Bonitetne agencije (kratka predstavitev) 
Predsednica
Naslednja točka je poročilo o bonitetnih agencijah: prihodnje perspektive, ki ga je v imenu Odbora za ekonomske in monetarne zadeve predložil gospod Klinz:.
Wolf Klinz
Gospa predsednica, gospe in gospodje, bonitetne agencije zagotovo niso povzročile svetovne finančne krize, vendar so po mojem mnenju v veliki meri odgovorne za njeno resnost. Ko so se v Ameriki na podlagi drugorazrednih hipotek razvili tako imenovani strukturirani finančni produkti, so bonitetne agencije podprle ta proces tako, da so vsak dan, kot po tekočem traku, ocenile več deset, če ne celo več sto produktov. S tem so pristale tudi na navzkrižje interesov, saj so izdajateljem dali podporo z nasveti in jim pomagali pri oblikovanju teh produktov.
Ves čas so trdile, da so edine, ki izražajo mnenje, čeprav so zelo dobro vedele, da se njihove ocene v resnici uporabljajo kot potrditev. Moje poročilo obravnava številne pomanjkljivosti in vsebuje predloge v upanju, da bo Komisija mogoče lahko nekatere od njih vključila v svoj zakonodajni predlog, ki ga bo predložila jeseni.
Podajam pet predlogov. Prvič, zanašanje na ocene se mora zmanjšati. V praksi ugotavljamo, da je regulativno okolje pripeljalo do tega, da je uporaba ocen postala temeljnega pomena v bankah, zavarovalnicah, pokojninskih skladih itd., ki vlagajo svoj denar. O tem zelo jasno govori Basel II, bonitetne agencije pa so dejansko postale regulativni organi za potrjevanje.
Udeležencem na trgu, zlasti institucionalnim vlagateljem, ki imajo lastno strokovno znanje in izkušnje, moramo ponovno omogočiti, da dejansko sami prevzamejo odgovornost in da odgovornosti za odločitve o naložbah ne prelagajo na zunanje subjekte. Jasno je treba povedati, da morajo vlagatelji opravljati naložbe samo, če zares razumejo produkt, in da ne morejo izkoriščati izgovora, da lahko produkt z oceno AAA do neke mere vzamejo za cilj svoje naložbene strategije.
Drugič. zagotoviti moramo, da bodo informacije, na katerih bonitetne agencije utemeljujejo svoje odločitve, javno dostopne, da jih bodo ljudje razumeli in da bodo seznanjeni tudi z uporabljenimi modeli. To bo pripeljalo do preglednosti, institucionalni vlagatelji, ki želijo vlagati, pa bodo tako tudi lažje sprejemali svoje odločitve. Omogočeno pa bo tudi nenaročeno ocenjevanje. V tej zvezi moramo tudi preučiti, ali je predlog, ki ga preučujejo Združene države, smiseln, in sicer da bi lahko, kadar izdajatelji izberejo samo eno bonitetno agencijo, spodbudili drug, neodvisni organ, da poda svojo oceno, ta drug organ pa bi lahko delal na podlagi javno dostopnih informacij.
Tretjič, potrebujemo več konkurence. To, kar imamo, ni nič drugega kot oligopol. Tri obstoječe bonitetne agencije, ki delujejo po vsem svetu, nadzorujejo 95 % svetovnih podjetij. Imajo tako imenovan monopolističen prihodek v višini 40-odstotnega dobička, zato predlagam, da ustanovimo evropsko bonitetno agencijo. Ta mora temeljiti na modelu fundacij, zagonski kapital pa mora zagotoviti finančni sektor s pomočjo obrestnih posojil. Po petih letih bomo vedeli, ali to deluje, nato pa bo ta bonitetna fundacija morala tudi odplačati vsa sredstva, ki jih je prejela.
Prepričan pa sem, da obstajajo tudi druge možnosti. Mogoče bi bilo tudi smiselno, da se v obliki evropske mreže omogoči tudi delovanje nacionalnih in regionalnih bonitetnih agencij.
Četrtič, še vedno je pred nami nerešeno vprašanje v zvezi s plačilnim modelom. Trenutno imamo model "izdajatelj plača". To je model, ki v glavnem deluje po vsem svetu. Plača torej izdajatelj, a jasno je, da je tu tudi navzkrižje interesov, ki bi ga lahko zmanjšali, če ne bi bilo več svetovanja za izdajatelje in če bi zaposleni v nadzornih organih bili zares neodvisni. Med drugimi možnimi modeli je model "naročnik plača". Tudi tu seveda obstaja nevarnost navzkrižja interesov, pa tudi da gre za vabilo prisklednikom. Zato je treba to še preučiti. Tretja možnost bi bilo plačilo na podlagi uspešnosti, torej vnaprejšnje plačilo in nato še dokončno plačilo, ko se vidi, kako dobra je ocena.
Zadnja, a pomembna točka, je, da moramo vpeljati odgovornost. Bonitetne agencije morajo sprejeti odgovornost za to, kar dejansko počnejo, zato menim, da moramo od njih zahtevati, da odgovarjajo: seveda ne za same ocene, temveč za napake in malomarnost pri njihovem delu.
Elena Băsescu
(RO) Gospod predsednik, sektor bonitetnih agencij ima številne pomanjkljivosti, najpomembnejše pa so nekonkurenčnost nepreglednost in oligopolistične strukture. Ustvarjanje regulativnega okolja, ki bi spodbujalo vstop na trg, bi okrepilo konkurenco. S tem bi se opravila poglobljena analiza sedanjih ovir. Poudariti moram, kako pomembno je, da spremljamo napredek sistema Basel III in procesa, povezanega s poglavjem 4 direktive o kapitalskih zahtevah. Povečati je treba odgovornost in pristojnost za spremljanje notranjih modelov ter izvajanje preventivnih ukrepov. Vse bonitetne agencije morajo spoštovati najvišje standarde v zvezi z objavo informacij, preglednostjo in reševanjem navzkrižja interesov.
Ocena Romunije je v tem trenutku stabilna in obeti so dobri. S tem bi se lahko pospešile strukturne reforme in ohranila stabilnost finančnega sektorja.
Georgios Papanikolaou
(EL) Gospod predsednik, bonitetne agencije so že zdavnaj izgubile svojo verodostojnost. Naš poročevalec ima pri tem povsem prav. Po razredih navzdol in navzgor razvrščajo skoraj vse: države, banke, občine, celo državne korporacije, popolnoma vse, a njihove ocene večinoma temeljijo na nerazkritih, neobjavljenih in torej nepreglednih informacijah.
Vprašanje nepreglednosti in s tem verodostojnosti podatkov, ki jih uporabljajo bonitetne agencije, je pomembno vprašanje: ali je pošteno, logično in moralno korektno, da so ocene, ki tako vplivajo na gospodarstvo in čez noč obrnejo na glavo življenje več milijonov sodržavljanov, nepregledne in po možnosti tudi nezanesljive? Očitno ne.
Jaroslav Paška
(SK) Gospod predsednik, po finančnem zlomu so bonitetne agencije, ki ocenjujejo varnost finančnih produktov, bile deležne očitkov zaradi svojih nestrokovnih ocen finančnih produktov, ki so same sebi namen.
Ko se je izkazalo, da je preglednost njihovih mehanizmov delovanja pomanjkljiva, so se pojavili se dvomi glede poštenosti in strokovnosti njihovih ocenjevanj, zato je čas, da poiščemo načine za izboljšanje sistema stalnega ocenjevanja finančnih produktov.
Zato menim, da je poročilo, ki ga je predložil poročevalec, zelo pomembno, in da nam bodo procesi, ki jih je opisal, omogočili, da prilagodimo aparat, ki se uporablja za ocenjevanje finančnih produktov, da bi sklepi, ki jih ponujajo bodisi bonitetne agencije bodisi drugi mehanizmi lahko ponudili objektivnejšo oceno teh produktov.
Ilda Figueiredo
(PT) Gospod predsednik, izkušnje jasno kažejo, da bonitetne agencije niso verodostojne, in da njihove dejavnosti še naprej škodujejo nekaterim državam, bodisi njihovemu gospodarstvu ali nacionalnemu dolgu. Največ posledic danes čutijo države s sorazmerno šibkim gospodarstvom. Zato je treba posredovanje bonitetnih agencije, ki so še vedno izredno škodljivo kljub izgubi vse verodostojnosti, ustrezno nadzorovati. Ta nadzor ne sme biti omejen samo na pravila o preglednosti, temveč mora iti naprej do oblike popolnega nadzora mednarodnega finančnega sistema, obenem pa je treba ukiniti davčne oaze, ustrezno urediti finančni sektor z davki na transakcije špekulativnega kapitala in preprečiti, da bi finančni kapital še naprej ...
(Predsednik je prekinil govornico)
Nikolaos Salavrakos
(EL) Gospod predsednik, popolnoma se strinjam s poročevalcem o vseh petih točkah njegovega predloga o tako imenovanih bonitetnih agencijah in njihovem pretiranem vplivu na svetovno in evropsko gospodarstvo. Te družbe ne morejo obenem izvajati komercialnih dejavnosti, ki so podobne njihovi nadzorni ali ocenjevalni vlogi ali ki so s to vlogo povezane.
Zahtevamo nadzor nad poročili teh agencij, sprejem nekaterih temeljnih načel in uvedbo odgovornosti za odškodnine za izgube, ki je bila povzročena državam s slabo ali zavajajočo oceno. Predlagam tudi, da se uvedejo temeljna računovodska načela, ki se bodo uporabljala v vseh državah članicah Evropske unije, da bi se poudarila vrednost, uradno ovrednotenje premoženja teh držav, da bi imeli sredstva in odgovornosti in da te države ne bi bile plen kapric bonitetnih agencij in strani, ki jih zastopajo.
Viviane Reding
podpredsednica Komisije. - Gospod predsednik, komisar Barnier je trenutno v Združenih državah, kjer se bo srečal s svojimi kolegi, zato me je prosil, da vam prenesem naslednjo izjavo v odgovor na samoiniciativno poročilo gospoda Wolfa Klinza o bonitetnih agencijah, ki ga je marca sprejel Odbor za ekonomske in monetarne zadeve.
Komisar se strinja, da pomanjkljivosti v metodah dela bonitetnih agencij danes na splošno veljajo za tiste, ki so prispevale k finančni krizi. Da bi rešili te pomisleke, se je EU, tudi v skladu z zavezami skupine G20, zelo hitro odzvala in že leta 2009 sprejela uredbo o bonitetnih agencijah. Ta določa stroge zahteve, ki jih morajo te agencije spoštovati, da bi se odpravila možna navzkrižja interesov in izboljšala kakovost ocenjevanja in metodologij, kakor tudi preglednost ocenjevanj.
Drugi korak, ki sledi ustanovitvi treh novih evropskih finančnih nadzornih agencij, je, da se bo uredba o bonitetnih agencijah okrepila še z uvedbo centraliziranega nadzora, ki ga bo izvajal evropski nadzorni organ za trg.
Sprememba uredbe je začela veljati 1. junija 2011. Pravilno uporabo te zakonodaje bomo zelo pozorno spremljali.
Evropski regulativni okvir danes predstavlja model za druge jurisdikcije. Vendar pa dogajanja na evropskih trgih po krizi zaradi nacionalnega dolga spomladi 2010 jasno kažejo, da sta potrebna naknaden pregled in okrepitev. Zato se je Komisija junija 2010 zavezala, da bo te teme podrobneje analizirala. Opravljeno je bilo javno posvetovanje, službe Komisije pa so ocenile odgovore in zdaj pripravljajo oceno učinka, da bi v teku tega leta vložile zakonodajni predlog. Komisija bo v tem okviru preučila ukrepe za zmanjšanje prekomerne odvisnosti od zunanjih ocen, povečanje preglednosti, podporo konkurence, uvedbo načela odgovornosti in zmanjšanje tveganja potencialnih navzkrižij interesov zaradi plačilnega modela "izdajatelj plača".
Vemo, da so to zelo zapletena vprašanja, zato se želimo prepričati, da jih ustrezno obravnavamo. Zaradi tega smo z velikim zanimanjem preučili samoiniciativno poročilo gospoda Klinza, ki obravnava teme, ki jih trenutno pregledujemo, in ki daje zelo velik prispevek k naši zakonodajni pobudi.
Nenazadnje je Odbor za finančno stabilnost oktobra 2010 na svetovni ravni izdal več načel, usmerjenih v zmanjšanje odvisnosti finančnih institucij od bonitetnih agencij. V skladu s temi načeli nameravamo v našem prihodnjem zakonodajnem predlogu v zvezi z bančnim sektorjem, tako imenovanem CRD4, ukrepati proti pretirani odvisnosti od ocen.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v torek, 7. junija, ob 12.00.
Pisne izjave (člen 149)
George Sabin Cutaş
Preden je investicijska banka Lehman Brothers šla v stečaj, so ji glavne bonitetne agencije dale najvišjo oceno. Nekaj dni pred propadom treh največjih komercialnih bank na Islandiji so tudi mislile, da te banke dobro stojijo. Poleg tega pri znižanju ocene Grčije niso upoštevale zagona njenega programa za oživitev gospodarstva. Gospodarska in finančna kriza je poudarila oligopolistično strukturo bonitetnih agencij, kakor tudi njihovo nekonkurenčnost, nepreglednost in neodgovornost. V svetu, ki ga obvladujejo tri takšne institucije, je potrebna večja raznolikost in tudi nov način dela. Zato podpiram zamisel o vzpostavitvi javne evropske bonitetne agencije kot alternative tovrstnim zasebnim institucijam. Na ta način bi bilo obvezno pridobiti oceno od evropske agencije, s čimer bi se dopolnile ocene tradicionalnih agencij in tako okrepila konkurenca pri pridobivanju najbolj poštene ocene.
