EIB's årsberetning 2001
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0364/2002) af van den Burg for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning 2001 (2001/2256(INI)).
Inden jeg overlader ordet til ordføreren, vil jeg byde velkommen til hr. Maystadt, formand for Den Europæiske Investeringsbank, som kommer til orde senere.

Van den Burg (PSE)
Fru formand, lad mig også begynde med at sige velkommen til hr. Maystadt. Jeg ønsker at takke Den Europæiske Investeringsbank for det frugtbare samarbejde, som i lighed med de sidste tre år har udviklet sig, når vi har udtalt os om EIB's årsberetning. Jeg synes, at Parlamentet kan være tilfreds med den måde, som De har taget imod forslagene i de tidligere betænkninger på, og jeg håber, at det også vil være tilfældet med min betænkning.
I indledningen til årsberetningen 2001 beskrev De EIB som en politisk drevet offentlig bank, hvis opgave det er at hjælpe med at opnå økonomiske, sociale og i sidste ende politiske mål. Jeg kunne ikke være mere enig med Dem. EIB kan spille en vigtig makroøkonomisk rolle og underbygge EU's politik på nøgleområder. EIB er en offentlig bank, som står til ansvar for offentligheden for den førte politik. Det er med disse betragtninger i tankerne, at jeg har skrevet betænkningen, og jeg har understreget en række aspekter i denne forbindelse. I dag vil jeg fremhæve fem elementer fra betænkningen.
Det er kapitalforøgelse, pensionsfonde, arbejdsmarkedspolitik og beskæftigelsespolitik, udvidelsen af EU og passende tilsyn med EIB's politik.
Først vil jeg nævne kapitalforøgelsen. På det årlige møde den 4. juni besluttede Styrelsesrådet at forøge kapitalen med 50 milliarder euro. Parlamentet hilser denne beslutning velkommen og mener, at det er en klog beslutning at finansiere kapitalforøgelsen fra selve banken. Vi fordømmer imidlertid, at Styrelsesrådet ikke på dette stadie vil gå med til en yderligere forøgelse i løbet af de næste fem år. Parlamentet glæder sig også over beslutningen om at forøge finansieringen af visse projekter i de sektorer, der er hårdest ramt af den økonomiske afmatning, fra 50% til 75% af omkostningerne til projektet. Jeg vil også fremhæve det særlige kreditprogram, som banken stillede til rådighed under oversvømmelserne i Central- og Østeuropa i efteråret, hvor nødhjælpsprogrammerne undtagelsesvis dækker op til 100%. Jeg synes, at det passer godt til billedet af en aktiv bank, som støtter EU's mål. På den måde bliver EIB også synlig for borgerne.
Jeg vil for det andet omtale pensionsfondene. I betænkningen har jeg uddybet bankens rolle som låntager på kapitalmarkederne. EIB spiller også på dette område en vigtig rolle, særligt på relativt nye markeder såsom i en række ansøgerlande. EIB har en AAA-rating og obligationer med lang løbetid i forskellige valutaer, banken er en ledende bank og meget velegnet til f.eks. pensionsfondsinvestering. Det er imidlertid en ulempe, at EIB's obligationer ikke altid er frit tilgængelige. Statslige begrænsninger gælder ofte lige netop pensionsfondes og forsikringsselskabers investeringer. EIB kan optræde som isbryder for at fremme langfristede investeringer og følgelig give investorerne mere spillerum til risikable investeringer i deres nye økonomier. EIB kunne f.eks. være en interessant partner for pensionsfonde. Derfor stillede jeg et til ændringsforslag før plenarforsamlingens forhandling om min betænkning, og jeg vil opfordre EIB til at spille en aktiv rolle. Jeg vil også gerne høre hr. Maystadts mening om spørgsmålet.
Det tredje punkt vedrører arbejdsmarkedspolitik. Amsterdam-handlingsprogrammet har været bedre til at gøre opmærksom på projekter på det sociale område. Der er i umindelige tider blevet investeret mest i hård infrastruktur. Det er imidlertid også vigtigt at investere i social infrastruktur. Jeg ville anvende den togrenede Lissabon-målsætning både økonomisk og socialt på EIB's politik. Ligesom sidste år opfordrer Parlamentet EIB til at vurdere indvirkningen af de projekter og aktiviteter, der iværksættes og støttes af EIB, på beskæftigelsen samt til at øge den interne og eksterne ekspertise på dette område inden for bankens forskellige aktiviteter og direktorater. Jeg er også interesseret i, hvad hr. Maystadt har til hensigt at gøre på dette område.
Hvad angår udvidelsen, drøftede vi den første runde af udvidelsen af EU her i Parlamentet i tirsdags. EIB kan gøre sin del ved at give aktiviteter i ansøgerlandene høj prioritet og ved at lade disse lande deltage som fulde medlemmer. Jeg har på fornemmelsen, at de nye medlemsstater ikke udnytter investeringsmulighederne tilstrækkeligt. Det virker, som om de pålægger sig selv begrænsninger, fordi de ikke vil sætte sig i for meget gæld. Det er en anerkendelsesværdig holdning, som kan bringe dem nærmere Den Økonomiske og Monetære Union, men jeg ville sætte spørgsmålstegn ved den på nuværende tidspunkt. Parlamentet har rådet EIB til under alle omstændigheder ikke at glemme den sociale dimension og til at udarbejde et særligt program for ansøgerlandene og andre partnerlande, som skulle omhandle social samhørighed. Hr. Maystadt kan eventuelt også uddybe dette punkt i sit svar.
Endvidere opfordrer Parlamentet til et forstærket samarbejde mellem EIB og EBRD på grundlag af en gennemtænkt og effektiv fordeling af opgaverne. Dette bliver faktisk taget op i en særskilt betænkning af hr. Markov i vores udvalg og her i Parlamentet i den nærmeste fremtid.
Det sidste punkt vedrører tilsyn. Vigtigheden af gennemsigtighed og tilstrækkeligt tilsyn med EIB-Gruppen har altid haft Parlamentets udelte opmærksomhed. Som en offentlig investeringsbank er behovet for tilstrækkeligt tilsyn indlysende, men der er stadig plads til forbedring i denne henseende. Dette skyldes hovedsageligt EIB's dobbeltrolle som oprindeligt en skattefinansieret offentlig institution og en almindelig bank, som i EIF's tilfælde, der ligeledes indgår i gruppen, også er en venturekapitalfond. Som finansieringsinstitutioner er de ikke underlagt det normale tilsyn, der føres med andre institutioner på nationalt niveau. Tilsynet på europæisk niveau blev behandlet i en betænkning, som jeg støttede her i går. Jeg tror, at det også kan spille en rolle i EIB's tilfælde.
Til sidst vil jeg nævne henstillingerne fra Budgetkontroludvalget, og jeg vil overlade til hr. Sjöstedt at omtale disse. De har næsten alle fået omfattende dækning i min betænkning.

Monti
Fru formand, mine damer og herrer, hr. formand for Den Europæiske Investeringsbank, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for, at det endnu en gang har taget initiativ til en forhandling om EIB's aktiviteter. Jeg vil gerne lykønske ordføreren, fru van den Burg, med den meget interessante og fyldestgørende betænkning, hvor hun understreger EIB's rolle som den EU-institution, der tegner sig for den største langsigtede finansiering af nøglesektorer i EU, i kandidatlandene og i andre partnerlande.
Jeg vil kort komme ind på følgende fire punkter: samarbejdet mellem EIB og Kommissionen, EIB's aktiviteter i partnerlandene, EIB's aktiviteter i kandidatlandene og trepartsaftalen mellem EIB, Revisionsretten og Kommissionen.
Om det første punkt vil jeg sige, at EIB er en public policy driven bank, det vil sige en offentlig bank med politisk formål. Sådan som formanden, hr. Maystadt, gjorde opmærksom på, har den til opgave at bidrage til EU's politiske målsætninger i samarbejde med Kommissionen. Kommissionen glæder sig i den forbindelse over det stadig større samarbejde med banken på forskellige vigtige områder, f.eks. regional udvikling og miljø, og på områder, der har at gøre med "Innovation 2000"initiativet, f.eks. forskning og udvikling, den audiovisuelle sektor og information.
Kommissionen støtter EIB-Gruppen i styrkelsen af de aktiviteter, som vedrører de små og mellemstore virksomheder. Den er enig med Europa-Parlamentet i, at banken burde anvende Kommissionens definition af en lille og mellemstor virksomhed.
Kommissionen noterer sig Parlamentets ønske om at vurdere de konsekvenser, som "det flerårige program til fremme af initiativ og iværksætterånd 2001-2005" - det såkaldte MAP - har for de små og mellemstore virksomheder. I den forbindelse vil Kommissionen i 2003 udarbejde en interimsrapport om, hvor vidt man er nået med det flerårige program, herunder dets konsekvenser for de små og mellemstore virksomheder, sådan som der anmodes om i Rådets beslutning om det flerårige program. Desuden vil Kommissionen - hvilket ligeledes fremgår af denne beslutning - forelægge en ekstern evalueringsrapport for Rådet og Parlamentet inden udgangen af december 2004.
Hvad det andet punkt angår, har EIB intensiveret sine finansieringsaktiviteter i partnerlandene i tæt samarbejde med Kommissionen. I den forbindelse bliver den investerings- og partnerskabsfacilitet for Middelhavsområdet, som så dagens lys i Barcelona i oktober, et vigtigt initiativ, som fremmer den økonomiske udvikling i de sydlige nabolande. Kommissionen har bevilget en betydelig støtte til dette initiativ, nemlig 255 millioner euro på EU-budgettet for de næste fire år. Desuden er EIB - hvilket ligeledes sker i samarbejde med Kommissionen - ved at forberede gennemførelsen af den nye investeringsfond til fordel for AVS-landene, sådan som der er taget højde for i Cotonou-aftalerne. Hvad Balkanlandene angår, er Kommissionen og banken i øjeblikket ved at undersøge muligheden for at give banken et interventionsmandat i Kosovo.
Jeg kommer nu til det tredje punkt. Når det gælder EIB's aktiviteter i kandidatlandene, er Kommissionen enig med Parlamentet i, at bankens aktiviteter i disse lande skal have absolut førsteprioritet. Der er efter vores mening et betydeligt finansieringsbehov, og EIB og EBRD skal arbejde tæt sammen for at bidrage til væksten i EU's nye medlemsstater.
Med hensyn til kandidatlandenes deltagelse i EIB-organet konstaterer Kommissionen med tilfredshed, at medlemsstaterne endelig er nået til enighed om en ændring af traktaten, når det gælder EIB's administration og dens tegnede kapital i forbindelse med tiltrædelsen. Dette vil - når først vi har fået kandidatlandenes samtykke - gøre det muligt for de nye medlemsstater af deltage i EIB-organet umiddelbart efter tiltrædelsen.
Endelig har jeg i forbindelse med det fjerde og sidste punkt en meget kort bemærkning til trepartsaftalen mellem EIB, Revisionsretten og Kommissionen. Efter Kommissionens opfattelse er trepartsaftalens grundprincipper et udtryk for en korrekt balance mellem Revisionsrettens og EIB's rettigheder, og disse principer bør ikke ændres. Hvad EU-budgettet angår, har Revisionsretten ifølge trepartsaftalen adgang til en lang række oplysninger om bankens operationer inden for rammerne af dens mandater, og den har ret til at få yderligere oplysninger, hver gang den ønsker det. Kommissionen bifalder Parlamentets initiativ, hvor man opfordrer de berørte parter til at tage aftalen op til fornyet overvejelse. Dette initiativ vil uden tvivl give mulighed for at ajourføre nogle tekniske og administrative aspekter i lyset af de ændringer, der er sket.

Sjöstedt (GUE/NGL)
Fru formand, jeg vil sige lidt om Budgetkontroludvalgets udtalelse til denne betænkning. Mit udvalg og jeg er taknemmelige for, at ordføreren og det ansvarlige udvalg har valgt at medtage så mange af de synspunkter, vi har fremført. Mange tak for det!
Den Europæiske Investeringsbank har i mange år været en af Unionens mere anonyme magthavere. Samtidig har Den Europæiske Investeringsbank en meget stor indflydelse i kraft af den omfattende udlåning både til medlemslande og til kandidatlande. Det er rimeligt med en mere omfattende politisk debat om bankens kurs og også et mere omfattende eftersyn af bankens virksomhed fra de andre EU-institutioners side.
Årsagen til, at Den Europæiske Investeringsbank har været en relativ anonym magthaver i EU, er uden tvivl dette organs specielle status. Det er en bank, som desuden dybest set ejes af medlemsstaterne, og som samtidig er en del af EU. Vi foreslår et grundigere eftersyn bl.a. via følgende forslag:
Vi vil øge Revisionsrettens adgang til information fra Den Europæiske Investeringsbank. På sigt bør denne adgang til information være magen til adgangen til information fra Den Europæiske Centralbank. Dette kan ske via en trepartsoverenskomst, som fremover skal revideres.
Vi ser gerne et øget samarbejde mellem vores udvalg, Budgetkontroludvalget, og Den Europæiske Investeringsbank. Den Europæiske Investeringsbanks direktør er f.eks. velkommen på vores møder. Vi vil også gerne stifte bekendtskab med flere dokumenter om revisionen internt i Den Europæiske Investeringsbank.
Vi ser gerne, at miljøhensyn forstærkes ved at gøre Århus-konventionen og dens forpligtelser til en del af deres politik. Det drejer sig om offentlighedens adgang til miljøinformation. Vi ser også gerne, at der om nogle år er en fremskridtsrapport om påvirkningen af klimaændringerne, en opgave, man fik i Göteborg.
Slutteligt vil jeg bare tilføje, at der er behov for at evaluere systemet med globale lån, som i dag er lidt for uklart defineret. Det er nødvendigt med en grundig evaluering af lånenes reelle virkning.

Peijs (PPE-DE).
Fru formand, hr. Maystadt, det er nu tredje gang, at Parlamentet har kunnet udtale sig om EIB's årsberetning. Fru van den Burgs betænkning er afbalanceret og gennemført, og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har derfor vedtaget den enstemmigt. Jeg vil alligevel gerne komme med et par bemærkninger.
Først vil jeg kommentere bankens rolle. EIB's rolle er vigtig. Den er en væsentlig investor på og uden for det europæiske marked og har stor makroøkonomisk indflydelse. Denne indflydelse gør det ikke nødvendigt, at den har sin egen makroøkonomiske politik. Aftalen er, at EIB skal rette sig efter EU's målsætninger. Banken udnytter sine investeringsmidler til at styrke EU's makroøkonomiske politik. Med andre ord indebærer bankens opgave ikke, at den skal spille en proaktiv rolle. EIB skal fremme økonomisk og social samhørighed inden for EU ved finansielt at støtte EU's målsætninger. Følgelig har EIB makroøkonomisk indflydelse og bestemt stor indflydelse, men indflydelsen er ikke et mål i sig selv.
Jeg vil nu gå videre til De Europæiske Socialdemokraters Gruppes plan om inden for EIB's struktur at oprette et organ, som skal fastlægge betydningen for og virkningerne på beskæftigelsen af EIB's projekter. Det er ikke bankens opgave som sådan at skabe beskæftigelse, men det er selvfølgelig af og til en bivirkning heraf. Bankens opgave med at modernisere betyder, at det også kunne have den modsatte virkning, idet den forstærker det evige dilemma mellem stigning i produktiviteten ved hjælp af højkvalitetsinvestering og beskæftigelse. I lyset af dette dilemma er der ingen grund til at opstille et omfattende beskæftigelsesbarometer. Efter min mening er beskæftigelse ikke et mål i sig selv, hvad EIB angår. For at undgå unødvendige administrationsudgifter er vi blevet enige om at registrere virkningerne på beskæftigelsen - eller foretage en vurdering af indvirkningen på beskæftigelsen for at bruge en fin vending - men uden ulemper. Med andre ord skal en vurdering af indvirkningen på beskæftigelsen ikke få samme omfang som bankens miljøområde. Bæredygtig miljøpolitik er en af EIB's udtrykkelige opgaver. Vi er således imod, at beskæftigelsesbarometret sammenlignes med miljøområdet. Vi vil gennem en afstemning om de enkelte dele forsøge at hindre sammenligningen mellem de to områder, der antydes af ordet "lignende" i ændringsforslaget. Vi mener, at EIB's midler skal bruges til investeringer og ikke til selve systemet, hvis det på nogen måde kan undgås.
Endelig er der spørgsmålet om tilsyn. For øjeblikket dækkes bankens udgifter af medlemsstaterne og EU. Det oparbejder også selv penge ved at udstede obligationer. Efter vores mening er ordførerens forslag om at udstede obligationer til pensionsfonde for tiden uklogt, fordi der indtil videre ikke er tilstrækkelig gennemsigtighed i EIB.
Vi håber, at vores ændringsforslag kan forhindre, at der i den endelige betænkning etableres forbindelse til pensioner. Vi forventer, at Kommissionen efter tre års diskussion om tilsyn endelig vil stille forslag til, hvordan der kan indføres et bedre tilsyn, og hvad Revisionsrettens præcise rolle skal være. Jeg tror på det hollandske ordsprog "vertrouwen is goed, maar controle is beter" - tillid er godt, men kontrol er bedre.

Santos (PSE).
Fru formand, ærede medlemmer, denne betænkning, der er ganske ypperlig, fremhæver med al ønskelig klarhed den betydning, som Den Europæiske Investeringsbank har som et meget væsentligt redskab for finansieringen af projekter i hele EU, men den fremhæver ligeledes den afgørende rolle, som denne bank spiller i ansøgerlandenes økonomi, for hvilke den i øvrigt anbefaler, at der oprettes et særligt program vedrørende socialpolitik.
Derfor kan den nyligt besluttede kapitalforøgelse ses som værende i god overensstemmelse med disse strukturelle målsætninger, der er så vigtige for skabelsen af en samlet velstående og bæredygtig europæisk økonomi. Den Europæiske Investeringsbank står i dag for mere end 5% af de samlede investeringer i EU, hvilket har betydet oprettelse af 400.000 nye arbejdspladser, særlig i kraft af den støtte, der er ydet de små og mellemstore virksomheder.
Det skal erindres, at EU for nylig har påtaget sig et forøget ansvar for finansieringen af venturekapital til de små og mellemstore virksomheder via EIB. Desværre begrænses, som ordføreren også anfører, Den Europæiske Investeringsbanks indsats undertiden af de ortodokse og rigide regler om konsoliderede offentlige finanser, som stabilitets- og vækstpagten opstiller.
Det er værd at erindre, at en god del af EIB's indsats er af strukturel karakter i form investeringer i infrastruktur og venturekapital til små og mellemstore virksomheder, og at disse investeringers succes ofte afhænger af muligheden for i partnerskab at mobilisere offentlige midler. Derfor er det heller ikke ligegyldigt, at der inden for rammerne af de nuværende budgetregler opnås forståelse af, at en korrekt gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten nødvendigvis forudsætter en vis fleksibilitet.
Det står i dag stadig mere klart, at Europa har et mål, der samtidig er et uomgængeligt krav, nemlig at udvikle sig til et område med en stærk konkurrenceevne, som kan skabe rigdom og harmonisere denne rigdoms fordeling. Dette mål kan imidlertid kun nås gennem strukturelle investeringer, og det tåler derfor ikke begrænsninger, der kan bringe disse investeringer i fare. Det må være investeringernes kvalitet, hvad enten de er offentlige eller private, der skal orientere investeringspolitikken, og i denne sammenhæng spiller Den Europæiske Investeringsbank en uerstattelig rolle. På grund af betænkningens indhold, og fordi hun har forstået at give udtryk for disse holdninger, vil jeg gerne give ordføreren min tak.

Schmidt, Olle (ELDR).
Fru formand, hr. kommissær, hr. Maystadt, jeg vil begynde med at takke fru van den Burg for et veludført arbejde.
Jeg synes, at der også er anledning til oprigtigt at rose EIB og hr. Maystadt for den måde, hvorpå dialogen mellem Europa-Parlamentet og EIB har udviklet sig de seneste år. Fra at have været en temmelig lukket institution, som hr. Sjöstedt påpegede, har Den Europæiske Investeringsbank senere hen åbnet for dialog og meningsudveksling. At jeg først kom i kontakt med EIB for nogle år siden, skyldtes, at uafhængige organisationer klagede over EIB's manglende gennemsigtighed og manglende vilje til at anerkende behovet for at bidrage betydeligt til EU's indsats med at udvikle en politik til fordel for et vedvarende miljø. På begge af disse vigtige områder er der sket væsentlige fremskridt. Ingenting er dog som bekendt så godt, at det ikke kan forbedres, og det gælder bl.a. adgangen til information på flere sprog.
Fru formand, ordføreren har haft en ambition om yderligere at understrege EIB's omfattende rolle, makroøkonomisk, finansielt og politisk strategisk. Jeg deler principielt dette synspunkt, men jeg advarer samtidig imod, at vi fra Parlamentets side bringer alt for mange prisværdige ønsker op, som bevirker, at vi mister fokus på EIB's hovedopgave, nemlig at fremme den regionale udvikling, støtte den fremadrettede teknologi, tage miljøhensyn og koncentrere sig om kandidatlandene og de såkaldte partnerskabslande. Som De har hørt, har EIB allerede nu mere end nok at gøre. Jeg vil dog fremhæve, at EIB's indsats i Balkanlandene, som indgår i dette, fortjener øget opmærksomhed. Hvad angår kontrollen med EIB, gentager vi vores forslag om, at spørgsmålene bør tages op på den kommende regeringskonference.
Slutteligt vil jeg spørge hr. Maystadt om, hvordan han ser på vores ønske om oprettelsen af et ekspertpanel af den slags, som er i Verdensbanken. Jeg ved, at der er en vis skepsis i EIB, hvor man mener, at EIB ikke kan sammenlignes med Verdensbanken, og at der desuden er en ombudsmandsinstitution i EU. Hvad vil EIB gøre for yderligere at udbrede kendskabet til de globale lån, det vil sige lån til de små forretningsdrivende?

Seppänen (GUE/NGL).
Fru formand, som fast ordfører for lån og garantier for Budgetudvalget har jeg kun noget positivt at sige generelt om Den Europæiske Investeringsbank. Jeg er ganske vist blevet forbavset over al bureaukratiet mellem EIB, Kommissionen og Rådet, hvilket fremgår af finansieringen af miljøbeskyttelsesinvesteringen i den russiske del af Østersøen. Det, der skete, viser, at EIB ikke kun er en finansieringsinstitution, men også en politisk legeplads. Miljøet led skade som følge af medlemsstaternes repræsentanters politiske spil.
EU garanteres en stor del af, hvad EIB låner ud, og bankens lån er i denne henseende uden risiko. EIB har en AAA-rating, og det holder låneomkostningerne nede, når EIB skal skaffe andre former for kapital. Da EIB har en god kreditvurdering, og risikoen for tab på debitorer er lav, skal den forlange, at låntagerne opfylder strenge sociale og miljømæssige kriterier. Vi skal fremme mål, som tjener det fælles bedste. Med dette mål for øje skal banken lytte meget opmærksomt til de helt rimelige synspunkter fra ngo'en Bankwatch Network.
Vores gruppe tilslutter sig opfordringerne til bedre tilsyn med EIB.

Lucas (Verts/ALE).
Fru formand, jeg glæder mig meget over denne betænkning. Min gruppe har stillet en række ændringsforslag, som har til hensigt at fremhæve vigtigheden af større gennemsigtighed og engagement på miljøområdet i forbindelse med Den Europæiske Investeringsbanks arbejde og at sikre, at Den Europæiske Investeringsbank anvender de højeste etiske standarder i forbindelse med finansiering af projekter, herunder at man trækker sig fra projekter, som er i strid med national lovgivning, eller hvor korrupte virksomheder er involveret.
I forbindelse med det sidste punkt er jeg sikker på, at hr. Maystadt har kendskab til den igangværende retssag i Lesotho, hvor europæiske virksomheder er anklaget for angiveligt at have betalt bestikkelse for at vinde kontrakter i forbindelse med et vandprojekt i Lesotho Highlands. Et projekt, som er delvist finansieret af Den Europæiske Investeringsbank.
Da anvendelse af korrupte metoder for at få tildelt kontrakter til udviklingsprojekter udgør en stor trussel mod bestemmelserne om god regeringsførelse, er De så ikke enig i, hr. Maystadt, at det er afgørende, at Den Europæiske Investeringsbank undersøger sine procedurer om fornøden omhu med hensyn til ikke kun Lesotho-projektet, men også med hensyn til alle fremtidige projekter, og vil De rapportere tilbage til Parlamentet om resultaterne?
Et kort spørgsmål til Kommissionen: Vil Kommissionen indfri det løfte, som den afgav for mange år siden om at yde den nødvendige økonomiske støtte til regeringen i Lesotho, så den er i stand til at føre retssagerne til ende og dermed garantere god regeringsførelse?

Andria (PPE-DE).
Fru formand, kommissær Monti, hr. formand for Den Europæiske Investeringsbank, tillad mig at lykønske ordføreren med de opfordringer, der rettes til EIB om at nå nogle større målsætninger, når det gælder om at støtte medlemsstaternes økonomi.
EIB har en særlig opgave, nemlig at bevilge finansiering, og det er ikke enhver form for finansiering, men udelukkende finansiering, som tager sigte på opnåelsen af EU's målsætninger. Denne institutionelle opgave har været med til at skabe ny velstand og støtte iværksætterinitiativer i EU's mest tilbagestående regioner. Man kan så afgjort være tilfreds med bankens indsats til fordel for områder såsom miljøområdet, hvor der er sat 5,9 milliarder euro af til miljøbeskyttelsesprojekter.
Det vigtigste aspekt i regionaludviklingen er stadig støtten til de små og mellemstore virksomheder. Her er det nødvendigt, at de partnerbanker, som også bevilger midlerne, giver detaljerede oplysninger om investeringerne. Derfor er det blevet foreslået, at der på forhånd fastlægges et kreditloft for de små og mellemstore virksomheder, og at der efterfølgende udarbejdes en rapport til Europa-Parlamentet om den reelle udnyttelse af det fastsatte loft og om årsagerne til eller de eventuelle hindringer for loftets manglende eller delvise udnyttelse.
Man kan kun bifalde EIB's store indsats i kandidatlandene, men man må heller ikke glemme mål 1-regionerne. Selv når de ikke længere har denne status, skal de følges på en passende måde og modtage en betydelig støtte i form af lån, så de kan gennemføre deres udviklingsproces - der sikkert ikke er helt afsluttet - i 2006.
Vi skal være særligt opmærksomme på bankens vedtægter, som udelukkende kan ændres efter den ændrings- og revisionsprocedure for traktaterne, der er taget højde for i EU-traktatens artikel 48. Der bør navnlig foretages en ændring af artikel 5, hvor der står, at de undertegnende medlemsstater skal betale 6%. En forøgelse af denne procentsats ville medføre en større långivning og således en bedre støtte til de pågældende regioner, en bedre rentabilitet for banken eller alternativt - med samme indkomstbeløb - en reduktion af de anvendte satser.

Blak (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil først gerne rose ordføreren og også hr. Jonas Sjöstedt for hans udtalelse til denne betænkning. Jeg har haft fornøjelsen at arbejde med EIB-sager i mange år, og jeg plejer at sige, at det er sværere at komme ind EIB, end det er at komme ind i Fort Knox. Det er stadigvæk en hård kamp at få mere åbenhed og kontrol med EIB. Banken er fortsat meget uvillig til at åbne for ekstern kontrol med deres regnskaber og projekter. Det er næsten umuligt for Revisionsretten at få adgang til dokumenter. Banken henviser altid til bankhemmeligheden eller til, at pengene ikke kommer fra EU-budgettet, men fra deres egne midler.
EIB, Kommissionen og Revisionsretten underskrev i marts 1999 en aftale om Revisionsrettens adgang til kontrol med EIB, men det er min klare holdning, at aftalen skal ændres, så den giver Revisionsretten samme ret til kontrol i EIB som i ECB. Og jeg er utrolig glad for, at Parlamentet nu stiller dette krav. Hvorfor skal EIB have en særstatus? Det er noget, jeg absolut ikke kan acceptere. Jeg sammenligner EIB med dværgenes bank i Harry Potter-bøgerne, nemlig en total lukket institution, hvor ingen skal blande sig.

Maystadt
Fru formand, tillad mig først og fremmest at fortælle Dem, hvor stor pris jeg sætter på at få lejlighed til at fortsætte dialogen med Europa-Parlamentet, især på et tidspunkt, hvor Europa-Parlamentet er i færd med at optage nye parlamentsmedlemmer fra stater, som snart vil slutte sig til EU.
For to uger siden på det årlige møde i Den Europæiske Investeringsbank i Wien mindede hr. Cox deltagerne om den historiske betydning af udvidelsen, og han understregede i yderst formfuldendte vendinger, at denne bevægelse er den uundværlige forlængelse af det freds- og stabilitetsprojekt, som blev påbegyndt af grundlæggerne af den europæiske konstruktion. EIB, som er skabt af Rom-traktaten med henblik på at støtte EF's politiske målsætninger økonomisk, bestræber sig for sin beskedne del på at yde sit til, at udvidelsen skal lykkes.
EIB, som allerede i denne region har en låneportefølje på omkring 18 milliarder euro, hvilket gør den til langt den største kapitalindskyder, vil naturligvis fortsat bakke op om de nødvendige investeringer i de kommende medlemslande. Der satses især på tre områder, nemlig infrastrukturerne, herunder særligt transport-, energi- og telekommunikationssektoren, miljøet, fordi investeringsbehovene er kolossale, hvis de skal leve op til de europæiske standarder, og endelig den direkte udenlandske investering, fordi det er et yderst effektivt middel til at bringe kandidatlandene på niveau med de nuværende medlemsstater. Forberedelsen af kandidatlandene til tiltrædelsen er derfor et af de fem prioritetsområder, som er godkendt af EIB's Styrelsesråd i juni, da det godkendte en forhøjelse af EIB's kapital med 50%.
Jeg vil kort nævne de fire andre prioritetsområder. Først er der regionaludviklingen, hvis målsætning er at afsætte 70% af vores direkte lån og mindst 50% af vores globale lån til projekter i de regioner, som har gjort sig fortjent til udbetalinger fra strukturfondene. Dernæst hvad vi kalder i2i-programmet (Innovation 2000-initiativet), som blev iværksat efter Det Europæiske Råds møde i Lissabon, og som sigter mod at fremme investeringerne for at bidrage til at udvikle den europæiske økonomi til en økonomi baseret på viden og innovation. Der er allerede afsat mere end 13 milliarder euro i form af lån til dette initiativ. Et andet prioritetsområde er miljøbeskyttelse og -forbedring med en målsætning, der lyder på hvert år at afsætte mellem en fjerdedel og en tredjedel af vores samlede lån til miljøprojekter. Det femte og sidste prioritetsområde er vores bidrag til den europæiske udviklingsstøttepolitik og især lanceringen af to nye initiativer, nemlig Euro-Middelhavsinitiativet, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Barcelona, og det nye investeringsinitiativ, som blev skabt af Cotonou-aftalen mellem EU og AVS-landene.
Efter således kort at have nævnt de fem prioritetsområder for de kommende år vil jeg nu gerne forsøge at give talerne nogle svar, idet jeg gør opmærksom på, at jeg står til rådighed med mere nøjagtige og udtømmende svar på udvalgsmøderne. Tillad mig først at svare Deres ordfører, fru van den Burg, som har gjort et stort stykke arbejde med udarbejdelsen af denne fremragende betænkning. Jeg vil gerne kort berøre det spørgsmål, som optager hende, nemlig pensionsfondenes anvendelse af EIB's obligationer. I Det Forenede Kongerige har pensionsfonde allerede investeret i langfristede EIB-obligationer. Vi har endnu ikke haft samme succes på euromarkedet, men vi eftersøger projekter, som i højere grad ville kunne vække pensionsfondenes og forsikringsselskabernes interesse. 
Hvad angår beskæftigelsen, som mange af Dem fortsat fokuserer på, er det klart, at det er et ultimativt mål. Jeg mener dog, at det ville være farligt at gøre antallet af arbejdspladser, som er skabt direkte i forbindelse med et projekt, til det afgørende kriterium for at træffe beslutning om finansiering af dette projekt eller ej. Jeg deler i den forbindelse nogle af fru Peijs' forbehold. Vi mener, at vores projekter skal have en positiv indflydelse på økonomien igennem innovation-produktivitet-vækst-beskæftigelseskæden, men at det ville være farligt at skabe en alt for direkte forbindelse mellem antallet af oprettede arbejdspladser og valget af det ene eller det andet projekt.
Hvad angår finansieringen af de små og mellemstore virksomheder, gør jeg opmærksom på, at vi finansierer de små og mellemstore virksomheder ad to kanaler, på den ene side via globale lån, for halvdelen af vores globale lån går til de små virksomheder, og på den anden side via indskud af risikovillig kapital gennem Den Europæiske Investeringsfond. Jeg vil sige til Kommissionen som svar på en bemærkning fra kommissær Monti, der gentager en af betænkningens henstillinger, at vi faktisk planlægger at vedtage Kommissionens definition af små og mellemstore virksomheder. Vi skal imidlertid først løse et problem, som gælder de mellemstore virksomheder. De risikerer nemlig at blive anset for at være for store til stadig at være finansieret via globale lån, samtidig med at de er for små til at nyde godt af direkte lån. Når vi har fundet frem til den rigtige fremgangsmåde for mellemstore virksomheder, vil vi kunne tilslutte os Kommissionens definition.
Hvad angår det store spørgsmål om kontrol med Den Europæiske Investeringsbank, vil jeg sige, at vi selvfølgelig er helt åbne over for Revisionsrettens kontrol inden for dennes kompetenceområder. Jeg kan forsikre Dem om, hr. Blak, at Revisionsretten har adgang til alle de dokumenter, den ønsker adgang til inden for rammen af den trepartsaftale, som er indgået mellem Kommissionen, Revisionsretten og Den Europæiske Investeringsbank. Aftalen fungerer til alle parters tilfredsstillelse. Formanden for Revisionsretten har bekræftet over for mig, og De har netop hørt kommissær Monti sige, at også Kommissionen er tilfreds med aftalen, som vil blive genforhandlet og fornyet. Der er således ingen problemer i den retning. Revisionsretten har beføjelse til at kontrollere anvendelsen af Fællesskabets midler, og eftersom EIB anvender fællesskabsmidler, er det klart, at Revisionsretten skal kunne udøve denne kontrol fuldt ud.
Men der er hele EIB's aktivitetssektor, som ikke har noget med fællesskabsmidlerne at gøre, der finansieres via midler, som vi høster på de finansielle markeder verden over. Disse aktiviteter skal naturligvis også kontrolleres. Det er i øvrigt i vores egen interesse, at der foretages effektive kontroller, og det sker allerede via en revisionskomité og eksterne revisorer, som rapporterer direkte til Styrelsesrådet. Når det er sagt, mener jeg virkelig, at det ville være at foretrække, at vi fandt en form for supervision, som var tilpasset banksektoren. Jeg har allerede sagt det før, og nu gentager jeg det her. Vi er helt åbne over for idéen og ønsker ligefrem at blive underlagt en form for banksupervision. Det er i øvrigt årsagen til, at vi følger de igangværende drøftelser om en eventuel oprettelse af en europæisk banksupervisorfunktion med stor interesse.
Fru Lucas har rejst et par interessante spørgsmål, men jeg har allerede overskredet min taletid. Jeg vil kunne give supplerende oplysninger i udvalget, især om det Lesotho-projekt, hun nævnte. Jeg kan blot bekræfte, at vi, så snart vi fik kendskab til tegn på eventuel svindel, bestilte en tilbundsgående revision, og vi har videresendt de oplysninger, som vi indsamlede i løbet af denne revision til både OLAF, som er det kontrolorgan, De kender, og til Lesothos retsinstanser. Vi har ikke konstateret svindel med anvendelsen af EIB-midler, men den undersøgelse, vi gennemførte ved den lejlighed, gav os mulighed for at afdække andre oplysninger, som vi har videresendt til de ansvarlige myndigheder. Jeg vil kunne give yderligere oplysninger herom i udvalget.
Således, fru formand, håber jeg, at disse brudstykker af svar er i stand til at oplyse Europa-Parlamentet og give Dem en idé om, hvordan vi og hele bankens personale ser vores opgave, og vi har intentioner om at iværksætte den i de kommende år i tæt samarbejde med Kommissionen og i en fortsat dialog med Parlamentet.

Formanden.
Hr. formand, tak for Deres tid og de informationer, De har været så venlig at videregive.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger :
(A5-0352/2002) af Lipietz for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens XXXI. Beretning om Konkurrencepolitikken 2001 (SEC(2002)0462 - C5-0282/2002 - 2002/2142(COS))
(A5-0353/2002) af Herzog for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om resultattavlen vedrørende statsstøtte for 2001 (ajourført foråret 2002) (2001/2196(INI)).

Monti
Fru formand, på den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg - eftersom der er tale om to betænkninger - forsøge at komme ind på forskellige emner.
Først vil jeg gerne takke ordførerne, hr. Herzog og hr. Lipietz, for deres glimrende betænkninger. Begge betænkninger afspejler endnu en gang Parlamentets generelle støtte til europæisk konkurrencepolitik, en støtte, som er så vigtig for Kommissionen og dens tjenestegrene.
Tillad mig at gøre rede for hovedlinjerne i vores konkurrencepolitik på statsstøtteområdet. På dette område har Kommissionen fortsat bestræbelserne på at forenkle, modernisere og skabe klarhed i bestemmelserne og praksisen. Der er blevet udarbejdet nye regler og nye EF-rammebestemmelser. F.eks. blev der ved årets begyndelse vedtaget en ny multisektoral rammebestemmelse, som indeholder et meget klarere regelsæt for vurderingen af regionalstøtte til store investeringsprojekter. Et andet vigtigt eksempel er anvendelsen af gruppefritagelsesordninger, som giver medlemsstaterne mulighed for at yde støtte uden en forudgående anmeldelse. Der er vedtaget gruppefritagelsesordninger for små og mellemstore virksomheder, for uddannelse og senest også for beskæftigelsesstøtte.
Når det gælder statsstøttens reduktion og ændringerne af dens formål, forpligtede medlemsstaterne sig i konklusionerne fra De Europæiske Råd i Stockholm og Barcelona til at sænke støtteniveauet. Vi har da også konstateret, at der er en klar tendens til en faldende støtte, men det kan ikke benægtes, at det samlede støttebeløb på 82 milliarder euro stadig skaber en betydelig konkurrenceforvridning i EU.
Tillad mig nu at tage nogle af de spørgsmål op, der blev rejst i hr. Herzogs betænkning. Jeg er helt overbevist om, at den bedste måde at styrke EU-industriens generelle konkurrenceevne på netop er at blive ved med at føre en fast statsstøttepolitik. Statsstøttepolitikken bliver undertiden kritiseret, fordi den anses for at være i konflikt med foranstaltninger, hvor man forfølger bestemte fællesskabsmål. Efter min opfattelse er der i de fleste tilfælde tale om en imaginær konflikt og ikke om en reel konflikt. Formålet med statsstøttekontrollen er at sikre, at en bestemt foranstaltnings positive virkninger ikke bliver ophævet af den konkurrenceforvridning, som samme foranstaltning skaber.
Jeg deler desuden det synspunkt, der gives udtryk for i betænkningen, nemlig at det er nødvendigt at være mere opmærksom på vurderingen af støttens virkning og effektivitet. Det er et aspekt af støttepolitikken, som først og fremmest er medlemsstaternes ansvar. De skal videreudvikle vurderingen af støtteordningerne, og Kommissionen agter for sit vedkommende at lette disse processer ved at sørge for et forum, hvor der kan udveksles erfaringer.
Hvad konkurrencelovgivningen angår, har arbejdet været præget af vores debat om Kommissionens forslag om at modernisere sine egne procedurebestemmelser. Rådets behandling af Kommissionens forslag - et forslag, der har Parlamentets brede tilslutning, hvilket jeg gerne endnu en gang vil takke Parlamentet for - er nu ved at være slut. Det forventes, at Rådet vedtager teksten til en ny forordning i næste uge. Jeg er overbevist om, at der kommer til at ske en væsentlig forbedring af vores procedurer, også når det gælder det aspekt, som Parlamentet lagde størst vægt på i sit forslag til beslutning, nemlig at EU's konkurrenceregler bliver anvendt i alle de tilfælde, der risikerer at påvirke samhandlen mellem medlemsstaterne.
Mine damer og herrer, jeg tror, at moderniseringen af forordning nr. 17 er et eksempel på den varige reformkultur, som Kommissionen også forsøger at skabe internt, og som ligeledes gælder for virksomhedssammenslutninger, hvilket vi skal se om lidt. Jeg vil i øvrigt gerne minde om, at det var Kommissionen, som for tre år siden tog initiativ til en modernisering af konkurrencereglerne. Som De husker, var det i begyndelsen ikke så let at overbevise medlemsstaterne om, at en større decentralisering i den forbindelse ville føre til en bedre EU-forvaltning.
Hvad virksomhedssammenslutningerne angår, er antallet og kompleksiteten af de sager, der når frem til anden fase, steget hastigt. I 2001 vedtog Kommissionen fem forbudsbeslutninger. Selv om der er tale om det største antal forbud, som er vedtaget på et enkelt år, udgør dette tal dog kun ca. 1,5% af alle endelige beslutninger. I den forbindelse er det sikkert ikke undgået Deres opmærksomhed, at Retten i Første Instans i oktober omstødte to af disse forbudsbeslutninger, nemlig i sagerne Schneider/Legrand og Tetra Laval/Sidel foruden dommen i sagen Airtours/First Choice, der allerede er nævnt i Deres betænkning.
En indgående debat om disse dommes konsekvenser for Kommissionens arbejde ville tage mere tid, end vi har til rådighed i dag. Jeg vil dog gerne fremsætte et par bemærkninger.
Vi foretager i øjeblikket en nøje vurdering af dommene, og det gør vi både for at beslutte, om vi skal indbringe sagen for Domstolen, og for at drage de nødvendige konklusioner for fremtiden. Vi må dog ikke lade disse specifikke og enkeltstående tilfælde ændre vores syn på politikken for kontrollen med virksomhedssammenslutninger i EU. Vi indledte som bekendt en omfattende reform af kontrolprocedurerne for virksomhedssammenslutninger et langt stykke tid, før disse domme blev afsagt her for nylig. Om nødvendigt kunne det måske være nyttigt at tage ved lære af disse domme og foretage en endnu mere radikal reform end den, der oprindeligt var planlagt. Som jeg allerede har sagt, er det lige præcis, hvad jeg har til hensigt at gøre.
Uanset om vi indbringer sagen for Domstolen eller ej, er det hensigtsmæssigt, at Kommissionen så vidt muligt tager ved lære af nogle af de vurderinger, der er givet udtryk for, og derfor bliver reformen endnu mere omfattende og radikal. Jeg vil dog gerne understrege meget klart, at de forventede forbedringer af instrumentet absolut ikke er ensbetydende med en mere eftergivende politik. Efter vores opfattelse skal politikken for kontrol med virksomhedssammenslutninger - og konkurrencepolitikken i det hele taget - både være retfærdig og stringent.
Jeg agter at foreslå Kommissionen en radikal reform af kontrolsystemet for virksomhedssammenslutninger inden udgangen af december, og jeg vil nu kort komme ind på nogle af aspekterne ved denne reform. Et af aspekterne er undersøgelsesfristerne. Det er en stor og almindeligt anerkendt fordel ved det europæiske system, at tidsfristerne er korte. De korte tidsfrister giver dog også nogle ulemper, der så at sige giver sig udslag i, at der i de endelige forhandlinger mellem parterne og Kommissionen opstår nervøsitet, fordi tiden er knap. Vi vil således ikke give afkald på fordelene ved denne hurtige behandling - som vi har i Europa, og som ikke eksisterer i USA - men vi vil også foreslå, at der indføres en vis fleksibilitet i form af en række bestemmelser, som forlænger bestemte frister.
Nogle af de andre forbedringer af beslutningsprocessen, som jeg agter at foreslå, er en formalisering og udvidelse af det eksisterende system med krydskontrol i alle de sager, der er nået frem til anden fase, en større gennemsigtighed, hvor der er mulighed for aktindsigt og for en drøftelse af de forskellige markedsholdninger på et tidligere tidspunkt, end det er tilfældet i dag, og en forøgelse af de menneskelige ressourcer i Generaldirektoratet for Konkurrence, både for bedre at kunne arbejde efter Domstolens høje standarder og for at styrke den økonomiske analysekapacitet.
Jeg vil også gerne meget kort komme ind på spørgsmålet om domstolskontrol i forbindelse med virksomhedssammenslutninger, da det er et spørgsmål, som har meget stor interesse for Europa-Parlamentet i almindelighed og for fru Riis-Jørgensen i særdeleshed.
De seneste domme har vist, at de europæiske domstole foretager en streng og omhyggelig kontrol af Kommissionens analyse i sager om virksomhedssammenslutninger. Domstolskontrollen - som eksisterer, og som er streng - burde dog ikke kun være effektiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt, men også når det gælder dens hurtighed. Her er der stadig en klar mulighed for forbedring, nemlig ved at gøre domsafsigelsen hurtigere. Der er allerede blevet indført et fast track-system, og vi håber virkelig, at Retten i Første Instans kan øge antallet af sager, hvor hasteproceduren anvendes, og give dem en hurtigere behandling. Som vi allerede har gjort opmærksom på, vil Kommissionen kraftigt støtte bevillingen af de ekstra ressourcer, der uden tvivl bliver nødvendige for Domstolens gennemførelse af disse forbedringer. Det kunne desuden være nyttigt at finde ud af, om det er hensigtsmæssigt med retlige ekspertpaneler, som behandler bestemte sagskategorier ved domsafsigelsen i første instans, eller en afdeling inden for Retten i Første Instans, der har speciale i virksomhedssammenslutninger.
Uanset hvilken reform der benyttes for at få et bedre system, er det under alle omstændigheder vigtigt, at man ikke glemmer de mange fordele ved vores administrationssystem. Jeg må sige, at der efter offentliggørelsen af Kommissionens grønbog ikke var ret mange, som gik ind for en afskaffelse eller radikal revidering af det nuværende system.
Mange virksomheder - heriblandt mange amerikanske virksomheder - sagde under høringen, at hvis de skulle vælge mellem vores system og det amerikanske system, ville de foretrække EU's system. Og det er som bekendt ikke kun Kommissionen, der anvender systemer, som er baseret på administrative beslutninger på dette område. Denne model bliver nemlig brugt af de fleste medlemsstater på nationalt plan, og den afspejler Europas juridiske traditioner.
Jeg vil således foreslå nogle betydelige forbedringer af det nuværende system, hvor det bliver ændret af visse radikale aspekter. Det er min ambition, at det, som vi foreslår, bliver det mest moderne og det mest effektive kontrolsystem for virksomhedssammenslutninger, og at det bliver et system, som forbedrer den europæiske model ved at overtage nogle af den amerikanske models elementer.
Fru formand, mine damer og herrer, eftersom tiden er knap, vil jeg ikke komme ind på andre af de vigtige punkter, der blev taget op i hr. Lipietz' og hr. Herzogs to betænkninger. Jeg vil navnlig ikke komme ind på et punkt, som jeg ved ligger formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fru Randzio-Plath, meget på sinde, nemlig det internationale samarbejde, hvor der er sket afgørende fremskridt i løbet af det sidste år.

Jonckheer (Verts/ALE)
Fru formand, hr. kommissær, De må undskylde min kollega Alain Lipietz' fravær, da han er opholdt i Paris i denne uge på grund af sygdom hos en af sine nærmeste. Den betænkning, jeg fremlægger i hans navn, er ikke i modsætning til betænkningen om Den Europæiske Investeringsbank ligefrem blevet enstemmigt vedtaget i vores udvalg. Det er grunden til, at vi i Europa-Parlamentet har modtaget omkring 40 ændringsforslag, hvoraf ca. 10 er stillet af min egen gruppe.
På trods af de divergerende meninger, som man ret traditionelt finder i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om denne form for betænkning, vil jeg lægge vægt på de punkter, hvor der er opnået konsensus, idet jeg først og fremmest vil understrege, at jeg er en varm tilhænger af den betænkning, som kommissær Monti og hans tjenestegrene har udarbejdet. Alle i vores udvalg støtter en velorganiseret europæisk konkurrencepolitik, og Kommissionens beretning 2001 vidner om, hvilke bestræbelser De og Deres tjenestegrene har gjort. De internationale bestræbelser, som De netop har hentydet til, udgør heller ikke noget problem. Vi støtter udarbejdelsen af internationale regler. Betænkningen insisterer derfor på behovet for at styrke det internationale samarbejde på konkurrenceområdet. Flertallet, for ikke at sige samtlige vores kolleger modsætter sig en ny nationaliseringsrunde på det konkurrencepolitiske område, hvilket er et stærkt politisk budskab.
De har netop hentydet til de seneste afgørelser fra EF-Domstolen. Vores betænkning siger klart i stk. 4 og stk. 5, at "Europa-Parlamentet ikke betragter den seneste dom fra Retten (?) som en diskvalificering af Kommissionens arbejde". Det rejser snarere et spørgsmål om omorganisering af Domstolen. De har nævnt forskellige løsninger. Betænkningen redegør for oprettelsen af en ny retsinstans. Jeg kender ikke Deres holdning til statsstøttespørgsmålet, som er behandlet i betænkningen fra min kollega Philippe Herzog.
Hvis jeg har forstået det ret, får vi til næste år en fælles betænkning om konkurrencepolitikken og statsstøttepolitikken. Det glæder mig.
En anden meget vigtig politisk konsensus går på, at statsstøtten burde koncentrere sig om de horisontale målsætninger, som traktaten fastlægger. I udvalget drejer uenighederne sig snarere om, hvordan man definerer målsætningerne, og hvordan man iværksætter dem. Det har vi allerede drøftet vidt og bredt med Dem. Der er stadig meget, der skal gøres. Jeg har netop fået kendskab til konklusionerne i Rådet (konkurrence) i den forbindelse. Vi skal bestræbe os på at skabe overensstemmelse og kohærens mellem Kommissionens forskellige handlingsplaner og de europæiske politikker. I den sammenhæng er det på sin plads endnu en gang at understrege muligheden for at søge statsstøtte for at nå disse horisontale målsætninger.
Endelig er der også en forholdsvis stor konsensus blandt parlamentsmedlemmerne om, at Europa-Parlamentets lovgivende rolle skal styrkes på alle områder, der berører konkurrencepolitikken. Betænkningen kræver eksplicit - og denne opgave påhviler naturligvis konventet - at Europa-Parlamentet får medbestemmelsesret, hvad angår lovgivningsprocedurerne på konkurrenceområdet.
Der er to punkter, som har skabt mange kontroverser, og der er genstillet flere ændringsforslag om dem i plenarforsamlingen. Det første angår, hvilken holdning man skal indtage over for kandidatlandene. Der er enighed i udvalget om, at konkurrencereglerne skal gennemføres ikke-diskriminatorisk i alle medlemslande. Den egentlige iværksættelse af konkurrencepolitikken skaber imidlertid røre. Lige så vel som vi må være strikse i bekæmpelsen af korruption - og Kommissionens rapporter understreger, hvor alvorlige disse problemer fortsat er i mange kandidatlande - lige så vel er der nogle af os, der taler for en vis fleksibilitet i vurderingen af disse offentlige støtteordninger med henvisning til f.eks. EU's holdning ved den tyske genforening, hvor det forekommer, at man havde en særlig holdning til de nye genforenede Länder.
Det sidste punkt, hvor der er divergerende holdninger blandt udvalgsmedlemmerne, er bedømmelsen af liberaliseringen af en række økonomiske sektorer. Nogle vurderer, at de igangværende processer i det store og hele er tilfredsstillende og afbalancerede, mens andre finder, at disse liberaliseringsprocesser ikke overholder alle EU's målsætninger.
Fru formand, for at undgå at skulle på talerstolen igen, vil jeg gerne meget kort på vegne af min gruppe understrege den betydning, vi tillægger en række af vores ændringsforslag om vores vurdering af statsstøttens effektivitet i kandidatlandene. Dernæst er der vores ændringsforslag 19 og 22, som angår forsyningspligtydelser, både i deres internationale dimension - forhandlingerne i WTO - og i deres nationale dimension.
Endelig vil jeg gerne, hr. kommissær, anmode om Deres intervention. Som De ved, har konventet allerede modtaget flere bidrag i spørgsmålet om disse forsyningspligtydelser. Flere vil følge, og jeg vurderer, at det ville være politisk hensigtsmæssigt, at Kommissionen også sender et bidrag til konventet om, hvordan den forestiller sig forbindelsen mellem konkurrencepolitikken og forsyningspligtydelserne.

Herzog (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg takker alle de kolleger, som har støttet mig, og især de, der deler holdningen i denne betænkning, som jeg mener er både afbalanceret og virkelighedsnær. Jeg kan konstatere, at hr. Evans' og fru Riis-Jørgensens ændringsforslag forrykker denne balance og faktisk fordømmer enhver form for statsstøtte til markedsaktiviteter. Jeg håber således, at de ikke bliver vedtaget, og at den balance, der er opnået i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, bevares i plenarforsamlingen. Jeg har haft et godt samarbejde med Generaldirektoratet for Konkurrence, som forvalter statsstøttepolitikken meget omhyggeligt, og hvis sans for dialog jeg sætter stor pris på.
Som alle former for konkurrencepolitik står også statsstøttepolitikken over for nye udfordringer. Dens største målsætning er fortsat at reducere alle de former for støtte, som forvrider eller risikerer at forvride konkurrencen, men der er også andre målsætninger, som skal tages i betragtning, nemlig konkurrenceevne og vækst - Lissabon-målsætninger - og social samhørighed, som kræver støtte til modernisering og udvikling af vanskeligt stillede regioner. Det er årsagen til, at Det Europæiske Råds møder i Stockholm og Lissabon har forpligtet sig til at reducere ikke alle former for støtte, men de former, der henhører under artikel 87, nemlig dem, der skaber illoyal konkurrence. De slår netop til lyd for at genoptage støtten til horisontale målsætninger. Alle disse beslutninger i Rådet skal gennemføres med fast hånd, men også med finfølelse.
Jeg understreger i min betænkning, at de horisontale støtteordningers effektivitet skal efterprøves. F.eks. er forsknings-, miljø-, uddannelses- og beskæftigelsesstøtten afgjort legitim, og beløbene søges ofte forhøjet. De er imidlertid ikke altid effektive i forhold til Lissabon- og Göteborg-målsætningerne, og vi må derfor forbedre vores henstillinger.
I øvrigt ville det være farligt at afskaffe enhver forestilling om sektorstøtte. Sidstnævnte kan vise sig uundværlig for strategiske projekter, hvor Europa viser sig tilbagestående, og markedet er svigtende, men også for at bekæmpe illoyal konkurrence på verdensmarkedet eller for at redde nogle produktioner, som er ramt af yderst alvorlige konjunktursvingninger. Man ved, at Kommissionen i øvrigt selv har åbnet for forhandlingen om interaktion mellem konkurrence- og industripolitikken. EU-udvidelsen til landene i Central- og Østeuropa rejser også nogle vanskelige spørgsmål, som kræver en fair behandling. Når den private sektor ikke vil finansiere en modernisering af stålindustrien i Polen eller Tjekkiet i en tid med overkapacitet i verden, skal man så alligevel bede disse lande give afkald på at udvikle denne sektor? Det er vigtigt med en genforhandling af støtten til stålindustrien. Samtidig er det sådan, at selv om det er legitimt at planlægge afskaffelsen af særlige skatteordninger og omdanne dem til regionalstøtte, skal vi ikke glemme, at lande som Irland har nydt virkelig godt af dem indtil for kort tid siden, og at skabelsen af levedygtige virksomheder ikke sker af sig selv, eftersom de omfattede østlige regioners økonomiske niveau er meget lavt.
Hvad angår forsyningspligtydelser, så aner vi muligheden for fremskridt. Rådet og Kommissionen revurderer deres betydning for Fællesskabet. Domstolen anerkender i overensstemmelse med Parlamentets ønske, at de finansielle udligninger til gengæld for påtvungne forpligtelser ikke er støtte. Vi ønsker således, at Kommissionen fremskynder sine overvejelser på baggrund heraf og inden længe foreslår nye redskaber til at sikre både det frie valg, midler til forsyningspligtydelserne og konkurrence og også til at sikre almennyttige aktiviteter.
Endelig kræver vi, at den fremskynder de projekter, der sigter mod at vurdere de skatteordninger, som af Primarolo-gruppen betegnes som illoyal konkurrence, som statsstøtteordninger, der skal afskaffes.
Kære kolleger, resultattavlen er et fremskridt på vejen mod gennemsigtighed og offentlig debat, og vi hilser den velkommen. Kommissionen er imidlertid bevidst om de begrænsninger, som vi har understreget. Datasammenligneligheden mellem staterne er ikke sikret, støttens effektivitet er ikke evalueret, og vi har endnu ikke modtaget en sammenligning mellem Unionen og dens store konkurrenter ude i verden. Det er alt sammen nye arbejdsområder til fremtiden, og i lyset af hvilke det vil være ønskeligt at involvere civilsamfundet yderligere.
Tillad mig at tilføje et par ord om konkurrencepolitikken i sin helhed. Konkurrence er uundværlig for det indre markeds bæredygtighed og effektivitet. EU har imidlertid stadig meget at indhente med hensyn til industriel og teknologisk udvikling. Vi må ikke bevæge os baglæns på det konkurrencepolitiske område, men vi skal løfte industri- og konkurrencepolitikken op på samme niveau i traktaterne og i praksis, medmindre Unionen skal sakke bagud på områder som innovation, skalaeffekt, networking og iværksættervirksomhed. Eksperterne mener allerede, at Unionens vækstpotentiale for produktion og produktivitet er på retur, på trods af at vi ønsker at fremme det. Fusions-virksomhedssammenslutningsproceduren er kun en side af problemet. Man ved, at den generelle centralisering af magten i Generaldirektoratet er et problem, men det er ikke ønskeligt at bevæge sig over imod den amerikanske model. I den reform, der er under forberedelse, går vores præferencer imod en langt mere åben, beslutningsdygtig høringsprocedure, som lader sig forene med fornuftige tidsfrister, mens beslutningen stadig henhører under Kommissionens beføjelser.

Ettl (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for beretningen om konkurrencepolitikken og lykønske de to ordførere med den problemanalyse, som vi har fået.
Beretningen om konkurrencepolitikken er ene og alene baseret på Kommissionens regnskabspligt. Det vil sige, at vores kommentarer omtrent har lige så stor vægt i Kommissionen som ECOSOC's udtalelser, og ikke mere. Det må vi være på det rene med. Men det er ikke ensbetydende med, at Kommissionen, som har fået omfattende beføjelser her, ønsker at indskrænke sine rettigheder på konkurrenceområdet.
Tillad mig at komme med et par kritiske bemærkninger om den videre udvikling af konkurrencepolitikken. Globaliseringens fremstød, en europæisk økonomi, som er præget af virksomhedssammenslutninger, og en stadig hårdere konkurrencepolitik har følgevirkninger i den reale arbejdsmarkedssituation på grund af forandringer på arbejdsmarkedet. Det betyder ikke, at jeg ønsker at standse denne proces. Jeg ønsker at gøre rede for holdningen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, som er, at de beskæftigelsespolitiske retningslinjer alene ikke længere er tilstrækkelige til at udligne de arbejdspladsproblemer, som skyldes det øgede konkurrencemæssige pres og den for tiden svage vækst.
Jeg ved godt, at man hverken skal eller bør skyde skylden for aktuelle problemer på konkurrencepolitikken. Det er jeg helt klar over. Men det, jeg vil sige, er, at en mulig yderligere udvidelse af konkurrencereglerne til områderne for tjenesteydelser af almen interesse forekommer mig at være problematisk. Det skal ikke være op til Kommissionen alene at definere dem. Det må være en opgave for politikerne generelt.
Konkurrencepolitikken er uden tvivl en værdi i sig selv, men skal forenes med socialt vigtige områder af almen interesse, og det er endnu vigtigere i forbindelse med EU's forberedelse af udvidelsen. Jeg håber, at De har sympati for dette synspunkt, hr. kommissær.

Doorn (PPE-DE)
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vil jeg gerne komme med et par bemærkninger, som hovedsagelig er proceduremæssige. Vi glæder os over fjernelsen af notifikationsforpligtelsen i konkurrencebestemmelserne. Det er efter min mening en positiv udvikling, som medfører en mindre administrativ belastning af virksomhederne og myndighederne. Vi vil imidlertid indtrængende opfordre Kommissionen til at imødekomme virksomhedernes berettigede ønske om bedre retssikkerhed, særlig i komplekse sager. Vi anmoder Kommissionen om at undersøge, om det i særlige tilfælde, hvor der er tale om store investeringer, overhovedet er muligt at afgive en generelt gældende udtalelse om aftalers forenelighed med de europæiske konkurrenceforskrifter, ligesom det er almindeligt i USA med et Business Review Letter.
Moderniseringen af konkurrencepolitikken kan kun lykkes, hvis de europæiske konkurrenceforskrifter anvendes ens i hele EU. Der er behov for en mulighed for at indanke nationale konkurrencemyndigheders afgørelser på EU-plan. Vi opfordrer Kommissionen til at tage de nødvendige skridt i denne retning. Som fru Peijs sagde for lidt siden, er tillid godt, men kontrol er bedre i sager som disse.
For det tredje er det nødvendigt, at netværket af nationale konkurrencemyndigheder udstyres med en klar og gennemskuelig statut. For øjeblikket er det stadig uklart, hvordan samarbejdet foregår, og der findes ingen egentlig statut for det. En sådan statut skal fastlægge, hvordan forholdet mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder skal være, og hvordan det indbyrdes samarbejde skal foregå, f.eks. i forbindelse med udveksling af fortrolige oplysninger. Efter min mening er der brug for fornuftige og klare aftaler i denne forbindelse, og jeg synes også, at ansøgerlandene skal inddrages heri.
Endelig har vi den holdning, at det er en forudsætning for den økonomiske konkurrencelovgivnings demokratiske legitimitet, at Europa-Parlamentet også får ret til fælles beslutningstagning på dette område.

Langen (PPE-DE)
Hr. formand, kontrollen med statsstøtte er en af de tre søjler i konkurrencepolitikken. Meget af denne støtte vedrører industrien, energisektoren, transportsektoren eller landbruget. Derfor er Industriudvalget kommet med en udtalelse om hr. Herzogs betænkning. I denne udtalelse, som blev vedtaget med et stort flertal, bifaldt vi for det første fremlæggelsen af resultattavlen vedrørende statsstøtte, som skaber større gennemskuelighed og åbenhed og giver et bedre overblik over situationen. For det andet vedtog vi en række krav i Industriudvalget, som er rettet mod Kommissionen.
For det første hilser vi målet med en gradvis nedskæring af støtten med tilfredshed. For det andet skal støtten i tiltrædelseslandene medtages i de næste resultattavler. Vores tredje krav - og det er et gammelt krav - er en forhøjelse af lofterne for de minimis-reglerne. Vi ønsker, at de mindre støttebeløb bliver undtaget i fremtiden, så de lokale beslutningstagere får større spillerum. Derudover ønsker vi, at de særlige skatteordninger bliver kontrolleret mere indgående og medtaget i disse resultattavler vedrørende statsstøtte. Sluttelig ønsker vi, at Kommissionen endelig løser sine opgaver vedrørende forsyningspligtydelserne - det har andre kolleger allerede kommenteret - således som den har bebudet det for længe siden.
Vi ved, at der for øjeblikket er en grønbog om forsyningspligtydelser under forberedelse. Vi håber, hr. kommissær, at denne grønbog, som jo først og fremmest udarbejdes på kommissionsformandens ansvar, omfatter alle aspekter af forsyningspligtydelserne. Vi mener ikke, at man generelt skal fritage tjenesteydelserne af almen interesse for konkurrencereglerne, således som det netop er blevet sagt, men at der kan skabes klarhed dér, hvor der hersker uklarhed.
Sidste punkt fra Industriudvalgets side er et gammelt krav fra Parlamentet. Det drejer sig om de forordninger, som De netop har talt om, hr. kommissær, og som er ensbetydende med en ajourføring af forordning nr. 17. Vi ønsker, at disse forordninger - herunder de forventede forskrifter vedrørende tjenesteydelser af almen interesse - bliver henregnet som lovgivning på det indre marked og behandlet i proceduren med fælles beslutningstagning. Jeg ved, at det ikke er i Deres interesse, men det er i vores interesse. Vi håber dog alligevel, at De har forståelse for i det mindste nogle af vores synspunkter.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg taler i dag på vegne af hr. Evans, som er skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen. Han beklager meget, at han ikke kan være til stede her i dag. Vi har stillet nogle ændringsforslag til denne betænkning med det generelle formål, at de kommer med yderligere opfordringer til frihandel.
I de seneste par år har EU med rette fokuseret på behovet for større konkurrence og valgfrihed for forbrugerne, og EU har ofte brugt sin magt til stor og fordelagtig nytte. Øget frihandel og nedskæring af uretfærdige tilskudsordninger har været et positivt resultat. Ligesom disse ordninger gav nogle pæne resultater for virksomheder og forbrugere, da mit land, under en konservativ regering, genopdagede og var banebrydende for denne praksis i 1980erne, er det samme nu tilfældet for hele EU.
Det er en stor opgave at opmuntre til større konkurrence. I de første tre årtier efter Anden Verdenskrig var statsstøtte og protektionisme ikke så kontroversiel. Det er stadigvæk svært at bekæmpe disse traditionelle idéer og indgroede interesser, specielt i et klima, hvor modstandere af frihandel oftest har flere iørefaldende slagord.
Vi er i den heldige situation, at vi med kommissær Monti har en person, som er overbevist om, at det er i alles interesse, at markederne bliver åbnet, og at handlen bliver liberaliseret. Vi er meget taknemmelige for hans ihærdige og hårde arbejde med at bekæmpe alt fra karteller eller tilskudsordninger, som gør det svært for et frit marked at fungere optimalt.
Hr. Herzogs betænkning handler om den nyetablerede resultattavle for statsstøtte. Det er et meget nyttigt værktøj. Vi støtter dens indførelse fuldt ud, og vi ønsker, at den bliver anvendt med glæde. Det er meget opmuntrende at se, at der er tegn på et fald i statsstøtten, selv om vi gerne vil se et yderligere fald. Ulighederne mellem landene viser, at nogle medlemsstater yder op til tre gange så meget statsstøtte som andre stater.
Vi håber, at resultattavlen vil tjene som en opmuntring til medlemsstaterne om at fortsætte med og fremskynde deres reformer, og at tavlen også vil hjælpe de nye medlemsstaters reformer efter tiltrædelsen i 2004.
I hr. Lipietz' betænkning fokuseres der på generel konkurrencepolitik, og det glæder os at se, at den afspejler en række af vores bekymringer. Betænkningen fremhæver især manglen på fremskridt i liberaliseringen af gas- og elektricitetsmarkederne, og der opfordres til, at der gøres noget for at åbne de europæiske markeder på energi-, transport- og postområdet. Betænkningen lykønsker rettelig kommissær Monti og hans medarbejdere for den linje, som de har lagt. Vi her i Parlamentet bør opfordre ham til at fortsætte med den linje, som han har valgt.
Jeg vil gerne afslutte med at rose fortsættelsen af EU's politik på disse områder frem til Parlamentet. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte vores ændringsforslag, og jeg ser frem til endnu større fremskridt i de kommende år.

Berenguer Fuster (PSE).
Hr. formand, forhandlingen om årsberetningen om den europæiske konkurrencepolitik burde være den vigtigste årlige forhandling i Parlamentet om dette spørgsmål. Men sådan forholder det sig ikke altid. Forklaringen skal findes i Parlamentets natur og dets forretningsorden. De plejer ikke selv at diskutere vidtrækkende spørgsmål. Det er, når alt kommer til alt, en politisk forsamling og ikke et akademisk forum eller en gruppe af eksperter. Her ved afslutningen af 2002 drøfter vi f.eks. indholdet i en beretning fra Kommissionen vedrørende 2001. Siden da er der sket mange vigtige ting.
Med disse begrænsninger kan en hvilken som helst beretning, som Parlamentet udsender, kun vanskeligt være et passende dokument, der afspejler den aktuelle status i forhandlingen om den europæiske konkurrencepolitik. Jeg ønsker naturligvis ikke at kritisere ordføreren, hr. Lipietz. Han har ydet en god indsats. Det, der sker, er, at det politiske spil med flertal og mindretal, der hører sig til i et parlament som vores, betyder, at der i en forordning, som den, vi forhandler i dag, indføres en række elementer. De har ofte ikke har ret meget at gøre med det aktuelle emne, i dette tilfælde konkurrencepolitikken.
Jeg siger selvfølgelig ikke noget nyt, og jeg er sikker på, at hr. Lipietz er enig med mig. Da han mødte for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, beklagede han indførelsen af de nye afsnit og afvisningen af andre spørgsmål. Jeg er således enig med ordføreren, og jeg tror ikke, at betænkningen, hvis den blev vedtaget med den nuværende ordlyd, bliver et dokument, der bibringer nyttige synspunkter eller betydningsfulde bidrag til den aktuelle forhandling om konkurrencen, til trods for ordførerens indsats.
I henhold til kommissær Montis indlæg i dag burde De være enige i disse mangler. Ifølge hr. Monti er der i dag flere alvorlige problemer på konkurrenceområdet. Det drejer sig om modernisering, reform af forordning nr. 17 fra 1962 - som vi håber finder sted snarest - og de forskellige vanskeligheder på grund af den gentagne retspraksis om fusioner fra Førsteinstansretten. Jeg henviser til de tre domme.
Mine damer og herrer, hr. kommissær, den europæiske konkurrencepolitik og Kommissionens arbejde på dette område har været vitalt for skabelsen af det indre marked. Med indførelsen af euroen er det blevet tydeligt, at der fortsat er prisforskelle mellem medlemsstaterne. Burde vi ikke spørge os selv, om der er brug for institutionelle eller andre styrkelser af konkurrencepolitikken, så vi kan få bugt med de sidste hindringer for gennemførelsen af det indre marked?
Det er nogle af de problemer, vi bør se nærmere på. Jeg beklager, at vi ikke har gjort det i den forhandling, vi er i gang med.
Riis-Jørgensen (ELDR).
Hr. formand, ærede kolleger, ærede kommissær Monti, om betænkningen vedrørende resultattavlen vil jeg på vegne af den liberale gruppe sige: Vi er ikke tilfredse med udfaldet af afstemningen i udvalget og har derfor sammen EPP stillet en række ændringsforslag. Under forudsætning af, at disse ændringsforslag vedtages, vil vi stemme for betænkningen. I øvrigt takker jeg Kommissionen for det arbejde, der udføres med resultattavlen, som er et meget nyttigt instrument til at nå målet om en general sænkelse af statsstøtten.
Betænkningen om Kommissionens 31. rapport om konkurrencepolitik hilser jeg velkommen. Jeg er især glad for den støtte, udvalget gav til mine forslag om, at man bør overveje oprettelse af en konkurrencedomstol, som der er banet mulighed for i Nice-traktatens artikel 225 A. En konkurrencedomstol vil øge retssikkerheden for virksomheder i Europa. En konkurrencedomstol skal virke som en modvægt til og kontrollant af Kommissionens eksperter i konkurrencepolitiske spørgsmål. Den vil sikre, at Kommissionen ikke længere opfattes som den, der både undersøger og dømmer virksomhederne. Det vil øge gennemsigtigheden for de berørte virksomheder. Jeg ønsker absolut ikke en svækkelse af konkurrencepolitikken i almindelighed, tværtimod, eller af Generaldirektoratet for Konkurrences rolle i konkurrencepolitikken. Jeg vil støtte kommissær Monti og alle andre gode kræfter i, at konkurrencepolitik også for fremtiden skal være ren konkurrencepolitik uden indblanding fra andre politikområder, såsom industripolitik. Det glæder mig, at hr. Monti er positiv over for en europæisk konkurrencedomstol.
Jeg vil også gerne have lov til at se fremad og kommentere Kommissionens forordningsforslag til reform af EU-konkurrenceretten. Gennem hele reformprocessen har den liberale gruppe støttet Kommissionen i, at en reform er nødvendig. Vi har samtidig fastholdt, at det ikke må føre til en renationalisering af konkurrencepolitikken. Kommissionen har forsikret os, at det ikke vil ske, og den har henvist til oprettelse af et netværk bestående af Generaldirektoratet for Konkurrence og de nationale konkurrencemyndigheder. Jeg har tiltro til, at dette netværk vil komme til at fungere, jeg vil dog samtidig komme med et forslag, som jeg håber, Kommissionen vil overveje. Forslaget går ud på at skabe en særlig enhed, en task force, i Generaldirektoratet for Konkurrence, hvis opgave det vil være at påse og overvåge, at konkurrencereglerne anvendes ens i alle medlemsstater. Det er en stor og vigtig opgave, som vil blive endnu større med den kommende udvidelse. Jeg vil uddybe det i et brev til kommissæren.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, nu hvor det indre marked er gennemført, befinder vores regioner sig tydeligvis i en øget konkurrence. Det er derfor nødvendigt permanent at forbedre de europæiske rammer herfor. Men da EU ikke eksisterer isoleret fra verdenshandlen, er der også behov for et konkurrencesystem inden for rammerne af WTO.
Hvis vi skal tage den opgave alvorligt, som vi stillede os selv på topmødet i Göteborg som en opfølgning på topmødet i Lissabon, må konkurrencepolitikken ikke kun begrænses til økonomiske betingelser, men må også tage sociale og miljømæssige aspekter i betragtning. Erhvervslivet kan ikke være konkurrencedygtigt, hvis det ikke råder over højtuddannet arbejdskraft, hvis lønningerne er så lave, at efterspørgslen i EU ikke bliver styrket, men bremset, og hvis det ikke garanteres, at fremstillede produkter ikke er skadelige for folkesundheden.
Derfor skal der ske nytænkning her, så den interne kamp om subsidierede placeringsfordele bliver transformeret til en diskussion om, hvordan folks levemåde kan blive gjort mere bæredygtig. Konkurrencepolitik og lige muligheder skal være adækvate. Men der kan ikke skabes lige muligheder, hvis tekniske standarder er utilstrækkeligt harmoniserede, hvis medlemsstaternes skattepolitikker afviger så stærkt fra hinanden, at det er umuligt at sammenligne de faktiske omkostningsbelastninger, og de sociale standarder i medlemsstaterne varierer stærkt.
Jeg er ikke modstander af statsstøtte. Jeg støtter den, hvis den beror på et forpligtende retsgrundlag, som er ens for alle, og ikke bidrager til at bevare gamle, miljøskadelige teknikker og teknologier, men i stedet til at fremme investeringer i fremtiden.
Kort sagt - og dermed er jeg tilbage ved begyndelsen - konkurrencepolitikken handler om at skabe en ligesidet trekant omkring økonomisk politik, social politik og miljø.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, betænkningen fra vores kollega hr. Herzog er fremragende, og ændringsforslagene fra vores gruppe er kun tilføjelser til denne betænkning. Til gengæld er ændringsforslagene fra De Kristelige Demokrater og De Liberale en sand bombe, eftersom de afskaffer mindst 10 artikler og afsnit fra den omtalte betænkning. Jeg er derfor overrasket, for det er faktisk på sin vis hele den menneskelige dimension i betænkningen, som afskaffes med disse ændringsforslag. Det er sådan, som De ved, at traktaten fastlægger, at den støtte, som Tyskland kan give til de østtyske regioner, er kompatibel med fællesmarkedet. Vores kollega planlægger med fuld ret, at denne støtte kan tildeles regioner i kandidatlandene. Men man skærer bare mere og mere. Og set i lyset af, at PPE-DE har erklæret sin fulde støtte til den sociale markedsøkonomi i Estoril, må jeg indrømme, at jeg ikke forstår noget som helst.

Blokland (EDD).
Hr. formand, i sport har man brug for en modstander for at kunne vinde. Fodbold er sådan en sport, som kun kan eksistere, fordi der er en modstander til stede. I et retfærdigt spil skal modstanderen have de samme midler til rådighed som den anden part. Dette drejer sig trods alt om fair konkurrence, hvor man kan kæmpe om førstepladsen, men også om æren.
I professionel fodbold har vi i Nederlandene set, hvordan en foranstaltning fra Kommissionen om statsstøtte udløser reaktioner. Jeg så f.eks. i en hollandsk avis i denne uge, at vores kollega fra Den Socialdemokratiske Gruppe her i Parlamentet, Max van den Berg, gerne vil have professionelle fodboldklubber undtaget fra EU-regler om statsstøtte. Efter min mening skyder denne reaktion imidlertid over målet i forhold til professionelle klubbers målsætning. Ulig hr. van den Berg tilslutter jeg mig Kommissionens foranstaltninger til om muligt at ændre støtten til professionel fodbold.
Efter min mening er og bliver statsstøtte en foranstaltning, som af natur udtrykkeligt er midlertidig. Hvis der ydes støtte i en længere periode, sker der konkurrenceforvridning. Et forhold mellem erhvervslivet og staten, der er afhængigt af og baseret på støtte, er en indblanding i markedets funktion. Jeg vil også samtidig anerkende statsstøttens positive virkning. Hvis man når socialt hensigtsmæssige mål takket være en midlertidig foranstaltning, er midlertidig støtte fuldt ud berettiget. Det skal tilskynde virksomheder til at nå sådanne mål.
Jeg vil nu fremhæve vigtigheden af at yde støtte til gennemførelse af miljølovgivning. Det er en kendsgerning, at erhvervslivet er blevet pålagt store omkostninger som følge af en overvældende mængde nye foranstaltninger. Hvis EU's konkurrenceevne kommer til at lide under miljøforanstaltninger i forhold til lande, som ikke er medlem af EU, synes jeg, at det er rimeligt, at samfundet i begrænset omfang bærer omkostningerne i henhold til klare betingelser.
Hvad angår optagelsen af ansøgerlandene, skal der tilføjes et nyt kapitel til konkurrencepolitikken og spørgsmålet om statsstøtte. En række ansøgerlande leverer udenlandske investorer med fordelagtige skattebetingelser. Dette sker med henblik på at beskytte den lokale beskæftigelse.
I punkt 17 og 18 i hr. Herzogs betænkning nævnes udtrykkeligt spørgsmålet om støtte til jern- og stålindustrien i en række ansøgerlande. I denne forbindelse mener jeg, at ændringsforslag 16 drejer sig om en ændring, som ikke lader tvivl tilbage.
Jeg opfordrer til at behandle ansøgerlandene entydigt og retfærdigt med hensyn til statsstøtte og konkurrencepolitik. Jeg tilslutter mig derfor ændringsforslag 20 og 21 til Lipietz' betænkning, hvor det slås fast, at ansøgerlandene står over for problemer, som er forskellige fra de nuværende medlemsstaters problemer.
Uanset hvor forståelig statsstøtte er set ud fra ansøgerlandenes synspunkt, er og bliver denne form for statsstøtte ikke i overensstemmelse med bestemmelserne om statsstøtte og konkurrence. En klart defineret undtagelsesstilling giver de nye medlemsstater mulighed for at udvikle sunde økonomiske forbindelser.
Jeg vil slutte med et spørgsmål til kommissær Monti. I de sidste par år er det blevet klart, at ansøgerlandene har en anden økonomisk struktur end de nuværende EU-medlemsstater. Deres struktur og mentalitet ændrer sig langsommere, end vi kunne ønske os. Det kræver en strategi, som er tilpasset til det enkelte ansøgerlands behov. Hvis bestemmelserne anvendes i deres helhed, gavner det ikke udviklingen af en social markedsøkonomi i ansøgerlandene. Hvordan vil De foreslå, at der findes en retfærdig løsning på problemet med statsstøtte i ansøgerlandene?

De Gaulle (NI).
Hr. formand, Traktaten om Det Europæiske Fællesskab forbyder ikke dominerende stillinger, men kun misbrug heraf. Den indeholder ikke bestemmelser om forudgående godkendelse af fusioner. Heraf resulterer, at oparbejdelsen af en dominerende stilling som følge af en fusionering ikke først skal forhandles med Kommissionen, og at en sådan dominerende stilling ikke i sig selv står i modsætning til traktaten. Også her har Kommissionen for at få eksistensberettigelse tilranet sig beføjelser, som den ikke har, idet den til lejligheden har opfundet fuldstændigt tilfældige og nærmest latterlige kriterier, når den f.eks. analyserer markedsandele land for land og produkt for produkt, samtidig med at den lukrerer på de franske myndigheders overfladiskhed for ikke at sige manglende tilstedeværelse, når det drejer sig om at forsvare de franske industrivirksomheders interesser.
I øvrigt er Kommissionen i Bruxelles altid på nakken af de offentlige franske virksomheder og beskylder dem for i sin intolerance at være symboler på en sejrsstolt protektionisme, på trods af at Traktaten til Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på ingen måde forbyder udviklingen af statslige virksomheder. I den henseende bør ethvert forsøg på at forpligte den franske regering til at privatisere virksomhederne i den offentlige sektor medføre en voldsom modstand fra den samlede lønmodtagergruppe eller hvorfor ikke, en generalstrejke i samtlige industrisektorer. Det er ikke blot Generaldirektoratet for Konkurrences tjenestegrene, som skal reformeres, det er kommissær Monti, der i øvrigt ikke kender noget som helst til industrien, som vi må slå hånden af, og det er Kommissionen i Bruxelles, som skal sættes på plads.

Rapkay (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som De kan se, har vi en lang række aktuelle konkurrencepolitiske anliggender og afgørelser liggende foran os. På grund af den begrænsede tid, jeg har til rådighed, må jeg begrænse mig til støttepolitikken og derfor til hr. Herzogs betænkning, som Den Socialdemokratiske Gruppe støtter fuldt ud.
Hr. kommissær, tillad mig at komme med en indledende bemærkning: Lad Dem ikke genere alt for meget af det, som den foregående taler netop sagde. Det ligger virkelig meget langt fra det, som et stort flertal i Parlamentet mener. Jeg tror, at den efterfølgende afstemning om de to betænkninger også vil vise, at vi ikke er enige i det, der netop er blevet sagt.
Som jeg allerede har nævnt, støtter vi hr. Herzogs betænkning om statsstøtte, der støtter den strenge kontrol med statsstøtten, således som den bliver gennemført af Kommissionen på baggrund af traktaterne. Det er en afbalanceret betænkning, der gør opmærksom på, at støttepolitikken også skal opnå andre EU-mål, herunder konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse, og det i overensstemmelse med Lissabon-strategien. Derfor glæder det mig meget, hr. kommissær, at De nævnte dette princip udtrykkeligt og støttede det i Deres indledende bemærkninger.
Det er godt, at statsstøtten på ny er gået tilbage. Det er et resultat af Kommissionens stramme politik vedrørende kontrol af støtten. For denne støtte indebærer jo ikke kun en fare for konkurrenceforvridninger, men enhver form for støtte skal jo først skaffes et eller andet sted fra og mangler så et andet sted.
Men generelt afvise den må man heller ikke. Støtte skal i højere grad vurderes på baggrund af kvalitative kriterier med henblik på, om det mål, som man ønsker at nå, ikke muligvis tidsbegrænset retfærdiggør konkurrenceforvridninger, eller om disse foranstaltninger ikke sågar fjerner eksisterende konkurrenceforvridninger på mellemlang sigt. I den forbindelse, hr. kommissær, vil jeg gerne minde om to punkter, som jeg stillede spørgsmål og krav om for et år siden under samme forhandling.
Det er korrekt, at den mest konkurrencedygtige region, som vi jo selvfølgelig gerne vil være, skal være kendetegnet ved at have konkurrencedygtige virksomheder. Det betyder, at virksomhederne så vidt muligt må klare sig uden støtte, og at mulig støtte skal være rettet mod en styrkelse af disse virksomheders konkurrenceevne. Men her skal man ikke kun betragte den enkelte virksomhed, men må tage hensyn til den samlede værdiskabelseskæde, som denne virksomhed er en del af. Det rækker ikke kun at fokusere på en enkelt virksomhed, hvis man vil anvende kvalitative kriterier.
Det andet punkt vedrører et krav, som jeg gerne vil stille inden for regionalpolitikken. Vi diskuterer allerede i dag, hvordan regionalpolitikken vil fungere efter 2006. Meget vil ændre sig for de nuværende 15 EU-medlemsstater, de gamle medlemsstater. Sådan skal det også være. Men i den forbindelse må vi virkelig overveje, hvordan vi afbalancerer regionalstøtten på tværs af medlemslandene. Det må vi diskutere, og vi må gøre det i god tid. Vi kunne konkludere, at alt bliver ved det gamle, men kunne også konkludere, at vi har brug for en ny ordning af en eller anden slags. Lad os ikke vente med det til sidst, men lad os starte diskussionen nu!

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, når vi kun taler om fri konkurrence og frihandel, ødelægger enhver støtte, hvad enten den er statslig, europæisk eller lokal, konkurrencen. For øvrigt mener og siger jeg, at denne indflydelse på konkurrencen er positiv, når den giver mulighed for at fremme egnsudviklingen, skabe effektive offentlige tjenester, udligne skævheder i samfundet, bedre socialforvaltningen, tage mere hensyn til langsigtet planlægning og øge forskning og udvikling.
Ved at godkende det seneste tiltag fra Philippe Herzog, som jeg gerne vil ønske tillykke, og som jeg støtter, bekræfter jeg således, at statsstøtte er nødvendigt og begrundet, som han siger, på mindst to betingelser, nemlig at den på den ene side klart og udelukkende opfylder de fastlagte målsætninger i beløb og i tid, og at den på den anden side er gennemsigtig, og at dens resultater kontrolleres og evalueres.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig i det, som kommissær Monti sagde i et interview for nylig, nemlig at den betydelige kløft mellem vækstraten og arbejdsløshedstallet, der stiller Europa ringere end USA, i høj grad skyldes, at der er nogle økonomiske strukturer på vores kontinent, som stadig er meget mindre åbne for konkurrence. En økonomi, som er konkurrencedygtig og åben for konkurrence, har efter min mening mulighed for konkret at få nogle positive sociale følgevirkninger.
Kommissæren konkluderer således, at det er nødvendigt med en konkurrencepolitik, som er stærkere end USA's, og han skal have ros for, at han har forfulgt dette mål, selv om han risikerede at løbe ind i fejltagelser eller under alle omstændigheder at foretage en anden vurdering end den fra domstolene, som i nogle tilfælde dømte i sagen.
Jeg tror, at man navnlig for statsstøttens vedkommende skal tage en udfordring op, der er meget vigtig for Europa i de kommende år og med den nuværende lavkonjunktur. Man forsøger at puste nyt liv i statsstøtten og samtidig benytte sig af protektionisme og statslig indblanding i økonomien, men det er en farlig løsning! I traktaterne var man så fornuftig at sætte strenge grænser for statsstøtten, og de grænser bør vi efter min opfattelse holde fast ved, også selv om regeringerne - og det vil de gøre mere og mere - beder om lov til at misbruge eller dele gavmildt ud af statsstøtten.
Der er andre uløste spørgsmål, nemlig de tidligere statsmonopoler såsom EDF, Enel, France Télécom og Deutsche Telekom, statsstøtte til radio og tv-kanaler, statsstøtte i tilfælde af industrielle omstillinger og i den forbindelse også statsstøtte, der kaldes noget andet.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at sige, at de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien stemmer for fru Riis-Jørgensens og hr. Evans' ændringsforslag, som skaber en bedre balance i hr. Herzogs betænkning.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, den europæiske konkurrencepolitik er et af EU's mest centrale politiske instrumenter, og derfor ville jeg hilse det overordentlig meget velkomment, hvis Kommissionen stillede sig ved Europa-Parlamentets side og også underlagde dette område proceduren med fælles beslutningstagning.
Det er efter min mening virkelig vigtigt for os at demokratisere konkurrencepolitikken og legitimere den endnu mere, end det hidtil har været tilfældet, for immer væk er EU's beslutninger om det indre marked, markedsøkonomi og konkurrence begrundet af, at konkurrence har en fordelingsfunktion og derfor siges at bidrage til en retfærdig indkomstfordeling, at øge den sociale velfærd og at sikre en effektiv fordeling af produktionsfaktorerne. Det skulle forbedre udbuddet til gavn for producenter og forbrugere og i sidste ende også være et incitament til at fremme det tekniske fremskridt og maksimere nationalindkomsten.
Markedsmagt og koncentrationsprocesser anser vi alle for skadelige. Disse maksimer bør også spille en rolle ved forfatningsdiskussionen og ved revisionen af traktaterne, og jeg håber meget, at de også bliver endnu mere synlige ved anvendelsen og reformen af konkurrenceretten. Endelig skal denne politik også bringes i overensstemmelse med Lissabon-processen og dens målsætninger.
Derfor er årsberetningen bestemt en vellykket beretning, og det må også vurderes positivt, at årsberetningen for første gang beskæftiger sig med tjenesteydelserne af almen interesse. Jeg forventer af grønbogen - i modsætning til hr. Langen - ikke kun en grundig analyse af omgangen med de offentlige forsyningspligtydelser, men også en afgørelse vedrørende udgangspunktet for kommende lovgivning. Jeg bifalder i den forbindelse, at man vil sidestille garantien for offentlige tjenesteydelser med princippet om fri konkurrence.
Jeg håber, at Kommissionen kommer med et forslag til en rammeforordning eller et rammedirektiv så hurtigt som muligt, og at det vil tage højde for nationalstaternes særkender og traditioner og navnlig overlade det til medlemsstaterne at definere offentlige tjenesteydelser.
Hr. kommissær, De har med rette gjort opmærksom på, hvor vigtigt det er at kontrollere karteller og fusioner. Jeg vil gerne understrege endnu en gang her, at der bestemt er behov for en mere detaljeret analyse af de seneste domstolsafgørelser, og at der skal drages konklusioner heraf. Men disse domme rokker ikke ved Europa-Parlamentets tillid til Kommissionens kompetence, som den har demonstreret i tidens løb. Hr. kommissær, jeg vil gerne anmode Dem om at tage større hensyn til arbejdstagerrettighederne ved kontrollen af fusionerne ?
(Formanden afbrød taleren)

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, som følge af konkurrencepolitikken har store områder af den europæiske industri mistet arbejdspladser og en væsentlig del af verdensmarkedet. Rettere sagt har den mistet hundredtusinde arbejdere til arbejdsløshedskøerne. Denne politik har bidraget til at skabe store monopolagtige koncerner, som har fået en dominerende stilling på markedet ved at fremme fusioner, alliancer og overtagelser og større uansvarlig, når det gælder prisfastsættelse, og har derved fortrængt konkurrenterne - navnlig små og mellemstore virksomheder - fra markedet, og den har resulteret i store bølger af ledighed, stigende arbejdsløshed og tab af velstand.
Den holdning, at konkurrencepolitikken er nødvendig for jobskabelse, har vist sig at være forkert, fordi lige præcis det modsatte er sket i praksis. Det, der bekymrer EU, er den forsinkede gennemførelse af liberaliseringen af naturgas- og elektricitetsmarkederne, energimarkederne og transport- og posttjenesterne samt af den fulde liberalisering af markederne og privatiseringer, og at midlertidige beskæftigelsesformer gøres til normen. Parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti støtter de arbejdere, der rejser sig og protesterer imod en sådan liberalisering ...
(Formanden afbrød taleren)

Bordes (GUE/NGL).
Vi stemmer imod de tre betænkninger, som er underskrevet af fru van den Burg, hr. Lipietz og hr. Herzog, der komplementerer hinanden på det såkaldt konkurrencepolitiske område. Deres økonomi, der er grundlagt på privat profit, er absolut ude af stand til at klare såvel de langsigtede udgifter til infrastruktur som alle de sociale og menneskelige konsekvenser af en konkurrence, som kunne vise sig dødelig for samfundet. Derfor har vi på den ene side brug for en offentlig europæisk bank til at finansiere den planlagte infrastruktur og på den anden side en form for statslig interventionisme for at gøre de ting, som den private kapital ikke nedlader sig til at gøre, og for at forbinde nogle af de utallige sår, som Deres økonomiske system har åbnet. Vi vil gerne forsvare de offentlige tjenester, som kommer befolkningen til gode. Vi er imod, at staten fungerer som krykstøtte for den private kapital. Vores nejstemme til disse betænkninger som helhed udtrykker vores modstand mod hele det nuværende økonomiske system, som kun dur til at berige et mindretal af privilegerede maksimalt og på ingen måde til at opfylde befolkningsflertallets behov i tilstrækkelig grad.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som sidste taler i denne forhandling vil jeg gerne understrege endnu en gang, at konkurrencepolitikken er hjertestykket i det indre marked, og at den efter min opfattelse er et meget vigtigt politisk instrument for EU for at styrke Europas position i verden og følge op på målsætningerne fra Lissabon. Konkurrencepolitikken skal beskytte de europæiske forbrugere, føre til retfærdige markedspriser, skabe et større udbud og øge dynamikken og innovationsevnen blandt alle markedsaktører. Konkurrencepolitikken forbyder både statsmonopoler og private monopoler. Den bekæmper konkurrenceforvridende foranstaltninger, og den er forudsætningen for lige muligheder for alle virksomheder i og på markedet.
Vi er på rette vej, men desværre ikke i mål endnu. Vi er på rette vej, fordi vi registrerer et fald i antallet af undersøgte sager, og fordi antallet af bøder er steget. Vi er ikke i mål endnu, fordi der findes et væld af konkurrenceforvridende forhindringer og mange forskellige organer med ansvar på dette område, som muliggør konkurrenceforvridninger, og fordi vi er for langsomme til at få gennemført nogle af direktiverne.
Vi er ikke i mål endnu, fordi arbejdet i offentlighedens interesse ikke er gjort færdigt, fordi tjenesteydelserne af almen interesse endnu ikke har de klare undtagelser og regler inden for konkurrenceretten, som kan få tjenesteydelser af almen interesse og konkurrenceretten til at fungere harmonisk med hinanden. Jeg bifalder også Kommissionens forslag om generelt at klassificere aftaler mellem SMV som de minimis-regler og appellerer til kandidatlandene om hurtigt at gennemføre konkurrencereglerne, så det ikke kommer til konkurrenceforvridninger mellem forskellige placeringssteder for industrianlæg.

Monti
Hr. formand, jeg sætter stor pris på den generelle støtte til en stærk konkurrencepolitik i Europa, som Parlamentet har givet udtryk for. Det er en kæmpe opgave, som hr. Purvis pointerede. Det er også vigtigt at notere, som hr. Junker gjorde, at der er en grundlæggende enighed i at støtte en stærk konkurrencepolitik, som involverer internationalt samarbejde og en modstand mod at føre den europæiske konkurrencepolitik tilbage til medlemsstaterne. Jeg noterer også en vilje til at fastholde Kommissionen som det beslutningstagende organ, som er underlagt den retslige prøvelse.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær. Det er os, der takker Dem for Deres indsats under disse betingelser.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Formanden.
Mine damer og herrer, inden for rammerne af de interparlamentariske forbindelser har jeg den fornøjelse at byde delegationen fra det syriske parlament velkommen. Delegationen er ledet af hr. Abdoul Kader Kaddoura, formand for det syriske parlament. Det er hans andet besøg i Europa-Parlamentet.

Når jeg byder hr. Kaddoura og hans delegation velkommen, vil jeg også gerne understrege den betydning, vi tillægger hans besøg, som er det første af denne art i Europa-Parlamentet siden 1983.
Syrien er det sidste land i Middelhavsområdet, som vi endnu ikke har indgået en associeringsaftale med. Forhandlingerne mellem Kommissionen og Syrien har stået på siden 1997, og så vidt jeg er informeret, fandt det sidste møde sted i sidste uge i et meget positivt klima.
Kontakten mellem det syriske parlament og Europa-Parlamentet kan ligeledes fremme dialogen inden for rammerne af Euro-Middelhavsforaet. Vi håber, at besøget vil medvirke til at styrke forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og det syriske parlament.
Hr. Kaddoura, jeg håber, at de møder, som De og medlemmerne af Deres delegation har haft, har været frugtbare. Jeg håber også, at de vil indlede en ny æra, hvor forbindelserne mellem det syriske folk og EU vil blive tættere.
(Bifald)

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, vi debatterede i går fru van den Burgs betænkning om vikararbejde. Forhandlingen varede fra kl. 22.00-23.30 med deltagelse af 28 talere. Da jeg til morgen spurgte, om der findes en videooptagelse heraf, fik jeg at vide, at det gør der ikke, fordi indlæggene kun bliver optaget til kl. 20.00.
Hr. formand, vi siger, at vi ønsker at behandle alle forhandlinger på lige fod, og alligevel er det altid dem, hvis betænkning bliver behandlet efter kl. 20.00, der trækker det korteste strå. Gennemskueligheden er ikke sikret. Vi er til stede, tolkene er til stede, det er kun videotjenesten, der ikke kan være til stede, fordi dens ressourcer er blevet drastisk beskåret. Det er efter min mening en uacceptabel situation.
(Kraftigt bifald)

Formanden.
Jeg tror, at Deres bemærkning, som blev sagt i et protesterende tonefald, bør tages op til omhyggelig overvejelse. Jeg håber, at De får et positivt svar.
Thors (ELDR).
Hr. formand, parlamentsmedlemmerne risikerer for tiden at blive skoldede, eftersom der i den sidste halve time kun har været varmt vand i bruserne og i toilettet. Er der måske en ny alarm om nye baciller, som spreder sig her? Jeg beder om, at kvæstorerne afhjælper dette.

Formanden.
Tak, fordi De gør os opmærksom på dette, fru Thors.

Van den Burg (PSE)
Hr. formand, vi foreslår, at ordene fra den originale kommissionstekst "efter høring af arbejdsmarkedets parter" genfremsættes i den første sætning.

Formanden.
Hr. Pronk, er De modstander af dette forslag?

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, det er muligt, men vi er nødt til at sige "om fornødent efter høring af arbejdsmarkedets parter". Vi havde nævnt det tidligere, og det er også mere logisk, så det bliver altså "om fornødent efter høring af arbejdsmarkedets parter".

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne bede forslagsstillerne til ændringsforslag 31 og 37 om at præcisere, om de mener, at dette skal forbyde terapeutisk kloning af humane embryoner.

Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, dette ændringsforslag har intet at gøre med stamcelleforskning. Det drejer sig udelukkende om spørgsmålet om kloning af mennesker. Ordlyden i forslaget er taget fra Parlamentets eget forslag fra september 2000 om kloning af mennesker, hvor vi opfordrede til et verdensomspændende forbud.

Formanden.
Forhandlingen har allerede fundet sted. Jeg mener, at hensigterne fremgår ret klart af teksten.
(Parlamentet vedtog beslutningen)

Lage (PSE).
Fru formand, ærede medlemmer, blot en forklarende bemærkning: Elisa Damião har pådraget sig en ret alvorlig sygdom og har derfor ikke kunnet være til stede under denne afstemning og udarbejdelsen af betænkningen. På vegne af de portugisiske socialdemokrater vil jeg gerne takke forsamlingen og særlig Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for den støtte, som man har givet hende, og som har betydet en stor opmuntring for hende til at genvinde sine kræfter.
Van den Burg (PSE)
Hr. formand, jeg troede, at hr. Herzog ville stille det mundtlige ændringsforslag i denne tekst. Det vil derefter lyde således: "... glæder sig over, at banken har forpligtet sig til øget gennemsigtighed og effektivitet med sine globale lån og sin reaktion over for kritiske spørgsmål angående disse værktøjer". Det vil være den første linje.
Det er De Grønne. Undskyld, jeg blander det sammen med en anden betænkning.

Herzog (GUE/NGL).
Vi trækker den første del af vores ændringsforslag, som slettede tre ord, tilbage, og vi beholder således ordlyden fra betænkningen "finansieringen af økonomien".
Isler Béguin (Verts/ALE)
Hvis det efter oversvømmelserne i Centraleuropa i sommer og jordskælvene i Tyrkiet, Grækenland og senest Italien stadig skulle være nødvendigt at påvise behovet for en hjælpefond for katastrofeofre, har de aktuelle begivenheder omkring Prestiges forlis endelig fået os overbevist. 
Imidlertid er denne Solidaritetsfond en nødvendig, men ikke tilstrækkelig garanti. At yde støtte til ofre for sådanne katastrofer skal ikke få os til at glemme en grundlæggende overvejelse af årsagerne til dem, af vores produktionsmetoder og økonomiske retningslinjer. Tværtimod skal det opmuntre os til en radikal overvejelse af vores overskudsøkonomier! Det er små overskud for de skibsredere, som er indregistreret i Panama, hvis besætning er filippinere og som sejler under gibraltarisk flag! Men det er personlige og familiære dramaer, uvurderlige tab for det europæiske og internationale samfund, der rammes af hver eneste ulovlig tanker, som forliser, hvilket ødelægger de socioøkonomiske grundlag for kystbefolkningerne og skaber koldbrand i økosystemerne og den havbiologiske mangfoldighed i århundreder! Jeg opfordrer her til noget større end en solidaritetsfond, jeg opfordrer til, at vi opretter en europæisk bank for miljøforebyggelse og -genoprettelse, som er permanent og på forkant med miljøkatastrofer, for at sikre, at den seneste Prestige-katastrofe er det sidste skud for boven for disse angreb på miljøet.

Queiró (UEN)
Formålet med denne betænkning har været at foreslå en interinstitutionel aftale om finansieringen af EU's Solidaritetsfond og betingelserne for anvendelse af denne fond. Denne interinstitutionelle aftale er foreslået af Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet med henblik på at fastlægge de tekniske ordninger for, at fonden kan få stillet de nødvendige midler til rådighed.
Ifølge denne aftales bestemmelser fastsættes en hasteprocedure, der sikrer fonden den nødvendige finansielle fleksibilitet og interventionssmidighed allerede fra regnskabsåret 2002 og indtil 2006, altså inden for de nuværende finansielle overslags rammer.
Den seneste katastrofe med tankskibet Prestige, der har ramt Galiciens kyster og også truer kysten i det nordlige Portugal med den råolie, der strømmer ud, er et af de typiske eksempler på effektiv og hurtig anvendelse af Solidaritetsfonden, hvilket indlysende nok har fået mig til uforbeholdent at støtte dette forslag.

Van Dam (EDD)
Under førstebehandlingen sluttede jeg mit indlæg med ordene "jeg sætter min lid til Rådets gode dømmekraft". Jeg kan se, at jeg ikke er blevet helt svigtet. Den interinstitutionelle aftale, som ligger foran os, er langt bedre defineret end udkastet i Parlamentet.
Jeg vil illustrere det med tre punkter. Det første er den interinstitutionelle aftales rækkevidde. Den er hovedsagelig begrænset til større naturkatastrofer og med rette. I tilfælde af andre slags katastrofer vil de ansvarlige blive draget til ansvar. Det andet punkt vedrører tærskelværdierne. Den foreslåede tærskel vedrører større katastrofer og giver mulighed for, at der kan ydes en betydelig støtte til udvalgte regioner. For det tredje sikrer grænsen på 7,5% for undtagelserne, at broderparten af EU's Solidaritetsfond når dets faktiske mål.
Kommissionen har nu stillet det første forslag til ydelse af støtte fra Solidaritetsfonden. Jeg håber, at det efterhånden som støtteansøgningerne behandles, bliver klart, at Solidaritetsfonden er et supplement til nationale foranstaltninger, hvad angår både forebyggelse og afhjælpning. Den nuværende situation bliver således forbedret over en bred front med hensyn til både de berørte lande og mere langfristet indbyrdes solidaritet.
Derfor har vi godkendt den interinstitutionelle aftale om end med forbehold.

Vlasto (PPE-DE)
 Jeg har stemt for mobiliseringen af EU's Solidaritetsfond. Afstemningen konkretiserer et effektivt lovgivningsarbejde, som tog sin begyndelse med kommissær Barniers fremlæggelse af forslaget den 18. september. Jeg vil i øvrigt gerne takke ham for hans indsats i denne sag.
Når den politiske vilje er stor nok, kan Europa bevæge sig både hurtigt og effektivt. Jeg beklager blot, at vi ikke er nået til samme resultat efter de forfærdelige storme i 1999, som især ramte Frankrig meget hårdt.
I dag kan man kun glæde sig over mobiliseringen af dette nye europæiske solidaritetsinstrument. De 728 millioner euro vil bringe ekstra trøst til de familier, som er blevet ramt af naturkatastroferne denne sommer.
I min region og i flere sydfranske departementer har voldsomme storme og pludselige oversvømmelser ramt ca. 400 kommuner den 8. og 9. september. 24 mennesker omkom, og ødelæggelserne var meget omfattende.
Mine tanker går i dag til de familier, de folkevalgte i kommunerne og alle de civile sikkerhedsstyrker eller frivillige organisationer, som har ydet hjælp og støtte til dem i deres nød. De kender prisen for solidaritet og vil værdsætte Europas gestus i dag, håber jeg.

Beysen (ELDR).
Hr. formand, forslaget til Rådets henstilling om forebyggelse af rygning svarer kun delvis til mine holdninger. På nogle områder går Kommissionen for langt. Ud over de mange forebyggelses- og kontrolaspekter har henstillingen også til formål at regulere tobaksreklame. Hvorfor udarbejder Kommissionen to tekster, som begge skal begrænse reklame? Det kan vel ikke være hensigten, at reklame, som ikke er tobaksreklame, skal være omfattet af henstillingen? Det er meget uheldigt, at Parlamentet ikke medtager varemærkespredningsfirmaer, som hovedsagelig og ofte er meget små specialfirmaer, der bruger et eksisterende varemærke til at markedsføre nye produkter. Jeg kan selvfølgelig være tilfreds med, at udkastet i sidste ende udelukkende er et ikke-bindende instrument, som skal tjene som tilskyndelse for medlemsstaterne.

Wachtmeister (PPE-DE).
Hr. formand, som helt ny i Parlamentet må jeg sige, at den slags sager som hr. Maatens betænkning om forebyggelse af rygning og om initiativer til forbedring af bekæmpelse af rygning og andet tobaksbrug gør det svært for den enkelte borger at forstå vores gode arbejde. Denne sag overlader jeg med glæde til børns forældre om at afgøre. I dette tilfælde er formen farlig og ikke indholdet. Jeg synes, at det burde være omvendt.

Eriksson, Krarup, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL)
Vi har valgt at afstå fra at tage stilling til flere dele af betænkningen. Flere af forslagene er af en sådan beskaffenhed, at der ikke er behov for en fælles politik på EU-niveau. Forbud mod cigaretautomater, regler for selvbetjening i butikker og gaver reguleres med fordel på nationalt niveau. Forbud mod levnedsmidler, som efterligner tobak, er efter vores mening en unødig regulering.
EU burde i stedet for med det samme afskaffe den omfattende støtte, som EU udbetaler til tobaksdyrkning.

Lulling (PPE-DE)
Adskillige af henstillingerne fra Kommissionen og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik skal hilses velkommen ud fra et sundhedspolitisk synspunkt. Jeg tænker særligt på informationskampagner og programmer til behandling af rygeafhængighed. Ændringsforslaget om indførelse af foranstaltninger mod ufrivillig eksponering for tobaksrøg på indendørs arbejdspladser, i lukkede lokaler med offentlig adgang og i offentlige transportmidler giver også henstillingen en merværdi. Jeg hilser navnlig appellen til at fremme økonomisk rentable alternativer for tobaksavlerne og at fremme gradvis erstatning af råtobaksstøtten med alternativer med stor tilfredshed. Vi kan jo ikke uden videre fjerne disse producenters og deres familiers levebrød uden at tilbyde dem et rimeligt alternativ.
Jeg er dog ikke specielt tilfreds med alle henstillingerne i betænkningen. Henstillingen til medlemsstaterne om kunstigt at forhøje priserne for tobaksvarer ved at øge afgiftsbelastningen vil efter min opfattelse ikke være effektiv med henblik på bekæmpelsen af tobaksrygning. I Det Forenede Kongerige koster en pakke cigaretter to eller tre gange så meget som i Luxembourg. Men det er dog endnu ikke kommet mig for øre, at tobaksforbruget på De Britiske Øer af den grund skulle være meget lavere end i de andre medlemsstater, endsige at problemet skulle være løst. De eneste, der kunne glæde sig over det, ville være vores finans- og budgetministre, navnlig de, som må kæmpe med et større underskud på statsbudgettet, og som derfor står over for at få en advarsel fra Kommissionen, fordi de har overskredet kriterierne i stabilitetspagten.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Da dette forslag blev opført på dagsordenen, var det allerede garanteret støtte fra et overvældende flertal. Denne støtte er meget bredere, end det var tilfældet i forbindelse med tidligere forslag om tobak. Måske er det, fordi der ikke kan gøres indsigelser af retlige eller økonomiske grunde. Det drejer sig ikke om et stykke lovgivning, men udelukkende om et initiativ, hvor Parlamentets holdning kommer til udtryk, og det er en ikke-bindende henstilling til medlemsstaterne, som de frit kan anvende, som de finder passende. Jeg ville ønske, at Parlamentets beslutninger i mange tilfælde havde samme status, især når det drejer sig om forhold som liberalisering af økonomien eller nedsættelse af statens udgifter. Dette er forskelligt fra grænseoverskridende miljø- og folkesundhedsspørgsmål, hvor det er hensigtsmæssigt at lære af hinanden og gennemføre de strengeste beskyttelsesforanstaltninger ved fælles indsats. Desværre hører forebyggelse af og kontrol med rygning i henhold til FN-traktaten ikke under markedsanliggender, men under folkesundhed, hvor Kommissionen udelukkende kan henstille til medlemsstaterne. Det er før gået galt for mig på dette punkt, da jeg stillede forslag til beskyttelse mod asbest. Denne gang har Rådet allerede gjort os bekendt med dets manglende interesse for Parlamentets holdning. Jeg kan tilslutte mig forslagene mod smugleri, biografreklamer og chokoladecigaretter, men har ikke store forventninger.

Patakis (GUE/NGL)
Vi er imod direkte eller indirekte reklame for tobaksvarer og støtter foranstaltninger til bekæmpelse af denne usunde vane, især blandt unge.
Vi vil imidlertid igen understrege, at en kampagne mod rygning ikke er det samme som en kampagne mod tobak, og at kampagnen mod rygning ikke må tage form af en kampagne mod tobaksdyrkning i ?U-medlemsstaterne, som EU taler for i ændringsforslag 17 i betænkningen.
At sige, at tobaksbrug har skylden, og at tobaksavlerne skal straffes ved at foreslå, at støtten afskaffes, er det samme som med vilje at sammenblande spørgsmålet om beskyttelse af folkesundheden med bibeholdelsen af tobaksbrug med én afgrøde, således at titusinder af tobaksavlerne i de hovedsagelig fattige sydlige områder, som ikke tilbydes andre alternativer, kan overleve.
Forslagene er hykleriske og unfair og går stik imod forbrugernes interesser og folkesundheden, idet 70% af EU's tobak importeres. Derfor vil en afskaffelse af støtten til fællesskabsproduktion ikke begrænse rygning. Det vil udelukkende gøre os afhængige af import og oversvømme det europæiske marked med tobak fra tredjelande.

Queiró (UEN)
Selv om De Europæiske Fællesskabers Domstol har ophævet direktivet om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, af 14. maj 2001, fordi det overskred Fællesskabets beføjelser, kan vi konstatere, at denne betænkning indeholder en række ikke-bindende henstillinger, der prioriterer en begrænsning af cigaretforbruget gennem bevidstgørelse af forbrugerne, og derudover fremlægges en række forslag, som tager sigte på at begrænse forbruget af tobaksvarer, især blandt børn og unge, hvilket vi kun kan støtte.
Ved at indtage denne holdning ønsker vi også at fremhæve, at Europa-Parlamentets bestræbelser til fordel for folkesundheden ikke må kollidere med medlemsstaternes beføjelser og især ikke med de foranstaltninger, der skal beskytte og finde økonomiske alternativer for alle dem, der er økonomisk afhængige af tobaksavl.

Ries (ELDR)
Tobak dræber. Det er ved at blive et trættende litani, og jeg vil derfor tillade mig at genere nogle ved at gentage, at tobak dræber en ryger ud af to.
Min tale trætter uden tvivl dem, som ikke har lyst til at høre den. Men den skræmmer tilsyneladende ikke nogen. Tallene er opbyggelige, for i Europa fældes 500.000 mennesker hvert år af denne dom.
I Belgien er 33% af de unge mellem 15 og 24 år regelmæssige rygere, og 51% har allerede prøvet at ryge. Hvad der er mere alvorligt er, at en fjerdedel af rygerne har smagt deres første cigaret, før de blev 15 år. Kort sagt ryger de unge mere og mere, og der er i dag ikke nogen antirygepolitik, som er i stand til at stoppe denne skrækkelige tendens.
Derfor glæder jeg mig over Europa-Parlamentets vedtagelse af Maaten-betænkningen, som, idet den henholder sig til WHO's omfattende foranstaltninger til bekæmpelse af rygning, foreslår Rådet nogle foranstaltninger, som ville være effektive i forebyggelsen af rygning og beskytte imod cigaretfabrikanternes bearbejdning af de unge.
Det er også grunden til, at jeg kategorisk modsætter mig salg af chokoladecigaretter og lakridspiber. For at efterligne bevægelsen som femårig gør, at man risikerer at tage den til sig og vænne sig til den. Risikoen er en kendsgerning, symbolet er katastrofalt, og det hele for at tilfredsstille et marked af en latterlig størrelse!

Mathieu (EDD)
 Vi støtter Kommissionens forslag om at gøre lovgivningen om tilsætningsstoffer i dyrefoder mere sammenhængende. Men med henvisning til at foretage en tilsyneladende teknisk regulering af en allerede eksisterende lovgivning benytter den sig af lejligheden til at foretage grundlæggende ændringer i godkendelsesproceduren.
Hvad angår lovgivningen om tilsætningsstoffer, støtter vi de forslag, der sigter mod at sætte en stopper for anvendelsen af antibiotika, som stadig er tilladt som vækstfremmere, med en overgangsperiode, og de forslag, der sigter mod at forenkle godkendelsesproceduren for tilsætningsstoffer, som allerede er godkendt til fødevarer. Vi støtter ligeledes princippet om fortsat at betragte coccidiostatika og histomonostatika som tilsætningsstoffer, mens vi afventer andre metoder til at beskytte dyrene mod disse sygdomme. Vi forventer imidlertid, at Kommissionen stiller nogle forslag, som kan forsikre os om, at samme krav finder anvendelse på importkød.
Hvad angår godkendelsesproceduren, kan vi ikke støtte Kommissionens forslag, der overdrager hele ansvaret for behandling af ansøgningerne til den europæiske fødevaresikkerhedsautoritet, et ansvar, der hidtil havde været medlemsstaternes. Vi kan derfor ikke støtte betænkningen.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har besluttet at støtte denne betænkning, ikke mindst på grund af de følgevirkninger, som Europa-Kommissionens forslag vil have for kvaliteten af slutbrugerens fødevarer. Dette forslag har nemlig til formål at regulere brugen af fodertilsætningsstoffer gennem tydeliggørelse af eksisterende bestemmelser på området og godkendelsesprocedurerne for markedsførringen heraf. Jeg finder det særdeles vigtigt at fremme strenge kvalitetsregler for tilsætningsstoffer til foder til dyr, der senere skal konsumeres af mennesker. Det er vejen til i fremtiden at undgå episoder som kogalskaben, fordi potentielt skadelige bestanddele kan spores og identificeres og derved fjernes fra fødekæden og markedet. Endvidere vil der kunne iværksættes opadgående kontrol, dels i kraft af virksomhedernes pligt til at påvise, at produktet er effektivt og ikke udgør en risiko for dyrs eller menneskers sundhed eller for miljøet, dels ved, at der fastsættes krav for anvendelse og markedsføring af tilsætningsstoffer.

?orakas (GUE/NGL)
For det første er det rigtigt, at der skal være kontrol med og bestemmelser for markedet for plantelægemidler, som er fuldstændig kaotisk og giver fri bane for kvaksalvere til at tjene penge på bekostning af folkesundheden og forbrugerne.
Det spørgsmål, der imidlertid plager os, er hvordan plantelægemidler skal nå ud til patienter og forbrugere. Det forklares i betænkningen, at plantelægemidler skal kunne købes i butikkerne, og derved lægges hele ansvaret for at vælge et passende produkt over på patienten eller forbrugeren, hvis eneste informationskilde bliver producentens reklamer. Derfor vil forbrugerne grundlæggende være prisgivet vildledende oplysninger fra den private sektor og store industrivirksomheder, som vil kunne tjene store penge efter forgodtbefindende.
Det andet spørgsmål er, om plantelægemidler skal sælges på apoteker af uddannede farmaceuter, eller om de skal sælges på hylderne i supermarkeder? Det ser ud til, at det bliver sidstnævnte.
Vi mener, at når først plantelægemidler er blevet klassificeret - og de skal klassificeres - som et lægemiddel, skal de ordineres gennem de rigtige kanaler af en læge eller en farmaceut, og de skal kunne købes med tilskud fra det offentlige.

Queiró (UEN)
Brugen af plantelægemidler går tilbage til tidernes morgen. Selv om vi anerkender den moderne farmakologis fremherskende rolle, må vi alligevel anerkende, at plantelægemidlerne fortsat har deres plads i lægevidenskaben, og at deres terapeutiske virkning kan udnyttes.
Vi finder det derfor positivt, at Kommissionen har foreslået oprettelse af et Udvalg for Plantelægemidler med selvstændig beslutningsbeføjelse og adskilt fra Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter, og som skal tage sig af godkendelse og overvågning af alle aspekter vedrørende plantelægemidler.
Det er imidlertid afgørende at sondre mellem lægemidler, også udvundet af planter, og fødevarer eller kosmetiske midler ligesom at sikre passende overgangsperioder, så plantelægemiddelindustrien kan tilpasse sig den nye lovgivning. Det regner med, at de nationale myndigheder vil sørge for, og det var i vished herom, at vi har stemt for denne betænkning.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i nat så jeg fru van den Burg i en drøm. Jeg så hende ikke som en jomfru, ligesom når man drømmer om Jomfru Maria, men jeg havde læst så længe i hendes i betænkning, at hun i drømmen var en gammel dame. Der var gået 40 år fra i dag, og derfor var hun 60 år. Hun sagde følgende til mig: "Jeg har tilmeldt mig alle vikarbureauer for at finde et arbejde, men hver gang de skulle til at give mig et arbejde, sagde de alle sammen til mig, at de ikke var særlig glade for min betænkning, og at jeg godt kunne vente. Derfor er det ikke lykkedes mig at finde et arbejde i alle disse 40 år." "Hvorfor det?", spurgte jeg hende. "Fordi jeg i min betænkning, der blev drøftet i Europa-Parlamentet for 40 år siden, ikke havde gjort nok for at sørge for, at de, der tilmelder sig vikarbureauer, kommer i arbejde på en ordentlig måde. Derfor må du i din stemmeforklaring opfordre Parlamentet og fru van den Burg til også at gøre noget ved denne del af betænkningen!"
Darras (PSE)
I overensstemmelse med de forpligtelser, der blev indgået i Lissabon om en europæisk fremtid karakteriseret ved en kvantitativ og kvalitativ forbedring af beskæftigelsen og en større social samhørighed, kan jeg kun støtte betænkningen, såfremt ændringsforslag 42, der afviser Kommissionens forslag om gennemførelse af en frist for at sikre den grundlæggende beskyttelse af arbejdere i midlertidige stillinger, godkendes.
Det forekommer mig faktisk altafgørende, at det såkaldte "ikke-diskriminationsprincip", som dækker over, at en vikaransat ikke skal behandles mindre favorabelt end en, der er ansat i en tilsvarende stilling i brugervirksomheden, hvad angår arbejds- og ansættelsesbetingelserne, gennemføres i sin fulde udstrækning og således uden "diskrimination"!
Kort sagt skal princippet være sikret fra den første dag. Det må på ingen måde være genstand for undtagelser eller afvigelser, så meget desto mere som denne atypiske arbejdsform i forhold til alle atypiske arbejdsformer er den, der er bedst egnet til overtrædelser på trods af fællesskabslovgivningen på området, samt til skamløs udnyttelse, det vil faktisk sige til en slags "tingsliggørelse" af arbejdet.
I henhold til denne grundlæggende idé vil jeg også stemme for det ændringsforslag, der forpligter medlemsstaterne til at undgå brug af vikaransatte til at bryde en strejke.

De Keyser (PSE)
 Denne afstemning forvansker fuldstændig ånden i direktivet om vikaransattes arbejdsforhold. Lige løn for lige arbejde er godt nok, men det centrale spørgsmål er spørgsmålet om reference. For Kommissionen var referencen klar. Det var brugervirksomheden, der fungerede som reference. Men i dag burde en vikaransats løn være baseret på vikarbureauets løntrin. En subtil, men afgørende ændring. For den legitimerer de facto et dobbelt arbejdsmarked og sågar oprettelsen af reelle slavehandlernetværk, der bryder priserne.
De, der glæder sig over denne afstemning, arbejder meget kortsigtet. For at skabe en løngrænse mellem vikaransatte og ansatte i brugervirksomhederne er et dødeligt slag for den sociale samhørighed. Og det er netop vikaransættelsernes akilleshæl. Integrationen lader sig ikke dekretere. De vikaransatte er involveret i flere ulykker end de andre arbejdere og er oftere ofre for chikane. De betaler meget dyrt for deres status. Den sociale virkelighed er ubønhørlig. Eftersom de bliver dårligere betalt for det samme arbejde i en virksomhed, mister de enhver chance for at blive integreret i den. Er den vikaransatte en arbejder som alle andre? Nej! Og dette dødfødte direktiv vil helt sikkert ikke være i stand til at give ham oprejsning.

Meijer (GUE/NGL)
Ved afstemningen drejede det sig for mig hovedsageligt om at beskytte den hollandske lovgivning fra 1999, som har til formål i højere grad at sidestille vikararbejde med fast arbejde og at beskytte mod misbrug. Uden en sådan lovgivning kan arbejdsgiverne udnytte midlertidigt ansatte arbejdstagere og berøve hele grupper af arbejdstagere deres grundlæggende sikkerhed, betale dem lavere løn, tilbyde dem mindre og endog tvinge dem til at arbejde under værre forhold og gøre førtidig afskedigelse mulig eller bryde andres strejker. Hensigten er at skabe afhængighed ved at forhindre arbejdstagerne i at blive overflyttet til faste stillinger i de virksomheder, som oprindeligt ansatte dem. Vikararbejde er kun acceptabelt, hvis de berørte frit har valgt det og er ansat af et vikarbureau, og hvis de har alle en arbejdstagers normale rettigheder. Der er indgået et kompromis for de to største grupper, der indebærer, at de ikke er omfattet af den mere vidtrækkende beskyttelse, som min gruppe har foreslået. Trods dette forsøger hollandske arbejdsgivere at overtale deres modparter i andre medlemsstater og højrefløjen her i Parlamentet til at afvise selv en sådan minimumsbeskyttelse og til at sikre, at bestemmelserne enten forkastes eller udvandes. Derved håber de at reducere omkostningerne og øge vikaransættelse. Jeg kan kun stemme for, hvis de standser det, som de forsøger af få gennemført.

Montfort (NI)
Kommissionen forsøger med dette direktivforslag at regulere arbejdsforholdene for vikaransatte i medlemsstaterne. Valget af denne bindende foranstaltning vil kræve, at medlemsstaterne indfører en lovgivning, som ikke nødvendigvis vil være tilpasset deres specifikke nationale forhold, og som derfor risikerer at straffe denne arbejdsform på trods af, at målet var at støtte den.
Selv om der ikke er tvivl om, at fremme af vikaransættelser, som er en fleksibilitetsfaktor for virksomhederne og en faktor for integrering eller genintegrering af visse former for arbejdere på arbejdsmarkedet, er helt igennem prisværdigt, er der under ingen omstændigheder tale om at gøre det for enhver pris. Og det forekommer, at nærværende direktivforslag ikke hviler på et tilstrækkeligt solidt grundlag.
Området henhører i øvrigt under medlemsstaternes suverænitet, og de er ubestrideligt de nærmeste til at vurdere situationen på deres arbejdsmarkeder.
Derfor kan jeg ikke stemme for en tekst, som i stedet for at nå de mål, som den har sat sig, går stik imod dem.

Moraes (PSE)
Labour-Partiets britiske delegation anerkender de alvorlige bekymringer, som regeringen i Det forenede Kongerige har over for dette direktiv. Det er vigtigt at finde en balance mellem det at beskytte vikaransatte og det at undgå byrder, som kan forhindre, at virksomhederne ansætter dem, specielt hvad angår kortvarige opgaver.
Vikarbureauer yder et stort bidrag til arbejdsmarkedet i Det forenede Kongerige, og de bør ikke straffes. Øget administrative byrder kan føre til stigninger i omkostningerne, som kan blive ført over på de organisationer, som benytter sig af bureauerne. Det kan føre til lukninger og arbejdsløshed.
Labour-Partiets delegation i Europa-Parlamentet har derfor stemt imod ændringsforslag 42, som opfordrer til, at seksugersfravigelsen, som er med i det originale kommissionsforslag, slettes. Det mener, at det er vigtigt, at en seksugersfravigelse i det mindste forbliver i forslaget.
Labour-Partiets delegation i Europa-Parlamentet stemte for ændringsforslag 73 for at støtte en omfattende og effektiv vurdering af virkningerne. Det vil hjælpe de små og mellemstore virksomheder.
Labour-Partiets delegation i Europa-Parlamentet har stillet og støttet ændringsforslag 71, som opfordrer til en ekstra overgangsperiode for Det forenede Kongerige. Det er derfor nødvendigt, at der er en yderligere periode på tre år, det vil sige Det forenede Kongerige og Irland har i alt fem år til at implementere direktivet.
EPLP har støttet denne betænkning ved førstebehandlingen, men med de kraftige forbehold, som er blevet fremlagt her.

Queiró (UEN)
Hovedårsagerne til at bruge vikaransatte og vikarbureauer ligger i behovet for at imødekomme pludselige svingninger i efterspørgslen på arbejdskraft. Derfor viser de statistiske oplysninger da også, at ansættelsesforholdene normalt er meget kortvarige (mellem en og seks måneder). For Portugals vedkommende findes der særlig lovgivning for denne type arbejde, som sikrer disse arbejdstageres rettigheder, og som samtidig tager hensyn til de særlige forhold, der betinger anvendelse af vikaransatte.
Kommissionen mener selv, at dens forslag er ganske fleksibelt, men denne betænknings ønske om samlet at regulere flere grundlæggende arbejdsforhold for vikaransatte overskrider efter min opfattelse Fællesskabets beføjelser og har ikke nogen præcedens i fællesskabslovgivningen, hvorved subsidiaritetsprincippet krænkes.
Det er sammenfattende årsagerne til, at jeg har stemt imod.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt imod, fordi jeg mener, at de forskellige ændringsforslag til Kommissionens oprindelige tekst har resulteret i en lovgivning, der er klart imod de interesser, som man ønsker at varetage. Det er jo, som ordføreren også erkender, et faktum, at arbejdsmarkedets parter aldrig er nået frem til en aftale om alle spørgsmål. At underlægge vikararbejde de samme retsbestemmelser som fast ansættelse vil desuden komme til at betyde, at vikararbejde inden længe ophører med at være en brugbar mulighed for virksomhederne og derfor også bliver en mulighed mindre for arbejdssøgende til at opnå beskæftigelse. Det skal understreges, at der aldrig kan eller bør herske tvivl om, at vikaransatte skal omfattes af de samme bestemmelser med hensyn til sikkerhed, sundhed og sociale rettigheder som andre arbejdstagere, en beskyttelse, der i øvrigt allerede er indeholdt i diverse lovinstrumenter. Det ville have været bedre at tage udgangspunkt i statistiske oplysninger om anvendelsen af vikararbejde i Europa (som flere Europæiske Råd har set som et af midlerne til at bekæmpe arbejdsløsheden) og have foreslået indført begrænsninger heri, hvilket ville være at sætte ind ikke over for vikararbejde, men derimod den uacceptable misbrug af det.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt imod det fælles beslutningsforslag, for bag dets højtravende formuleringer og dets "selvforherligelser" søger det især at afvise den russiske statsmagts ansvar for den beskidte krig, den fører i Tjetjenien.
Når vi fordømmer terrorisme i alle dens afskygninger, er det chokerende, at det fælles beslutningsforslag kun giver udtryk for dets "urokkelige fordømmelse" af terrorattentaterne i Moskva og ikke af den statsterrorisme, som den russiske hær udøver imod civilbefolkningen i Tjetjenien.
Hvad angår begivenhederne i forbindelse med neutraliseringen af de tjetjenske terrorister i Moskva, viser det ikke blot terrorismens forsmædelighed, men også de russiske magthaveres totale foragt for sine egne borgere.
Vi stemmer for, at der oprettes de tættest mulige forbindelser mellem befolkningerne i EU og dem i Rusland, men vi er imod den skjulte forståelse mellem deres ledere, som for den ene parts vedkommende forbereder sig på krigen i Irak, og for den anden parts vedkommende fører krig mod tjetjenerne.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Hvem kan helt ærligt være tilfreds med resultaterne af EU/Rusland-topmødet? Tilhængerne af liberalismen, som kun betragter landet som et yderligere mål for handel, konkurrence og privatiseringer inden for f.eks. energi, forskning og transport, kan helt sikkert. Og Putin, som legitimeret af den amerikanske holdning efter den 11. september håner ytringsfriheden og øger politiets og militærets pres på alle befolkningerne i Den Russiske Føderation, især tjetjenerne, kan ganske sikkert også. 
Vi kan ikke genkende os selv i disse resultater. Tværtimod stiller vi resolut op bag de befolkninger, som er ofre for den blodige kapitalisme, og kæmper på deres side for at bevare de offentlige og sociale tjenester og for at forsvare retten til beskæftigelse og pension. Vi støtter i endnu højere grad det tjetjenske folks ret til selvbestemmelse. Vi fordømmer de russiske militærangreb og den hykleriske holdning i EU og Danmark, som efter russisk påbud arresterede Akhmed Sakajev, der er repræsentant for den tjetjenske præsident Maskhadov. Derfor kan vi ikke stemme for Europa-Parlamentets fælles beslutning, som tillader og legitimerer de militære operationer i Tjetjenien.

Queiró (UEN)
Som alle kompromistekster forener dette forslag til beslutning meget positive betragtninger og konklusioner (henvisningerne til aftalen om Kaliningrad) med mere tvivlsomme og slappe formuleringer angående de terroraktioner, der har fundet sted i Rusland, herunder tjetjenske ekstremisters angreb på et teater i Moskva for kort tid siden.
Hvad angår bekæmpelse af terrorisme, mener vi, at den må føres vedholdende og ubønhørligt, fordi der er tale om kujonagtige og anonyme angreb på forsvarsløse borgeres liv og sikkerhed, som ikke godtager nogen undskyldende forklaringer eller vaklende støtte til de myndigheder, der bekæmper disse anslag.
Det er den grund, og kun den, som har fået mig til at stemme imod dette forslag til beslutning.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Vi kunne have stemt for den fælles beslutning, eftersom den, hvad angår Mucharrafs militærregime i Pakistan, indeholder en række sunde slutninger. Fordømmelserne er imidlertid ikke vidtrækkende nok.
Faktisk legitimerer stk. 2 regimet efter afholdelsen af det seneste valg i oktober 2002. Men dette valg var ikke demokratisk. Det blev gennemført som en handelsoperation. De rige fik lov at købe de fattiges stemmer, uden at valgkomitéen kunne forhindre det. Militærfolk af alle grader lagde pres på lokaladministrationen for at hjælpe deres favoritkandidater. Valget var en opfordring til politikerne om at følge militærets instruktioner og anbefalinger, eftersom det var imperialismens "nye" allierede i regionen. Alle beslutninger var dikteret af økonomiske overvejelser, f.eks. fortsat privatisering, deregulering, reducering af kollektive aftaler og massiv arbejdsløshed.
I henhold til Islamabads Institut for bæredygtig udvikling er 6,8 millioner pakistanere røget under fattigdomsgrænsen i løbet af Mucharraf-regimets seneste tre år ved magten. IMF og Verdensbanken er regimets egentlige ordregivere. Det tales der ikke om i nærværende beslutning, og fordømmelsen af Mucharraf-regimet er ikke vidtrækkende nok. Vi har derfor undladt at stemme.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, denne gang var det hr. Fatuzzo, som jeg så i min drøm, og som sagde følgende til mig: "Synes du ikke, at det er på tide, at du i en så vigtig forsamling som Europa-Parlamentet siger åbent, at man bør forsætte forskningen i, hvordan man forlænger borgernes liv og bekæmper det størst mulige antal sygdomme?" "Det forsker man allerede i", svarede jeg ham. "Nej, jeg er alvorligt bange for, at der er nogle grupper mennesker, som på en vis måde er modstandere af, at alle sygdomme bliver helbredt. Måske er det medicinalbranchen, måske er det hospitalerne. Nogle siger, at det er en synd at tro det værste om folk, men de fleste gange rammer man rigtigt. Jeg vil gerne insistere på, at vi gør alt, hvad vi kan - og det er kun EU, som kan gøre dette - for at forske i, hvordan vi alle sammen kan leve længere, så vi får et godt og sundt liv uden sygdomme."

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte imod fru Damiãos betænkning, fordi ændringsforslag 23 ikke blev godkendt. Jeg går ind for at bevare moratoriet for genmodificerede levnedsmidler, men er under ingen omstændigheder imod forskning og bioteknologi generelt.

?lyssandrakis (GUE/NGL)
Fremskridtene i de seneste år viser, at bioteknologi i høj grad kan hjælpe os med at forstå, hvordan livet udvikler sig, med at bekæmpe sygdomme og udvikle nye stoffer. Samtidig skjuler den farer, hovedsagelig når det drejer sig om at "fjolle rundt" med genetisk materiale, ændre genkoder, klone, bearbejde genetisk modificerede organismer (GMO'er), tage patent på levende organismer og anvende dna til at føre kontrol med mennesker.
Kommissionen og Europa-Parlamentet er ikke interesseret i at udvikle bioteknologi til gavn for samfundet. Det eneste, der optager dem, er, hvordan de europæiske monopoler kan indhente de amerikanske monopoler, men det overrasker os selvfølgelig ikke. Hovedslaget i denne krig udkæmpes med genetisk modificerede fødevarer, og her løbes der om kap med amerikanerne. Hvem bekymrer sig om farerne ved at rode rundt med livet og foretage kunstige ændringer? Hvem bekymrer sig om, at det er umuligt at forudse, hvilken virkning disse organismer vil få på jordens følsomme økosystem? Ansvaret for forebyggelse er blevet lagt over på forbrugerne (såsom de sultende millioner i Afrika).
Derfor har parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod betænkningen.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Vi svenske moderate hilser den positive indstilling, som Europa-Parlamentet og Kommissionen i denne betænkning indtager over for biovidenskab og bioteknik, velkommen. Vi vil imidlertid fremhæve, at mangfoldigheden og idérigdommen er den bedste drivkraft for en succesfuld forskning. Dette princip må ikke gå tabt i en EU-samordning.
Forskningspolitikken i EU skal bygge på subsidiaritetsprincippet. Forskningssamarbejdet medlemslandene imellem er godt, men EU må ikke blive den styrende. Ud over EU's egne forskningsprogrammer mangler EU kompetence på forskningsområdet, og sådan bør det forblive. Vi har derfor stemt mod forslaget om et særskilt generaldirektorat med hovedansvar for at samkøre bioteknikstrategien.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi støtter udviklingen af de levende videnskaber, bioteknologierne og mere bredt alle videnskaber generelt. For det er denne udvikling, der kan støbe et materielt fundament for menneskehedens fremskridt og et intellektuelt fundament for dennes frigørelse fra alle former for fordomme og først og fremmest den obskurantisme, som religionerne fører med sig, og diverse reaktionære ideologier, hvoraf nogle er stærkt på mode for tiden, som med jævne mellemrum opstår af dette samfund, hvor menneskene ikke er herrer over deres egne skæbner, men knuses af en uretfærdig, skadelig og absurd samfundsorganisation.
Vi afviser til gengæld betænkningens utallige direkte eller indirekte tegn på overbærenhed over for de private virksomheder. Disse virksomheder beskæftiger sig på ingen måde med, hvad der inden for den videnskabelige udvikling er til nytte for menneskeheden, men snarere med, hvad der kan sælges til en solvent kundekreds og indbringe et overskud.
Vi afviser også alle opfordringer til offentlig finansiering i privatkapitalens interesse, selv når denne interesse skjuler sig bag behovene for forskning.
Derfor har vi undladt at stemme om denne betænkning.

Doyle (PPE-DE)
Jeg stemte imod ændringsforslag 31 og 37, da ordlyden kan læses, som om det indeholder et forbud mod terapeutisk kloning, som jeg støtter under passende etiske forhold. Jeg støtter ikke kloning af mennesker.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, betænkningen drejer sig om Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning for 2001. Jeg stemte for betænkningen, eftersom navnlig bankens indsats, når det gælder støtte til finansiering af infrastruktur, ikke mindst i kandidatlandene - og det vil jeg gerne understrege - efter min mening er meget vigtig. Netop derfor vil jeg gerne fremhæve betydningen af korridor 5, som forbinder Syditalien og Apulien med Tirana, Skopje, Sofia, Plovdiv og Burgas, og jeg anmoder ikke mindst om, at Den Europæiske Investeringsbank sætter flere midler af til at støtte konstruktionen af den vej- og jernbanestrækning mellem Skopje og Sofia, som mangler fuldstændigt, hvilket forhindrer en hurtig gennemførelse af korridor 5, der er så vigtig for arbejdet i hele Balkanområdet.

Ducarme (ELDR)
Parlamentet gør ret i at understrege EIB's indflydelse på væksten i de små og mellemstore virksomheder og på beskæftigelsen, især via transaktioner med risikovillig kapital. Denne indflydelse skal styrkes af operationsstrukturer for adgang for de små og mellemstore virksomheder.
Især opfordringen til EIB om at vedtage og gennemføre Kommissionens definition af de små og mellemstore virksomheder er grundlæggende for de mindre virksomheders adgang til disse strukturer.
I samme forbindelse er de øgede investeringer på boligområdet beregnet på at støtte den omfattende byggesektor.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, fru van den Burgs betænkning om tilsyn med finansielle institutioner i EU er særlig interessant for de ældre og pensionisterne, der både giver deres penge til staten, som sørger for deres pension via den obligatoriske sociale sikring, og til private pensionsfonde, som gør dette via aktier, obligationer og investeringer. Der er dog ingen af dem, som altid er helt vandtætte. For at råde bod på dette problem er man nødt til - sådan som jeg så i min drøm, da jeg lukkede øjnene for lidt siden - at bygge huse, hvilket efter min og Pensionistpartiets mening er den bedste investering i fremtiden, uanset hvor i verden den foretages.

Ducarme (ELDR)
 Iværksættelsen af nøje regler for overvågning i EU sker for at beskytte opsparingen og skabe tillid til kapitalinvesteringer i værdipapirer.
Globaliseringen af risiciene skal endvidere tilskynde de europæiske myndigheder til at udvikle regler for overvågning på internationalt niveau. I den forbindelse går Parlamentets opfordring til Kommissionen og de europæiske overvågningskomitéer om i samarbejde med den amerikanske nationalbank og The Security and Exchange Commission at organisere et transatlantisk økonomisk forum i den rigtige retning. Andre initiativer i større målestok skal imidlertid ikke udelukkes.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning hviler på nogle indlysende kendsgerninger og på en grundlæggende fejltagelse. De indlysende kendsgerninger er dem, vi kan konstatere i medierne: den bekymrende og hidtil usete grad af ustabilitet på de finansielle markeder verden over og de negative virkninger heraf på den såkaldte "realøkonomi", hvor der er opstået finanskriser, som er blevet til økonomiske kriser på grund af økonomiens "finansialisering", som pensionsordningernes øgede underordning under privat rentabiliseringslogik og pensionsfondenes stigende omfang har bidraget meget til.
Fejltagelsen er at mene, at integrationen af EU's finansmarkeder og fastsættelse af minimumsregler for tilsyn med finansielle institutioner, på grundlag af nye overnationale organer og en styrkelse af Kommissionens beføjelser, kan løse problemet med de finansielle markeders volatilitet, når det centrale spørgsmål er den "tøjlesløse" internationale kapitalcirkulation og den spekulative og parasitære brug heraf, med enorme pengesummer samlet i pensionsfonde og investeringsforeninger, der ofte holder til i skatteparadiser og benytter instrumenter, der fremmer spekulation som f.eks. derivater.
På den anden side kan finansmarkedernes fragmentering være en positiv faktor for at imødegå den finansielle globaliserings risici ved at bevare mere lokaliserede tilsyn og mere fleksible og tilpasningsdygtige markeder i forhold til de lokale behov.

Lulling (PPE-DE)
Appellen til de nationale myndigheder om at arbejde bedre sammen i bekæmpelsen af økonomisk kvalitet bør hilses med stor tilfredshed. Men hvis man ønsker at give eksempler på denne "white collar"-kriminalitet og nævner hvidvaskning af penge, markedsmisbrug og finansiering af terrorgrupper, skal man passe på med ikke at sætte skatteunddragelse på listen. Vi er alle enige om, at der skal sættes en stopper for skatteunddragelse. Alle bør opfylde deres pligt til at betale skat. Det er dog ingen grund til at forveksle skatteunddragelse med skattesvig. Der er en klar forskel på de to ting. Jeg stillede derfor et ændringsforslag herom i udvalget, som desværre ikke blev godkendt. Samme ændringsforslag blev stillet i plenarforsamlingen på vegne af PPE-DE-Gruppen.
Dette ændringsforslag sletter også henvisningen til praksis med at sætte lande på en sort liste, hvis de endnu ikke har opfyldt de forskellige internationale standarder inden for bekæmpelse af "white collar"-kriminalitet. "Naming and shaming"-metoden ser meget tiltalende ud ved første øjekast, hvis man har bekæmpelsen af denne form for kriminalitet som eneste mål, men den forstærker i virkeligheden den stærkes ret inden for internationale forbindelser. Man ville overveje en ekstra gang at sætte USA på en sådan liste.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
EU's politik har til formål at give mere albuerum til lederne af store internationale selskaber, der betragtes som tryllekunstnere, der kan garantere velfærd og fremme økonomisk vækst. Under aktiekursernes himmelflugt, var det endog tilladt tryllekunstnerne at kante deres lommer med aktiekøbsoptioner. Endvidere opfordres de til at påtage sig vigtige statsfunktioner på områder som posttjenester, energiforsyning og offentlig transport. I mellemtiden har vi i USA været vidne til, hvad disse tryllekunstnere er i stand til. I nogle tilfælde er deres succes og de optioner, der udbetales til dem, baseret på svindel. I USA træffes der nu foranstaltninger til at øge kontrollen, ikke så meget for at mindske store selskabers almagt, som for at genoprette investorernes og forbrugernes tillid. Et lignende initiativ foreslås for tiden for EU. Jeg støtter det hovedsageligt af mangel på bedre. Hvis man ikke ændrer den måde, som økonomien er indrettet på, vil det ikke løse problemerne, selv om man udpeger et stort antal tilsynsførende. Det betyder, at vi spilder EF-midler på bureaukrati. Det positive ved betænkningen er forslaget om at oprette en fælles database, der skal samordne de vigtigste oplysninger om europæiske finansielle institutioners erhvervsdata og gøre dem tilgængelige for offentligheden.

Patakis (GUE/NGL)
Krisen uden fortilfælde i det finansielle system er en følge af den dybe økonomiske krise i det kapitalistiske system og interessekonflikten samt den skarpe konkurrence mellem monopoler.
Den bølge af skandaler, der har ramt de store monopoler og koncerner, der leverer finansielle serviceydelser i USA og Europa, har forværret manglen på tillid til det finansielle system ved at fremhæve dets uansvarlighed og afsløre, hvordan markedet, små investorer og opsparere, pensionsfonde og forsikringsselskaber konstant bedrages med nye måder at udbytte og udsuge masserne på.
Alligevel er der kun blevet indført tandløse kontrolforanstaltninger, som sikkert er et bevis på, at de ansvarlige kontrolorganer har skjult oplysninger i stedet for at forvalte dem og i grunden har optrådt som konsulenter i bedrageri. "Kreativ" og "konstruktiv" bogføring er blevet godt og grundigt indført selv i de nationale regnskaber som en måde at bedrage borgerne på.
Det eneste formål med de foregivne indtil videre foreslåede eller gennemførte kontroller har været at mildne græsrøddernes berettigede reaktion. Der gøres intet for at hindre, at der bliver ofre for uansvarlige monopoler, eller sørge for, at de får erstatning, idet disse monopoler ødelægger arbejderne og små og mellemstore virksomheder, fordi det ville bringe selve det sociale og økonomiske system i fare, da det er baseret på princippet om udbytning.
Vi er her for at fremhæve de politiske dimensioner i den økonomiske krise, idet vi kæmper sammen med arbejderne for at omvælte dette rådne system.

Ducarme (ELDR)
 Virkningerne af den tilfældige annoncering af de konkrete resultater af den igangværende liberalisering af gas- og elektricitetsmarkederne er et betragteligt handicap for Europas troværdighed hos borgerne. Det er nødvendigt at sætte fuld gang i disse liberaliseringer for at gøre dem synlige for husholdningerne.
I øvrigt haster det med tanke på den europæiske ineffektivitet over for Sydkorea, hvad angår den illoyale konkurrence på skibskonstruktionsmarkedet, med at iværksætte WTO's procedure for bilæggelse af tvister, både til gavn for den omtalte sektor, men også for at bane vejen for en konkurrencepolitik på internationalt niveau.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har stemt imod betænkningen af følgende grunde:
Den fastholder hurtige fremskridt hen imod en liberalisering af EU-markederne for energi, transport og posttjenester og beklager de manglende fremskridt med hensyn til den reelle liberalisering af gas- og elektricitetsmarkederne, hvilket vi vender os imod.
Vi forkaster den holdning, som den har til offentlige virksomheders overtagelse af private elektricitetsselskaber i sektorer, der allerede er eller er ved at blive liberaliseret, som den ønsker at imødegå.
Vi er uenige i kravet om at reducere statsstøtte og i den ukorrekte tilgang til statslig finansiering af private selskaber, der tilvejebringer tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
Den bekymrer sig ikke om fusionernes sociale følger, særlig for beskæftigelsen, eller misbrug af dominerende position, og den lægger ikke vægt på arbejdstagernes deltagelse i beslutninger om fusion.
Vi er uenige i den opbakning, som den giver til anvendelse af den fælles beslutningsprocedure på konkurrencepolitikkens område.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Vi kan naturligvis ikke stadfæste Alain Lipietz' betænkning, som udtrykker sin "dybe skuffelse over de manglende fremskridt med hensyn til den reelle liberalisering af gas- og elektricitetsmarkederne i EU". Vi opfordrer tværtimod borgerne til at mobilisere sig imod et sådant forslag. Som flertallet af borgerne, er vi "kun blevet meget lidt opmærksomme på" konkurrencepolitikkens fortræffeligheder på EU-niveau, eftersom den udmønter sig i omstruktureringer og afskedigelser og i en billig metode til tilfredsstillelse af de sociale behov.
Til forskel fra en sådan politik, som er mindst lige så tåbelig som stabilitetspagten, støtter vi strukturpolitikker, planlagt på europæisk niveau, f.eks. inden for transport og energi. Men generelt set sigter Kommissionens retningslinjer mod at sætte en definitiv stopper for sådanne politikker, især ved at reducere statsstøtten, som systematisk omtales som skadelig. I modsætning til ordføreren støtter vi ikke "Kommissionens fortsatte bestræbelser på at reducere statsstøtten yderligere". Vi stemmer derfor imod denne tekst, som markerer en uforbeholden tilslutning til den neoliberale ideologi.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker hr. Lipietz for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet om Kommissionens XXXI. Beretning om Konkurrencepolitikken - 2001, og som jeg giver min fulde støtte, ikke mindst med hensyn til at sikre en vedvarende og streng kontrol med grov konkurrenceforvridning og behovet for at oprette et specialiseret organ for konkurrence og statsstøtte, en ny retsinstans, der hurtigt kan behandle sager inden for dette felt.
Jeg vil dog gerne fremhæve, at der, selv om jeg generelt er enig i ordførerens støtte til Kommissionens indsats for at nedbringe statsstøtten i Fællesskabet, stadig er regioner i EU, hvor statsstøtte er vital for at fremme deres økonomiske og sociale udvikling. Dette er udtrykkeligt anerkendt i Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2. I disse særlige tilfælde må der fortsat herske en vis fleksibilitet, hvad angår accept af og tilladelse til støtte, der yder et velbegrundet og reelt bidrag til disse særligt stillede områder og økonomier.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, der omhandler den vurdering af konkurrencepolitikken i 2001, som Kommissionen har fremlagt, fordi jeg mener, at den gør det på en velafvejet og konstruktivt kritisk måde. Som ordføreren påpeger, må det erkendes, at Kommissionen har haft held med at opfylde sin målsætning, idet den uden at ryste på hånden benytter de midler, der står til dens rådighed, og at den således forsvarer forbrugernes interesser på bedste vis. Et objektivt belæg for at drage denne konklusion er også det forhold, at antallet af undersøgte sager er faldet, og at der samtidig er sket en eksplosion i antallet af bøder. Den hurtige teknologiske udvikling, globaliseringens fremstød og en europæisk økonomi, som er præget af mange virksomhedssammenslutninger, nødvendiggør nemlig en hård konkurrencepolitik og en nøje kontrol hermed fra Kommissionens side. En sådan politik er afgørende for et tillidsfuldt klima og en effektiv beskyttelse af de økonomiske aktører ved at hindre samordnet praksis, misbrug af dominerende position og andre konkurrenceforvridninger. Jeg er særlig tilfreds med ordførerens forslag om, at horisontal støtte til industrien med henblik på tilpasning til forpligtelserne fra Kyoto må have absolut prioritet. Det er vejen frem for en europæisk økonomi, der ønsker at blive stadig "mere dynamisk og konkurrencedygtig", men også økologisk afbalanceret.

Berthu (NI)
Kommissionen har de seneste år gennemført sin statsstøttejagt med en noget blind iver, idet den har set saneringsmodne støtteordninger nærmest overalt.
For første gang har Rådet for nylig forsøgt at moderere den ved hjælp af artikel 88, stk. 3, som giver det mulighed for ved en enstemmig afgørelse under særlige omstændigheder at fritage visse støtteformer for enhver form for forfølgelse. Det er i øvrigt beklageligt, at det ikke har haft mod til at gøre det noget før, f.eks. da Kommissionen sløjfede den offentlige støtte til beskæftigelse inden for den franske tekstilbranche.
Domstolen har ligeledes slået bremserne i med Ferring-dommen af 22. november 2001, der fritager den offentlige støtte, når den blot kompenserer for meromkostningen i forbindelse med et krav fra en offentlig tjeneste. Vi håber, at denne retspraksis stadfæstes.
Det forekommer os, at det tilsvarende afsnit af traktaten (artikel 87-89) i dag bør ajourføres for at give en bedre definition af de former for statsstøtte, som accepteres, f.eks. til beskæftigelsen, miljøet eller som kompensation for krav fra en offentlig tjeneste. Endvidere skal Kommissionen ikke have eksklusive og diskretionære beføjelser, for de nationale demokratier skal også have mulighed for indflydelse.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Philippe Herzogs betænkning foreslår nogle mindre ændringer på resultattavlen for statsstøtte og fremsætter nogle fromme ønsker. Som han begræder vi indefrysningen af støtten til forskning og udvikling, som han er vi for undtagelsesbestemmelser. Men vi vil give en alvorlig kritik af betænkningens grundlag. Faktisk behandler den blot manglen på enhver form for evalueringsprocedure som et punkt blandt mange andre. Det er imidlertid hele sagens kerne. Demokratiet kræver, at Europa-Parlamentet har mulighed for at udtale sig ud fra ægte resultater snarere end at være kaldet til at stemme om en resultattavle. Hvis dette aspekt blot nævnes i forbifarten, er det fordi ordføreren på forhånd har tappet det for enhver betydning ved at sværge troskab til det neoliberale dogme. Faktisk lukker betænkningen for forhandling før den overhovedet er åbnet ved at erklære, at den støtter "målsætningerne om nedsættelse af enhver form for støtte, der ydes af stater eller i form af statslige midler, og som forvrider eller truer med at forvride konkurrencen gennem begunstigelse af bestemte virksomheder eller producenter". Det fremherskende tema i betænkningen er således detailarrangementer med rendyrket konkurrencelogik, og det er også grunden til, at vi har stemt imod.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Philippe Herzog for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet om den af Kommissionen fremlagte resultattavle vedrørende statsstøtte for 2001 (ajourført foråret 2002), og som jeg giver min fulde støtte.
Hvad angår konkurrencepolitikken, har denne halvårlige resultattavle udgjort et værdifuldt redskab for gennemskuelighed og debat.
Jeg er dog enig i, at de data, som denne resultattavle indeholder, ikke er tilstrækkelig fyldestgørende til, at man kan foretage en sammenligning mellem de forskellige medlemsstaters adfærd og de reelle fordele, som statsstøtte medfører.
Dette skulle gerne blive tilfældet inden alt for længe, for kun på den måde vil man kunne gennemføre en velunderbygget global analyse som forudsætning for en beslutning om at reducere støtten og/eller eventuelt reorientere den mod horisontale mål af fælles interesse som forskning og udvikling, miljø, SMV, uddannelse og beskæftigelse.

Meijer (GUE/NGL)
Statsstøtte er et uartigt ord inden for EU for tiden. Der er ikke plads til det under jagten på ubegrænset international konkurrence og afgiftsnedsættelse. Megen statsstøtte kanaliseres imidlertid til firmaer i forklædning. I nogle tilfælde er der overkapacitet på tilbud på godstransport, idet der bygges nye motorveje, jernbaner til godstransport og kanaler. Følgelig kan virksomhederne frit vælge, hvilken del af infrastrukturen de kan anvende for at holde deres transportudgifter på et minimum. Mange virksomheder er kun kommet i gang eller har overlevet takket være statsstøtte, og dette ændrer sig sandsynligvis ikke ret meget i fremtiden. Dette gælder så meget desto mere, hvis forsyningspligtydelser, med andre ord offentlige tjenester, betragtes som en del af økonomien. Selv om sådanne tjenester er af afgørende betydning for borgernes velfærd og bevarelsen af miljøet, drives de i mange tilfælde med konstant tab. Udelukkende nepotisme, det vil sige, at man giver statsstøtte til forretningsforbindelser, skal forhindres. Min kollega, ordføreren hr. Herzog, har slået alt dette fast på en lidt mindre eftertrykkelig måde, men han har stillet fornuftige forslag for i det mindste at bringe tallene mere på linje, at øge loftet for beløb, som skal indberettes, til 200.000 euro, at gennemføre en aktiv regionalpolitik i visse områder af Den Tjekkiske Republik og Polen med en stærk jern- og stålindustri, at afskaffe tilsynet med støtte til forsyningspligtydelser og at give Parlamentet mere politisk kontrol. Højrefløjen her i Parlamentet vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at lægge hindringer i vejen for denne proces.

Ribeiro e Castro (UEN)
I Stockholm (juni 2001) opstillede Det Europæiske Råd en målsætning inden 2003 om at begrænse den samlede statsstøtte udtrykt i procent af BNP, hovedsagelig ad hoc-støtte og sektorstøtte. Det Europæiske Råd i Barcelona (marts 2002) bekræftede dette og opfordrede til at rette støtten mod horisontale mål af fælles interesse, herunder økonomisk og social samhørighed, og sætte den ind, hvor der kan påvises markedssvigt. Jeg mener, at statsstøtte er et uundværligt fleksibilitetsredskab til at korrigere asymmetrier og løse særlige problemer inden for rammerne af de europæiske konkurrenceregler, hvorfor man ikke bør betvivle dens rimelighed, idet støtte dog bør ydes velbegrundet og kun i moderat omfang. I den konkrete sammenhæng, der angår denne betænkning, hilser jeg den klare reduktion i statsstøtten velkommen og dens reorientering mod horisontale mål - SMV, miljø, forskning og udvikling, uddannelse og beskæftigelse - der rækker ud over den konjunkturrelaterede økonomiske effektivitets snævre rammer og i stedet fremmer de økonomiske aktørers og medlemsstaternes kvalifikationsniveau inden for det indre marked. Jeg er imidlertid ikke enig med ordføreren, når han ønsker at udvide den fælles beslutningsprocedure til også at omfatte dette område, og jeg glæder mig over de forbedringer, som de enkelte afstemninger har afstedkommet, og som - selv om ordføreren ikke måtte mene det - har forbedret beslutningens endelige tekst betragteligt. 
Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.40 og genoptaget kl. 15.00)

Berthu (NI).
Hr. formand, jeg har netop på Europa-Parlamentets hjemmeside læst referatet af den ekstraordinære forhandling fra tirsdag morgen, og jeg har opdaget, at de skriftlige erklæringer, som nogle parlamentsmedlemmer og heriblandt jeg selv, men jeg var ikke den eneste, var kommet med til gennemførelse af forretningsordenens artikel 120, ganske enkelt er blevet udeladt. Så fortæller man mig, at artikel 120 ikke fandt anvendelse, og at selve Europa-Parlamentets forretningsorden i øvrigt ikke fandt anvendelse under denne ekstraordinære forhandling. Jeg finder, at det er et meget tvivlsomt ræsonnement, som man kunne diskutere længe frem og tilbage om, og jeg mener under alle omstændigheder i ligebehandlingens navn, at forhandlingen var tilstrækkelig betydningsfuld til, at man kunne godkende skriftlige erklæringer fra de parlamentsmedlemmer, som ikke kunne være til stede. Jeg taler således min egen sag, men også de andre parlamentsmedlemmers, og jeg ville ønske, hr. formand, at vores skriftlige erklæringer, som blev indgivet rettidigt, bliver vedlagt forhandlingen.

Formanden.
Hr. Berthu, selv om Deres bemærkning til protokollen ikke drejer sig om protokollen fra mødet i går, tager vi den ad notam, og De vil på et senere tidspunkt få en nøje kommentar.

Oreja Arburúa (PPE-DE).
Hr. formand, i forbindelse med et indlæg af hr. Gorostiaga i mandags vil jeg gerne understrege en ting. Hr. Gorostiaga omtalte en beretning fra FN's Komité mod Tortur, og senere sendte han en e-mail til alle Parlamentets medlemmer.
Jeg vil sende hele Komitéens beretning til Parlamentets medlemmer, så de kan se, at Spaniens handlinger i de seneste år bliver positivt omtalt heri. Spanien har foretaget en række tilpasninger af lovgivningen for at forebygge tortur.
Jeg vil også gerne understrege, at jeg synes, at det er overraskende, at det netop er hr. Gorostiaga, som fordømmer tortur, når han ikke vil fordømme det vedvarende angreb mod menneskerettighederne, vi oplever i Baskerlandet. Det er særlig tilfældet for os, der er politisk valgt. Den mest alvorlige tortur er faktisk den, som terrorgruppen ETA udfører med sine attentater, afpresninger og bortførelser.
Formanden.
Hr. Oreja, De ved, at Parlamentet plejer at behandle hr. Gorostiagas mange påstande, som ikke har hold i virkeligheden, roligt, men bestemt. Netop jeg er, da jeg er valgt i Spanien, godt orienteret, men jeg må ikke gå ind i dette spørgsmål. Vi noterer os dog Deres bemærkning.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0369/2002) af Oomen-Ruijten for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets forordning om udvidelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er dækket af disse bestemmelser udelukkende på grund af deres nationalitet (KOM(2002) 59 - C5-0084/2002 - 2002/0039(CNS)).

Oomen-Ruijten (PPE-DE)
Hr. formand, det er med blandede følelser, at jeg står her, ikke fordi debatten ikke blev afsluttet før frokost, og jeg skal holde tale i aften i mit eget land, men fordi jeg på den ene side er glad og tilfreds med, at det i dag er lykkedes os at finde en løsning på et spørgsmål, som får en vellykket afslutning i Rådet, og på den anden side ville det have været mig en stor glæde at forsvare det, som vi mener, at vi selv har ret til som Parlament - og som jeg gerne havde gået til EF-Domstolen med - nemlig retsgrundlaget for forordning 1408, som medfører fælles beslutningstagning. Jeg gjorde det ikke, og jeg er også taknemmelig over for mine kolleger, som blev talt fra at kæmpe denne kamp.
Hvorfor tager vi ikke kampen op? Fordi det er vigtigt at udvide bestemmelserne i forordningen til at omfatte tredjelandsstatsborgere, og fordi der endelig gøres noget vedrørende retsstillingen for dem, der er lovligt bosat i en EU-medlemsstat, men som efterfølgende, når de bor eller arbejder et andet sted, overhovedet ingen rettigheder har. EF-Domstolen har flere gange udtalt, at samordningsforordningen også skal gælde for disse lovligt bosatte borgere. Kommissionen har udstedt et direktiv, som er et ændringsforslag til en forordning, om dette spørgsmål. Man valgte at anvende et andet retsgrundlag for det, men fik ikke Rådet til at ratificere det. Jeg er Kommissionen tak skyldig, men også, som jeg allerede har sagt, mine kolleger her i Parlamentet, fordi de besluttede at vende ryggen til misundelse og politisk kævl, og fordi de med rette valgte at lade forordning 1408 omfatte tredjelandsstatsborgere. Jeg tror, at en institutionel kamp om, hvad der ville have været det korrekte retsgrundlag, ville have varet i mange år, og den ville bestemt ikke have gavnet disse mennesker.
Vi har derfor som Parlament benyttet os af den først givne lejlighed til at fastsætte tredjelandsstatsborgeres rettigheder. Deres pligter er allerede fastsat, og jeg mener, at Rådet træffer en beslutning den 3. december. At danskerne og selv briterne følte, at de burde inddrages i denne forordning, fyldte mig med særlig glæde. Det vil under alle omstændigheder skabe klarhed, hvilket der er hårdt brug for.
Når ændringsforslagene snart vedtages, vil vi helt sikkert sige til Rådet, at hvis vores udtalelse ændres yderligere, eller hvis de berørtes retsstilling ændres, vil vi forbeholde os ret til at gå ind i den institutionelle kamp med Rådet om disse punkter. Det, som vi har taget med, er lige netop acceptabelt, men det er for alle tilfældes skyld en advarsel om, at hvis alting ikke udvikler sig som planlagt og aftalt, holder vi vejen til Domstolen i Luxembourg åben.
Jeg vil igen takke alle de parlamentsmedlemmer, som har arbejdet med denne ordning med stort engagement og en hel del dynamik, og som sammen med mig var rede til at støtte Kommissionen i dette forslag. Endvidere vil jeg komme med en bemærkning vedrørende en af Deres embedsmænd, hr. Verschueren, som for øjeblikket ligger syg hjemme, men som efter min mening er den bedste talsmand på Kommissionens vegne i dette spørgsmål. Jeg vil bede Dem om at ønske ham god bedring. Jeg er sikker på, at det også gælder mine kolleger her i Parlamentet, som arbejder med sagen.

Monti
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Oomen-Ruijten, og parlamentsmedlemmerne for deres glimrende betænkning og deres støtte til Kommissionens forslag. Der er tale om et yderst vigtigt forslag, hvis vedtagelse ville være et betydningsfuldt politisk signal fra EU, når det gælder integrationen af tredjelandsstatsborgere, der har lovlig bopæl i EU, eftersom forslaget giver dem samme sociale sikring som de EU-borgere, der rejser rundt i EU. Det er således et vigtigt bidrag til en konsekvent og velafbalanceret indvandringspolitik i EU.
Den 27. oktober 1999 bad Parlamentet om en hurtig indsats for at sikre en fair behandling af tredjelandsstatsborgere med lovlig bopæl i EU, så de får rettigheder, der svarer til EU-borgernes rettigheder. I det forslag, vi behandler nu, opfyldes dette ønske, og man går endda endnu længere, eftersom man giver tredjelandsstatsborgerne de samme rettigheder som de EU-borgere, der rejser rundt i EU, og ikke kun tilsvarende rettigheder.
Forslaget fremmer desuden arbejdstagernes mobilitet, hvis betydning blev understreget i Kommissionens handlingsplan først på året. Forslaget forenkler således reglerne ved at reducere antallet af de nationale og internationale instrumenter, som regulerer samordningen af de sociale sikringsordninger for denne kategori af personer.
Som ordføreren så rigtigt sagde i sin redegørelse, er formålet med dette forslag til forordning, hvis retsgrundlag er traktatens artikel 63, stk. 4, at bygge en bro. Forslaget lader ganske enkelt tredjelandsstatsborgere være omfattet af anvendelsesområdet for EU's direktiver om social sikring, hvis retsgrundlag fortsat er traktatens artikel 42. Det betyder, at Parlamentet stadig er medlovgiver, hvis der skal foretages eventuelle ændringer af forordning nr. 1408/71 i fremtiden.
Kommissionens forslag indeholder som bekendt allerede en betragtning, hvor der henvises til chartret om grundlæggende rettigheder, men jeg er enig i, at det er nødvendigt med en specifik henvisning til chartrets artikel 34, stk. 2. Kommissionen kan således godt tilslutte sig ændringsforslag 1.
Jeg er helt enig i, at samordningen af social sikring for tredjelandsstatsborgere er af stor betydning, men det er så indlysende, at det - ligesom punktet i den forbindelse - er overflødigt. Betydningen af en samordning af de sociale sikringssystemer for tredjelandsstatsborgere kommer allerede i høj grad til udtryk i de ni første betragtninger, som Kommissionen har foreslået. Selv om Kommissionen er enig i den grundlæggende tankegang, kan den således ikke godkende ændringsforslag 2.
Jeg forstår godt det hensigtsmæssige i, at der i punkterne henvises til EU's kommende udvidelse, og derfor godkender Kommissionen ændringsforslag 3. Den kan dog ikke tilslutte sig ændringsforslag 4 og 5. Hvad ændringsforslag 4 angår, skal det understreges, at det ikke er hensigtsmæssigt, at der i en forordning henvises til et forslag til fællesskabsinstrument, hvis udfald man endnu ikke kender. Kommissionen kan heller ikke godkende ændringsforslag 5 af en række forskellige årsager. Forslaget tager først og fremmest sigte på at give tredjelandsstatsborgere med lovlig bopæl i en medlemsstat de samme rettigheder som EU-borgere, der rejser rundt i EU. Formålet med ændringsforslag 5 er at give tredjelandsstatsborgere andre rettigheder end dem, som EU-borgerne har. Jeg kan ikke se, hvorfor en afghansk eller indisk arbejdstager, som f.eks. bor i Nederlandene eller i Finland, skal blive udsat for problemer, som skyldes et manglende kendskab til sproget og/eller til værtslandets administrative procedurer, og som er helt anderledes end de problemer, deres græske eller portugisiske kolleger støder på.
Kommissionen vil desuden iværksætte en aktiv informationskampagne og forelægge det vedtagne forslag for alle de berørte personer, så de kan gøre deres rettigheder gældende, når tiden er inde. Der er i øvrigt allerede en stærk interesse for forslaget fra mediernes side i dag.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg er Parlamentet meget taknemmelig for, at det har sat forslaget på dagsordenen i dag, så Rådet formelt kan vedtage det på sit møde den 3. december. Som De sikkert forstår, har Kommissionen ikke længere tid til at stille Rådet et ændret forslag, men min kollega, kommissær Diamantopoulou, vil anbefale Rådet at vedtage forslaget med de ændringsforslag fra Parlamentet, som vi netop har godkendt.

Gillig (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, kære kolleger, jeg vil gerne først og fremmest sammen med ordføreren glæde mig over perspektivet i iværksættelsen af en sådan lovbestemmelse, det vil sige en holdning til forslagets kerne.
Det var faktisk på tide! Og Europa-Kommissionen havde et politisk ansvar at leve op til over for de personer, som er omfattet af nærværende forslag til forordning, især efter Det Europæiske Råds møde i Tampere i oktober 1999, som i sine konklusioner fastlagde nødvendigheden af at træffe hurtige foranstaltninger for en ligeværdig behandling af statsborgere fra tredjelande med lovligt ophold i EU.
Det, vi glæder os over, er netop respekten for ligebehandling af statsborgere fra tredjelande i henhold til forordning (EØF) nr. 1408/71 og den heraf følgende sociale lighed, der er helt igennem grundlæggende, som det er blevet sagt, for deres integrationproces, men som også fremmer bevægeligheden for personer. Vi ved, at denne bevægelighed for personer, som vi taler så meget om, er langt sværere at iværksætte i praksis end bevægeligheden for varer og ejendom.
Jeg vil her, fordi det er nødvendigt, huske Dem på det betydningsfulde bidrag, som statsborgerne fra tredjelande yder til EU både i form af en dynamisk økonomi og i form af kulturel mangfoldighed og rigdom, og, når vi taler om disse mennesker, taler vi om rundt regnet et potentiale på 13 millioner mennesker i Unionen. Det er ikke noget lille tal.
Jeg vil imidlertid i lighed med ordføreren henlede Deres opmærksomhed på spørgsmålet om retsgrundlaget, som er valgt af Europa-Kommissionen efter pres fra Rådet. Europa-Parlamentet så sig selv anvende den almindelige høringsprocedure, mens det første forslag fra 1997 tog udgangspunkt i artikel 51, den nuværende artikel 42, som forudsætter fælles beslutningstagning. Denne beslutning hvis motivering forekommer mere end tvivlsom, hvilket ordføreren har gjort opmærksom på, og derfor angribelig, sætter de facto Europa-Parlamentet i et dilemma, som det kun kan løse ved at kapitulere, for det er præcis, hvad der sker her. Og desværre står vi ikke over for et første forsøg på, hvad man kunne kalde en sand optrævling af privilegier i vores institution, hvilket kunne opfattes som en farlig præcedens. Jeg frygter, at der heri er en grundlæggende tendens, og jeg mener, at vores institution bør holde vågent øje med situationen. 
Kommissionen, som følger Rådets henstillinger, ved med bestemthed, at Parlamentet vil vælge en pragmatisk kurs, og at det foretrækker at undgå, hvad De har kaldt juridisk tovtrækkeri, fru ordfører, for ikke at bringe en nødvendig og påtrængende fællesskabslovgivning i fare. Vi ønsker ikke at påtage os ansvaret for, at noget, vi ønsker os, slår fejl.
Derfor vil vi ikke krydse klinger, men spørgsmålet er rejst. Skal vi i morgen gå så vidt som til at straffe de borgere, der afventer Europa-Parlamentets afgørelser for blot at sikre, at Parlamentets holdning respekteres? Jeg mener, at denne afgørelse, Europa-Parlamentets helt igennem fornuftige holdning, bør tjene som udgangspunkt for overvejelser i kommende sager, sager, ved vi, der allerede er under behandling i Rådet.

Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, på vegne af min gruppe og Jean Lambert vil jeg lykønske ordføreren varmt med hans betænkning. Vi støtter fuldt ud fru Oomen-Ruijtens strategi og den måde, som hun har behandlet retsgrundlaget på. Det er efter min mening vigtigt, at aftaler, som er indgået ved hjælp af EU-samordning, nu også gælder for tredjelandsstatsborgere. Det er ærligt talt en skandale, at det ikke allerede har været tilfældet, da disse mennesker rent faktisk betaler skat og bidrager til de sociale sikringsordninger, men derefter finder ud af, at de sætter sig mellem to stole, når de arbejder på tværs af grænser.
Parlamentet har allerede givet udtryk for ønsket om, at Tampere-konklusionerne skal omsættes i egentlig handling i lighed med tredjelandsstatsborgeres rettigheder. Den forordning, som vi diskuterer nu, omhandler grænseoverskridende arbejde, men de andre, som ifølge deres natur er en langt større kategori, skal også have sikret deres sociale rettigheder på samme måde som arbejdstagere med oprindelse i EU. Min gruppe håber, at den kamp, som skal fortsættes, fører til, at den nødvendige konsensus opnås her i Parlamentet.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om klimaændringer.

Monti
Hr. formand, jeg takker Dem for at have inviteret Kommissionen herind for at aflægge rapport om konferencen i New Delhi om klimaændringer, som blev afholdt i oktober 2002. Jeg vil starte med at sige, at EU indtog en stærk og samlet holdning under forhandlingerne, og vi vil gerne takke det danske formandskab for det fortrinlige arbejde. Kommissionen glæder sig også over at kunne anerkende den sunde politiske støtte, som den fik fra de ngo'er, der var til stede ved mødet. Men Kommissionen og min kollega fru Wallström vil især takke for Europa-Parlamentets vedvarende støtte til EU's holdning i de internationale klimaforhandlinger og Deres fortsatte interesse for dette emne. Denne interesse afspejlede sig i Deres engagerede parlamentariske delegation, anført af fru García-Orcoyen Tormo i New Delhi. Vi håber at kunne fortsætte vores effektive samarbejde i fremtiden.
Ca. 170 lande, som repræsenterer over tre fjerdedele af verdens befolkning, mødtes i New Delhi til det ottende faste møde som parter til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer. Der skete gode fremskridt på mødet på en række tekniske områder såsom overvågning og indberetning, og vejen for anvendelsen af den såkaldte Clean Development Mechanism (CDM) blev ryddet. CDM er et vigtigt redskab til at nå målene for udledning i de udviklede lande, og samtidig til at mindske udledningen i udviklingslandene og bidrage til en bæredygtig vækst.
Under det afsluttende ministerielle møde diskuterede ministre og højtstående embedsmænd, hvad der indtil nu er blevet gjort for at bekæmpe klimaændringerne, forbindelserne mellem klimaændringer og vedvarende udvikling og de bekymrende resultater i den tredje evalueringsrapport fra regeringspanelet om klimaændringer, som viser, at hovedparten af den stigning i den globale opvarmning, som finder sted, er menneskeskabt. Behovet for fortsat handling for at forsætte kampen mod klimaændringer blev også debatteret. Mødet blev afsluttet med vedtagelsen af Delhi-deklarationen.
Jeg vil opridse Kommissionens politiske vurdering af New Delhi-konferencen. Den ministerielle Delhi-deklaration udgør det politiske resultat af konferencen. Selv om den indeholder en opfordring til alle lande om at ratificere Kyoto-protokollen og fremhæver behovet for at gøre mere for at bekæmpe klimaændringerne i de kommende årtier, ville vi gerne have været stærkere på andre områder.
Jeg vil gerne kommentere nogle af manglerne. For det første lykkedes det ikke i Delhi-deklarationen at fremhæve behovet for en tættere forbindelse mellem videnskab og politisk handling. Resultaterne i den tredje evalueringsrapport fra regeringspanelet om klimaændringer bekræfter, at der er behov for flere nedskæringer i udledningen, hvis det endelige mål i De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer skal lykkes.
Det skal bruges som et vigtigt element for at fremme arbejdet med konventionen om klimaændringer og Kyoto-protokollen. Et videnskabsbaseret tiltag vil give os større sikkerhed i udarbejdelsen af politiske tiltag fremover, så vi kan komme på rette vej.
For det andet var vores mandat, som blev fastlagt af Rådet den 17. oktober, at få en fremsynet diskussion om et mere vidtgående og langsigtet globalt samarbejde, som er baseret på bredere og mere afvejet handling, som er i overensstemmelse med det endelige mål med konventionen.
Sådanne samtaler burde være påbegyndt på parternes konference på det første møde, efter at Kyoto-protokollen trådte i kraft. Desværre havde EU ikke held med at overtale de andre parter til at anerkende behovet for at påbegynde sådan en proces. Men ved hjælp af en række bilaterale kontakter med andre parter og andre grupper greb EU enhver chance til at forklare vores holdning. Spørgsmålet er nu på bordet, og disse samtaler har givet os et godt grundlag, som vi kan bygge videre på.
Et tredje mere generelt spørgsmål er, at debatten i New Delhi havde det med at fokusere på bæredygtig udvikling i stedet for klimaændringer. Mens der er en klar forståelse i EU for, at klimaændringer er stærkt forbundet med vedvarende udvikling, handler De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer jo lige netop om dette emne. Det er rammerne for klimaændringer, som er veldefineret og på plads. Vi bør ikke lade diskussionen om vedvarende udvikling tage opmærksomheden fra processen om klimaændringer.
Hvilke udsigter er der efter denne konference for, at Kyoto-protokollen kan træde i kraft? Det er selvfølgelig et vigtigt spørgsmål. Som De ved, kræver det, at 55 parter, som står for mindst 55% af CO2-udledningen i de industrialiserede lande i 1990, ratificerer Kyoto-protokollen. Den første tærskel er stort set nået, 97 lande pr. 13. november, mens ratificeringen fortsætter støt. I denne forbindelse glæder det os, at Canada har bekræftet, at landet vil ratificere snart. For den anden tærskel har vi kun nået et tal på 37,4%. Da EU, Japan og næsten alle kandidatlandene nu har ratificeret, betyder det, at det er nødvendigt, at Rusland ratificerer, så Kyoto-protokollen kan træde i kraft. Det ser ud til, at Rusland stadigvæk har til hensigt at ratificere, især efter offentliggørelsen for nylig af resultaterne om klimaændringernes indvirkning på Rusland. Men den endelige beslutning er endnu ikke taget, og der er ikke fastlagt nogen tidsplan. Kommissionen har til hensigt at fortsætte med at opfordre Rusland til at leve op til dets ansvar som en nøglespiller på området for klimaændringer og ratificere Kyoto-protokollen hurtigst muligt.
Internt vil Kommissionen fortsætte inden for rammerne af det europæiske program vedrørende klimaændringer, så EU er i stand til at opfylde de aftalte mål for nedskæringen af udledningen. På den anden side vil Kommissionen på det internationale plan fortsætte sine bestræbelser på at opfordre vores partnere til at ratificere Kyoto-protokollen, så den kan træde i kraft. Samtidig vil vi fortsætte med at bygge videre på de gode bilaterale forhold, som vi har etableret med nogle udviklingslande og med flertallet af de udviklede lande for at opnå en bedre forståelse for, hvad der bør gøres i fremtiden.
Alle ved, at Kyoto-protokollen kun er det første skridt på vejen i kampen mod klimaændringer, og vi bør begynde at diskutere, hvordan vi kan komme videre.
Jeg vil gerne slutte af med at understrege endnu en gang, hvor taknemmelig Kommissionen er for Parlamentets støtte og for den engagerede indsats i New Delhi.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, selv om kommissær Wallström ikke er til stede i dag, vil jeg gerne først på vegne af Europa-Parlamentets delegation på den ottende konference om klimaændringer takke hende for hendes samarbejde med Parlamentets delegationer på de forskellige konferencer, hun har deltaget i. Vi savner bestemt New Delhi.
Jeg vil gerne understrege et par punkter i forbindelse med denne konference. EU bør fastholde sit lederskab i den internationale bekæmpelse af klimaændringer. Derfor skal EU hurtigst muligt tilskynde til en politisk forhandling mellem alle parterne om målene efter 2012.
COP8 var tænkt som en god lejlighed til at konsolidere de beslutninger, der allerede var blevet truffet i Bonn og Marrakech om gennemførelsen af Kyoto-protokollen. Det mislykkedes desværre. Der kom ingen bred debat om de fundamentale spørgsmål for anden periode.
Der skete dog vigtige fremskridt på klimakonferencen på det tekniske område, især hvad angår mekanismerne til ren udvikling, rapportering og revisionsprocedurer. Men fremskridtene på det politiske plan var skuffende. Som nævnt af kommissæren blev det forsøgt at udvande de konkrete aspekter i Kyoto-protokollen med det meget bredere begreb om bæredygtig udvikling. I denne forstand vil jeg gerne sige, at USA's delegation indtog en meget lidt konstruktiv holdning. Den undgik til hver en tid at tale om opfyldelse af tidsplaner og konkrete mål.
Medlemmerne af vores delegation var alle enige om, at de stater, som endnu ikke har ratificeret protokollen, skal fremskynde dette. Vi tænkte især på Rusland. Hvis Rusland ratificerede protokollen, kunne den træde i kraft. Det er dog bekymrende, at Rusland ikke ville forpligte sig under konferencen. 
Med hensyn til udviklingslandenes holdning kunne der konstateres en bekymring over de udviklede landes utilstrækkelige finansielle bistand. Teknologioverførslen for at fremme vedtagelsen af foranstaltninger til tilpasning til og afbødning af virkningerne af klimaændringerne var også utilstrækkelig. Vi mener ligeledes, at vi bør se nærmere på muligheden for at skabe et særligt interparlamentarisk udvalg for Indien, et land med 1 milliard indbyggere. Det har en vækstøkonomi, og Indiens parlament har givet udtryk for en klar politisk vilje til at samarbejde med Europa-Parlamentet.
Endelig vil jeg gerne understrege, at samarbejdet med Rådet og Kommissionen har været meget konstruktivt. Begge anerkendte den grundlæggende rolle, som Parlamentets delegationer spiller på denne slags konferencer. Netop derfor synes vi, at det er uacceptabelt, at vores delegationer bliver udelukket fra koordineringsmøderne. Vi anmoder derfor om, at Europa-Parlamentet på kommende møder får adgang til disse møder, i det mindste som observatører.
Hulthén (PSE).
Hr. formand, jeg vil forsøge at gøre kunststykket med at repræsentere to personer her i dag - mig selv og fru Corbey, som var til stede ved konferencen i New Delhi. Det indebærer ikke, at jeg taler med to tunger, men at jeg vil forsøge at gøre budskabet så stringent som muligt.
Efter at have læst rapporten fra Kommissionen og Parlamentet om New Delhi-konferencen er der et spørgsmål, som hele tiden kører rundt i mit hoved. Hvad er det, der gør, at det mislykkes for os, at det mislykkes for EU at kommunikere vores budskab og vores vilje til forandring over for frem for alt landene i den tredje verden? Hvorfor lykkes det bedre for USA? USA's budskab er, i det mindste i vores øjne, dårligere, når det drejer sig om at modarbejde de eksisterende klimaændringer.
Det er væsentligt, at man i EU i fællesskab nu begynder at tænke over, hvordan man skal forsøge at mindske den tillidsbrist, som faktisk eksisterer mellem os og dem, som vi ønsker at få over på vores side. Det drejer sig også om muligheden for at ratificere Kyoto-protokollen. Dette udgør nok de væsentligste dele i vores fortsatte strategi, når det drejer sig om at forsøge at komme videre. Det drejer sig frem for alt om at komme videre med det vigtige arbejde, som nu begynder, når denne del af Kyoto-protokollen er afsluttet.
Fru Corbey, som var til stede ved konferencen i New Delhi, har gjort sig nogle bemærkninger, som efter min mening er værd at informere Parlamentet om. Det handler frem for alt om, at Kyoto-processen faktisk udgør en alvorlig politisk fare, eftersom den politiske støtte til hele processen er ved at forsvinde. Det er to væsentlige aspekter, når det drejer sig om at forsøge at øge den politiske støtte igen og at tage spørgsmålet op til diskussion på et mere nuanceret og alvorligt niveau. Den ene faktor, som jeg netop har taget op, er situationen i og forholdet til landene i den tredje verden. Flere af disse lande rapporterede under konferencen i New Delhi om ekstreme vejrforhold. Det var således ikke bare et land, men flere, og de udtalte sig også om, hvilke udgifter dette vil føre med sig.
Selv om vi i EU ikke kan påtage os ansvaret for alle disse klimaændringer, må vi alligevel betragte os som en af parterne, som sammen med den øvrige industrialiserede verden dog har bidraget mere til at skabe de nuværende klimaændringer. Vores rolle skal være mere klar, når det drejer sig om at hjælpe landene i den tredje verden med at beskytte sig mod klimaændringerne. Vi skal naturligvis også hjælpe dem med at finde andre veje at gå for at udvikle sig end bare at prøve den vej, som vi selv ikke mener, er helt vellykket.
Det vigtigste er måske trods alt, at EU fortsætter med at presse på for, at der skal ske noget efter 2012, at vi ikke giver op, trods det at omverden egentlig vil noget andet. Dette er måske det vigtigste budskab, der er kommet fra konferencen i New Delhi.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne først takke Europa-Parlamentets delegation ved konferencen i New Delhi og særligt takke Cristina García-Orcoyen Tormo, der ledede denne delegation. Jeg beklager, at Kommissionen og Rådet endnu en gang ikke har villet lade Europa-Parlamentets delegation deltage i EU's koordinationsmøder.
Vi vidste allerede før denne konference, at det ville blive ekstremt hårdt at nå det ønskede resultat, eftersom denne konference drejede sig om at forberede Kyoto-protokollens anden fase, mens den politiske prioritet jo stadig er at sikre, at Kyoto-protokollen træder i kraft, så den første fase kan begynde.
Selv om det er beklageligt, at der ikke blev nået noget resultat, må det trods alt fremhæves, at det lykkedes at forbedre definitionen på mekanismen for bæredygtig udvikling og procedurerne for emissionsovervågning. Mere alvorligt er ikke så meget de manglende resultater, synes jeg, men snarere det politiske forsøg på at udvande Kyoto-protokollen. Der var fra flere delegationers side, især USA's, et klart forsøg på at få debatten om klimaændringer sporet tilbage til 1997, hvor der hverken var mål eller protokoller for handling.
Det er også en skam, at udviklingslandene er gået i denne fælde. Det er nemlig i udviklingslandene, at klimaændringernes følger er alvorligst. Vores stilling synes dog klar. For det første er Kyoto-protokollen det eneste redskab til at afbøde klimaændringerne. For det andet må protokollens anden fase opstille endnu mere ambitiøse mål end den første (den første er kun et lillebitte skridt fremad). For det tredje må indsatsen begynde i de industrialiserede lande og først senere i udviklingslandene.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, det var første gang, jeg var med i en af disse delegationer. Jeg synes, at det var fascinerende, men også frustrerende.
Som det er blevet sagt, var hensigten med denne ottende konference mellem parterne til konventionen om klimaændringer i New Delhi, at det skulle ses som en overgang, det vil sige snarere et forsøg på at holde debatten om klimaændringer i gang end et forsøg på at lave store politiske beslutninger.
Jeg er enig i det, mine kolleger har sagt, og jeg vil også give udtryk for min utilfredshed med, at den parlamentariske delegation blev udelukket fra de daglige koordinationsmøder. Af den grund afsluttede Kommissionen den sidste dag med et forsøg på at udelukke os fra pressemødet, omend på en meget høflig og diplomatisk måde. Da parlamentsmedlemmerne blev orienteret den morgen, gav vi udtryk for vores frustration over svagheden i udkastet til deklarationen. Kommissionen ønskede ikke, at vi sagde det på pressemødet, da den efter sin egen mening anlagde en mere diplomatisk linje. Disse forskelle ville ikke opstå, hvis vi var med i koordinationsmødet og med i inderkredsen. Kommissionen var venlig over for os, idet den orienterede os uden for kredsen, men hvis vi skal involveres, bør vi være inden for kredsen, og hvis vi skal ses som medlemmer og deltagere i Det Europæiske Fællesskabs delegation. Rådet og Kommissionen stod på den ene side, og Parlamentet stod på den anden side.
Udkastet til deklarationen var i sig selv noget svag og skuffende. Titlen blev ændret fra deklarationen om klimaændringer til deklarationen om klimaændringer og bæredygtighed. Det er en præcedens, som vi skal være påpasselige med. Det er meget svært at tale om disse spørgsmål, være objektiv og fastholde fokus på klimaændringer, hvis det antydes, at bæredygtig udvikling ikke er indbefattet. Det er et slags "slå mig med et barn i armene"argument, det vil sige, hvordan kan De retfærdiggøre det, som De siger, hvis De ikke inddrager bæredygtig udvikling? Amerikanerne og andre brugte det alvorlige spørgsmål om bæredygtig udvikling til at aflede opmærksomheden fra klimaændringer og fra kravene i Kyoto-protokollen generelt.
Det var en fascinerende øvelse. Jeg vil gerne takke lederen af vores delegation, fru García-Orcoyen Tormo, og alle kolleger, som var med til at gøre det fascinerende.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det, som fru Doyle fortalte os, er meget bekymrende, både når det gælder den formelle fremgangsmåde og indholdet. Det er sidstnævnte aspekt, som jeg gerne vil sige noget om. Vi befinder os i den situation, at miljøaftalerne aldrig bliver overholdt, og det mest slående eksempel er Kyoto-aftalen. Jeg håber, at Kommissionen vil gøre sig nogle tanker om, hvordan samarbejdet med parlamentsmedlemmerne - også uden for EU - skal foregå i fremtiden, og hvad indholdet angår, håber jeg ikke mindst, at den vil gøre en meget større indsats for at bevare de nødvendige overlevelsesbetingelser, ikke bare for EU og dets næsten 400 millioner indbyggere - som snart bliver flere end 400 millioner - men for hele verden.
Selv om jeg bestemt ikke er antiamerikansk, tror jeg, at det er nødvendigt at lægge et massivt pres på præsident Bushs regering, så den er mere opmærksom på spørgsmål som klimaet, klimaændringerne og miljøet, og så disse spørgsmål ikke bare bliver behandlet ud fra et økonomisk synspunkt og med en begrænset monetær indfaldsvinkel i stedet for en langsigtet indfaldsvinkel.
Jeg tror, at vi skal gøre en meget større indsats i den retning, og det sætter jeg min lid til, at Kommissionen gør.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om anvendelse af Erika-pakken om søfartssikkerhed og de foranstaltninger, der skal træffes for at imødegå de alvorlige socio-økonomiske og økologiske problemer.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, dette er en forhandling, der ikke burde have fundet sted. Det har desværre vist sig, at Kommissionen har fået ret. Kommissionen stillede i sin tid et forslag om snarest at forbyde gammeldags enkeltskrogede tankskibe. Desværre fulgte Rådet ikke vores råd. Det handlede ikke hurtigt nok med at få vedtaget Kommissionens forslag efter diskussionen med Parlamentet. Hvis det havde gjort det, ville tankskibet Prestige have været forbudt siden 1. september 2002. Det havde derfor aldrig været sunket ud for de europæiske kyster.
Vi skal drage konklusioner af alt dette. Det er det samme, jeg sagde, da Erika sank ud for Bretagnes kyst. I dag taler vi om Prestige, der forliste ud for de spanske kyster, nærmere bestemt ved Galicien. Vi skal drage konklusioner og handle. Den første lære er meget klar. Vi skal handle hurtigt, bestemt og beslutsomt. Vi skal en gang for alle tage fat på disse situationer og sikre, at der ikke igen sker en tragedie, som den vi oplever i dag.
Det, vi umiddelbart skal gøre, er åbenbart. Myndighederne skal holde de berørte skadesløse, og de skal sørge for, at strandene bliver renset, så vi kan genoprette kysten. Husk, mine damer og herrer, at det er et særdeles rigt område, såvel hvad angår produktionen af fisk og skaldyr som fra et miljømæssigt synspunkt. Næsten hele området indgår i Natura 2000-nettet. Vi skal rense og genoprette alle disse områder. Vi skal også hurtigst muligt undersøge hele den kæde, som har gjort ulykken mulig. Vi skal huske, at der allerede i 1997 var nogle olieselskaber, der havde afvist dette skib, fordi de syntes, at det var farligt og usikkert. Det viser sig, at sidste gang, dette skib blev inspiceret inden for EU i henhold til Paris-memorandummet, var i 1999. Skibet anløb i forsommeren to europæiske havne, og de relevante inspektioner blev desværre ikke foretaget.
Vi skal derfor undersøge alle ledene i kæden og se, hvem der er ansvarlig, og hvad der præcist skete. Derefter skal vi drage konklusioner, der gør det muligt for os at undgå lignende situationer. I den aktuelle situation står vi over for et skib med en græsk reder, som sejler under Bahama-flag, som kontrolleres af et nordamerikansk klassifikationsselskab, som ledes af et schweizisk selskab. Det har også forbindelser til en række andre lande, som alle har meget tydelige skattefordele.
Vi skal også straks gøre alt, hvad der står i vores magt, så der ikke igen sker en sådan tragedie. Det betyder, at vi straks skal iværksætte og gennemføre de aftaler og direktiver, der er vedtaget af EU's ministre. Vi skal ikke vente til juni næste år med at gennemføre Erika I-pakken. Vi skal ikke vente indtil februar 2004 med Erika II-pakken. De skal iværksættes nu. De skal gøres effektive, det vil sige, at vi skal opfylde målet om, at havnemyndighederne skal gennemføre kontrol med 25% af de anløbne skibe, 25% af dem, der frembyder størst risici, som er de farligste. De standarder, der står i de gældende bestemmelser, skal opfyldes. Det haster med at få erstattet enkeltskrogede tankskibe med dobbeltskrogede tankskibe. Der skal snarest iværksættes et fællesskabssystem til opfølgning af information om søtrafikken inden for alle områder. Nødforanstaltningerne skal fremmes ved at udpege beskyttelseszoner, fortøjringszoner og nødhavne. Det Europæiske Institut for Søfartssikkerhed, som skal sikre, at reglerne bliver fulgt i alle EU's havne og sørge for teknisk samarbejde med landene og Kommissionen, skal iværksættes.
Endelig skal vi fortsætte drøftelserne om COPE-fonden, hvis formål er at dække alle skadeserstatningerne og alle omkostningerne til genopretning og rensning af miljøet. Det ligger ud over standardskadeserstatningen. Den supplerer FIPOL-fonden.
Som en hasteforanstaltning vil jeg på det næste ministerråd den 6. december foreslå, at EU's medlemsstater vedtager en administrativ beslutning, der betyder, at det, indtil vi er kommet af med alle enkeltskrogede tankskibe inden for den aftalte tidsplan, kræves, at der altid skal anvendes dobbeltskrogede tankskibe til at transportere svær fuel. Svær fuel er trods alt det mest forurenende produkt. For de tankskibe, der har været involveret i de tre sidste ulykker - Erika, Baltic og Prestige - var gamle enkeltskrogede tankskibe, der transporterede svær fuel. Svær fuel er det farligste produkt. Vi skal derfor stille større krav til sikkerheden. Det kan nemt klares, hvis EU's regeringer vedtager en administrativ beslutning.
Vi skal gå længere endnu. Det vil sige, at vi skal arbejde på at forøge FIPOL-fonden og COPE-fonden. Det betyder også, at vi skal støtte Kommissionens arbejde om fremtidige strafferetlige sanktioner i Europa. Det betyder også, at havnemyndighedernes gennemførelse af direktivet om inspektion skal forbedres. For vi har opdaget, at der i dag er nogle havne, hvor der praktisk taget ikke foretages nogen kontrol. Disse havne kan nærmest kaldes for bekvemmelighedshavne. Det er en svigagtig udnyttelse af den aktuelle situation, og det skal stoppes. Det betyder også, at vi på globalt plan skal overveje grundlaget for den internationale havret inden for rammerne af IMO. Den internationale havret bygger på principper fra det 19. århundrede, selv om vi befinder os i det 21. århundrede, hvor vores have gennempløjes af hundredtusindvis af skibe hver eneste dag med laster, der på grund af deres omgang og art er særdeles farlige. Det var ikke tilfældet for 150 år siden. Det betyder også, at vi skal styrke kyststaternes rettigheder inden for 200-sømilegrænsen og i stræderne. Disse rettigheder skal især styrkes, så de kan forsvare sig mod risiciene fra særligt farlige laster.
Mine damer og herrer, det betyder også at tale med vores naboer. Jeg tænker på dem, som vi deler interesser med i de særdeles skrøbelige have. F.eks. Østersøen, som vi deler med Rusland, Middelhavet og Sortehavet. Vi bør samarbejde med Rusland og en række andre europæiske, mellemøstlige og nordafrikanske lande.

Jeg vil afslutte med at understrege, at katastrofen med Prestige aldrig skulle have fundet sted. Fra Kommissionens side gjorde vi alt for at undgå den. Sådan er det ikke gået, men vi skal forhindre, at der kommer et nyt Erika eller Prestige ved vores kyster. Vi skal desuden arbejde for, at sådanne ulykker heller ikke sker ved kysterne langs andre have, andre kontinenter. Vi skal huske, at havene tilhører os alle, og vores bekymring bør udstrække sig til de fjerneste steder.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, som galicer er jeg i dag knust. Jeg er helt fortvivlet over det panorama, vi står over for. Som politiker føler jeg det store ansvar, vi har som medlemmer af Europa-Parlamentet, for at forsvare vores vælgeres interesser ordentligt. Vi kan hverken bruge vage udsagn eller halve sandheder. Det skal, som kommissæren sagde, være den sidste tragedie til søs.
Jeg vil netop begynde med at anerkende kommissær de Palacios arbejde. Før hun blev kommissær, fandtes der praktisk taget ikke nogen europæisk politik om søfartssikkerhed. I dag ligger der en vigtig pakke med foranstaltninger på bordet, nemlig Erika I og Erika II.
Men spørgsmålet er, om de som påpeget er tilstrækkelige og bliver anvendt korrekt. Svaret er et klart nej. Europa-Parlamentet skal stå sammen og lægge sin politiske vægt bag Europa-Kommissionen. Det har sendt os et klart signal. Vi skal arbejde sammen og fremskynde gennemførelsen af foranstaltningerne. De skal træde i kraft.
Kommissæren talte om dobbeltskrog, som er obligatorisk i USA, og hvis det havde været tilfældet her, kunne det sandsynligvis have forhindret denne ulykke. Kommissæren talte også om inspektionerne i EU's havne, hvor vi skal starte, og i alle havne i Europa og i resten af verden. Men uanset om det drejer sig om kolonier, skatteparadiser eller bekvemmelighedshavne, som det er blevet nævnt her, skal de alle kontrolleres. Agenturet for Søfartssikkerhed skal iværksættes snarest.
Som galicer kan jeg i denne forbindelse ikke glemme den triste rekord, som vi har i Spanien. I de sidste 30 år har der været otte ulykker af denne slags, heraf seks i de sidste 20 år. I Galicien kaldes den atlantiske Finisterre for Dødens Kyst. Det Europæiske Agentur bør placeres et sted, der har været berørt af skibsulykker. Det bør være et område, der har mærket følgerne. Er der andre, der kan tilbyde mere end os? Ved at placere agenturet i Galicien kunne Galicien måske få oprejsning. Jeg ved, at det hverken henhører under Parlamentets eller Kommissionens kompetence, men jeg kan ikke lade være med at sige det, jeg tænker, højt.
Vi anmoder under alle omstændigheder i beslutningsforslaget om, at der bliver oprettet særlige følsomme havfiskeriområder. Galicien er uden tvivl et af disse områder på grund af dets rigdom på skaldyr og fisk, som det er blevet understreget her, og på grund af dets mangfoldighed, dets marine havøkosystem. Vi ønsker at få de dødens korridorer, der findes i dag, længere væk. Vi ønsker at hindre, at vores hav bliver en kloak. Vi ønsker ikke disse sejlende rustbunkere. Havet er Galiciens liv, grundlaget for dets økonomi, og jeg vil endda gå så langt som til at sige selve dets kultur. I dag, mine damer og herrer, er Galicien desværre forgiftet.
Disse foranstaltninger skal gennemføres allerede i morgen. Vi skal kræve af medlemsstaterne, at de gør det. Jeg tror, hr. formand, at tiden er inde til, at Europa udviser solidaritet. Jeg vil gerne minde om den solidaritet, som vi ved andre lejligheder har udvist over for andre medlemsstater. Vi anmoder derfor om solidaritet. Al den hjælp, der kommer til Galicien, er velkommen, og jeg vil især gerne påpege den fra Solidaritetsfonden. Jeg har set på fondens artikel 2, og efter min mening er det i dette tilfælde helt på sin plads at anvende den, når vi derudover tager de beretninger, vi har vedtaget i Europa-Parlamentet, i betragtning. Vi skal også huske på, at Galicien er en mål 1-region, hvis fiske- og skaldyrsbestande udgør mere end 10% af dets BNP. På baggrund af faren for total kollaps - og vi ved ikke, hvor længe det vil vare - er betingelserne for, at EU's Solidaritetsfond bistår Galicien, bestemt opfyldt.
Jeg vil afslutte med at sige til kommissæren, at hun kan regne med Gruppen for Det Europæiske Folkepartis støtte. Jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil støtte hende. I morgen skal vi tage fat på arbejdet, så vi aldrig mere skal beklage disse ulykker. Jeg takker Dem på forhånd, mine damer og herrer, for den støtte, jeg ved, at De vil give os.
Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke kommissæren for hendes tilstedeværelse i Parlamentet i dag. Det er et bevis på den enorme interesse, som jeg ved, hun har for denne sag, der bekymrer os alle så meget.
Prestige havde dobbelt så meget råolie i sine tanke som Erika. Olieforureningen er allerede en økonomisk, social og miljømæssig katastrofe for Europa, især for min hjemegn. Det er et meget stort problem for Europa, der vil få følger mange år frem.
Der er allerede mere end 300 km kyststrækning, der er blevet forurenet, og der er blevet opdaget yderligere tre store olieklatter, som den stærke sydvestenvind bringer nærmere på kysten. Skaldyrsfiskeriet, fiskeriet i flodmundingerne, akvakulturen, turismen og Galiciens omdømme er allerede hårdt ramt.
Galicien, som ulykkeligvis er blevet til et referenceområde for olieforurening, er fortsat ubeskyttet til trods for, at 70% af transporten af råolie i Europa går forbi dets kyster. Efter fem olieforureninger virker det, som om man ikke har draget nogen lære heraf. Det er desværre nødvendigt at sige, at manglen på tekniske foranstaltninger gør det vanskeligt at opfylde borgernes ønske om at hjælpe til.
Et godt eksempel på dette er billedet med de hundredvis af fiskere, som syr på et kæmpemæssigt 4 km langt net som en hjemmelavet foranstaltning til at stoppe olieforureningen, og billedet af folk på strandene, der er bevæbnet med spand og skovl. De viser borgere fra det 21. århundrede, der skal klare en katastrofe fra det 19. århundrede med forhistoriske remedier. Der har heller ikke været ordentlig information. Den spanske offentlighed har fået indtryk af, at det vigtigste har været at forsøge at skjule katastrofens alvor. Det står i stærk kontrast til den alvorlige bekymring, de europæiske regeringer har givet udtryk for.
Kommissæren siger med rette, at hvis vi havde anvendt de europæiske regler, kunne katastrofen have været undgået. Hun siger også, at Erika-pakken træder i kraft i 2003. Hun sagde dog, at skibe uden beskyttelsesballasttanke, til trods for at Parlamentet har ønsket det modsatte, alligevel vil kunne sejle indtil 2012. Skibe, der har en sådan beskyttelse, vil kunne sejle indtil 2026. Mindre tankskibe er dog fritaget for forpligtelsen til dobbeltskrog, og de vil kunne sejle videre. Det er derfor, jeg er glad for kommissærens hurtige reaktion. Jeg anmoder medlemsstaterne i Rådet om hurtigst muligt at vedtage hendes forslag.
Men vi skal gøre mere endnu. Vi skal f.eks. tvinge tankskibe, der transporterer farligt gods, til at sejle ad ruter, der ligger længere væk fra korridoren, og vi skal lægge Finisterre-korridoren længere væk fra kysten. Det er sandt, at det i denne sag er nødvendigt at lovgive globalt, men vi i EU skal blive ved med at presse på.
Den Socialdemokratiske Gruppe kræver en bæredygtig transportpolitik, der bygger på princippet om størst mulig sikkerhed og forebyggelse. En sådan politik skal styrke samarbejdet inden for EU sammen med inspektionsforanstaltninger og regler om sikkerhed.
Vi anmoder endnu en gang om, at der bliver afsat fællesskabsmidler til denne katastrofe. Men fællesskabsbistanden skal fortsat være troværdig. Husk, at Galicien netop er blevet berørt af den manglende fællesskabsaftale med Marokko. Ofrenes interesser skal komme i første række. Den netop oprettede europæiske katastrofefond er efter vores opfattelse den bedst egnede på grund af dens fleksibilitet og umiddelbarhed, fordi den er udtænkt som et fællesskabsinstrument.

Sterckx (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, De sagde for lidt siden, at havet tilhører os alle, men jeg kunne godt tænke mig at se det kun blive brugt af mennesker, som respekterer det. Det har tydeligvis ikke været tilfældet her. Jeg må sige, at jeg er chokeret, og jeg vil bede mine kolleger fra den pågældende region om at overbringe vores gruppes medfølelse til alle de berørte. Som lovgiver er jeg rasende, men også lidt fortvivlet, fordi det er anden gang på mindre end tre år, at vi står med det samme problem. Vi har endnu langt fra alle kendsgerningerne, men vi har nogle af dem. Jeg vil stille spørgsmålet, om Erika-pakken er tilstrækkelig. Den er helt klart værdifuld og bør træde i kraft snarest muligt, men er den tilstrækkelig?
Jeg har et spørgsmål vedrørende nødhavne. Jeg har nævnt nødhavne og sikre kajpladser i en af mine tidligere betænkninger. Jeg mener ikke, at denne lovgivning er fuldstændig uomstødelig. Når vi først har fået alle oplysninger, kunne jeg godt tænke mig at vide, hvad vi kan gøre for at forbedre situationen, således at et skib i nød ikke afvises, hvilket formodentlig ville forværre situationen, men kan lægge til et eller andet sted, således at katastrofen holdes på et absolut minimum.
En anden grund til, at vi bør forbedre situationen, er, at vi også skal kunne indføre erstatning - det kunne ikke lade sig gøre at behandle det i min betænkning - til en havn, som lider skade i et sådant tilfælde. Der er ikke fastsat bestemmelser for det. Vi bør sørge for det. Faktisk er man først lige begyndt på det. 
Dernæst står vi, som De allerede har nævnt, hr. kommissær, meget svagt internationalt. Ville det ikke i sidste ende være muligt inden for Den Internationale Søfartsorganisation og om nødvendigt udelukkende for vores egen skyld at udarbejde en sort liste over lande, som tillader misbrug af deres flag, og således styrke havnestatens beføjelser? Bør vi ikke tage ruterne op til fornyet overvejelse og bruge vores indflydelse til at styrke Den Internationale Søfartsorganisations rolle i processen? Det er også en opgave for Rådet. Vi kan ikke gøre det alene. Vi skal derfor forbedre EU-bestemmelserne. Det gælder Kommissionen, Europa-Parlamentet og alle Parlamentets grupper - partipolitik bør ikke spille ind her - men også og først og fremmest Rådet og medlemsstaterne. Vi skal imidlertid først og fremmest hjælpe de berørte og afhjælpe fortvivlelsen i området. Jeg synes, at det skal være EU's pligt.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, mit modersmål er meget rigt på ordsprog og talemåder. Et af disse ordsprog, som min mor og mine bedstemødre brugte, når der skete en uafvendelig ulykke i hjemmet, var "at man ikke skal græde over spildt mælk".
Dette ordsprog er relevant, fordi vi i dag endnu en gang beklager det, som vi kunne have undgået med strengere kontrolforanstaltninger. Ved at fremskynde den dato, hvor de enkeltskrogede fartøjer skal forsvinde - og bemærk, fru kommissær, at jeg skrev dette, før jeg lyttede til Dem, og derfor er jeg enig i det, De sagde indledningsvis. Vi skal kræve, at de love, vi vedtager, bliver overholdt, men vi skal også tage dem, der ikke er strenge nok, op til revision.
Prestiges forlis straffer atter et område, der i de seneste år er blevet ramt af tre alvorlige ulykker af denne art, nemlig i 1976, Urquiola, Mar Egeo i 1992 og Prestige i år. Jeg har endnu ikke været i Galicien - jeg tager af sted i morgen - men jeg ved, at jeg vil tale med fiskerne og skaldyrsfiskerne for at få et præcist kendskab til omfanget af den tragedie, der har ramt dem, og hvilket behov de har for hjælp, en hjælp, som vores gruppe er helt enig i skal ydes. Men vi skal undgå, at det samme sker igen, for ud over den sociale og økonomiske katastrofe, det indebærer, er det en økologisk katastrofe, der berører områder i Natura 2000-nettet, biodiversiteten og velstanden i en region som Galicien.
Fru kommissær, når vi skal stemme i Parlamentet, skal vi huske denne katastrofe, for vi skal i de kommende måneder diskutere et meget vigtigt direktiv, som drejer sig om ansvaret for miljøskader, og vi vil minde alle her i Parlamentet om, hvad det er, vi skal stemme om. For der er tidspunkter, hvor der er behov for strengere foranstaltninger, og der er stor modstand - fra lobbyer her i Parlamentet - for at stemme for disse strengere, alvorligere og hårdere foranstaltninger.
Jeg vil bruge de sidste sekunder, hr. formand, til - på vegne af min kollega Ilda Figueiredo, som har været nødt til at tage af sted - at sige, at hun også giver udtryk for sin solidaritet med de mennesker, der er berørt af olieforureningen, hun kræver strengere kontrolforanstaltninger for at undgå, at det sker igen, og hun synes, at det er vigtigt, at der bliver lavet en liste over følsomme maritime områder, som skal være genstand for særlig beskyttelse i Galicien og Bretagne, og hun minder om, at Portugal skal med, for det ligger tæt på dette område, og hun insisterer på, at Erika I- og Erika II-pakkerne bliver gennemført, og at datoen for deres gennemførelse bliver fremskyndet, og hun anmoder om effektive foranstaltninger over for bekvemmelighedsflag og anvendelse af Solidaritetsfonden til udbedring af miljøskaderne og til erstatninger til ofrene.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, Galiciens nationaldigter, Rosalia de Castro, der altid var solidarisk med det galiciske folks skæbne, kaldte den livsangst, der kendetegnede det, for en "sort skygge" . I dag lider Galicien, og med dét hele Europa, under en "sort skygge", som skyldes politisk uansvarlighed og de mafiaers usle interesser, der kontrollerer søfarten og bekvemmelighedsflagene.
Prestiges forlis er det fjerde ud for Galiciens kyst inden for de seneste år. Navnene "Urquiola", "Aegean Sea" og "Casou" er ligesom navnet "Prestige" blevet en del af vores kollektive bevidsthed og ulykke. På Dødens Kyst og i Rias Baixas og Rias Altas har man disse ulykker i smertelig erindring. I denne nødsituation spørger vi galicere os derfor om, hvilken gavn vi har af den spanske stat, den myndighed, der i denne historiske fase har som sin primære opgave at være ansvarlig for beskyttelsen af vores befolkning, vores natur, den vidunderlige galiciske natur, vores økonomi, den stædige og truede galiciske økonomi. Hvilken gavn har vi af statens præsident, når han ikke var i Galicien i den tragiske stund, hvor indbyggerne på Dødens Kyst og i fjordegnene blev udsat for det forræderiske angreb fra Prestige, men til skændsel for alle var i Prag med NATO, til middag med præsident Bush, som han eftersnakkende kunne bifalde i hans unilaterale og præventive angreb?
Som galicer og overbevist europæer spørger jeg mig selv om, hvad de galiciske og europæiske myndigheder mon foretog sig i denne dramatiske situation. Det var netop i Europa-Parlamentet, at reaktionære holdninger - og her giver jeg kommissæren ret - medvirkede til at modificere Erika-pakken, som ville have forhindret, at dette fordømte fartøj stadig kunne sejle i vores farvande.
Lad os ikke hengive os til illusioner. Denne katastrofe har konsekvenser fuldstændig magen til en naturkatastrofe, men den er af politisk natur, og de ansvarlige og skyldige kender vi. Hr. formand, det europæiske agentur for søfartssikkerhed har, fordi Erika-pakken ikke gennemføres, endnu ikke fået noget hjemsted. Endnu en gang har staternes regeringer vist, at de ikke lever op til deres ansvar. Efter hvad der er sket i Galicien, kan der så være nogen tvivl om, at agenturet bør placeres i den region, hvor størstedelen af den interkontinentale trafik passerer forbi, og hvor der er den største risiko for ulykker?
Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Prestiges forlis var en katastrofe, der måtte ske. Det er det, der gør den særlig ubærlig, og som sætter os i en særlig pine, når vi skal komme den bekymring, den fortvivlelse, den desperation i møde, som befolkningen i Galicien og i Minho i det nordlige Portugal føler. Det var en katastrofe, der måtte ske, for vi kender vores kysters sårbarhed, især kysterne i Bretagne, Galicien og det portugisiske farvand, både det kontinentale Portugals og det omkring Madeira og Azorerne, alle sammen steder, hvor intens skibstrafik sejler på kryds og tværs. Det måtte også ske, fordi vi kender de utålelige betingelser, som mange skibe med farlige og stærkt forurenende laster stadig sejler under, mens vi tøvende og langsomt i EU og på verdensplan træffer beslutning om strenge og obligatoriske bestemmelser om forebyggelse og vejledning, forbud mod sejlads, opbringning og ophugning. Det måtte ske, i det konkrete tilfælde, fordi det var tydeligt, at Prestige var ved at brække over og synke, hvor man må spørge, om de foranstaltninger, der blev truffet, efter at der blev slået alarm for en uge siden, har været rigtige og tilstrækkelige.
Nu ligger der en tidsindstillet bombe på havets bund, som ingen ved, hvad rummer af ulykke, samtidig med at de økologiske, sociale og økonomiske virkninger af den udstrømmede fuelolie allerede er forfærdelige, og der hviler en frygtelig trussel over kystområdet, flodernes mundinger og den umiddelbare fremtid for hundredtusinder af mennesker, der er direkte eller indirekte berørt, både vores galiciske brødre og de mange i det nordlige Portugal, der bønfalder om, at faren holder sig borte.
Vi må give tre slags svar: til nutiden, til fremtiden og til fortiden. Vi må give et svar til nutiden i fire dele, for vi må mobilisere alle til rådighed stående midler til overvågning og mindskning af forureningens virkninger, nøje vurdere den risiko, som det med 60.000 t fuelolie sunkne skib rummer, og holde det under streng kontrol, få de ansvarlige til at betale, bistå den skræmte og bekymrede befolkning med al nødvendig hjælp og genopretning af den lokale økonomi.
Dernæst må vi svare fremtiden, hvor vi må få det europæiske agentur for søfartssikkerhed sat i gang (og jeg håber i Portugal) og øge havne- og kystinspektionen, men vi må ikke mindst føre kommissær de Palacios intentioner ud i livet. Fru kommissær, tøv ikke, gør noget ved sagen! Og Parlamentet og Rådet må vise, at vi kan indfri det, som befolkningerne forlanger.
Endelig må vi svare fortiden, fordi forebyggelse af katastrofer af dette omfang i fremtiden og den bedste begrænsning af de skader, der er sket, fordrer, at alle hændelser objektivt og grundigt blotlægges sammen med indsatsen over for dem, så der kan ske en teknisk evaluering af rigtigt og forkert. Vi må sikre os, at alle ansvarlige myndigheder i tilfælde af en tilsvarende nødsituation i fremtiden hurtigt og modigt kan yde den allermest effektive indsats for at forebygge og afhjælpe potentielle og faktiske skader på miljøet og derved begrænse og kontrollere dem.

Varaut (NI).
Hr. formand, alt, hvad vi hører, er allerede blevet sagt i månederne efter Erikas forlis, om skrotskibe, mangelfuld kontrol og eftergivenhed i flagstaterne. Vi har vedtaget to blokke af foranstaltninger. Mange af dem er gode. Og alligevel er alt ved det gamle. Og mens Parlamentet parlamenterer, er der hver dag skibe, som begiver sig ud på Ouessant-ruten, og som ved en enkelt skæv sø kan gyde deres olie ud over Vendées eller Galiciens kyster.
Jeg har i min egenskab af advokat, før jeg sluttede mig til Parlamentet, tilbragt flere hundrede timer sammen med ofrene fra Erika, med erhvervsudøvere eller med repræsentanter for lokalsamfundene. Skal jeg i morgen vende tilbage til dem og sige, at "vi er rørte, dybt rørte, men vi kan ikke gøre noget effektivt før om tre år på grund af den fælles beslutningstagning"? Fru kommissær, De sagde for lidt siden, at "jeg ønsker det hic et nunc", men systemet svarer Dem: "non possumus".
Således blev det, at mens amerikanerne beskyttede sig selv i løbet af nogle måneder med foranstaltninger med øjeblikkelig virkning, tog vi for vores vedkommende år om at træffe foranstaltninger med gradvis virkning, hvis indhold i sidste ende vil vise sig utilstrækkeligt. Utilstrækkeligt af to årsager. Først og fremmest fordi traktaterne forbyder de lande som f.eks. Frankrig, Spanien eller Portugal, som er i farezonen, at beskytte sig unilateralt og hurtigt, når omstændighederne kræver det, og også fordi disse lande må lide forsmædelige nederlag til lande, som ikke sætter sikkerheden til søs i højsædet. Dernæst fordi vi ikke har opnået noget som helst, så længe vi ikke har krævet af olieselskaberne, at de selv står frem i forreste række og tager ansvaret for transporten af deres varer, således at sikkerheden beskyttes af rige og kendte virksomheder, som sætter deres ry på spil, og ikke længere af redere uden identitet og nationalitet.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, det, der skete ud for Galiciens kyst, var helt sikkert forfærdeligt, og vi skal give udtryk for vores støtte til befolkningen og vores ærede venner i området. Det er selvfølgelig mere forfærdeligt for mig, fordi det tilfældigvis skete i det land, hvor den kommissær, der er ansvarlig for transport, kommer fra, og han har som bekendt gjort en kolossal indsats for at forbedre sikkerheden til søs.
Lad det være, som det er. Jeg mener, at det er op til os alle her i Parlamentet hurtigst muligt at undersøge, hvad der skete, og hvorfor det skete. Det er selvfølgelig ikke let at drage nogen som helst konklusioner, når der er tale om et skib, der sejler under Bahamas-flag. Bahamas er ikke på den sorte liste. Det er knap nok på den grå liste, der stammer fra det såkaldte Paris-aftalememorandum. Der er tale om et skib, der drives af et liberisk selskab, ejes af et græsk selskab og er registreret i et amerikansk skibsregister, der faktisk er et af de bedste skibsregistre i verden, et skib, som blev bygget i Kina, kommer fra Letland og Rusland, blev udrustet i Gibraltar osv. Vi skal finde ud af, hvem af disse der var eller ikke var skyldige, og vi skal af nødvendighed være besindige og vedholdende. Jeg tror, at vi til sidst når til bunds i dette, og Kommissionen vil være til stor hjælp i denne forbindelse.
Hvad skal vi så gøre derefter? Vi har brug for et sæt forholdsregler. Jeg har talt med en del parlamentsmedlemmer de sidste dage, og de går alle ind for dobbeltskrog. Andre ønsker havnekontrol, andre taler om skibsregistrenes ansvar og bekvemmelighedsflag, andre igen peger på manglen på nødhavne. Jeg tror, at de af os, som til daglig har at gøre med disse spørgsmål, ved, at der ikke findes en patentløsning. Der findes ikke en patentløsning, mine damer og herrer, vi har brug for en række forholdsregler, og vi skal gå videre på alle fronter med det samme.
Hvis vi skal gøre noget ved det, skal Kommissionen efter min mening først og fremmest anvende den allerede gældende fællesskabslovgivning strengt. Lande, som ikke overholder fællesskabslovgivningen, skal slæbes for EF-Domstolen, og jeg tror, at fru Palacio vil gøre det. Endvidere skal vi fremskynde gennemførelsen af Erika I-pakken og Erika II-pakken. Vi har vedtaget fem direktiver næsten enstemmigt her i Parlamentet, mine damer og herrer, og der er åbenbart behov for at gennemføre dem sammen med et tidligere direktiv om dumping af affald til søs, som i teorien anvendes. Nu er der kun tilbage at se, om det anvendes i praksis.
Vi skal også skubbe på med hensyn til Kommissionens andet forslag om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond. Lad mig erindre Dem om, at Europa-Parlamentet vedtog Kommissionens forslag, og at forslaget er strandet hos Rådet. Der skal derfor lægges pres på Rådet.
Jeg tilslutter mig helt et forbud mod, at enkeltskrogede tankskibe må sejle med tung jordolie. Tillad mig at erindre Dem om, at jeg som ordfører personligt foreslog dette, da vi diskuterede et forbud mod enkeltskrogede fartøjer. Det blev ført ind i Parlamentets protokol, men blev desværre ikke godkendt, fordi nogle bedrevidende personer dukkede op til venstre, højre og i midten og sagde, at forslaget ikke var gennemførligt. Jeg mente, at det var gennemførligt dengang, og jeg mener, at det er gennemførligt nu, og at De skal bevæge Dem i denne retning, hr. kommissær.
Det, som hr. Sterckx sagde om miljømæssigt følsomme områder, er også rigtigt. Vi skal afmærke korridorer for tankskibe for at sikre, at disse områder ikke bliver forurenet.
Det vigtigste på nuværende stadie er, at EU viser sin solidaritet med befolkningen i Galicien. Vi skal hjælpe disse mennesker. Vi har strukturfondene og EU's Solidaritetsfond, og vi skal gøre vores bedste for at hjælpe Galicien med hurtigst muligt at vende tilbage til normale tilstande.
Piecyk (PSE).
Hr. formand, katastrofen i forbindelse med tankskibet Prestiges forlis er en forfærdelig tragedie. Her må vi vise vores solidaritet, og den må ikke være abstrakt, men skal - det skal vores portugisiske og spanske kolleger vide - være konkret. Derfor har regionen og befolkningen dér brug for hurtig europæisk hjælp. Det tror jeg ikke, at der er nogen, der vil sætte spørgsmålstegn ved.
Men vi må være klar over, at denne ulykke kan ske igen, hvornår det skal være, fru kommissær, fordi det har været den samme historie om igen år efter år. En kombination af ældgamle skrotmodne tankskibe og bekvemmelighedsflag - denne gang Bahamas - er som regel årsagen. Bekvemmelighedsflag er ensbetydende med dårlig kvalitet, dårligt skib, dårlig teknik og en dårlig besætning. Som regel oplever man så til sidst en koordineret ansvarsløshed, så ingen længere ved, hvem der egentlig er skyld i hvad.
Det er baggrunden for punkt 3 i vores beslutningsforslag, fru kommissær. Så snart alle informationer ligger på bordet, forventer vi en redegørelse fra Dem om, hvem der var ansvarlig for denne ulykke hvornår, hvordan og hvorfor. I den forbindelse bør der, mener jeg, også falde et par ord til de spanske myndigheder.
I disse dage har et par udtalelser fra nogle transportministre, der nu har stillet krav, overrasket mig. Disse transportministre har åbenbart glemt, at f.eks. forordningen om erstatning ved ansvar for olieforurening, som Kommissionen og Parlamentet har godkendt, har ligget på Rådets bord i over et år, og Rådet er endnu ikke skredet til handling. Fru kommissær, De har Parlamentets fulde opbakning til at sætte skub i disse herrer i Rådet, så vi endelig snart får regler på området. Vi må drage oliefirmaerne, rederne, fragtejerne og klassifikationsselskaberne til ansvar, når der sker sådanne ulykker.
Systemet med bekvemmelighedsflag kan ikke fortsætte i sin nuværende form, fru kommissær. Jeg appellerer til Dem om at overveje et forslag herom. Vi har brug for en europæisk skibsfart, vi har brug for gode europæiske skibe med gode europæiske besætninger. Bekvemmelighedsflag er ødelæggende for dette system. De kan med et godt forslag fra Kommissionen hjælpe med at få dem fjernet. Parlamentet vil behandle det hurtigt.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg føler mig som EU-borger stærkt berørt af, at denne katastrofe kunne finde sted. Det er endnu én i rækken af katastrofer, selv om vi sagde efter den sidste katastrofe, at det var for sent at låse stalddøren, efter at hesten var stukket af. Stalddøren blev tydeligvis ikke låst. Kendsgerningerne blev ikke tilstrækkeligt skåret ud i pap, hvilket er politikernes skyld.
Jeg er enig med fru de Palacio, når hun siger, at Rådet har svigtet sit ansvar. Det har gjort de mennesker, som bor langs den spanske kyst, en bjørnetjeneste, og fiskeindustrien, miljøet og frem for alt søtransport, som vi ønsker at give så megen opmærksomhed, har det også gjort en bjørnetjeneste. Det er specielt uheldigt, at vi skal opleve endnu en katastrofe for at få dette emne på dagsordenen. Jeg mener også, at vi skal vedtage beslutningsforslaget. Vi skal alle sørge for, at det bliver godkendt på tværs af det politiske spektrum, således at vi undgår endnu en gentagelse.
Befolkningen er, når alt kommer til alt, ikke optaget af, hvilket politisk organ der er ansvarlig for dette. Det er befolkningen, der skal samle stumperne op, så de har brug for hjælp. Jeg synes, at det er vores fælles pligt at holde øje med det og også styre gennemførelsen af løsningen på det problem, som vi nu står over for.
Jeg har set, at de første bugseropmudringsfartøjer nu er sat i gang. I henhold til vejrudsigten vil vinden imidlertid tage til i aften, og så er vi tilbage til udgangspunktet i morgen. Kort sagt håber jeg, at De også vil sikre, at tankskibet på en eller anden måde kan tappes for olie, da der er tale om en tyk råolie.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg taler her på vegne af hr. Dhaene, min flamske og grønne kollega, som er medlem af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Først vil jeg gerne have min og vores solidaritet med befolkningen i Galicien ført til protokols.
Det er en social tragedie for dem, som lever af havet og turismen. Det egentlige omfang af denne økonomiske og økologiske katastrofe bliver mere og mere tydelig. En sand katastrofe udfolder sig for øjnene af os. Galiciens grønne kyst bliver lidt efter lidt sort. Harmen stiger time for time. Alle spørger, hvordan det er muligt efter alle de tidligere katastrofer. Vi husker stadig tydeligt katastrofen med Erika, og Amoco Cadiz' forlis i 1978 vækkede en miljøbevidsthed hos mange i min generation. Hver gang en katastrofe rammer, står vi over for de katastrofale følger af forsømmelighed.
Det er en skændsel, at søfartssikkerhedsagenturet ikke bliver oprettet før engang til næste år. Det er en skændsel, at havnekontrollen ikke bliver særlig omfattende, og at den i mange tilfælde gennemføres på en tvivlsom måde. Det er en skændsel, at enkeltskrogede skibsvrag stadig skal vippe rundt i havene, og at deres rute går forbi sårbare områder. Der er noget grundlæggende galt med transportsektoren. Jeg vil citere hr. Rijnigerd, der er tidligere direktør for bjærgningsfirmaet Smit i Rotterdam, og som sagde, at hvis man forsøger at transportere en ladning olie så billigt som muligt fra Letland til Gibraltar i et forældet og dårligt vedligeholdt tankskib, beder man selv om at få problemer.
Der er derfor dårlige æbler, som skal fjernes. Det er hajer, som slipper gennem nettet. Vi må imidlertid indrømme, at det net, som de skal fanges i, stadig ikke er på plads. De Grønne er for mere søtransport, men havets landeveje skal ikke kunne bruges af cowboyer og miljøforbrydere. Vi går ind for mindre transport, mindre anvendelse af fossilt brændstof, og at EU i højere grad skal deltage mere som en større, fuldt udviklet, økologisk Union.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil selvfølgelig først gerne udtrykke min solidaritet med de ramte befolkninger. I disse situationer må vi koncentrere os om det mest påtrængende, nemlig om at mobilisere de tekniske og finansielle ressourcer, der kan mindske skaderne på miljøet, genoprette økosystemerne og støtte de økonomiske aktiviteter, der er blevet ramt af denne ulykke.
Der er imidlertid en debat, der selv om den ikke trænger sig på med samme kraft, dog alligevel er særdeles vigtig, nemlig debatten om, hvem der bærer ansvaret. I en sådan debat er det vigtigt at anvende reglen om, at det er forureneren, der skal betale, og dømme og straffe de skyldige. Men vi må gå videre med skyldspørgsmålet, for det er afgørende at placere ansvaret. For det første med hensyn til, hvem der burde have udøvet kontrol, men ikke gjorde det, og hvem der efter at have udøvet kontrol ikke skred til handling. For det andet med hensyn til, hvem der håndterede krisen. Det er særlig nødvendigt at få opklaret, hvorfor EU som sådan ikke lige fra første færd blev inddraget i krisehåndteringen, når man ved, at ulykkens følger let ville overskride det enkelte lands område og berøre hele den europæiske naturarv.
Hvad fremtiden angår, håber jeg, at medlemsstaterne vil følge kommissær de Palacios velformulerede appel og lederskab, så Erika I- og Erika II-pakken hurtigt kan gennemføres og føre til reel oprettelse af det europæiske agentur for søfartssikkerhed.

Savary (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne først med den alvor, som alle forstår hos en franskmand fra Atlanterhavskysten, give udtryk for min solidaritet og min medfølelse med samtlige befolkninger og erhvervsudøvere fra Galicien og Portugal, som er ramt af denne seneste katastrofe.
Jeg tror, at vi befinder os i en ekstremt farlig situation, for den offentlige opinion får, efterhånden som katastroferne gentager sig, næring til at stille spørgsmål, tvivle, blive utålmodig og ligefrem at gøre oprør mod de offentlige myndigheders afmagt. Og dog har De ret i, fru kommissær, at sige, at EU har gjort meget og har gjort sin pligt inden for forholdsvis bemærkelsesværdige frister, når det gælder lovgivningen.
Så hvad er problemet? Jeg tror, hr. Varaut nævnte det. Problemet er, at vi befinder os på et område, hvor tingene haster, hvor de offentlige myndigheders indsats på sikkerhedsområdet er meget stærkt efterspurgt i befolkningerne, og hvor den dobbelte suverænitet i virkeligheden skaber betydelige problemer. Min regering tog for nylig på veje over, at foranstaltningerne endnu ikke var trådt i kraft. Frankrig er bagud med sine havnekontroller.
Jeg tror kun, vi kommer ud over denne situation, hvis det en dag og hurtigst muligt lykkes os at skabe et selvstændigt europæisk område for sikkerhed til søs med en selvstændig lovgivning, som mere benytter sig af forordninger end direktiver - eftersom direktiverne endnu ikke er gennemført i en eneste medlemsstat i praksis - med selvstændige kontroller og sanktioner.
Jeg tror, at det skal være vores ambition, for hvis ikke slår tingene fejl, og vi dømmer vores befolkninger til at overvære den triste forestilling, der kaldes pingpong mellem på den ene side Kommissionen og EU og på den anden side medlemsstaterne, hvor begge parter på dramatisk og for befolkningerne uforståelig vis forsøger at skubbe ansvaret fra sig.
Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er overhovedet ikke tale om "prestige", tværtimod. Det, der er sket ved Galiciens kyst med denne specifikke olietanker, der kommer fra et skatteparadis, som sejler under bekvemmelighedsflag, og som desuden ved hjælp af illoyal konkurrence sælger olie på en meget underlig måde, kan og må ikke ske igen i noget hav på jorden. Det er klart, at vi skal stille stadig større krav til transportsikkerheden, især når det drejer sig om transport af farligt gods til søs.
I vores tilfælde skal vi træffe passende foranstaltninger for at undgå, at der sker katastrofer som denne frygtelige olieforurening, hvis betydelige miljøpåvirkning bør få os til at foretage overvejelser her i Parlamentet.
Man kan spørge sig selv, hvor mange flere tankskibe vi skal finde os i. Har man taget de negative følger, som denne økologiske katastrofe har haft på fiskeriet, naturen, turismen, på samfundet i dette Galicien ved jordens ende, i betragtning? Hvor længe? Det afhænger af os, men vi skal fremskynde og revidere de foranstaltninger, der blev truffet i forbindelse med Erika, som kommissæren netop har påpeget.
Endelig giver jeg endnu en gang udtryk for vores solidaritet med galicerne, og jeg håber, at EU viser den samme solidaritet med sine handlinger.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, det, vi føler, når vi oplever denne tragedie, er vrede. Vrede over for de dramatiske konsekvenser, og også vrede, fordi vi har fået nok af beskyldningerne mod Europa. Hvis vi havde fulgt Kommissionen, og hvis vi havde fulgt Europa-Parlamentet, ville vi ikke have stået i denne situation. Vi har fået nok af at lade os beskylde uden grund på trods af, at vi råder over den rigtige lovgivning, og at det ikke er nødvendigt med yderligere lovgivning. Lovgivningen skal gennemføres, og det er heri, problemet består. Efter Erikas forlis gjorde Frankrig, som på det tidspunkt var formand for EU, og den daværende socialistregering sikkerheden til søs til en absolut prioritet. Hvis situationen ikke var så dramatisk, var det lige til at grine af.
Resultatet kender De! Frankrig lader sig spidde af Europa-Kommissionen for ikke at overholde direktivet om havnekontrol. Men nu er det nok! Vi har fået nok af medlemsstaternes og Rådets forsømmelser. Den franske præsident, Jacques Chirac, har ganske vist netop bedt om, at sikkerheden til søs bliver skrevet på som et hovedpunkt på næste dagsorden i Det Europæiske Råd. Jeg håber så sandelig, at samtlige kysstater bakker op om initiativet.
Vores lovgivning er tilstrækkeligt effektiv med Erika II-pakken. Den skal gennemføres. Kontrollerne skal øges, vi skal sørge for, at de, der udfører kontrollen, er uvildige, og vi skal definere, hvilke havne der bør være i stand til at modtage skibe i havsnød. Vi skal også udtrykke vores store solidaritet med det galiciske folk, som kommer til at lide frygtelige tab inden for fiskeri og turisme. Når det være sagt, er det endnu værre med miljøkatastrofen, for den lader sig ikke ordne med støttekroner. Bretagne lider og vil længe fremover lide tab på kontoen for biologisk mangfoldighed og økobalancer, som er uundværlige for fiskeressourcernes opretholdelse og arternes bevarelse. Hvad er meningen med "Natura 2000" og vores beskyttelsesdirektiver, hvis vi ikke gør noget for sikkerheden til søs?
Det er i dag Rådet, der er ansvarligt for at have blokeret den lovgivning, som vi vedtog. Det er i dag befolkningerne i kyststaterne og de europæiske borgere, der beder Dem, fru kommissær, om ikke at gå på akkord.
Miller (PSE).
Hr. formand, dette er uden tvivl en global katastrofe, som påvirker alle de europæiske kystlinjer, og Europa må samle alle sine ressourcer for at bekæmpe den. Derfor er jeg rystet over oplysninger om, at kommissæren antyder, at Gibraltar til en vis grad var ansvarlig, fordi landet ikke inspicerede skibet.
Jeg vil gerne pointere over for kommissæren, at Prestige kun har søgt assistance i Gibraltar én gang i de sidste fem år, og dengang søgte det ikke engang i havn, den tankede udenfor. I den periode, er det også gået i havn adskillige andre steder, herunder Algeciras, Las Palmas, Dunkerque, Cork, Rotterdam og Kalamata. Vi har et ordsprog i Glasgow: "Du skal ikke kaste med sten, hvis du selv bor i glashus!"
Da Braer forliste ved Skotlands kyst i 1992, fremlagde Neil Kinnock et lovforslag vedrørende dobbeltskrogede skibe. Som kommissæren ganske rigtigt pointerede, blev det udsat indtil 2015 af Rådet. Men vi har behov for en ny lovgivning for at lukke hullerne.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, katastrofen med Prestige viser endnu en gang, hvor utilstrækkelige EU's handlinger for at få bugt med visse rederes og olielastejerers strategier, der lader hånt om lovgivningen om sikkerheden til søs, har været.
Til trods for at historien gentager sig, er det fortsat vanskeligt at få oplysninger om lastens oprindelse og bestemmelsessted samt de nøjagtige oplysninger om lasten. Der er stadig gamle skibe i drift, som sejler under bekvemmelighedsflag fra lande, der har mindre strenge krav til sikkerheden, med besætninger, der i de fleste tilfælde ikke har den nødvendige uddannelse og kendskab til denne type transporter.
Det er klart, at et problem, der gentager sig med denne hyppighed, og som medfører så alvorlige konsekvenser for økonomien i en region og for dets marine økosystemer og kystøkosystemer, skal behandles strengt og hurtigt ved hjælp af fælles foranstaltninger i alle EU's medlemsstater.
Foranstaltninger som en udvidelse af søkorridorerne, så de fartøjer, der transporterer farligt gods, kommer længere væk fra kysten, især når de sejler gennem områder, der er så økologisk følsomme som de galiciske kyster, må ikke udsættes længere.
Vi skal også snarest overveje at fremskynde fristerne for obligatorisk anvendelse af dobbeltskrog samt intensivere og forbedre kvaliteten af inspektionerne. Det har kommissær de Palacio allerede givet klart udtryk for. Det er også nødvendigt, at al fællesskabslovgivning, det vil sige Erika I- og Erika II-pakken, hurtigst muligt træder i kraft. Men det er især nødvendigt, at de gældende regler anvendes.
Vi må heller ikke glemme den menneskelige side af denne katastrofe og betydningen af, at hjælpen når frem hurtigst muligt. I går var jeg i Galicien, hvor fiskernes fortvivlelse er virkelig slående. Disse folk fortjener, at EU via denne forhandling og de hasteforanstaltninger, som bliver resultatet heraf, bidrager handlekraftigt til at give dem tilliden til fremtiden tilbage.

Lage (PSE).
Hr. formand, ærede medlemmer, det vidunderligt smukke natursceneri omkring de galiciske fjorde og Minho-flodens munding og samfundene på kysten er endnu en gang truet, denne gang af dette forfærdelige forlis, der er et sandt lærestykke i alt det, der ikke mere burde eller skulle ske i vores farvande. Hvor mange katastrofer skal endnu ske, før de nødvendige foranstaltninger bliver truffet? Indignationen er stor, men indignationen må følges af hasteforanstaltninger, for vi kan ikke vente på de lange frister i Erika I- og Erika II-pakken. Det er ikke nok at vise moralsk solidaritet, det er ikke nok at vise følelser, der må handles så hurtigt som muligt og - som allerede sagt - træffes hasteforanstaltninger. Der må nu iværksættes en effektiv solidaritet særlig med befolkningerne i Galicien og det nordlige Portugal, der bliver de første til at lide under følgerne af denne ulykke, dette forlis, der ikke mere må gentage sig langs vores kyster. Sker det ikke, skal befolkningen nok selv give sin skepsis til kende over for Europa og de europæiske regringer.
Ojeda Sanz (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg taler på vegne af min kollega, hr. Pérez Álvarez, der er galicer, og som har skyndt sig tilbage til sin hjemegn.
Jeg vil gerne sige, at vi er helt enige i kommissærens ord, og vi støtter disse foranstaltninger, som tydeligt viser, hvordan vi skal handle. Vi deler også hendes ønske om at fremme gennemførelsen heraf. Det er nødvendigt, og vi har ikke brug for mere politisk demagogi, som det er fremgået af nogle af de indlæg, vi har hørt her.
Måske er det det, galicerne tænker på, når de ser mørkt på deres egen og deres familiers fremtid efter det, der allerede er blevet kaldt den største økologiske, økonomiske og sociale katastrofe i Galiciens historie. Vi forstår, at det galiciske folk i dag er trist til mode og vrede, og denne tristhed og vrede har kendte og identificerbare ansigter, nemlig hver eneste af de personer, der er direkte berørt af olieforureningen, der skyldes tankskibets forlis, og hver eneste galicer, i Galicien og i verden, elsker sit hjemland og alle dem, der føler sig solidariske med dem.
På den anden side har vi de ansvarlige, hvis ansigt fortaber sig bag bekvemmelighedsflag og særligt udtænkte juridiske spidsfindigheder med det formål at lade hånt om det indre markeds regler, uden at bekymre sig om den mulige skade på miljøet - som nu er reel - og den sociale og økonomiske skade, og den skade der, uden at jeg ønsker at male fanden på væggen, måske venter andre kystområder som et resultat af en dominoeffekt. Jeg synes, at der er blevet sagt nok, og at vi skal se fremad og lære af den umiddelbare fortid.
Den galiciske regering har erklæret, at den ikke vil sætte begrænsninger for hjælpen til de skadelidte. Den spanske regering og Europa-Kommissionen har annonceret foranstaltninger. Men situationer som denne må og skal ikke ske igen, og vi skal afhjælpe og undgå de følger, der stadig kan brede sig til nye områder i Galicien eller Portugal, fordi risikoen fortsat er til stede dér.
Vi glæder os alle over de foranstaltninger, der bliver truffet, især de, der lever, arbejder og lider langs vores kyster.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først udtrykke min dybe solidaritet med vores naboer og venner i Galicien på grund af den lidelse, som denne tragedie påfører dem nu og vil påføre dem i den nærmeste fremtid.
EU og dens medlemsstater må derfor ikke undlade nogen indsats, der kan mindske omfanget af katastrofens følger og inden for det muliges grænser afhjælpe de skader, som de umiddelbare ofre for katastrofen har lidt. Olietankeren Prestiges forlis må være anledning til, at vi gør os nogle overvejelser. Den første er, at denne ulykke bør blive genstand for en grundig undersøgelse, ikke blot af EU's sikkerhedsbestemmelser for denne type transporter og overholdelsen heraf, men også af grunden til, at skibet tog den rute, som det gjorde, hvor det efter at have fjernet sig mod vest pludselig drejede mod syd, så det sank kun 30 sømil fra portugisisk farvand. Den anden overvejelse er, at man må være klar over, at denne katastrofe også kan komme til meget alvorligt at ramme Portugals nordlige kyst, nu eller senere, hvor EU også må tænke over hjælp til Portugal for at styrke midlerne til mobilisering, overvågning og forebyggelse. Fiskeriet er i øvrigt allerede ved at blive ramt. Selv om tragediens følger vil blive mærket i mange økonomiske sektorer, er der ingen tvivl om, at fiskeri og akvakultur er den hårdest ramte sektor.
Jeg finder det derfor afgørende, at man inden for rammerne af den støtte, som skal tilvejebringes, imødekommer behovet for en særlig nødhjælpsplan for disse sektorer. Jeg tror ikke, at de 117,7 millioner euro, som kommissær Franz Fischler vil afsætte til Spanien, og de 15 millioner til Portugal vil løse problemerne, ikke blot på grund af det samlede beløb, der er for lille, men også fordi man i relation til Portugal må holde den mulighed åben, at beløbet skal øges, hvis situationen forværres langs dets kyster.
Derudover må man være klar over, at kompensation for den forlængede indstilling af fiskeriaktiviteten alene ikke vil gøre det. Der må antagelig overvejes en anden type mere dybtgående foranstaltninger, der kan give alternativ beskæftigelse til disse fiskere, eksempelvis fiskeri i andre farvande på mellemlang sigt.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, olietankeren Prestiges forlis ud for Galiciens kyst er en stor ulykke, hvis lige ikke nogensinde skulle være sket igen i EU efter Erika-ulykken. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at sikre, at lastehavnen vurderer fartøjets tilstand og om nødvendigt forhindrer skibet i at forlade havnen uden at være blevet repareret, hvis risikoen anses for at være for stor.
Dette gælder desværre stadig ikke ansøgerlandene, og Prestige havde taget last ind i en havn i Østersøen. Der er særlig stor risiko i Østersøen, hvor der er tung regelmæssig trafik, og lasten består ofte af materialer og stoffer, som miljøet i Østersøen ikke ville stå imod, hvis det blev skadet af dem.
Da jeg selv bor ved Østersøen, ønsker jeg at give udtryk for min dybe medfølelse med borgerne i Galicien og alle dem, hvis levebrød nu er i stor fare.
Det er selvfølgelig ikke nok at drage havnene til ansvar for tilstanden af de fartøjer, som skal lastes. Ejerne af ladningerne skal også drages til ansvar, da de også har en interesse i at sikre, at deres forsendelser organiseres ansvarligt og sikkert. Endvidere skal forsikringsselskabernes praksis og forsikringsbetingelserne ændres, om nødvendigt ved hjælp af fællesskabslovgivning, således at den billigste løsning for en skibsreder ikke er at lade skibet synke, hvis det er i nød. Forsikringsret skal være baseret på, at det er muligt at redde skibet, og at det er den billigste løsning for forsikringstageren.
Vi skal hurtigt gå over til en sådan praksis og uden at gøre undtagelser. Det er beklageligt, at lovgiverne først bliver klogere og handlekraftige efter, at der er sket en ulykke. Når ulykken imidlertid er falmet i folks hukommelse, bliver der ikke truffet fornuftige eller presserende foranstaltninger til at undgå fremtidige ulykker. Alle begynder tværtimod hektisk at varetage deres egne interesser, og kampen for at få overgangsperioderne forlænget begynder, da man vil unddrage sig bestemmelserne i håb om at slippe let. Vi har brug for en Prestige-pakke som en forlængelse af Erika-pakken, som Kommissionen burde begynde at lave et udkast til med det samme med henblik på at få udarbejdet noget hurtigt.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først svare hr. Miller, fordi jeg mener, at den information, han råder over, er fejlagtig.

Jeg har her til Deres rådighed oplysninger, som jeg har fået af Bahamas' søfartsmyndigheder, om tankskibet Prestiges nøjagtige bevægelser i 1999, 2000, 2001 og 2002.
I 1999 anløb det Rotterdams havn, og det er sidste gang, at det bliver inspiceret grundigt i henhold til Paris-memorandummet i en europæisk havn. I forsommeren anløb det havnen i Kalamata i Grækenland, hvis havnemyndigheder jeg har henvendt mig til for at spørge, hvordan Prestiges stand var, da det var i Grækenland, og hvorfor det ikke blev inspiceret i henhold til Paris-memorandummet. Senere anløb det havnen i Gibraltar, og også i dette tilfælde henvendte jeg mig til de britiske myndigheder for at få at vide, hvorfor de ikke gennemførte kontrollen.
Det er korrekt, mine damer og herrer, at jeg ikke kun har spurgt dem om Prestige. Jeg har spurgt de græske og britiske myndighederne om gennemførelsen af den gældende lovgivning, af det direktiv, der indeholder krav om havnemyndighedernes kontrol i henhold til nogle forpligtelser, der praktisk taget er magen til Paris-memorandummets. Jeg har spurgt til kontrollerne og gennemførelsen i disse havne - i Kalamata og i Gibraltar - af det gældende direktiv.
Jeg er nødt til at sige til Dem, at jeg har statistiske oplysninger. Jeg kan fortælle Dem, at der i 1999 blev kontrolleret fem skibe i Gibraltar. I 2000, seks. I 2001, to. I 2002, 12. Så vidt mine oplysninger.
Derfor siger jeg, at lovgivningen skal revideres for at sikre, at havnemyndighedernes kontrol finder sted i alle EU's havne. Fordi havnemyndighedernes kontrol har en afskrækkende effekt, som får de skibe, der ikke lever op til standarden, til at holde sig væk på grund af den kontrol, der skal finde sted i alle havne. For hvis der er huller i vores net, i vores system, svækkes helheden automatisk. Det er det, jeg siger. Det er ikke en kritik af en bestemt havn. I dette tilfælde er der to havne involveret, nemlig Kalamata og Gibraltar, og jeg har anmodet om oplysninger.
Men problemet drejer sig ikke kun om en bestemt havn. Problemet er, mine damer og herrer, at der har været en økologisk katastrofe, som vi skulle have undgået, som vi kunne have undgået, hvis Kommissionens forslag var trådt i kraft. Og jeg ønsker, at den tak og de anerkendelser, der er kommet til udtryk her, bliver udbredt til alle medlemmerne af Generaldirektoratet for Transport, der har arbejdet som heste, det vil sige, helt ekstraordinært hårdt, uden at skele til tiden, så de, da Erika forliste, på blot tre måneder kunne forelægge en sammenhængende og global pakke for Parlamentet og Ministerrådet, så disse problemer ikke skulle gentage sig. Det er det, jeg taler om.
Mine damer og herrer, jeg taler om, at der kun er gået 23 måneder siden dengang, og netop fordi der kun er gået 23 måneder, og fordi vi ikke har været ambitiøse nok - det ved vi alle - har katastrofen gentaget sig. Hvor mange flere vil vi tillade? Det er det, jeg siger. Kunne det ikke ske, at der i tidsrummet frem til juni 2003 eller indtil februar 2004 finder en ny ulykke sted i Østersøen, i Middelhavet, i Atlanterhavet eller ved enhver anden kyst i EU, fordi de allerede vedtagne foranstaltninger ikke er blevet iværksat?
Mine damer og herrer, vi skal kræve - og det har jeg gjort i et brev, som jeg har sendt til ministrene - at de bliver gennemført nu. Men problemet er, at regeringerne ikke gør, hvad de selv siger. Stats- og regeringscheferne sagde i Nice, at det var nødvendigt at fremskynde iværksættelsen af disse foranstaltninger, men bagefter gennemfører de dem ikke ...

Der er rejst overtrædelsessager over for nogle af disse stater om manglende gennemførelse, ikke af de nye regler, men af dem, der gælder i dag, som er meget mindre strenge og meget nemmere at opfylde.
Vores forslag betød, at enkeltskrogede tankskibe i kategori 1, det vil sige de største, højst måtte have en levetid på 23 år. For der er tydeligvis et problem med konstruktionen i forbindelse med metaltræthed på grund af bølgeslag, som netop ses efter et par og 20 år, og jeg beklager, at vores forslag ikke blev vedtaget, og at levetiden blev forlænget til 27 år. Det er baggrunden for de aktuelle problemer.
Mine damer og herrer, vi arbejder på det. Der vil komme støtte fra de spanske myndigheder. Derudover er der naturligvis FIPOL-fondene. Jeg vil gerne understrege, at der er en ekspert fra Generaldirektoratet for Transport i Spanien, der samarbejder med de spanske myndigheder, ligesom det i sin tid samarbejdede med de franske myndigheder, for at fremme udbetalingen af støtten og kravene om skadeserstatninger til de berørte personer.
Vi ser også på spørgsmålene i forbindelse med fiskeriet for at se, hvilke støttemuligheder der eventuelt er med hensyn til FIUF-fondene. Vi undersøger, men jeg tror ikke, at det vil være muligt, hvilket jeg siger meget tydeligt, muligheden for at anvende Solidaritetsfonden. Tærsklerne for, at Solidaritetsfonden træder i kraft, er så høje, at jeg ikke håber, at skaderne når op på disse beløb, for så ville det virkelig være en meget voldsom tragedie. Vi taler i så fald om over 3 milliarder euro, mine damer og herrer. Lad os ikke håbe, at vi når så højt op.
Derfor undersøger vi også den støtte, der kan gives, hvis vi trods alt ikke når op på 3 milliarder euro, men hvis regionen Galicien bliver afgørende berørt, hvilket også kan begrunde, at der udbetales støtte fra Solidaritetsfonden.
Jeg håber, at Portugal ikke bliver ramt af tragedien. Jeg håber, at vindretningen vil hindre olieforureningen i at nå dets kyster. Jeg ville ønske, at den heller ikke ramte de spanske kyster mere, men lad os i det mindste håbe, at de portugisiske kyster går fri. Men hvis de portugisiske kyster også bliver forurenet, er fondene også til rådighed for dem på samme måde, som de stilles til rådighed for de spanske myndigheder og de berørte spaniere.
Mine damer og herrer, vi skal føre beslutningerne ud i livet. Der ligger en hel række foranstaltninger, som er en del af et større hele, med et agenturet for søfartssikkerhed, der sammen med Kommissionen skal sikre, at reglerne bliver gennemført ordentligt. Vi vil, indtil det bliver besluttet eller ikke besluttet, hvor dets sæde skal ligge, midlertidigt placere det i Bruxelles. Jeg beklager meget, at jeg ikke kan vente på, at der opnås enighed. Forhåbentligt bliver det oprettet inden udgangen af i år.
Med hensyn til det andet spørgsmål vil vi naturligvis, hvad angår de forhold, der tilkommer landene - en styrkelse af havnekontrollen, en styrkelse af klassifikationsselskabernes krav - gennemføre en fuldstændig undersøgelse af, hvad der som tidligere nævnt er sket under hele forløbet, og jeg vil forelægge resultatet af vores undersøgelser her i Parlamentet, det vil sige hele kæden af hændelser, der har ført os frem til slutresultatet, også med hensyn til klassifikationsselskaberne. Jeg vil også kræve, at medlemsstaterne udpeger nødhavne og tilflugtsområder, så vi kan håndtere situationer som den med Erika i sin tid, som også var et af de kontroversielle elementer, eller Prestige i dette tilfælde.
Vi skal være strenge i forbindelse med gennemførelsen og i forbindelse med kravet om overholdelse af reglerne. Vi taler om at gå endnu længere. Jeg har sagt det meget klart: Den Internationale Søfartsorganisation, korridorer til farlige produkter, sikkerhedsafstande, særlig kontrol i bælter og stræder, større beføjelser til kyststaterne. Det skal alt sammen ske inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation ved at tilpasse havretten til kravene og de nye omstændigheder i det 21. århundrede. Indtil da skal vi, mine damer og herrer, gå i dybden med spørgsmålet om ansvaret, og vi skal rejse spørgsmålet om COPE-fondene i Ministerrådet som supplement til FIPO-fonden. Vi skal også rejse spørgsmålet om strafferetligt ansvar i Ministerrådet, og vi skal kræve af ministrene, at der i alle medlemsstaterne - og jeg tror, at det vil være muligt i dem alle ved hjælp af en administrativ regel - bliver krav om dobbeltskrog for at kunne transportere de mest farlige og forurenende produkter som f.eks. svær fuel.
Hr. Savary talte om et selvstændigt europæisk område for sikkerhed til søs. Sandheden er, at det er et spørgsmål, der naturligvis kunne behandles inden for rammerne af konventet og den næste regeringskonferencen. Jeg er sikker på, at De kan forstå, at jeg ikke er uenig i disse tanker.
Endelig vil jeg gerne afslutte med at sige til fru Grossetête, at det eneste, jeg føler på grund af alt det, der er sket i de sidste dage, er en stor vrede, en stor bitterhed over at vide, at vi kunne have undgået det, og at vi ikke gjorde det.
(Bifald)

Formanden.
Fru kommissær, fru Miguélez Ramos vil gerne stille Dem et supplerende spørgsmål.

Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg vil blot stille kommissæren et meget kort spørgsmål.
For det første vil jeg gerne som galicer takke hende for den solidaritet, hun har givet udtryk for i sit indlæg i dag, og jeg vil bede hende om hurtigst muligt at forelægge en beretning for Transportudvalget om gennemførelse af den støtte, hun - i dette tilfælde, naturligvis - lige har nævnt, og hvad angår FIPOL vil jeg især gerne vide, om hun kan forelægge en beretning for os om de frister, som denne forsikringsfond har til at udbetale støtte til de berørte.
De Palacio
Hr. formand, jeg kan kort sige til Dem, at De ved, at jeg har en særlig svaghed for Galicien, og at denne tragedie for mig betyder konkrete navne, ansigter og landskaber, hvorfor jeg utvivlsomt er endnu mere berørt.
Det betyder ikke, at jeg, da Erika forliste ud for de franske kyster, handlede anderledes. Jeg tog til Bretagne, og i morgen tager jeg til Galicien.
Det vil under alle omstændigheder glæde mig at kunne forelægge alle oplysningerne i forbindelse med spørgsmålet om FIPOL-fonden, om de undersøgelser, vi gennemfører med hensyn til Solidaritetsfonden, for at se, om den kan anvendes eller ej, om alle forhold, og jeg vil endda anmode kommissær Fischler om oplysninger om fiskerispørgsmålet, selv om jeg formoder, at han vil komme med fyldestgørende forklaringer i Fiskeriudvalget.
Formanden.
Mange tak, fru kommissær de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet (forretningsordenens artikel 50).

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om situationen i Sudan:
B5-0593/2002 af van den Bos og Sanders-Ten Holte for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Sudan;
B5- 0594/2002 af Sjöstedt m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om Sudan;
B5-0601/2002 af Maij-Weggen m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Sudan;
B5-0604/2002 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Sudan;
B5-0605/2002 af Carlotti m.fl. for PSE-Gruppen om menneskerettighederne i Sudan;
B5-0610/2002 af Schörling m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Sudan.

Van den Bos (ELDR).
Hr. formand, debatten om Sudan har fået et vellykket udfald, før den er begyndt. Invitationen til Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU er i mellemtiden blevet trukket tilbage. Det skader samarbejdet i Cotonou-aftalens ånd, at Sudans forslag blev godkendt af AVS-staterne.
Troede AVS-staterne virkelig, at vi kunne holde et plenarmøde i et land, hvor der stadig regelmæssigt begås omfattende krænkelser af menneskerettighederne, i et land, hvor kvinder og børn bliver kidnappet og gjort til slaver, og hvor befolkningen i syd har kunnet plages af bombninger i årevis, og hvor vestlige olieselskaber har varetaget aktionærernes interesser, mens de vendte det blinde øje til ofrene for slagteriet?
Nu synes der heldigvis at være våbenhvile, men hvor længe vil den holde? EU kan kun samarbejde med Sudan, hvis der opnås varig fred, og hvis regeringen genindfører alle frihedsrettigheder og gør en ende på alle de rædselsfulde uretfærdigheder. Først derefter vil der komme noget bæredygtigt ud af forhandlinger som forhandlingen i dag.

Schwaiger (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, i forbindelse med eftermiddagens aktuelle og uopsættelige debat må vi også henlede vores opmærksomhed på krigen i Sudan, et af de største og mest folkerige lande i Afrika. Borgerkrigen har raset der i 19 år. Mere end 2 millioner mennesker har mistet livet på grund af denne krig. Befolkningen i den sydlige del af Sudan, som kæmper for kulturel, politisk og økonomisk uafhængighed, er blevet tilføjet uendeligt store lidelser.
I den større del af Sudan, som er under regeringens kontrol, er der ingen menings- eller religionsfrihed og ingen mulighed for at samle sig fredeligt. Menneskerettighederne bliver fortsat trådt under fode. Regeringsstyrkerne tæppebomber de sydlige regioner med store civile tab til følge. Der er afsagt mere end 200 dødsdomme ved forfatningsstridige hurtigdomstole i staten Darfur. Oliefundene i Sudan har endnu ikke ført til fred. Tværtimod, de er med til at fylde regeringens krigskasse i Khartoum.
Der er dog et svagt håb: fredsforhandlingerne i Machakos i Kenya, som har ført til en aftale om våbenstilstand. Den er blevet udarbejdet, men er endnu ikke trådt i kraft. I første omgang skal hjælpeleverancerne uhindret kunne nå frem til den sultende befolkning i det sydlige Sudan.
Det må også føre til en varig våbenstilstand på begge sider, som respekteres af alle. Så længe situationen fortsat er kritisk, og fredsprocessen endnu ikke er langt nok fremskreden, er det ikke muligt at afholde det sjette møde i Den Parlamentariske Forsamling AVS-EU i Sudan i foråret 2003. Vi rejser i hvert fald ikke derned, så længe den nuværende situation varer ved. Vi håber dog, at det bliver muligt på et senere tidspunkt.
Jeg vil gerne understrege, at Sudans ambassadør her ad diplomatisk vej gør virkelig meget for at fremme freden. Vi appellerer derfor til de afrikanske stater om at organisere den næste AVS-EU-forsamling i et andet, mere fredeligt land i Afrika. Mauretanien, som vil påtage sig opgaven, bør tilskyndes særligt hertil.
Belder (EDD).
Hr. formand, nødsituationen i Sudan er blevet meget akut. Man kan blot se på titlen på den seneste rapport fra International Crisis Group, som er "Ending starvation as a weapon of war in Sudan". Sult og sultedød anvendes virkelig i stort omfang som krigsvåben i Sudan.
Som rapporten også slår fast, har vi imidlertid overhovedet ingen idé om, hvor alvorlig nødsituationen er, fordi nogle regioner ligger meget afsondret. Her raser krigen usvækket, og sulten anvendes som krigsvåben. I mellemtiden har krigsparterne tilsynelandende indgået en aftale om at forlænge aftalememorandummet om humanitær bistand og at indstille fjendtlighederne indtil den 31. marts.
Trods denne opmuntrende udvikling antyder beslutningen, at den endelige fredsaftale endnu ikke er blevet indgået. Det står stadig tilbage at løse stridens æble såsom en retfærdig fordeling af magten og af indtægter fra oliekilder på en måde, som begge parter kan acceptere. Nu da forhandlingerne først skal genoptages i januar, må det internationale pres på krigsparterne for at få dem til at indgå en endelig fredsaftale imidlertid ikke mindskes, og især ikke nu, hvor en løsning på en konflikt, som allerede har varet i 19 år, synes at være i syne. Det anslås, at henved 2 millioner mennesker allerede har mistet livet. Dobbelt så mange er blevet hjemløse, og der er begået utallige grusomheder. Især de kristne i det sydlige Sudan har lidt voldsomt under vold begået af muslimerne i den nordlige del af landet.
Jeg vil derfor opfordre Rådet og Kommissionen til at gå yderst forsigtigt frem under EU's trojka-mission i Sudan den 9. og 10. december. Først når der er underskrevet en bred fredsaftale, kan forbindelserne mellem EU og Sudan normaliseres.
Til sidst vil jeg anmode Rådet, Kommissionen og også medlemsstaterne, om muligt i samarbejde med den sudanske regering, om grundigt at undersøge rygterne om, at al-Qaedas finanscentrum skulle være genopstået. Vi må trods alt ikke glemme, at Sudan som bekendt var vært for Osama bin Laden fra 1991 til 1996, og det ville derfor være hensigtsmæssigt at vide, om der stadig foregår aktiviteter i det område.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, vi må huske på, at situationen i Sudan varierer meget afhængig af regionen. I den nordlige del har vi at gøre med et problematisk regime, som dog viser klare reformvenlige tendenser, og som støttes af Egypten. I den sydlige del oplever vi en brutal og blodig borgerkrig, og at reducere den til en konflikt mellem islam og kristendom ville være at simplificere den. Der er også konflikter mellem muslimer indbyrdes og mellem kristne stammer, om end hovedkonflikten er mellem kristne og muslimer.
Det viser, at det i virkeligheden ikke drejer sig om en religionskrig, men om en række stammekonflikter, etniske konflikter, som systematisk - og det er man nødt til at sige - bliver næret af interesserede parter, også af interesserede parter i olieindustrien. Derfor er jeg meget taknemmelig for, at dette beslutningsforslag helt klart bringer følgende på bane: visse parters problematiske rolle, som har interesser i råstoffer - vi har også oplevet det i Kaukasus og Congo - og som misbruger etniske konflikter til brutalt af forøge deres egen profit. Derfor har vi som europæere ikke kun en særlig forpligtelse til at øve indflydelse på befolkningen i Sudan, til sammen med dem at arbejde på en fredsløsning og lægge pres på alle konfliktens parter, men vi har også en pligt til at tage en alvorlig diskussion med vores europæiske olieselskaber, som opererer dér, og gøre det klart for dem, hvor stort et ansvar de har for denne strategisk vigtige region og for befolkningen.
Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, det er rigtigt, at krigen i Sudan skyldes visse interesser og etniske modsætningsforhold, men efter min mening bør man også understrege konfliktens religiøse karakter. Vi bør efter min mening ikke acceptere, at islamisk lov anvendes i institutionerne, og derfor bør vi øge presset på den sudanske regering for at få den ophævet. Vi må heller ikke acceptere de alvorlige krænkelser af ikke-muslimers grundlæggende rettigheder, tvangskonvertering, arrangerede ægteskaber og slaveri.
Vi kan ikke gøre en politisk løsning troværdig, hvor man stiller urene tilbage og anvender princippet om "cuius regio, eius religio", nemlig at det er magthaverens religion, der er gældende i landet. Den rigtige løsning er efter min opfattelse at støtte de kræfter i landets nordlige og sydlige del, som ønsker en verdslig stat og demokratiske institutioner. Løsningen må så afgjort ikke være at dele verden op efter folks religiøse overbevisning.

Ford (PSE).
Hr. formand, jeg ligner nok ikke hr. Schulz, men jeg optræder på hans vegne. Den Socialdemokratiske Gruppe er meget bekymret over den vedvarende borgerkrig, som har kostet ca. 2 millioner menneskeliv i løbet af de sidste 19 år. Vi glæder os selvfølgelig over underskrivelsen af fredsaftalen den 15. oktober mellem den sudanske regering og SPLA. Vi vil undersøge meget nøje, om regeringen opfylder sit løfte om at respektere menneskerettighederne og retsstatsprincippet, og om den bevæger sig i retning af demokratisering, som vil føre til etableringen af en demokratisk valgt udøvende og lovgivende forsamling.
Vi beder Kommissionen om at komme med en rapport om europæiske olieselskabers mulige involvering i overgreb mod lokalsamfund i de olieproducerende områder. Vi støtter bestemt ikke idéen om, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU skal mødes i Sudan til næste år. Det kan være muligt i fremtiden, men vi bliver nødt til at se, hvordan tingene udvikler sig i Sudan. Der er behov for en dialog mellem Sudan og EU, men før vi genoptager de normale forbindelser, vil vi gerne se, at der sker fremskridt i kampen for at få en afslutning på terrorismen og støtten til terrorgrupper, religionsfrihed, menneskerettigheder og selvfølgelig, at borgerkrigen får en afslutning.

Monti
Hr. formand, i forbindelserne mellem Kommissionen og Sudan er det opnåelsen af en fredelig løsning og respekten for menneskerettighederne og humanitær ret, som er i fokus. Den aktuelle konflikt og de vedvarende krænkelser af menneskerettighederne er den største hindring for landets socioøkonomiske udvikling, sådan som det med rette blev understreget i flere indlæg. Kommissionen er helt overbevist om, at respekten for menneskerettighederne ville gøre det muligt at skabe fred igen i Sudan.
EU har til hensigt at gå gradvist frem, hvilket er i tråd med de konklusioner, som Rådet vedtog i juni 2002. Så længe der ikke er indgået en fredsaftale, vil EU fortsætte den politiske dialog på baggrund af de løfter, som Sudans regering har givet i 2002 om menneskerettigheder, demokrati og retsstat, og der lægges særlig vægt på undertegnelsen af en fredsaftale.
Så snart der indgås en sådan aftale, begynder EU at normalisere sine forbindelser til Sudan inden for rammerne af Cotonou-aftalerne, og her vil der blive lagt vægt på menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstaten. Samtidig vil man fremme fredsprocessen og en løsning på konflikterne. Det er vores plan, at der skal undertegnes et nationalt strategidokument og et nationalt indikativprogram efter fredsaftalens indgåelse, eller når Kommissionen anser det for at være hensigtsmæssigt set ud fra et politisk synspunkt, og det sker efter en høring af medlemsstaterne.
Også med hensyn til de specifikke punkter, der blev taget op, kan jeg tilføje, at Kommissionen vil deltage i EU-trojkaens planlagte besøg i Sudan i december, hvor den politiske dialog mellem EU og Sudan i 2002 vil blive vurderet. Jeg vil dog gerne understrege, at gennemførelsen af de foranstaltninger, der er taget højde for i det nationale strategidokument, afhænger af de fremskridt, der gøres med den politiske dialog.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Monti.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0591/2002 af Van Hecke og van den Bos for ELDR-Gruppen om tortur og forbrydelser begået af militæret og om menneskerettighedssituationen i Bangladesh;
B5-0596/2002 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen om Bangladesh;
B5-0602/2002 af Thomas Mann og Martens for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighederne i Bangladesh;
B5-0606/2002 af Carrilho m.fl. for PSE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Bangladesh;
B5-0609/2002 af Lambert m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Bangladesh.

Van den Bos (ELDR).
Bangladesh har været ramt af voldshandlinger, lige siden landet blev grundlagt. Helt fra begyndelsen har det politiske system været undermineret af mord, hævn og rivalisering mellem de mest magtfulde familier. Den onde cirkel med uophørlig hævn er ikke blevet brudt. Tværtimod udvikler situationen sig fra dårlig til værre, især på grund af den foruroligende stigning i yderliggående islamiske grupper. Regeringens strategi tager desværre ikke sigte på at mindske spændingen og løse problemerne. Parlamentsmedlemmer sættes i fængsel. Der finder omfattende tilfældige anholdelser sted, og befolkningen underkastes tortur, ja, myrdes endog i fængslerne.
EU skal aktivt beskæftige sig med situationen i Bangladesh på grundlag af samarbejdsaftalen med dette land. Et samarbejde kan ikke fortsætte ubetinget, hvis menneskerettighederne krænkes i større omfang. Vi skal kræve, at der oprettes en national menneskerettighedskommission, som skal udføre uafhængige undersøgelser, og der skal sættes en stopper for straffritagelse. Politiet og militæret skal forebygge og bekæmpe vold i stedet for at give næring til den. Den bedste måde at finde en løsning på er at genoprette en minimumstillid mellem regeringen og oppositionen.
Fremtiden skal ikke for evigt være fortidens gidsel. Der kommer ikke noget ud af udviklingen i dette forarmede land, hvis voldshandlingerne kan fortsætte usvækket.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, voldseskalationen i Bangladesh har nået nye højder i de seneste uger. Alene i oktober blev der mobiliseret henved 40.000 soldater i militæroperationen Clean Heart under foregivende af at bekæmpe den stigende kriminalitet og privat våbenbesiddelse. Flere tusinde mennesker blev arresteret.
Vi ved fra pålidelige, uafhængige kilder, at denne militæroperation, foranlediget af den islamiske regering i Bangladesh, først og fremmest var rettet mod regimekritikere. Blandt de anholdte var medlemmer af det bangladeshiske parlament fra oppositionspartier, herunder den tidligere minister Chowdhury. Også ledere af upopulære ngo'er blev arresteret. De blev taget med af hærenhederne uden nogen form for lovhjemmel. De fleste mistænkte er selv hinduer, eller de sympatiserer med hinduerne. Men dette mindretal har levet fredeligt sammen med det muslimske flertal i årtier.
Den stigende, og radikale, islamisering af samfundet og dets politiske ledere gør hverdagen stadig vanskeligere. De fængslede er afskåret fra omverdenen. Mange bliver tortureret. Hundredvis af sårede internerede har måttet behandles på sygehuse. Alene i sidste måned var der 25 dødsfald. Hærens påstand om, at de alle skulle være døde af hjerteanfald, er kynisk. Den er menneskeforagtende og en krænkelse af FN's menneskerettighedskonvention.
PPE-DE-Gruppens holdning er klar: Vi opfordrer regeringen i Bangladesh til at vende tilbage til retsstatsprincipper, pluralisme og parlamentarisk demokrati. De fængslede parlamentsmedlemmer og andre uskyldige skal løslades. Jeg er enig med hr. van den Bos: Der skal oprettes et uafhængigt organ, som skal undersøge anholdelser, mishandlinger og drab. Først da vil Bangladesh kunne genoprette den nødvendige indenrigspolitiske stabilitet.
Også EU, hr. kommissær Monti, må yde sit bidrag. I vores beslutningsforslag har vi med støtte på tværs af grupperne opfordret Kommissionen til at sende observatører til Bangladesh, og det før der sker yderligere diskrimineringer og forfølgelser.
Aftalen mellem EU og Bangladesh baserer på en konsekvent overholdelse af menneskerettighederne og på demokratiske principper. Hvis disse fortsat krænkes i uformindsket omfang, må vi udøve et politisk pres, og det vil sige suspendere vores samarbejdsaftale. Sådanne vigtige signaler er til at forstå i Asien og i andre lande. Vi i SAARC-delegationen kan komme med mange eksempler, som bekræfter det.
Vi håber derfor, at de ansvarlige i Bangladesh kommer til fornuft, også på grund af det store pres, som de kan blive udsat for inden for SAARC. Først da vil vores agtværdige partnere i Bangladesh blive taget alvorligt på internationalt plan.
Ford (PSE).
Hr. formand, den 17. oktober i år gennemførte 40.000 medlemmer af de væbnede styrker i Bangladesh operation Clean Heart. Det førte til, at der blev foretaget razziaer og undersøgelser fra hus til hus, som var specielt rettet mod Awami Leagues vælgere, partimedarbejdere, hindusamfundet og medlemmer af de politiske oppositionspartier. Tusinder af mennesker blev anholdt og holdt i isolering. 25 mennesker skal være døde efter at være blevet tortureret, mens de var tilbageholdt. Påstanden om, at dødsfaldene skyldes hjerteanfald, er rent ud sagt usandsynlig.
Vi opfordrer regeringen i Bangladesh til at foretage en uafhængig undersøgelse af, hvem der er ansvarlig for dette, at løslade medlemmer af parlamentet og politiske ledere fra oppositionen og nedsætte en national menneskerettighedskomité for Bangladesh. Vi vil bede Kommissionen om at etablere kontakt med regeringen i Bangladesh i henhold til samarbejdsaftalen for at sikre, at overgrebene bliver stoppet, og at menneskerettighederne bliver beskyttet, og anmode om, at Europa-Parlamentet bliver holdt underrettet.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien giver deres fulde støtte til det beslutningsforslag, som er blevet stillet. Da jeg sammen med andre parlamentsmedlemmer for nogle dage siden havde et møde med Bangladeshs tidligere premierminister, Sheikh Hasina, i Bruxelles, fortalte man os om situationen, som er præget af fortsatte krænkelser, undertrykkelse og misbrug af en egentlig hær, hvor landets tusindvis af indbyggeres borgerlige rettigheder og ikke mindst politiske rettigheder krænkes. Kommissionen bør efter min mening anmode om en tilbagetrækning af hæren, der uden lovhjemmel optræder som politi og som et politisk undertrykkende instrument.
I januar i år sagde kommissær Patten som svar på en forespørgsel fra Parlamentet, at situationen i Bangladesh var ved at blive bedre, og at Kommissionen ville følge den på tæt hold. Alle informationer om landet - både de direkte og de indirekte - viser, at situationen i virkeligheden har taget en meget vanskelig og bekymrende drejning, og vi opfordrer derfor Kommissionen til at gribe ind.
Monti
Hr. formand, mens den politisk motiverede vold og konfrontation og den gældende lov- og ordenssituation har bekymret befolkningen i Bangladesh meget i adskillige år, er EU og det internationale donorsamfund helt klar over, at lov- og ordenssituationen er blevet forværret i det seneste år.
EU har fremhævet sin bekymring over forværringen af lov- og ordenssituationen og stigningen i vold mod minoriteter i talen om menneskerettigheder i verden på den 58. samling i FN's Menneskerettighedskommission.
EU er meget bekymret over den generelle menneskerettighedssituation og de vedvarende oplysninger om tortur og dødsfald i myndighedernes varetægt efter starten på operation Clean Heart, som har til hensigt at sætte en stopper for den manglende lov og orden i Bangladesh, som nogle medlemmer talte om for et par minutter siden.
Vi er også meget bekymret over den mulige skævhed i forbindelse med gennemførelsen af denne operation og over forsinkelserne i forbindelse med indførslen eller den manglende indførsel af reformer såsom adskillelsen af den dømmende fra den udøvende magt, ombudsmanden og dannelsen af en uafhængig menneskerettighedskommission. EU glæder sig derfor over Europa-Parlamentets resolution om operation Clean Heart og den generelle menneskerettighedssituation i Bangladesh.
Men der er en række punkter i resolutionen, som vi ikke længere mener afspejler den nuværende situation eller er underbygget af beviser på stedet. Hvis man sammenligner situationen med politisk motiveret vold mod hindusamfundet før og efter de nationale valg, kan det konstateres, at rapporterne om vold og trusler mod minoriteter er gået drastisk tilbage. Vi vil sende et klart signal og opfordre regeringen til at sikre, at rettigheder og sikkerhed for alle minoritetssamfund respekteres fuldt ud.
Hvad angår operation Clean Heart, skal det pointeres, at donorsamfundene og det civile samfund tit har givet udtryk for deres bekymring over den forværrede lov- og ordenssituation under denne regerings første år ved magten. Regeringen iværksatte denne operation på baggrund af dette pres og de manglende forsøg på at klare situationen ved at indføre ny lovgivning og stramme den nuværende lovgivning op.
Mens vi erkender, at der er behov for at forbedre lov- og ordenssituationen, og vi er parate til at støtte regeringen i Bangladesh i forsøget på at genskabe lov og orden, er vi fast overbeviste om, at dette bør gøres i overensstemmelse med retsstatsprincipperne og med respekt for menneskerettighederne. Der kan under ingen omstændigheder være plads til undtagelser til disse principper. Derfor vil Kommissionen, ved hjælp af sin delegation i Dhaka fortsætte med at overvåge situationen og den politiske udvikling meget nøje.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0592/2002 af van den Bos og Malmström for ELDR-Gruppen om Iran;
B5-0595/2002 af Boudjenah m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om sagen om Hashem Aghajari i Iran;
B5-0603/2002 af Gahler m.fl. for PPE-DE-Gruppen om sagen om Hashem Aghajari i Iran;
B5-0607/2002 af Izquierdo Rojo og van den Berg for PSE-Gruppen om dødsdommen over Hashem Aghajari i Iran;
B5-0608/2002 af Boumediene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Iran.

Van den Bos (ELDR).
Hr. formand, selv om dr. Hashem Aghajari ikke idømmes dødsstraf, er Iran ikke desto mindre dømt til at være styret af de ultrakonservative religiøse ledere. Studenternes vellykkede demonstrationer kan ikke skjule, at menneskerettighedssituationen ikke er blevet bedre, men faktisk værre.
Stening af kvinder, offentlig hængning, tortur og andre barbariske metoder betyder, at Iran stadig ikke opfylder de grundlæggende krav til civilisation. Det er derfor forbavsende, at EU ikke har stillet et beslutningsforslag om situationen i Iran i FN's Generalforsamlings tredje udvalg. Mange medlemsstater siger, at de har store forventninger til menneskerettighedsdialogen, men de har i virkeligheden i stedet store forventninger til deres indbringende erhvervsinteresser.
EU må ikke lade Iran tage fusen på sig. Dagen før EU's forhandlingsdelegation ankom til Teheran, blev fem personer hængt offentligt. Dialogen må ikke bruges som grund til at undlade at sætte menneskerettighedssituationen i Iran på dagsordenen i internationale fora. Derfor skal EU til foråret fremsende en beslutning til FN's Menneskerettighedskommission i Genève. Naturligvis er det vigtigt ikke at isolere Iran. Der skal etableres kontakter, men de skal anvendes fornuftigt, og reformbevægelsen skal have mest mulig støtte.
Det er ikke tilstrækkeligt med en politisk dialogklausul i en fremtidig aftale. Efter min gruppes vurdering kan der ikke indgås en samarbejdsaftale, så længe menneskerettighederne stadig misbruges groft og systematisk. Bistand til terrororganisationer er også en hindring for et sådant samarbejde. Situationen i Iran bliver mere og mere eksplosiv for hver dag, og det er derfor også på høje tid, at der gennemføres egentlige reformer i Iran. Der kan kun indledes konstruktive forhandlinger med Iran, hvis sandheden sejrer, og hvis den øverste myndighed ligger hos folket.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, for mindre end en måned siden, den 23. oktober 2002, diskuterede vi menneskerettighedssituationen her i Parlamentet. Vi fordømte alle dødsdommene og steningerne og den måde, som det inhumane iranske system generelt behandler sine borgere på. Også dengang beklagede vi - i det mindste min gruppe - at Rådet havde besluttet ikke at stille et beslutningsforslag om menneskerettighederne i Iran på det næste møde i FN's Menneskerettighedskommission. Nu, kort tid efter, bliver en person dømt til døden, som ikke har gjort andet end at opfordre folk til at tænke over tingene, til ikke at lade andre træffe deres beslutninger og til ikke blindt at følge en religiøs dogmatisme.
I denne situation forhandler EU fortsat om samarbejdsaftaler om økonomisk samarbejde. En af formuleringerne i beslutningsforslaget er efter min opfattelse utilstrækkelig. Det er naturligvis godt, hvis kommende samarbejdsaftaler indeholder en klausul om menneskerettigheder. Det ville dog efter min mening være bedre - og det siger jeg på vegne af min gruppe - hvis der slet ikke var nogen samarbejdsaftaler, og at de slet ikke blev indgået, så længe menneskerettighederne ikke bliver overholdt. Det er skizofrent. Vi har kun et begrænset antal muligheder for virkelig at udøve et pres. Vi bør ikke opgive muligheden for at lægge et økonomisk pres på Iran.
Det er naturligvis positivt, at studenterne går på gaden. Det er naturligvis positivt, at præsident Khatami udtaler, at denne dom er uacceptabel. Det er naturligvis positivt, at formanden for det iranske parlament har samme opfattelse. Men det har langtfra ændret det iranske samfund. Jeg tror heller ikke, at det er et tilfælde, at en legitim opposition i Iran skal sættes ud af spillet af iranske religiøse ledere og af den iranske regering, idet man forsøger at fremstille dem som terrororganisationer og at få dem sat på de tilsvarende lister, så man en gang for alle skiller sig af med denne opposition. Jeg tror også, at vi har et stort ansvar her. Vi må være mere opmærksom på, hvem der sættes på disse lister, og hvorfor de bliver sat på listerne. Vi bør stille flere spørgsmål. EU bør ikke altid fremstå som en anden nikkedukke.
Derfor opfordrer vi Kommissionen til ved de næste forhandlinger at gøre det klart, at der ikke vil blive noget økonomisk samarbejde eller nogen anden form for samarbejde med Iran, så længe dette inhumane system i den grad krænker menneskerettighederne, som det gør for øjeblikket.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, sagen om dr. Aghajari har med rette vakt stor opmærksomhed og bekymring i Iran og i udlandet. Jeg er enig med formanden for det iranske parlament, Mehdi Karrubi, som kaldte dødsdommen for en skændsel for landets retsvæsen. Jeg er dog ikke helt overbevist om, at det er af overbevisning, at landets religiøse leder, ayatollah Khamenei, har anmodet landets retsvæsen om at prøve dommen på ny. At dømme efter Khameneis fortid tyder det snarere på, at han vil vinde tid. Studenterdemonstrationerne skal langsomt ebbe ud, og den nationale og internationale opmærksomhed omkring sagen ligeså.
Under demonstrationerne er det dog blevet klart, at det for demonstranterne ikke kun drejer sig om dr. Aghajari, men at de ønsker mere demokrati i det hele taget. Denne dom er, som mange andre, i virkeligheden ikke religiøst, men politisk motiveret. Vi kender det fra europæisk historie, da staten og kirken endnu ikke var adskilt. Også kristendommen blev udnyttet til ukendelighed af de herskende for at gennemtrumfe deres egne magtkrav.
Men det iranske samfund er et skridt foran det konservative retsvæsen og de konservative religiøse ledere. Det kommer bl.a. også til udtryk i de seneste reformforslag fra det iranske parlament, som vil begrænse Vogternes Råds absolutte magt. Jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til at fortsætte menneskerettighedsdialogen i alle kontakter med Iran og være på det rene med, at der ikke bliver nogen handels- og samarbejdsaftale uden Europa-Parlamentet.
Også oppositionen i det iranske parlament, i Iran og i udlandet, har store forhåbninger om, at det ikke kun er økonomiske interesser, der er vores eneste motivation for at have kontakter med Iran. Jeg tror, at vi også vil være i stand til at give udtryk for vores synspunkter og vores grundholdning, når Europa-Parlamentet tager imod kollegerne fra det iranske parlament i forbindelse med genbesøget. For vores vedkommende vil det altid være klart, at vi støtter dem, der ønsker mere demokrati, og ikke dem, som ønsker at skrue tiden flere århundreder tilbage.

Ford (PSE).
Hr. formand, jeg er ikke enig med hr. Markov. Iran er et sammensat samfund. Der er tegn på, at der sker fremskridt mod et islamisk samfund, som er i harmoni med den moderne verden. Præsident Khatami og hans allierede på reformfløjen er symboler på denne moderniseringsproces. Men præsident Khatami bliver konstant forstyrret af de mere fundamentalistiske elementer i det iranske samfund. Derfor er EU i øjeblikket i færd med at forhandle en handels- og samarbejdsaftale på plads med Iran. Dette står der ingen tvivl om på nuværende tidspunkt, men det bør stå klart for de iranske myndigheder, at vi samtidig forventer og kræver en aftale om menneskerettigheder.
Dødsdommen over dr. Hashem Aghajari for apostasi på baggrund af en uklar teologisk strid er ikke til at forstå i Vesten. Vi glæder os over præsident Khatamis indblanding, undervisernes tiltag og studenternes protester og dr. Aghajaris egen opfordring til ro. Vi glæder os over præsident Khatamis, kabinettets og adskillige parlamentsmedlemmers trusler om at træde tilbage, hvis Vogternes Råd nedlægger veto mod lovgivning, som har til hensigt at mindske dens nuværende magt.
Men vi bør gøre det klart over for regeringen i Iran, at vi med stor interesse vil overvåge udfaldet af denne sag og lignende sager med hensyn til vores fremtidige forbindelser med dette land.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, dette beslutningsforslag handler om tre punkter. Det handler for det første om en mand, som trues med døden, og som vi må redde. For det andet handler det om en dr. Aghajari, som efter mange prominente muslimers opfattelse forsvarer den sande islam, denne store verdensreligion, mod at blive misbrugt politisk af de ekstreme kræfter, som er ved magten i Iran. Og for det tredje handler det om Irans egen skæbne, for i Iran oplever vi nu en magtkamp mellem reformkræfter på den ene side, som gradvist vil åbne dette regime, som præsident Khatami og den omtalte formand for det iranske parlament, og dunkle personer på den anden side, som kan sammenlignes med middelalderen, hvilket - og det må jeg understrege - ville være en fornærmelse mod middelalderen. Det er de kræfter, som desværre er baseret på en moderne, totalitær form for ekstremisme, og som misbruger den store verdensreligion islam til deres undertrykkende og forbryderiske formål.
I den forbindelse vil jeg gerne sige et sidste ord til hr. Markov: Hr. Markov, jeg har tidligere selv kritiseret Vestens svaghed og et regimes repression, da SED-regimet stadigvæk regerede i Østberlin, og jeg må sige, at De selv ville have betegnet de ord, som De netop har sagt, for en tilbagevenden til den kolde krig. Dengang var jeg af den mening, at demokrater ikke bør indgå kompromiser med totalitære kræfter. Det gjaldt dengang, det gælder i dag, og det gælder også i fremtiden!
(Vedvarende bifald)

Monti
Hr. formand, vi er meget bekymrede over den nye række arrestationer og domme, som går ud over reformisterne og de mennesker, der udøver deres grundlæggende ret til ytringsfrihed.
Efter at have holdt en tale i Vestiran i juni om religiøs fornyelse blev universitetsprofessoren Hashem Aghajari i denne måned arresteret og dømt til 74 piskeslag, otte års fængsel og dødsstraf. Professor Aghajari, som mistede højre ben under krigen mellem Iran og Irak, har brug for medicinsk behandling. Man regnede med, at dommen ville blive anket til en højere domstol, men professor Aghajari var så modig at tage kampen op med retssystemet uden at anke dommen. Teheran har i flere dage været skueplads for voldsomme protester fra studerende, og præsident Khatami har heldigvis udtalt, at han er modstander af dommen, som vil blive taget op igen den 17. november efter ordre fra den øverste leder, Khamenei.
Vi har allerede gentagne gange opfordret Iran til udelukkende at dødsdømme de ansvarlige for de alvorligste forbrydelser, hvilket er i overensstemmelse med de forpligtelser, man indgik i den internationale aftale om borgerlige og politiske rettigheder.
I sine konklusioner den 21. oktober blev Rådet enigt om at indlede en dialog med Iran om menneskerettighederne, og det gentog således sine bekymringer i den forbindelse, også når det gælder krænkelserne af de borgerlige og politiske rettigheder og navnlig ytringsfriheden. Rådet mindede ligeledes om sin sædvanlige og stærke modstand mod dødsstraffen.
Den 18. og 19. november mødtes kommissionsformand Prodi og kommissær Patten med udenrigsministeren, Kharrazi, i Bruxelles. Han lovede at deltage i den kommende menneskerettighedsdialog mellem EU og Iran, og sammen med andre fremtrædende personer fra Iran gav han udtryk for sin modstand mod den uretfærdige dom over professor Aghajari.
Menneskerettighedsdialogen er faktisk det rette forum for vurderingen af de enkelte sager. Kommissionen vil følge udviklingen meget nøje og holde sig i kontakt med Parlamentet og medlemsstaterne.
Jeg vil gerne tilføje, at efter Kommissionens opfattelse er indledningen af forhandlingerne - som også kommer til at omfatte en politisk dialog - både i Irans og EU's interesse, hvilket fremgår af konklusionerne fra 17. juni. Hertil kommer, at handels- og samarbejdsaftalen vil indeholde en klausul om menneskerettighederne. Forhandlingsprocessen gør det ligeledes muligt at lægge pres på landet og samtidig støtte præsident Khatami og reformisterne.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Monti.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted umiddelbart herefter.

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, som en bemærkning til forretningsordenen beder jeg Dem om ordet, før vi stemmer om de to ændringsforslag, fordi jeg har et mundtligt ændringsforslag til dem begge . 
Jeg har også et forslag til forretningsordenen, før vi går over til afstemningen, som vil gælde hele teksten, fordi der er nogle sproglige rettelser, jeg gerne vil oplyse tjenestegrenene om, fordi vi har arbejdet temmelig hurtigt, og der har indsneget sig nogle fejl, som jeg nu vil nævne, hr. formand.
Forhandlerne aftalte, at vi ved hjælp af mundtlige ændringsforslag og rettelser kunne tilpasse teksten, hvis omstændighederne havde ændret sig. I betragtning A står der "de sidste timer ", og der er allerede sket meget, siden skroget brækkede. Der skal stå "de sidste dage ", for der er ikke gået timer, men dage.
I betragtning B, hvor der står "olie", bør der stå "fuel", for vi har aftalt altid at skrive "fuel".
I den spanske udgave af betragtning F står der i teksten "i særdeleshed fugle ", og vi havde aftalt, at der ikke skulle stå "i særdeleshed". Derfor beder jeg om, at ordet "i særdeleshed" slettes.
I den spanske udgave af betragtning G står der "havbrugere som f.eks. østers- og skaldyrsopdrættere". Jeg anmoder om, at den spanske udgave bliver rettet til "havbrugere som muslinge- og østersopdrættere samt andre skaldyrsfiskere".
I punkt 3 er den italienske udgave ikke i overensstemmelse med de øvrige udgaver. Det er den eneste, hvor der i linje 7 er blevet tilføjet syv ord, der skal slettes, fordi de ikke står i nogen af de andre udgaver.
Endelig står der i punkt 11 "hav- og/eller fiskeriområder " og på spansk burde der stå "hav- og fiskeriområder ".
Det var alt, hr. formand.

Formanden.
Hr. Varela, jeg vil sørge for, at alle sprogversioner bliver tjekket endnu en gang.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse mod de mundtlige ændringsforslag)
Før afstemningen om ændringsforslag 1:

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 1.
Vi er enige i ændringsforslag 1 fra UEN-Gruppen, men hvis Parlamentet tillader det, vil jeg gerne bede om at få tilføjet ordene ... " Europa-Parlamentets beslutning om tankskibet Prestiges forlis ud for Galiciens kyster". Jeg synes, at det er mere præcist, og sådan står der i dagsordenen for vores møde. Jeg beder om at få tilføjet teksten "ud for Galiciens kyster".
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag, for ændringsforslaget fra UEN-Gruppen omfatter Portugal. Vi er ikke imod det, men der står hverken Spanien eller Frankrig, men Galicien og Bretagne. Vi synes - og det har vi drøftet med vores portugisiske kolleger - at der burde stå: "Galicien, Bretagne og det nordlige Portugal".
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne gøre noget, som jeg endnu aldrig har gjort, nemlig lykønske Formandskonferencen i plenarforsamlingen og takke den for at have sat så mange spændende forhandlinger på eftermiddagens dagsorden. Det har sat standarden for kommende plenarmøder!

Formanden.
Lykønskninger er altid velkomne!

Balfe (PPE-DE).
Hr. formand, tog Formandskonferencen en beslutning angående udelukkelsen af to diplomater fra Zimbabwe, som er på vores forbudsliste? Jeg kan forstå, at Formandskonferencen skulle beslutte, om de skulle forbydes adgang til bygningen. Jeg vil gerne høre, hvilken beslutning de tog.

Formanden.
Hr. Balfe, ingen af diplomaterne vil få adgang til Parlamentet!

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom mange andre af parlamentsmedlemmerne stemte jeg for udvidelsen af forordning nr. 1408, da det er rimeligt, at alle EU-borgere, som i løbet af deres arbejdsliv har arbejdet i forskellige EU-lande, får en ordentlig pension. Jeg vil benytte lejligheden til at tilføje, at forordning nr. 1408 ville blive endnu bedre, hvis arbejdstagerne fik mulighed for at overføre de bidrag, som de har indbetalt i de lande, de har arbejdet i, til det land, som de ønsker at få pension fra. Dette er allerede tilfældet i mange bilaterale aftaler, og det kunne man også gøre i EU, så man med årene får en stadig bedre, større og mere acceptabel pension.
Berthu (NI)
forlis var ikke en ulykke. Det var den logiske følge af en blandet national og europæisk beslutningstagning, som lammer staterne, uden at det lykkes systemet selv at indføre de radikale foranstaltninger, som ville være nødvendige. Det giver således fri adgang for visse mafiagrupper inden for søtransport, som handler uden for al lov og ret? Og alt er måske planlagt således.
Der er nogle kolleger, der tror, at vi skal arbejde os ud af dette dårlige system oppefra ved at nedsætte en central og overnational europæisk myndighed. Denne løsning kan virke tiltrækkende, men den risikerer at ligge uden for befolkningernes rækkevidde og mangle demokratisk kontrol, og dermed er den modtagelig for at lade sig presse af økonomiske interesser.
Desuden løser det ikke noget at sætte europæiske stater, som er berørt af problemet, sammen med andre, som ikke er berørt. Det vil kun sinke beslutningsprocessen.
Uden a priori at udelukke de europæiske direktiver, skal de suppleres ved at genetablere staternes ret til at beskytte sig selv. Vi må også erkende, at de medlemsstater, som er i farezonen, skal kunne træffe beslutninger i fællesskab uden om fællesskabsprocedurerne. Og hvad selve sagen angår, skal vi forbyde ethvert fartøj i vores farvande, der ikke har en klart identificeret, lokaliserbar, solvent og fuldt forsikret ansvarshavende..

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Vi vil endnu en gang råbe op om forliset af et 26 år gammelt skrotskib, hvis seneste inspektion fandt sted i 1999, som tilhørte et liberiansk selskab, sejlede under Bahama-flag, var drevet af et græsk selskab og chartret af et schweizisk datterselskab (Crown) af et russisk konglomerat (Alfa group), som havde fået søfartstilladelse fra den amerikanske søfartsmyndighed?.
Vi har fået nok af uklarheden, straffriheden og eftergivenheden inden for søtransporten, hvilket er skadeligt for sømændene, miljøet og kystbefolkningerne. Vi har fået nok af afmagten i EU, der er i stand til i løbet af nogle uger på USA's opfordring at udarbejde en antiterror- og antifrihedslovgivning, men som er ude af stand til at gennemføre bestemmelserne i Erika I- og Erika II-pakkerne. Vi skal hurtigst muligt have en international sølov, som er i stand til at sætte en stopper for eftergivenheden og kræve, at redere, befragtere og olieselskaber tænker på sikkerhed og høje sociale standarder for lønmodtagerne inden for søtransportsektoren. Og endelig har vi brug for menneskelige (inspektører, kontrollanter og kystvagter), materielle og økonomiske ressourcer for at få gennemført loven. Uden disse minimumsforanstaltninger vil Parlamentet kunne blive ved med for hver olieforureningskatastrofe at træffe beslutninger uden virkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Ud over mit indlæg i eftermiddagens forhandling vil jeg gerne gentage min fulde støtte til de holdninger, som kommissær Loyola de Palacio har givet udtryk for, dels om at fremskynde ikrafttræden af Erika-pakkerne, dels behovet for at styrke, udvide og forstærke deres indhold på alle områder. Til dem, der tvivlede eller tøvede over for de foreslåede og diskuterede foranstaltninger under Erika I- og Erika I-pakken, kan katastrofen med Prestige nu give det nødvendige svar. Derudover må den umiddelbare energi samles om at kontrollere og mindske forureningens følger og bistå den skræmte og bekymrede befolkning. Jeg gentager også behovet for en grundig EU-undersøgele af alt, hvad der er sket, så vi kan være sikre på, at alle har ageret på bedste vis, og kan garantere, at vi har det bedste tekniske og politiske beredskab parat i tilfælde af mulige hændelser i fremtiden.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.55)

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen vedrørende protokollerne.
Jeg modtager nu protokollerne senere, end jeg plejer, og i dag har jeg stadig ikke modtaget den fra i onsdags. Jeg har dog modtaget den fra i tirsdags, og i den står jeg ikke på tilstedeværelseslisten. Jeg vil gerne bede Dem om at få det rettet, da jeg var til stede.
