Situaţia sistemului european de azil, în urma unei decizii recente a CEDO (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct este dezbaterea privind starea sistemului european de azil în urma deciziei recente a Curţii Europene a Drepturilor Omului.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, hotărârea Curţii Europene a Drepturilor Omului din 21 ianuarie în cauza M.S.S./Regatul Belgiei şi Republica Elenă, a arătat cu claritate că UE trebuie să instituie de urgenţă un sistem european comun de azil şi că este necesar să sprijinim statele membre în îndeplinirea obligaţiilor lor pentru a putea oferi o protecţie internaţională adecvată.
Comisia a spus mereu atunci când a pus în aplicare acquis-ulUE - şi Regulamentul Dublin este un element important al acquis-ului actual al UE privind azilul - că statele membre nu sunt niciodată exonerate de obligaţia de a asigura protecţia drepturilor fundamentale. Curtea Europeană de Justiţie a reamintit acest principiu în hotărârea sa.
Hotărârea nu afectează principiile de bază ale funcţionării sistemului Dublin: de a avea un sistem clar de identificare a statului membru responsabil, de a examina cererea de azil, de a garanta accesul efectiv la procedurile de determinare a statutului de refugiat, de a împiedica utilizarea abuzivă a procedurilor de azil sub forma unor cereri multiple.
Cu toate acestea, evaluarea sistemului Dublin de către Comisie a arătat că acesta poate fi îmbunătăţit. Încă din 2008, Comisia a propus un Regulament Dublin revizuit, pentru a aborda lacunele existente. Acesta avea drept scop să sporească în beneficiul statelor membre atât standardele de protecţie pentru respectivii solicitanţi de azil, cât şi nivelul de eficienţă al sistemului Dublin.
Salut sprijinul puternic al Parlamentului European pentru propunerile Comisiei şi invit atât Consiliul, cât şi Parlamentul European să lucreze împreună pentru realizarea unui compromis echilibrat, care să conducă la un Regulament Dublin 2 îmbunătăţit.
Un astfel de compromis ar trebui să includă în plus, ca ultimă opţiune, un mecanism de urgenţă pentru suspendarea transferurilor în situaţii de presiune excepţională şi deosebită asupra sistemului de azil. Acest lucru ar oferi o soluţie comună şi completă în cazurile care sunt tratate astăzi într-o manieră discreţionară, pentru a consolida mai mult încrederea şi sprijinul real între partenerii Dublin.
Comisia a fost la curent cu deficienţele sistemului elen de azil, care se confruntă cu o presiune excepţională, din cauza numărului mare al fluxurilor mixte de migraţie de pe teritoriul său şi a inexistenţei unui sistem naţional de azil care să funcţioneze corespunzător. Am luat deja măsuri pentru revizuirea acestora.
În noiembrie 2009, Comisia a iniţiat procedura de încălcare a dreptului comunitar împotriva Republicii Elene, exprimând preocupări în legătură cu diverse prevederi ale legislaţiei comunitare. Republica Elenă însăşi s-a angajat să-şi reformeze sistemul de azil, pe baza unui plan de acţiune trimis Comisiei în august anul trecut, stabilind măsuri imediate şi pe termen lung. De atunci, în Republica Elenă au fost înregistrate evoluţii legislative importante.
În acelaşi timp, Comisia este angajată alături de statele membre, Înaltul Comisariat al Naţiunilor Unite pentru Refugiaţi şi agenţiile UE, în eforturi substanţiale de asistare a Greciei. Acest sprijin combină o asistenţă practică şi financiară substanţială pentru reformarea sistemului naţional de azil, gestionarea frontierelor şi a returnării, folosirea mai eficientă a fondurilor UE pentru gestionarea migraţiei şi, de asemenea, cooperarea mai bună cu ţările vecine, în special cu Turcia.
Permiteţi-mi să închei prin a reaminti că Uniunea noastră se întemeiază pe valorile respectului demnităţii umane, libertăţii, democraţiei, egalităţii, statului de drept şi respectării drepturilor fundamentale. Azilul este unul dintre drepturile omului pe care Uniunea Europeană este angajată să îl respecte şi promoveze. Comisia se angajează ferm să lucreze pentru un sistem european comun de azil echitabil, eficient, menit să ofere protecţie. Acesta este cel mai bun mod de a susţine împreună drepturile omului, ca unul dintre pilonii importanţi ai spaţiului de libertate, justiţie şi securitate.
Manfred Weber
Dle preşedinte, dnă Malmström, politica privind azilul este o chestiune de foarte mare actualitate, astfel cum am putut vedea de curând în Lampedusa şi Grecia. Acesta este un subiect care îi priveşte pe oamenii din Europa. Trebuie să fim mândri de ceea ce am realizat în Europa, inclusiv de standardele noastre comune, de examinarea corespunzătoare a cererilor de azil şi de modul nostru de a ne ocupa de copii şi familii. Trebuie să fim mândri de toate acestea. Europa este un spaţiu care oferă ajutor şi parteneriat victimelor persecuţiilor din întreaga lume. Cu toate acestea, factorul decisiv nu îl constituie ceea ce punem noi pe hârtie în comisiile Parlamentului, în Comisie şi în Consiliu, ci ceea ce se întâmplă de fapt la faţa locului. Regatul Belgiei şi Republica Elenă au fost condamnate de curând de către Curtea Europeană a Drepturilor Omului, pentru faptul că nu au pus în aplicare şi nu au aderat la legislaţia existentă. Acest fapt dovedeşte că procesul de punere în aplicare nu funcţionează.
Doresc să-i solicit Comisiei să progreseze mai rapid, conform planurilor sale de acţiune deja existente. Avem nevoie să putem institui şi aplica mai rapid standardele importante în Uniunea Europeană. În cazul Greciei, doresc să subliniez că este vorba despre o frontieră care poate fi securizată din ambele părţi. Sunt dezamăgit de modul în care partenerul nostru, Turcia, s-a comportat în această privinţă. Noi am semnat un acord de readmisie cu Turcia, care impune ţării să facă mult mai puţin decât ar trebui să facă dacă ar fi membră a Uniunii Europene. De aceea, cred că ar trebui să ne aşteptăm ca Turcia să facă un efort mai mare în acest domeniu.
Nimeni nu contestă sentimentul nostru de solidaritate. Dorim să acordăm ajutor concret prin intermediul Fondului european pentru refugiaţi şi al Frontex, atât în cazul Greciei, unde ajutorul este deja oferit, cât şi în cazul Lampedusei, în Italia. Solidaritatea europeană nu este pusă sub semnul întrebării. Aceasta este necesară acum mai mult ca niciodată.
Stavros Lambrinidis
Dle preşedinte, astfel cum a ilustrat hotărârea Curţii, suntem cu toţii prinşi în capcana Dublin II. Ca rezultat al distribuirii inegale a responsabilităţii, statele membre s-au aflat într-o dispută cu privire la cine este responsabil şi plângerile au zburat încolo şi încoace timp de mai mulţi ani, iar refugiaţii nenorocoşi au fost prinşi la mijloc.
De curând, 90% din imigranţii şi solicitanţii de azil au ajuns în Europa prin Grecia. Acum, cu Algeria, presiunea s-a deplasat către Italia. Cât timp vor mai insista anumite partide să pretindă că aceasta este o problemă elenă, italiană, malteză sau cipriotă? Frontierele noastre sunt frontierele Europei. Politica noastră de dezvoltare, politica noastră externă sau mai degrabă lipsa acestora sunt chestiuni europene.
Ţara mea a făcut recent un pas uriaş către îmbunătăţirea situaţiei privind azilul, cu asistenţa considerabilă a Comisiei Europene. Însă acest lucru nu este suficient. Noul Regulament Dublin trebuie să pună capăt returnărilor în masă către primul stat membru. Trebuie să fie stabilită o solidaritate corespunzătoare, fundamentală între statele membre. La acest lucru s-a referit apelul făcut de Parlament. A venit timpul ca unii dintre membri Consiliului să înceteze să se joace de-a Pilat din Pont şi să se spele pe mâini.
Cecilia Wikström
Dle preşedinte, hotărârea Curţii Europene a Drepturilor Omului clarifică faptul că Regatul Belgiei şi Republica Elenă au încălcat articolele 3 şi 13 din Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale. Astfel, ambele ţări sunt vinovate de tratamente inumane şi degradante ale unui solicitant afgan de azil când acesta a fost transferat din Regatul Belgiei în Republica Elenă. Din nefericire, acest caz nu este deloc unicul. Cu toate acestea, hotărârea Curţii Europene a Drepturilor Omului constituie un precedent şi de aceea este importantă.
În calitate de raportor al Parlamentului pentru revizuirea Regulamentului Dublin II, salut această hotărâre. Aceasta demonstrează cu claritatea necesară că toate statele membre trebuie să oprească transferul persoanelor către Grecia, atât timp cât situaţia de acolo continuă să fie astfel cum este ea astăzi. Aceasta demonstrează, în plus, necesitatea solidarităţii europene. Dacă vrem cu adevărat să creăm un sistem comun de azil până în 2012, trebuie să împărţim responsabilitatea şi să ne ajutăm unii pe alţii.
Aş dori să întreb Comisia dacă această hotărâre schimbă viziunea Comisiei asupra sistemului Dublin ca bază a sistemului comun de azil şi aş dori să ştiu dacă Comisia are acces la statisticile care indică motivele pe baza cărora statele membre îşi întemeiază deciziile de transfer. Este important să evităm alte cazuri ca acesta.
Parlamentul are o opinie clară asupra Regulamentului Dublin, iar acum aşteptăm cu nerăbdare să putem începe negocierile. Priorităţile noastre sunt chestiunea custodiei, mecanismul de solidaritate, drepturile minorilor şi adoptarea unor dispoziţii mai puternice referitoare la controlul jurisdicţional. Dnă Malmström, aştept cu nerăbdare răspunsul dvs. şi continuarea excelentei noastre colaborări.
Judith Sargentini
Dle preşedinte, întrebarea este următoarea: deci, ce facem acum, după ce Curtea Europeană a Drepturilor Omului (CEDO) a spus că nu trebuie să mai trimitem solicitanţii de azil înapoi în Grecia? Ministrul justiţiei din ţara mea, Ţările de Jos, a propus o soluţie. Acesta a spus că: "vom acţiona foarte rapid pentru a îi ajuta pe greci să-şi monitorizeze frontierele mai strict, să îşi pună la punct sistemul lor de azil şi atunci putem trimite orice solicitant supus procedurii Dublin înapoi în Grecia”. Bineînţeles că, în fond, aceasta nu este deloc o soluţie.
Pentru că toate partidele din întregul spectru politic au spus în acest Parlament că trebuie să introducem o clauză de solidaritate în sistemul Dublin. Dacă acest lucru nu se întâmplă, ţările din sud vor avea întotdeauna dificultăţi mai mari decât ţara mea de la Marea Nordului, care nu se confruntă cu atât de multe bărci cu refugiaţi acostând la malurile sale.
Dnă comisar, având în vedere afluxul de imigranţi în Lampedusa, putem vedea că şi atunci când eşti capabil să lucrezi din greu pentru a-ţi monitoriza frontierele, trebuie să fii pregătit şi pentru evenimente neprevăzute. Sunteţi de acord cu Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană că sistemul Dublin este acum ruinat şi când putem să vedem un avânt în direcţia schimbării sistemului Dublin? În acest moment, sunteţi de acord cu noi că recoltăm ceea ce am semănat şi că ţările din nord sunt obligate acum să demonstreze solidaritate?
Aş mai dori să aflu opinia dvs. privind hotărârea de săptămâna trecută a Curţii din Strasbourg, care afirmă că numărul cauzelor privind articolul 39, adică cererile de suspendare a deportării, a crescut cu 4 000% în ultimul an, deoarece oamenii văd că sistemul Dublin nu funcţionează.
Ultimul lucru pe care vreau să îl spun este că în cauza dintre Serviciile de Sprijin Maritim (SSM) şi autorităţile belgiene, concluziile finale au fost că autorităţile belgiene au fost vinovate. Acestea a trebuit să plătească cea mai mare despăgubire financiară. Acestea au fost neglijente. Când ne putem aştepta la schimbări ale sistemului Dublin, astfel încât aceste persoane să nu mai fie expuse unor condiţii inumane?
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Barry Madlener
(NL) Dle preşedinte, dnă Sargentini, de ce nu vă aud spunând că Turcia este cea care se poartă necorespunzător permiţând, în primul rând, tuturor acelor oameni să intre în Turcia? De ce nu vă aud spunând că multe persoane abuzează de legislaţia europeană mult prea complexă referitoare la azil, precum traficanţii de persoane şi cei care îşi caută norocul, pur şi simplu pentru că este prea complicată. De ce nu spuneţi aceste lucruri?
Judith Sargentini
(NL) Vă mulţumesc, dle preşedinte, pentru că îmi acordaţi şansa de a răspunde la această întrebare.
Cred că ar trebui să ne uităm în primul rând la bârna din propriul nostru ochi. Europa a transformat sistemul său de azil într-un eşec. Atât timp cât continuăm să facem acest lucru şi atât timp cât nu dorim, odată pentru totdeauna, să ajutăm Grecia preluând solicitanţii de azil de pe umerii săi şi să ne asigurăm că avem cu toţii o procedură uniformă pentru a evalua dacă cineva este cu adevărat un refugiat politic, nu vom fi niciodată în poziţia de a da vina pe alţii.
Sunt de acord cu dvs., dle Madlener, că traficanţii de persoane trebuie arestaţi şi că Turcia trebuie să-şi înfiinţeze cu adevărat un sistem decent de azil, un sistem care recunoaşte refugiaţii politici care nu vin din Uniunea Europeană, ci de altundeva. Acestea fiind spuse, m-aş uita prima dată după bârna din ochiul nostru şi mi-aş face ordine în propria ogradă.
Timothy Kirkhope
în numele Grupului ECR. - Dle preşedinte, i-aş spune dnei comisar că este clar că avem de-a face cu un sistem defectuos. Ceea ce este clar este că instanţele europene şi legislaţia europeană se află în conflict. Nu ne mai confruntăm cu o situaţie în care legea este pusă în aplicare, ci mai degrabă aceasta este interpretată într-un mod nou.
Cred că Uniunea Europeană poate aborda cel mai bine provocările imigraţiei, nu prin mai multă armonizare a legislaţiei europene ori prin hotărârile morale ale instanţelor europene, ci mai degrabă printr-un sistem nuanţat, care nu este dictatorial, prin solidaritate, cooperare şi o bună comunicare între vecinii europeni.
Trebuie să fim conştienţi de faptul că orice povară care este diminuată într-un loc, nu trebuie doar să fie mutată în altul. Bineînţeles că avem o datorie faţă de alte state membre ale UE şi faţă de oamenii aflaţi în căutarea unei vieţi mai sigure şi mai libere, dar hotărârea recentă a Curţii evidenţiază probleme mai ample, care reprezintă relaţia dintre instanţele europene, legiuitorii europeni şi statele membre şi controlul acestora asupra propriilor frontiere.
Dnă comisar, aş fi interesat să aflu în ce mod încearcă Comisia să abordeze aceste chestiuni pe termen lung. Aţi putea, vă rog, să asiguraţi acest Parlament că nu vom recurge pur şi simplu la a crea şi mai multă legislaţie comunitară, care, la un moment dat în viitor, va fi şi aceasta invalidată de o instanţă europeană, ci să ne spuneţi mai degrabă cum putem noi sprijini în mod efectiv Grecia şi alte state membre care funcţionează în prezent sub astfel de poveri?
Cornelis de Jong
Dle preşedinte, în primul rând, un cuvânt de mulţumire şi sprijin pentru dna comisar Malmström. Săptămâna trecută, în mod justificat, ea adresat un apel statelor membre, cerându-le să acţioneze din nou asupra întregului pachet privind azilul. Într-adevăr, acesta nu este un meniu à la carte.
Afluxul neaşteptat de refugiaţi tunisieni este o probă recentă a acestui fapt. Italia întâmpină cele mai mari dificultăţi în asigurarea unei primiri corespunzătoare şi a respectării procedurilor de azil. Dacă celelalte state membre continuă doar să stea pe margine şi să privească, va fi doar o chestiune de timp până când Curtea Europeană a Drepturilor Omului va concluziona că transferul cererilor de azil către Italia trebuie suspendat, astfel cum a făcut de fapt în cazul Greciei.
Prin urmare, este în interesul fiecăruia ca noi să dezvoltăm o procedură de urgenţă în cadrul sistemului Dublin, astfel cum a propus într-adevăr Comisia, şi să punem rapid în aplicare atât acorduri privind primirea obligatorii din punct de vedere juridic, cât şi o procedură de azil de înaltă calitate.
Aş dori ca dna comisar să îmi spună dacă ea consideră că deputaţii importanţi din Parlamentul European ar putea să îi fie în continuare de ajutor în ceea ce priveşte convingerea statelor membre să ia aceste măsuri atât de necesare. În orice caz, ea poate conta pe angajamentul meu.
Barry Madlener
(NL) Dle preşedinte, Ţările de Jos se află din nou în poziţia de a curăţa mizeria Greciei! La început, contribuabilii din Ţările de Jos a trebuit să plătească miliarde de euro pentru a salva această ţară aproape falimentară, iar acum noi suntem împovăraţi cu două mii de solicitanţi de azil din Grecia, pe care nu ni se permite să îi trimitem înapoi.
Ţările de Jos nu îi doresc pe aceşti solicitanţi de azil. Ţările de Jos au suferit destul şi continuă să sufere din cauza imigraţiei în masă şi a eşecului experimentului multicultural. Ţările de Jos doresc mai puţini imigranţi care nu au niciun fel de perspective, iar Europa trebuie să înceapă să adopte o politică mult mai strictă privind imigrarea. În caz contrar, Europa va sfârşi prin a deveni Eurabia.
Pe de altă parte, Grecia este şi victima vecinului său rău, Turcia. Prin urmare, Grecia trebuie să construiască un zid pentru a nu îi lăsa să intre pe emigranţii turci şi pe emigranţii cărora Turcia le permite să îi tranziteze teritoriul. Ar trebui, bineînţeles, să pedepsim Turcia pentru că oferă imigranţilor ilegali o cale către Grecia.
În încheiere, legislaţia europeană privind azilul ar trebui să fie mult mai strictă. Haideţi să fim sinceri: 99% din solicitanţii de azil nu sunt de fapt adevăraţi solicitanţi de azil, ci vânători de averi economice care abuzează de legile noastre privind azilul.
Georgios Papanikolaou
(EL) Dle preşedinte, voi continua dezbaterea cu următoarea ipoteză: am văzut neliniştea din ţările arabe şi din cele din zona Mării Mediterane. Ştim că mulţi cetăţeni ai acestor ţări speră să găsească o soartă mai bună în Europa. Acesta este deja un fapt bine cunoscut şi mă tem că ipoteza pe care urmează să o dezvolt va deveni în curând un alt fapt împlinit.
Cetăţenii părăsesc aceste ţări terţe pentru a veni în Europa. Aceştia ajung în Lampedusa - am văzut problemele care au apărut acolo - sau încearcă să ajungă în Grecia prin Turcia, profitând de facilitatea de a nu solicita o viză, în baza acordurilor pe care multe dintre aceste ţări terţe le au cu Turcia. Alţii merg în Malta, unii probabil că merg în Portugalia şi Spania. Apoi unii dintre aceştia solicită azil. Este de la sine înţeles că aici se va aplica din nou Regulamentul Dublin II. Ştim că, chiar înainte să ajungem la o hotărâre a Curţii Europene, vor exista din nou condamnări pronunţate de către instanţele naţionale, exact cum am avut şi până acum, deşi solicitanţii de azil fac apel apoi în legătură cu aceste aspecte. Deci haideţi să nu pretindem altceva.
Apoi, se întâmplă astfel: unii sunt arestaţi şi nu vor fi îndreptăţiţi la azil. Sunt sigur că ştiţi că în baza acordului asupra căruia Comisia tocmai a anunţat sfârşitul negocierilor, pentru ca cei care intră prin Turcia să fie returnaţi în Turcia în baza readmisiei, va trebui să aşteptăm doi ani pentru ca acordul să se aplice, plus încă trei ani, care este perioada de tranziţie pentru resortisanţii ţărilor terţe, adică un total de cinci ani. Cu alte cuvinte, cei arestaţi în această perioadă, pe baza crizei cu care ne confruntăm, va trebui să aştepte până în 2016 ori 2017 pentru ca Turcia să îi primească înapoi.
Permiteţi-mi să spun că, gestionând astfel problema, Europa nu este în prezent pregătită pentru această sarcină.
Sylvie Guillaume
(FR) Dle preşedinte, cred că este întotdeauna util să ne reamintim un număr de angajamente şi în special pe cel luat în octombrie 2008, prin intermediul Pactului european privind imigraţia şi azilul, care a anunţat că era momentul luării unor noi iniţiative pentru a finaliza introducerea unui sistem european comun de azil, oferind astfel un nivel mai ridicat de protecţie în cadrul Uniunii Europene.
La mai mult de doi ani după această promisiune, propunerile Comisiei se află pe masa de negociere. Cu toate acestea, se poate vedea uşor că acest sistem european de azil şi procesul de armonizare se cam luptă să vadă lumina zilei.
În opinia mea, decizia recentă a Curţii Europene a Drepturilor Omului reprezintă un important punct de cotitură. În mod evident, aceasta relevă eşecurile sistemului elen de azil, dar trimite şi un mesaj puternic într-un moment în care Grecia începe să-şi reformeze sistemul de azil şi să ia, în acelaşi timp, alte tipuri de iniţiative.
Cu toate acestea, lăsând la o parte această situaţie specială, această decizie pune sub semnul întrebării la un nivel mai general întregul sistem european de azil, în special una dintre componentele sale fundamentale - Regulamentul Dublin - şi principala sa premisă, echivalenţa sistemelor naţionale de azil în cadrul Uniunii. Această decizie ne arată cum, în mod paradoxal, sistemul european comun de azil a creat un fel de injustiţie, atât pentru solicitanţii de azil, cât şi pentru statele membre.
Ca urmare a acestei decizii, sunt necesare imediat măsuri clare. Până la instituirea unui sistem de azil funcţional în Grecia, statele membre trebuie să suspende returnarea solicitanţilor de azil în Grecia şi să folosească clauza de suveranitate a acestui regulament, care le permite să îşi asume responsabilitate de examinare a unei cereri.
Decizia Curţii Europene a Drepturilor Omului (CEDO) trimite, de asemenea, un semnal tuturor părţilor interesate. Cred că această decizie ar trebui să servească drept catalizator al procesului de armonizare şi reelaborare, în special atunci când este vorba despre Regulamentul Dublin.
În primul rând, este vorba, bineînţeles, despre mecanismul de suspendare a transferurilor propus de Comisie, pe care tocmai l-am menţionat. Decizia CEDO aruncă o nouă lumină asupra acestui mecanism, pe de o parte, şi asupra solidarităţii intraeuropene, pe de altă parte. Suspendarea trebuie să repornească discuţiile asupra necesităţii unui mecanism de suspendare, astfel cum am menţionat, pe baza unor condiţii care sunt specificate în mod clar.
În al doilea rând, pe lângă acest mecanism, suspendarea trebuie, de asemenea, să servească drept un mijloc - cel puţin aşa sper eu - de a oferi sprijin pe parcursul negocierilor pentru alte amendamente ale regulamentului care sunt propuse de către Comisie, precum şi pentru cele privind garanţiile date în acest instrument, printre altele.
În încheiere, suspendarea de către CEDO trebuie să ne permită să ne gândim la vulnerabilitatea intrinsecă a situaţiei în care se găsesc solicitanţii de azil. Acest lucru ar trebui, de asemenea, să facă necesară introducerea unui mecanism de apel pentru suspendarea transferurilor solicitanţilor de azil care fac obiectul unor decizii de transfer rezultând din aplicarea Regulamentului Dublin.
Astăzi, multe din luminile de atenţionare sunt roşii; acestea ne spun că este timpul să reformăm acest regulament şi să construim un adevărat sistem comun de azil, bazat pe solidaritate şi responsabilitate.
Nadja Hirsch
(DE) Dle preşedinte, dnă Malmström, discutăm astăzi despre hotărârea pronunţată de Curtea Europeană a Drepturilor Omului. Aceasta se referă în esenţă la Regatul Belgiei, dar priveşte fiecare stat membru al Uniunii Europene. Germania a decis, de asemenea, să nu mai trimită solicitanţii de azil înapoi în Grecia.
Astfel cum a menţionat unul dintre colegii mei deputaţi, trebuie să ne întrebăm dacă dorim să construim ziduri în jurul Europei sau dacă vrem să menţinem şi să dezvoltăm dreptul la azil, ceea ce eu, ca liberal, sprijin cu hotărâre. Cu toate acestea, acest lucru înseamnă în plus că noi trebuie să dăm fiecărui solicitant de azil şansa unui proces organizat corespunzător. Trebuie să realizăm că este nedrept şi dovedeşte o lipsă de solidaritate faptul că noi permitem ţărilor din sud să poarte singure întreaga povară. Din cauza poziţiei lor geografice, aceste ţări au fost expuse unui aflux sporit de refugiaţi. În Lampedusa, acest fapt apare ca rezultat al recentelor evenimente din Tunisia. În orice caz, aceasta este şi o situaţie permanentă, căreia autorităţile locale care se ocupă de aspecte legate de azil nu îi pot face faţă.
Recenta liberalizare cu privire la Kosovo a rezultat în urmă cu doar câteva săptămâni şi într-un uriaş aflux de solicitanţi de azil în Germania. În plus, iniţial ne-am confruntat cu problema de a nu putea procesa toate cererile în mod corespunzător. În consecinţă, dacă noi dorim cu adevărat să păstrăm acest drept la azil, trebuie să restructurăm sistemul pentru a ne asigura că oferă o mai mare solidaritate în viitor. Dublin II nu poate continua în forma sa curentă.
Carmen Romero López
(ES) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, cetăţeanul afgan la care se referă hotărârea Curţii Europene a Drepturile Omului nu a fost un imigrant, nu abuza de sistem şi nu a fost o victimă a traficului de persoane. Mai mult, nu a intrat în domeniul de aplicare al Convenţiei de la Geneva, pentru că nu a fost persecutat. El a fost un solicitant de azil, deci ar fi trebuit să aibă protecţie subsidiară şi protecţie internaţională. Prin urmare, această hotărâre este importantă datorită precedentului pe care îl stabileşte.
Câte persoane ar putea fi în aşteptarea hotărârilor din apelurile împotriva cererilor de azil respinse? Câte persoane ar putea solicita daune din cauza întârzierilor din cadrul procedurilor? Ce s-ar întâmpla dacă ar exista mai mult de o mie de hotărâri ale Curţii Europene a Drepturilor Omului împotriva statelor membre? Ce s-ar întâmpla cu reputaţia Europei?
Putem să ne considerăm în continuare campioni ai drepturilor fundamentale dacă tratăm solicitanţii de azil care pleacă fugind de războaie mai rău decât dacă ar fi fost infractori?
Dnă comisar, solicitanţii de azil se pot afla în centrele de detenţie în aşteptarea procedurilor - dacă sunt refugiaţi sau primesc protecţie subsidiară - până la şapte luni, fără nici un fel de drepturi procedurale. Este acesta un tratament uman?
Pachetul privind azilul a fost pentru prea mult timp blocat, iar sistemul comun de azil nu există, dle Weber. Nici statele membre nu au aceleaşi proceduri. Există o lipsă de solidaritate, care este cauza situaţiei pe care o traversăm.
Cetăţeanul afgan a fost despăgubit pentru prejudiciul nepatrimonial, nu pe baza Regulamentului Dublin, dar câte despăgubiri pot fi acordate pentru prejudiciul nepatrimonial cauzat celor care pleacă fugind de războaie şi care petrec ani de zile mergând înainte şi înapoi între tabere? Ne-am săturat să vorbim despre abuz şi traficanţi. Nu cumva dorim oare să privim lucrurile într-un mod diferit şi să negăm existenţa unei situaţii, pe care am căutat să o negăm la nesfârşit? Sistemul Dublin poate fi cu adevărat îmbunătăţit, dar trebuie făcut mult mai mult. Acest lucru este urgent, dnă comisar.--
Simon Busuttil
(MT) Dle preşedinte, decizia Curţii Europene nu este atât de mult o condamnare a Regatului Belgiei sau a Republicii Elene, cât este o condamnare a Regulamentului Dublin, deoarece tocmai acest Regulament Dublin a permis Regatului Belgiei să transfere o persoană afgană înapoi în Republica Elenă. Acest lucru nu este corect. Nu este corect ca ţările limitrofe să susţină povara de unele singure, deoarece - să fim sinceri - ţările limitrofe nu sunt acolo pentru a acţiona în calitate de ofiţeri de poliţie sau ca agenţi de poliţie de frontieră pentru restul ţărilor din Uniunea Europeană.
De aceea, în urma deciziei transmise de Curtea Europeană de Justiţie, în prezent a devenit clar că atunci când o ţară europeană transferă un solicitant de azil înapoi în altă ţară europeană aflată sub o presiune enormă, încalcă Convenţia Europeană a Drepturilor Omului.
Ţări ca Germania şi Regatul Unit au început deja să recunoască acest fapt şi au suspendat transferurile. Totuşi, avem nevoie să amendăm fără întârziere Regulamentul Dublin.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Dle preşedinte, motivul pentru care simt nevoia să iau cuvântul la şedinţa de astăzi este că nu s-a ridicat şi chestiunea Ciprului şi a problemei referitoare la imigraţie cu care ne înfruntăm.
Ciprul, un stat mic cu o populaţie de o jumătate de milion, are un aflux zilnic de imigranţi care trec linia verde din zonele ocupate de 30 până la 50 de persoane pe zi, dintr-o populaţie de o jumătate de milion.
Nu avem centre de detenţie pentru solicitanţii de azil. Prin urmare, dacă cererea le este respinsă, nu îi putem trimite înapoi în ţara din care au venit până la sfârşitul zilei. Aceştia intră prin zonele ocupate, mulţi îşi distrug documentele şi, de fapt, aceşti imigranţi rămân pe insulă.
Gesine Meissner
(DE) Dle preşedinte, dnă Malmström, în mod cert nu avem nevoie de ziduri pentru a rezolva problema azilului. S-a făcut o propunere de a ridica un zid şi de aceea am ales să iau cuvântul. Oricine spune aşa ceva, nu a înţeles nimic din valorile europene.
Pentru noi, este vorba despre protejarea drepturilor fundamentale şi a drepturilor omului. Nu putem spune despre oamenii care, indiferent de motiv, fug din ţara lor şi caută azil în Europa ori despre oamenii care în mod voluntar s-au urcat într-o barcă supraaglomerată şi şi-au pus vieţile în pericol că: dorim să îi trimitem pe aceşti oameni înapoi, înainte chiar de a fi ajuns. Avem nevoie de proceduri de azil practice pentru aceşti oameni, care să funcţioneze corespunzător. Nu putem lăsa ţările europene sudice, unde aceştia ajung, să facă faţă singure acestei probleme. Sunt întru totul de acord cu colega mea, dna Hirsch, în această privinţă.
Dintr-o perspectivă diferită, este greşit să spui că noi dorim ca toţi aceşti oameni să stea în afara Europei şi că noi nu vrem să îi luăm înăuntru. În Europa, are loc o schimbare demografică, iar în viitor vom avea nevoie de integrare şi de solicitanţi de azil care doresc să rămână aici. Aceasta nu este doar o chestiune de umanism, ci şi una de simţ practic. Din acest motiv, trebuie să găsim urgent soluţii la această problemă.
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, conform hotărârii date de Curtea Europeană a Drepturilor Omului, sistemul de azil din Grecia este inuman, deoarece pot trece până la cinci ani până se ajunge la o decizie finală. Cu toate acestea, procedurile de pe întreg cuprinsul Europei durează mult timp, deoarece se spun minciuni, se distrug sau se falsifică documente, deciziile sunt ignorate, iar sistemul de azil este simplu de exploatat şi abuzat. Acest lucru este cu atât mai adevărat în cazul în care nu există un motiv real pentru azil şi în cazul în care, după un proces care durează ani, solicitantul solicită brusc dreptul de rezidenţă din motive umanitare.
În lumina sistemului nereuşit de azil al UE, trebuie în cele din urmă să fim sinceri şi să admitem că UE nu poate accepta migranţi pe motive economice din întreaga lume, în mod special atunci când, în acelaşi timp, cheltuieşte miliarde de euro pe ajutorul pentru dezvoltare şi sprijinirea democraţiei în ţările din care provin aceste persoane.
Avem în sfârşit nevoie de o definiţie clară a dreptului la azil, care să fie îndeaproape legată de Convenţia de la Geneva, în vederea opririi migraţiei economice. Aceasta trebuie să includă şi obligaţia solicitantului de azil de a coopera în cadrul procedurii. Se va înlătura astfel temeiul juridic pentru înşelătorie din motive umanitare.
Salvatore Iacolino
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, eliminarea progresivă a vizelor, pe de o parte, şi recentul avânt al fluxurilor migratorii, pe de alta, înseamnă că pachetul privind azilul trebuie într-adevăr să aibă prioritate în cadrul Consiliului. Cu sprijinul Comisiei, această iniţiativă ar avea efectul pozitiv de a reglementa o chestiune complexă şi de a întocmi o strategie unitară care să pună în aplicare decizia pe care o negociem astăzi, precum şi de a oferi şansa de a evita unele transferuri ca cele despre care am discutat astăzi.
În mod evident, suntem în favoarea protejării drepturilor omului, chiar dacă aceasta implică adăugarea acestei cerinţe unei verificări riguroase a cerinţelor. Dnă comisar, deoarece situaţia a devenit nedurabilă, trebuie să începem acum să căutăm un set de norme pozitive şi un cadru clar de reglementare. Acesta constituie un pas important şi care, cu ajutorul dvs., sunt sigur că poate fi trimis în vederea evaluării de către Consiliu într-o perioadă de timp rezonabil de scurtă.
Nathalie Griesbeck
(FR) Dle preşedinte, întrebarea mea va fi foarte scurtă, deoarece dezbaterea a fost foarte intensă şi am sentimentul că, exceptând câteva elemente extreme, împărtăşim aceeaşi preocupare.
Aş dori să o întreb pe dna comisar cum intenţionează aceasta să combată ideea iconoclastă a ridicării unui zid între Turcia şi Grecia, chiar dacă acest lucru poate fi explicat de presiunea foarte puternică cu care se confruntă această ţară şi chiar dacă, astfel cum au spus unii dintre colegii deputaţi, condiţiile sunt deosebit de dificile pentru cei care ajung în centrele de detenţie.
Cu toate că statele membre sunt libere să îşi facă propriile planuri de construcţie - chiar dacă aceasta înseamnă să construiască un zid, chiar dacă este o soluţie nerealistă - noi, europenii, suntem în mod special implicaţi atât ciclic, în legătură cu ceea ce se întâmplă pe insula Lampedusa şi deciziile Curţii Europene a Drepturilor Omului, cât şi structural, în legătură cu situaţia ţărilor din sud.
Prin urmare, a venit momentul să revenim de urgenţă asupra Regulamentului Dublin, astfel încât să ne putem asuma o responsabilitate comună pentru aceste situaţii de pe întreg cuprinsul Europei, dovedind solidaritate şi o abordare umanistă. Vom putea să facem acest lucru numai prin instituirea unei adevărate legislaţii europene în materie de azil, care devine mai urgentă ca niciodată.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, valorile care stau la baza Uniunii Europene - drepturile omului şi drepturile fundamentale - nu pot fi puse în discuţie. O hotărâre a Curţii Europene impune o analizare urgentă şi măsuri rapide şi eficiente. Această hotărâre impune dezvoltarea, definirea şi punerea în aplicare a unei strategii unitare şi a unui angajament comun. Procedurile de azil trebuie abordate deîndată şi în cel mai eficient mod posibil.
Cu toate acestea, Europa nu poate abandona acele ţări limitrofe care se găsesc în situaţia de a gestiona migraţii de urgenţă care nu le afectează numai pe ele, ci, prin extensie, pe întreaga Europă. Ţările limitrofe nu pot purta de unele singure toate responsabilităţile privind costurile şi organizarea necesare pentru examinării cererilor de azil care necesită frecvent mult timp şi evaluări îndelungate şi atente. Aceste intervale de timp şi evaluările atente nu trebuie să afecteze demnitatea migranţilor, care trebuie protejată întotdeauna în fiecare caz.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, doresc să le mulţumesc tuturor celor care au luat cuvântul. Această hotărâre este extrem de interesantă, dar nu subminează complet sistemul Dublin, astfel cum se prezintă acesta astăzi. Acesta funcţionează mai mult sau mai puţin şi, independent de hotărâre, obligă deja statele membre să se asigure că sunt respectate drepturile fundamentale. Cu toate acestea, hotărârea indică câteva chestiuni importante şi de aceea avem cu adevărat nevoie să reformăm Convenţia de la Dublin şi să o îmbunătăţim.
Din acest motiv, Comisia a propus modificări şi sunt foarte fericită să ştiu că lucraţi la acestea şi, în plus, că vedeţi necesitatea unui fel de mecanism de urgenţă în aceasta. Noi vă sprijinim în totalitate în această privinţă.
În plus, trebuie să ne accelerăm activitatea pentru a institui un sistem comun de azil. Mulţi dintre cei aflaţi aici sunt convinşi de acest fapt şi vă sunt recunoscătoare pentru activitatea pe care o desfăşuraţi. Cea mai bună metodă pentru a duce la capăt această sarcină este să vă continuaţi munca, să publicaţi rapoartele şi să încurajaţi Consiliul să înceapă să negocieze.
În prezent, există prea multe diferenţe între statele membre, iar acest fapt nu este durabil. Într-o Uniune comună, cu valori comune şi o aplicare în comun a standardelor şi convenţiilor internaţionale, nu pot exista diferenţe precum cele existente în momentul de faţă. Oamenii trebuie trataţi într-un mod decent. Trebuie să asigurăm protecţia celor mai vulnerabili. Trebuie să avem sisteme eficiente, astfel încât oamenii să nu fie ţinuţi luni sau câteodată ani în centre de detenţie. Acest lucru este foarte dureros pentru individ şi foarte costisitor pentru societate. Trebuie să îmbunătăţim această situaţie. Nu pot decât să vă încurajez, atât pe dvs., cât şi pe Consiliu, să continuaţi să lucraţi asupra acestei chestiuni.
În privinţa Greciei, Comisia face multe lucruri pentru a ajuta. Guvernul elen lucrează în baza planului său de acţiune. Acesta este un plan foarte ambiţios, dar a fost clar de la început că nu putea fi rezolvat într-un weekend. Există probleme de lungă durată. Noi suntem acolo pentru a acorda sprijin, iar faptul că toate statele membre sunt implicate în funcţionarea Frontex şi au oferit şi diferite tipuri de asistenţă - asistenţă economică sau expertiză tehnică, interpreţi, asistenţă administrativă - indică faptul că există o adevărată solidaritate europeană.
Trebuie să ajutăm Grecia, deoarece Grecia se află sub o presiune extremă şi aceasta este în egală măsură o provocare europeană. Bineînţeles că Grecia are principala responsabilitate. Ea făcut foarte multe progrese, dar trebuie să facă şi mai multe. Nu sunt convinsă că un gard sau un zid constituie o soluţie, deoarece există alte reforme care sunt mult mai importante. De asemenea, lucrăm cu Biroul European de Sprijin pentru Azil (BESA), noul birou de sprijin pentru azil din Valletta. Şi mai lucrăm cu ICNUR.
În ultima vreme, Turcia s-a arătat a fi constructivă şi cooperantă. Am finalizat negocierile privind acordul de readmisie după opt ani. Sper că statele membre îl vor accepta la următorul Consiliu de săptămâna viitoare.
În privinţa cifrelor despre care a întrebat dna Wikström, cele pe care le am pentru perioada 2009 - 2010 arată că au existat 16 328 de cereri de preluare sau reprimire a migranţilor adresate Greciei de către statele membre. Din acest număr, 12 638 (77%) au fost acceptate. Cu toate acestea, statele membre au executat doar 2 251 din aceste transferuri, ceea ce reprezintă mai puţin de 14%.
Doresc să vă mulţumesc din nou pentru sprijinul pe care îl oferiţi activităţii pe care încercăm să o desfăşurăm cu privire la pachetul privind azilul. Actele legislative se află pe masă. Haideţi să lucrăm împreună în continuare - Comisia, Parlamentul şi Consiliul - pentru a termina acest lucru cât mai curând, astfel încât să avem în sfârşit un sistem european comun de azil.
Preşedintele
Dezbaterea a fost închisă.
