ejendom, så sørger man for, at det anvendes på en måde, som ikke er tro mod ordene i selve teksten, men som er mere tro mod de generelle regler om åbenhed, som nu heldigvis gælder i vores Union i større og større grad.
Afslutningsvis vil jeg gerne anbefale, at vi accepterer denne aftale med Kina, som er vigtig for os, for Kina og for vores fælles fremtid.

Brok
Hr. formand, kære kolleger. Udenrigsudvalget kan tilslutte sig det korresponderende udvalgs betænkning og ordførerens redegørelse. Vi håber, at et intensivt videnskabeligt og teknologisk samarbejde også forbedrer dialogen mellem forskerne som helhed og dermed også styrker ytringsfriheden, så det også i den forbindelse er en nyttig aktion med henblik på liberaliseringen i Kina. Vi kender ikke til tilfælde, hvor en forsker er blevet forfulgt eller fængslet på grund af sit videnskabelige arbejde, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der i de seneste år har været en hel række forskere, som er blevet forfulgt eller fængslet på grund af deres politiske holdning, og vi mener, at også dette bør udnyttes til at understrege, at sådanne mennesker skal have deres frihed tilbage.
Hr. formand, tillad mig endnu en kort bemærkning, fordi dette vil gøre aftenen kortere. Vores udvalg mener ligeledes, at betænkningen om den videnskabelige og teknologiske aftale med Argentina skal bedømmes positivt. Vi har også afgivet en tilsvarende udtalelse i forbindelse med Rusland. I tilfælde af, at ordføreren, hvis hun skulle komme ind på dette emne, stiller forslag om at udsætte denne aftale, vil Udenrigsudvalget absolut kunne støtte denne sag, fordi det nemlig i betragtning af Tjetjenien-krigen ville være en rimelig foranstaltning på den måde at udsende et signal om dette spørgsmål. I hvert fald vil Udenrigsudvalget støtte det, hvis det korresponderende udvalg kunne tage sig sammen til dette.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, principielt hilser min gruppe aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Den Europæiske Union og Kina velkommen. Aftalen indgår i Kommissionens politik, således som den er beskrevet i flere meddelelser fra Kommissionen i de seneste år. Kina skal også på området forskning og udvikling inddrages i det internationale system. De politiske og økonomiske forbindelser skal udvikles.
EU og Kina bør indgå en separat forsknings- og teknologiaftale for at forbedre og udbygge samarbejdet bl.a. på områderne energi, miljø, biovidenskaber, materialeforskning, transport, datakommunikation, informations- og kommunikationsteknologi. På denne måde højnes europæiske virksomheders profil i Kina. Alle repræsentanter for Kommissionen, som kender mig, ved, at jeg sjældent læser så længe op af dens tekster.
Hertil skal det siges, at det ikke kun er de europæiske virksomheders profil i Kina, der bliver højnet, men også de kinesiske forskeres profil i EU. I overensstemmelse hermed mener jeg, at dette samarbejde rummer store gensidige fordele, og at den demokratiske proces også herved kan fremmes ved mere samarbejde og øget dialog.
Vi går ud fra, at aftalen kan bidrage til større ytringsfrihed. Der kendes faktisk ikke eksempler på, at forskere forfølges, når de udtaler sig om videnskab. Men man ved alligevel, at der i mange tilfælde ikke altid hersker ytringsfrihed, og hermed appellerer jeg til Kina om at indføre mere demokrati og åbenhed på området.
På min gruppes vegne skal jeg dog understrege, at vi ikke er enige i de konklusioner, som ordføreren skriver i sin begrundelse. Det er ikke kutyme her i Parlamentet, at der stemmes om begrundelser. I overensstemmelse hermed vil vi stemme for betænkningen, som består af én sætning. Men, hr. Gahrton, regn venligst ikke med, at det, De har offentliggjort, er i overensstemmelse med Parlamentets holdning. Det er højst holdningen hos en lille del af Parlamentet.

Linkohr
Hr. formand, også De Europæiske Socialdemokraters Gruppe stemmer for denne betænkning. Vi mener, at det internationale samarbejde kun kan vinde ved forskningen, uden at benægte, at der også er visse risici. Når jeg tænker på Kina, lad mig så også gøre opmærksom på, at samarbejdet med Kina ikke kun går i én retning - at europæerne så at sige overrækker kineserne deres herlige gaver på et sølvfad - men at vi også lærer af kineserne.
Da vi bagefter skal tale om Argentina, vil jeg minde om, at vi fik kompasset fra kineserne via araberne, og hvis vi ikke havde fået kompasset, ville vi sandsynligvis heller ikke have opdaget Amerika. Så kunne vi spare os betænkningen om Argentina! Også den europæiske kultur har altså lært noget af kineserne, og det giver os grund til forhåbning om, at det også vil være tilfældet i fremtiden. Det problem, vi har med Kina - det er allerede med rette blevet nævnt, og vi har det også med andre lande - er menneskerettighedsproblemet. I Kina kommer dertil yderligere problemet med Tibet, truslerne mod Taiwan osv.
Alligevel skal jeg advare mod at bruge forskningen som en politisk kølle for at lægge pres på et land angående disse spørgsmål. Jeg tror ikke, det vil være heldigt. Desuden straffer vi de forkerte, for som regel er forskerne vores allierede, i hvert fald i ånden. Det emnekatalog, som her er berørt, er fornuftigt - sundhed, miljø, ernæring. Jeg minder om, at der ikke er tale om nukleart samarbejde. Vi vil heller ikke udvikle fælles våben, men det er fornuftige emner, som er til gavn for menneskene dér og indirekte også for europæerne.
Må jeg afslutningsvis fremføre en idé, som er min egen. Jeg kunne godt forestille mig, at det i betragtning af den store betydning, som Kina har, absolut er fornuftigt med et europæisk-kinesisk forskningsinstitut eller en institution, hvori kinesere og europæere på længere sigt arbejder på et eller flere projekter. Det vil sige et sted, hvor kinesere og europæere arbejder sammen, enten i Kina eller i Europa. En sådan erfaring, hvor man lærer hinandens sprog, hvor man lærer at forstå hinandens kulturer, kan være overordentlig interessant og stimulerende for begge parter. Det er der ikke tale om i projektet. Alligevel vil jeg gerne foreslå det på dette sted. Måske skulle vi overveje det engang, når vi indgår den næste aftale med Kina.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, kære kommissær, Den Liberale Gruppe glædes over styrkelsen af det videnskabelige og teknologiske samarbejde mellem EU og Kina. Den gensidige forståelse for hinandens kulturer styrkes ved at lade videnskabsmænd samarbejde. Det kan være en katalysator til at forstærke dialogen med Kina og på længere sigt til at forbedre demokratiet og menneskerettighedssituationen.
Eftersom Folkerepublikken Kina huser en fjerdedel af verdens befolkning og har store økonomiske muligheder, er det vigtigt at inddrage landet i europæisk forskning og teknologiprojekter. Jeg er enig med Rolf Linkohr i, at begge parter kan lære af hinanden. Men der kan også opnås meget på miljø- og energiområdet. Teknisk støtte til fremme af effektiv udnyttelse af energi, energibesparelse og rene, genbrugelige energikilder gør det muligt for Kina at mindske CO2-produktionen. Ved at udveksle viden kan EU måske virkeliggøre en del af sine egne CO2-målsætninger.
For det andet samarbejdet på informations- og kommunikationsteknologiområdet. Problemet er her adgangen til Internet. Internet er det første medie, som muliggør interaktiv kommunikation i hele verden. Men den kinesiske regering vil kontrollere den frie informationstrøm og ytringsfriheden på Internet. Det er ikke godt for udviklingen af informations- og kommunikationsteknologien. For kunne give den kinesiske befolkning adgang til Internet er det meget vigtigt at samarbejde med Kina på dette område. En åben dialog holder døren åben for ny udvikling, såsom elektronisk handel, som Kina også er et potentielt stort afsætningsmarked for.

Dupuis
Hr. formand, jeg vil gerne opfordre mine kolleger til at tænke på demokratiseringsprocessen i Kina. Det forekommer mig, at alt det, vi har været vidne til i de seneste måneder, har bevist det modsatte. Det tiltagende antal arrestationer af politiske løsgængere, forfølgelsen af den såkaldte sekt Fa-Lung-Dung osv. Man kan åbenbart etablere et strategisk forhold til et udemokratisk land, et diktatorisk land. I dette forum finder vi mange venner af det kommunistiske regime, først og fremmest hr. Gahrton, der utrætteligt opfordrer os til at knytte nye bånd med og forstærke vores forhold til Folkerepublikken Kina.
Fru Plooij-van Gorsel, der er et andet land med 1 milliard indbyggere, som er det største demokrati på jorden, nemlig Indien. Dette land bliver altid glemt og overvejes ikke som en mulighed for gennemførelse af strategiske tiltag. Mens dette er et demokrati, foretrækker man at tale med diktatorerne. Dette er beklageligt, så meget desto mere som denne betænkning og især udtalelsen fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er hyklerisk. I denne betænkning siger vi ordret, at der mindst er fire personer, der er blevet fængslet af videnskabelige årsager, i modsætning til det, som formanden for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, hr. Brok siger. Disse fire personer nævnes i denne udtalelse, og vi kræver ikke en gang, at de bliver løsladt. Dette er efter min mening et utroligt hykleri. Men lad os fortsætte, lad os lukke øjnene for Indien. Lad os fortsætte med Kina. De vil se, at demokratiseringen i Kina ikke fører til noget. Kommunisterne kender kun magtens sprog, og i dette tilfælde er vi magtesløse.

Busquin
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil allerførst gerne sige et par ord om de tre aftaler, som vi skal diskutere i aften.
For det første er det aftaler, der er blevet vedtaget meget hurtigt, og jeg vil gerne takke alle ordførere samt medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik samt Budgetudvalget for at være kommet med deres forslag så hurtigt. De repræsenterer en ny generation af aftaler om videnskabeligt samarbejde med lande uden for EU. Der er naturligvis forskel på de pågældende lande. Lige nu taler vi om Kina. Derefter kommer Rusland og Argentina, men jeg vil alligevel gerne understrege, at der her er tale om en veritabel forbedring i forhold til den aktuelle situation, idet vi vil klarlægge de efterstræbte mål, forstærke og udvide samarbejdet samt skabe et solidt formelt grundlag.
Endvidere vil jeg også gerne som hr. Linkohr understrege nødvendigheden af gensidigt udbytte, hvilket er i begge parters interesse. Det er selve sjælen i det femte rammeprogram, det europæiske holds adgang til - i dette tilfælde - kinesernes programmer og aktiviteter med gensidigt udbytte for øje.
Jeg vil også gerne som det sidste vedrørende de generelle aspekter sige, at jeg ved, i hvor høj grad Parlamentet ønsker at blive holdt orienteret om aftalernes gennemførelse, og Kommissionen vil sørge for regelmæssigt at sende detaljerede oplysninger til Parlamentet om dette emne.
For så vidt angår Kina, vil jeg takke hr. Gahrton for sin betænkning og sige, at vi er fuldstændig klar over, at problemet med menneskerettigheder er yderst vigtigt og antager en særlig kompleks karakter. Som mange talere allerede har udtrykt det, er det efter min mening vigtigt på det videnskabelige niveau at have et samarbejde, der tilgodeser kontakten mellem vores forskere og de kinesiske forskere. Jeg kan i denne forbindelse kun tilslutte mig de konklusioner, som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er kommet frem til, da der på denne måde sikres dem, der arbejder inden for den videnskabelige og teknologiske sektor i Kina, og befolkningen generelt en større grad af ytringsfrihed.
Med hensyn til Internettets mulige bidrag mener vi, at der i kraft af denne form for kontakt - og også som De sagde, fru Plooij-van Gorsel, i forbindelse med problemet med den elektroniske handel - vil være mulighed for en vis form for dialog i fremtiden takket være denne type videnskabelige aftaler.
For så vidt angår de bioteknologiske spørgsmål, skal jeg svare hr. Gahrton, at alle forslag om forskning inden for det bioteknologiske område uden undtagelse skal leve op til de etiske bestemmelser, der gælder for alle rammeprogrammets projekter. Denne overensstemmelse er en betingelse, der skal opfyldes, før projektet kan accepteres, hvilket efter min mening giver al ønskelig sikkerhed for, at de uønskede afvigelser undgås, sådan som De nævnte det. Rammeprogrammet gælder i øvrigt udelukkende civil forskning, og de mulige samarbejdsområder egner sig ikke til udnyttelse med militære formål for øje.
Endelig vil jeg gerne nævne, at det, for så vidt angår problemet med bilaget vedrørende immateriel ejendom, er det samme for alle tre aftaleudkast. Det er generelt det samme for alle aftaler af denne type. Denne tekst er udarbejdet med udgangspunkt i tilbundsgående diskussioner med alle involverede parter og under hensyntagen til nødvendigheden af at sikre den bedst mulige beskyttelse af de europæiske deltagere.

Gahrton
, ordfører. (SV) Hr. formand, kære venner, jeg vil bare sige helt kort, at jeg selvfølgelig fuldt ud tilslutter mig Dupuis' grundlæggende opfattelse. Vi har at gøre med et land, som ikke opfylder de krav om demokrati og menneskerettigheder, som vi har i EU. Det står helt klart. Tror De ikke, at vi taler med vores kinesiske venner om dette til stadighed? Det er lige præcis det, vi gør. Vi taler med dem om dette til stadighed. Om det påvirker dem, kan man sætte spørgsmålstegn ved, men vi taler absolut hver eneste gang, vi mødes med vores kinesiske partnere om, at vi har en anden opfattelse end dem af det, de gør, hvad angår menneskerettigheder. Vi siger det åbent til dem - ansigt til ansigt - og vi siger det gentagne gange. Vi vil fortsætte med at sige det. Vi henviser til stadighed til de beslutninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget. Vi påpeger over for dem, at dette ikke er en kampagne mod Kina. Vi påpeger over for dem, at vi vedtager beslutninger mod stort set alle lande i verden, selv vores egne lande, når der er tale om mangel på menneskerettigheder. Alt dette gør vi med de kinesiske partnere.
Jeg tror, at det muligvis påvirker dem temmelig lidt, men det kan påvirke dem. Vi her fra Europa-Parlamentet kommer ikke til at forandre Kina fundamentalt - det må vi indse - men vi kommer til at se, at når Kina af egen kraft ændres til et mere demokratisk land, har vi støttet dette med vores gode forbindelser. Det er mit mål som formand for Delegationen for Forbindelserne med Kina. Det var også mit mål, da jeg udarbejdede denne betænkning, at vi skal have et positivt samarbejde med Kina, men vi skal definitivt ikke på nogen måde gøre vores kritik mindre end den, som findes blandt de ikkestatslige organisationer, som arbejder med Kina.

Formanden
Mange tak, hr. Gahrton.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Aftale om videnskabeligt og teknologisk samarbejde EF/Rusland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0048/1999) af Quisthoudt-Rowohl for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Russiske Føderation (KOM(1999)0324 - C5-0083/1999 - 1999/0133(CNS)).

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, mine damer og herrer. Det er egentlig meget enkelt at skrive sådan en betænkning, fordi denne betænkning består af præcis én sætning, nemlig at Parlamentet anbefales at stemme for aftalen. For det andet anbefales det derefter også at sende denne beslutning til Kommissionen og Rådet. For så vidt kunne man læne sig tilbage og slutte sit indlæg efter 20 sekunder. Men man kan naturligvis stille det spørgsmål, hvorfor vi nu har brug for netop denne aftale. Vi ved alle af erfaring, at samarbejdet med Rusland, med de russiske forskere, i de seneste år konstant er blevet styrket og intensiveret, både hvad antallet af forskere og budgetposterne angår. Imidlertid var samarbejdet fordelt på en række forskellige programmer, bl.a. jeg plukker blot et enkelt ud - programmet INTAS, International Association for the Promotion of Cooperation with Scientists from the new Independent States of the former Soviet Union.
Jeg var for nogle år siden ordfører for dette program INTAS, og jeg må sige, at det for mig var et særdeles godt eksesmpel på, at det trods ugunstige tekniske betingelser, trods dårlig infrastruktur var muligt at opbygge et samarbejde. Det var i øvrigt et særdeles smukt eksempel på - det siger jeg til Dem, hr. kommissær, hvis De endnu ikke var med dengang - at forskerne selv tog forskningspolitikken i egne hænder, ikke altid til lige stor glæde for Kommissionens daværende embedsmænd.
Alligevel mener jeg, at det var et nyttigt eksperiment, sådan som det blev gjort. Nu har vi også programmerne Eureka, Cost, ISTC i Moskva f.eks., og det er nødvendigt, at vi udvikler en formel ramme for hele dette samarbejde. Også det er hensigten med aftalen. Vi vil holde øje med, at denne aftale også reelt følger principperne i artikel 3. Den skal være til gensidig gavn. Vi driver ikke udviklingspolitik her, vi skaber samarbejde på forskningsområdet. Der skal være en tidlig udveksling af viden, af hele den viden, som kan have betydning for samarbejdsaktiviteterne. Der skal være balance mellem det økonomiske og sociale udbytte, både for Fællesskabet og for Den Russiske Føderation.
Nu forholder det sig sådan, at når vi har disse bedre strukturerede rammer, så er der alligevel nogle punkter, som vi særligt vil lægge vægt på. For det første har jeg i mine konklusioner på udvalgets tilskyndelse medtaget kvinders rettigheder og de lige muligheder. Vi går ud fra, at der også reelt skal tages højde for, at det er nødvendigt at inddrage flere kvinder i de finansierede aktiviteter, selvom man så igen objektivt må konstatere, at Rusland nu ikke ubetinget udgør nogen agterlanterne, hvad dette område angår.
For det andet indser vi nødvendigheden af, at den private sektor inddrages tættere i udviklingen og udførelsen af programmerne, og i øvrigt også nødvendigheden af at tænke på et tættere samarbejde mellem de relevante udvalg i aftaleparternes parlamenter. Der savnes ofte en konkret politisk dialog. Hertil kan vi måske i øvrigt i lidt højere grad udnytte de moderne kommunikationsmidler med det formål at reducere rejseomkostningerne, men også for ved given lejlighed at kunne komme hurtigt i kontakt med hinanden.
I Parlamentet vil vi gerne understrege, at vi forventer, at Kommissionen udarbejder en oversigt til os om samarbejdet mellem Unionen og Rusland på området forskning og teknologisk udvikling. Vi har ofte stillet konkrete spørgsmål. Vi forventer så også omfattende svar. Hvad samarbejdet på det nukleare område angår, er dette udelukket fra denne aftale, og jeg anser også dette for godt og absolut korrekt. Vi skal dog her lige bemærke, at det har være genstand for separate forhandlinger inden for EURATOM's rammer, og at vi også her forventer klare og entydige informationer fra Kommissionen, som den i øvrigt har lovet os.
Jeg anser ikke dette for det rigtige sted til at afvise en forskningsaftale med Rusland for dermed at udsende et signal om, at vi forventer og går ud fra, at der konkret og hurtigt søges en fredsløsning i Tjetjenien. Hertil findes der andre politiske midler. Men jeg må give kollega Brok ret i, at man ikke kunne tænke sig et tidspunkt, hvor det gør mere ondt at stemme for en aftale, selvom man med sin fornuft er enig i dens formål. Jeg er selv meget splittet, og det vil jeg så alligevel forsigtigt give udtryk for.

Paasilinna
. (FI) Hr. formand, ærede kolleger, jeg takker for betænkningen. Min gruppe støtter den valgte linje. Teknisk samarbejde er selvfølgelig vigtigt. De videnskabelige ressourcer i Rusland er betydelige i særdeleshed på området grundforskning, og de er stort set ubenyttede og uanvendte i international sammenhæng. Den ustabile situation i landet har ikke hindret fortsættelsen af forskningsvirksomheden, selvom den er i vanskeligheder. Der er mangel på rådighedsmidler, lønningerne lader vente på sig, det er svært at få fat i videnskabelige udgivelser, butikkernes hylder er erobret af billig litteratur: spænding, sex osv.
Den Europæiske Union finansierede videnskabeligt og teknisk forskningssamarbejde i 1993-1998 for ca. EUR 140 millioner. Fra Rusland har 35.000 videnskabsmænd deltaget i disse projekter. Det ser ud som om, også mange embedsmænd deltager i rejser, så jeg håber, at Kommissionen klarlægger, hvor stor andelen af embedsmænd i forhold til videnskabsmænd er. Nu går der EUR 90.000 pr. år til møder og rejser.
Landbruget er bl.a. ét af forskningssamarbejdets områder. Jeg så gerne, at det også handlede om økologisk produktion. Det er gået sådan i Rusland, at småbønder egentlig har måttet gå over til økologisk produktion, fordi de ikke har råd til kemisk gødning. De er altså overraskende tæt på den idealistiske økologi, som vi også stræber efter. Samarbejdet med hensyn til industrielle metoder og organisationer er også vigtigt. Der kan opnås vigtige fremskridt på dette område. Der tales også om informationssamfundets teknik, som er medregnet i samarbejdsaftalen. Men hvorfor hører informationssamfundets indhold ikke dertil? Rusland er i mange henseender et meget rigt land. Med hensyn til indhold sakker vi agterud i forhold til vores hovedkonkurrent, USA, og russerne har virkelig forskellige synsvinkler, som vil være meget gavnlige.
Til sidst henviser jeg til krigen i Tjetjenien, hvor kampene - eller nærmere bombningerne - fortsætter uafbrudt. Flygtningemængden vokser, og forholdene er blevet frygtelige. Den russiske ledelse reagerer ikke en gang på nogen måde. De egentlige ofre er nu de civile, ikke de såkaldte terrorister, som de kalder tjetjenske mænd. Det ser mere og mere ud til, at det drejer sig om russisk valgkampagne. De skyldige for bombesprængningerne i Moskva er ikke fundet, i hvert fald er der ikke rejst tiltale. Det er tale om sønderknusning af et folk, som vi formodentlig skal gribe mere alvorligt ind over for, så Moskva hører og opdager det. Dette kan vi ikke holde ud.

Pohjamo
Hr. formand, vores gruppe støtter denne betænkning. Der er grund til at fortsætte med og udvikle samarbejdet mellem EU og Rusland. Den foreliggende aftale fastlægger bedre rammer for det end de tidligere. Samarbejdet er blevet sinket af, at samarbejdet specielt på den russiske side er opsplittet i administration hos flere forskellige embedsmænd. Den foreliggende aftale samler samarbejdet, som er vidt spredt, under en bedre koordination.
Jeg fremhæver betydningen af samarbejdet specielt på områder som miljø- og klimaforskning samt inden for datateknik og telekommunikation. Samarbejdet, som udføres på disse områder, vil afspejle sig positivt også over for Ruslands nabolande. Ved hjælp af videnskabeligt og teknisk samarbejde kan udnyttelsen af Nordvestruslands enorme naturrigdomme ligeledes fremmes, hvilket vil have en stor betydning for den fremtidige økonomiske udvikling både i Rusland og i Unionen. Samtidig håber jeg, at det videnskabelige og tekniske samarbejde under udvikling leder de praktiske samarbejdsprojekter mod rette mål og forbedrer gennemførelsen og udbyttet af projekter, som finansieres af bl.a. det videnskabelige rammeprogram samt Tacis- og Interreg-programmerne.
De praktiske projekter skal koordineres mere effektivt, og deres målrettethed skal øges og deres tidsskemaer forbedres. Der skal også sørges for, at de påbegyndte projekter føres ud i livet efter tidsplanerne og også den russiske side skal efterleve deres krav. I de senere år er der blevet gennemført flere ineffektive projekter, hvis tidsplan er vokset uhensigtsmæssigt, og en del af projekterne er kun blevet halvfærdige. Dette har ødelagt en del af interessen for at føre praktisk samarbejde med Rusland. Resultaterne af forskningsarbejdet skal tjene mere til bl.a. forbedringen af miljøtilstanden og økonomien i Rusland. Jeg tror på, at en samarbejdsaftale vil medvirke positivt til gennemførelsen af disse målsætninger.

Maes
Hr. formand, kontakten mellem videnskabsmænd er vigtig for udviklingen af vores civilisation. Jeg er således enig med fru Quisthoudt-Rowohl og de efterfølgende talere. Men jeg vil gerne fremsætte et meget specifikt dobbelt forbehold.
Vi ved, at atomspørgsmålet står uden for aftalen. Forhandlingerne herom finder sted inden for rammerne af EURATOM. Der er stadigvæk megen usikkerhed herom, til trods for aftalerne mellem Komissionen og Parlamentet, den såkaldte KEDO-aftale, som skal fornyes. I henhold til KEDO-aftalen skal Parlamentet underrettes om forløbet af EURATOM-forhandlingerne, men det er ikke tilfældet. Formanden, hr. Westendorp, har derfor skrevet et brev til hr. Lamy, som han fik svar på i dag. I brevet står der, at forhandlingerne, som startede i 1994, om atomer og kernefusioner blev afsluttet, men ikke underskrevet. Vi må så gætte hvorfor? Man siger, at der er formelle indvendinger. Men vi ved ikke, hvad der ligger bag. Der ventes på russernes officielle bekræftelse. Der skulle i øvrigt, og det er igen noget nyt, være orienterende samtaler i gang om samarbejdet om handel med nukleart materiale. De forstår, at min gruppe er meget bekymret over dette, og at det giver anledning til nye spørgsmål.
Uklarhederne på atomområdet og vores usikkerhed skulle være nok til at fremsætte forbehold og f.eks. sige, at begge sager skal afsluttes samtidig. Men i øjeblikket er der et endnu større problem. Det har de foregående talere også omtalt.
Situationen i Tjetjenien tvinger os til at tænke os om. Når Rusland ikke vil ophøre med at terrorisere tjetjenske borgere med bombeangreb og lader mennesker, mænd, kvinder og børn, sidde som mus i en fælde, kan vi ikke bare se på eller se den anden vej og tale om business as usual. Parlamentet skal på kort sigt afgive et klart og tydeligt signal. Der skal lægges yderligere pres på Rusland, så det respekterer menneskerettighederne i Tjetjenien. Det kræver vi lige så meget, som vi gjorde med hensyn til Kosovo. Vi fordømmer den russiske militærintervention og den humanitære krise, som den forårsager. Det strider mod alle internationale regler, at borgerne ikke en gang kan flygte.
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, skal vi ikke formelt udsætte afstemningen i morgen, så vi i stedet kan behandle denne sag?

Belder
Hr. formand, vi hilser i princippet aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem EU og Den Russiske Føderation velkommen. Netop som modvægt mod den bevidste oppiskning af antivestlige følelser i den russiske befolkning er denne aftale et klart positivt signal til Ruslands borgere. EU vil tjene deres ve og vel, deres livsinteresser lige godt. Det er listen over samarbejdsområder et klart bevis på.
Inden for rammerne af dette perspektiv passer fælles regionale og lokale forskningsprojekter og også ikkestatslige projekter. Fra russisk side kan man imidlertid iagttage den modsatte tendens. De centrale myndigheders greb strammes efter Sovjetopskrift. Spørgsmålet er derfor, om de europæiske interesser i tilstrækkelig grad svarer til Moskvas ved gennemførelsen af denne aftale. Lægger den russiske regering f.eks., for nu at være helt konkret, lige så stor vægt på økologiske nødsituationer, som vi gør? Historiske erfaringer på dette vigtige punkt, der drejer sig om folkesundheden inden og uden for egne landegrænser, giver ikke anledning til optimisme.
Det er derfor meget vigtigt, at Europa inden for denne aftales rammer står fast på elementære humanitære forskningsområder. Til det formål kan man bedst bruge de relativt små forskningsprogrammer, hvor vi konsekvent kan kræve, at vores russiske partnere overholder de indgåede gensidige forpligtelser. For at undgå en gentagelse af Vestens skuffelser i øst er det vigtigt, at vi træffer vores egne forholdsregler. Jeg takker Dem og især ordføreren.

Kronberger
Hr. formand, et samarbejde mellem Rusland og Den Europæiske Union er efter min mening en af de vigtigste betingelser for en fredelig udvikling i det 21. århundrede. Der skal her tilstræbes et samarbejde, som muliggør en situation, hvor begge parter er vindere. Rusland vil være et af de vigtigste råstoflagre for Europa. Derfor er det for os vigtigt, at vi kun kan opretholde vores egen velstand ved, at vi søger dette samarbejde. Vi må naturligvis også tænke på, at vi, så masochistisk det måske lyder, i det lange løb skal tilbyde dem rimelige råstofpriser.
Naturligvis må vi ikke holde Tjetjenien udenfor. Det er det helt store spørgsmål og den helt store udfordring. Vi bør tænke på, at netop disse områder rundt om Det Kaspiske Hav for 100 år siden var genstand for geostrategiske konflikter, ligesom det er tilfældet i dag. De har immervæk ført til dette 20. århundrede med dets voldsomme krigshandlinger. Jeg mener, at dette forskningsarbejde derfor også skal være med til at mildne en af hovedårsagerne til disse konflikter, nemlig kampen om råstofferne. Her udgør også den forskning, der angår de vedvarende energikilder, en ganske væsentlig del.
Det næste punkt er, at i disse forskningsprojekter skal den ikkenukleare del have en væsentlig fortrinsstilling. Vi har set, hvad der sker på det nukleare område. Trods alle overvejelser angående Rusland skal det stå os klart, at det geostrategisk set udgør en af de vigtigste udfordringer for det næste århundrede.

Busquin
- (FR) Hr. formand, jeg vil allerførst gerne takke fru Quisthoudt-Rowohl for sin meget udmærkede betænkning. Jeg mener, at De har fået alle vigtige punkter med. Jeg vil blot bekræfte, at det meget vigtige aspekt i denne aftale er aspektet om gensidigt udbytte, som er i modsætning til andre aftaler som Tacis, som er projekter om ensidig støtte.
For så vidt angår kvinderne, er vi helt enige i Kommissionens meddelelse fra februar 1999 om kvinder og videnskab, og vi vil sørge for, at kvinderne bliver opfordret til at deltage i dette femte rammeprogram.
De talte endvidere med rette om spørgsmålet om private virksomheder, og vi mener som De, at virksomhedernes deltagelse i dette samarbejdsprojekt er et anbefalelsesværdigt element for hele rammeprogrammet og især et vigtigt element i denne type aftale. Der er naturligvis også spørgsmålet om den administrative sammenfatning af de forskellige punkter, der allerede er blevet oplyst om. Jeg mener, at De allerede har modtaget en række individuelle oplysninger, men jeg skal snarest sende Dem en administrativ sammenfatning, så De kan få et samlet overblik.
Med hensyn til spørgsmålet om det nukleare samarbejde og spørgsmålet fra min kollega hr. Lamy ved De, fru Maes har antydet det, at hr. Lamy i dag har sendt et brev til formanden for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, hr. Westendorp, hvori han gør status over situationen, og hvori han helt klart siger, og jeg besvarer hermed på samme tid fru Maes' spørgsmål, at den officielle russiske bekræftelse fortsat mangler, inden underskrivelsen af beslutningen af 12. december 1994 kan finde sted. Det er således russerne, der endnu ikke har godkendt aftalen, angående det svar, som hr. Lamy netop har givet Dem.
Jeg vil også gerne til andre diskussionsdeltagere sige, at de elektroniske informations- og kommunikationsmidler allerede anvendes i stor udstrækning blandt forskere, og at de allerede gør brug af dem så ofte, de kan. Denne anvendelse skal naturligvis udvikles yderligere, hvilket i øvrigt vil bidrage til en mere effektiv udveksling af fælles oplysninger og udviklingserfaringer.
Med hensyn til det mere grundlæggende aspekt, nemlig det politiske spørgsmål om Tjetjenien, er det klart, at jeg som De, der selv stiller de samme spørgsmål, rammes af den samme usikkerhed, men det overordnede spørgsmål er følgende: Den Europæiske Union har hidtil hverken afbrudt eller kølnet sine diplomatiske forbindelser med Den Russiske Føderation ud fra den betragtning, at dialogkanalerne til Den Russiske Føderation altid skal holdes åbne med henblik på at få vores budskaber igennem, herunder også dem, der vedrører vores bekymring om det, der for øjeblikket sker i Tjetjenien. Jeg minder i øvrigt om, at Unionen ved den finske formand har givet udtryk for sin bekymring over dette over for den russiske regering og den russiske premierminister, hr. Putin, ved topmødet mellem Den Europæiske Union og Den Russiske Føderation den 22. oktober 1999.
Dette er grunden til, at jeg heller ikke mener, at denne aftale er det bedste middel til at give udtryk for vores bekymringer og spørgsmål om det, der sker, til trods for at jeg deler Parlamentets uro over den alvorlige situation i Tjetjenien, og jeg forstår godt Deres holdning i denne sag.
Disse hændelser gør dybt indtryk på mig såvel som på Dem. Efter min mening er denne aftale af stor betydning for dialogen og indgåelsen af et samarbejde inden for teknologisk forskning og udvikling. Denne aftale er derfor en positiv aftale. Spørgsmålet er stillet, men vi mener, at det bliver et positivt skridt i retning af at forbedre vores forbindelser med de russiske forskere og dermed til gavn for oprettelsen af et rum med frihed og udveksling, der er bedst muligt.

Formanden
Tak, kommissær Busquin.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Aftale om videnskabeligt og teknologisk samarbejde EF/Argentina
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0047/1999) af Linkohr for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Argentinske Republik (KOM(99) 0292 - C5-0040/99 - 99/0125(CNS)).

Linkohr
Hr. formand, heldigvis har vi ikke det samme problem med Argentina som med Rusland eller med Kina. Argentina har heldigvis lagt sin militærtid bag sig. Det er i dag et demokrati - med et gran salt - men det er et demokrati. Derfor vil jeg som ordfører også gerne anbefale, at vi tager dette demokratiske aspekt med ind i det videnskabelige og teknologiske samarbejde, det vil sige, at også parlamentsmedlemmer fra Argentina og fra Den Europæiske Union, altså Europa-Parlamentet, diskuterer emner vedrørende forskning og videnskab og måske også udvikler nye synsvinkler.
Argentina har i de seneste år gjort sig anstrengelser for at øge de offentlige udgifter til forskning og teknologi, men det befinder sig fortsat på et relativt lavt niveau. 0,5% af bruttonationalproduktet anvendes til forskning. Det er alt for lidt, selvom det sandsynligvis betyder, at Argentina stadigvæk er et af de lande i Sydamerika, som ligger i spidsen. Men det er ikke nok til det 21. århundrede. For så vidt er samarbejdet mellem Argentina og Den Europæiske Union også en tilskyndelse med adresse til argentinerne og andre latinamerikanere til at forhøje deres bevillinger til investeringer i fremtiden.
Det er ingen hemmelighed, at Latinamerikas og dermed også Argentinas andel i verdenshandlen er gået betydeligt tilbage i de sidste 20 år. Det har også noget at gøre med, at der ikke investeres i fremtiden. Kapitalen flygter, men også de mennesker, der er blevet uddannet i landene selv, i Europa eller USA, har forladt landet og søgt arbejde andetsteds. For så vidt er dette - jeg gentager det endnu en gang - samarbejde med Europa en tilskyndelse til at vende blikket i samme retning som vi, det vil sige at investere i fremtiden.
Men midlerne er små. De finder i min betænkning en opstilling, som stammer fra Kommissionen. Heraf fremgår det, at Argentina havde en andel i det fjerde forskningsprogram på EUR 18 millioner - lutter små, sikkert særdeles interessante, men netop små programmer - EUR 18 millioner, det er ikke meget!
Når man har penge i den størrelsesorden til rådighed, må man forsøge at bruge dem til at lokke større pengebeløb til. Jeg vil opfordre Kommissionen til måske også at benytte disse beskedne midler til at opmuntre private virksomheder til at placere flere forskningsinvesteringer i Argentina - og jeg tilføjer altid - også i andre latinamerikanske lande.
Jeg har her et tal foran mig, som giver mig håb - man skal blot gange det op svarende til Den Europæiske Union. Den tyske kemiske industri bruger årligt DEM 12,3 milliarder på forskning og udvikling, og dertil kommer yderligere DEM 5 milliarder til forskning i udlandet, dog som regel i USA. Men også lande i Latinamerika og andre steder kommer mere og mere på tale som investorer i forskningssektoren. Hvis man ganger det op, investerer Den Europæiske Union tilsammen måske DEM 20 milliarder eller EUR 10 milliarder i forskningsprojekter uden for Den Europæiske Union, og hvis det lykkedes at udnytte de bevillinger, som Den Europæiske Union her stiller til rådighed, til også at mobilisere private forskningsmidler, ville det være til stor gavn, så lande som Argentina ikke kun er eksterne arbejdspladser for Europa, men også selv deltager i forskningen og udviklingen.
Jeg skal opfordre Kommissionen til at arbejde i den retning. Derfor siger jeg på vegne af det udvalg, jeg er ordfører for, at vi vil stemme for. I øvrigt skal jeg nøjagtigt som ved Kina minde om, at forskningen sammen med disse lande, med Argentina og andre lande, går i begge retninger. Vi profiterer også af den. Fordi det i år er 200-års dagen for Alexander von Humboldts rejse til Venezuela, vil jeg gerne minde om, at Alexander von Humboldt ikke kun bragte noget dertil, nemlig nysgerrighed, men også bragte noget tilbage til Europa, nemlig viden om de tropiske planter, om dette interessante kontinents geografi. I overensstemmelse hermed forventer jeg af forskningssamarbejdet med Argentina og andre lande også et udbytte for europæerne, for Den Europæiske Union.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, hr. Linkohrs betænkning er virkelig god, og det er mig derfor en glæde at lykønske ham med den. Det Europæiske Fællesskab og Republikken Argentina har stor interesse i at samarbejde om den fælles hjælp, for selvom Argentina er et ungt land, mener jeg, at det er meget vigtigt, at hele dette sydamerikanske område associeres fuldt ud til det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling.
Jeg er enig med ordføreren i, at dette samarbejde må baseres på hele det sydamerikanske område, og at forhandlingerne om aftalen med Mercosur bør fremmes. Denne aftale - og jeg mener, man må sige tingene ærligt - er gået lidt i stå, eller sagt på en anden måde har den ikke avanceret med den hastighed, som vi håbede på i 1995, da vi vedtog den, og da tiltrædelsesaftalen mellem Den Europæiske Union og Mercosur blev undertegnet i Madrid.
Med hensyn til andre mulige samarbejdsområder bør vi følge en logisk prioriteringsrækkefølge, idet vi, som det blev foreslået, begynder med medlemslandene i det nævnte område, altså Paraguay, Uruguay, Brasilien og Argentina, og fortsætter med disse landes associerede lande - Chile, Bolivia osv. med hvilke Den Europæiske Union som bekendt befinder sig i en samtalefase med henblik på mellemregional associering.
Jeg vil også gerne fremhæve, at vi står over for et glimrende eksempel på, hvordan et land, som endnu ikke har nået den maksimale udviklingsrate, via denne aftale om videnskabeligt og teknologisk samarbejde vil forpligte sig til en form for varig miljøvenlig vækst takket være brug af vedvarende energikilder.
Endelig mener jeg, at det er meget vigtigt at etablere disse regelmæssige kontakter mellem Europa-Parlamentet og Argentinas parlament ikke kun på dette område, men også inden for det økonomiske, sociale og kulturelle område, da Den Europæiske Union har pligt til at konsolidere vores tilstedeværelse i dette land, med hvilket vi europæere har så meget til fælles.

Busquin
- (FR) Jeg vil gerne takke hr. Linkohr for denne rammende betænkning om samarbejdsaftalen med Argentina. Det er faktisk den første aftale, der indgås med et latinamerikansk land, og den er i fuld overensstemmelse med retningslinjerne for Unionens samarbejde med lande med nystartet økonomi, som defineres i Kommissionens meddelelse fra 1996 og gennemføres i det femte rammeprogram.
Som De nævnte, har de argentinske forskere hidtil kun nydt godt af samarbejdsaktioner vedrørende emner som ernæring, sundhed og miljø. Denne aftale vil give begge parter mulighed for at udnytte hele det potentiale, der er forbundet med den avancerede forskning i disse lande, med henblik på den varige udvikling, sådan som det er blevet nævnt, men også, som De kan se, inden for det specifikke energi- og miljøprogram og området vedvarende energi, når vi tager Kyoto-forpligtelserne i betragtning. Vi vil også sørge for, at dette bliver et første grundlag for forhandlinger med andre latinamerikanske lande. Jeg kan oplyse Dem om, at forarbejdet til en aftale med Brasilien allerede er godt i gang. Men vi burde måske, som De nævner det, udvide opgaven til at omfatte hele Mercosur-området.
Endelig er det, som jeg nævnte det i den overordnede præsentation, en selvfølge, at Parlamentet vil blive grundigt informeret om ethvert aspekt af den udvikling, der finder sted inden for rammerne af denne aftale.
Til slut en generel kommentar. Den interregionale dimension er, som De nævnte det, et vigtigt aspekt i forbindelse med Unionens samarbejde med lande fra dette område. I de hidtidige aktioner er der allerede sat fokus på udviklingen af samarbejdsprojekter med andre Mercosur-lande. Mercosur er en sammenslutning, hvor Argentina spiller en afgørende rolle og således er en slags brohoved for os i vores forhold til de øvrige latinamerikanske lande. Der vil derfor fortsat blive lagt stor vægt på dette aspekt i forbindelse med Unionens samarbejde med landene i dette område. Dette vil vi i Kommissionen - og Parlamentet - være yderst opmærksomme på.

Formanden
Tak, kommisær Busquin.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Forbrugeroplysning om brændstoføkonomi for nye personbiler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0040/1999) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (C5-0037/1999 - 98/0272(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om adgang til forbrugeroplysninger om brændstoføkonomi og CO2-emissioner i forbindelse med markedsføring af nye personbiler (Ordfører: Sterckx).

Sterckx
Hr. formand, kære kolleger, EU lovede på Klimakonferencen i Kyoto at sænke CO2-emissionen inden 2012 med 8% i forhold til 1990. Når vi nu ved, at bilerne er ansvarlige for 12% af CO2-emissionen, når vi nu ved, at folk, der køber biler, slet ikke er klar over, at en bil også forurener, men godt ved, hvad det betyder at have en bestemt alkoholpromille i blodet, eller når jeg ved, at hvis jeg køber en bil, der bruger 3 liter benzin pr. 100 km, så er det en besparende bil, så er det nødvendigt, at vi gør forbrugerne opmærksomme på bilers forurening. Først da kan det lykkes EU at formindske CO2-emissionen. Folk skal være opmærksomme på, at emissionen pr. km er 186 g, og at den skal ned på under 120 g. Grammene pr. km skal på en eller anden måde bankes ind i hovedet på folk.
Hvordan gør vi det? Direktivet indeholder forslag om at give information på fire måder. For det første en etiket på de nye biler, som angiver brændstofforbruget og CO2-emissionen. For det andet en brochure om alle nye bilmodeller med en liste over de 10 mest besparende og miljøvenlige biler. Endvidere kan der hænge plakater i udstillingslokaler med oplysninger om alle udstillede biler. Hvis der laves reklame for nye biler, skal reklamen indeholde oplysninger om brændstofforbruget og CO2-emissionen.
Parlamentet har under førstebehandlingen indgivet nogle ændringsforslag til kommissionsforslaget. Vi konstaterer, at Rådet har medtaget en stor del af dem i den fælles holdning. Parlamentet anmodede om, at brændstofudgifterne ikke angives. Det er Rådet enig i. Parlamentet anmodede endvidere om, at der laves en brochure om brændstofforbruget, der er tilgængelig på Internet og i hele EU. Det er Rådet også enig i. Parlamentet foreslog, at CO2-emissionen skulle angives eksplicit. Det har Rådet også accepteret.
På to punkter følger Rådet ikke helt Parlamentet, nemlig vedrørende udarbejdelsen af en liste over de 10 mest besparende biler pr. bilkategori. Kommissionen mener, at det er for indviklet, men Rådet anmoder på den anden side det udvalg, som skal beskæftige sig med revisionen af dette direktiv, om at udføre den slags arbejde, så der alligevel bliver tale om en inddeling i kategorier.
Det andet punkt, som også skal tages op til revision, er Parlamentets anmodning om, at direktivet også finder anvendelse på brugte biler, direktionsbiler og biler, der kun er registreret en enkelt dag. Rådet udtaler, at brugte biler kan medtages ved revisionen. Det går altså også i retning af det, som Parlamentet anmodede om.
Fordi Rådet i store træk deler Parlamentets opfattelse, går jeg ind for, at vi arbejder hurtigt og ikke indgiver ændringsforslag, men vedtager den fælles holdning nu, så direktivet kan finde anvendelse ved udgangen af næste år. Jeg mener, at det er vigtigere end at stræbe efter en indholdsmæssig fuldkommenhed, som ikke kommer målet ret meget nærmere, end vi er nu. Miljøudvalget har fulgt dette forslag enstemmigt. Det vil dog ikke sige, at vi mener, at ordningen er perfekt.
Parlamentet har nogle vigtige bemærkninger. Det var f.eks. klart fra starten, at det var umuligt at opnå fuldstændig harmonisering. Medlemsstaterne kan altså gå videre end det, der er fastlagt. Vi anmoder Kommissionen om at sørge for, at det indre marked ikke forstyrres. Endvidere at der på grundlag af den bedste praksis i én eller flere medlemsstater finder en så ensartet anvendelse af direktivet sted som muligt, og at der ikke opstår overdrevet bureaukrati for fabrikanter eller salgssteder i den forbindelse.
Der er endvidere tre andre punkter. Parlamentet havde også anmodet om, at der tages hensyn til, at klimaanlæg eller andet tilbehør kan øge forureningen. At fabrikanternes og forhandlernes juridiske ansvar skal defineres nærmere, og at direktionsbiler og biler, der er indskrevet for en dag, medtages.
Direktivet er en begyndelse. Vi skal nu indhente erfaring. Det vil vise sig, om det virker, om miljøet bliver et argument for forbrugerne til at købe en mere miljøvenlig bil. Når direktivet evalueres, må vi se nærmere på, om det skal tilpasses. Formålet skal i hvert fald være at formindske CO2-emissionen så effektivt som muligt og at arbejde hurtigt. Derfor anmoder jeg Parlamentet om at vedtage direktivet.

Goodwill
Hr. formand, der er mange faktorer, som bilkøbere måtte ønske at tage med i betragtning, når de vælger en model. Da jeg købte min første bil, var mit primære hensyn at blive bemærket i den af det modsatte køn. Nu er det andre hensyn såsom sikkerhed og økonomi, der er mere relevante.
Vi bifalder denne lovgivning, for det er vigtigt, at den information, der skitseres, stilles til rådighed for alle købere, for hvem miljø- og økonomiske hensyn er af største betydning.
I Det Forenede Kongerige går folk særlig højt op i spørgsmålet om brændstoføkonomi på grund af de meget høje brændstofsafgiftsniveauer, som Labour-regeringen har indført, og som navnlig udgør problemer for folk, der bor i landdistrikter som jeg f.eks gør, hvor der ofte slet ikke er nogen offentlig transport.
Min første reaktion, da jeg så dette direktiv, var overraskelse. Ikke blot har vi allerede nu i nogen tid haft en sådan ordning med angivelse af brændsstoføkonomidata i Storbritannien, men de fleste tror faktisk, at den eksisterende ordning skyldes et europæisk direktiv. Faktisk har kun Sverige og Det Forenede Kongerige en sådan ordning. Det er godt at se Europa følge Storbritanniens eksempel. Nøglen til den britiske ordnings succes er enkelthed. Jeg håber, at direktivet som skitseret i den fælles holdning ikke forvirrer forbrugerne ved at gå videre end vores ordning.
Min første bekymring er, at der er fleksibilitet for medlemsstaterne til at udvide den tilgængelige information. Jeg erkender, at der kan være subsidiaritetsproblemer for denne fleksibilitet, men det er også sådan, at forskellige oplysninger og forskellige formater i forskellige medlemsstater vil kunne virke konkurrenceforvridende i det indre marked og forvirre forbrugere, der ønsker at købe i forskellige stater.
For det andet foreslår direktivet, at der opstilles en "top ti"liste over køretøjer i henhold til klasse. Hvordan definerer man disse klasser? Hvis de baseres på bilens aftryk, vil vi kunne se små sedaner, firehjulstrukne køretøjer og tosædede sportsvogne i samme klasse, hvilket er helt meningsløst. Det er også muligt for en producent at flytte en model op i en klasse, der består af større køretøjer, ved blot at tilføje 15 cm plastik til forenden. Top 10-indplaceringer kan også være forskellige i nabolande.
Samtidig med at jeg hilser denne ordning velkommen, håber jeg, hvis der opstår nogen af de problemer, jeg har nævnt, at de kan blive behandlet, når direktivet skal revideres i 2003.
Endelig vil jeg lykønske hr. Sterckx med den måde, hvorpå han forelagde dette i udvalget og for hans samarbejde.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. Dette direktiv er en del af EU's koncept for strategien om at nedbringe CO2-emissionerne i transportsektoren, og det hviler jo på fire søjler, nemlig forbrugerinformation - dette direktiv - skattemæssige incitamenter i medlemsstaterne, overvågning af CO2-reduktionen på transportområdet ved personbiler og aftalen mellem Kommissionen og bilindustrien.
Direktivet svarer ikke på alle områder 100% til Parlamentets forestillinger. Ikke desto mindre er jeg enig med ordføreren, som jeg takker meget for hans arbejde. Vi ønsker, at dette direktiv gennemføres hurtigst muligt. Derfor ønsker vi heller ikke diskussioner om alle detaljer. Man kunne jo f.eks. diskutere, om vi benytter realistiske værdier, fordi alle ved, at et klimaanlæg eller et ekstra varmeanlæg kraftigt ændrer CO2-emissionen fra en personbil.
For det andet kan man naturligvis spørge, hvorfor en dansker, der køber en bil i Tyskland, eller en franskmand, der køber en bil i Italien, ikke får de samme informationer om bilens udformning? Men det får være. Vi ønsker direktivet gennemført så hurtigt som muligt.
Hovedbestanddelen i strategien, de frivillige aftaler mellem Kommissionen og bilindustrien, vil jeg alligevel godt berøre endnu en gang. Hvis det virkelig sker sådan, som det er tilsigtet med 140 g i 2008, så er det en god ting. Men der er visse risici - Parlamentet har flere gange fremført et og andet kritisk punkt. Vi i Parlamentet - og naturligvis i særlig grad Miljøudvalgets medlemmer, som har båret ansvaret - var ikke ligefrem glade for, at dets arbejde ikke blev inddraget i forhandlingen og aftalen mellem Den Europæiske Union og de japanske og koreanske producenter. Jeg mener, fru kommissær, at her bør der endnu en gang findes en entydig modus vivendi for at sikre, at Parlamentet i fremtiden som lovgivende magt er inddraget ved frivillige forpligtelser.
Det direktiv, der nu foreligger, giver forbrugeren mulighed for at træffe sit valg om køb af en bil ikke kun ud fra hestekræfter og tophastighed, men også ud fra CO2-emissionen, også på baggrund af en "top ti"liste over de biler, der har det gunstigste forbrug.
Mens andre i Bonn forsøger at krybe uden om deres ansvar og ikke vil reducere CO2-emissionen, gør vi her vores arbejde ordentligt, laver loven og giver forbrugeren mulighed for selv at spare på CO2-emissionen.

García Orcoyen Tormo
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne udtrykke min meget store tilfredshed med dette initiativ, der utvivlsomt udgør et vigtigt skridt hen imod gennemskuelige miljøinformationer for personbiler, og som i denne forbindelse vil gøre det nemmere for forbrugerne at foretage et valg.
Jeg vil dog gerne ganske kort omtale det forhold, der danner udgangspunkt for dette direktiv, nemlig personbilernes brændstofeffektivitet, som rent faktisk er blevet fordoblet mellem 1973 og 1986. Forbruget faldt i samme periode fra 17,8 til 8,7 liter pr. 100 km. I samme periode bidrog et skrappere udstyr til besparelsen med 4%, mens lettere karosserier bidrog med de resterende 96%. Siden 1986 er brændstofeffektiviteten dog kun steget med 10%.
Dette skyldes efter vores mening, at de teknologiske udviklingssystemer, der anvendes i bilindustrien, vanskeliggør globale produktforbedringer på grund af det høje specialiseringsniveau i virksomhedernes forsknings- og udviklingslaboratorier. Disse laboratorier - som ofte ligger fysisk meget fjernt fra hinanden og ikke har en indbyrdes koordinations- og kommunikationsstrategi - investerer meget i at forbedre nogle meget konkrete forhold ved bilen og meget lidt i at forbedre bilen som system, der gør det muligt for os at blive transporteret fra sted til sted.
Direktiver som det, vi behandler i dag, er altid meget velkomne, og i denne forbindelse mener jeg, at Europa-Parlamentet bør opfordre til og støtte initiativer, der stiler mod en integreret produktstrategi, hvor forskning og udvikling i design, i dette tilfælde bilens design, får al den opmærksomhed, som de fortjener. Jeg tror faktisk, at hvis vi ikke behandler selve produktionsaspektet samlet, altså lige fra det øjeblik, hvor råvarerne til bilen udvælges, over fremstilling af bilen, produktionsprocessen, brugen og til sidst genbrug eller endelig bortskaffelse af bilen, når brugeren ikke længere anvender den, vil vi ikke kunne træffe foranstaltninger, som er virkelig betydningsfulde, når det gælder om at reducere drivhusgasserne.
I denne forbindelse tror jeg, at vi kun på denne måde vil forhindre, at 80-85% af bilens energi går til spilde - hvad mener De! - før den når ud til hjulene. Jeg tror, at hvis vi fortsætter på denne måde, vil listen over de 10 mest effektive biler også kunne blive en liste over de mindst ineffektive biler, men den kan under ingen omstændigheder blive en liste over de mest fremragende biler.

Schnellhardt
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer. I ca. to år, siden Tokyo-konferencen, har vi diskuteret, hvordan vi kan omsætte de indgåede forpligtelser til at nedbringe CO2-emissionerne til europæisk lovgivning. Ud over den barske aftale med bilindustrien og de skattemæssige foranstaltninger er forbrugerinformation og bevidsthedsgørelse det tredje element i vores strategi. Den fælles holdning, Rådet har fremlagt for os, opfylder efter min mening fuldkommen dette tredje punkt. Den er afbalanceret og optager de væsentlige af Europa-Parlamentets krav fra førstebehandlingen. Jeg siger de væsentlige krav. Vi skal nemlig være Rådet taknemmelig for - og for en gangs skyld siger jeg det ikke kun som en spøg - at en del af Parlamentets krav fra førstebehandlingen er fjernet. De kom uden tvivl kun med i en stemning overdreven iver, og de fik heller ikke min stemme. Kære kollega Lange, tag mig det ikke ilde op, at jeg hertil også regner dette krav om benzin- og brændstofforbrug ved ekstra varmeanlæg og klimaanlæg. Hvis vi begynder at ville begrænse en vis luksus, en vis kvalitet, som vi har vænnet os til, så irriterer vi forbrugerne. De vil ikke lade sig hindre af dette. Derfor er jeg glad for, at direktivet nu er mere klart, og at sådanne krav er taget ud.
Jeg mener, at vi ubetinget, også hvad resultatet af dette direktiv angår, skal begrænse vores lovgivningstekster til væsentlige og forståelige udsagn. Dette gælder så meget mere, som vi i fremtiden i stigende grad skal tage os af komplekse og tekniske emner. Her står der i Strasbourg et lignende direktiv på programmet, som jo omhandler præcist disse processer.
Det diskuterede direktiv er uden tvivl en vigtig del af vores strategi til bekæmpelse af CO2-emissionerne. En vis skepsis med hensyn til dets effektivitet er dog efter min mening på sin plads. Jeg har mine tvivl om, hvorvidt offentliggørelsen af værdier for forbrug og udstødningsgasser har afgørende virkning på forbrugerens købsbeslutning. Forbrugsværdier har jo i forvejen stor betydning i en tid med stigende benzinpriser. Kunderne skaffer sig med andre ord informationerne helt i egen interesse.
Også omtalen af CO2-emissionen tjener efter min opfattelse snarere til en bevidsthedsgørelse af problemet. Her ser jeg egentlig også et centralt punkt i dette direktiv, nemlig bevidsthedsgørelsen hos forbrugerne, for at de skal tænke en smule mere på problemet CO2-reduktion også i forbindelse med deres yndlingslegetøj bilen og begynde at inddrage dette i deres overvejelser. For hvis vi vil realisere vores ambitiøse mål fra Tokyo, har vi hertil brug for alle og ikke kun for regeringerne.
Hvad er det egentlig, jeg gerne vil opnå? Som europæisk lovgivningsmagt kommer vi i fremtiden ikke uden om at sætte klare grænseværdier og tidsfrister for at nå en mærkbar reduktion af emissionerne af skadelige stoffer. Her er ambitionerne i en del medlemsstater ikke alt for store. Fru kommissær, jeg mener, at vi i fællesskab skal gøre et arbejde for at overbevise dem.
Afslutningsvis takker jeg ordføreren, fordi han har påtaget sig denne betænkning. Det synes jeg, er helt fortrinligt. Han har vores støtte. Jeg mener ikke, der er flere problemer her.

Flemming
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. Målet med den foreliggende fælles holdning er altså at give potentielle købere af nye biler informationer. De skal vide, hvor stort brændstofforbruget er, hvor meget CO2 der udledes. Glimrende! Plakater, reklamemateriale, vejledninger, informationer, helt storartet, og vi - Europa-Parlamentet - har vedtaget 29 ændringsforslag, og 14 er så kommet med i den fælles holdning. Tillad mig, at jeg her også roser det østrigske formandskab en lille smule, som efter min mening har været med til at bringe det i stand. Jeg er også fuldt og helt enig med ordføreren, når han siger, at nu skal vi ikke til at diskutere det hele igen. Lad os tage det, som Rådet så udmærket har bestemt, og lad os sørge for, at det meget hurtigt træder i kraft.
Blot - det er allerede sagt, der er kun få tilbage i salen, det er sent, vi er trætte - bør vi måske også beskæftige os en lille smule med den sandhed, som lyder sådan: CO2-udledningen fra personbiler stiger konstant, og den vil fortsat stige. Lad os derfor ikke foregøgle, at vi i dag har reddet verden. Vi har aldeles ikke reddet den. Toget er for længst kørt, eller de mange biler er for længst kørt. Vi redder ikke verden med dette direktiv. Det er nødvendigt, det er vigtigt, og jeg er glad for, at vi har det. Måske har vi alle sammen lidt mindre dårlig samvittighed, når vi næste gang sætter os ind i vores bil, men lad os ikke tro, at vi med sådant et lille skridt, om der så er nok så mange, virkelig kan redde denne verden. Hertil behøves der helt andre handlinger. Jeg spørger mig selv, om vi nogensinde vil vedtage et sådant direktiv.

Wallström
Hr. formand, jeg vil først henvende mig til Miljøudvalget og selvfølgelig til hr. Sterckx og rose ham for hans arbejde med denne indstilling ved andenbehandling, især for, at man hermed har bevist, at det også kan lade sig gøre at arbejde hurtigt og effektivt.
Nu har hr. Goodwill forladt salen, men ellers vil jeg gerne sige, at målet skal være, at miljøvenlige biler også skal kunne imponere det modsatte køn. Vi håber, at det kan blive sådan en skønne dag, og at man kan have god grund til at påstå, at der er tale om miljøvenlige biler.
Vi støtter ordførerens anbefaling om at godkende denne fælles holdning uden yderligere ændringer. Af indstillingen ved andenbehandling og af hr. Sterckxs indlæg fremgår det jo også, at den fælles holdning tager hensyn til mange af Europa-Parlamentets synspunkter.
Vi mener, at forbrugerne skal informeres systematisk og uden unødig forsinkelse om nye personbilers brændstofforbrug og udledning af kuldioxid. På den måde får forbrugerne hjælp til at træffe den rigtige beslutning. Det er rigtigt, at dette ikke vil forandre verden, men det kan være et lille skridt i en større strategi. Der er, netop som Flemming sagde, helt sikkert brug for flere foranstaltninger fremover.
Vi fulgte diskussionerne i udvalget meget nøje. Selvom der blev fremsat nogle forslag til, hvordan man kunne forbedre den fælles holdning, anså man det jo for vigtigst, at tingene blev gennemført hurtigt. Vi er fuldt ud bevidste om, at direktivet i sin nuværende version bare er det første skridt på vejen mod en bedre information af forbrugerne. To eksempler på det: For det første påtænker vi at udvikle direktivet yderligere så hurtigt som muligt ved at anvende artikel 9, hvad angår undersøgelsesproceduren, og artikel 10, når det handler om at nedsætte komitéen. Kommissionens tjenestemænd arbejder for øjeblikket på at gennemføre disse artikler. Under arbejdet vil vi højst sandsynligt vende tilbage til nogle af udvalgets kommentarer.
For det andet har Kommissionen desuden planer om at skabe en internetside med information om brændstofforbruget og udledningen af kuldioxid hos de personbiler, der sælges i Den Europæiske Union. Det viser, at vi ønsker, at forbrugerne skal informeres så hurtigt som muligt.
Jeg vil gerne sige til Lange - det er jo ikke første gang, vi diskuterer dette - at jeg ser på dette spørgsmål med den allerstørste alvor. Vi må vende tilbage til spørgsmålet om, hvordan Europa-Parlamentet skal involveres og også holdes underrettet om arbejdet med frivillige aftaler. Jeg vil alligevel gerne minde om, at Europa-Parlamentet, Rådet og sammenslutningen af europæiske bilfabrikanter alle har givet udtryk for, at aftalen med bilfabrikanter, som ikke er medlemmer af europæiske sammenslutninger, var meget presserende. Men, som sagt, jeg tager Europa-Parlamentets synspunkter alvorligt. Jeg vil også gerne sige, at jeg ikke har nogen planer om at introducere forslag om yderligere miljøaftaler, så længe spørgsmålet om Europa-Parlamentets deltagelse ikke er afklaret.
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at Kommissionen er tilfreds med, at den fælles holdning blev modtaget så godt af ordføreren og Miljøudvalget. Vi håber, at man vil følge ordførerens henstillinger på plenarmødet.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Det indre marked i Europa
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0032/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet: "Strategien for EU's indre marked".

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, hr. kommissær, det er ikke første gang, at jeg tager ordet i denne forsamling under påberåbelse af min egenskab af borger, og siger, at det vigtigste for mig er at tale som borger og for borgerne. Normalt har jeg talt om betænkninger i forbindelse med møderne og altid på baggrund af borgernes hovedbekymringer, som er sagerne under tredje søjle, nemlig retlige og indre anliggender.
Men idet jeg minder om noget, jeg sagde her ved sidste plenarmøde - med Tampere gives et signal til de europæiske borgere om, at Europa ikke længere kun er et marked - vil jeg i dag gerne sige højt og tydeligt, at med dette strategiske dokument om det indre marked, som fremlægges for Parlamentet, og som i dag er genstand for dette indlæg, vil borgerne få en klar opfattelse af dette markeds kohærens og af, at hovedaktøren på dette marked først og sidst er borgerne selv. Den sidste hovedaktør på det indre marked er borgeren og den lille eller mellemstore virksomhed.
Hvorfor er der forvirring? Det er naturligvis, fordi det indre marked er en fantastisk præstation, uden tvivl en succeshistorie, men det opfattes ikke sådan af borgerne og heller ikke af de små og mellemstore virksomheder. I dag har man stadig den opfattelse, at det indre marked er en sag for multinationale firmaer, store virksomheder, bureaukrater, Bruxelles, teknokrater, som befinder sig langt fra de bekymringer, som almindelige mennesker har, langt fra de mange initiativer, der hober sig op uden orden eller sammenhæng, uden en ledetråd, som i mange tilfælde opfattes som endnu en misfornøjelse oven i den tunge byrde, som det er at leve i et udviklet samfund eller have en lille eller mellemstor forretning.
Hr. formand, jeg tror ikke kun, at det drejer sig om at få fjernet den opfattelse, at alt det dårlige i medlemsstaterne kommer fra Bruxelles, og at alt det gode skyldes regeringen. Det er ikke kun det. Det er noget, der stikker langt dybere. Indtil videre har der været meget lovgivning. Det har været godt og har haft meget klare følger, men lovgivningen er gennemført uden nogen strategi. Men nu er strategien her, og vigtigheden af denne strategi er grundlæggende, hvis vi ønsker, at borgerne forstår, at det indre marked ikke kun handler om lovgivning, der har med de fire frihedsrettigheder at gøre, men er noget, som berører dem grundlæggende.
Jeg vil derfor lyønske Kommissionen og i øvrigt give vores ubetingede støtte til denne idé, som vi fra Parlamentets side finder meget interessant og værd at videreudvikle. Med dette udgangspunkt har vi nogle ønsker. For det første ønsker vi fra Parlamentets side at blive inddraget fuldt ud i alle faser af den cyklus, der indføres for det indre marked med udvælgelse af strategier, med udvælgelse af sekundære mål og med udvælgelse af konkrete mål.
Vi ønsker også at deltage fuldstændigt i den balance, der skabes mellem lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige aktioner. Vi går ind for, at der skal være ikkelovgivningsmæssige aktioner, for ofte er der ikke behov for lovgivning, eftersom det i nogle tilfælde er tilstrækkeligt med en soft law, men disse initiativer må ikke betyde, at vi glemmer, at man må undgå en falsk idé om harmonisering, man må undgå retlig usikkerhed samt falske forventninger om det indre marked. Det samme gælder, når der skal vælges mellem harmonisering og gensidig anerkendelse. Også her mener vi, at der må etableres en rimelig balance, og Parlamentet håber, at der tages fuldt hensyn til dets synspunkter.
Med hensyn til borgernes mere konkrete idéer er vi enige i dette overordnede strategiske mål, men vi ønsker, at borgerne blive mere bevidste om deres rettigheder og især om, hvordan de kan udøves på klar og konkret vis. Vi ønsker smidigere og tydeligere systemer til tvistbilæggelse, som helst ud over at være retslige også skal være udenretslige. Det bedste er, hvis der etableres nogle politikker om egenregulering med henblik på kontrol af disse markeder.
Og så ønsker vi naturligvis, at de fire frihedsrettigheder gennemføres. Vi ønsker, at den fjerde frihedsrettighed - personers frie bevægelighed, som ligger mellem det indre marked og politikkerne om retlige og indre anliggender - bliver en realitet.
Vi ønsker frem for alt, hr. kommissær, at insistere på den retlige sikkerhed, og til dette formål anmoder vi om, at der etableres et initiativ - som mangler i Deres strategi - til skabelse af en virkelig forvaltningsprocesret for alt, hvad der vedrører overtrædelsessager, alle sager, hvor en af parterne er en borger.
Alt i alt ønsker vi, at Europa kan optræde med én stemme i alt, hvad der vedrører det indre marked, og fungere som model - hvorfor ikke? - i international sammenhæng. Til dette formål er der brug for en klar retsorden, en retsorden på det indre marked med principper, der forgrener sig til alle andre politikker, og gennem hvilke borgerne får en klar opfattelse af det, der er blevet opbygget gennem de sidste 50 år, og hvis fremtid nu gennem disse initiativer absolut er sikret.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil for det første takke fru Palacio for, at hun giver mig mulighed for at komme nærmere ind på den strategiske plan for det indre marked, og for de indledende bemærkninger, som hun fremsatte. Jeg vil også gerne takke for hendes lykønskninger til Kommissionen, altså til de tjenester, som falder ind under mit ansvarsområde.
Handlingsprogrammet ligger bag os. Nu er der behov for en strategi. Kommissionens meddelelse drejer sig om en kombination af et strategisk synspunkt på langt sigt og handlingsprioriteter på kort sigt. Det skal sørge for en kohærent ramme for udviklingen af politikken. Formålet er at styrke det indre markeds effektivitet til fordel for såvel borgerne som virksomhederne. Vi skal overbevise alle involverede, borgerne, forbrugerne og de små og store virksomheder om, at det indre marked er godt for dem, fordi der herigennem skabes de nødvendige betingelser for et blomstrende erhvervsliv og en konkurrenceevne, som er bedre egnet til globaliseringens udfordringer.
Vi skal også, og det er måske en endnu større udfordring, overbevise forbrugerne om, at det indre marked fører til et større udbud af varer og tjenester samt lavere priser, uden at gå på kompromis med sikkerheden og kvaliteten.
Integrationen af 15 nationale markeder kræver, at der skabes en ny retsramme, en ramme, som i øjeblikket støttes af næsten 1500 direktiver. Det arbejde er ikke afsluttet endnu, for der vil altid komme nye beslutninger. I øjeblikket behandler Parlamentet nogle vigtige foranstaltninger om bl.a. den elektroniske handel. Fru Palacio, Deres spørgsmål lægger efter min mening med rette vægt på den stigende betydning af foranstaltninger og initiativer af ikkelovgivningsmæssig karakter, som skal sørge for, at de aftalte regler fungerer tilfredsstillende i praksis.
De målrettede handlinger er ikke statiske handlinger på langt sigt. De skal revideres årligt og erstattes af andre, når de er afsluttet. Det er meget vigtigt, at Parlamentet deltager i revisionen som medlovgiver. Rettelser og tilpasninger af handlingerne er for en stor del baseret på det indre markeds resultattavle, som udarbejdes af Kommissionen to gange om året, og på Cardiff-beretningen om produkt- og kapitalmarkedernes funktion.
Rådets konklusioner om Cardiff-beretningen, hvorom der skal opnås enighed på Rådets møde om det indre marked i februar eller marts, yder også et vigtigt bidrag. Det ville være ideelt, hvis Parlamentet parallelt hermed kom med sit bidrag. Det er rigtigt, at fristerne er korte.
Cardiff-beretningen offentliggøres i midten af januar. Kommissionen skal fremsætte forslag om nye målrettede handlinger i april. Men jeg er overbevist om, at Parlamentets institutioner kan klare udfordringen.
Foranstaltningerne af ikkelovgivningsmæssig karakter omfatter en bred skala af aktiviteter. Der vil være områder, hvor Fællesskabet, for det meste Kommissionen, går foran, og det gælder f.eks. følgende tre elementer.
For det første dialogen med borgerne og erhvervslivet, som giver oplysninger om nøjagtigt den måde, som man kan udøve sine rettigheder på. Det næste punkt er forenkling. Initiativer, såsom Slim og business test panel, der har til formål at lette erhvervslivets administrative byrder. For det tredje fremme af en fælles europæisk forvaltningskultur med et højt serviceniveau over for borgerne. Vi skal fremme, at de nationale embedsmænd udveksler erfaringer om god praksis og løser problemer hurtigt og uformelt, så det ikke er nødvendigt at anvende retsmidler.
Parlamentets holdning er vigtig, fordi Parlamentet ved, hvilke behov borgerne og erhvervslivet har. Det vil jeg gerne understrege. Jeg lover at informere Parlamentet, måske gennem udvalgene, om iværksættelsen af initiativer allerede fra starten.
En anden form for ikkelovgivningsmæssige foranstaltninger, som kan underbygge og styrke virkningen af retsrammen, er selvregulering eller endnu bedre en fremgangsmåde, hvor regulering og selvregulering er integreret, og hvor mange aspekter er fastsat i lovgivningen, og som der desuden søges løsninger for af forskellige interessegrupper efter samråd.
Det begynder først nu at gå op for os, hvilke muligheder denne fremgangsmåde giver os inden for det hurtigt skiftende område for elektronisk handel, f.eks. i forbindelse med online klageprocedurer. Det kan ikke kun være lovgiverens, Unionens eller medlemsstatens opgave at behandle sådanne emner. Der skal samarbejdes med dem, der er mest involveret, nemlig forbrugerne og industrien.
Parlamentet har gode muligheder for at sætte gang i diskussionen om den slags initiativer. Men måske først og fremmest for at gøre opmærksom på den almindelige borgers bekymringer, som der i Bruxelles ikke altid lyttes lige godt til.
Til sidst, den nye institutionelle balance, som er realiseret gennem Amsterdam-traktaten, kræver, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen samarbejder på lovgivningsområdet. Jeg håber, at strategien for det indre marked giver os mulighed for at udvide samarbejdet til den forberedende fase, når handlingsprioriteterne fastsættes, og til de udøvende fase, når der skal sørges for, at reglerne fungerer optimalt.
Det var mit svar på fru Palacios forespørgsel. Hr. formand, jeg vil gerne efter de forskellige indlæg have mulighed for at afrunde mit bidrag til debatten? På forhånd tak.

Lehne
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. Først vil jeg også gerne takke Kommissionen for, at den meget hurtigt og meget prompte er gået til Parlamentet med dette papir og har givet os en omfattende orientering om de strategiske hensigter.
Papiret er ganske vist meget generelt, men det er alligevel vigtigt. Det indre marked er i sig selv en særdeles udmærket ting, som i høj grad har bragt os videre i Europa, men som - det har fru Palacio Vallelersundi allerede sagt - bestemt ikke overalt er blevet modtaget sådan hos forbrugerne og hos borgerne, som det egentlig burde være modtaget. Derfor er der faktisk også en del ting i politikken om det indre marked, der trænger til at forbedres.
Især mener jeg - det fremgår også tydeligt af det beslutningsforslag, vi har her foran os - at det er meget vigtigt, at lovgivningen om det indre marked i fremtiden er mere sammenhængende, end det tidligere har været tilfældet. Efter min erfaring fra de seneste fem år i Parlamentet har det desværre tidligere været sådan, at enkelte retlige områder i det indre marked så at sige altid er blevet behandlet stykkevist, uden at man altid også har set på relationer og problemer i forhold til andre lovgivningsmæssige spørgsmål. Det gælder efter min erfaring især også og i særlig grad for emner, som vedrører lovgivningen om forbrugerbeskyttelse, hvor der meget, meget ofte har været indbyrdes selvmodsigelser mellem forskellige direktiver, mellem forskellige lovgivninger på europæisk plan, når det f.eks. drejede sig om at fastsætte konkrete tilbagekaldelsesfrister eller beskyttelsesfrister for forbrugerne, som ofte var forskellige. Her tales der i enkelte direktiver om frister på syv arbejdsdage, i andre på syv dage. Til sidst er der ingen, der rigtig ved, hvad det egentlig drejer sig om. Dette er blot nævnt som et eksempel på manglende sammenhæng, hvor man må gøre noget.
Jeg mener i det hele taget, at det var en fejl, at den gamle Kommission dengang i begyndelsen af forrige samling ikke fortsatte arbejdet på en europæisk obligationsret - sådan kalder jeg det - som jo dengang blev påbegyndt af hr. Lando og hans Kommission, selvom Parlamentet stillede de fornødne midler til rådighed for det.
Ved lovgivningen om det indre marked har vi i dag meget, meget ofte det problem, at vi savner sådan noget som en rammeaftale, en fælles struktur i lovgivningen. Jeg mener, at en fornuftig videnskabelig forberedelse og bearbejdelse i indledningsfasen kunne have bidraget til, at lovgivningen om det indre marked indtil i dag havde været væsentlig mere sammenhængende. Jeg hilser det derfor velkomment, at også Kommissionen i sit papir kommer ind på spørgsmålet om sammenhæng. Hr. kommissær Bolkestein har på Retsudvalgets og Økonomiudvalgets fælles møde i Strasbourg jo allerede gjort opmærksom på denne nødvendighed.
Helt stor betydning har efter min mening også den særlige opmærksomhed, som skal skænkes forbedringen af det retlige samarbejde. Uden et forbedret retligt samarbejde, men også uden at forbrugerne har mulighed for at gennemtrumfe sine rettigheder inden for dette indre marked, er det indre marked på forhånd kun halvt så meget værd, som det egentlig burde være.
Jeg er ikke begejstret for alt i dette papir, i dette beslutningsforslag, som i dag ligger foran os. Når det f.eks. i dette papir kræves, at forbrugeren i fremtiden skal orienteres om sine rettigheder ved hjælp af indlægssedler til produktet, så anser jeg det mildt sagt for noget vrøvl. Der er en forskel på, om man går på apoteket og køber noget medicin og skal informeres grundigt om risici, eller om man køber en vare på det almindelige marked. Jeg mener ikke, det er fornuftigt at informere hver forbruger om vedkommendes rettigheder ved hjælp af indlægssedler.
Lad mig fremsætte nogle bemærkninger om de ændringsforslag, der er indgivet til dette beslutningsforslag. De socialdemokratiske ændringsforslag kan for store deles vedkommende ikke accepteres af PPE-gruppen, til dels simpelthen fordi de til dels er meget socialistiske, for blot at nævne ændringsforslag 7 og ændringsforslag 8. Jeg tror ikke engang, at Gerhard Schröder eller Tony Blair ville være begejstret for disse ændringsforslag. Vi er det heller ikke!
Derudover findes der også en hel mængde ændringsforslag, som ved første blik ser fornuftige ud. Men fordi de først og fremmest beskæftiger sig med sociale spørgsmål, mener vi alligevel ikke, at de hører hjemme i dette papir om strategien for det indre marked, men på et andet sted, og bør behandles andetsteds. Af den grund vil vi heller ikke stemme for disse ændringsforslag.
Lad mig til sidst også sige noget om det prekære spørgsmål, om vi nu vil have mere harmonisering, eller vi vil have mere gensidig anerkendelse. Det er et spørgsmål, som man virkelig må tage stilling til i det enkelte tilfælde. Princippet om gensidig anerkendelse har ofte fordele. Kun dér, hvor det netop ikke mere er gennemførligt, fordi systemerne simpelthen er for forskellige, er der ingen anden vej end harmonisering. Derfor kan man ikke give et principielt svar på dette spørgsmål, men man er nødt til at træffe afgørelse i det enkelte tilfælde, afhængigt af det spørgsmål, der skal afgøres.

Berger
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Vi ved alle, at i politik er det - desværre, tilføjer jeg - sådan, at politikere altid finder det mere spændende at undfange nye idéer og i det mindste være med til at føre dem ud i livet første gang, end at komplettere og forbedre det bestående og velkendte. Det sidste giver jo heller ikke så megen omtale i medierne. Jeg mener, at vi derfor bør være så meget mere taknemmelige over for Kommissionen, fordi den ikke betragter det indre marked som en gammel krikke, som man nærmest ved lejlighed kan pudse lidt op, men som et projekt, der løbende kræver nye politiske initiativer.
I den ånd hilser jeg den foreliggende meddelelse fra Kommissionen om det europæiske indre marked velkommen. Jeg anser også de fire strategiske mål for særdeles velvalgte og anser metoden til evaluering og kontrol for rigtig.
Tillad mig alligevel nogle kritiske bemærkninger. Den første kritiske bemærkning angår den måde, hvorpå den foreliggende meddelelse er opbygget. Jeg må tilstå, at selvom jeg nu ikke mere er helt uerfaren som parlamentsmedlem, så har meddelelsens mange lag med strategisk mål, operationelt mål, målprojekter, lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige enkeltforanstaltninger virkelig ikke gjort det lettere at forstå denne meddelelse, og hvad det er, Kommissionen vil sige os. Jeg håber, at Europas borgere, som det hele jo i sidste ende skulle gavne, bedre kan forstå det.
Jeg mener også, at Kommissionen til dels er for høflig, når det gælder om at opregne de grunde, som i dag stadigvæk lægger hindringer i vejen for det indre marked. Jeg mener, at medlemsstaternes ansvar bør nævnes mere klart.
Ligeledes berøres ikke den procedure, hvorved Europa-Parlamentet skal snøres ind i det snævre tidsmæssige korset i form af den forudsete såkaldte årlige cyklus, således at Europa-Parlamentets rettigheder er respekteret fuldt ud. Her ser det mere ud, som om det er Rådets tidsmæssige krav, der står i centrum. Jeg håber også, at den procedure, efter hvilken vi nu har måttet behandle denne meddelelse i Parlamentet, ikke skal være forbillede for fremtidige fremgangsmåder, fordi netop denne procedure, hr. kollega Lehne, også har ført til, at vi ikke har haft nogen chance for at diskutere ændringsforslagene i udvalget, og at der har skullet overholdes en procedure, der er meget atypisk for Parlamentet.
Jeg mener også, at vi i højere grad bør komme ind på, at det indre marked og andre af EU's politikker til dels har ført til udviklinger, som simpelthen opfattes som absurde af borgerne og skræmmer dem væk. Når enkelte bestanddele af et produkt i dag til dels transporteres tusinde af kilometer gennem Europa for derefter til dels igen at ankomme til oprindelseslandet, så er det ikke kun transportomkostningerne, der er for lave, men der er også noget, der er galt i systemet, f.eks. i systemet med eksportrestitutioner eller de regionale oprindelsesbetegnelser.
Når et og samme plantebeskyttelsesmiddel i dag i klar overensstemmelse med det sjette momsdirektiv pålægges 20% moms i én medlemsstat, og i en anden kun 3%, så er der noget her, der ikke stemmer. Vi bør ikke vente på tidspunktet for den store skatte- og afgiftsharmonisering, men hurtigst muligt gøre noget her. Forstå venligst dette som beviser på, at vi har et presserende behov for denne nye strategi for det indre marked.

Wallis
Hr. formand, jeg er meget glad for at være i stand til at præsentere min gruppes svar på dette strategiske dokument. Helt overordnet kan vi bifalde det, hvilket bevidnes af, at vi ikke har fremsat nogen ændringsforslag. Vi synes at bevæge os fremad mod det indre marked og forhåbentlig til en situation, hvor vi vil få et indre marked, der fungerer ordentligt og retfærdigt for alle vores borgere og virksomheder.

Jeg vil gerne fremhæve to udfordringer for gennemførelsen af det indre marked. Den første er at finde den rette balance mellem en higen efter harmonisering og respekt for subsidiaritetsprincippet. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på dette i relation til Unionens yderste randområder, hvis status nu er blevet konkret anerkendt ved artikel 299 i traktaten. Vores gruppe vil søge at støtte indførelsen af et ændringsforslag til det forslag, der støtter dette.
Den anden og måske større udfordring er den ny teknologi og den seneste aflægger heraf, nemlig elektronisk handel. Vi har den største mulighed nogensinde for at gøre det indre marked til en realitet for mange enkeltmandsvirksomheder og SMV'er i vores medlemsstater, som måske ikke tidligere har tænkt på at sælge deres produkter uden for deres egen umiddelbare lokalitet. Men denne revolution i den måde, hvorpå vi handler, vil også kræve en revolution i den måde, hvorpå vi tænker juridisk set. Som jurist ved jeg, at mit erhverv ikke er særlig kendt for at være revolutionært. De erhvervs- og borgerlige retssystemer, der eksisterer i alle vores medlemsstater, blev i alt væsentligt til i det 18. og 19. århundrede som en reaktion på de erhvervs- og handelsmæssige forandringer, der fandt sted i disse århundreder. Vi har brug for vores egne nye svar for det 21. århundrede.
Jeg må ligesom andre kolleger gøre opmærksom på min frygt omkring det kombinerede indhold i rammedirektivet om elektronisk handel og revisionen af Bruxelles- og Lugano-konventionerne. Der hersker frygt for, at den elektroniske handel kan blive kvalt i fødselen af reguleringer, der potentielt udsætter de handlende for 15 forskellige retlige myndigheder samtidig med, at de selvsamme reguleringer kunne fejle, når det gælder om at give vores borgere en nem og økonomisk overkommelig adgang til retssystemet. De gamle konventioner og retlige tilgange bør udsættes for ny og fantasirig tænkning, hvis vi virkelig skal slippe den elektroniske handels potentiale løs. Nogle har foreslået en ny lex mercatoria. Måske burde det være en e-lex.
Det er ligeledes rigtigt med hensyn til det spørgsmål, der er rejst af fru Palacio Vallelersundi, at Parlamentet bør inddrages fuldt ud i denne proces. Med nye lovgivningsmæssige forslag må det ikke blive sådan, at vi bliver presset til at levere udtalelser og betænkninger i en halsbrækkende fart, hvilket giver os meget lidt tid til eftertanke og høring af interessegrupper og borgere. Hvad enten der bliver tale om regulering ad denne vej eller ved hjælp af såkaldte nye "bløde" lovgivningsmetoder, så må Parlamentet i begge tilfælde inddrages fuldt og helt i processen.
Der er ikke plads til sludder og manglende klarhed. Den nye handelsform har brug for en ramme, der yder både forbrugeren og den handlende sikkerhed. Der ligger udfordrende tider foran os. Giv Parlamentet tid og de mekanismer, der gør det muligt for os at reagere på en måde, der lever op ikke blot til de forventninger, som Europas borgere har, men også til dem, der er på den globale markedsplads, der venter på, at vi skal lægge os i spidsen.

MacCormick
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans gode initiativ med at forelægge os dette klare, rationelle strategipapir, der hjælper os med at se, hvordan Kommissionen har i sinde at gennemføre strategien for det indre marked. Jeg takker ligeledes min kollega, fru Palacio Vallelersundi for at have gjort et så fremragende arbejde med at lægge tanker i et forslag til beslutning om denne strategi. Vi er meget tilfredse med det, men vi vil fremsætte et ændringsforslag, for at afklare kunstneres stilling i Fællesskabet, navnlig inden for sådanne områder som fri bevægelighed, etablering og beskatning.
I hovedpapiret er vores opmærksomhed såvel som andres navnlig tiltrukket af den vægt, der lægges på behovet for en sammenhængende tilgang til internetreguleringen og den elektroniske handel, og også på intellektuel ejendomsret, fjernsalg og databeskyttelse, idet de alle bør betragtes sammen for at beskytte forbrugerrettighederne og sikre passende regler for levedygtighed. Vi i vores gruppe ønsker naturligvis at se, at det indre markeds gennemførelse omfatter en balance - som De selv sagde, kommissær - mellem markedsfrihed og behovet for at beskytte miljøet, forbrugernes sundhed og deres tillid.
Jeg vil også gerne nævne vores mening - ligesom Deres - om, at de almindelige borgere har brug for at se en forøget fart og effektivitet i overtrædelsesprocedurer mod medlemsstater, der misligholder deres forpligtelser, hvor EU-borgeres rettigheder i det indre marked er krænket eller fornægtet.
Som akademiker er jeg meget ophidset over atter at se spørgsmålet om fremmedsprogslektorerne på italienske universiteter blive bragt op uden nogen løsning efter 11 år, efter tre domme til fordel for disse almindelige borgere, der søger om at få lov til at udøve deres ret til fri bevægelighed, og som søger at benytte sig af det grundlæggende princip i Unionen og det indre marked om, at der ikke må forskelsbehandles på grundlag af nationalitet. Det er virkelig skammeligt, at dette spørgsmål endnu ikke er løst. Jeg håber, at kommissæren med ansvar for det indre marked og hans kolleger vil betragte det som en uopsættelig opgave at få bragt en ende på dette. Kommissæren har vist sig som en klog og fremsynet mand i sit strategipapir. Jeg har tillid til og er sikker på, at han ikke vil vise sig mindre resolut, når det gælder om at gennemtvinge sager, der bør afsluttes i en fart.

Peijs
Hr. formand, det indre marked er baseret på handel i konkurrerende omgivelser uden grænser, hvor alle er underlagt de samme regler, level playing field. Men jeg konstaterer oftere og oftere, at fortolkningen og håndhævelsen af lovgivningen i det indre marked er helt forskellig fra land til land. I det ene land håndhæves der overhovedet ikke, og i det andet belaster håndhævelsen erhvervslivet meget stærkt. Vurderingen af, hvad der skal opnås med en bestemt lov, er også meget forskellig.
Der er mange eksempler, f.eks. direktivet om friskt kød, teleliberaliseringen, miljødirektivet og direktivet om slagterier. Toldtjenesterne tolker også EU-bestemmelserne helt forskelligt. Det, som er tilladt i et land, er helt utænkeligt i et andet. En af årsagerne til de mange forskelle er minimums- og maksimumsharmoniseringen. Jeg foretrækker maksimumsharmonisering, fordi resultatet er ensartethed, f.eks. i direktivet om fjernsalg eller ganske enkelt den gensidige anerkendelse. Alt det andet vil i den sidste ende føre til en situation, som er så varieret, at det virker som om, der aldrig har været et indre marked.
Direktivet om posttjenesterne er et godt eksempel. I Nederlandene tror man, naive som vi er, at det drejer sig om et liberaliseringsdirektiv. Nej, siger den franske statssekretær, hvordan kan I tro det? Der er her tale om et direktiv til beskyttelse af det offentlige. Resultatet er, at den nederlandske posttjeneste er et let bytte for at blive overtaget, men så med penge, som er tjent i et monopol. Kommissær Monti har udtalt, at det aldrig er blevet undersøgt, om forbuddet mod tilskud overholdes ved indkøb. Det kan blive meget dyrt for de medlemsstater og virksomheder, der overholder EU- lovgivningen. Fair konkurrence er vanskelig at opnå, hvis den ene time sharing-virksomhed overholder lovene, og den anden ikke gør det, og der så ikke gøres noget ved det.
På grund af Domstolens store arbejdsbyrde er det Kommissionens hensigt at give nationale dommere kompetence til at give dispensationer inden for rammerne af artikel 85, stk. 3. Jeg kan forsikre Dem, hr. kommissær, at dommerne i Napoli eller f.eks. Frankfurt fortolker denne artikel meget forskelligt.
Jeg tror på det indre marked, men jeg er bekymret, fordi jeg er overbevist om, at markedet trues, fordi håndhævelsen er så forskellig. Implementeringen af direktiverne er alt for forskellig, og som De selv fastslår i Deres strategi, ingen implementering eller ingen håndhævelse.
De nævnte Slim-programmet, hr. kommissær, men Slim-programmet fungerer overhovedet ikke. Forenkling af gammel lovgivning gør de virksomheder modløse, som allerede har opfyldt den gamle lovgivning. Det, De gør, er at belønne de virksomheder, som aldrig overholder lovene. Det er efter min mening ikke det, som vi vil. Slim-programmet virker i øvrigt ikke af sig selv. Det kræver håndhævelse.

Medina Ortega
Hr. formand, med dette dokument har Kommissionen ønsket at gøre en høflig gestus over for os. Kommissionen og kommissær Bolkestein har på meget kort tid fremlagt denne meddelelse om en strategi for EU's indre marked.
Som fru Wallis belyste, er problemet nu altså, at vi handler overilet, måske fordi vi har meget lidt tid, og fordi det skal gå hurtigt. Det er indlysende, at Kommissionen har haft meget lidt tid til at udarbejde dette dokument, og vi har haft endnu mindre tid. I morgen skal vi stemme om et beslutningsforslag. Jeg tror, at Den Socialdemokratiske Gruppe vil stemme for forslaget, men den har indført en række ændringsforslag, der naturligvis afspejler socialdemokratisk tankegang.
Jeg vil gerne påpege over for hr. Lehne, at han på ingen måde kan have læst Kommissionens strategi, når han kan sige, at de sociale forhold ikke var omfattet heraf, for det primære strategiske mål, som Kommissionen har fastsat, er at forbedre borgernes livskvalitet. Inden for dette strategiske mål handler de operationelle mål bl.a. om at fremme beskæftigelsen og sikre koordination af den sociale sikring og hele området med borgernes rettigheder. De socialdemokratiske ændringsforslag har derfor netop til formål at udfylde dette hul.
Blandt de socialdemokratiske ændringsforslag er der et, som fru Wallis fremhævede, og som påpeger fjernområdernes særlige stilling, eftersom de er totalt adskilt fra Fællesskabets territorium, meget fjernt fra Fællesskabet. I medfør af den nye artikel 299, stk. 2, i traktaten kan fællesskabsretten derfor ikke finde anvendelse i disse områder, og de kan ikke være underlagt samme regler, som gælder for det indre marked på det europæiske kontinent.
Jeg er helt enig i hr. MacCormicks bemærkninger om kunstnernes stilling, som burde omfatte hele området med intellektuel skabelse, der ikke er tilstrækkeligt reguleret i Det Europæiske Fællesskab, især hvad angår ekstern konkurrence, og jeg er også enig i bemærkningen om, at det er nødvendigt at sikre fri bevægelighed og fri udøvelse af intellektuelt arbejde inden for Det Europæiske Fællesskab.
Fru Peijs har også ganske ret i at påpege, at en af de vanskeligheder, som vi i dag står over for i Fællesskabet, er, at fællesskabsretten fortolkes og anvendes forskelligt i hver af de 15 medlemsstater. Problemet er, at Fællesskabet er nødt til at lovgive, for hvis det ikke lovgiver, lovgiver medlemsstaterne for Fællesskabet. På nuværende tidspunkt har vi en omfattende fællesskabslovgivning i 15 medlemsstater, 15 forskellige nationale lovgivninger, og i mange tilfælde, f.eks. i de føderale eller næsten føderale stater, meget mere. Hvis Fællesskabet ikke regulerer, hvis Fællesskabet ikke fastsætter en juridisk ramme, vil dette fortsætte ad den værst tænkelige vej.
Jeg håber derfor, at Kommissionen efter denne første meddelelse vil fremlægge et strategisk program for Parlamentet med en nødvendig lovpakke med mere tid fra Kommissionens side og mere tid for Parlamentet. Jeg håber også, at det indre marked i løbet af indeværende valgperiode bliver en realitet, og at det, når det bliver en realitet, sker til fordel for borgerne, til fordel for arbejdstagerne, og at det vil gøre det muligt at fortsætte konsolideringen af den europæiske sociale model, som efter min opfattelse på nuværende tidspunkt er genstand for misundelse i de lande, som ikke tilhører Den Europæiske Union.

Fiori
Hr. formand, jeg vil også gerne takke Kommissionen. Det strategiske dokument, man har forelagt os, er uden tvivl et vigtigt skridt, når det gælder det indre marked, og det styrker det indre markeds idé - som er et af de centrale punkter i den europæiske konstruktion - og gør den mere omfattende. Det giver bl.a. et indblik i en række scenarier, hvor det indre marked uden tvivl også giver den almindelige borger nogle nye friheder og muligheder.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på nogle juridiske emner, som vores kolleger Lehne og Palacio allerede har behandlet grundigt. Jeg er mere interesseret i at komme ind på nogle politiske emner, som endnu ikke tages fuldstændigt op i dokumentet, men som utvivlsomt vil blive drøftet her i Parlamentet, da det er gennem disse politiske emner, at den europæiske idé udvikler sig. Det første emne er, hvordan vi skal gøre det indre marked operativt der, hvor staterne har en tendens til at indføre nogle protektionistiske foranstaltninger - hvilket vi også har set nogle eksempler på for nylig - og hvordan Kommissionen har til hensigt at anvende overtrædelsesproceduren bedst muligt, så den bliver hurtigere, og så borgerne og deres foreninger tilskyndes til at anmelde de overtrædelser af fællesskabsretten, man dagligt støder på i de forskellige medlemsstater.
Det andet emne er brugen af de nye teknologier. Den Europæiske Union skal opstille nogle direkte juridiske rammer for at muliggøre den frie bevægelighed og den frie udveksling af tjenesteydelser samt forhindre konflikter og hindringer for den frie bevægelighed, der skyldes, at lovgivningerne i Fællesskabets forskellige lande er alt for forskellige. Direktivet om den elektroniske underskrift vil uden tvivl blive efterfulgt af direktiver om elektronisk handel, om ophavsret i informationssamfundet og om forbrugerbeskyttelse ved fjernsalg af finansielle produkter m.m. Alle de europæiske institutioner skal sørge for, at sammenhængen i de fælles juridiske bestemmelser sikres. I den forbindelse vil en korrekt ligevægt mellem offentlig regulering og de pågældende personers selvregulering gøre det muligt for markedet at fungere uden at krænke borgernes og forbrugernes rettigheder. For at disse nye teknologier kan udnyttes fuldt ud, er det i øvrigt nødvendigt, at forbrugerne har tillid til dem. At give sit eget kreditkortnummer må og skal ikke udgøre en risiko.
Vi har desuden et tredje emne, nemlig hvordan Kommissionen agter at forholde sig med hensyn til det indre markeds gradvise udvidelse til også at omfatte ansøgerlandene. Dette skal ske, uden at der sættes spørgsmålstegn ved acquis communautaire, og idet man sikrer den ganske vist skrøbelige ligevægt, som eksisterer i øjeblikket. Ansøgerlandenes nationale markeder skal uden vanskeligheder integreres i Fællesskabets marked, og det bliver således nødvendigt med nogle eventuelle overgangsbestemmelser i tilfælde af, at disse lande endnu ikke skulle være klar. Vores målsætning skal dog være at hjælpe dem til at være klar lige fra første dag efter optagelsen.
Det sidste emne er, hvad dette dokument indebærer med hensyn til de internationale økonomiske forbindelser, som Millennium-runden om kort tid bliver væsentlig for. Vi oplever en historisk fase, der aldrig er set før, og som kræver en stor evne til at tilpasse sig forandringerne, så vi undgår, at den europæiske model bliver taberen på den internationale scene. Vi lever i en tid med indbyrdes afhængighed. Forskellige aspekter af det økonomiske og sociale liv på verdensplan krydser nemlig hinanden med de hertil hørende interesser, der går på tværs af hinanden. Den indbyrdes afhængighed kræver, at overgangen fra de mange til én enhed sker, idet man tager højde for forskellene overalt. Dette er muligt og skal reguleres, idet man bevarer en ligevægt i forholdet mellem modellernes identitet, forskellighed og sameksistens. Det uundgåelige møde med forskelligheden medfører, at det er nødvendigt at være i stand til at tilpasse sin egen identitet i den grad, det er påkrævet for at kunne konkurrere på lige fod med de andre.
I de sektorer, der berøres af den internationale samhandel, kan vi således se, hvordan de forskellige systemer i verden får en stadig større indflydelse på hinanden for hver dag, der går. Den europæiske model er som bekendt allerede blevet brugt som udgangspunkt for den transatlantiske dialog. Vi skal forhindre, at vores bestræbelser kommer til at gå ud på, at andre påtvinger os nogle modeller, som ikke er vores egne.

Berenguer Fuster
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, enhver bemærkning om Komissionens meddelelse, som vi i dag drøfter, bør nødvendigvis tage hensyn til, at der er tale om et dokument, der er fremlagt i samme øjeblik, som den nye Kommissionen påbegyndte sit arbejde. Denne betragtning forpligter os til at fremhæve de positive aspekter og til en vis grad undgå de negative bemærkninger. Det ville derfor være urimeligt, hvis dokumentet blev betegnet som lidet ambitiøst, men det er sandt, at denne kritik kunne være fremført, hvis vi havde stået over for et dokument, der var blevet udarbejdet af en mere erfaren Kommissionen.
Denne realitet kan dog ikke skjule, at vi står over for et enkelt hensigtsdokument, som vi tager ad notam, samtidig med at vi afventer, at disse hensigter forvandles til konkrete foranstaltninger, til løfter med en gennemførelsesfrist. Først på dette tidspunkt og ikke før kan vi udføre en mere præcis bedømmelse af Kommissionens hensigter.
Blandt de aspekter, der fortjener vores særlige godkendelse, er beskyttelsen af forbrugernes interesser. Hvis nogen bør have fordel af opbygningen af det indre marked, er det forbrugerne, altså alle borgere. Og i denne forbindelse, hr. kommissær, er der en sætning i meddelelsen, som bekymrer os. Der står, at en mere intens handel med varer og tjenester mellem medlemsstaterne kan medføre yderligere risici for forbrugerne. Dette fører os til spørgsmålet om opfattelsen af begrebet forbrugerbeskyttelse som et ufravigeligt krav til at forhindre varernes frie bevægelighed i henhold til retspraksis i forbindelse med Dassonville, Cassis de Dijon osv. Endelig fører det os til princippet om gensidig anerkendelse, som synes at stå hr. Bolkesteins hjerte nært.
Jeg vil gerne være sikker på, at min holdning fremstår helt tydeligt. Gensidig anerkendelse er et princip, som var vigtigt for at undgå hindringer for varernes frie bevægelighed, men det er kun delvist gyldigt til opbygning af det indre marked, når der ikke gennemføres harmonisering af lovgivningerne. Hvis man ønsker at gå i dybden med det indre marked, er det nødvendigt at insistere på princippet om harmonisering. Med harmoniserede lovgivninger inden for forbrugerbeskyttelse vil det ikke være muligt at fremføre bemærkninger som den, jeg kommenterer.

Harbour
Dette er et meget vigtigt dokument, og jeg er virkelig ked af, at der ikke er flere medlemmer til stede til at drøfte det. Det, jeg hilser mest velkommen i det, er en anerkendelse fra Kommissionens side af, at vi nu er på vej ind i en helt ny og anderledes fase af det indre markeds udvikling, end vi hidtil har oplevet. Det første, jeg ønsker at sige, er det samme, som en række kolleger allerede har sagt, nemlig at denne strategi må være lydhør og fleksibel.
Det fælles yndlingsudtryk for tiden handler om at genopfinde fællesskaber og genopfinde det, vi gør. Og naturligvis vil den slags nye teknologier, der er til rådighed for virksomheder og forbrugere, og som mange af os har nævnt her i aften, blive drivkraften til at få det indre marked til at udvikle sig endnu hurtigere. Ja, det spørgsmål, jeg stiller Kommissionen her i aften, er, om denne strategi nu også er ambitiøs nok. Jeg gentager faktisk, hvad min socialdemokratiske kollega sagde lidt tidligere, for vi må se på de nye elektroniske teknologier som drivkraften for skabelsen af det indre marked. En af de ting, som denne strategi må gøre, er at tilskynde virksomheder og forbrugere til virkelig at tage skridt til at tage de nye elektroniske handelsteknologier til sig snarest muligt, for det vil være dem, der skaber dette indre marked i fremtiden.
Ved nærmere eftertanke vil jeg gerne minde Dem om, mine damer og herrer, at når kyndige forbrugere begynder at tage denne teknologi til sig, vil mange af de barrierer, de møder på deres vej i dag, f.eks. lovgivningen om kommerciel kommunikation og om måden, hvorpå varer kan præsenteres for forbrugere, blive forældede. De meddelelser, der kommer direkte til folk i deres hjem, vil ikke blive underkastet den i mange tilfælde ekstraordinære mængde af forskellige og forstyrrende regler, der berører kommerciel kommunikation i Den Europæiske Union i dag. I fremtiden må vi have tillid til forbrugerne, vi må give dem oplysninger, vi må give dem bemyndigelse til at bruge de oplysninger, der er til deres rådighed, og det vil være dem, der skaber det indre marked.
Der vil være nye generationer af nye små virksomheder, der vil opstå og benytte sig af og udvikle denne teknologi, der vil være til for at servicere disse forbrugere. Den anden ting, som vi må overveje, er at tilskynde til udviklingen af disse nye virksomheder, tilskynde nye iværksættere og sikre, at de traditionelle tanker bag den europæiske samfundsmodel, som hr. Medina henviste til tidligere, ikke hindrer en udvikling, der gør Europa til stedet, der vil få den energi og entusiasme, som vi nu ser i USA i forbindelse med indførelsen af disse nye teknologier. Så samtidig med, at jeg bifalder dette, vil jeg bede Kommissionen om at tænke på det næste skridt frem for at tilskynde til nye teknologier og tilskynde forbrugere og virksomheder til at bruge dem.

Bolkestein
Hr. formand, tak fordi jeg må tage ordet for anden gang i aften. Jeg vil især gerne takke de medlemmer, der har fremlagt deres idéer og kritiske bemærkninger til det foreliggende dokument.
Jeg vil forsøge at svare på nogle punkter, men jeg kan nok ikke nå at behandle dem alle tilbundsgående. Jeg vil dog gerne sige, at jeg og mine medarbejdere har noteret alle de punkter, som er nævnt i aften, og jeg vil dermed understrege, at vi meget nøje vil forsøge at indpasse alle Parlamentets idéer og meninger i det dokument, som vi drøfter i aften.
Jeg vil endvidere gerne takke de parlamentsmedlemmer, der har udtrykt respekt for Kommissionen, og som har udtalt venlige ord om den nye strategi for det indre marked. Det er Kommissionen glad for. Kommissionen er ny på dette lovgivningsområde. Vi har gjort vores bedste for at arbejde så hurtigt som muligt og overgive Parlamentet dette dokument, så det kan udtale sig så tidligt som muligt.
Der er naturligvis mange punkter, som kan kritiseres, og det har nogle medlemmer også gjort. Men på den anden side er jeg ikke enig med hr. Medina Ortega, der bemærkede, at det indre marked skal blive til en realitet til fordel for alle borgere. Det indre marked er en realitet. Det indre marked eksisterer, og det drager alle borgere stor fordel af gennem lav inflation, lave priser og et stort udvalg i varer og tjenester, som de ønsker at anskaffe. Jeg vil med andre ord sige til hr. Medina Ortega, at det indre marked er en realitet til fordel for alle og ikke mindst for forbrugerne, der måske ikke er helt klar over dette. Hvad det angår, er det både Kommissionens og Parlamentets opgave at gøre det endnu mere klart for forbrugerne.
Nogle medlemmer, ikke mindst fru Palacio, har talt om det, som nu om dage kaldes soft law. Det er ikke lovgivningsinstrumenter, men instrumenter, som hænger sammen med brugen af gensidig anerkendelse af normer i forbindelse med ting som peer group pressure og overtagelse af de bedste arbejdsmetoder fra andre medlemsstater. Det er en vigtig del af kommunikationen. For vi forsøger selvfølgelig, og dermed går vi tilbage til de oprindelige metoder, som blev brugt for at fuldende det indre marked, det var projekt 1992 af lord Cockfield. Selvfølgelig er der knyttet vigtige fordele til den gensidige anerkendelse af standarder og normer. Det vil vi gerne fortsætte med.
Det er rigtigt, at der er en forskel mellem harmonisering og den gensidige anerkendelse af standarder. På det punkt er jeg enig med hr. Lehne, der bemærkede, at man fra sag til sag skal afgøre, om der skal gøres brug af harmonisering eller gensidig anerkendelse af standarder og normer. Det er noget, som skal afgøres fra sag til sag, men jeg understreger, ligesom det gøres i et af beslutningens afsnit, den store betydning af den gensidige anerkendelse af standarder, fordi de arbejder hurtigere og er mere fleksible i denne verden, som forandrer sig så hurtigt, og også fordi de i højere grad imødekommer nærhedsprincippets krav. Det bemærkede fru Wallis, og det er jeg helt enig i. Man skal naturligvis finde den rigtige balance mellem harmonisering og nærhedsprincippet. Efter min mening er brugen af den gensidige anerkendelse af normer og standarder velegnet til det formål.
Fru Berger sagde, at opbygningen af dokumentet var noget rodet. Jeg er glad for, at hr. MacCormick mente det modsatte. Han har nemlig på engelsk talt om et clear and rational document. De to udtalelser er naturligvis stik modsatte. Jeg mener, at dokumentet er bygget logisk op. Der er fire strategiske målsætninger, og de er alle fire delt op i tre, fire, fem eller seks funktionsmålsætninger. Så kommer de målsætninger, som mangler en konkret formulering. Så jeg kan ikke med min bedste vilje forstå, hvorfor fru Berger mener, at opbygningen er rodet.
Hun har dog fat i et godt punkt, når hun slår til lyd for, at Parlamentet skal involveres i den årlige cyklus, som er angivet i dokumentet. Det er et meget vigtigt punkt. Jeg understreger, at Kommissionen gerne vil høre Parlamentets bemærkninger og idéer hvert år på de rette tidspunkter, når de konkrete målsætninger undersøges og fastsættes nærmere.
Vi mener, at Parlamentets engagement er meget vigtigt. Det er ikke kun, fordi Rådet, Parlamentet og Kommissionen ifølge den europæiske forfatning udgør spidserne i den trekant, som skal bestemme alt på en ligevægtig måde, men også fordi Parlamentet er bedst til at fortolke borgernes mening, som det hele jo drejer sig om, så Kommissionen kan drage de rigtige konklusioner. Jeg kan meddele fru Berger og andre medlemmer, at vi vil lytte opmærksomt til Parlamentets meninger, når de en eller måske to gange om året eller i mindre forsamlinger fremlægges for Kommissionen.
Jeg vil nu komme nærmere ind på hr. MacCormicks bemærkninger om kunstnere. Jeg må erkende, at hr. MacCormick behandler noget vigtigt, når han fremdrager situationen omkring de rejsende kunstnere, der arbejder i forskellige europæiske lande, f.eks. en koncertpianist eller en dansegruppe, altså disse kultursprederes og producenters situation. Jeg vil gerne gøre en indsats for ikke kun at fremdrage den frie bevægelighed i EU, men også skatterne for at give dem et bedre grundlag. Men hr. MacCormick er sikkert enig med mig i, at det ikke er nemt. Der er ikke nogen europæisk indkomstskat. Det vil vare længe, inden den kommer, og det er måske også godt. Jeg er i hvert fald enig med hr. MacCormick i, at skatteforholdene for kunstnere, der arbejder i forskellige lande i EU, kræver større opmærksomhed, og jeg er villig til at tage sagen op, hvis jeg modtager fornuftige forslag herom.
Vedrørende udenlandske lektorer på italienske universiteter kan jeg meddele hr. MaCormick, at jeg i dag har underskrevet et brev til et andet parlamentsmedlem, som havde en klage om samme punkt. Vi er opmærksomme på sagen og beskæftiger os med den.
Fru Peijs har gjort opmærksom på kontrasten mellem minimums- og maksimumsharmonisering. Hun foretrækker maksimumsharmonisering. Jeg er i princippet enig med fru Peijs. Det bedste ville være, hvis der i EU blev aftalt et maksimumsniveau for harmonisering, som alle medlemsstaterne overholdt. Men der er naturligvis mange undtagelser fra dette generelle princip, som kan forsvares. F.eks. de sociale normer, som er højere i nogle lande end i andre. Endvidere er der normer om sikkerhed, forsvar og beskyttelse af miljøet, som i nogle lande er højere og strengere end i andre, og man kan da ikke forhindre disse lande i at gå videre end den vedtagne norm. Mit udgangspunkt er det samme som fru Peijs'. Jeg foretrækker også maksimumsstandarder og -normer, men på nogle områder kan vi ikke forhindre medlemsstaterne i at gå videre end den vedtagne norm. Hvad det angår, mener jeg, at vi skal forsøge at finde den rigtige balance mellem det indre marked på den ene side og ønsker vedrørende miljøet eller om mere vidtrækkende sociale normer på den anden side.
Hun nævnte endvidere - hvilket er et meget vigtigt punkt - postdirektivet. I øjeblikket er mine tjenester og også undertegnede travlt beskæftiget med at undersøge, hvordan vi kan komme videre med den sag. Det er måske for tidligt at sige noget nærmere herom. Men jeg er enig med fru Peijs i, at det er en uønsket situation, at virksomheder opkøbes af bestemte postvirksomheder, som har monopol. Det vil sige, at nogle virksomheder opkøbes af monopolindehavere. Monopoler skal ikke bruges til at opkøbe virksomheder, som laver det samme, men som er uafhængige. Det er et klart tegn på, at liberaliseringen på postområdet ikke er gennemført tilfredsstillende, eller i det mindste at liberaliseringen misbruges af nogle postvirksomheder. Vi skal i den forbindelse være meget opmærksomme, for det er ikke acceptabelt, og det er også en af grundene til, at jeg håber, at jeg inden længe kan komme med udførlige forslag om, hvordan postdirektivet skal gennemføres.
Jeg vil ikke gå nærmere ind på fru Peijs' bemærkninger om decentralisering af konkurrencebeslutningerne. Ikke fordi jeg ikke gerne vil, for jeg har i en fjern fortid som minister i en nederlandsk regering beskæftiget mig med konkurrencepolitik, men det er i den grad hr. Montis ansvarsområde, at jeg ikke vil udtale mig herom i aften.
Hun sluttede sit indlæg med ordene "Det kræver håndhævelse", og det er jeg enig i. At fastsætte en politik er én ting, at håndhæve den noget andet. Det er naturligvis også ét af de centrale punkter i dette dokument om den nye strategi, at vi accepterer, at der i store træk er udarbejdet en lovgivning, og at det nu drejer sig om gennemførelsen, håndhævelsen og kontrollen med gennemførelsen, så Kommissionen gennem krænkelsesprocedurer kan støtte en rigtig gennemførelse af bestemmelserne om det indre marked.
Min næstsidste bemærkning henviser til hr. Berenguer Fusters udtalelse om, at forbrugerbeskyttelsen ikke må foregå på bekostning af det indre marked. I den første strategiske målsætning i det dokument, som vi har fremlagt, og som vi drøfter i aften, gøres der netop forsøg på at skabe balance mellem det indre marked på den ene side og beskyttelsen af forbrugerne og omgivelserne på den anden side. Vi forsøger, og forhåbentligt er det lykkedes os, at skabe denne balance og dermed forhindre, at varetagelsen af forbrugernes interesser, altså forbrugerbeskyttelsen foregår på bekostning af det indre marked. For det indre marked er også for producenterne og industrien, men først og fremmest for forbrugeren. Med andre ord, hvis forbrugerbeskyttelsen foregik på bekostning af det indre marked, vil det være det samme som at skyde sig selv i foden, og det vil vi ikke. Det tror jeg heller ikke, at Parlamentet ønsker.
Til sidst, hr. formand, jeg er glad for hr. Harbours bemærkning. Jeg ved, at hr. Harbour er meget positiv over for strategien for det indre marked. Jeg takker ham for hans tilstedeværelse under høringen sidste fredag, som fru Palacio i øvrigt åbnede med en god generel indledning, hvilket jeg takker hende for. Hr. Harbour sagde, at det indre marked især skal være responsive and flexible, det skal med andre ord opfylde forbrugernes og borgernes ønsker, og det skal også være fleksibelt. Det er jeg helt enig i. Vi lever i en verden, som forandrer sig lynhurtigt. De nye elektroniske medier, som kan anvendes til handel, er velkendte, og de skaber deres egne problemer. Det skal Kommissionen leve op til. Jeg kan meddele hr. Harbour og alle andre medlemmer af Parlamentet, at det er Kommissionens hensigt med hans egne ord at være responsive and flexible, så vi med forbrugernes interesser for øje kan reagere fleksibelt i enhver situation.
Hr. formand, jeg håber ikke, at jeg har brugt for lang tid. Jeg takker for Deres og medlemmernes tålmodighed og opmærksomhed. Jeg vil gerne drøfte dette vigtige emne grundigere med Parlamentet, hvis det er muligt.

Formanden
- Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 40, stk. 5, modtaget et beslutningsforslag.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet hævet kl. 22.05)

