Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu. Onko huomautettavaa?

Rübig
Arvoisa puhemies, kiireellisestä käsittelystä haluaisin huomauttaa, että Welsistä kotoisin olevan asianajaja Ganzertin tapaus hylättiin. Nicaraguan viranomaiset pitävät häntä tällä hetkellä ilman syytä vankinaan, ja hän on yrittänyt jo kolme viikkoa matkustaa pois maasta. Haluaisin kuitenkin kiittää puhemiestä, että hän kirjoitti Nicaraguan viranomaisille kirjeen ja pyysi hänelle maastapoistumislupaa.
  

Puhemies
Otan asian esille puhemiehen kanssa.
(Edellisen istunnon pöytäkirja hyväksyttiin.) Puhemies. Haluaisin ilmoittaa parlamentille, että Belgian oikeusministeri, neuvoston nykyinen puheenjohtaja Verwilghen ei ehdi mukaan tämän keskustelun alkuun, koska hänen lentonsa Brysselistä on myöhässä sumun takia. Odotamme hänen jossakin vaiheessa saapuvan paikalle. Ehdotan parlamentille, että jatkamme keskustelua esityslistan mukaisesti. Odotamme innokkaasti ministerin tuloa.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, haluaisin teidän merkitsevän muistiin erittäin pontevan vastalauseeni, joka koskee tämän keskustelun puitteita. En tarkoita ministerin poissaoloa, joka sekin on ongelma, vaan sitä, miten järjestelmällisesti puheenjohtajakokous järjestää kansalaisvapauksien valiokunnan keskustelut siten, että aiheista järjestetään yhteiskeskustelu. Minusta osoittaa kunnioituksen puutetta, että niin tärkeää aihetta koskevaan keskusteluun kuin oikeus- ja sisäasioissa tapahtunut vuosittainen edistys ujutetaan samaan aikaan kuin yhtä pitkän käsittelyajan saava Hazanin mietintö oikeus- ja sisäasioista ulkosuhteiden alalla sekä Watsonin mietintö Eurooppa-neuvoston kokousten ja muiden kansainvälisten kokousten turvallisuustoimista, samoin kuin kaikki muutkin valiokunnan asialistalla samaan aikaan olevat asiat. Arvoisa puhemies, kyse on samasta asiasta kuin jos keskustelisimme samaan aikaan radiotaajuuksien jakamisesta ja Egyptin assosiaatiosopimuksesta, koska ne kuuluvat teollisuusvaliokunnalle. Toivomme kunnioittavampaa suhtautumista tulevaisuudessa.

Puhemies
Ehdotan, että otatte asian esille oman ryhmänne johtajan kanssa ja että tämä olisi sellainen aihe, josta keskusteltaisiin puheenjohtajakokouksessa.

Krivine
Arvoisa puhemies, pyysin maanantaina, kun istunto avattiin, että parlamentin jäsenet voisivat tutustua ennen tätä keskustelua presidentti Bushin ja komission puheenjohtaja Prodin väliseen kirjeenvaihtoon. Puhemies Fontaine vakuutti meille hoitavansa asian. Kansalaisvapauksien valiokunnan maanantaina pitämässä erityiskokouksessa esitin saman pyynnön komission edustajille, jotka vaikuttivat hämmästyneiltä siitä, ettei parlamentin jäsenille ollut toimitettu tätä kirjeenvaihtoa. Löysimme kuitenkin Internetistä kirjeen, jonka presidentti Bush lähetti kaksi kuukautta sitten puheenjohtaja Prodille, muttemme ole vieläkään saaneet kopiota vastauksesta, jonka puheenjohtaja Prodi lähetti marraskuun lopulla.
Kansalaisoikeuksien valiokunnassa tunnuttiin lisäksi olevan yksimielisiä siitä, että tämä kirje pitäisi nähdä. Pyydänkin nyt teiltä, että voisimme tutustua tähän kirjeeseen.

Puhemies
Minun on ilmoitettava teille, ettei puhemies Fontaine suinkaan sanonut, että hän toimittaisi kirjeen parlamentin tutustuttavaksi, koska meillä ei parlamenttina ole oikeutta tutustua kirjeenvaihtoon. Sehän tässä juuri onkin vaikeaa. Pelkään pahoin, ettei tätä asiaa voida panna vireille.

Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista suullisista kysymyksistä:
Alima Boumediene-Thieryn laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan suullinen kysymys neuvostolle (B5-0534/2001) vuoden 2001 keskustelusta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta alueesta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 ja 39 artikla)
Alima Boumediene-Thieryn laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle (B5-0535/2001) vuoden 2001 keskustelusta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta alueesta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 ja 39 artikla)

Boumediene-Thiery
Hyvät kollegat, Tampereen huippukokouksen päätelmät antoivat lisävauhtia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumiselle. Asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi on laadittu toimintasuunnitelma, jossa esitetään 2-5 vuoden määräaikaa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta. Nyt puolivälissä on syytä esittää tilannekatsaus Tampereen ohjelman etenemisestä, samalla kun otetaan huomioon komission tulostaulu.
Turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen perustuvaan alueeseen kuuluu kolme suurta ulottuvuutta: yhteisön turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka, oikeudellisen yhteistyön lujittaminen ja poliisiyhteistyö. Mikä on tilanne näiden kolme osion kohdalla?
Turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikassa ja etenkin muuttovirtojen hallinnassa toteutetuissa toimenpiteissä maahanmuuttoa on pidetty keinona lisätä työvoimaa ja korjata valtioiden väestörakenteen epätasapainoa ottamatta huomioon inhimillistä ja yhteiskunnallista ulottuvuutta tai aivovuodon seurauksia. Eikö perusoikeuksien maailmanlaajuista luonnetta kuitenkin aseteta kyseenalaiseksi tässä yhteisön maahanmuuttopolitiikassa?
Onko takaisinottopolitiikka yhdenmukainen pakolaisten suojelua ja turvapaikkaoikeutta koskevien kansainvälisten sitoumusten kanssa? Euroopan siirtolaisuuden seurantakeskuksesta taas haluaisin esittää yhden varauksen. On pakko todeta, että sen tehtävää ja tarpeellisuutta samoin kuin siirtolaisia edustavien kansalaisjärjestöjen asemaa tässä uudessa rakenteessa on pohdittava ennalta.
Mihinkään merkittäviin toimiin ei ole ryhdytty kolmansien maiden asukkaiden tasapuolisen kohtelun edistämiseksi. Lisäksi kysymys niiden poliittisesta osallistumisesta ja kansalaisuuden uudelleen määrittelystä on kierretty sillä tekosyyllä, että halutaan suojata kansallista suvereniteettia, mikä taas tarkoittaa Euroopassa asuvien kansalaisten demokraattisten oikeuksien kieltämistä. Miten komissio aikoo edistää asuinpaikkaan liittyvää kansalaisuutta yhdyssiteenä oikeuteen? Ja mitä jatkotoimia neuvosto suunnittelee perheiden yhdistämistä, muiden kuin eurooppalaisten pitkäaikaisten asukkaiden eurooppalaista asemaa sekä liikkumista, asettautumista ja työskentelyä jäsenvaltioiden alueella koskeville direktiiveille?
Geneven yleissopimus on turvapaikkapolitiikan perusta. Pakolaisen määritelmään on kuitenkin sisällyttävä niin sukupuolinäkökohta kuin yhteiskunnallinen näkökohta. Onko neuvosto valmis puuttumaan naisten tai sisällissotien uhrien erityisiin kärsimyksiin? Eikö digitaalisten sormenjälkien keruuseen perustuva Eurodac-järjestelmä uhkaa turvapaikan hakijoiden oikeuksia? Eikö myös Dublinin yleissopimusta pitäisi tarkistaa? Sen määrittelemisen, mikä jäsenvaltio on toimivaltainen käsittelemään anomusta ja vastaamaan päätöksestä, pitäisi perustua turvapaikanhakijan esittämään toiveeseen asuinvaltiosta eikä saapumisvaltioon, joka on vaikea määritellä tällä rajattomaksi itseään kutsuvalla alueella.
Toimintasuunnitelmat, jotka on hyväksytty kumppanuudelle kolmansien maiden kanssa, muistuttavat yhä enemmän maahanmuuton tukahduttamista. Kuinka on kehitysavun laita, joka on seurausta siirtolaisuuden jarruttamisesta? Rajoitetaanko yhteistyö maastakarkoitusten rahoittamiseen? Eikö kolmansien maiden rajanylityspaikoilla toimiva hallinnollinen poliisi tarkoita turvapaikan hakemisen kieltämistä? Siviilitasolla on otettu edistysaskelia oikeudellisen yhteistyön lujittamiseksi. Useita tekstejä, jotka koskevat oikeudellista toimivaltaa, asiakirjojen tiedoksiantoa ja oikeudellisten päätösten molemminpuolista tunnustamista ja täytäntöönpanoa muun muassa avioliiton ja vanhempien vastuun alalla, on hyväksytty.
Oikeusapua koskevaa direktiiviehdotusta tutkitaan parhaillaan. Sillä pyritään takaamaan parempi oikeussuojan saatavuus. Saavutukset ovat sitä vastoin paljon vähäisempiä rikosoikeudellisen yhteistyön vahvistamisessa: muun muassa rikosten määrittelyssä on ilmennyt vastahakoisuutta. Lainsäädännön alalla on saatu aikaan puitepäätöksiä euron suojaamisesta rahanväärentämiseltä, rahanpesusta sekä ihmiskaupan ja lasten hyväksikäytön torjunnasta.
Vaikuttaa siltä, että neuvosto valmistautuu myös hyväksymään päätökset, jotka koskevat terrorismin torjuntaa ja eurooppalaista pidätysmääräystä. Saavutetun edistyksen hitaus johtuu lähinnä siitä, että jäsenvaltiot vastustavat molemminpuolisen tunnustamisen periaatetta. Eurojustin perustaminen on todellinen edistysaskel kansalaisille, mutta yksityisten oikeussubjektien oikeudet ja tietosuoja on taattava nykyistä paremmin. On valitettavasti todettava, että olemme vielä kaukana eurooppalaisesta tuomioistuimesta ja yhteisestä lainsäädännöstä ja tuomioistuinmenettelystä.
Poliisiyhteistyön alalla on saavutettu näkyvintä edistystä. Se ilmenee koordinointia tarvitsevien elinten lisääntymisenä. Yksityiskohtaiset määräykset Europolin osallistumisesta yhteisiin tutkimuksiin, sen tiedostojen kartuttaminen ja yhteistyö kolmansien maiden kanssa on määriteltävä selkeästi. Eikö paremman tietosuojan takaaminen sekä demokraattisen ja oikeudellisen valvonnan varmistaminen olekin kiireellistä? Eikö perusoikeuksien kunnioittamisen takia pitäisikin tarkistaa listaa turvallisista maista?
Unionin laajentumista ajatellen herää kysymyksiä Schengenin tietojärjestelmän tehtävistä, teknisestä kapasiteetista ja institutionaalisesta muodosta.
Oikeus- ja sisäasioilla on ulkoinen ulottuvuus, jota ei pidä vähätellä. Niin ihmisten salakuljetuksen kuin järjestäytyneen rikollisuudenkin torjunta ovat aloja, joita pitäisi käsitellä YOS:n ulkosuhteiden yhteydessä.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Emme voi heti alkajaisiksi ylittää istuntopäivän aikataulua. Muuten esityslista olisi loppupäivästä aivan sekaisin.

Watson
Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu on varsin kummallinen. Erilaisia mietintöjä on näköjään koottu yhteen monitahoista keskustelua varten.
Mietintöni käsittelee Euroopan unionin huippukokousten ja muiden vastaavien kansainvälisten tilaisuuksien turvallisuutta, ja siinä tarkastellaan myös kansalaisten oikeuksia. Kun parlamentti keskustelee unioniin vaikuttavista ongelmista, on tärkeää, että se tekee sen syyllistämättä mitään yksittäistä valtiota. Aivan kuten hiljattain esittelemäni terrorismia koskeva mietintö, joka pyrki olemaan yleisluonteinen mietintö eikä sellainen, jossa viitataan yksinomaan Baskimaan tilanteeseen Espanjassa, myös tämän mietinnön tarkoituksena on olla yleisluonteinen mietintö eikä sellainen, jossa pyritään arvostelemaan jotakin yksittäistä valtiota.
EU:n jäsenvaltioissa pidettyjä huippukokouksia vastaan on järjestetty rajuja mielenosoituksia Nizzassa, Göteborgissa ja Genovassa. Niillä on ollut vakavia seurauksia, sillä viimeksi yksi ihminen sai surmansa. Olen laatinut tämän mietinnön kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puheenjohtajan ominaisuudessa, ja olen iloinen voidessani sanoa, että valiokunnassa on vallinnut siitä laaja yksimielisyys. Kiitän kaikkia kollegoitani heidän panoksestaan mietinnön tekemisessä ja suosittelen, että he hyväksyvät sen sellaisenaan äänestämällä siihen jätettyjä 30:tä tarkistusta vastaan, koska nämä tarkistukset näyttävät minusta liittyvän sellaisiin seikkoihin, joita jo on käsitelty valiokunnassa.
Kun Euroopan unioni tarkastelee sellaisia väkivaltaisuuksiin liittyviä ongelmia, joita nyt olemme nähneet, sen on myös ymmärrettävä näiden väkivaltaisten protestien syyt ja yritettävä ehkäistä niitä. Tämä edellyttäisi mielestäni kahta asiaa. Ensinnäkin meidän on kehitettävä poliittista vuoropuhelua oikeudesta rauhanomaisiin kokoontumisiin ja mielenosoituksiin. Toiseksi meidän on löydettävä tiukka mutta oikeassa suhteessa oleva ratkaisu mielenosoittajien rikolliseen käyttäytymiseen.
Olen pannut merkille, että Ruotsissa ja Italiassa väkivaltaisista mielenosoituksista on seurannut oikeudenkäyntejä. Myös Euroopan unionin on selvitettävä, onko kansalaisten oikeuksia loukattu etenkin perustamissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa ja 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Lienee syytä palauttaa mieliin, että Nizzan Eurooppa-neuvosto vahvisti perustamissopimuksen 7 artiklaa ja kehotti samalla yhteisön toimielimiä tarkkailemaan perusoikeuksien noudattamista silloinkin, kun kyseessä on pelkkä uhka niiden loukkaamisesta. Näissä tarkkailutehtävissä toimielinten on pidettävä ohjenuoranaan Euroopan perusoikeuskirjaa. Mietintöni tavoitteena onkin aluksi tutkiskella, mitä kaikkea on tapahtunut, ja sen jälkeen selvittää, olemmeko kaikissa näissä tapauksissa noudattaneet sitoumuksiamme.
Ei ole pelkkä sattuma, että sadat tuhannet kansalaisjärjestöjen ja kirkkokuntien edustajat kokoontuvat kaduille ilmaisemaan huolensa ja päättävät tehdä sen nimenomaan kansainvälisten huippukokousten aikana. Tämä tilanne vaatii asianmukaista vastausta - ja nimenomaan poliittista vastausta. Meidän on vältettävä sitä, ettei tilanteeseen reagoida mitenkään, koska sellainen yhteiskunta, jonka kansalaiset pelkäävät omia instituutioitaan ja - mikä merkittävämpää - jonka instituutiot pelkäävät kansalaisia, on demokratiana hyvin heikko. Tältä osin pidänkin myönteisenä Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Guy Verhofstadtin aloitetta, jonka tavoitteena oli aloittaa vuoropuhelu kansalaisyhteiskunnan kanssa ennen Belgian puheenjohtajakaudella pidettäviä kokouksia.
Tätä lähestymistapaa on täydennettävä globalisaatiota käsittelevällä valkoisella kirjalla, jossa tarkastellaan Euroopan unionin asemaa merkittävänä toimijana alueella, josta unioni on suoraan vastuussa. Lisäksi voitaisiin kutsua koolle eri vastuualoja edustavia komission jäseniä pohtimaan yhdessä globaalia strategiaa Euroopan unionille.
Meidän on pidettävä mielessä, että perustamissopimuksen 33 artiklassa yleisen järjestyksen ylläpitäminen annetaan jäsenvaltioiden tehtäväksi, ja selvitettävä, ovatko toimenpiteet olleet tarkoituksenmukaisia. Unionin perusheikkoutena on jäsenvaltioiden yleisestä järjestyksestä vastaavien viranomaisten niukka yhteistyö. Toivon, että voimme tutkia tätäkin kysymystä luodessamme vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta.
Kansalaistemme on voitava olla varmoja, että he saavat viranomaisilta saman kohtelun ja että heille kuuluvat samat lakisääteiset oikeudet riippumatta siitä, missä valtiossa he ovat ja missä he harjoittavat demokraattisia oikeuksiaan.

Puhemies
Koska esittelijä Hazan ei voinut tulla paikalle, hänen sijaisenaan toimii jäsen Poignant, joka esittelee mietinnön.

Poignant
Arvoisa puhemies, jäsen Hazanin sijaisena toimii jäsen Poignant. Tämä on menetys teille, mutta suokaa minulle ja hänelle anteeksi.
Jäsen Hazan sanoi olevansa hyvin tyytyväinen saadessaan esitellä näin Laekenin Eurooppa-neuvoston alla mietinnön Euroopan unionin painopistealueista ja toimintatavoitteista ulkosuhteissa oikeus- ja sisäasioiden alalla sekä saadessaan osallistua laajemmin tähän keskusteluun turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen perustuvan alueen alalla Tampereen huippukokouksen jälkeen saavutetusta edistyksestä.
Unioni on teiden risteyksessä. Emme saa myöhästyä tästä sen tulevaisuudelle tärkeästä ja strategisesta tapaamisesta tai saatamme myöhemmin ajautua umpikujaan. Olemmekin nyt saaneet tilaisuuden analysoida, missä määrin jäsenvaltiot ovat halukkaita asettamaan oikeus- ja sisäasiat unionin politiikan eturiviin. Juuri tämä on tavoitteena mietinnössä, jossa korostetaan tarvetta ottaa täydellisesti mukaan turvapaikkaan, maahanmuuttoon, oikeuteen ja poliisiyhteistyöhön liittyvät kysymykset, jotka kaikki koskevat suoraan kansalaisiamme. Tätä varten jäsenvaltioiden on toteutettava kokonaisvaltaisia, yhdennettyjä ja pilarien välisiä toimia. On myös korostettava, että Euroopan unionin toiminta on yhä liian suppeaa tällä alalla, joka on vasta aluillaan. Tällaisen mietinnön on ennen kaikkea herätettävä keskustelua turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen perustuvan alueen syventämisen lisäarvosta etenkin unionin sisällä, jotta myöhemmin voitaisiin vastata ulkopolitiikan haasteisiin tällä alalla. Meitä pyydetään ottamaan käyttöön välineitä, joiden puuttuminen on tähän saakka estänyt meitä vastaamasta kumppaneidemme vaatimuksiin. Osa tavoitteista on määritelty. Niiden on käsiteltävä seuraavia aloja: kaikenmuotoisen järjestäytyneen rikollisuuden torjunta, yhteisen rintaman luominen terrorismin torjumiseksi, oikeus- ja poliisiviranomaisten koulutuksen koordinointi EU:n jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden välillä, yhteisen kehityksen politiikan luominen, tiiviin yhteistyön tekeminen kolmansien maiden kanssa rasismin, muukalaisvihan ja kaikenlaisen syrjinnän torjumiseksi, vahvan yhteyden luominen maahanmuuttopolitiikan ja kehitysapupolitiikan välille, tarve toteuttaa yhteinen turvapaikkapolitiikka, joka sisältää turvapaikanhakijoiden vastaanottoa ja väliaikaista suojelua koskevat vähimmäissäännökset. Tehtävä on vaikea, se vie paljon aikaa ja edellyttää monimutkaisia kansainvälisiä neuvotteluja. Tätä varten unionille on annettava valtuutus toimia tähän suuntaan tukemalla komission ehdotuksia, jotka edistävät ja tulevat edistämään johdonmukaisten puitteiden luomista. Nykytilanteet kannustavat meitä polkaisemaan rohkeasti kaasua saattaaksemme voimaan niitä päätöksiä, jotka ovat vielä tänä päivänä jumittuneet neuvostossa. Tiellä on esteitä, ja meidän on ponnisteltava niiden poistamiseksi. Emme saa sivuuttaa inhimillisiä seuraamuksia, joita ongelmaan liittyy. Tuoreimmat uutiset muistuttavat meitä tästä sen hirvittävän tragedian muodossa, jossa kahdeksan pakolaista, heidän joukossaan kolme lasta, löydettiin viime lauantaina Irlannissa kontista kuolleina. Emme ole myöskään unohtaneet Doverin 58:aa uhria kesäkuussa 2000. Toivotaan, ettei tarvitse odottaa muita vastaavanlaisia murhenäytelmiä, ennen kuin jäsenvaltiot tajuavat, kuinka tärkeää näissä asioissa on edetä. Neuvoston on tietenkin kannettava vastuunsa, sillä tässä nähdään sen pelkuruuden tulokset.
Emme saa myöskään hyväksyä yhden valtion - Italian - kiristystä, mutta uskon eilisten tapahtumien muuttaneen tilannetta, eikä jäsen Hazan varmaankaan tiennyt niistä vielä eilen illalla.
Viime syyskuun 11. päivän tapahtumat kehottavat meitä tarkastelemaan näitä asioita enemmän kuin koskaan aiemmin pitkän aikavälin näkökulmasta. Emme saa hyväksyä täällä ehdotusta, jota leimaavat vain kiire ja hätiköinti. Päinvastoin, vain jos Euroopalla on pysyvät, toimivat ja koordinoidut välineet, sillä on painoarvoa kansainvälisellä näyttämöllä, ja se voi levittää humanistista ja henkilökohtaista vapautta suojelevaa näkemystään.
Painotamme lopuksi, että parlamentin on valvottava ulkopolitiikkaa sekä oikeus- ja sisäasiain politiikkaa siten, että sitä kuullaan säännöllisesti noudatetusta kokonaisstrategiasta. Muistuttaisin, ettei tässä ole kyse epärealististen ja hyväntahtoisten ehdotusten esittämisestä vaan tilanteen objektiivisesta analysoinnista, joka pakottaa meidät pohtimaan ulkoista ulottuvuutta politiikkamme olennaisena osana. Tampereen huippukokouksen jälkeen saavutettu edistys ei ole kovin rohkaisevaa. Kenen vika se on? Ei ainakaan komission, joka ponnistelee ahkerasti tavoitteiden saavuttamiseksi, vaan meidän on kohdistettava kritiikkimme pikemminkin neuvostoon, jolla on liian usein taipumus lykätä hamaan tulevaisuuteen konkreettisten toimenpiteiden hyväksyminen ja jota näissä asioissa sovellettava yksimielisyyssääntö halvaannuttaa.
Lisäksi mikään tästä ei ole uutta, kuten tiedätte, sillä kysymys tuotiin esiin jo Tampereen huippukokouksessa. Tänään on annettava vauhtia...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Sörensen
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tärkeimmät niistä ilmiöistä, jotka nykyisin uhkaavat demokraattisia arvoja, ihmis- ja kansalaisoikeuksia, ovat globalisoituneet aivan niin kuin talouskin. Järjestäytynyt rikollisuus, huumekauppa, ihmiskauppa ja terrorismi ovat ilmiöitä, jotka eivät enää salli sitä, että me ajattelemme vain kansallisesti tai alueellisesti. Kohta voi olla jo liian myöhäistä siirtää Euroopan unionin oikeus- ja sisäasioita koskeva politiikkaa ulkosuhteisiin.
Lisäksi me oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa huomaamme, että jatkuvasti yhä useammat mietinnöt koskettelevat rajat ylittäviä ongelmia, ja Eurojust on tästä vain yksi esimerkki.
Oikeusvaltion ja demokratian vahvistaminen tai edes sen säilyttäminen unionissa riippuu merkittävässä määrin tilanteesta, joka vallitsee meitä ympäröivissä maissa ja paljon kauempanakin. Yksi tärkeä asia on näkyvä ja näkymätön korruptio, joka on selvä ongelma monissa maissa ja joka kaivaa maata myös meidän demokratiamme alta.
Tehokasta ja vastuuntuntoista maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaakaan ei voida toteuttaa ilman sovitettuja toimenpiteitä alkuperämaissa. Ymmärtääksemme maahanmuuton ja turvapaikkakysymysten syitä meidän on kuitenkin sovitettava kehitysyhteistyöpolitiikkamme kyseisten maiden todelliseen sosiaalis-taloudelliseen ja poliittiseen taustaan.
Neuvoston laatima ehdotus, jonka se on tehnyt yhteistyössä komission kanssa, on tärkeä ja oikeansuuntainen asiakirja. Oikeusvaltion periaatetta vahvistetaan sekä laajentumisen yhteydessä että siinä yhteistyössä, jota Euroopan unioni harjoittaa muiden maiden kanssa, ja nyt pitäisikin päästä siihen, että ulkopolitiikka koordinoitaisiin kunnolla.
Esittelijä Hazan on onnistunut mietinnöllään vahvistamaan alkuperäistä tekstiä vielä entisestään. Tavoitteet, painopistealueet ja toimenpiteet, jotka on esitetty, on tietenkin vielä toteutettava, ja niitä on noudatettava. Lisäksi on tärkeää, että parlamentille tiedotetaan riittävästi asioiden edistymisestä, sillä meidän on vastattava jokamiehen ja -naisen kysymykseen: "Mitä te teette kaikkien näiden ongelmien ratkaisemiseksi?"

Vitorino
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä salissa tänään käytävä keskustelu sijoittuu, kuten tiedätte, kansainväliseen tilanteeseen, joka vain korostaa, kuinka tarpeellista ja jopa kiireellistä on panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset ja noudattaa unionin jäsenvaltioiden valtioiden ja hallitusten päämiesten Tampereella vuonna 1999 sopimaa ohjelmaa. Eilen myös pidettiin oikeus- ja sisäasiain neuvoston kokous, jonka täysi esityslista kuvasti meneillään olevien töiden vilkkautta, ja huomenna alkaa Laekenin huippukokous, puolivälin tapaaminen, jossa voidaan arvioida Tampereen jälkeen saavutettua edistystä ja antaa - ainakin toivon niin - ohjelman toteuttamiseksi tehtäville ponnisteluille uutta vauhtia. Keskustelua seuraa myös keskipitkällä aikavälillä hallitustenvälinen konferenssi, joka pidetään vuonna 2004, ja kaiken taustalla häämöttää laajentuminen. Jotkin esitetyistä kysymyksistä - etenkin sellaiset, jotka koskevat Euroopan parlamentin roolia oikeus- ja sisäasioiden alalla tai kansalaisten perusoikeuksien turvaamista Euroopan oikeusalueella - tulevat olemaan keskeisessä asemassa tässä keskustelussa.
Yritän vastata kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kysymyksiin jäsen Boumediene-Thieryn esittämien kysymysten pohjalta.
Ensimmäinen kysymys liittyy periaatekysymykseen: kansalaisten suojelemisen tavoite, joka on vahvistettu Amsterdamin sopimuksessa ja jonka kansainvälinen, dramaattinen tilanne mutta myös lähestyvät määräajat, kuten laajentuminen, asettavat unionin poliittisen työohjelman eturiviin. Voidaanko tavoite toteuttaa perusoikeuskirjassa esitettyjen perusoikeuksien kunnioittamisen kustannuksella? Ei varmastikaan. Komissio pitää erittäin tärkeänä, että sisäisen turvallisuuden ja kansalaisten suojelun turvaamiseksi tehdyt ehdotukset ovat tasapainoisia ja suhteutettuja ja että ne noudattavat arvojärjestelmää, jonka ytimessä on oikeusvaltio.
Ensinnäkin useat lähes perustuslainomaiset tekstit takaavat nämä oikeudet Euroopan unionissa, ja ne mainitaan järjestelmällisesti komission tekemissä ehdotuksissa. Tämä koskee niin Euroopan ihmisoikeussopimusta kuin Euroopan perusoikeuskirjaa. Nämä tekstit säätelevät unionin säädöksiä mutta myös jäsenvaltioiden lakeja.
Lisäksi mielestäni on välttämätöntä muistuttaa, että paitsi että unionin tavoitteet kansalaisten suojelun alalla eivät ole ristiriitaisia Euroopan unionin perusoikeuskirjassa esitettyjen perusoikeuksien kanssa, ne nojautuvat näihin oikeuksiin. Näin ollen Watsonin kertomuksessa esitetyt suositukset Eurooppa-neuvostojen yhteydessä järjestetyistä mielenosoituksista ovat hyvin myönteisiä. Suositukset ovat kohtuullisia, ja niissä suhtaudutaan tasapuolisesti yhtäältä kansalaisten sananvapauteen ja mielenosoittamisen perusoikeuden harjoittamiseen sekä toisaalta tarpeeseen rajoittaa niiden toimintaa, jotka todellisuudessa kieltäytyvät demokraattisesta keskustelusta ja uskovat tuovansa sanomansa esiin ottamalla väkivaltaisesti yhteen järjestyksen ylläpitäjien kanssa.
Voin sanoa suosituksesta käynnistää tosiasiallinen keskustelu globalisaation sisäisistä ja ulkoisista vaikutuksista, että tämä huolenaihe otetaan huomioon kestävän kehityksen politiikan ulkoisia näkökohtia koskevassa tiedonannossa, jonka komissio esittää ensi tammikuussa.
Mitä taas tulee toiseen esiin otettuun aiheeseen, terrorismiuhan torjumiseksi mahdollisesti toteutettaviin poikkeustoimenpiteisiin sellaisina kuin jäsen Boumediene-Thiery ne kuvaili, mielestäni ei voida sanoa Euroopan unionin lähteneen sille tielle. Toistan vielä, että vaikka onkin jossain määrin kiireellistä tehdä päätöksiä muun muassa toimenpiteistä poliisiyhteistyön tai oikeudellisen yhteistyön vahvistamiseksi vapauksiamme, arvojamme ja toimielimiämme pahiten loukkaavien rikosten torjumiseksi, ei Euroopan unionin tasolla tehtyjä tai ehdotettuja aloitteita voi mielestäni luonnehtia poikkeustoimenpiteiksi eli toimenpiteiksi, jotka poikkeavat olennaisista periaatteista poikkeuksellisten olojen vuoksi.
Ehdotetut toimenpiteet ovat perustavia toimenpiteitä, joista on todellakin päätetty poikkeuksellisissa oloissa, mutta niitä ei ole keksitty tyhjästä, vaan ne vastaavat toimeksiantoja, joita hallituksemme ja kansakuntamme ovat meille antaneet hyväksyessään Amsterdamin sopimuksen. Käytän tätä tilaisuutta ilmaistakseni tyytyväisyyteni ja onnitellakseni puheenjohtajavaltio Belgiaa siitä, että se onnistui eilen Roomassa vahvistamaan terrorismin torjuntaa ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien puitepäätösten hyväksymiseen tähtääviä oikeus- ja sisäasiain neuvoston tekemiä puitepäätöksiä.
Esittelijän ehdotus tilapäisen voimassaolon lausekkeesta tai tarkistuslausekkeesta on mielenkiintoinen hänen ehdottamansa periaatteen kannalta eli velvollisuuden arvioida hyväksytyn ehdotuksen vaikutuksia suhteessa asetettuun tavoitteeseen.
Kolmas esiin tuotu asia koskee viiveitä Tampereella asetettujen tavoitteiden toteuttamisessa. Se on suunnattu kaikille Tampereella vahvistetun ohjelman täytäntöönpanosta vastaaville toimielimille ja viranomaisille. Komission viimeisimmässä tulostaulussa on ensimmäinen arvio saavutetuista tuloksista. Viiveitä on todellakin todettu muun muassa sellaisilla aloilla kuin turvapaikka ja maahanmuutto tai rikosrangaistusten vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistaminen. Laekenin Eurooppa-neuvostossa tapahtuva väliarviointi, kuten tiedätte, on siis olennainen välivaihe. Tuolloin tarkistetaan, onko jäsenvaltioilla todellista tahtoa edetä Tampereella tehdyissä ja 21. syyskuuta vahvistetuissa sitoumuksissa. Tuolloin voidaan myös oppia toistaiseksi saavutetuista onnistumisista ja kohdatuista vaikeuksista. Tampereen tavoitteiden uudelleenarviointi ja etenkin vahvistettujen määräaikojen kyseenalaistaminen johtaisi siihen, että kansalaiset menettäisivät luottamuksensa poliittiseen projektiin, jota kaikki pitävät välttämättömänä ja ensisijaisen tärkeänä riippumatta vielä jäljellä olevista vaikeuksista.
Tarvitsemmekin siis nyt yhtä paljon tahdonvoimaa kuin toimintatapaa, jotta voisimme täyttää niin kansalaisten kuin vapautemme suojaamisesta, turvallisuutemme takaamisesta ja oikeusjärjestelmän paremman saatavuuden valvonnasta vastaavien miesten ja naisten oikeutetut odotukset.
Viime viikolla kokoontunut oikeus- ja sisäministerien neuvosto onnistui saavuttamaan rohkaisevia tuloksia jäsenvaltioiden halukkuudessa saattaa tekonsa vastaamaan tehtyjä sitoumuksia. Tämä tapahtuma kuvasti kuitenkin myös, kuinka rajallinen, jopa ristiriitainen, on täyttä yksimielisyyttä vaativa päätöksentekomenettely. Komissio korostaa Laekenissa, ettei etenemistä kohtaan tunnettua vastahakoisuutta voida voittaa, ellei aloiteta ruiskuttamalla uutta poliittisen tahdon annosta. Laekenin huippukokous tarjoaa myös tilaisuuden, samalla kun valtioiden ja hallitusten päämiehet käynnistävät yleisen keskustelun Euroopan tulevaisuudesta, nivoa yhteen saavutettu edistys, vielä tehtävä edistys sekä unionin ja sen toiminnan tulevaisuus. On pohdittava tapaa, jolla seuraava hallitustenvälinen konferenssi voisi ottaa käyttöön toimielinmuutokset ja uudistaa päätöksentekomenettelyjä siten, että vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue voidaan täysin toteuttaa.
Neljäs kysymys koski yhdenmukaistamista rikosoikeuden alalla. Muistutan aluksi, että perustamissopimuksessa käsitellään erityisesti rikosoikeuden yleisen osan yhdenmukaistamista. Yhdenmukaistamisen tavoitteena ei ole molemminpuolisen tunnustamisen mahdollistaminen, vaan pikemminkin se, että jäsenvaltiot saataisiin koordinoidusti, samalla tavalla ja ankaruudeltaan samanveroisten seuraamuksien kautta torjumaan ilmiöitä, joista kaikki unionin maat kärsivät. Kyseessä on tuomioistuinten päätösten molemminpuolista tunnustamista täydentävä väline.
Tietenkin olen aina sanonut ja toistan vielä, että yhdenmukaistamista on käytettävä harkiten ja vain silloin, kun se on välttämätöntä. Tampereen Eurooppa-neuvosto luetteli alat, joilla tällainen lähentyminen on tarpeellista. Kaikilla näillä aloilla on tehty jäsenvaltioiden aloitteita tai komission ehdotuksia. Useita aloitteita on hyväksytty, muita ollaan hyvää vauhtia hyväksymässä, ja uskon voivani sanoa, että meillä on pian yhteinen varustus, joka vastaa tätä toimeksiantoa.
Prosessioikeudesta taas olen jo saanut tilaisuuden sanoa, että komissio aikoo laatia asiasta tiedonannon, josta on tullut entistäkin tarpeellisempi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä käydyn mielenkiintoisen keskustelun valossa.
Tiedonannon tavoitteena olisi yksilön oikeusturvan suojelua rikosprosesseissa koskevien yhteisten normien useiden näkökohtien tarkentaminen ihmisoikeussopimuksen ja ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Tämä menettely vahvistaisi tänä päivänä unionissa ja myöhemmin 25:een tai 30:een jäsenvaltioon laajentuneessa Euroopassa molemminpuolista luottamusta, johon Euroopan oikeusalueen rakentaminen perustuu.
Viides kohta koskee demokratiavajetta, joka unionissa on yhä oikeuteen ja sisäasioihin liittyvillä aloilla. Kysymys on kaksijakoinen, sillä se koskee sekä toimielimenne asemaa oikeus- ja sisäasioiden alan päätöksentekomenettelyssä että toimielimenne toimivallan tehokasta harjoittamista. On erittäin tärkeää, että halukkuutemme edetä tavoitteiden saavuttamisessa yhdistyy demokraattisen ja oikeudellisen valvonnan parantamiseen.
Haluan ensinnäkin sanoa, että komissio on kahtena viime vuonna halunnut pitää Euroopan parlamentin ajan tasalla ja mahdollisimman tiiviisti mukana strategisten suuntaviivojensa ja aloitteidensa määrittelyssä. Parlamentin osallistuminen paitsi unionin strategian määrittelyyn myös sen täytäntöönpanoon on kuitenkin asia, jota on syvennettävä ja jota komissio pitää keskeisenä edistymisessä, joka on vielä saavutettava.
Ensimmäiseen pilariin kuuluvien asioiden ja kolmanteen pilariin laskettavien keinojen yhdistäminen aiheuttaa jatkuvasti ongelmia. Tilanteeseen liittyy lisäksi riskejä päätöksentekomenettelyn lukkiutumisesta, ja vaikka riskit poistettaisiin paloittelemalla keinotekoisesti asiakirjoja, joiden tavoite on sama, tämä tekee unionin toiminnasta kansalaisille vaikeaselkoista. Siksi suhtaudunkin myönteisesti rikosoikeudellisia rangaistuksia ja yhteisön oikeutta koskevaan neuvoston suositukseen, jonka parlamentti hyväksyi 15. marraskuuta ja jossa pyydetään vähintäänkin rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön yhteisöllistämistä.
Komission hallussa olevien arkaluonteisten tietojen saattamisesta parlamentin tutustuttavaksi, mikä on yksi käytännön edellytys parlamentin valvonnan tehokkaalle harjoittamiselle, haluan muistuttaa, että toimielintemme välillä on tehty 5. heinäkuuta puitesopimus, jota komissio aikoo soveltaa sen täydessä laajuudessa.
Lopuksi jäsen Boumediene-Thiery kysyi ehdokasvaltioiden instituutioiden toimintakyvyn lujittamisesta. Uskon, että julkaisemissamme kertomuksissa ja ehdokasvaltioiden toimintakyvyn paranemisesta jatkuvasti tekemässämme arvioinnissa olemme perehtyneet jokaisen ehdokasvaltion arviointiin ja tiedottaneet siitä aivan riittävästi.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, unionin ja Yhdysvaltojen välisestä tiiviimmästä yhteistyöstä terrorismin torjumiseksi uskon, että tämä yhteistyö kuvastaa, missä määrin eurooppalainen ulottuvuus on nykyään erottamaton osa kaikkea monikansallisiin ilmiöihin kohdistuvaa kansainvälistä toimintaa, jonka halutaan olevan kattavaa ja tehokasta. Yhteistyö on tietenkin vasta alkanut. Siihen liittyy ongelmia, kun pitäisi varmistaa muun muassa eurooppalaisen oikeuden, jopa kansainvälisen oikeuden, periaatteiden täysi kunnioittaminen. Näen eurooppalaisen ulottuvuuden kehittymisessä tilaisuuden tuoda esiin arvomme ja periaatteemme ennemmin kuin uhrata periaatteemme yhteistyön alttarilla.
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat ministerit, hyvät parlamentin jäsenet, aikamme haasteiden ja panosten edessä unionin vastauksen on oltava harkittu mutta nopea, avoin mutta tehokas, kehittävä mutta koordinoitu. Näiden suuntaviivojen mukaisena näen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen laajan työmaan tulevaisuuden, ja niiden mukaisesti aion ylläpitää Euroopan parlamentin kanssa kaksi ja puoli vuotta sitten luotua yhteistyösuhdetta. Olen hyvin kiitollinen tähän työhön sitoutumisesta kaikille kansalaisvapauksien valiokunnan jäsenille ja etenkin sen puheenjohtaja Graham Watsonille, jolle haluan esittää erityiset kiitokset.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, haluaisin käyttää useita keskusteltavana olevia mietintöjä hyväkseni ja tehdä komission jäsen Vitorinon tavoin muutaman perusteellisen huomautuksen. Luodessamme lyhyen katsauksen kuluneeseen vuoteen huomaamme yksiselitteisesti, että olemme tuskin koskaan edistyneet paremmin sisäisen turvallisuuden alalla, ja sekin tapahtui jo ennen syyskuun 11. päivää. Olemme vahvistaneet maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan suuntaviivat, olemme laatineet yksityiskohtaisia järjestelyjä, olemme sekä toteuttaneet laitonta maahanmuuttoa torjuvia toimenpiteitä että valmistelleet tehokasta oikeusalan yhteistyötä näillä aloilla ja pitkien keskustelujen jälkeen panneet täytäntöön jopa rahanpesua koskevan direktiivin. Edistystä on saavutettu. Se on ollut vaivalloista, mutta onnistuimme saavuttamaan tämän kehityksen. Se on etenkin parlamentin ja komission välisen hyvän yhteistyön ansiota, sillä nämä edistysaskeleet saavutettiin juuri tämän yhteistyön avulla. Lämpimät kiitokset, komission jäsen Vitorino!
New Yorkiin ja Washingtoniin 11. syyskuuta kohdistuneiden iskujen jälkeen on saavutettu uusia, melkeinpä dramaattisia edistysaskelia. Jäsenvaltioiden ministerit - niin oikeus- kuin sisäministeritkin - näyttävät vihdoinkin havahtuneen. Sen ansiosta saatiin koottua terrorismin vastainen paketti, joka sisältää Europoliin perustetut tutkintaryhmät ja jopa eurooppalaisen pidätysmääräyksen, josta onnittelen pääministeri Berlusconia ja puheenjohtaja Verhofstadtia, jotka saivat sovitettua näkökannat yhteen, mikä lopultakin mahdollisti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon.
Toimenpidepakettiin sisältyy lisäksi epäilyksenalaisten järjestöjen rahojen ja muiden varojen jäädyttäminen, jonka avulla terrorismin ja rikollisten järjestöjen toimintaedellytykset voidaan tuhota. Olemme käyneet myös uusia turvallisuutta välittömästi tehostamaan pyrkiviä pohdintoja, kuten esimerkiksi tuoreimpia keskustelujamme, joissa olemme vaatineet viisumista jatkossa oleskeluluvan kaltaista itsenäistä asiakirjaa, josta henkilöllisyys käy selvästi ilmi. Tämän keskustelun avulla parannamme turvallisuutta ja tuomme lisäarvoa.
Meidän on nyt painostettava jäsenvaltioita kaikkien näiden päätettyjen toimenpiteiden pikaiseen toimeenpanoon. Haluaisin kuitenkin myös käyttää tilaisuuden hyväkseni ja huomauttaa, missä asioissa ei ole saavutettu kovinkaan myönteistä kehitystä. Yksi niistä on pääsääntöisesti ollut parlamentin työskentelytilanne. Neuvoston kanssa tehtävässä yhteistyössä on parantamisen varaa. Yhä useammat asiakirjat esitetään liian myöhään tai niitä ei esitetä lainkaan, minkä vuoksi parlamentissa ja valiokunnissa puolestaan joudutaan käymään "haamukeskusteluja". Neuvosto loistaa paitsi tärkeissä valiokuntakokouksissa myös täysistunnossa usein poissaolollaan. Hyvä esimerkki siitä on maanantai, jolloin me kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsenet varta vasten kokoonnuimme käymään tärkeitä keskusteluja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja Yhdysvaltojen kanssa tehtävästä yhteistyöstä, joka koski ennen kaikkea presidentti Bushin ja puheenjohtaja Prodin kirjeenvaihtoa. Neuvosto loisti poissaolollaan, eikä keskustelua varten ollut esitetty minkäänlaista kirjallista tietoaineistoa. Tällaista yhteistyötilannetta on lievästi sanottuna mahdotonta hyväksyä.
Kun katsotte aikatauluja, huomaatte niiden aiheuttavan mahdottomia työskentelytilanteita. Saamme asiakirjoja yhä useammin vasta viime sekunnilla. Se ei käy päinsä. Haluamme saada asiaan pikaista parannusta, ja se koskee myös laatua.

Paciotti
Arvoisa puhemies, annan tunnustusta komission jäsen Vitorinolle ja kysymysten esittäjä Boumedienelle ja mietinnön esittelijä Hazanille, jonka mietintö hyväksyttiin valiokunnassa yksimielisesti, sekä valiokunnan puheenjohtaja Watsonille, jonka kansainvälisten huippukokousten turvallisuutta koskeva mietintö on laadittu oikeudelliselta kannalta säntillisesti ja poliittiselta kannalta tasapainoisesti. Mietintö panee meidät pohtimaan tarvetta käsitellä globalisaation synnyttämiä ongelmia poliittisesti kansainvälisen yhteisön poliittisen, yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen edistämiseksi ja väkivallan voittamiseksi. Maailmanlaajuistumista vastustavissa mielenosoituksissa on harjoitettu liikaa väkivaltaa, ja joissakin tapauksissa liikaa väkivaltaa on kohdistettu myös mielenosoittajia, vieläpä sellaisia mielenosoittajia kohtaan, jotka vangittiin, kuten sattui Genovan surullisten tapahtumien aikana, jolloin yksi nuori mies sai surmansa sellaisten olojen vallitessa, jotka ovat edelleen hämärän peitossa. Kaikeksi onneksi kotimaassani on itsenäinen oikeuslaitos, joka pystyy vielä jakamaan oikeutta vaikka sitten jälkeenpäin. Väkivaltaa on ollut liikaa, ja liian monta kertaa Euroopan unionia pystyssä pitäviä sääntöjä ja periaatteita on rikottu.
Huolestuttavien tapahtumien keskellä ei voida unohtaa perusoikeuksien kunnioittamista, perusoikeuksien, jotka vahvistamme juhlallisesti ja joiden kunnioittamista edellytämme kolmansilta mailta, jotka ovat joissakin tapauksissa vastikään astuneet demokraattisten maiden joukkoon. Myös tänä aikana, kun vastassamme on terrorismia, meidän on muistettava, että näiden oikeuksien saavuttamisesta Euroopan oli maksettava kova hinta osoittaakseen vahvuutensa. Ne eivät voi olla voimassa pelkästään juhlapäivinä ja rauhallisina aikoina. Nämä arvot ovat olemassa, jotta ne suojelisivat meitä kuoleman ja vaaran hetkillä. Tästä syystä olemme kaikin oikeudellisin keinoin valmiita suojelemaan itseämme terroristeilta, jotka ovat ihmisoikeuksien vihollisia, ja painostavien ja arvovaltaisten kehotustenkin edessä kieltäydymme houkutuksista käyttää keinoja, jotka loitontavat meidät sellaisesta sivistyksen tasosta, josta olemme ylpeitä. Tarkoitus ei pyhitä keinoja etenkään silloin, kun juuri keinot jokaisen ihmisen perusoikeuksien kunnioittaminen, kieltäytyminen kansalaisten ja ulkomaalaisten välisestä erottelusta ovat demokratioidemme perusolemus.
Tämän vaalikauden aikana Euroopan parlamentti rakentaa oikeuksien Eurooppaa. Euroopan unionin perusoikeuskirja on hyväksytty, ja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen rakentamisessa on edistytty huomattavasti. Turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevissa kysymyksissä olemme jäljessä, mutta olemme edistyneet siviili- ja rikosoikeudellisessa yhteistyössä sekä poliisiyhteistyössä. Jäsenvaltioiden viivyttely neuvoston hyväksymien yleissopimusten ratifioinnissa todistaa osaltaan, että yhteisön menettelyä tarvitaan myös niin sanottujen kolmannen pilarin kysymysten kohdalla. Europolin vahvistaminen, Eurojustin perustaminen, yhteisten tutkintaryhmien perustaminen ja rahanpesun torjuminen ovat vain eräitä täsmällisesti määriteltyjä tavoitteita, jotka odottavat vielä toteuttamistaan.
Syyskuun 11. päivänä tapahtunut verilöyly pani vauhtia ehdotukseen kehyspäätöksistä, jotka koskevat terroririkosten ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteistä määritelmää. Sen jälkeen, kun oman maani hallitus oli ikäväkseni tehnyt käsittämätöntä vastarintaa, viimeksi mainittukin hanke toteutetaan pian, ja toivon, ettei hallitukseni pane omaa maatani kärsimään sen tässä asiassa esittämien vastaväitteiden vuoksi. Joka tapauksessa Euroopan unionin vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttaminen on koko ajan lähempänä.

Watson
Arvoisa puhemies, haluaisin puhua erityisesti neuvoston lausunnosta, jonka odotamme sen antavan EU:n ja Yhdysvaltain välisestä yhteistyöstä sekä yhteistyöstä terrorismin torjumiseksi. Syyskuun 11. päivän tapahtumat iskivät kuin salama kirkkaalta taivaalta, ja meidän oli reagoitava niihin viipymättä. Ne eivät kuitenkaan saisi sokaista meitä niin, että unohdamme, että terrorismi on ollut mantereemme ongelmana jo monien vuosien ajan. Muistan Hans Gert Poetteringin sanoneen täällä syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen käydyn ikimuistoisen keskustelun aikana, että "olemme kaikki amerikkalaisia", mutta sen jälkeen olemme oppineet, että meidän on ensin oltava eurooppalaisia. Olen iloinen siitä, että oikeus- ja sisäasioita käsittelevä neuvosto pääsi viikonloppuna yhteisymmärrykseen terrorismin torjuntaa käsittelevästä periaatepäätöksestä. Mielestäni oli myönteistä, että neuvosto vahvisti Euroopan unionille oikeusperustan, jonka nojalla terrorismiin sotkeutuneiden ryhmittymien omaisuus voidaan jäädyttää, ja erityisen myönteisenä pidän neuvoston puheenjohtajan Guy Verhofstadtin ja pääministeri Berlusconin eilistä sopimusta eurooppalaisesta luovuttamismääräyksestä.
Eurooppa on nyt pannut asiansa järjestykseen. Eurooppa on osoittanut toimintavalmiutensa. Terrorismin vastaisissa toimissa vallitsee herkkä tasapaino kansalaistemme turvallisuustarpeiden ja niiden oikeuksien ja vapauksien välillä, jotka tekevät demokratiasta sen, mitä se on. Euroopan unioni on osoittanut, että se osaa suhtautua ankarasti terrorismiin mutta pysyä silti uskollisena perustamissopimuksilleen ja niiden perustana oleville arvoille. Se on tunnustanut, että terrorismin verkostot ulottuvat kauas sen rajojen ulkopuolelle ja että tarvitsemme demokraattisten valtioiden välistä ja etenkin Atlantin ylittävää yhteistyötä.
Seuraavana askeleena on sopimus yhteistyön parantamisesta Yhdysvaltain kanssa. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 24 ja 28 artiklan nojalla voimme tehdä pohjoisamerikkalaisten liittolaistemme kanssa sopimuksen poliisiyhteistyöstä ja oikeudellisesta yhteistyöstä rikosasioissa. Olemme kaikki panneet merkille, että presidentti Bushin ja puheenjohtaja Verhofstadtin välillä on käyty kuuluisa kirjeenvaihto, joka koskee Yhdysvaltain esittämiä noin 40:tä ehdotusta siitä, mitä voisimme tehdä parantaaksemme valmiuksiamme torjua terrorismia. Useimpia näistä ehdotuksista voidaan noudattaa, ja uskoakseni niitä jo noudatetaankin. Jotkin niistä ovat hieman kyseenalaisia, sillä Yhdysvallat näyttää pyytävän meiltä sellaisia asioita, joita se ei edellytä omassakaan lainsäädännössään, kuten liikennetietojen pidättämistä. Jotkin ehdotuksista puolestaan paljastavat näissä kahdessa demokratiassa vallitsevien oikeusjärjestelmien erot.
Vieraillessani viime viikolla Washington DC:ssä keskustelin monien senaattorien, kongressiedustajien ja hallintovirkamiesten kanssa, ja panin huolestuneena merkille, että Yhdysvaltain terrorismin torjumiseksi säätämä laki ("US Patriot Act") näyttää syrjivän muita paitsi Yhdysvaltain kansalaisia. Meidän on tutkittava yhdessä yhdysvaltalaisten ystäviemme kanssa, miten se tarkkaan ottaen vaikuttaa Euroopan unionista luovutettuihin henkilöihin. Myös oikeusministeri John Ashcroftin senaatin oikeusasiain valiokunnassa esittämä sotaoikeusehdotus - siis presidentin täytäntöönpanomääräys - tyrmistytti minua, sillä siinä sallittaisiin salaiset oikeuskäsittelyt ja se, että syyttäjä voi pidättää todistusaineistoa puolustukselta, vastaajilla ei välttämättä olisi oikeutta riippumattomaan asianajajaan tai yksityiseen keskusteluun asianajajansa kanssa ja tuomio - myös kuolemantuomio - voitaisiin antaa valamiehistön kahden kolmasosan ääntenenemmistöllä. Vaikka pääsisimmekin yhteisymmärrykseen sellaisesta rikoksentekijän luovuttamista koskevasta sopimuspaketista, jossa Yhdysvallat sitoutuisi olemaan langettamatta kuolemantuomiota, niin joka tapauksessa rikoksesta epäiltyjen luovuttamisen tällaisille sotatuomioistuimille estäisi Euroopan ihmisoikeussopimus, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja jonka perustalle koko unioni on rakennettu.
Täällä Euroopassa olemme kehittäneet oikeuksiin pohjautuvan lähestymistavan kansainväliseen oikeuteen. Haluaisimme perustaa pysyvän kansainvälisen rikostuomioistuimen, jossa tuomittaisiin henkilöitä, jotka ovat syyllistyneet rikoksiin ihmiskuntaa vastaan, ja olemme pyytäneet yhdysvaltalaisia mukaan tähän hankkeeseen. Tunnustamme, että demokraattisten valtioiden on tehtävä yhteistyötä terrorismin ja muiden vakavien rajat ylittävien rikosten vastustamisessa. Mikäli Yhdysvallat pysyttelee sotatuomioistuinten linjalla, pelkään pahoin, että tiemme eroavat. Meidän on tehtävä tämä selväksi oikeusministeri Ashcroftille, kun hän vierailee Euroopassa myöhemmin tällä viikolla.

Frassoni
Arvoisa puhemies, yksi Nizzan, Göteborgin ja Genovan väkivaltaisuuksien uhriksi joutuneiden mieliin pysyvimmin jäänyt tunne on voimattomuus ennen kaikkea kansallisten viranomaisten edessä, jotka sulkevat rajoja yhä mielivaltaisemmalla ja epäoikeudenmukaisemmalla tavalla, karkottavat kansalaisia, joilla ei ole rikosrekisteriä kuten hiljattain kävi eräälle Ruotsin kansalaiselle, joka on erään kansalaisjärjestön jäsen, kun hänet karkotettiin muutama päivä sitten Belgiasta ilman minkäänlaisia todellisia perusteita pidättävät puolustuskyvyttömiä mielenosoittajia ja alistavat heidät tuomittaviin menettelyihin ja vieläpä hirvittävään kidutukseen ja väkivaltaan, kuten Genovassa tapahtui.
Miten on mahdollista, että tässä tilanteessa mitään ei ole tehtävissä? Miten on mahdollista, että huolimatta kaikista oikeuksista, eriävän mielipiteen ja mielenosoitusvapauden kunnioittamisesta käydyistä lukuisista keskusteluista ja huolimatta kaikista niistä puheista, joita kansalaisten Euroopasta käydään, tämä samainen Eurooppa ei kykene toimimaan kansallisten oikeuslaitosten rinnalla? Watsonin mietinnön ansioksi voidaan lukea juuri se, että siinä osoitetaan suuntaus, jota on noudatettava, jotta Eurooppa ei enää vaikenisi. On tuotu avoimesti julki, että Schengenin sopimusta on useampaan kertaan rikottu ja ettei niin saa enää tapahtua; perusteettomasti täytetyt salaiset "mustat listat" vaarantavat yksilön vapauden; järjestysvallan rajattomasta voimankäytöstä on voitava rangaista myös kansainvälisin keinoin; Euroopan kansalaisten välinen syrjintä on kiellettävä: kaikki nämä Watsonin mietintöön sisältyvät asiat edustavat parlamentin työohjelmaa, ja toisin kuin jäsenvaltioiden parlamentit, Euroopan parlamentti onnistuu saavuttamaan näissä asioissa todella yhtenäisen näkemyksen. Toivon myös, että tämä olisi osa komissionkin ohjelmaa, ja toivon, että tässä työohjelmassa onnistutaan välttämään ne kauheudet, joita jouduimme seuraamaan Nizzassa, Göteborgissa ja Genovassa, ja että se tarjoaa käyttökelpoisen panoksen kaikille niille toimille, joihin terrorismia vastaan on nyt ryhdytty.

Di Lello Finuoli
Arvoisa puhemies, haluaisin puhua pelkästään Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen väliseen sopimushankkeeseen liittyvästä rikollisen luovuttamisesta. Joulukuun 7. päivänä 2000 allekirjoitimme Nizzassa perusoikeuskirjan, annoimme siitä julistuksen ja osoitimme sille tietyn painoarvon, ja sen 2 artiklassa arvoa käsittelevässä kappaleessa on hyvin selkeästi kirjoitettu, että ketään ei voi tuomita kuolemaan eikä ketään voi myöskään teloittaa, eli siinä erotetaan hyvin selkeästi toisistaan nämä kaksi asiaa ja vahvistetaan, että meille kansalaisille ei riitä kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanokielto, vaan myös kuolemaan tuomitseminen on kiellettävä.
Me olemme nyt siis sitoutumassa yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa, Yhdysvaltojen, joka pitää edelleen kiinni kuolemantuomiosta, joka tuomitsee ihmisiä kuolemaan ja soveltaa kuolemantuomiota, jonka oikeusjärjestelmässä käytetään hyväksi sotatuomioistuimia ja joka pitää vangittuna tuhatta arabia ilman syytteitä ja ilman puolustusta, ja me aiomme kohta äänestää me tietenkin äänestämme vastaan muiden ryhmien kanssa yhteisestä päätöslauselmasta, jossa vahvistetaan, että rikollisen luovuttamisesta voidaan sopia, kunhan Yhdysvallat vakuuttaa, ettei se sovella kuolemanrangaistusta; tämä tarkoittaa, että Yhdysvallat voi edelleen antaa kuolemanrangaistuksia, kunhan se sitten ei sovella niitä, ja näin tehdään piittaamatta siviili-, ihmis- ja perusoikeuskirjasta, jota olemme viime aikoina kovasti korostaneet.
Olemme tekemässä valtaisaa läpimurtoa vastustaessamme kuolemantuomiota. Ystävät kansanpuolueessa, vihreät, sosialistiset ja englantilaiset liberaaliystävämme, olkaa tarkkoina! Olemme vahvistamassa sitä, että voimme luovuttaa kansalaisiamme, jotka tuomitaan kuolemaan Yhdysvalloissa, vaikka kyseinen maa ei sitten panekaan tuomiota täytäntöön. Tämä on täysin perinteidemme vastaista ja kumoaa täysin meidän sitoumuksemme! Olemme tänään kuunnelleet komission jäsen Vitorinoa, kun hän piti puheensa, jossa oli runsaasti viittauksia meidän arvoihimme ja periaatteisiimme. Mitä meidän arvomme ja periaatteemme sitten ovat? Rikollisen luovuttaminen maahan, joka tuomitsee Euroopan kansalaisia kuolemaan? Vetoan teidän herkkyyteenne, mutta myös moraaliseen rehellisyyteenne. Meidän on äänestettävä tätä päätöslauselmaa vastaan!

Angelilli
Arvoisa puhemies, kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan tekemä työ on merkittävä, ja sen myötä unionin jäsenvaltioissa on tarkoitus aloittaa keskustelu ja varmistaa näin ollen maksimaalinen turvallisuus Eurooppa-neuvoston kokouksissa ja vastaavissa tilaisuuksissa. Syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen näiden asioiden ajankohtaisuus on tietenkin saanut aivan uuden ulottuvuuden. Tästä huolimatta sekä näiden huippukokousten järjestämiseen liittyvät syyt että monien rauhanomaisten mielenosoittajien motiivit ovat edelleen ajankohtaisia.
Ensinnäkin on tärkeää, että kansainvälisiä huippukokouksia pidetään edelleen säännöllisesti, ja Genovan G8-maiden kokouksen tapaan niihin pitäisi ottaa mukaan kolmannen maiden edustajia silloin, kun se on mahdollista. Nimittäin ainoastaan keskustelun, vertailun ja erityisesti aidon yhteistyö- ja kehityspolitiikan suunnittelun kautta on mahdollista voittaa köyhyys ja syrjäytyminen laajoilla maapallon alueilla. Juuri tämän vuoksi emme yhdy niiden mielenosoittajien radikaalikannanottoihin, jotka vaikka ne olisivatkin rauhanomaisia Genovassakin kyseenalaistivat näiden huippukokousten tehokkuuden.
Sitten on otettava huomioon niin sanottujen globalisaation vastaisten liikkeiden motiivit, jotka nekin ovat ajankohtaisia ja tärkeitä, ja kyse on sellaisten tahojen motiiveista, jotka näkevät mielessään kansat ja ympäristön paremmin huomioon ottavan kehitysmallin ja jotka näkevät mielessään oikeudenmukaisemman yhteiskunnan, jossa rikkaudet jaetaan tasapuolisemmin. Tämän vuoksi on annettava arvoa innovatiiviselle menetelmälle, jonka Italian hallitus otti käyttöön juuri Genovan huippukokouksen yhteydessä, kun se järjesti muutamia alustavia keskusteluja mielenosoittajien johtajien kanssa, jotta huippukokoukseen osallistuminen tapahtuisi mahdollisimman demokraattisissa puitteissa.
Emme sen sijaan voi osoittaa minkäänlaista suvaitsevaisuutta tämä asia on tärkeä vahvistaa väkivaltaisia mielenosoittajia kohtaan. Sekä Nizzassa, Göteborgissa että Genovassa joku politiikkojenkin joukossa lankesi kiusaukseen esittää perusteluja väkivaltaiselle käytökselle. Tämän sijasta on osoitettava rohkeutta tuomita sellainen aina ja erotuksetta jo siitäkin syystä, että valtaa pitävien ja mieltään osoittavien motiivien lisäksi on Euroopan kansalaisten enemmistön motiivit, kansalaisten, jotka vaativat konkreettisia ratkaisuja ongelmiin, joista näissä huippukokouksissakin keskustellaan, mikä on myös mielenosoittajien antamien yllykkeiden ansiota, mutta yllykkeiden antamisessa ei pidä mennä liiallisuuksiin eikä turvautua väkivaltaan, jolla jota jouduimme valitettavasti surullisissa merkeissä seuraamaan aiheutettiin Genovan kaupungissa perusteellista tuhoa.
Viimeisenä asiana haluaisin muistuttaa järjestysvaltaan kuuluvien lukuisten miesten ja lukuisten naisten motiiveista, sillä he tekevät joka päivä tiiviisti työtä koko Euroopan alueella usein ilman asianmukaisia välineitä torjuakseen yleiseen järjestykseen ja rikollisuuteen liittyviä pieniä ja suuria vaaroja. Kuten Genovassakin tapahtui, jos joku heidän joukossaan sortui liiallisuuksiin, on asianmukaista, että tällainen henkilö tunnistetaan ja että häntä rangaistaan kuitenkaan kriminalisoimatta epäoikeudenmukaisesti ja perusteettomasti kokonaista ihmisryhmää, joka usein vaarantaa elämänsä yhteisön etujen hyväksi.
Lopuksi esitän onnitteluni Italian hallitukselle ja pääministeri Silvio Berlusconille sekä Belgian pääministerille sen johdosta, että he pääsivät eilen yksimielisyyteen tärkeästä sopimuksesta, joka koskee eurooppalaista pidätysmääräystä, ja samalla toivon tämän olevan ensimmäinen askel kohti eurooppalaisten oikeusasioiden yhtenäistämistä, ja ennen kaikkea tämä on suurta alkusoittoa sellaisen eurooppalaisen politiikan luomiselle, jolla suojellaan kaikkien Euroopan kansalaisten oikeutta turvallisuuteen, vapauteen ja oikeudenmukaisuuteen.

Krarup
On tärkeää, että tätä hyvin laajaa keskustelua tarkastellaan tietystä näkökulmasta, ja tämä näkökulma on terrorismi. Nykyään voimme nimetä maailman vaarallisimmat terroristit. Se, mikä on jo kauan ollut selvää joillekin, on nyt viime viikkojen ja kuukausien sotatoimien jälkeen käynyt ilmiselväksi jokaiselle. Ne terroristit, jotka kaikkein määrätietoisimmin ja tehokkaimmin riehuvat maapallollamme ja uhkaavat maailmanrauhaa, ovat Yhdysvaltojen ja Israelin hallitukset. Nämä kaksi yhteistyötä tekevää hallitusta käyttävät päivittäin suunnatonta sotilaallista tappamisteknologiaansa aiheuttaakseen huomattavasti enemmän tuhoa kuin muut maailmanhistorian lukuisista terroristeista. Sotateknologiset kauheudet ovat terrorismia monessakin mielessä. Ne jättävät ensinnäkin uhrit juuri siihen epätoivon ja voimattomuuden tilaan, joka luo perustan bin Ladenin kaltaisten reaktioille. Juuri taloudellinen ja sotilaallinen itsevaltaisuus luo terrorismia.
Lisäksi käydään henkistä sodankäyntiä, joka on hävittämässä niitä oikeuskäsityksiä, joita eurooppalaiset pitävät tavallisesti niiden arvojen perustana, joita me pidämme oikeina ja jotka juuri vähentävät terrorismia. Kaksi kuukautta sitten Yhdysvallat lähetti komission puheenjohtaja Prodille luettelon, joka sisälsi yli 40 erilaista päätöstä, jotka EU:n ja jäsenvaltioiden pitää toteuttaa Yhdysvaltojen tyydyttämiseksi. Kyse on sellaisista asioista kuin silmälläpito, valvonta, pidätys ilman puolustautumismahdollisuutta ja ilman tuomioistuinkäsittelyä ja epäiltyjen luovuttaminen oikeuskäsittelyä varten Yhdysvaltoihin, jossa käytetään sotilastuomioistuimia ja kuolemanrangaistusta. Viimeksi mainitusta kohdasta olen lähes samaa mieltä jäsen Di Lellon kanssa. Meidän on mitä tiukimmin vastustettava kaikenlaisia luovuttamisen muotoja niin kauan kuin kuolemantuomio saatetaan panna täytäntöön eikä Yhdysvallat pysty antamaan mitään takeita siitä, että kuolemantuomiota ei käytetä. EU:n toimielimet ovat suostuneet häpeällisellä tavalla sellaisiin vaatimuksiin, jotka romuttavat oman oikeuskäsityksemme. Kyse ei ole sotateknologiasta vaan politiikasta ja oikeuden puolustamisesta.

Borghezio
Arvoisa puhemies, terrorismia koskevat asiakirjat ansaitsevat toki arvostusta, vaikka meidän mielestämme on kiinnitettävä huomattavasti suurempaa huomiota vaarallisiin, huolestuttaviin ja vakaviin juutalaisvastaisiin ja aggressiivisiin signaaleihin, joita osoitetaan juutalaisille instituutioille ja jopa uskonnollisille merkkihenkilöille, minkä osoittaa se, että Brysselissä päärabbin kimppuun hyökättiin erittäin julmalla tavalla. Nämä ovat hyvin huolestuttavia sellaisessa ilmapiirissä, jossa passiivisesti sopeudutaan näihin tekoihin, joiden takana ovat islamilaisen fundamentalismin edustajat kaikissa Euroopan maissa.
Eurooppalainen pidätysmääräys on hieno tulos liberaalissa Euroopassa! Giuseppe Mazzini ja vallankumoukselliset, jotka vuonna 1840 perustivat "Giovane Europa" -liikkeen, kääntyisivät varmasti haudassaan, jos he ajattelisivat sellaista Eurooppaa, joka ennen kuin se laatii itselleen demokraattisen perustuslain, pohtii jo eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on varmasti välttämätön terrorismin ja rikollisuuden aiheuttamien vaarojen kannalta, mutta ei varmastikaan muiden alojen kannalta. Me autonomistit pidämme tätä vaarallisena merkkinä, ja sen vuoksi olemme lähettäneet avoimen kirjeen kaikille autonomiaa ja riippumattomuutta kannattaville liikkeille, jotka taistelevat vapauden periaatteiden puolesta. Jotkut italialaiskollegoista ovat puheenvuorossaan tuominneet ankarasti hallituksemme käytöksen Genovan tapahtumien yhteydessä. Niinpä minä haluaisin muistuttaa muista vakavista, rikollisista ja lainvastaisista teoista, joista ovat vastuussa ne, jotka tekeytyivät Genovassa maailmanlaajuistumisen vastustajiksi.

Verwilghen
. (NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, mikään tässä maailmassa ei ole varmaa, ja tätä havainnollistaakseni haluaisin palata siihen, miltä Belgian puheenjohtajakausi näytti valmisteluvaiheessa. Olimme keskittyneet pääasiassa Tampereen ja Tampereella tehtyjen päätösten ja suositusten väliarviointiin sekä niihin neljään painopistealueeseen, jotka olimme puheenjohtajakaudellemme valinneet, nimittäin Pro-Eurojustin muuntamiseen Eurojustiksi, ihmiskaupan torjuntaan - paitsi lakeja yhtenäistämällä myös toiminnallisesti kentällä - lasten katoamisten torjuntaan ja viimeisenä vaan ei vähäisimpänä omaisuuksien jäädyttämiseen.
Mutta kukapa olisi voinut aavistaa silloin, kun aloitimme toimintamme, että kahden tapauksen vuoksi joutuisimme puheenjohtajakaudella tekemään osittain toisia valintoja? Tarkoitan tarkemmin sanoen Göteborgin ongelmia, joiden vuoksi meidän oikeus- ja sisäasioiden ministerien velvollisuus on ollut ryhtyä toimenpiteisiin sekä sananvapauden takaamiseksi että kansalaisten, valtioiden, mutta myös mielenosoittajien turvallisuuden varmistamiseksi.
Kukapa olisi voinut arvata, että syyskuun 11. päivällä olisi niin syvälle ulottuva vaikutus poliittiseen ajatteluumme; nyt on saatu aikaan terrorismin torjuntaan ja eurooppalaiseen pidätysmääräykseen liittyvät puitepäätökset, ja ne ovat toteutuneet varsin nopeasti. Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tarkoitukseni ei kuitenkaan ole tällä vähätellä sitä, ettei kukaan puheenjohtajavaltion edustajista ollut paikalla maanantain istunnossa, ja pyydän myös puheenjohtajavaltion puolesta sitä anteeksi. Teidän on kuitenkin ymmärrettävä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä, joka on meille erityisen tärkeä ja jossa haluamme joka tapauksessa päästä eteenpäin, olemme käyttäneet hyväksemme jokaisen tarjoutuneen tilaisuuden toteuttaaksemme tässä asiassa lisätoimenpiteitä, ja saanenkin sanoa, että näin on tehty menestyksekkäästi, sillä eilen saatiin aikaan läpimurto, ja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tuli tosiasia.
Aion keskittyä lähinnä joihinkin hyvin oikeutettuihin kysymyksiinne. Ensinnäkin: mahdollisuudet saavuttaa unionin tavoite, nimittäin suojata kansalaiset hyvin vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla eurooppalaisella alueella, samalla kun - ja tämä onkin käynyt selvästi ilmi niiden eri puhujien puheenvuoroissa - kunnioitetaan täysimääräisesti perusoikeuksia sellaisina kuin ne on kirjattu Euroopan perusoikeuskirjaan. Neuvosto tunnustaa, että on suunnattoman tärkeää kunnioittaa täysin perustavia oikeuksia kaikilla toiminnan aloilla, etenkin kansalaisten turvallisuuden takaamiseen liittyvissä asioissa. Toivon voivani havainnollistaa tätä kysymystä käsittelemällä kahta ajankohtaista esimerkkiä, joista tiedän, että niistä on parlamentissakin keskusteltu kiivaasti. Tarkoitan nimittäin terrorismin määritelmää ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöönottoa koskevia puitepäätöksiä.
Terroriuhkaan on vastattava ryhtymällä nopeasti tehokkaisiin toimenpiteisiin, jotta käy ilmi, että jäsenvaltiot kykenevät toteuttamaan yhteisen toimen; on kysymys myös nopean päätöksenteon takaamisesta, jolloin keskeisiä osia ovat kansalaisvapauksiin kohdistuva rakkaus ja jatkuva valppaus. Toimenpiteet on toteutettu erittäin nopeassa tempossa, mutta kukaan, ja haluan korostaa tätä, kukaan ei ole missään vaiheessa ollut valmis uhraamaan tekstien laatua hyväksymisen nopeuden alttarille. Tekemällä kuluneet kolme kuukautta hyvin ankarasti töitä olemme onnistuneet ottamaan tämän oikeutetun pyrkimyksen huomioon, ja tältä osin olen erityisen tyytyväinen 36 artiklan mukaiseen komiteaan kuuluvien henkilöiden panokseen. Ymmärrän muuten sen huolen, jota jotkut aluksi ilmaisivat tuntevansa siksi, että he näkivät toimenpiteemme osana syyskuun 11. päivän jälkeen syntynyttä turvallisuutta koskevaa julkista huutokauppaa. Ymmärrän, että huolella oli neuvotteluissa joskus hyvinkin selvä osuus. Ymmärrän pelon ja ihailen valppautta, mutta se toimenpiteiden ja kompromissien muodostama tulos, josta neuvostossa sovittiin 6. ja 7. joulukuuta, osoittaa, ettei neuvoston aikomus ole missään vaiheessa ollut uhrata Euroopan perusoikeuskirjaan sisältyviä oikeuksia, ja minusta tämä on ainoa tulos, jolla on merkitystä.
Terrorismin torjuntaa koskevaan puitepäätökseen sisältyy sellaisia selviä viittauksia kansallisille lainsäätäjille, jotka tekevät tarpeettoman repressiiviset tulkinnat mahdottomiksi. Siihen lisättiin perustamissopimuksen 6 artiklan mukainen velvoite, jonka mukaan näitä oikeuksia on kunnioitettava sellaisina kuin ne on kirjattu päätökseen, ja samoin lisättiin eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat toimet. Johdanto-osassa on jälkiä parlamentin punnitusta lausunnosta, jonka olemme ottaneet huomioon. Päätökseen mukaan otettu neuvoston poliittinen julistus täydentää lopuksi näitä varotoimenpiteitä. Siinä esitetään selvästi, ettei päätös liity mitenkään henkilöihin, joiden toimien tarkoituksena on demokraattisten arvojen suojelu tai palauttaminen eikä myöskään henkilöihin, jotka käyttävät sananvapauttaan, ei sittenkään, vaikka he syyllistyisivät sananvapautta käyttäessään rikkomuksiin. Toimet on siten saatettu päätökseen, ja viime torstaina neuvostossa saatiin aikaan poliittinen yksimielisyys tästä puitepäätöksestä.
Eurooppalaiseen pidätysmääräykseen sisältyy samanlaisia varotoimia. Sen lisäksi, että johdanto-osassa on nimenomaan viitattu perusvapauksiin, 1 artiklassa viitataan perustamissopimuksen 6 artiklaan, josta kerroin edellisen välineen yhteydessä. Onkin aivan odotettua, että 15 jäsenvaltiota pääsivät lopulta sopimukseen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä. Paitsi kehityskulkua, joka on johtanut siihen, että perusoikeuskirjan vakuudet on nimenomaan otettu mukaan, haluan lisätä tähän, että on järkevää pitää mielessä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle tulevaisuudessa annettava rooli vakuuksien ja perusoikeuksien saattamisessa yhteen varsinkin oikeudenkäynneissä. Kun otetaan huomioon tuomioistuimen ennakkoratkaisuvaltuudet ja muistetaan ne herkät suhteet, jotka ovat perinteisesti vallinneet rikosoikeuden ja perusoikeuksien välillä, tuomioistuimelle kuuluu ilman muuta erityisen tärkeä tehtävä, jonka sisältönä on kansalaisille tarjottujen vakuuksien yhdenmukaistaminen.
Palatakseni terrorismin torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon: ohjelmassa ovat seuraavaksi neuvottelut, joissa pyritään pääsemään yhteisymmärrykseen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 38 artiklasta, joka koskee oikeusapua rikosasioissa Yhdysvaltain kanssa. Tällä hetkellä olemme yhä valmisteluvaiheessa. Kyse on hyvin tärkeästä toimesta, ja olen vakuuttunut siitä, että pysytte valppaina ja valvotte, että ihmisoikeuksia suojellaan tällä alalla. Mitä tulee luovutusta koskeviin asioihin, jotka tässä sopimuksessa mainitaan, viittaisin unionin muuttumattomaan kantaan yhteistyöstä sellaisten maiden kanssa, joissa kuolemanrangaistus on yhä voimassa. Luovutusta ei voi tapahtua ilman varmaa takuuta siitä, ettei kyseistä henkilöä tuomita kuolemanrangaistukseen. Neuvoston kanta Yhdysvaltain erityisiin sotatuomioistuimiin, joissa käsitellään terrorismiin liittyviä rikoksia, ei ole vielä tiedossa, mutta voin jo kertoa teille, että tietyt valtuuskunnat ovat sitä mieltä, että tilanne voi uhata huomattavasti perusoikeuksia ja erityisesti oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa oikeutta sellaisena kuin se on määritelty perusoikeuskirjan 47-49 artiklassa.
Palaisin vielä toiseen arkaluonteiseen kohtaan, nimittäin mahdollisuuksiin päästä sopimukseen niistä ehdotuksista, joita koskevat neuvottelut ovat tällä hetkellä ajautuneet karille, mikä estää tulostaulukossa vahvistetun määräajan noudattamisen ja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisen. Neuvosto on tietoinen siitä, että joitakin nyt esillä olevia ehdotuksia koskevia neuvotteluja lykätään, mutta tämä tapahtuu niin sanoakseni pääosin puolueettomista syistä. En ole saanut sellaista vaikutelmaa, että neuvottelut sinänsä olisivat juuttuneet paikoilleen. Sen sijasta neuvosto on huomauttanut, että viivytykseen on olemassa useita syitä, ja neuvosto on myös ryhtynyt tarvittaviin toimiin sen varmistamiseksi, että keskustelut voidaan jälleen saada käyntiin. Etenemisen esteet ovat epäilemättä yksi Laekenissa käytävien keskustelujen aiheista, ja luulen, että Tampereen arvioinnille annetaan siellä piristysruiske, tarkemmin sanottuna sille osalle siitä, jolla emme vielä ole päässeet oikein eteenpäin vaikka olisi pitänyt.
Sallinette minun samalla viitata erityiseen edistymiseen oikeusasioissa, mikä on saavutettu siinä äärimmäisen lyhyessä ajassa, jonka olemme olleet toimessa. Minusta tarvitaan vielä sekä määrällisiä että laadullisia lisäponnistuksia, mutta toistan, että kaikki ainekset ovat olemassa tavoitteen, nimittäin lainsäädäntöjen lähentämisen, tuomioistuinten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen ja myös joidenkin eurooppalaisten toimijoiden luomisen saavuttamiseen. Kaikissa näissä asioissa on edistytty käytännössä ja ratkaisevasti vuonna 2001. Ihmiskauppaa ja terrorismin torjuntaa koskevat puitepäätökset lähentämisessä, eurooppalainen pidätysmääräys vastavuoroisessa tunnustamisessa ja Eurojust toimijoiden puolella ovat samoin niitä asioita, joiden avulla voidaan osoittaa, että olemme edistyneet olennaisesti ja että tulevaisuudessa voimme varmaankin ajatella myös todellista eurooppalaista rikosoikeudellista politiikkaa.
Oikeus- ja sisäasioiden neuvoston puheenjohtajan, kollegani Antoine Duquesnen, puolesta haluaisin myös kertoa teille sellaisten asioiden edistymisestä, joiden tiedän olevan teille kalliita, nimittäin turvapaikka- ja maahanmuuttoasioista. Olen jo sanonut teille, että edistyminen tällä alalla ei ole vastannut odotuksiamme. Siitä huolimatta meidän on pysyttävä puolueettomina. Tämän vuoden aikana on toteutettu läpimurto. Sekä Ruotsi että nyt Belgia ovat puheenjohtajakaudellaan työskennelleet sen puolesta, että näissä arkaluonteisissa asioissa päästäisiin eteenpäin. Ponnistukset eivät ole jääneet tuloksettomiksi. Tällä tavoin on saatu hyväksytyksi useita perustekstejä, kuten viisumiasetus ja Eurodac-asetukset, tilapäistä suojelua koskeva direktiivi ja Euroopan pakolaisrahasto. On kuitenkin selvää, että jos aiomme noudattaa edes jotenkuten niitä määräaikoja, jotka meille on annettu perustamissopimuksessa mutta myös Tampereen huippukokouksessa, meidän on jatkettava ponnistelujamme ja tehtävä entistäkin selvemmäksi, että sellaisilla asioilla kuin maahanmuuttovirtojen hallinta, turvapaikkapolitiikka tai perheen yhdistäminen on väistämättä eurooppalainen ulottuvuus. Minusta meidän pitää tehdä tällä alueella vielä erittäin paljon työtä, mutta voitte olla varmoja siitä, että oikeus- ja sisäasiainministerit ovat tässä asiassa yhtä paljon pyytävänä osapuolena kuin te itsekin.
Arvoisa puhemies, sallinette minun myös poiketa hetkeksi toiseen aiheeseen, jota onkin vasta sivuttu, tarkoitan nimittäin kysymystä siitä, otetaanko toimenpiteiden hyväksymisen yhteydessä huomioon se tosiasia, että jäsenvaltiot ovat jättäneet ratifioimatta lukuisia sopimuksia ja kansainvälisiä sopimuksia, etenkin järjestäytyneen rikollisuuden ehkäisyyn ja torjuntaan liittyviä. Neuvosto on tietoinen tästä kysymyksestä. Neuvoston asiantuntijaryhmät tarkkailevat säännöllisesti ratifiointitilannetta ja yrittävät selvittää valtuuskunnille, että päätösten nopea täytäntöönpano on ehdottoman välttämätöntä. Neuvosto käsittää kuitenkin, että jokainen jäsenvaltio pyrkii ratifiointimenettelyyn, joka soveltuu kunkin jäsenvaltion omiin perustuslaillisiin vaatimuksiin. Tämäkin kysymys on Tampereen päätelmien täytäntöönpanon arviointiin liittyvällä asialistalla. Olen varma, että Laekenin huippukokouksen päätelmät osoittavat, kuinka tärkeänä neuvosto pitää tätä kysymystä.
Neuvosto on todennut, että kansalliset menettelyt ovat nopeutuneet ja että joidenkin välineiden kohdalla ratifiointiprosessi on nyt saatettu loppuun melkein kaikissa jäsenvaltioissa, mistä esimerkkinä Euroopan yhteisön taloudellisten etujen suojelua koskeva sopimus sekä kaksi rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevaa sopimusta vuosilta 1995 ja 1996. Teemme edelleen työtä sen hyväksi, että nämä ponnistukset tuottaisivat tulosta. Neuvosto on muuten kiinnittänyt tähän asiaan erityishuomiota terrorismin torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman hyväksymisen yhteydessä. Toimintasuunnitelmassa määritellään eri välineet, joihin kuuluvat erityisesti keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskeva eurooppalainen yleissopimus sekä terrorismin rahoituksen vastainen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus. Nämä sopimukset on ratifioitava tarkoin määrättyjen määräaikojen kuluessa.
Jäljelle jäävät tietenkin kysymykset Euroopan unionin demokratiavajeesta; tähän liittyviin tiettyihin aiheisiin palataan Euroopan parlamentissa säännöllisesti. Ehdottoman välttämätöntä on demokraattinen valvonta kolmannen pilarin piiriin kuuluvien toimenpiteiden yhteydessä ja erityisesti Europolin ja Eurojustin toimien yhteydessä.
Europolin yhteydessä neuvosto haluaa ensinnäkin korostaa, että toukokuun 1. päivästä vuonna 1999 lähtien, Amsterdamin sopimuksen voimaantulopäivästä lähtien, kaikki Europol-sopimuksen nojalla hyväksyttävät lainsäädännölliset päätökset ja säännökset on toimitettu Euroopan parlamentille lausuntoa varten. Näin neuvosto on yrittänyt varmistaa, että Euroopan parlamentti valvoo Europoliin liittyviä säädäntötoimia. Hallintoneuvoston työskentelyn sekä Europolin operatiivisen toiminnan osalta neuvosto tutkii nykyisin tapoja ja keinoja, joiden avulla voitaisiin samaan aikaan toteuttaa tehokas demokraattinen valvonta ja täyttää organisaation operatiiviset tarpeet. Erilaisia skenaarioita tutkitaan. Yksi niistä ongelmista, jotka on ratkaistava, on kansallisten parlamenttien osallistuminen valvontamenettelyihin. Puheenjohtajavaltio on asettanut tämän painopistealueeksi. Marraskuussa pidetty Integrated security in Europe -konferenssi antoi aihetta keskusteluun alan valvonnan lisäämistä ajatellen. Neuvosto toivoo huomattavan, että Euroopan parlamentin ilmaisema huolestuminen on asialistalla ensimmäisten joukossa. Tällaisten järjestelyjen huolellinen täytäntöönpano on kuitenkin monitahoinen prosessi, jossa on tarkoin pidettävä silmällä Europol-järjestelmän tasapainon säilymistä.
Eurojustille puolestaan on suunniteltu pelkästään yhteistyö- ja koordinointitehtäviä. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset, jotka käsittelevät näitä asioita, tekevät kaikki päätökset. Euroopan parlamentilla on kuitenkin mahdollisuus saada tietoja Eurojustin toiminnasta silloin, kun toiminta ei ole luonteeltaan operatiivista.
Eurojustin perustamispäätöksen mukaan parlamentti vastaanottaa siis vuosittain toimintakertomuksen, jossa käsitellään myös tietosuojaa. Parlamentti myöntää lisäksi Eurojustin talousarvion toteuttamista koskevan vastuuvapauden.
Demokratiavaje, niin kuin Euroopan parlamentissa on huomautettu, nimittäin se, että ei olla mukana määrittelemässä Euroopan unionin strategiaa ja sen kaikkia osia sekä unionin sisällä että sen rajojen ulkopuolella, vaan kaikesta tästä ainoastaan tiedotetaan, myös niin sanottujen arkaluonteisten tietojen tutustuttavaksi saamisesta.
Tästä minun on sanottava, että neuvosto soveltaa toimielimiä koskevia sopimusmääräyksiä tiukasti. Tässä yhteydessä neuvosto soveltaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 39 artiklan määräyksiä silloin, kun on kyse ehdotuksesta tai aloitteesta, joka kuuluu poliisiyhteistyön tai rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön piiriin, ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 67 artiklaa silloin, kun on kyse turvapaikka- ja maahanmuuttoasioita koskevan IV osaston alaan kuuluvasta asiasta tai oikeudellisesta yhteistyöstä yksityisoikeudellisissa asioissa. Kokemus on osoittanut, että neuvosto on neuvotellut Euroopan parlamentin kanssa, kun komissio tai jokin jäsenvaltioista on jättänyt sille käsiteltäväksi ehdotuksen tai aloitteen. Neuvosto on muuten aina ollut läsnä täysistunnoissa ja Euroopan parlamentin toimivaltaisen valiokunnan kokouksissa, ja parlamentti on saanut jatkuvasti tietoa asioiden tilasta.
Jäljellä on vielä viimeinen ongelmakokonaisuus, jota halusin käsitellä kanssanne ja joka koskee tarvetta tiedottaa Euroopan parlamentille niistä tärkeistä muutoksista neuvoston sisäisessä neuvotteluprosessissa, jotka koskevat sekä komission lainsäädäntöehdotuksia että jäsenvaltioiden kehittämiä aloitteita. Kuten jo aikaisemmin mainittiin, neuvoston toiveena on ollut, että Euroopan parlamentti osallistuu sopimusten määräysten mukaisesti lainsäädäntöprosesseihin täysimääräisesti yhteisön tasolla. On totta, että neuvoston toimielinten sisäinen työskentely tuo mukanaan muutoksia joidenkin käsiteltäväksi annettujen ehdotusten tai aloitteiden säännösten sisältöön. Tämä sopii muuten yhteen sen yhteisön pyrkimyksen kanssa, jonka mukaan on löydettävä ratkaisuja, joilla on kaikkien tuki unionissa. Käytäntö on osoittanut, että jos Euroopan parlamentti ei vielä ole antanut lausuntoaan jostakin ehdotuksesta tai aloitteesta, neuvosto on aina ollut valmis antamaan pyydetyt tiedot, jotta Euroopan parlamentti voisi varmistua siitä, mihin suuntaan toimenpiteet ovat kehittymässä. Tästä huolimatta neuvosto tietää, että Euroopan parlamentin lausunnoilla on erityistä lisäarvoa, joka on erilaista kuin jäsenvaltioiden kannanottojen arvo ja joka syntyy siitä, että parlamentti pyrkii lausunnossaan noudattamaan toisenlaista toimielimiin liittyvää logiikkaa sekä antamaan neuvostolle sopivia aineksia sen demokraattisen tehtävän suorittamiseen, joka sille on annettu. Tämä tehtävä ei saakaan missään tapauksessa olla riippuvainen neuvoston sisäisen työskentelyn kehityksestä tätä tai tuota päätöstä tehtäessä. Lisäksi neuvosto neuvottelee perustamissopimusten määräysten mukaisesti tarvittaessa Euroopan parlamentin kanssa.
Arvoisa puhemies, sallinette, että - ja tähän haluaisin myös lopettaa esitykseni tämän osan - puheenjohtajana ilmaisen tyytyväisyyteni siitä tavasta, jolla olemme voineet tehdä yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa. Toisinaan on jouduttu erityisen vaikeissa oloissa ja hyvin lyhyessä ajassa esittämään kysymyksiä hyvin vaikeista aiheista. Luulenpa, että tämä puheenjohtajakausi on tässä suhteessa jotakin ennennäkemätöntä. Emme ole koskaan vedonneet teihin turhaan. Euroopan parlamentti on osoittanut joustavuutta antaessaan lausuntoja joskus hyvinkin lyhyellä varoitusajalla. Tämä yhteistyössä toimimisen tapa yhdessä komission ja komission jäsenen kanssa tehdyn yhteistyön kanssa on mahdollistanut tärkeän edistysaskeleen muun muassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen suuntaan, ja pidätysmääräys on minusta mitä tärkein yhteinen nimittäjä, sillä näin olemme voineet ryhtyä tällä alueella toimenpiteeseen, jota voidaan verrata euron käyttöönottoon talous- ja rahapolitiikan alalla. Myös eurooppalainen pidätysmääräys on toteutunut oikeudellisessa yhteistyössä ja rikosasioissa toteutettavassa vastavuoroisessa tunnustamisessa. Arvoisa puhemies, tämä on mahdollista vain, jos kaikki toimijat osoittavat sitä hyvää myönteistä asennetta, joka on tullut meidän osaksemme. Minua ilahduttaakin, että oikeus- ja sisäasioiden alan kysymyksiin liittyvä aikaistettu vuosikertomus on saanut aikaisempiin verrattuna kokonaan uuden ulottuvuuden.

Santini
Arvoisa puhemies, sallinette minun sanoa näin alkuun, että jälleen kerran pidän hieman omituisena tätä parlamentin menettelyä, jonka perusteella komission jäsen puhuu kolmen ja ministeri seitsemän puhujan jälkeen, aivan kuin kaikki ne, jotka pitävät puheenvuoronsa nyt, eivät olisi edes vastauksen arvoisia.
Sanottuani tämän en ole asiasta samaa mieltä, mutta sopeudun tilanteeseen aion puhua erityisesti Watsonin mietinnöstä, jossa ehdotetaan hyödyllistä ja oikeaan aikaan osuvaa aloitetta kaikkien ja kaikenlaisten tulevien huippukokousten sääntelemiseksi turvallisuuden kannalta. Suunnitelman alussa tämä asia on syytä sanoa äänenpainosta päätellen kuulimme voimakkaita soraääniä, jotka kohdistuivat objektiiviseen analyysiin, sitten matkan varrella äänenpainoa muutettiin. Tässä kävi aivan päinvastoin kuin terrorismin torjuntaa koskevan rinnakkaisen aloitteen kohdalla, aloitteen, joka syntyi syyskuun 11. päivän aiheuttaman tunnekuohun keskellä ja joka sitten tarjosi yhtäkkiä paitsi tilaisuuden luoda eurooppalainen pidätysmääräys, mutta ennen kaikkea aloittaa varsinainen noitavaino siellä, missä Italian politiikkaa harjoitetaan. Mutta ryhmäni johtaja kollega Tajani puhuu sitten tästä aiheesta laajemmin.
Palaan Watsonin mietintöön, jossa ehdotetaan, että huippukokouksiin liittyvistä yleisistä järjestystoimista pitäisi sopia. Ajattelin, että ajatus on todella sovelias: harmi vain, että joka kerta siitä on muodostunut tekosyy käydä läpi yhteenvetoprosessi edellisten huippukokousten tapahtumista, mutta ennen kaikkea ajatus johtaa harhaan siinä mielessä, että sen turvin puolueissa harjoitetaan luonteeltaan selkeästi kansallispainotteista keinottelua. Ja kaikki tämä tapahtuu tiettyjä tarkoituksia palvelevien sellaisten tarkistusten kautta, joilla halutaan hyökätä Italian hallituksen ja sen pääministerin kimppuun. Eikä siinä kaikki: kuten täällä on muistutettu, samalla harjoitetaan halventavaa toimintaa Italian järjestysvaltaa kohtaan, jota on syytetty vakavista rikoksista ja gestapomaisesta käytöksestä, mutta lukuisten tähän asti aloitettujen paikan päällä tehtävien tutkimusten yhteydessä niistä ei ole koskaan saatu todisteita. Niinpä tämä rikkoo muun muassa laillisia itsenäisiä ja suvereeneja toimintavaltuuksia vastaan, joita Italian valtiolla on pitäessään yllä yleistä järjestystä.
Sanon suoraan mutta samalla kiihkottomasti näille kollegoille, jotka edelleen sekoittavat kansallisen suvereniteetin ja yhteisön toimivaltuuksien väliset rajat, että nyt on aika lakata tekemästä parlamentista paikkaa, jossa pestään kansallisesta politiikasta aiheutuneet likapyykit, mutta nyt on myös aika jarruttaa laajalle levinnyttä harrastusta synnyttää tahallisin ja vääristynein keinoin työjärjestyshuomautuksia ja kysymyksiä, epäasianmukaisia keskusteluja ja voimakkaita hyökkäyksiä tiettyjä henkilöitä enemmän kuin poliittisia mielipiteitä ja kantoja vastaan. Painotan tätä asiaa erityisesti Italian vasemmistojäsenille, niille uutterille apumiehille, jotka säntillisesti tuovat äänensä kuuluviin tässä istuntosalissa, mutta jotka ovat saaneet lehdissä tietynlaisen leiman kovin puolueellisten toimittajien toiminnan ansiosta. Kaikeksi onneksi suuri osa parlamentin jäsenistä on ymmärtänyt tämän asian. Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa hylättiin lähes kaikki vasemmiston tekemät tarkistukset. Teen parlamentille ehdotuksen, että se toimisi samoin myös täysistunnossa, ja välttääkseni suurpiirteisyyttä kerron, mitkä ovat vaarallisia kohtia: tarkistukset 22, 25 ja 29 ovat varsinaisia "kemiallisia aseita" totuutta vastaan. Ne on hylättävä, muuten katson, että minun on pakko kehottaa koordinaattoriani äänestämään tätä mietintöä vastaan.

Schulz
Arvoisa regensburgilainen puhemies, olen iloinen, että annatte minulle ja Nürnbergille yhden minuutin. Edellä puhunut kollega Santini osoitti, mistä tässä on kysymys. Kun puhumme vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta eurooppalaisesta alueesta, kun puhumme neuvoston puheenjohtajan tavoin yhteisön sisäpolitiikasta, silloin jopa jäsen Santinin kaltaisen isännälleen uskollisen kaverin on hyväksyttävä, että puhumme myös Italian sisäpolitiikasta. Minähän en ole italialainen vaan saksalainen vasemmistolainen, ja sanon teille, etten ole puheenjohtaja Verwilghenin ja komission jäsen Vitorinon kanssa samaa mieltä siitä, että Roomassa olisi eilen saatu aikaan edistystä.
Saavutimme eilen ensiksikin etappivoiton, koska 14 Euroopan unionin valtiota piti johdonmukaisesti ja päättäväisesti huolen siitä, ettei Italian pääministeri valtion virkaansa hyväksikäyttämällä onnistunut puhtaasti omaksi edukseen estämään mahdollisesti häntä itseäänkin vastaan kohdistuvien syytetoimien toteutumista ja koska henkilökohtaisista syistä yritetty eurooppalaisen pidätysmääräyksen kumoaminen saatiin estettyä.
Eilen tämä herra Berlusconi - entinen jäsen Euroopan parlamentissa, joka ei puhemiehen ansiosta alistunut tässä parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämismenettelyyn - sanoi seuraavaa. Lainaukseni perustuu siihen, mitä neuvoston puheenjohtaja Verwilghen kertoi minulle. Hän nimittäin vertasi eurooppalaista pidätysmääräystä euroon, mikä ulottuvuutensa ja poliittisen merkityksensä puolesta kyllä osuukin aivan oikeaan. Mitä ministeri Berlusconi sanoo siihen? Hän sanoo, että muut kansakunnat ovat nimenneet vuoden 2004 eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulon määräajaksi, mutta siihen voi kyllä mennä kauemmin. Tämä oli sanatarkka lainaus.
Emme voi toimia yhdessä, ellei Italian perustuslakia muuteta. Vähän samalla tavalla kuin esimerkiksi Iso-Britannia ei osallistu euroon. Miksi oikein puhun etappivoitosta? Ennustan, että kaiken neuvostossa kokemamme jälkeen, Italian pääministerinsä etujen mukaisen yhteistyöstä kieltäytymisen politiikan jälkeen tämä sama pääministeri toteuttaa vielä kansanäänestyksen estääkseen sillä eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulon Italiassa. Se on erittäin todennäköistä. Sen vuoksi en usko, että eurooppalainen pidätysmääräys on pantu vielä täytäntöön. Luulen, että parlamentin on päättäväisesti pyrittävä muiden 14 Euroopan valtion voimin ylläpitämään Italian viimeviikkoista eristyneisyyttä, sillä jokaista parlamentissa tähän mennessä pääministeri Berlusconin tai jäsen Dell'Utrin kanssa asioita selvittelemään joutunutta, kuten minä tai kollegani Elena Paciotti olemme joutuneet tekemään, nimitetään Berlusconin lehdistössä vanhoillisstalinistiksi - kuten minua - niin vanha en kuitenkaan ole enkä ole vielä mikään stalinistikaan - tai Italian vastaisen kommunistisen salajuonen keulahahmoksi - näin kävi kollega Paciottille. Jäsen Tajani, katsoessani teitä ymmärrän, mikseivät roomalaiset valinneet teitä kaupunginjohtajaksi. Ymmärrän sen oikein hyvin, varsinkin, kun kuuntelen teidän puheitanne.
Parlamentissa mustamaalataan jokaista, joka edes alkaa kysellä kriittisesti Italian politiikan taustoista. Arvoisa puhemies, kiitän kollega Graham Watsonia, joka laati oikein tasapainoisen ja hyvän mietinnön huolimatta jatkuvista jarrutusyrityksistä ja jatkuvasta yhteistyöstä kieltäytymisen politiikasta, jota varsinkin Forza Italia, PPE-ryhmän osa, on harjoittanut mutta jota se ei toivottavasti harjoita enää kauan.
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Hyvä kollega, puheaikanne on päättynyt.
Seuraavaksi jäsen Tajanin työjärjestystä koskeva huomautus. Hyvä kollega, mitä työjärjestyksen artiklaa asianne koskee?

Tajani
Arvoisa puhemies, parlamentin työjärjestystä on kunnioitettava! Minusta vaikuttaa, että tämän istuntosalin katsojille varatussa aitiossa järjestettiin palkattu taputtajaryhmä jäsen Schulzin tueksi, vaikka tässä, kuten kaikkien muidenkin parlamenttien istuntosaleissa, yleisöä kielletään osoittamasta suosiota ja puuttumasta istunnon kulkuun jonkin aiheen tukemiseksi. Arvoisa puhemies, näin ollen pyydän, että te vaaditte parlamentin työjärjestyksen kunnioittamista ja vaaditte mahdollisesti, että paikalta poistetaan ne kuuntelijat, jotka tuovat julki puolueellista kannatusta ja joiden tarkoituksena ei ole seurata parlamentin työn kulkua vaan osoittaa pyynnöstä suosiota jollekin.

Puhemies
Jäsen Tajani, olette aivan oikeassa, mutta kysyn teiltä, mitä puhemiehen sitten pitäisi tehdä? Pitäisikö minun poistaa vieraat lehteriltä? Pitäisikö minun pyytää, että heidän kätensä sidottaisiin selän taakse? Nyt vain pääsi käymään näin, enkä voi sille mitään. Olette oikeassa, mutta en voi sille todellakaan enää mitään.

Ludford
Taistellessamme turvallisuuden puolesta terrorismia vastaan olemme tehneet aivan oikein, kun olemme julistaneet puolustavamme perusarvoja, mutta jos vaarannamme yksilön oikeudet tavoitellaksemme turvallisuutta, uhraamme jotakin sellaista, joka on meille hyvin arvokasta. Näiden Tampereen Eurooppa-neuvostosta kuluneiden kahden vuoden aikana oikeusasiain yhteistyöohjelmassa on painotettu voimakkaasti turvallisuusasioita - etenkin syyskuun 11. päivän jälkeen, jolloin esitettiin terrorismin torjuntapaketti. Tämä kaikki on toki ollut tarpeellista, mutta nyt on aika tasapainottaa toimintaohjelma uudestaan.
Laekenin huippukokouksessa hallitusten päämiesten olisi tehtävä perusteellinen arvio siitä, miltä osin olemme käytännössä noudattaneet niitä normeja, joihin olemme Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja perusoikeuskirjassa sitoutuneet. Tarvitaan ohjelma, jolla varmistetaan oikeusturvan vähimmäisnormien noudattaminen, oikeudenmukaiset oikeudenkäynnit rikosasioissa sekä vastaajien oikeuksien lähentäminen. Meidän olisi otettava nämä normit huomioon kansainvälisissä sopimuksissamme, koska viime aikoina on tapahtunut huolestuttavaa kehitystä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on ehdotettu sellaista täytäntöönpanopäätöstä, jolla epäilty voitaisiin vangita ilman oikeudenkäyntiä, ja tuomioistuimille on yritetty välttää antamasta mitään oleellista valvontavaltaa. Yhdysvalloissa presidentti Bush on allekirjoittanut määräyksen sellaisten sotatuomioistuinten perustamisesta, joissa ei noudateta kansainvälisessä oikeudessa säädettyjä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perustakeita. EU ei saa suostua mihinkään sellaiseen luovuttamissopimukseen Yhdysvaltain kanssa, jonka nojalla ihmisiä voidaan tuomita näissä sotatuomioistuimissa.
Lopuksi, 14 englantilaisen ja hollantilaisen "lentokonebongaajan" lähes viisi viikkoa kestänyt vangitseminen Kreikassa ilman oikeudenkäyntiä on äärimmäisen huolestuttavaa. Heitä ei ole suostuttu päästämään vapaaksi takuita vastaan, heitä vastaan on esitetty salaista todistusaineistoa eikä tuomioistuinkäsittelyjen aikataulua ole julkistettu. Nämä ihmiset ovat syyllistyneet korkeintaan rikkomukseen. Olisi häpeällistä, jos eurooppalainen luovuttamismääräys hyväksyttäisiin tänä viikonloppuna eikä tätä tilannetta olisi vieläkään ratkaistu. Pyydän etenkin pääministeri Blairia pidättymään sopimuksesta, mikäli näitä henkilöitä ei ole joko asetettu syytteeseen tai vapautettu perjantaihin mennessä.

Maes
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat. Meillä on yhteinen halu toteuttaa turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva eurooppalainen alue. Viime viikkoina ja jopa viime päivinä on edistytty merkittävästi, ja minä haluan onnitella teitä tavasta, jolla olette ponnistellut tämän asian hyväksi ja joka on tuottanut myös tuloksia, sillä ponnistukset eivät aina riitä, täytyy saavuttaa vielä tuloksiakin.
Tästä huolimatta haluaisin muistuttaa teitä siitä - olen samaa mieltä kanssanne, mutta tiedän, että on olemassa muita, jotka eivät ole - että turvallisuudesta ei saa tulla tekosyytä, jonka varjolla ajetaan perusoikeudet nurkkaan. Kun näen innon, jolla jotkut käyttävät terrorismin käsitettä ja haluavat laajentaa sen koskemaan kaikenlaisia asioita, jotka eivät heitä miellytä niin kansainvälisessä kuin kansallisessakin politiikassa, silloin olen sentään vähän huolissani.
Euroopan parlamentti on ollut oikeassa vaatiessaan tiukkaa määritelmää ja tukahduttaessaan innon kutsua kaikenlaisia toisinajattelijoita terroristeiksi. Olen iloinen siitä, että neuvosto, niin kuin sanomastanne käy ilmi, seuraa parlamenttia tässä asiassa. Haluaisinkin, että tämä vahvistettaisiin myös kaikissa teksteissä, sillä jos joku haluaa muuttaa maansa perustuslakia, se ei välttämättä tee hänestä terroristia, eikä myöskään globalisaatiota ja maailman epäoikeudenmukaisuutta vastustava mielenosoittaja ole välttämättä terroristi. Useimmiten ei itse asiassa sinne päinkään. Joka haluaa rinnastaa tämän terrorismiin, loukkaa samalla perusoikeuksiamme.
Eurooppalaiseen pidätysmääräykseen, myös Euroopan parlamentin vaatimiin takuisiin, on vielä palattava. Minusta on kuitenkin hyvin tärkeää, että olette onnistunut toteuttamaan tämän ja että olette voinut tänään tuoda meille tämän viestin.

Krivine
Arvoisa puhemies, pyynnöistäni huolimatta parlamentin jäseniltä yhä salatussa kirjeenvaihdossa Yhdysvaltojen presidentti Bush ehdottaa komission puheenjohtaja Prodille 40 sietämätöntä vaatimusta.
Ne ovat sietämättömiä, sille ne esittää hallitus, joka on perustanut sotarikostuomioistuimia ja niin sanotun "isänmaallisen" järjestelmän, joka kieltää todellisuudessa kaiken oikeuden puolustautumiseen, joka on pitänyt syyskuun 11. päivästä lähtien vangittuina ilman asianajajaa tai syytettä lähes tuhatta maahanmuuttajaa ja lopuksi joka ei ole vieläkään poistanut kuolemanrangaistusta.
Kiireellisyyden nimissä mutta täydellisessä sekasorrossa neuvosto ja komissio syöttävät meille terrorismia koskevia asiakirjoja, jotka jatkuvasti kyseenalaistetaan, usein jopa siksi, että ne on hyväksytty. Mielestäni on aika lopettaa tämä ilveily ja tämä demokraattisen keskustelun irvikuva. Terrorisminvastaisen sodan nimissä ollaan ryhtymässä sotaan demokraattisia vapauksia ja sosiaalietuuksia vastaan. Tämä ei ole meidän sotamme. Sotaa on käytävä räikeää kurjuutta, työttömyyttä, maailman nälänhätää, diktatuureja ja korruptiota vastaan, sekä pääministeri Berlusconin osalta veroparatiiseja vastaan.

Blokland
Arvoisa puhemies, Watsonin mietintö käyttää hyväkseen nykyistä harhateille joutunutta intoa nopeuttaa EU:n yhteisöllistämistä. Nykyistä parempi koordinaatio jäsenvaltioiden välillä nimittäin poistaa kuvatun ongelman suurimmaksi osaksi. On käsittämätöntä, että mietinnössä viitataan ainoastaan perusoikeuskirjaan, joka on poliittinen julistus, mutta siitä puuttuu ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskeva yleissopimus, joka on tärkein kansalaisten oikeuksia suojaava sopimus. Syyskuun 11. päivänä Yhdysvaltoihin tehtyjen terrori-iskujen jälkeen EU:n suhtautumisessa Yhdysvaltoihin on ollut havaittavissa paitsi tukea, myös suurta kriittisyyttä. Arvostelun aiheena on uusi terrorismin vastainen lainsäädäntö. Tässä asiassa sopisi osoittaa hiukan tahdikkuutta. Älkää ymmärtäkö minua väärin, minäkään en kannata sotilastuomioistuinten langettamia tuomioita, joihin ei voi hakea muutosta, ja minusta Yhdysvaltojen on harkittava asiaa uudestaan, mutta kysyn itseltäni, miten me olisimme reagoineet, jos iskut olisi tehty EU:ssa. Annetaan väärä signaali, jos kieltäydytään ilman muuta luovuttamasta terroristeja Yhdysvaltoihin. Järkevämpää olisi, että EU tekisi Yhdysvaltojen kanssa selvät sopimukset luovuttamisen ehdoista.

Cornillet
Arvoisa puhemies, haluan ensimmäiseksi todeta, että olen täysin samaa mieltä komission jäsen Vitorinon esittämästä ongelmasta, joka koskee pyrkimyksiämme saada oikeuteen, vapauteen ja turvallisuuteen perustuva alue, ja olen täysin tietoinen, ettei ole olemassa turvallisuuteen perustuvaa aluetta ilman oikeutta, eikä ole oikeutta ilman poliisia.
Myöntäkäämme rehellisesti, että Eurooppa on kaiken kaikkiaan melko etuoikeutettu tällä alalla, sillä kansalaisvapauksien tasomme on suhteellisen turvattu, vaikka meidän onkin pysyttävä valppaina. Osaamme yhdistää yhteisön vastaukset - ja toivon, että pidätysmääräys ja vastaus, jonka annamme, ovat arvoisemme - kunnolla ymmärrettyyn toissijaisuuteen. Perustanamme ovat ne arvot, jotka on muistutettu ja lueteltu perusoikeuskirjassa, ja käytäntö, jossa yhdistyvät valtioiden kansalaisvapauksien tason tarkistaminen ja vetoaminen niin yhteisön tuomioistuimeen kuin ihmisoikeustuomioistuimeenkin.
Eurooppa ei valitettavasti ole kuitenkaan mikään keidas, ja maailma on vuorovaikutteinen: meitä ympäröivä maailma ajelehtii, jos näin voidaan sanoa, mikä oikeuttaa ulkoiset toimet oikeus- ja sisäasioiden alalla.
Ensimmäisinä tulevat ehdokasvaltiot. Emme voisi hyväksyä eroavuuksia ehdokasvaltioissa. Niissä on luonnollisesti oltava yhtä suuret ja samalla tavalla ymmärretyt kansalaisvapaudet. Sitten tulevat lähialueiden maat, joista tulee laajentumisen myötä läheisiä. Viittaan sellaisiin maihin kuten Venäjä, Valko-Venäjä ja Ukraina, joihin kohdistuvaa toimintaamme meidän on suunniteltava. Viimeisenä ovat kumppanuusmaat, maat, joista tulee maahanmuuttajia ja turvapaikanhakijoita ja joiden kanssa meidän on oltava jatkuvassa vuoropuhelussa.
Ulkoiset toimet ovat siis tarpeellisia. Meillä on kahdenlaisia ulkoisia toimia. Ensinnäkin on messiaanisluonteisia toimia, eli lainmukaisuuden ja meidän käsityksemme mukaisen oikeusvaltion vientiä ja maailmanlaajuistamista. Toiseksi on ulkoiseen maailmaan kohdistuvia suojelutoimia, sillä on tietenkin rikoksia ja vitsauksia, jotka eivät kunnioita rajoja - ongelma, johon meidän on vastattava asianmukaisesti luopumatta tietenkään koskaan kirjaamistamme ja hyväksymistämme arvoista.
Haluaisin tässä yhteydessä asettua Euroopan parlamentin puolestapuhujaksi: sen on löydettävä paikkansa, sillä parlamentaarisen perinteen mukaan parlamentit ovat kansalaisoikeuksien vartijoita, ja meidän on täytettävä tämä tehtävä. Se tarkoittaa tietenkin muutakin kuin parlamentin osallistumista oikeus- ja sisäasioiden alan ulkoisten toimien strategian suunnitteluun ja täytäntöönpanoon. Kyseeseen tulevat myös käytössämme olevat keinot. Haluaisin tässä yhteydessä puheeni viimeisinä sekunteina ja kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puheenjohtaja Watsonin puolesta pyytää, että valiokunnan käyttöön annettaisiin lisää henkilöstöä.
Olemme lukuisien taistelujen jälkeen - joihin kuuluu päätös, jonka kaikki parlamentin jäsenet hyväksyivät tässä salissa - onnistuneet saamaan valiokuntaan yhden ylimääräisen työntekijän, vaikka hän on todellisuudessa PO IV:ssä ja vaikka ulkoasioiden valiokunnalla on yhdeksän henkilöä työskentelemässä ihmisoikeuksien parissa. Mielestäni on vastuutonta, että parlamentti, joka haluaa antaa kansalaisvapauksien valiokunnalleen keinot työskentelyyn, ei anna sille henkilöstöä auttamaan kollegoita, jotka vastaavat valiokunnan mietintöjen laatimisesta.

Swiebel
Arvoisa puhemies, eurooppalainen pidätysmääräys pelastettiin viime hetkessä. Se lakaistiin maton alle Laekenin edellä. Kuinka iloinen tästä pitäisi olla? Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttaminen osuu viranomaisten ja kansalaisten välisen suhteen kovaan ytimeen. Siinä ovat vastakkain laillinen pakottaminen ja kansalaisten oleellisten perusoikeuksien vaaliminen. Tämän jännitteisen suhteen vuoksi Euroopan historiassa on tehty vallankumouksia ja käyty laajoja perustuslaillisia keskusteluja. Euroopan unionin kolmanteen pilariin luodaan nyt kuitenkin tästä lainsäädäntöä niiden puitepäätösten kautta, jotka neuvosto on keittänyt kokoon kaikessa hiljaisuudessa käyttämällä salaista diplomatiaa ja kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin katsoessa päältä. Tässä asiassa olemme palanneet 1800-luvulle.
On tunnettua, että toivomme eurooppalaisen päätöksenteon uudistamista ja niin kutsutun demokratiavajeen vähentämistä. Ne edellyttävät kuitenkin perustamissopimusten muuttamista ja poliittista valmiutta siihen, mutta niin kauan emme voi odottaa. Asioiden kulku eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohdalla osoittaa, että kriittinen raja on ylitetty. Pelissä on oma uskottavuutemme kansanedustajina, ja siksi demokraattista oikeutusta on lisättävä lyhyellä aikavälillä myös nykyisen perustamissopimuksen puitteissa.
Yksi mahdollisuus on Alankomaiden parlamentin alahuoneessa vähän aikaa sitten hyväksytty ehdotus. Siinä kehotetaan lisäämään toiminnallisen avoimuuden vaihe neuvoston päätöksentekoprosessiin. Luonnoksista puitepäätöksiksi päätetään ehdotuksen mukaan lopullisesti vasta sellaisen vähintään kuuden viikon pituisen ajanjakson jälkeen, jonka aikana kansalaisilla ja jäsenvaltioiden järjestöillä on ollut tilaisuus muodostaa mielipiteensä. Myös kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin osuus saisi näin lisää merkitystä. Vähintäänkin estettäisiin se, että äänestämme vanhentuneista asiakirjoista, niin kuin teimme marraskuussa, tai että saamme vain nyökytellä asioille jälkikäteen, minkä ehkä saamme tehdä tällä viikolla.
Ehdotan, että sovimme tällaisesta vaatimattomasta uudistuksesta päätöksentekoon uudessa toimielinten välisessä sopimuksessa, ja se, jonka mielestä tämä on liikaa pyydetty, sanokoon niin.

Gahrton
Arvoisa puhemies, terrorismia vastaan on tietenkin taisteltava, mutta useat niistä toimista, joita nyt otetaan nopeasti käyttöön, saattavat heikentää sitä oikeusyhteiskuntaa, jota terrorismin torjunnan pitäisi vahvistaa. Ruotsissa on esimerkiksi jäädytetty kaikki tiettyjen somalilaista alkuperää olevien Ruotsin kansalaisten varat pelkästään Yhdysvaltain laatiman luettelon perusteella. Heillä ei ole minkäänlaisia mahdollisuuksia puolustautua tai valittaa. Toissapäivänä eräs ruotsalainen karkotettiin Belgiasta, koska hän oli kiinnittänyt julisteita eräästä laillisesta mielenosoituksesta, joka järjestettäisiin samaan aikaan Laekenin Eurooppa-neuvoston kanssa. Tätä taustaa vasten voi kysyä: kuinka pitkälle voidaan mennä, ennen kuin tuhoamme sekä oikeusturvan että vapaan liikkuvuuden EU:ssa? Kohdistuvatko nämä nopeat toimet tosiaankin vain terrorismiin, vai onko todellakin niin - vaikka onkin luvattu kaikkea muuta - että tästä on käytännössä muodostumassa viranomaisten ja vallanpitäjien taistelu, joka kohdistuu niin muslimimaista tulleita maahanmuuttajia kuin tavallisia laillisia uusliberalistisia luokkayhteiskuntaa vastustavia protestiliikkeitäkin vastaan? Olisi todella hyvä, jos komissio ja neuvosto voisivat osoittaa, että tämä ei pidä paikkaansa.

Schröder, Ilka
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kun esittelijä Hazan haluaa mietinnössään tehdä EU-linnoituksen menetelmistä maailmanlaajuisen vientimenestyksen, Watsonin mietinnöstä taas ilmenee huoli valtion- ja hallitusten päämiesten turvallisuudesta kokouksen aikana todellisuudessa olemassa olevan demokratian puitteissa. Ensimmäiset ihmiset saivat jo ennen tulevaa huippukokousta tietää, mitä turvallisuus Laekenissa merkitsee. Göttingenin poliisi varoitti osallistumasta mielenosoituksiin ja uhkasi ehkäisytoimilla, mikäli tätä neuvoa ei noudatettaisi. Murhattu Carlo Giugliani ei ilmeisesti saanut tällaista kirjettä sen enempää kuin mukiloidut ja ammunnan kohteeksi joutuneet ihmiset Diaz-koululla tai Göteborgin kaduilla. Tekoja perustellaan jälkikäteen terroristien vastaisella puiteohjelmalla, koska nämä ihmiset olivat osoittaneet mieltään EU:ta ja G8-maita vastaan ja puolustautuneet poliisin voimakeinoja vastaan.
Haluaisin vielä sanoa, että vallanpitäjät toteuttavat turvallisuuden, oikeuden ja vapauden rajoissa määriteltäviä turvallisuutta koskevia oikeuksiaan mielenosoittajien vapauden menetyksen kustannuksella, ja sen vuoksi Laekenin mielenosoittajat eivät ole ainoita, joilla ei ole juurikaan aihetta nauruun.

Tajani
Arvoisa puhemies, eilen Roomassa päästiin sopimukseen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, ja Italiakin allekirjoittaa sopimuksen. Asia on totta kai myönteinen, mutta kyse ei ole muusta kuin pitkän taipaleen alusta, ja tällä taipaleella pyritään vihdoinkin luomaan oikea vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuva eurooppalainen alue. Euroopan uuden rakenteen ansiosta on onnistuttava yhdenmukaistamaan unionin oikeus ja rikosmenettely. Jäsenvaltioiden on tehtävä työtä, jotta rikokset ja rangaistukset eivät olisi erilaisia eri paikoissa. Meidän kaikkien on siis tehtävä työtä, jotta saataisiin aikaan oikeudenmukainen prosessi, toisin sanoen puolueeton tuomaristo, jotta todisteet muodostuisivat käsittelyn aikana ja jotta syyttäjäpuoli olisi tuomareista erillään.
Jäsen Watson, tämä ei ole kiristystä, eikä italialaisten oikkuilua, kuten tässä istuntosalissa on väitetty; kyse on tämän parlamentin tahdosta, parlamentin, joka vuonna 1997 äänesti Rothin mietinnöstä, jossa jäsenvaltioita kehotettiin saamaan aikaan kunnollinen oikeusuudistus oikeudenmukaisen prosessin hyväksi. Niinpä ne lukuisat arvostelut, joita vasemmisto on tässä istuntosalissa kohdistanut Italian hallitukseen, ovat perusteettomia ja tulosta talebanituomareiden esittämästä propagandasta. Italiassa oleva ulkomainen lehdistöhän on tunnustanut tämän: kerron, mitä asiasta on kirjoittanut Frankfurter Allgemeine Zeitungin arvostettu toimittaja Hans Jürgen Fischer, joka sanoi kirjaimellisesti, että kaikki nämä viittaukset Berlusconin hallitusta vastaan ovat vaikuttaneet hänestä todella liioitelluilta. Meidän velvollisuutemme on siis torjua kaikki ne hyökkäykset, joita parlamentin vasemmistojäsenet kohdistavat Italian hallitusta vastaan; he eivät ole perillä Italian todellisuudesta, ja sosialistiryhmän johtajasta Barón Cresposta alkaen he ovat hyökänneet todella perusteettomasti Italian hallituksen ja Italian kimppuun; toistan, että me torjumme nämä hyökkäykset voimakkaasti, koska kyse on propagandasta. Paljon melua tyhjästä siis ilman että Euroopan parlamentti on saavuttanut tuloksia. Italian hallituksen toiminnan ansiosta on sen sijaan saavutettu tuloksia, kun se eilen pääsi sopimukseen pääministeri Verhofstadtin kanssa.

Ceyhun
Arvoisa puhemies, varsinkin nyt äsken puhuneen kollegan puheenvuoron jälkeen olen erittäin onnellinen, että minulla on minuutti vähemmän puheaikaa, ja se on vähintä, mitä voin tarjota, ja sekin on jo yksi minuutti pääministeri Berlusconia vastaan! Tuollaisen puheenvuoron jälkeen olen iloinen, että jäsen Schulz sai minulta minuutin ja että hän sai puhua pitempään.
Haluaisin nyt kuitenkin ehdottomasti puhua jostakin aivan muusta. Tämä on minulle hyvin, hyvin tärkeää. Meillä on EU:n tasolla ollut 16 kuukautta ongelma, jota emme ole pystyneet vielä ratkaisemaan. Jouduimme kokemaan Doverin tapauksen, ja se oli meistä hirveää. Nyt Irlannissa löydettiin rekasta taas 13 ihmistä, joista kahdeksan oli kuollut, ja kuolleiden joukossa oli kaksi lasta. Arvoisa ministeri, esitän neuvostolle ja komissiolle, komission jäsen Vitorinolle pyynnön, että tarkistaisimme ehkä läksymme juuri tällä alalla voidaksemme toteuttaa kiireesti tarvittavat toimenpiteet, ellemme halua löytää lisää pakolaisia kuolleina.

Hernández Mollar
Arvoisa puhemies, jo yli kaksi vuotta sitten Tampereella avattiin José María Aznarin hallituksen aloitteesta Euroopan rakentamisen uusi vaihe: on tehtävä sekä poliittisesti että juridisesti toteuttamiskelpoiseksi uusi yhteinen eurooppalainen alue, jossa yhdistyvät kansalaisten vapaus ja turvallisuus sekä ja tästä käydään suurta poliittista keskustelua oikeuden saanti ja sen tehokas toiminta tällä alueella.
Näiden kahden vuoden aikana sattuneet tapahtumat, kuten Gibraltarinsalmen ja Andalusian rannikoilla sattuneet traagiset Marokon ja Saharan alueen kansalaisten kuolemantapaukset, maahanmuuttajien menehtymiset Doverissa tai Irlannin äskettäiset tapahtumat, alaikäisiin kohdistuva iljettävä kauppa ja korruptio sekä prostituutio yhdistyneenä ETAn hirvittäviin murhiin ja syyskuun 11. päivän murhenäytelmään ovat mullistaneet keskustelua ja kiirehtineet toimia näiden vaarallisten ja huolestuttavien näkymien estämiseksi.
Hyvät jäsenet, neuvoston, komission ja parlamentin tällä alalla suorittamien toimien loppusaldon voi luonnehtia muodostuvan valoista ja varjoista. Valoihin voitaisiin luokitella terrorisminvastainen taistelu, jonka osalta on myös perusteltua mainita erikseen puhemiehemme Nicole Fontainen ja komission jäsen Vitorinon roolit; eurooppalainen pidätysmääräys ja terrorismin määritelmä ovat loppukirjoitus siinä ankarassa terrorisminvastaisessa taistelussa, joka alkoi edustajainhuoneessamme ennen syyskuun 11. päivää.
Toisaalta korostaisin myös, että taloudellista ja turvapaikan saamiseksi tapahtuvaa maahanmuuttoa koskevien keskustelujen erottaminen toisistaan ensimmäistä kertaa on ollut oikea valinta, sillä se on auttanut meitä selventämään ajatuksia, keskusteluja ja jopa kysymyksen asetteluja. Minun näkökulmastani meillä on kuitenkin vielä pitkä matka kuljettavanamme.
Varjoja on liikaa, ja niistä synkimmältä minusta tuntuu se epäjärjestys, johon olemme joutuneet, kun neuvosto on hoppuillut ja ollut eri mieltä sellaisissa asioissa kuin maahanmuuttajien perheiden yhdistäminen, turvapaikkamenettelyn vähimmäisvaatimukset tai turvapaikkahakijoiden vastaanottoa koskevat vaatimukset, antaakseni muutamia esimerkkejä, joiden osalta työmme tuntuu välistä tehottomalta, kun meidän on soudettava ja huovattava neuvoston tahdon mukaan. Se osoittaa, että menettelytapa on vesittynyt ja sitä pitää tarkistaa.

Karamanou
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, viimeisimmässä oikeus- ja sisäasiain neuvoston kokouksessa kävi ilmi, että yksimielisyyteen perustuva päätöksentekomenettely oikeus- ja sisäasioissa on tullut tiensä päähän. Jos Berlusconin hallitus kykeni - edes joksikin aikaa - jumiuttamaan eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaa päätöksentekoa, voimme vain kuvitella, mitä tapahtuu, kun 15 valtion unionista kehittyy 30 valtion unioni, mikäli pidämme jatkossakin kiinni hallitustenvälisestä menettelystä, yhteisön menettelyn sijaan. Tässä yhteydessä haluan onnitella puheenjohtajavaltio Belgiaa eilisestä menestyksestä Roomassa.
Komission jäsen Vitorinon ponnistuksista ja Euroopan parlamentin poliittisesta tahdosta huolimatta neuvostossa ollaan selvästikin haluttomia ajamaan eteenpäin Tampereen huippukokouksen päätösten mukaisia perusteellisia uudistuksia. USA:n esittämien ehdotusten ja sen painostuksen vuoksi neuvostossa on riittänyt mielenkiintoa ainoastaan terrorisminvastaiseen taisteluun. Pelkään pahoin, että USA yrittää väkisin tuoda Eurooppaan perinteidemme ja arvojemme vastaista oikeusjärjestelmäänsä. Kuinka voimme luovuttaa USA:han Euroopan kansalaisia, kun USA ei takaa, ettei siellä panna täytäntöön kuolemantuomiota? Arvoisa komission jäsen, epäilen, että liittoutuminen USA:n kanssa käy yhä vaarallisemmaksi Euroopan unionille.
Terrorimismisäädöksiä entisestään tiukennettaessa kansalaiset ovat syystäkin olleet huolissaan ja pelänneet, että suurin ponnistuksin ja uhrauksin saavutettuja perusoikeuksia ja ihmisoikeuksia ollaan rajoittamassa. Tarkoitushan ei pyhitä kaikkia keinoja. Toisaalta, nyt kun on kulunut puolet siitä viiden vuoden siirtymäkaudesta, jonka aikana Amsterdamin sopimukseen kirjattu tavoite vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta alueesta olisi toteutettava, on monissa asioissa, kuten yhteisessä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan luomisessa viivytelty. Ihmettelenkin, mihin meidän eurooppalaisten herkkyys ja arvot ovat kadonnet, kun emme pysty ratkaisemaan pakolaisten ja maahanmuuttajien vaikeita ongelmia ja kun päivittäin kohtaamme äskettäisen Etelä-Irlannissa sattuneen kahdeksan maahanmuuttajan tukehtumiskuoleman kaltaisia murhenäytelmiä.

Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Tampereen Eurooppa-neuvoston istunnosta ja Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta on kulunut vähän reilut kaksi vuotta. On tärkeää osoittaa, että on tapahtunut valtavaa edistystä, mutta toisaalta monta estettä on vielä ylittämättä. Unionissa ollaan syystä ylpeitä, että alueella puhutaan jatkuvasti ihmisoikeuksien kunnioittamisesta kaikkialla maailmassa ja yhteisössä. Äskettäin julistettu perusoikeuskirja vahvisti tuota sitoumustamme ja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvassa alueessa on järkeä ainoastaan, mikäli siihen kuuluu nämä kolme osaa, eikä millään niistä ole määräävää asemaa muihin nähden.
Syyskuun 11. päivän traagiset tapahtumat ja turvatoimiin kiinnitetty kasvava huomio eivät voi tehdä tätä peruslähtökohtaa tyhjäksi. Vaikka kansalaisten terrorisminvastaista taistelua koskeviin odotuksiin on vastattava, on varottava sortumasta ylilyönteihin tai liioitteluun, eli siihen, että kaikki uhrattaisiin turvallisuuden hyväksi. Jäsenvaltioiden paneutuminen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen rakentamiseen vahvistettiin jälleen kerran viimeisimmässä oikeus- ja sisäasioista vastaavan neuvoston kokouksessa. On keskeistä, että tällä alueella kansalaisilla on oikeus ilmaista mielipiteensä ja kokoontua vapaasti ja rauhanomaisesti, mikäli siitä ei ole uhkaa joko heidän omalle turvallisuudelleen tai muiden kansalaisten turvallisuudelle tai omaisuudelle.
Myöskään tässä asiassa emme saa sortua liioitteluun. Laillisiin mielenosoituksiin pyrkiviä yksilöitä tai ihmisryhmiä ei saa estää rajoilla eli heidän rajanylitysoikeuttaan eli oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ei saa kiistää, sillä se on perustamissopimuksen myöntämä oikeus, joka koskee unionin kaikkia kansalaisia. Turvallisuus on pelkkä väline vapauden varmistamiseksi. Turvallisuus menettää merkityksensä, jos vapaus kärsii sen takia. Turvallisuus ilman vapautta on hirmuvaltaa. Näin joulun aikaan toivotan komission jäsen António Vitorinon erinomaiselle työlle hyvää jatkoa.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, koska tässä keskustelussa käsitellään useita asioita, haluan ensin sanoa, että kannatan jäsen Watsonin mietinnön jokaista sanaa yhdessä ja erikseen. Minusta tuntuu, että parlamentti vaikuttaa tänään oivallisesti meitä kaikkia huolestuttavan väkivallan kitkemiseen Euroopan kaduilta.
Mitä tulee oikeuteen, vapauteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomisessa tapahtuneeseen edistymiseen, haluan ensinnäkin onnitella komissiota sen eilisistä onnistumisista, ennen kaikkea etsintä- ja pidätysmääräyksen yhteydessä, ja sitten neuvostoa eräästä aivan erityisestä syystä: haluaisin onnitella sitä puheenjohtajavaltio Belgian tapahtunutta edistystä koskevan kertomuksen vilpittömyydestä.
Samoin kuin neuvosto tekee tässä kertomuksessa, minäkin haluan ilmaista huoleni siitä, ettei yhteisen turvapaikkapolitiikan eikä etenkään yhteisen maahanmuuttopolitiikan alalla ole tapahtunut edistystä. Meiltä ei ainoastaan puutu eurooppalaista politiikkaa, vaan viime aikoina olemme voineet havaita monenkin hallituksen harjoittavan uudenlaista kansallista politiikkaa, ja eräissä tapauksissa kaiken huipuksi perustelevan tällaisia päätöksiä vetoamalla Eurooppaan. Toivon, että Laekenissa voidaan edetä edes hieman ja hankkia uusi sitoumus, joka on komission kahdessa turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevassa tiedonannossaan esittämän määritelmän mukainen.
Sitä vastoin uskon, että sopimuksen syntyminen oikeuden päätösten keskinäisestä tunnustamisesta on tärkeä asia. Minusta se on jättiläismäinen askel paitsi terrorisminvastaisessa taistelussa, myös rahanpesun torjumisessa, ihmiskaupan johon kuuluu myös naisilla käytävä seksikauppa sekä järjestäytyneen rikollisuuden torjumisessa. Minusta se tuntuu tärkeältä, mutta minusta tuntuu myös, että sen on saatava meidät ajattelemaan, ja se on kolmas asiani, jota haluaisin pyytää neuvostolta: minusta teidän ei pitäisi tarkastella Laekenissa ainoastaan asialistalla tapahtunutta edistystä, vaan sitä, kuinka se on pantu täytäntöön ja mitä ongelmia pitäisi käsitellä. Minusta vaikuttaa, ettei parlamentin yksimielisyydestä ja siltä puuttuvasta todellisesta vallasta ole apua.
Elämme paradoksien maailmassa. Muutama päivä sitten sanoimme, ikään kuin lainausmerkeissä, että bin Laden on antanut sysäyksen komission suunnittelemille terrorisminvastaisille toimille, joita parlamentti oli vaatinut jo aikoja sitten. Paradoksaalista kyllä, myös pääministeri Berlusconin hallituksen spektaakkeli toi pidätysmääräystä koskevan keskustelun sanomalehtien etusivuille. Minä olisin vilpittömästi toivonut mieluummin, että tämä keskustelu olisi käyty parlamentissa, että se olisi ollut sivistynyt ja että te olisitte voineet seurata sitä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin kertoa teille olevani iloinen, että te pidätte parlamentin uskollisuutta toimielimenä arvossa. Haluaisin vain, että te voisitte vastavuoroisesti olla toimielimenä hieman lojaalimpi analysoidessanne tekstejämme ja ottaa asiakirjoihinne joitakin myönteisiä ajatuksiamme. Luulen, että se antaisi loppusilauksen komission, parlamentin ja neuvoston myönteiselle työskentelylle.

Verwilghen
. (NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puhun melko lyhyesti. Minulla on vain neljä huomautusta: yksi menneisyydestä, yksi niin sanoakseni eilisestä, yksi huomisesta, vaikka tarkoitankin ylihuomista, ja yksi tulevaisuudesta. Sallinette minun palata hetkeksi menneisyyteen.
Luulen, että ajatus vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan eurooppalaisen alueen luomisesta syntyi noin 25 vuotta sitten. Minusta me olemme edenneet olennaisesti ja hyvään suuntaan, vaikka emme voikaan vielä julistautua voittajiksi ja vaikka emme ole vielä saaneet aikaan kaikkia niitä tuloksia, joihin toivomme pääsevämme. Arvoisa puhemies, meidän ei ole tätä varten tarvinnut, ja haluan sanoa tämän täällä Euroopan parlamentissa, järjestää mitään noitavainoja eikä käyttää mitään Gestapon menetelmiä. Päinvastoin, se joka on lukenut Watsonin mietinnön, se joka on lukenut Euroopan parlamentin lausunnot ja joka tuntee oikeus- ja sisäasioiden ministerien ja komission kannat, tietää, ettemme sovella moisia menetelmiä.
Eilen saatoin sittenkin todeta, ja nyt ajattelen Tampereen huippukokousta vuonna 1999, jolloin päätimme laatia joukon suosituksia oikeus- ja sisäasioiden ministereille, että olemme sittemmin soveltaneet oikein niitä kolmea reittiä, jotka siellä hahmottelimme tähän alueeseen vieviksi teiksi, nimittäin yhdenmukaistamista, keskinäistä yhteistyötä ja toimijoiden luomista.
Toivon, että huomenna, millä tarkoitan ylihuomista, Laekenin huippukokouksessa annetaan uusi piristysruiske niille Amsterdamissa tehdyille päätöksille ja Tampereen suosituksille, joita ei vielä ole pantu täytäntöön. Sanon tämän sitäkin vakuuttuneempana, koska minun kannaltani on olemassa vielä kaksi aluetta, joihin on ehdottomasti kiinnitettävä huomiota: ihmisten salakuljetuksen torjunta ja alaikäisten seksuaalisen ja taloudellisen hyväksikäytön torjunta.
Arvoisa puhemies, lopuksi tulevaisuus. Olen usein kuullut sanottavan, että jouduttaisiin valitsemaan vapauden ja turvallisuuden välillä, mutta minusta se ei ole tarpeen. Oikeus ja turvallisuus ovat kaksi vapauksien turvaamisen kannalta välttämätöntä välinettä. Oikeutettu huomautus, jonka olen usein kuullut ja jolta emme voi sulkea korviamme ja silmiämme, kuuluu, että meidän pitäisi esittää itsellemme kysymys toimielinten päätöksenteosta ja tarkemmin sanoen siitä, pitääkö yksimielisyys säilyttää kolmannessa pilarissa vai ei. Tässä joitakin huomautuksia, jotka halusin vielä esittää Euroopan parlamentin keskustelun lopuksi.

Vitorino
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan vastata lyhyesti keskustelun aikana esitettyyn kysymykseen siitä, että Yhdysvaltojen presidentti on kirjoittanut Belgian pääministerille ja komission puheenjohtajalle kirjeen ja että kirjeessä lueteltiin erinäisiä aloja, joilla Yhdysvallat haluaisi syventää Euroopan unionin kanssa terrorismin torjunnassa tekemäänsä yhteistyötä. Pääministeri Verhofstadt ja puheenjohtaja Prodi vastasivat kirjeeseen 28. marraskuuta. Tämä oli ensimmäinen asia, jonka halusin selventää. Mitään yksityistä tai henkilökohtaista kirjeenvaihtoa ei ole käyty Euroopan komission puheenjohtajan ja Yhdysvaltojen presidentin välillä. Kirjeenvaihtoa on käyty Yhdysvaltojen presidentin sekä neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan edustaman Euroopan unionin välillä.
Totuus kysymysten sisällöstä on, että olimme jo - minun on sanottava tämä täysin rehellisesti - useimmissa tapauksissa aloilla, joista presidentti Bush puhui, tehneet päätöksiä 20. syyskuuta kokoontuneessa oikeus- ja sisäasiain neuvostossa, ja valtioiden ja hallitusten päämiehet olivat tukeneet niitä 21. syyskuuta pidetyssä Brysselin Eurooppa-neuvostossa.
Mitä taas tulee tulevaisuuteen, uskon, että Yhdysvaltojen kanssa tehtävässä yhteistyössä on aloja, jotka ovat vaikeita, sitä ei pidä salata. Olen sitä paitsi aina sanonut niin, ja sanoin niin muun muassa viimeviikkoisessa oikeus- ja sisäasiain neuvostossa Yhdysvaltojen ulkoministerin Colin Powellin edessä. Olemme tietenkin tukeneet ja tuemme yhä sopimusta, jonka Europol ja Yhdysvaltojen poliisiviranomaiset ovat tehneet torjuakseen yhdessä terrorismia. Sopimus ei mahdollista henkilötietojen vaihtoa, sillä tiedämme, että kyseessä on herkkä ala, jolla eurooppalaisten normit eroavat yhdysvaltalaisten normeista, ja alaa käsitellään erikseen erityisessä työssä, joka aloitetaan mahdollisimman pian.
Toiseksi haluan sanoa, että on yksi tärkeä yhteistyön alue, nimittäin oikeusapu, ja heti kun saamme Eurojustin pysyvänä yksikkönä, saamme tärkeän välineen molemminpuoliseen oikeusapuun kolmansien maiden kanssa. Siinäkin on selvennettävä säännöt henkilötietojen vaihdolle molemminpuolisen oikeusavun puitteissa silloin, kun siihen liittyy kolmansia maita.
Kolmanneksi jaan luovuttamisesta jäsen Watsonin arvion siitä, että "USA Patriot act" ei ole tasapuolinen yhdysvaltalaisten ja muiden maiden kansalaisten, myös eurooppalaisten, oikeudellisen aseman suhteen. Tämä on kenties ala, josta meidän on keskusteltava yhdysvaltalaisten ystäviemme kanssa. Minulla on myös ollut tilaisuus sanoa, ettei Euroopassa ole poikkeustoimenpiteitä terrorismin torjunnan alalla. Emme ole poikenneet perusoikeuskirjasta, emme ole ottaneet käyttöön mitään poikkeustoimenpiteitä terrorismin torjumiseksi, ja siksi minusta ei ole oikeudenmukaista moittia Eurooppaa siitä, että se olisi hyväksymässä toimenpiteitä, joita se ei aio hyväksyä. Kaikki terrorismin torjumiseksi toteutetut toimenpiteet, jotka ovat voimassa, kuuluvat jo nykyiseen lainsäädäntöön tai ovat sellaisia toimenpiteitä, kuten eurooppalainen pidätysmääräys tai terrorismia koskeva puitepäätös, joita valmisteltiin jo kauan ennen syyskuun 11. päivää. Lisäksi eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä ei ole mitään epäselvyyttä, valtioiden ja hallitusten päämiehet pyysivät sitä meiltä jo lokakuussa 1999 luovutusmenettelyn korvaamiseksi. Ne, jotka yrittävät kuvata näitä toimenpiteitä poikkeustoimenpiteiksi, ovat väärässä: Eurooppa ei ole reagoinut terrorismin uhkaan loukkaamalle perusoikeuksia tai hyväksymällä poikkeustoimenpiteitä. Olemme reagoineet toimenpiteillä, jotka on kenties hyväksytty poikkeuksellisessa tilanteessa, mutta joita meiltä oli pyydetty ja joita oli suunniteltu jo pitkään.
Toistan lisäksi aiheesta luovutuskysymys Euroopan parlamentille, että komissio on aina sanonut, ettemme ole muuttaneet kantaamme kuolemantuomioon ja että olemme sanoneet erittäin selvästi, että kantamme tässä keskustelussa ei salli mitään luovutusta valtioihin, joissa kuolemantuomio on voimassa. Aion kuitenkin lukea erittäin huolellisesti päätöslauselman, joka Euroopan parlamentin on tarkoitus hyväksyä, ja pohtia tarkasti suosituksenne vaikutuksia. En ole samaa mieltä jäsen Di Lellon kanssa, sillä mielestäni takeet kuolemantuomion soveltamatta jättämisestä riittävät takaamaan perusarvojen kunnioituksen. Tämä asia on tehtävä täysin selväksi.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi todeta teille, että Laekenin Eurooppa-neuvosto auttaa meitä antamaan lisävauhtia siihen tärkeään tehtävään, joka on vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luominen niin turvapaikkojen ja maahanmuuton alalla kuin poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön alalla, kun se hyväksyy asteittaisen ja käytännöllisen lähestymistavan, jota olemme noudattaneet. En kuitenkaan kuvittele liikoja. Kun puhutaan Euroopan muuttamisesta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi, mennään Euroopan poliittisen yhdentymisen ytimeen, ja tiedämme 50 vuoden kokemuksella, ettei poliittinen yhdentyminen ole koskaan helppoa. Jatkamme kuitenkin ponnistelujamme, sillä uskon kansalaisten odottavan meiltä, että tarjoamme poliittisen ratkaisun Euroopan rakentamisen tarpeisiin. Juuri sen takia minusta on hienoa osallistua teidän rinnallanne tähän vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen hankkeeseen.
  

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa jäsen Tajanille, joka syytti ryhmääni, että se on arvostellut ja vastustanut hänen hallitustaan ja Italiaa, että ainoastaan ensimmäinen osa siitä, mitä hän sanoi, on totta ja että hallitukselle osoitetun kritiikin ja maalle, kansalle ja kansakunnalle osoitetun kritiikin sekoittaminen keskenään ovat alku hyvin vaaralliselle tielle, joka on kaikille Euroopassa erittäin tuttu.
(Suosionosoituksia vasemmistolta)

Puhemies
Olen ottanut vastaan kaksi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Mietinnöistä käytävä äänestys toimitetaan tänään klo 11.30.
Päätöslauselmaesityksistä käytävä äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
(Istunto keskeytettiin klo 11.20 ja sitä jatkettiin klo 11.30.)

Angelilli
Arvoisa puhemies, haluan puheenvuorossani tuoda julki, että tänä aamuna vuorossa olevan varapuhemies Schmidin käytöstä ei voi suvaita, koska keskustelun aikana hän salli eräiden vasemmistoedustajien sananmukaiset hyökkäykset Italian keskustaoikeistoa ja erityisesti Italian pääministeri Silvio Berlusconia vastaan ja he vieläpä vaativat tilille puhemies Fontainea syyttämällä häntä siitä, että hän olisi jollakin tavoin, ilmeisesti sopimattomalla tavalla estänyt pyynnön Berlusconin parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisestä. Minusta ja meistä on sopimatonta, että muiden maiden jäsenet hyökkäävät Italian hallituksen suvereeniutta ja sen kansan demokraattisia valintoja vastaan. Jos tämä surkea tapa ja tämä sivistyneen käytöksen puuttuminen jatkuu, me katsomme seuraavan istunnon aikana tehtäväksemme esittää parlamentille kaikki sekä julkiset että yksityiset esimerkit niiden eurooppalaisten puolueiden johtajista, jotka meidän mielestämme vahingoittavat kuvaa Euroopasta.

Tajani
Arvoisa puhemies, haluan puheenvuorossani vedota työjärjestyksen 116 artiklaan. Tänä aamuna Watsonin mietinnöstä käydyn keskustelun aikana keskustelu oli erityisen kiihkeä sillä hetkellä, kun jäsen Schulz, joka oli kohdistanut hyökkäyksiä Italian pääministeriä, parlamentin puhemiestä ja eräitä italialaisia parlamentin jäseniä vastaan, yleisö puuttui keskusteluun osoittamalla voimakkaasti suosiotaan jäsen Schulzin äänestysselityksille. Minä vetosin vuorossa olevaan varapuhemieheen en tietenkään halunnut aggressiivisesti kritisoida jäsen Schulzia ja kehotin häntä vaatimaan hiljaisuutta istuntosalissa paikalla olevalta yleisöltä. Muistutan, että työjärjestyksen 116 artiklassa sanotaan: "Lehteriltä istuntoa seuraavan yleisön on istuttava hiljaa paikoillaan. Vahtimestarit poistavat välittömästi lehteriltä henkilöt, jotka osoittavat suosiotaan tai paheksumistaan." Kun puhuin varapuhemies Schmidille, sain vastaukseksi, että olen oikeassa, mutta että hän ei voi sitoa istuntosalissa olevien käsiä. Minusta vuorossa oleva parlamentin varapuhemies rikkoi tässä työjärjestystä. Uskon, että työjärjestystä on noudatettava ehdottomasti: tämä koskee niin vasemmistoa, keskustaa kuin oikeistoakin, se koskee kaikkia, koska säännöt määräävät, miten tässä istuntosalissa on sivistyneesti toimittava yhdessä. Tämä on parlamentti eikä Strasbourgin stadion!

Krivine
Arvoisa puhemies, pyysin maanantai-iltana puhemies Fontainelta, että presidentti Bushin ja puheenjohtaja Prodin välinen kirjeenvaihto annetaan kaikkien parlamentin jäsenten saataville. Puhemies Fontaine vastasi hoitavansa asian. Seuraavana päivänä komission edustaja hämmästyi kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kokouksessa siitä, ettei jäsenille ollut toimitettu puheenjohtaja Prodin vastauskirjettä presidentti Bushille. Kirjeitä ei ole vielä julkistettu. Tämän aamun täysistunnossa komission jäsen Vitorino myönsi, ettei kirjeenvaihto ollut henkilökohtaista ja että puheenjohtaja Prodi oli vastannut koko parlamentin puolesta. Pyydän painokkaasti, että presidentti Bushin ja puheenjohtaja Prodin välinen kirjeenvaihto esitetään kaikille parlamentin jäsenille, ennen kuin toimitamme vähän ajan kuluttua tärkeän äänestyksen Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteesta.

Puhemies
Jäsen Krivine, yksiköistä kerrottiin minulle, että puhemies ei ole saanut kopiota kyseisestä kirjeestä. Mikäli se saadaan tämän päivän aikana, kopio siitä lähetetään ilman muuta kaikille kollegoille.

Schulz
Arvoisa puhemies, koska minua on useaan kertaan puhuteltu henkilökohtaisesti, minun on valitettavasti pakko kommentoida asiaa, enkä halua viitata jäsen Angelillin puheenvuoroon vaan siihen, mitä jäsen Tajani sanoi. Jäsen Tajani on oikeassa siinä, että lehteriltä tulevat suosionosoitukset ovat työjärjestyksen mukaan kiellettyjä. Meidän on ehkä syytä kerrata tilanne vielä mielessämme. Jäsen Tajani teki puheenvuoroni aikana useita välihuomautuksia. Huomautin, että hänet nähtyäni ymmärrän nyt paremmin hänen käytöstään tai sen, mikseivät roomalaiset valinneet häntä kaupunginjohtajaksi. Se synnytti lehterillä voimakkaita suosionosoituksia. "Vox populi, vox dei" (kansan ääni, Jumalan ääni), vaikka työjärjestys ei sitä sallisikaan.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Puhemies
Kollega Schulz, sallinette minun kommentoida asiaa sen verran, että kyseiseen sanontaan viittaaminen ei ole täysin soveliasta tässä paikassa, koska jos vox populi (kansan ääni) olisi sama kuin lehterin ääni, voisimme siinä tapauksessa jättää keskustelematta, puhumatta ja äänestämättä asioista.

Schmid, Gerhard
Arvoisa puhemies, haluaisin vain selvittää kaksi asiaa. Ensimmäinen on se, että puhetta johtaessani kuulin suosionosoituksia, mutta en tiennyt niiden tulevan lehteriltä. Toiseksi, arvoisan kollegan huomautettua asiasta myönsin hänen olevan oikeassa ja lisäksi sanoin, etten voi lehterin reaktioille mitään jälkikäteen, minkä myötä tuli myös selväksi, etteivät suosionosoitukset ole sallittuja. Ja juuri näin työjärjestyksen mukaan pitää tehdä.

Puhemies
Siirrymme äänestyksiin.

Äänestykset
1. ehdotuksesta neuvoston ja komission päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Kroatian tasavallan välisen vakautus- ja assosiaatiosopimuksen tekemisestä

(11172/2001 - KOM(2001) 371 - C5-0565/2001 - 2001/0149(AVC))
2. ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja Kroatian tasavallan välisen väliaikaisen sopimuksen tekemisestä ja väliaikaisesta soveltamisesta (11941/2001 - KOM(2001) 429 - C5-0564/2001 - 2001/0160(AVC)).
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselmat perättäisissä äänestyksissä.)
Sousa Pinton laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö ilman keskustelua (A5-0445/2001):
1. ehdotuksesta neuvoston asetukseksi sellaisen lomakkeen yhtenäisestä kaavasta, johon kiinnitetään jäsenvaltioiden niille henkilöille myöntämät viisumit, joiden matkustusasiakirjaa lomakkeen laativa jäsenvaltio ei tunnusta
(KOM(2001) 157 - C5-0216/2001 - 2001/0081(CNS))
2. ehdotuksesta neuvoston asetukseksi sellaisen lomakkeen yhtenäisestä kaavasta, johon kiinnitetään jäsenvaltioiden niille henkilöille myöntämät viisumit, joiden matkustusasiakirjaa lomakkeen laativa jäsenvaltio ei tunnusta
(KOM(2001) 157 - C5-0216/2001 - 2001/0081(CNS))
3. ehdotuksesta neuvoston asetukseksi kolmansien maiden kansalaisten oleskeluluvan yhtenäisestä kaavasta
(KOM(2001) 157 - C5-0217/2001 - 2001/0082(CNS)).
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselmat perättäisissä äänestyksissä.)
Jacksonin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö ilman keskustelua (A5-0383/2001) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön liittymisestä Codex Alimentarius -komissioon (KOM(2001) 287 - C5-0310/2001 - 2001/0120(CNS)).
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Daryn laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö ilman keskustelua (A5-0443/2001) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 404/93 muuttamisesta (KOM(2001) 477 - C5-0436/2001 - 2001/0187(CNS)).
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Gawronskin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö ilman keskustelua (A5-0448/2001) komission tiedonannosta ehdotuksesta neuvoston päätökseksi hyväksymisen antamisesta komissiolle Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) ja Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) välisen sopimuksen tekemiseen (SEC(2001)1349 - C5-0596/2001 - 2001/2252(COS)).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Katiforisin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö ilman keskustelua (A5-0407/2001) komission tiedonannosta ennalta varautumisen periaatteesta ja monivuotisista TACien vahvistamisjärjestelyistä
(KOM(2000) 803 - C5-0106/2001 - 2001/2055(COS)).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0435/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi) (10420/1/2001 - C5-0415/2001 - 2000/0184(COD)) (Esittelijä: Paasilinna).
Paasilinna (PSE). (EN) Koska tässä televiestintäpaketissa on ollut joitakin virheitä ja mahdollisesti digitaalitelevisiota koskevia ongelmia, pyytäisin komissiota kertomaan, miten se aikoo toimia, jos tämä paketti hyväksytään täysistunnossa.

Rovsing
Pidättäydyn äänestämästä tästä mietinnöstä ja sitä seuraavista neljästä mietinnöstä niihin sisältyvien rahoitusintressien vuoksi.

Flesch
Arvoisa puhemies, vaikka sitä ei määrätä varsinaisesti työjärjestyksen 9 artiklassa, haluaisin antaa ilmoituksen taloudellisista eduista tietoliikennettä koskevaan pakettiin liittyvien neljän mietinnön osalta.

Liikanen
. (EN) Arvoisa puhemies, komissio on toimittanut täysistunnoista vastaavalle osastolle oman kantansa näihin tarkistuksiin, ja tämä on laajalti parlamentin tiedossa. Lisäksi haluaisin vielä vastata esittelijän kysymykseen. Jos tämä direktiivi hyväksytään sellaisena kuin nyt on ehdotettu, komissio julkaisee asiaankuuluvat MHP (Multimedia Home Platform) -standardit standardiluettelossa, joka julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä puitedirektiivin 16 artiklan mukaisesti. Puitedirektiivin mukaan jäsenvaltioiden on edistettävä luettelossa mainittujen standardien käyttöä.
Komissio tutkii vuoden kuluttua näiden direktiivien voimaantulosta, ovatko yhteentoimivuus ja käyttäjien valinnanvapaus toteutuneet asianmukaisesti jäsenvaltioissa. Jos näin ei ole, komissio voi ehdottaa, että päätös standardien pakollisesta soveltamisesta pannaan täytäntöön. Direktiivissä edellytetään, että komissio kuulee ehdotuksesta julkisesti kaikkia asiaan liittyviä tahoja. Julkisen kuulemisen jälkeen ehdotus käsitellään sääntelykomiteamenettelyssä, jossa sen on saatava taakseen jäsenvaltioiden määräenemmistön tuki, ennen kuin se voidaan hyväksyä komission virallisena päätöksenä.

Puhemies
Haluaisin muistuttaa kollegoille, että Paasilinnan ja muiden "sähköistä viestintää" koskevien mietintöjen välillä on yhteyksiä niiden tarkistusten välillä, jotka voidaan hyväksyä tai hylätä, ja niiden, jotka voidaan poistaa, minkä vuoksi meidän on oltava hieman varovaisia.

Echerer
Arvoisa puhemies, olen esittelijä Paasilinnalle kiitollinen siitä, että hän esitti komissiolle tämän kysymyksen, koska se selvittää joitakin asioita. Kiitän myös komission jäsen Liikasta hänen virallisesta kannanilmaisustaan. Haluaisin kuitenkin vielä lisätä, että jouduimme käsittelemään nämä useat mietinnöt ja koko paketin viime viikkoina valtavalla kiireellä ja että syntyi hyvin paljon väärinkäsityksiä, koska emme pystyneet aina tiedottamaan toisillemme tehdyistä tarkistuksista ajoissa. Haluaisin huomauttaa, että näiden väärinkäsitysten vuoksi kävi niin, että vihreiden ryhmä halusi minun kannattavan kompromissitarkistusten sisältöä, mutta minä en allekirjoittanut tarkistuksia vihreiden ryhmän puolesta. Nyt huomaan olevani taas tässä tilanteessa. Kiireen huomioon ottaen olen kuitenkin asiasta edelleen samaa mieltä enkä myöskään peru mitään. Allekirjoitin käytännössä vain kaksi tarkistusta; muita en allekirjoittanut. Koska ilmaisin ajatukseni sillä tavalla, asia ilmeisesti ymmärrettiin niin. En halua moittia yksittäisiä ihmisiä, vaan haluan vain huomauttaa tästä asiantilasta, jollainen syntyy joutuessamme työskentelemään tällaisella kiireellä, koska halusimme vuoden lopussa vihdoinkin julkistaa tämän asiakirjan. En haluaisi joutua enää koskaan työskentelemään tällä tavalla näin visaisen ongelman parissa. Se ei todellakaan käy!
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.) (Istunto keskeytettiin klo 12.00, ja sitä jatkettiin klo 12.45.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0434/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä (käyttöoikeusdirektiivi) - (10418/1/2001 - C5-0416/2001 - 2000/0186(COD)) (Esittelijä: Brunetta)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0433/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi) (10419/1/2001 - C5-0417/2001 - 2000/0188(COD)) (Esittelijä: Niebler)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0438/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla (yleispalveludirektiivi) (10421/1/2001 - C5-0418/2001 - 2000/0183(COD)) (Esittelijä: Harbour)

McCarthy
Arvoisa puhemies, ymmärrän toki, että on tarpeen säilyttää televiestintäpaketin yhtenäisyys, mutta minulla on se käsitys, että siirtovelvollisuussääntöjä koskevaan komission ehdotukseen on tehty joitakin viime hetken muutoksia. Haluaisin tietää, kuvastaako tämä teksti aidosti parlamentin näkemyksiä ja etenkin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan tarkistuksia ja voisiko komission jäsen ystävällisesti lukea tekstin ääneen, jotta näkisimme, mistä oikein aiomme äänestää.

Harbour
Arvoisa puhemies, jos olisitte antanut puheenvuoron ensin minulle, koska olen mietinnön esittelijä, niin olisin voinut antaa lisävalaistusta jäsen McCarthyn esittämään kysymykseen.
Saisinko pyytää teiltä näin muodollisesti, että tarkistuksista 2, 11, 23 ja 24 äänestettäisiin erikseen? Minua on pyydetty hoitamaan tämä muodollisuus, vaikka asiasta on kyllä mainittu kollegoiden äänestyslistassa. Haluaisin myös sanoa kollegoille, että tämä on osa sitä kompromissipakettia, josta neuvottelimme. Hyvät kollegat, haluan selventää, että äänestyslistassanne olevan tarkistuksen 15 ensimmäinen osa on osa kompromissitekstiä, ja suosittelen, että äänestätte tarkistuksen toista osaa vastaan. Esittämäni tarkistus 36 on sekin osa kompromissitekstiä, ja vielä selvennykseksi kollegoilleni oikeudellisten asioiden valiokunnassa: tämä on juuri se tarkistus, josta äänestitte valiokunnassa ja jossa ainoastaan lisättiin sana "televisio" sanojen "digitaalinen interaktiivinen" jälkeen. Se oli kompromissi. Sovin nimittäin neuvoston kanssa, että sanamuotoa selvennetään - muita muutoksia ei ole tehty. Haluaisin niin ikään tehdä täysin selväksi, että myös tarkistus 11 on kompromissiteksti ja että tämä ilmenee äänestyslistanne alareunasta.
Siirryn nyt niihin näkökohtiin, joita varjoesittelijämme McCarthy aivan oikein toi esille siirtovelvollisuuksista. Tämä on aihe, josta monet kollegat ovat olleet huolissaan, ja se liittyy ehdotuksen 31 artiklaan. Suosittelenkin, että äänestätte valiokunnan tarkistusta vastaan osana kompromissia, mutta arvoisa puhemies, pyydän teitä nyt antamaan puheenvuoron komission jäsen Liikaselle. Hän on valmistellut lausunnon, jossa selvennetään yleisradiotoiminnan harjoittajia koskevia käyttöoikeussäännöksiä koko sähköisen viestinnän säädöspaketissa. Kyseiset käyttöoikeussäännökset ovat kollegoiden suurin huolenaihe. Voinko siis pyytää teitä antamaan puheenvuoron komission jäsen Liikaselle?

Puhemies
Jäsen Harbour, jos olisin huomannut teidät ennen jäsen McCarthya, olisin antanut puheenvuoron ensin teille. En voinut mitenkään arvata, että teidän vuoronne oli ensin.

Liikanen
. (EN) Koska parlamentti on huolissaan siirtovelvollisuuksien laajentamisesta ehdolliseen käyttöoikeuteen ja muihin liitännäistoimintoihin, komissio haluaa antaa seuraavan lausunnon.
Ensinnäkin käyttöoikeuksia ja yhteenliittämistä koskevan direktiivin 6 artiklassa taataan kaikille lähetystoiminnan harjoittajille ehdollinen käyttöoikeus oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin. Käyttöoikeuksia ja yhteenliittämistä koskevan direktiivin 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat velvoittaa operaattorit tarjoamaan ehdollisen käyttöoikeuden oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin myös muihin liitännäistoimintoihin, etenkin sähköisiin ohjelmaoppaisiin (EPG) ja sovellusrajapintoihin (API).
Toiseksi komissio seuraa näiden säännösten, myös siirtovelvollisuuksien, soveltamista jäsenvaltioissa ja ottaa huomioon kaikki sellaiset vaikeudet, joita yleisradiotoiminnan tai minkä tahansa muun lähetystoiminnan harjoittajilla voi olla pääsyssä satelliittiverkkoihin tai muihin radio- ja televisiolähetysverkkoihin. Tältä osin voitaisiin harkita mahdollisuutta laatia jäsenvaltioille viralliset ohjeet.
Kolmanneksi televisiolähetyspalvelujen vapaata liikkuvuutta unionissa säännellään "televisio ilman rajoja" -direktiivillä. Sen tulevassa tarkistuksessa komissio aikoo muun muassa arvioida, miten tekniikan ja markkinoiden kehitys on vaikuttanut eurooppalaisten audiovisuaalisten verkkojen tuotantoon ja jakeluun.
Lopuksi haluaisin sanoa, että olen pannut merkille, miten tärkeänä Euroopan parlamentti pitää monikulttuurisen ja monikielisen Euroopan edistämistä myös tässä yhteydessä.

Perry
Arvoisa puhemies, mikäli kuulin oikein, komission jäsen sanoi, että tässä yhteydessä "voitaisiin" harkita mahdollisuutta laatia viralliset ohjeet. Kuulinko nyt väärin? Parlamentin on saatava tietää, aiotaanko ohjeiden antamista todella harkita.

Puhemies
Jäsen Perry, komission jäsen Liikanen puhui teidän kielellänne, joten uskon hänen puhuneen riittävän selkeästi! Voisiko komission jäsen toistaa kyseisen kohdan?

Liikanen
. Voidaan tarkastella. Can also be translated: can be and will be considered.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0432/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi Euroopan yhteisön radiotaajuuspolitiikan sääntelyjärjestelmästä (radiotaajuuspäätös) (12170/1/2001 - C5-0490/2001 - 2000/0187(COD)) (Esittelijä: Niebler)

Niebler
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää komissiolle yhden kysymyksen ennen äänestystä. Komission alkuperäisen päätösluonnoksen mukaan radiotaajuuspolitiikkaa varten oli tarkoitus muodostaa korkea-arvoinen ryhmä, joka jatkuvasti käsittelee radiotaajuuksiin liittyviä kysymyksiä. Euroopan parlamentin oli tarkoitus osallistua näihin neuvotteluihin. Oikeudellisista ja toimielimiin liittyvistä syistä kyseisen ryhmän perustamista ei voida lyödä lukkoon radiotaajuuspäätöksessä. Kysyn kuitenkin komissiolta, pitääkö se kiinni alkuperäisistä aikeistaan ja perustaako se tällaisen ryhmän komission päätöksellä, siis vapaaehtoisesti. Jos se tekee niin, otetaanko parlamenttikin mukaan tämän ryhmän työhön?

Liikanen
. (EN) Arvoisa puhemies, voin vahvistaa, että komissio aikoo virallisella päätöksellä perustaa korkean tason työryhmän keskustelemaan yhteisön radiotaajuuspolitiikasta. Työryhmä koostuu jäsenvaltioiden edustajista ja sen puheenjohtajana toimii komissio. Kuten jo edellä todettiin, Euroopan parlamentilla on tässä ryhmässä tarkkailijan asema. Esittelijä Niebler viittasikin tähän mahdollisuuteen mietintönsä perusteluosassa, kun se oli toisessa käsittelyssä. Komissio pitää tietenkin parlamenttia säännöllisesti ajan tasalla radiotaajuuskomitean keskusteluista normaalien toimielinten välisten sopimusten ja komitologiamenettelyn mukaisesti.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0420/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman (2001-2006) (10222/1/2001 - C5-0390/2001 - 2000/0119(COD)) (Esittelijä: Trakatellis)

Puhemies
Käännän katseeni jälleen komissioon, jotta saisimme kuulla teidän mielipiteenne tarkistuksista.

Vitorino
. (EN) Arvoisa puhemies, kuten kollegani, komission jäsen Byrne eilen illalla totesi, komissio pitää erittäin myönteisenä esittelijän ja ympäristövaliokunnan työtä tämän tärkeän mietinnön hyväksi. Mitä tarkistuksiin tulee, komissio voi hyväksyä kokonaan 28 tarkistusta. Ne ovat tarkistukset 2-5, 8, 11, 12, 14-17, 19-22, 24, 33, 37-40, 45, 47-49, 51, 53 ja 60. Komissio voi hyväksyä osittain kymmenen tarkistusta. Ne ovat tarkistukset 1, 18, 26, 29, 31, 32, 54, 55, 56 ja 58.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0408/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi haitallisista aineista eläinten rehuissa (10593/1/2001 - C5-0413/2001 - 1999/0259(COD)) (Esittelijä: Paulsen)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0406/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen päästöjen vähentämisestä ja direktiivin 97/24/EY muuttamisesta (7598/1/2001 - C5-0386/2001 - 2000/0136(COD)) (Esittelijä: Lange)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Budjettivaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0431/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 muuttamisesta EKT-95:n käytön osalta jäsenvaltioiden alv:oon perustuvaan omaan varaan suorittamien maksuosuuksien määrittämisessä (8793/1/2001 - C5-0385/2001 - 2000/0241(COD)) (Esittelijä: Haug)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Turchin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0439/2001) komission vuosikertomuksesta 1999 neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle Euroopan laajuisista verkoista (Euroopan laajuisten verkkojen alaan liittyvän yhteisön rahoitustuen myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 2236/95 16 artiklan mukainen) (KOM(2000) 591 - C5-0255/2001 - 2001/2120(COS)).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Watsonin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0396/2001) suosituksesta neuvostolle vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta alueesta: Eurooppa-neuvoston kokousten ja muiden vastaavien tilaisuuksien turvallisuus (2001/2167(INI)).

Santini
Arvoisa puhemies, PPE-ryhmän varjoesittelijänä haluaisin kysyä teiltä, ovatko sihteeriyksikkönne saaneet kohtaa 5.5. koskevan painovirhekorjauksen, jonka käännösyksiköt ovat panneet kiertoon, mutta jota ei jostakin kumman syystä näy vielä tänään jaetussa tekstissä. Tämä ilmoitus on tehty kauan aikaa sitten, ja se koskee erittäin vakavaa käännösvirhettä, joka vääristää esittelijän alkuperäistä tekstiä. Kohtaan 5, neljännelle riville esittelijä oli kirjoittanut: "Jäsenvaltioiden pitäisi ehdottomasti välttää aseiden käyttöä." Toistan, että esittelijän tekstissä lukee: "Jäsenvaltioiden pitäisi ehdottomasti välttää aseiden käyttöä", kun taas käännös on seuraava: "Jäsenvaltioiden pitäisi ehdottomasti kieltää aseiden käyttö." Tässä on olennainen ero, vaikka en tietenkään usko, että parlamentti voi antaa yhdellekään yhteisön poliisille lupaa käyttää aseita tai kieltää sitä. Käännös on kuitenkin selvästi virheellinen. Ennen kuin äänestämme olipa äänestyksen tulos mikä tahansa haluaisin varmistaa, että olette saanut oikaistun kohdan.

Puhemies
Jäsen Santini, muistutin jo Watsonin mietinnöstä toimitetun äänestyksen alussa, että italialaiseen versioon on tehty oikaisu. Mutta teidän huomautuksenne perusteella asia tarkistetaan tietenkin uudelleen.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Hazanin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0414/2001) neuvoston selvityksestä Euroopan unionin painopistealueista ja toimintatavoitteista ulkosuhteissa oikeus- ja sisäasioiden alalla (7653/2000 - C5-0102/2001 - 2001/2051(COS)).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)ÄÄNESTYSSELITYKSET
Jacksonin mietintö (A5-0383/2001)

Banotti
. (EN) Äänestin Jacksonin Codex Alimentarius -komissiota koskevaa mietintöä vastaan, koska olen lopen kyllästynyt niiden käytäväpoliitikkojen tunkeiluun, jotka lähettävät joukkokirjeitään Euroopan parlamentin sähköpostijärjestelmään. Se on ollut todella kiusallista, ja pyrimmekin tulevaisuudessa kaikin keinon estämään tällaisen tunkeilun.
Daryn mietintö (A5-0443/2001)

Carlotti
. (FR) Eurooppa päätti yli 30 vuotta sitten rakentaa omaperäisen mallin kumppanuudelle Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden kanssa.
Tässä avoimuuteen ja solidaarisuuteen perustuvassa menettelyssä luotiin banaanialan yhteinen markkinajärjestely takaamaan, että Euroopan markkinoille pääsee tuotteita näistä AKT-maista, joista jotkin kuuluvat maailman köyhimpiin.
Järjestelyä ovat alusta lähtien vastustaneet banaanialan suuret monikansalliset yhtiöt, joiden tuotanto on erittäin kilpailukykyistä... mutta usein orjuutta muistuttavan riistämisen hinnalla!
Poliittisesta painostuksesta talouspakotteisiin ja kompromisseista myönnytyksiin, koko määrällisen suojaamisen järjestelmä on purettava heti vuonna 2006 puhtaan tullisuojajärjestelmän tieltä, josta kukaan ei tällä hetkellä tiedä, kuinka tehokkaasti se turvaa AKT-maiden perinteisten banaanintuottajien edut.
Huhtikuussa 2001 tehty kompromissi auttoi toki päättämään kauppasodan, joka on myrkyttänyt Atlantin ylittäviä suhteita lähes kymmenen vuoden ajan. Jotkin sen määräyksistä ovat kuitenkin AKT-maille todella "kitkerää lääkettä": kiintiösuoja, joka takasi perinteisille tuottajille pääsyn Euroopan markkinoille, lopetetaan vuonna 2006, taattavan tuotannon määrää vähennetään 100 000 tonnilla jo tammikuusta 2002 lähtien puhumattakaan toimintahäiriöistä ja viiveistä teknisessä ja taloudellisessa tukijärjestelmässä, jonka pitäisi auttaa AKT-maiden tuottajia sopeutumaan uusiin markkinaoloihin, mutta jonka maksuja odotetaan yhä.
Michel Daryn mietinnössä, johon meidän on otettava tänään kantaa, ehdotetaan, että siirtymävaiheessa, joka edeltää hyppyä tuntemattomaan eli banaanialan yhteisen markkinajärjestelyn loppua, AKT-maille tarjottaisiin useita "turvaverkkoja".
(Äänestysselitystä on lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan nojalla.)

Fruteau
. (FR) Banaaniasia on ollut vuodesta 1993 lähtien Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kauppasuhteiden ytimessä. Jotkut ovat jopa sanoneet, että se myrkyttää Atlantin ylittäviä suhteita ja että konflikti on ratkaistava mahdollisimman pian. Minun tekisi mieli sanoa: mihin hintaan hyvänsä.
Louis Vuittonista Guccin kautta Hermèsiin, maailman mahtimiehet ovat totisesti saaneet tarpeekseen! Tarpeekseen siitä, että Antilleilta Strasbourgin kautta Brysseliin jotkut ovat valinneet vastarinnan alistumisen sijasta.
Mutta kuka parlamentissa kieltää, että taipuessaan WTO:ksi naamioituneiden Yhdysvaltojen määräyksiin Euroopan unioni on hyväksymässä 35 000 Kanariansaarten tai 30 000 Antillien asukkaan joutumisen enemmän tai vähemmän pitkäaikaisesti työttömäksi?
Kuka kieltää, että antaessaan asteittain periksi tässä asiassa Eurooppa on kääntämässä selkänsä sosiaalimallilleen, jota se yrittää jatkuvasti levittää kautta maailman?
Kuka voi lopuksi kieltää, että perääntyessämme tänä päivänä tässä asiassa, annamme huomenna periksi sokerissa (eikä vain ruokosokerissa vaan myös sokerijuurikkaassa) ja että pian meidän on haudattava maatalousmallimme?
Jäsen Dary ei ole peitellyt näitä kysymyksiä, ja parlamentti voi mielestäni olla ylpeä mietinnön hyväksymisestä. Demokraattiseen legitiimiyteemme nojaten päätimme valita vastarinnan Euroopan komission taipumattomuuden edessä. Pyyntömme "hirmumyrsky"lisenssien myöntämisestä silloin, kun tuotantoja on tuhoutunut, ja etenkin pyyntömme torjua automaattinen siirtyminen puhtaaseen tariffijärjestelmään vuonna 2006 ovat parhaita esimerkkejä tästä.
Äänestin siis tietenkin kollegamme mietinnön puolesta, sillä pidän sitä kokonaisuudessaan asianmukaisena, vaikka esitinkin joitakin varauksia C-tariffikiintiön jakautumisesta Karibian ja Afrikan maiden tuottajien välillä. Kun otetaan huomioon, että Afrikan kauppaväylät ovat perinteisesti suuntautuneet Ranskaan, pelkään, että muutos on yksi vastaisku lisää Guadeloupen ja Martiniquen eurooppalaisille tuottajille.
Paasilinnan mietintö (A5-0435/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, jäsen Paasilinnan puitedirektiivi koskee yleisesti ottaen kaikkia sääntöjä, jotka koskevat sellaisten viestintäverkkojen luomista, tukemista, lisäämistä ja parantamista kansalaisten hyväksi, jotka ovat toisiinsa yhteydessä, toisin sanoen sellaisten, joiden avulla voidaan käyttää sekä televisiota, tietokonetta että puhelimia. Arvoisa puhemies, kun äänestin tämän mietinnön puolesta, mielessäni olivat eläkeläiset ja vanhukset. Miten vanhukset ja eläkeläiset liittyvät tähän asiakirjaan? Liittyvätpä hyvinkin, koska he viettävät television ääressä aikaa enemmän kuin muut, ja näin ollen heidät on näistä tekniikan edistysaskeleista hyötyjinä otettava huomioon. Valitettavasti heitä ei ole huomioitu riittävästi tässä asiakirjassa.
Brunettan mietintö (A5-0434/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, Brunettankin mietintö koskee sähköistä viestintää ja erityisesti sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksia ja yhteenliittämistä. Viittaan siihen, mitä sanoin edellisessä äänestysselityksessäni, ja sanon, että vaikka hyväksynkin tämän asiakirjan kokonaisuudessaan, huomaan tässäkin erään puutteen: tässä ei suunnitella näiden sähköisten viestintävälineiden toisin sanoen television, Internetin, matkapuhelimien edullisia käyttömahdollisuuksia vanhuksille ja eläkeläisille, jotka saavat pientä eläkettä ja joilla olisi oikeus käyttää näitä sähköisiä viestintävälineitä ilman, että heille aiheutuu siitä taloudellista rasitetta ja pikemminkin niin, että he saavat tukea kansallisvaltioilta.
Nieblerin mietintö (A5-0433/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, kuten sanoitte, Nieblerin mietintö liittyy sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskeviin valtuuksiin. Eläkeläispuolueen edustajana äänestin mietinnön puolesta, mutta toivon, että huomaan tämän seikan puuttuvan tästä asiakirjasta ihmiset vapautettaisiin maksamasta käyttöoikeuksia ja erilaisia maksuja ja veroja silloin, kun uusien televisio- ja verkkopalvelujen tarjoajille annetaan lupa päästä markkinoille. Tästä asiakirjasta puuttuvat helpotukset sellaisille henkilöille, jotka tarjoutuvat käyttämään näitä viestintävälineitä antaakseen tietoa työtä koskevista oikeuksista, eläkeoikeuksista ja sosiaalisista näkökohdista, jotka koskevat kaikkia kansalaisia ja erityisesti vanhuksia.
Harbourin mietintö (A5-0438/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, jäsen Harbourin tämänkin mietinnön tässäkin on kyseessä direktiivi sähköisestä viestinnästä, yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisen viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla yhtenä tarkoituksena on tuottaa kuluttajille mahdollisimman paljon hyötyä. Jos edellisessä äänestysselityksessäni sanomani pitää paikkansa, toisin sanoen se, että kuluttajat ovat pääosin vanhuksia ja eläkeläisiä, tämä tarkoittaa, että vanhuksille ja eläkeläisille pitäisi pyrkiä tuottamaan mahdollisimman suuria etuja. Juuri tätä asiaa minulta kysyivät monet eläkeläiset, jotka tälläkin kertaa tulivat saattamaan minua lentokentälle sunnuntai-iltapäivänä lähtiessäni lennolle Strasbourgiin. He pyysivät minua välittämään parlamentille sellaiset terveiset, että he olisivat hyvillään, jos televisiossa puhuttaisiin paljon nykyistä enemmän heidän ongelmistaan ja heidän toiveistaan.

McCarthy
Haluaisin sanoa, että ymmärrän täysin komission ja neuvoston toiveen varmistaa etukäteen televiestintäpaketin menestyminen Laekenin huippukokouksessa. Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen on elintärkeää, mutta PSE-ryhmän varjoesittelijänä haluan valittaa tästä menettelystä.
Vastustan myös suljettujen ovien takana viime minuuteilla tehtyjä sopimuksia, jotka ovat johtaneet sellaiseen kompromissipakettiin, joka heikentää huomattavasti siirtovelvollisuuspalveluja ja säännöksiä, jotka koskevat vammaisia ja niitä käyttäjiä, joilla on erityistarpeita. Säännökset hyväksyttiin yksimielisesti oikeudellisten asioiden valiokunnassa. Olin kieltämättä pettynyt, kun brittiläisen konservatiivipuolueen esittelijä ilmoitti minulle päättäneensä hylätä nämä kuluttajille ja käyttäjille tärkeät säännökset, jotta paketti olisi poliittisesti tarkoituksenmukainen. Valtuuskuntani eli Labour-puoluetta edustavat parlamentin jäsenet äänestivät tämän paketin puolesta nimenomaan puolustaakseen valiokunnan kantaa näistä tärkeistä säännöksistä.
Saanemme muistuttaa komissiolle ja neuvostolle, että me olemme lainsäätäjiä siinä missä nekin, emme lainvoimattomien julkilausumien luonnostelijatovereita, jotka luottavat komission hyvään tahtoon siirtovelvollisuussäännösten antamisessa. Me tietenkin seuraamme, miten komissio edistyy näiden säännösten valmistelussa. Minun on sanottava, että tämänpäiväinen äänestystulos oli voitto Laekenin Eurooppa-neuvostolle, komissiolle ja televiestintäpakettia käsittelevälle neuvostolle, mutta se ei ollut voitto demokratialle tässä parlamentissa.

Caudron
. (FR) Haluan aivan ensimmäiseksi muistuttaa tämän mietinnön aiemmista vaiheista. Ensin se annettiin teollisuusvaliokunnalle, kuten muutkin tietoliikennepaketin mietinnöt. Minut oli nimetty esittelijäksi siihen asti, kunnes oikeudellisten asioiden valiokunta ilmoitti olevansa asiassa toimivaltainen ja mietintö annettiin PPE-ryhmän brittiläisen parlamentin jäsenen, Malcolm Harbourin, valmisteltavaksi.
Pysyin lausunnon valmistelijana, mutta lausunnolle ei annettu paljon arvoa keskusteluissa! Tämä on harmi, etenkin kun kyse on yleispalvelujen puolustamisesta näinkin tärkeällä ja edistyksellisellä alalla.
Kun lukee oikeudellisten asioiden valiokunnan marraskuussa hyväksymää mietintöä, on hämmästyttävää huomata, että yleispalveluihin liittyvät määräykset on rajattu minimiin ja että mietinnössä keskitytään lähinnä kuluttajasuojaan.
Kuten olen lausunnossani todennut, jos yleispalvelut muodostavien palvelujen määritelmään sisältyy samanlaisia perusteita kuin ne, joita yleensä käytetään kuluttajille tarjottavien palvelujen arvioinnissa (kohtuulliset hinnat, saatavuus, toimitusaika, laatu), sen tarkoitukset ovat aluepolitiikan, sosiaalipolitiikan (epäsuotuisimmassa asemassa olevien syrjäytymisen estäminen) ja yleisen järjestyksen politiikan kannalta erilaiset.
Haluan myös korostaa uusien viestintäverkkojen käyttömahdollisuuden demokraattista merkitystä. Uudet tekniikat tarjoavat todellakin kansalaisille mahdollisuuden saada äänensä kuuluviin, osallistua demokraattiseen keskusteluun ja vaikuttaa päätöksiin. Lisäksi ne ovat merkittävä väline läheisyyden elvyttämisessä. Paikallisdemokratialle voi olla paljon hyötyä alueellisten julkisten palvelujen online-muotoisesta vuorovaikutteisuudesta. Uusien tekniikoiden avulla julkiset palvelut voivat saada lisävauhtia, jos niille tarjotaan keinot siihen ja tietenkin jos sitä halutaan. Lopuksi, Internetin käyttömahdollisuus on ehdoton edellytys tietoon pohjautuvan tietoyhteiskunnan luomiselle.
Näihin haasteisiin vastaamiseksi piti siis parantaa komission ehdotusta, mihin pyrinkin tarkistuksissani, jotka jäsen Harbour hylkäsi kokonaisuudessaan.
Olemme hyväksyneet tänään mietinnön, jossa ehdotetaan mielenkiintoisia muutoksia kuluttajasuojan - etenkin vammaisten kuluttajien suojan - ja siirtovelvoitteiden osalta, mutta joka ei valitettavasti turvaa yleispalveluja tällä alalla.
Nieblerin mietintö (A5-0432/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, Nieblerin mietintö, joka koskee Euroopan yhteisön radiotaajuuksia ja niiden jakamista, sai minulta kannatusta äänestyksessä, kuten kaikki sähköistä viestintää koskevat toimenpiteet. Minusta Euroopalle olisi kuitenkin pitänyt varata saatavissa olevista taajuuksista tietty kiintiö sähkömagneettista säteilyä varten, jonka avulla lähetetään sähköisiä viestejä, jotka sitten muuttuvat kuviksi televisioissamme ja tietokoneissamme ja signaaleiksi kiinteissä puhelimissa tai matkapuhelimissa.
Tulevaisuudessa Euroopan on mielestäni toimittava edelläkävijänä tässä asiassa, ja tämä on mahdollista vain niin, että Euroopalla sellaisenaan on käytössään taajuuksia eikä pelkästään kansallisvaltioilla.
Trakatellisin mietintö (A5-0420/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, kansanterveysalaan varataan 280 miljoonaa euroa. Rauhoittukaa, en aio ehdottaa, että ryhtyisitte lääkäriksi ehkä se on unelmanne, en tiedä vaan haluan ainoastaan sanoa, että tämän yhteisön toimintaohjelman osalta toivon, että unionin 15 jäsenvaltion varat pannaan yhteen yhdeksi eurooppalaiseksi ohjelmaksi, jolla meidän varaamiemme määrärahojen lisäksi voitaisiin varata myös sellaisia varoja, joita yksittäiset kansallisvaltiot varaavat käyttöön kansallisten talousarvioidensa kautta. Toivon ennen kaikkea, että haitallisissa ympäristöissä työskentelevien työtunteja vähennetään, koska tällaisten ympäristöjen vuoksi he sairastuvat ammattitauteihin, jotka ovat yksi syy julkisen terveydenhuollon suuriin rasitteisiin ei pelkästään ihmishenkien, vaan myös taloudelliselta kannalta.

Malmström, Paulsen ja Olle Schmidt
. (SV) EU:n kansanterveysalan toimintaohjelma on tärkeä osa Euroopan kansanterveyden parantamistyötä. Meille sosiaaliliberaaleille kansanterveys on todellinen sydämen asia ja arvokkaan ja kunnollisen elämän edellytys.
Tuemme sen vuoksi komission ehdotusta ja parlamentin ensimmäisen käsittelyn yhteydessä tekemiä ehdotuksia. Parlamentin toisen käsittelyn yhteydessä tekemät tarkistukset johtaisivat kuitenkin - meidän mielestämme - ainoastaan kansanterveyttä koskevan käsitteen heikkenemiseen, perustamissopimuksen 152 artiklan rikkomiseen ja siihen, että jäsenvaltioiden omaa hoitoalaa koskevaa päätöksenteko-oikeutta loukattaisiin. Olemme sen vuoksi päättäneet vastustaa kaikkia tarkistuksia, lukuun ottamatta tarkistusta 1, jossa käsitellään toissijaisuusperiaatteen kunnioittamista kansanterveysasioissa, ja tarkistusta 60, jossa käsitellään antibioottiresistenssin vähenemistä.

Meijer
. (NL) Ilman viranomaisten demokraattista sääntelyä terveydestä tulee kauppatavara. Tämä kauppatavara on rikkaiden ja mahtavien käytössä, ja se puuttuu köyhiltä ja voimattomilta. Heikommassa asemassa olevien väestönosien odotettavissa oleva elinaika on lyhyempi kuin etuoikeutettujen ryhmien. Jatkuvasti harjoitetaan painostusta, jotta tuloista riippuvat vakuutusmaksut korvattaisiin maksulla, joka olisi kaikille samansuuruinen tuloista huolimatta. Kaupalliset yritykset tarjoavat erityishoitoa niille, jotka voivat ja haluavat maksaa siitä. Sairaalat menevät mukaan kaupallisille markkinoille, joilla ihmiset, joilla on eniten rahaa, voivat etuilla, ja tappiota tuottavat hoidot poistetaan. Syntyy jonotusluetteloita, ihmiset ohjataan kaukana sijaitseviin sairaaloihin toisissa jäsenvaltioissa ja kuolleisuus lisääntyy tarpeettomasti. Tätä kehitystä vasten on tärkeää, että viranomaiset huolehtivat hyvästä, kaikille avoimesta terveydenhuollosta. Euroopan yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelma voi osaltaan edistää tätä. Siksi on tosin tarpeen, että ensimmäisen käsittelyn jälkeen hylätyt tarkistukset saavat tänään selvän enemmistön puolelleen, niin että tulee selvästi vahvistettua, että terveys ei ole kauppatavara eikä sitä pidä alistaa taloudellisille kompromisseille ja että etenkin monissa ehdokasvaltioissa jo 12 vuoden ajan laiminlyödyssä terveydenhuollossa on reilusti parantamisen varaa.

Sacrédeus
. (SV) Kun on kyse tästä ohjelmasta, olen vastustanut ehdotusta, jonka mukaan eurooppalaisella tasolla "kehitettäisiin erityistoimi, jolla pyritään yleisten tiedotuskampanjoiden keinoin edistämään parempaa ruokavaliota ja ruokailutapoja, jotka vastaavat paremmin elimistön tarpeita".
Euroopan unionin on keskityttävä päätehtäviinsä - rauhan, demokratian, ihmisoikeuksien, vapaakaupan ja ympäristöä parantavien toimien edistämiseen. Vain siten yhteistyöhanke voi saada kansan kannatuksen ja tuen sekä oikeutuksen kansalaisten silmissä. Muussa tapauksessa EU-hanke pysyy pääasiassa hankkeena, jossa päätöksenteko keskitetään vain muutamille henkilöille.
Ensi viikonloppuna EU:n tulevan säännöstön/uuden perustamissopimuksen ääriviivoista keskustellaan neuvoston huippukokouksessa Laekenin kuninkaan linnassa Brysselissä. Tässä tilanteessa on tärkeämpää kuin koskaan ennen, että Euroopan parlamentti osoittaa sitä poliittista kypsyyttä ja kuria, jota vaaditaan, jotta emme vaatisi uusia toimia, jotka hoidettaisiin Euroopan poliittisella tasolla, vaan että sen sijasta kannattaisimme voimakkaasti huomion kohdistamista keskeisiin yhteistyötehtäviin.
On tärkeää, että Maastrichtin ja Amsterdamin sopimuksissa perustamissopimuksiin kirjattu toissijaisuusperiaate (läheisyysperiaatetta) toteutetaan käytännössä. Yhden täysin riippumattoman EU:n toimielimen, tuomioistuimen, pitäisi saada oikeus valvoa sitä, että toissijaisuusperiaate otettaisiin huomioon ja sitä kunnioitettaisiin, jotta entistä useampia valtaoikeuksia ei siirrettäisi Euroopan tasolle.
Tällaisiin asioihin ei todellakaan kuulu se, että keskitetysti johdetaan koko Euroopan kattavaa "parempaa ruokavaliota ja ruokailutapoja" ajavaa kampanjaa, joka koskee kaikkia niitä erilaisia kulttuureja, ruokailutapoja ja makuja, jotka leimaavat 370 miljoonaa EU:n jäsenvaltioiden kansalaisia.
Sallikaa makujen, kulttuurien ja elämäntapojen olla jatkossakin erilaisia Kreikassa, Espanjassa ja Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Saksassa. Se on suuri rikkaus.
Paulsenin mietintö (A5-0408/2001)

Goodwill
Minua hämmästyttää, että neuvosto on hylännyt kolmen suurimman poliittisen ryhmän neuvotteleman kompromissipaketin. Olisimme mieluummin äänestäneet kompromissitarkistuksista. Kompromissi kahdesta kiistanalaisesta kysymyksestä, nimittäin rajoitusten asettamiselle myönnetystä määräajasta sekä oikeudesta palauttaa saastunut rehu alkuperämaahan kyseisen maan hallituksen suostumuksella, oli realistinen ja toimiva. Haluaisin, että pöytäkirjaan merkitään PPE-ryhmän DE-siiven kanta, jonka mukaan neuvosto oli mieletön hylätessään käsiteltävänä olleen paketin. Jos neuvosto luulee tekevänsä paremmat kaupat sovittelumenettelyssä, niin se on turha luulo! Sivumennen sanottuna kompromissi olisi ollut paras ratkaisu myös Italian eläkeläisten kannalta.

Hyland
. (EN) EU:n elintarviketurvallisuutta koskevan valkoisen kirjan keskeisten toimintalinjojen täytäntöönpano on ensiarvoisen tärkeää, mikäli aiomme palauttaa kuluttajien luottamuksen elintarvikeketjuun. BSE- ja dioksiinikriisiinhän oli syynä nimenomaan se, että rehunvalmistajat lisäsivät eläinrehuun epäsuotuisia ainesosia.
Parlamentin ja muiden EU:n toimielinten ansioksi voidaan lukea, että ne ryhtyivät ripeästi toimiin kriisin selvittämiseksi ja hyväksyivät pitkän aikavälin toimenpiteitä estääkseen sen uusiutumisen.
Tämänpäiväinen keskustelu on uusi edistysaskel tässä merkittävässä hankkeessa sen varmistamiseksi, että karjankasvattajien käyttämä eläinrehu on mahdollisimman korkealaatuista. Eikä suinkaan ole ensimmäinen kerta, kun sanon julkisesti, että koko tämän surkean fiaskon aikana karjankasvattajat ovat olleet vain viattomia uhreja olosuhteissa, joihin he eivät mitenkään ole voineet vaikuttaa.
On myös tärkeää tuoda esille, että karjankasvattajat pitävät myönteisinä eläinrehutuotantoa koskevia tarkastuksia.
On valitettavaa, että jotkut ihmiset ovat käyttäneet elintarviketurvallisuudesta käytyä keskustelua hyväkseen halventaakseen karjankasvattajien ammattikuntaa ja heidän rooliaan laadukkaan elintarvikehuollon takaajina kansalaisille.
Meidän on oltava hyvin varovaisia käsitellessämme elintarvikkeita koskevia lausuntoja. Dioksiini- ja BSE-keskustelussa ei onnistuttu viestittämään selvästi, että eurooppalaisten elintarvikkeiden laatu on maailman parasta ja että kuluttajat saavat sekä laatua että vastinetta rahoilleen. Eurooppalaiset viljelijät eivät missään tapauksessa hyväksy poikkeuksia tähän periaatteeseen.
Hiljattaiset raportit yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudesta ovat todella huolestuttavia. Mikäli aiomme vakavissamme edistää perheviljelyyn perustuvaa eurooppalaista maatalousmallia, meidän on varmistettava, että kaikille tämän poliittisen kehyksen puitteissa toimiville taataan kunnollinen toimeentulo.
Langen mietintö (A5-0406/2001)

Fatuzzo
Tässä äänestämässämme mietinnössä säännellään erityisesti moottoripyörien päästöjä. Arvoisa puhemies, olen varma, että te kuulette parhaillaan hirveää melua, jota monista parlamentin lähistöllä olevista kaduilla ajavista moottoripyöräilijöistä aiheutuu. Tuo melu on korvia huumaavaa, ja ennen kaikkea se ei ole hajutonta saastetta, vaan päinvastoin se haisee monesti pahalle. Eikä tämä ole tärkeä asia niinkään nenämme kannalta vaan pikemmin siksi, että saaste levittää ilmakehään haitallisia aineita. Arvoisa puhemies, jos te olisitte liikennepoliisi, jonka tehtävänä on panna ihmiset noudattamaan näitä äänestämiämme direktiivejä, ettekö tekin haluaisi tältä istumalta takavarikoida moottoripyörät niiltä, jotka aiheuttavat niillä niin paljon melua ja niin paljon saastetta? Minusta olisi ollut paljon mieluisampaa äänestää, jos direktiivissä olisi määrätty tällaisista toimista.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson ja Theorin
. (SV) Me ruotsalaiset sosiaalidemokraatit kannatimme direktiiviä, jossa käsitellään kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen päästöjen vähentämistä. Mielestämme mietinnöllä on ympäristöarvoa.
Tällä äänestysselityksellä haluamme kuitenkin ilmoittaa, että emme kannata esittelijä Langen toivomusta, jonka mukaan vuodesta 2006 alkaen olisi sovellettava pakollisia raja-arvoja. Mielestämme raja-arvojen on oltava vapaaehtoisia, kunnes uusien raja-arvojen perusta on parempi. Jos raja-arvoista päätetään jo nyt, on vaarana, että moottoripyörien päästöt ovat tulevaisuudessa tarpeettoman suuria. Esittelijä Langen ehdottama autojen testisykli on mielestämme sopimaton, koska moottoripyöriä ei ajeta kuten autoja. Niiden kiihtyvyys on erilainen ja niiden ajonopeus on yleensä suurempi.
Meidän pitää sen sijaan odottaa uutta moottoripyörien testisykliä, joka ollaan ottamassa käyttöön ja säilytettävä siihen saakka vapaaehtoiset raja-arvot.
Turchin mietintö (A5-0439/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, ennen kuin esitän, miksi äänestin Turchin mietinnön puolesta, joka koskee Euroopan laajuisten verkkojen alaan liittyvän yhteisön rahoitustuen myöntämistä, toisin sanoen kuljetus-, energia- ja sähköisen viestinnän alalla, sallinette minun kiittää jäsen Goodwillia, joka haluaa minun tavoin suojella koko Euroopan eikä siis pelkästään italialaisten eläkkeellä olevien kansalaisten etuja. Ja palaamme jälleen tämä on varsinainen sähköiselle viestinnälle omistettu istuntokausi televisioihin ja televisio-ohjelmiin. Äänestin mietinnön puolesta, mutta toivon, että seuraavilla kerroilla, tulevina vuosina, kun äänestämme tästä mietinnöstä, määrätään taloudellisesta tuesta sellaisille televisio-asemille, jotka lähettävät johonkin jäsenvaltioon muissa Euroopan unionin jäsenvaltiossa valmistettuja ohjelmia. Arvoisa puhemies, meidän on tutustuttava toisiimme italialaisten, englantilaisten, ranskalaisten, suomalaisten jne. ja mikäpä sen parempi keino kuin katsella toisessa valtiossa tehtyjä ohjelmia, jotka on tietenkin käännetty omalle kielellemme.

Poli Bortone
. (IT) Yhdyn täysin jäsen Franz Turchin tekemiin johtopäätöksiin. Korostan sitä, mitä aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa esitettiin kansallisten, alueellisten ja paikallisten laitosten sekä yksityisen sektorin TEN-hankkeiden toteuttamista varten myöntämiä rahoituksia koskevien tietojen puuttumisesta, kun ottaa huomioon, että noin 95 prosenttia rahoituksesta on peräisin EU:sta. Tämä tiedonpuute koskee myös liikennemuodoittain tehtyjä erityissijoituksista, jotka tehdään EIP:n lainojen, kolmansille maille suunnattujen rahoitusvälineiden, muiden julkisten ja yksityisten ohjelmien sekä rakennerahastojen turvin. Komissio onkin antanut yksityiskohtaista tietoa ainoastaan B5-700-budjettikohdasta.
Katsomme velvollisuudeksemme mainita myös tulevaisuuden varalle liitteenä toimivasta selkeästä ja yksinkertaisesta taulukosta, joka sisältää varmoja ja avoimia tietoja, joita ei käytettäisi pelkästään jo saatujen varojen moitteettoman käytön valvomiseen, vaan myös suunnitteluun suuremman tietomäärän pohjalta. Kyse on seurantamenetelmästä, joka on komission kertomuksessa kohdistettu ainoastaan neljääntoista Essenissä vahvistetuttuun painopistehankkeeseen, jotka eivät, kuten tiedämme, ole ainoat luettelossa olevat hankkeet.
Lopuksi katson tärkeäksi ilmoittaa komissiolle, että on tarpeen aloittaa uudelleen ja vakavasti ottaen keskustelu liikennekäytävästä 8 joka hävisi valkoisesta kirjastakin ja syrjäisistä alueista, jotka ovat entistä syrjäytetympiä sen vuoksi, että Euroopan laajuisiin rautatiereitteihin osoitetaan liikaa huomiota ja että lentokuljetusalan kriisiin kiinnitetään niukanlaisesti huomiota.
Watsonin mietintö (A5-0396/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin tätä mietintöä vastaan, koska siinä olisi voitu päättäväisemmin tuomita mielenosoitukset, jotka sinällään ovat laillisia ei-toivotun politiikan vastustamiseksi silloin kun on kyse vastustamisesta mutta joiden on aina oltava yksinomaan rauhanomaisia. Arvoisa puhemies, minäkin olen monta kertaa osoittanut mieltäni hallitusten tekemiä sellaisia päätöksiä vastaan, joihin en ole ollut tyytyväinen. Mutta miten sitten olen osoittanut mieltäni? Olen kahlinnut itseni Bergamon kaupunginhallituksen rakennukseen, olen kahlinnut itseni Bergamon maakuntaneuvoston rakennukseen ja olen kahlinnut itseni Lombardian alueen alueneuvoston rakennukseen Italiassa. Arvoisa puhemies, kuka tietää, ehkäpä jonakin päivänä kahden seuraavan vuoden aikana kahlitsen itseni teidän paikkaanne. Mutta tämä on rauhanomainen tapa protestoida; tämä ei ole protestointia, jossa käytetään aseita ja väkivaltaa, kuten valitettavasti maailmassa on tapahtunut, ja sama on jatkunut jo jonkin aikaa. Tuomitsen tällaisen tavan, samoin kuin eläkeläispuolue ja me kaikki.

Puhemies
Siinäkin tapauksessa, että haluatte pitää täällä tekemänne paheksuttavan lupauksen, teidät vastoin tahtoanne vapautetaan kahleistanne!

Alavanos
. (EL) Epäilen, että viimeaikaisten kansalaisten vapauksia rajoittavien toimien vuoksi Euroopan unionissa ollaan vaarallisella tiellä. Valitettavasti eurooppalainen pidätysmääräys saatiin aikaan ennen Euroopan perustuslakia.
Näissä terrorisminvastaisissa toimissa huolestuttavalta vaikuttaa etenkin EU:n ja USA:n välinen sopimus kansalaisten luovuttamisesta.
Ranskan Nizzassa 7.1.2000 kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa päätettiin perusoikeuskirjasta, jonka 2 artiklan mukaan yhtäkään Euroopan kansalaista ei saa tuomita kuolemaan. Tämän artiklan perusteella ei yhteistyö kansalaisten luovuttamiseksi kuolemanrangaistusta soveltavan USA:n kanssa ole mahdollista. USA:ssa ei kansalaisille voida turvata oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä, sillä tuomioita langettavat sotilastuomioistuimet ja satoja maahanmuuttajia pidätetään ilman oikeutta lunastaa itseään vapaaksi tutkintavankeudesta.
Vaikka luovuttamiskysymyksessä USA sitoutuisikin siihen, että "kuolemanrangaistusta ei sovelleta", voivat USA:n tuomioistuimet siitäkin huolimatta langettaa kuolemanrangaistuksia, joita ei panna täytäntöön. Tämän USA:n kanssa rikosoikeuden alalla tehdyn sopimuksen avulla kuolemantuomio tuodaan Euroopan unionissa kiertotietä uudelleen käyttöön, mikä on selvä askel taaksepäin.
Lopuksi on pantava merkille, että Afganistanissa USA soveltaa tällä hetkellä laajalti kuolemanrangaistusta ilman, että sen tuomioistuimet ovat edes päättäneet asiasta. Tämä käsitys vahvistuu paitsi eilisistä USA:n puolustusministeri Rumsfeldin lausunnoista, joiden mukaan "tuhoamme al Qaida -järjestön", myös siitä, että USA on käyttänyt Afganistanissa 15 000 naulan "daisy-cutter"nimistä ("kukka-leikkuri") pommia, joka on maailman tehokkain ydinvoimaa hyödyntämätön massatuhopommi. On aivan eri asia estää talebanien ja al Qaida -järjestön toiminta ja rangaista ikään kuin varoitukseksi syyskuun 11. päivän rikollisesta iskusta vastuussa olevia henkilöitä kuin tappaa suunnitelmallisesti kaikki näiden järjestöjen jäsenet ja kannattajat - tätä keinoahan ei sovellettu edes natsirikollisiin. Eurooppalaisten velvollisuus on reagoida.

Alyssandrakis
. (EL) Euroopan parlamentin "kansalaisvapauksien ja -oikeuksien" nimellä esiintyvä valiokunta lisää mietinnöllään "Eurooppa-neuvoston kokouksien ja muiden tilaisuuksien turvallisuus" vielä yhden lenkin niihin raskaisiin kahleisiin, joilla yläluokka yrittää pitää aisoissa sen politiikkaa vastustavaa ja yhä laajemmalle leviävää vastarintaa.
Mietinnön esittelijä Watson neuvoo, miten voimme toimia rauhanomaisesti lainkuuliaisina mielenosoittajina, ja pääedellytyksenä on, että kokoonnumme rauhallisesti ja vältämme kaikkea väkivaltaa. Kysymys kuuluu, kuka käyttää väkivaltaa ja terroria? Nizzassa, Göteborgissa ja varsinkin Genovassa käytettiin todellakin väkivaltaa, mutta sitä käyttivät pääasiassa poliisivoimat ja valtiovalta. Sekä Göteborgissa että Genovassa poliisivoimien voimakeinojen kohteena eivät selvästikään olleet ne muutamat paikalla olleet ääriaineksiin kuuluvat mielenosoittajat, vaan rauhanomaisesti mieltään osoittavien suuri enemmistö.
Jatkossa esitetään, että mielenosoitusten järjestäjien on vältettävä yhteistyötä väkivaltaisia yhteenottoja mahdollisesti aiheuttavien henkilöiden kanssa. Tästä on helppo päätellä, että jos he eivät menettele kyseisellä tavalla, heidät voidaan pian voimaan tulevan terrorisminvastaisen lainsäädännön nojalla leimata terroristeiksi, sillä he ovat syyllistyneet terroriteon tukemiseen. Vastaamme tähän, että mielenosoitusten suojelu ääriaineksilta ja usein myös provokaatiolta on kansalaisliikkeen edun mukaista.
Mietinnössä esitetään, että jos haluamme ylittää oman maamme rajat ja osallistua kansainväliseen mielenosoitukseen, on meidän pystyttävä vakuuttamaan viranomaiset siitä, että tarkoituksenamme on osoittaa rauhanomaisesti mieltä laillisessa mielenosoituksessa. Pian mielenosoittajilta vaaditaan varmaankin todistuksia lainkuuliaisuudesta tai allekirjoituksia virallisiin ilmoituksiin. Lisäksi mietinnössä ehdotetaan, että unionissa otettaisiin käyttöön kaikille jäsenvaltioille yhteinen "vaarallisen henkilön ja vaarallisen käytöksen" määritelmä. Ehdotus viittaa lehdistön julkaisuihin, joiden mukaan Europolissa valmistellaan kahta uuttaa mustaa listaa, joista yksi koskee "häirikkömielenosoittajia" ja toinen ulkomaalaisia. Siksi mietinnössä esitetty toivomus, ettei unionissa laadittaisi mustia listoja tai lisää uusia tietokantoja kansalaisista, voidaan nähdä ainoastaan osoituksena tekopyhyydestä.
Poliisin voimakeinoista mietinnössä mainitaan ainoastaan, että kohtuutonta väkivaltaa on vältettävä, ja mielenosoittajien ja poliisivoimien menettelytapoja arvioidaan yhtäläisesti. Tosiasiassa varsinkin Genovassa poliisivoimat kohtelivat mielenosoittajia ennennäkemättömän julmasti: poliisivoimat tekivät laittomia rynnäkköjä ja sadoittain laittomia pidätyksiä, kymmeniä mielenosoittajia loukkaantui ja nuori mielenosoittaja murhattiin kylmäverisesti. Ei ole sattumaa, että YK:n kidutuksenvastaisesta komiteasta on pyydetty selvitystä Diazin ja Genovassa sijaitsevan Bozaneton vankilan tapahtumista.
Eurooppalaisen suurpääoman etuja ajavat poliittiset tahot tietävät varsin hyvin, että heidän kansalaisia vastaan suunnattu politiikkansa kohtaa entistä enemmän vastustusta. Siksi ne pyrkivät käyttämään voimakeinoja, joilla terrorisoidaan kansalaisia ja hillitään vastustusta. Historia on kuitenkin osoittanut, että tällaiset keinot aikaansaavat päinvastaisia tuloksia. Kansa nousee vastarintaan, koska sosiaalinen eriarvoisuus kasvaa ja perusoikeuksia rajoitetaan. Niin kauan kuin näihin seikkoihin ei saada muutosta, lisääntyvät kansalaisten vastarinta ja ponnistelut oikeuksiensa puolesta.
Siksi me Kreikan kommunistiseen puolueeseen (KKE) kuuluvat Euroopan parlamentin jäsenet äänestämme Watsonin mietintöä vastaan.
Hazanin mietintö (A5-0414/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, ilahduin kommentista, jonka annoitte äänestysselityksestäni, jossa puhuin kahlitsemisestani puhemiehistön korokkeeseen. Muistan, että kerran en onnistunut irrottamaan itseäni, koska olin varomattomasti heittänyt avaimen ikkunasta, joten tämän vuoksi minusta on helpompaa, todennäköisempää ja mukavampaa ajatella näin rauhanomaista protestointitapaa ja näin rauhanomaista mahdollista päätöstä.
Hazanin mietinnöstä, jonka puolesta äänestin, minun on sanottava, että minusta on erityisen ilahduttavaa lukea tahdosta taistella korruptiota vastaan, jota löytyy edelleenkin liian paljon kaikista Eurooppamme valtioista mutta myös sanoisin että erityisesti ja valitettavasti ehdokasvaltioista. Vaadin, että tätä asiaa parannetaan sitten, kun näiden ehdokasvaltioiden kanssa päästään asioista sopimukseen.

Puhemies
Äänestysselitykset päättyvät.
(Istunto keskeytettiin klo 13.48, ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Lähi-itä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neuvoston ja komission Lähi-idän tilannetta koskevista julkilausumista ja Brokin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan suositusehdotuksesta (B5-0747/2001) Lähi-idän kriisistä ja Euroopan unionin roolista Lähi-idässä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, annan teille puheenvuoron.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, nyt joulukuun alussa tilanne Lähi-idässä on jälleen kerran kääntynyt murheelliseksi, ja riski siitä, että tilanne käy yhä hallitsemattomammaksi, kasvaa ajan myötä. Vakava poliittinen vuoropuhelu, jota todellakin tarvittaisiin muiden varteenotettavien vaihtoehtojen puuttuessa, vaikuttaa yhä mahdottomammalta.
Osapuolilla ei vaikuta olevan mitään luottamusta tai poliittista tahtoa kriisin ratkaisemiseen, mikä jättää kentän avoimeksi väkivallalle ja ääriliikkeille. Osapuolia on autettava enemmän kuin koskaan luopumaan tästä ajattelumallista. Yhdysvaltojen viimeaikainen paluu aktiiviseen rooliin Lähi-idässä herätti toivoa vuoropuhelun jälleenkäynnistymisestä. Viimeisimmät dramaattiset käänteet valitettavasti vaikeuttavat tehtävää entisestään.
Yhdysvallat, Euroopan unioni ja muut asiaan suorasti osalliset toimijat eivät kuitenkaan voi kuin toistaa, ettei kansainvälinen yhteisö aio missään tapauksessa sallia ääriliikkeiden tai terroristien sabotoida diplomaattisia ponnisteluja.
Euroopan unioni ei voi lannistua Lähi-idän äärimmäisen vakavan tilanteen edessä. Sekä Israelin että Palestiinan kansalla on oikeus elää rauhassa ja turvassa. EU:n 15 jäsenvaltion on siis jatkettava uupumattomasti sovitteluponnistelujaan.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämä on myös syy siihen, että Shimon Peres ja Navril Shaath kutsuttiin erikseen tapaamaan ulkoasiainministereitä yleisten asioiden neuvoston kokoukseen kuluvan joulukuun 10. päivänä. Kutsumalla heidät Euroopan unioni halusi vielä kerran tuoda julki, että se on aikeissa käynnistää poliittisen prosessin uudestaan ja jatkaa sitä ja että se on siis käyttänyt tätä ylimääräistä tilaisuutta hyväkseen valmistellakseen maaperää neuvottelupöytään palaamiselle. Lyhyesti: unionille on ennen kaikkea tärkeää, että huomio kiinnitetään uudestaan poliittisen näkökulman välttämättömyyteen, jotta meneillään oleville turvallisuusneuvotteluille annettaisiin uutta pontta.
Euroopan unioni julkisti julistuksen edellä mainitun kuluvan joulukuun 10. päivän yleisten asioiden neuvoston kokouksen jälkeen. Haluan toistaa tässä hyvin lyhyesti sen tärkeimmät kohdat, mutta viitata lisäksi samalla siihen, ettei tekstiä esitetty ennen julkistamista sen paremmin Peresille kuin Shaathillekaan. Julistuksessa Euroopan unioni selvittää seuraavassa lueteltuja sitoumuksia, joita se odottaa välittömästi molemmilta osapuolilta. Palestiinalaishallinnon osalta: varsinkin Hamasin ja islamilaisen Jihadin terroristiverkostojen riisuminen aseista, mukaan luettuna kaikkien epäiltyjen pidättäminen ja syytteeseenpano ja julkinen kehotus arabiaksi aseellisen kansannousun keskeyttämisestä. Israelin hallituksen osalta: sen asevoimien vetäytyminen ja kaikkien pikaoikeudenkäyntiteloitusten lopettaminen, alueiden eristyksen ja kaikkien palestiinalaisille asetettujen rajoitusten purkaminen ja lopuksi uusien siirtokuntien rakentamisen jäädyttäminen.
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tässä asiakirjassa kuvataan selvästi tasapuolisuutta, johon unionin toiminta aina pohjautuu ja jonka pitäisi olla myös muiden ulkoisten toimijoiden ohjenuorana. Siinä esitetään kiertelemättä välttämättömät edellytykset minimaalisen luottamuksen ilmapiirin palauttamiselle osapuolten välille sekä todelliselle rauhanprosessille. Euroopan unioni tietää, kuinka monimutkaisia ovat ne sitoumukset, joita se pyytää osapuolilta, etenkin kun otetaan huomioon alueella tällä hetkellä vallitsevat olot. Vaatimusten taustalla on kuitenkin järkiperäinen tapa lähestyä osapuolten nykyisiä erimielisyyksiä ja keinot voittaa ne rauhanprosessissa.
Yleisten asioiden neuvoston valtuuttamana korkea edustaja Solana on jälleen vieraillut alueella. Hän raportoi matkansa tuloksista Laekenin Eurooppa-neuvostossa. Tulosten perusteella Euroopan unioni etsii yhä kaikkein tehokkaimpia keinoja, joilla se saisi osapuolet sitoutumaan tosiasiallisesti oikeudenmukaisen ja kestävän rauhan saavuttamiseen.
Olemme kuitenkin edelleen vakuuttuneita, että Tenetin tulitaukosuunnitelman ja Mitchellin komitean suositusten täytäntöönpano on ainoa keino käynnistää nopeasti poliittinen prosessi. Täytäntöönpanolle ei saa asettaa mitään ehtoja tai vaatimuksia, sillä ne eivät todellisuudessa auta kuin ääriliikkeitä, joille ei saa antaa veto-oikeutta neuvottelujen uudelleen käynnistämisessä. Euroopan unionin kannalta poliittisen neuvottelun perustat ovat selvät: turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 ja 338, Madridin kokouksen päätökset, "Maata rauhaa vastaan" -periaate mukaan luettuna, sekä Oslon sopimukset.
Poliittisilla neuvotteluilla on kaksi tavoitetta: vahvistaa täydellinen tunnustus Israelin peruuttamattomalle oikeudelle elää rauhassa ja turvassa kansainvälisesti tunnustettujen rajojen sisällä sekä todellisen ja demokraattisen Palestiinan valtion perustaminen ja palestiinalaisalueiden miehityksen lopettaminen.
Lisäksi Euroopan unioni on yhä sitä mieltä, että puolueettoman valvontajärjestelmän luominen olisi molempien osapuolten eduksi, sillä se voisi auttaa niitä voittamaan epäluottamuksen sekä ongelman lopullisen ratkaisun tiellä kohdattavat esteet.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minun tuskin tarvitsee kertoa teille, että tilanne on ja pysyy äärimmäisen huolestuttavana ja että meidän on siksi oltava valppaina ja toimintavalmiina. Meidän on arvioitava Yhdysvaltojen ja muiden asianosaisten kanssa kaikkia vaihtoehtoja, myös tilanteen kärjistymisen mahdollisuutta. Euroopan unioni on etenkin viime kuukausina todistanut selvästi toivovansa ja etsivänsä aktiivisesti poliittisia ratkaisuja. Tietenkin ensisijainen vastuu on osapuolilla, mutta on tärkeää, että kansainvälinen yhteisö vahvistaa haluavansa auttaa niitä löytämään tien kohti rauhaa.
(Suosionosoituksia)

Patten
. Arvoisa puhemies, parin viime vuoden aikana minulla on ollut tilaisuus - tai sanoisinko, että minun on valitettavasti ollut pakko - esittää parlamentille aivan liian monta kannanottoa Lähi-idän tilanteeseen. Olen masentuneena pannut merkille, että tilanne tällä alueella on kärjistynyt dramaattisesti kansainvälisen yhteisön, etenkin YK:n, Yhdysvaltojen, Venäjän federaation ja Euroopan unionin valtavista ponnistuksista huolimatta.
Olen tyrmistynyt siitä, että viime vuoden syyskuusta lähtien on kuollut yli 1000 ihmistä, palestiinalaista ja israelilaista - joiden joukossa on paljon naisia ja lapsia, kuten tänä aamuna kuultiin. Olen tyrmistynyt myös siitä, että tämä on murentanut kaikki ne toiveet ja unelmat, joita israelilaiset ja palestiinalaiset ovat elätelleet siitä lähtien, kun rauhanprosessi alkoi kymmenen vuotta sitten. Meidän on nyt keskitettävä ponnistuksemme siihen, ettei itse rauhanprosessi pääse hiipumaan. Suuri osa siitä, mitä tähän mennessä on saavutettu kansainvälisen yhteisön avulla, on vaarassa tuhoutua. Haluamme nähdä näiden kahden valtion elävän rinnakkain rauhanomaista ja vaurasta elämää. Tänään tämä tulevaisuudennäkymä vaikuttaa kovin kaukaiselta.
Kuolleiden määrä kasvaa jatkuvasti, kuten sivumennen sanottuna aineelliset ja taloudelliset vahingotkin. Maailmanpankki on arvioinut, että Palestiinan talous on kärsinyt 155-165 miljoonan Yhdysvaltain dollarin aineelliset tappiot ja sen bruttokansantulo on laskenut 2,4 miljardia dollaria viime vuoden syyskuusta. Köyhyysrajan alapuolella alle 2 dollarilla päivässä elävien palestiinalaisten määrä kasvaa 600 000-1,2 miljoonasta 1,5 miljoonaan vuoden 2001 loppuun mennessä. Mikä pahinta, Maailmanpankin ennusteen mukaan yli 50 prosenttia väestöstä voi pudota köyhyysrajan alapuolelle tämän vuoden loppuun mennessä. Talouslama ja se, että Israel jätti maksamatta palestiinalaishallinnolle kuuluvat verot, ovat aiheuttaneet Palestiinan tulojen laskun keskimäärin 91 miljoonasta dollarista 22 miljoonaan dollariin kuukaudessa. Israelin saartopolitiikan takia palestiinalaiset menettivät Israelissa yli 100 000 työpaikkaa ja Länsirannalla ja Gazan alueella noin 66 000 työpaikkaa.
Myös Israelin talous on kärsinyt, mikä ei ole yllättävää, kun otetaan huomioon, miten vilkasta sen kauppa oli ennen nykyistä intifadaa (kansannousua). Ennusteiden mukaan vuodesta 2001 tulee yksi pahimmista sitten Israelin 1950-luvulla kärsimän talouslaman. Tähän on syynä lähinnä maailmantalouden laskusuhdanne, mutta myös nykyinen poliittinen turvallisuuskriisi. Alustavat luvut osoittavat, että yksi viidestä israelilaisesta elää köyhyysrajan alapuolella, absoluuttiset luvut ovat nousseet 10 prosenttia viime vuoteen verrattuna ja työttömyysastekin oli kolmannella vuosineljänneksellä 9,3 prosenttia.
Mikä on Euroopan unionin kanta nyt, kun Lähi-idän poliittista ja taloudellista vakautta on horjutettu dramaattisesti? Ymmärrämme, että Israel kaipaa turvallisuutta. Hyväksymme sen, että Israelin hallituksen velvollisuutena on yrittää varmistaa kansalaistensa turvallisuus, ja toisaalta ymmärrämme myös palestiinalaisten turhautumisen jatkuvaan sotilasmiehitykseen ja asutusalueiden säälimättömään pirstomiseen.
Kuten ministeri juuri huomautti, yleisten asioiden neuvosto keskusteli maanantaina näistä asioista Shimon Peresin ja Nabil Sha'athin kanssa. He olivat lausunnoissaan äärimmäisen kaunopuheisia, kuten aina. Neuvoston julkilausumassa vahvistetaan Israelin kiistämätön oikeus elää rauhassa ja turvassa kansainvälisesti tunnustettujen rajojen sisäpuolella sekä tarve perustaa elinkelpoinen ja demokraattinen palestiinalaisvaltio ja lopettaa palestiinalaisalueiden miehitys. Edesmenneen pääministeri Rabinin kaltaisten ihmisten valitsema tie on pyrkiä sellaiseen neuvotteluratkaisuun, joka johtaa alueen jakamiseen kahdeksi valtioksi vuoden 1967 rajalinjan mukaan niin, että Jerusalem on molempien pääkaupunkina, ja luoda pakolaisongelmaan ratkaisu, jonka sekä israelilaiset että palestiinalaiset voivat hyväksyä.
Valitettavasti sekä Palestiinan että Israelin sotavoimat ovat toimineet tämän päämäärän vastaisesti. Ne ovat ryhtyneet tarkoituksellisesti tuhoamaan Oslon prosessin saavutuksia. Yhteinen velvollisuutemme on yrittää saada ne lopettamaan tämä tuhoaminen.
Ainoa keino aloittaa uudestaan mielekkäät neuvottelut on kääntyä lopullisesti Mitchellin raportissa viitoitetulle tielle. Maanantaina kokoontunut neuvosto kehotti painokkaasti osapuolia ottamaan ensimmäiset askeleet sen tuhoisan ja itseään ruokkivan väkivallan kierteen lopettamiseksi, jota olemme viimeisten 14 kuukauden aikana seuranneet. Vahvistan vielä, että kehotamme painokkaasti kumpaakin osapuolta panemaan Mitchellin raportin viipymättä täytäntöön.
On ratkaisevan tärkeää pidättää kiihkoilijat ja jatkaa rauhanprosessia vastustavien terroristiryhmien vastaista taistelua, kuten ministeri sanoi. Unionin on jatkettava palestiinalaishallinnon painostamista konkreettisiin askeliin niiden henkilöiden pidättämiseksi ja tuomitsemiseksi, jotka ovat syyllistyneet terroritekoihin. Tämän vuoksi neuvosto vaati maanantaina selväsanaisesti Hamas- ja Jihad-terroristiverkostojen purkamista.
Yhtä tärkeää on, että Israel määrää joukkonsa vetäytymään, lopettaa ilman oikeudenkäyntiä suoritetut teloitukset ja lopettaa palestiinalaisalueiden piirityksen ja palestiinalaisiin kohdistuvat rajoitukset sekä etenkin kiinteistöjen ja infrastruktuurien järjettömän pommittamisen. On vaikea ymmärtää, miten Gazan lentokentän, EU:n rahoittaman oikeuslääketieteellisen laboratorion ja laajojen viljelyalueiden tuhoaminen auttaa torjumaan terrorismia tai parantamaan Israelin turvallisuutta.
Olen vahvasti eri mieltä. Maailmanpankin raportissa todetaan, että "saarrolla on voimakkain syy-yhteys lamaan". Saarron lopettaminen tai tuntuva lieventäminen on tärkein edellytys, mikäli halutaan estää laman syveneminen ja lopettaa palestiinalaisväestön taloudellinen painostus. Jatkuvat taloudelliset vaikeudet tekevät ihmisistä helppoja uhreja kiihkoilijoille. Meidän on saatava Israel vakuuttuneeksi siitä, että sen turvallisuus lujittuu eikä murene, jos se sallii Palestiinan talouden kehittyä ja antaa ihmisille toivoa paremmasta tulevaisuudesta. Onko historiassa yhtään esimerkkiä siitä, että köyhyys ja talouslama olisi johtanut turvallisuuden paranemiseen ja maltilliseen politiikkaan?
Saanen vielä lisätä tähän Henry Siegmanin - New Yorkissa toimivan ulkosuhteiden neuvoston jäsenen ja tunnetun Lähi-idän asiantuntijan - huomautuksen tämänpäiväisessä International Herald Tribune -lehdessä ilmestyneessä artikkelissa, jota suosittelen vahvasti luettavaksi kaikille parlamentin jäsenille. Siegman kirjoittaa seuraavasti: "Sellainen politiikka, joka lisää palestiinalaisten kurjuutta sammuttamalla heidän toivonsa siitä, että miehitys joskus päättyy, ruokkii väistämättä kiihtyvää väkivaltaa."
Emme saa antaa kymmenen vuotta kestäneiden poliittisten ja taloudellisten investointien valua hukkaan. Euroopan unioni on tukenut Länsirantaa ja Gazan aluetta yli 3 miljardilla eurolla vuodesta 1994. Jotkut voivat epäreilusti sanoa, että Euroopan unioni on ollut pelkässä maksumiehen roolissa. Tämän väitteen olen kuullut myös tässä istuntosalissa. Mutta tarkoituksenamme on ollut sytyttää edes pieni toivonkipinä - ja viime kuukausina estää taloudellisen kurjuuden lisääntyminen ja auttaa palestiinalaishallintoa pysyttelemään hengissä ja säilyttämään asemansa - tarjoamalla sille viimeisten 14 kuukauden aikana 108 miljoonan euron avustukset.
Jotkut ihmiset ovat arvostelleet meitä tästä, vaikka aikaisemmin Israelin hallituksen jäsenet ovat nimenomaan tukeneet näitä ponnistuksia. Olemme tehneet työtä pitääksemme hengissä ainoan toimintakykyisen rauhankumppanin, jonka Israel voi löytää, ja meidän olisi jatkettava palestiinalaishallinnon tukemista etenkin sen taistelussa terrorismia vastaan. Vaikka palestiinalaishallinto on tehnyt virheitä, jotka sen on myös korjattava, se on ainoa rakenne, joka voi turvata palestiinalaisalueen vakauden. Se tarjoaa välttämättömät peruspalvelut ja on viime kädessä ainoa, joka voi taata edes minimimäärän turvallisuutta palestiinalaisille ja israelilaisille. Jos palestiinalaishallinto tehdään toimintakyvyttömäksi, ollaan tilanteessa, jossa anarkia kasvaa, kun Hamas ja Jihad keräävät yhä enemmän kannatusta ja paikalliset ääriryhmittymät kilpailevat keskenään väkivallan syöksykierteessä.
On täysin absurdia vihjailla, että me näin toimimalla rahoittaisimme terroristien toimintaa. Itse asiassa yhteisön rahoitus auttaa lujittamaan virallisen hallinnon asemaa varsinaisia terroristijärjestöjä vastaan. Olemme tehneet huomattavan määrän varotoimia, joiden avulla avustusvarojen käyttöä voidaan valvoa. Tärkein niistä on se, että Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) tarkastaa palestiinalaishallinnon hyväksymän säästöbudjetin ja raportoi siitä säännöllisesti.
Sanon nyt tämän hyvin painokkaasti. Euroopan unioni on nähnyt vaalien edistämiseksi, korruption torjumiseksi ja palestiinalaisalueiden oikeusturvan takaamiseksi enemmän vaivaa kuin kukaan muu. Vielä on paljon työtä tehtävänä. Mutta miten voimme parhaiten edistää inhimillisyyttä, maltillisuutta ja moniarvoisuutta? Sitenkö, että annamme palestiinalaisalueiden julkisten palvelujen romahtaa, yritämme saada palestiinalaiset ponnistelemaan eteenpäin kaikista vaikeuksista huolimatta tai yritämme edistää uudistusta? Palestiinalaishallinnon vaihtoehto on palestiinalaisten anarkia. Olipa taival miten pitkä ja vaikea tahansa, meidän tulisi uskollisesti tukea maltillisen politiikan kannattajia tämän traagisen selkkauksen molemmissa leireissä, olivatpa he keitä hyvänsä ja kun heitä vielä - Luojan kiitos - on jäljellä.
Jotkut tarkkailijat ovat pitäneet Lähi-idän ongelmia yhtenä terrorismin perussyistä - tai korostaneet, että Palestiinan ja Israelin välistä konfliktia on käytetty ja käytetään yhä väkivallan halpana tekosyynä tai kierona oikeutuksena hirvittäville rikoksille. Kansainvälisen yhteisön on nyt ryhdyttävä toimiin auttaakseen tämän räjähdysherkän tilanteen purkamisessa. Riski sen leviämisestä yhä laajemmalle alueelle on hyvin todellinen, ja meidän on pyrittävä kaikin keinoin estämään paluu siihen aikaan, jolloin palestiinalaisasiaa edistettiin laajalti terrori-iskuin.
Sanon vielä yhden asian. Tänään painopiste on lähinnä Afganistanissa. Se tulee kuitenkin siirtymään yhä enemmän Lähi-itään. Mikäli aiomme ratkaista siellä vallitsevat ongelmat, meidän ei kannata vatvoa menneitä, kertoa puolitotuuksia, osoitella toisiamme sormella ja kiistellä siitä, miten Arafatin olisi pitänyt toimia Camp Davidissä tai miten Sharonin olisi pitänyt toimia Temppelivuorella. Menneet ovat menneitä. Rauha saadaan aikaan vain tekemällä aito, rohkea ja kestävä sitoumus siihen pyrkimisestä, luottamalla valoisampaan tulevaisuuteen ja syrjäyttämällä ne, jotka yrittävät suistaa koko rauhanprosessin kiskoiltaan väkivaltaisilla terroriteoilla ja suhteettoman rajuilla sotilasiskuilla. Tätä tietä kulkemalla on saavutettu edistystä ennenkin, esimerkiksi Rabinin johdolla. Tätä tietä myös meidän eurooppalaisten on puolustettava tulevaisuudessa.

Brok
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, minun on sanottava, että sekä molemmat puheet että neuvoston tämänviikkoinen päätös kyllä osoittavat, miten vakavasti meidän on käytävä käsiksi tähän ongelmaan ja että juuri tätä asiaa koskevissa huomautuksissa sekä tässä päätöslauselmassa Euroopan unioni on antanut selvästi ymmärtää, mitä asioita on tuettava.
Me Euroopan parlamentin jäsenet haluaisimme suosituksellamme edistää sitä, että Euroopan unioni voisi toimia välittäjänä kyseisellä alueella ja kehittää mahdollisuuden tilanteen ratkaisemiseksi rauhanomaisin keinoin. Päätöksen, siis huomisen menettelyn avulla saamme varmasti aikaan tasapainoisen tekstin, jos saan muotoilla asian näin varovasti.
Minun ei tarvitse tehdä mitään tilannearviota, ja haluaisin yhtyä Chris Pattenin esittämiin ajatuksiin, nimittäin siihen, ettei näiden ajankohtaisten ongelmien yksittäisiä syyllisyyskysymyksiä ole mitään järkeä ottaa esiin. Mehän tiedämme, että tilanne paheni sen jälkeen kun Arafat ei muuttanut mieltään Camp Davidissa ja kun Sharon kävi Temppelivuorella ja etteivät syyskuun 11. päivän tapahtumatkaan saaneet osapuolia tutkiskelemaan kriittisesti omia tekojaan vaan että syyskuun 11. päivän jälkeen asiat vain pahentuivat entisestään ja että tämä väkivallan kierre on saatava loppumaan.
Jossain vaiheessa ei ole enää mitään järkeä pohtia, ketkä ovat syyllisiä tai syyttömiä, koska väkivallan kierteessä ei ole havaittavissa enää alkua eikä loppua. Sen lisäksi, että rauhan syntyminen tälle alueelle on ehdottomasti meidän eurooppalaisten tavoitteena, se on myös meidän omien etujemme mukaista, sillä ilman Lähi-idän konfliktin ratkaisua ei voida ratkaista koko Välimeren alueen kysymystä eikä terrorismin ongelmaakaan. En väitä niiden aiheutuvan Lähi-idän konfliktista, mutta sitä käytetään verukkeena monissa meitä huolestuttavissa asioissa. Tämän naapurialueen ongelman ratkaiseminen on siksi myös meidän omien etujemme mukaista, ja annettuamme jo niin valtavasti taloudellista apua, kuten Chris Patten aivan oikein totesi, haluaisimme myös selvitä tästä tilanteesta ja olla yhdessä Yhdysvaltojen kanssa aktiivinen poliittinen toimija tällä alueella.
Tiedämme, että meillä on tässä tilanteessa kaksi lähtöolettamusta. Yksi asia on aivan selvä: Israelin kansan on saatava elää turvallisten ja tunnustettujen rajojen sisällä. Tämä on ilman muuta yksi ehto. Siitä on turha edes keskustella, koska israelilaisilla on siihen oikeus syistä, joita minun ei saksalaisena tarvitse tarkemmin perustella, koska nämä syyt ovat selviä.
Toinen asia on, että palestiinalaistenkin on saatava elää jatkossa omassa valtiossa, jossa he voivat rakentaa oman tulevaisuutensa. Tämä merkitsee sitä, että meidän on tältä pohjalta pyrittävä vähitellen poistamaan negatiiviset asiat. Miehityksen ja siirtokuntien avulla palestiinalaisilla ei ole edellytyksiä tarvittavaan kehitykseen. Palestiinalaisten harjoittama terrorismi ei saa israelilaisia uskomaan, että nämä vetäytyvät maasta. Tarkoitan, että tästä nyt käsittämästämme syystä Arafat pystyy ilmeisesti sittenkin toimimaan Hamas-järjestöä ja Jihadia vastaan. Se olisi siksi kannattanut tehdä jo aikaisemmin. Mutta olisi hyvä, jos se tehtäisiin edes nyt, ja niitä vastaan pitäisi taistella kaikin voimin, ja sitä pitäisi pitää myös oleellisena ehtona, kuten tietysti sitäkin, ettei Israel ammu Palestiinan infrastruktuuria hajalle, mikä vaikeuttaisi asianmukaista kehitystä.
Meille on kuitenkin oltava myös selvää, ettei pakolaisten paluulla saa pyrkiä vaarantamaan Israelin valtion olemassaoloa. Arabivaltioiden on myös käsitettävä, ettei vankien pitäminen leireillä ole oikea tapa toimia. Koko arabialaisen maailman on meidän taloudellisella tuellamme autettava osaltaan nuoria ihmisiä pääsemään pois leireiltä ja tarjoamaan heille asianmukaiset kehitysmahdollisuudet.
Neuvosto ja komissio tietävät, että Euroopan parlamentti on lisäksi valmis auttamaan taloudellistenkin kysymysten tärkeissä ratkaisuissa, jos se vain edistää rauhanomaista kehitystä. Sekä Palestiinan arvovaltaisten henkilöiden että Israelin valtion pitää mielestämme käsittää ihmisoikeuksien turvaamista koskeva kantamme tässä yhteydessä. Olemme nähneet tänään kolme Saharov-palkinnon voittajaa: yhden muslimin, yhden juutalaisen ja yhden kristityn, siis yhden edustajan kustakin kolmesta monoteistisestä uskonnosta. Tämä on minusta periaatteellinen lähestymistapa. Näiden kolmen menneinä vuosituhansina tämän maailman niin suurenmoisesti muotoilleiden uskontojen on toki löydettävä itsestään sisäistä voimaa ratkaista asiat rauhanomaisesti siinä keskipisteessä, jossa nämä uskonnot ovat syntyneet, jotta näihin kolmeen uskontokuntaan kuuluvat voivat elää yhdessä yhteisessä pyhässä kaupungissa Jerusalemissa.
Meidän on mielestäni toimittava nyt asianmukaisesti tämä tilanteen ratkaisemiseksi. Se on minusta yksi, ehkä jopa tärkein tämänhetkinen tehtävämme.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti on työskennellyt tämän vaalikauden alusta asti useiden elintensä kautta lujasti tämän alueen rauhan hyväksi ja kantanut niin poliittisen kuin taloudellisenkin kortensa kekoon unionin talousarvioiden välityksellä.
Suhteista Israeliin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajana minulla on ollut etuoikeus tehdä yhteisiä aloitteita ja matkoja suhteista Palestiinan lakia säätävään neuvostoon vastaavan valtuuskunnan puheenjohtaja Morgantinin kanssa. Vaikka näkemyksemme eivät varmastikaan ole aina yhteneviä, olen vakuuttunut, että meillä molemmilla on aina ollut hyvät aikomukset. Olemme matkustaneet puhemies Fontainen kanssa, olemme vastaanottaneet täällä viime maanantaina, mitä jo muisteltiinkin, Israelin parlamentin puhemies Avram Burgin ja Abu Alan, joka on Palestiinan lakia säätävän neuvoston puheenjohtaja.
Kuten jäsen Brok äsken sanoi, söimme juuri tänään lounasta tämänvuotisten Saharov-palkinnon saajien kanssa. Palkinnon myöntämisenhän on tarkoitus kuvastaa Euroopan parlamentin hyvää tahtoa ja tulla ymmärretyksi sellaisena. Nyt osallistumme keskusteluun erään ulkoasiainvaliokunnan suosituksen tiimoilta. No hyvä, minusta me olemme juuri nyt ensimmäistä kertaa tilanteessa, jossa ei ole mitään syytä olla toiveikas. Juuri siksi uskon, että neuvoston suositus on erittäin ajankohtainen ja hyödyllinen, etenkin sen lopullinen versio, josta ryhmät pääsivät sopimukseen tänä aamuna ja joka varmasti vahvistetaan äänestyksessä. Ainoa käytettävissämme oleva keino on nimittäin näkökantojen välittäminen, jopa kansainvälinen painostus, jota ilman puhuisimme nyt todennäköisesti avoimesta sotatilanteesta.
Näinä kansainvälisen kriisin synkkinä aikoina uskon lujasti, että parlamentin poliittisten ryhmien on pantava puolueristiriitansa romukoppaan ja tehostettava omaa ja unionin edustajien apua alueella. Tässä elokuvassa ei ole sankareita tai konnia. Siksi, jotta olisimme uskottavia, meidän on yhtä lailla vaadittava Israelin hallitusta lopettamaan pommitukset kuin Palestiinan itsehallintoa ottamaan verukkeitta kiinni ne radikaalit, jotka ovat tämän umpimähkäisen terrorismin takana, terrorismin, joka ei ole millään tavoin oikeutettua.
Nykyisenkaltaisena aikana poliittiset johtajat eivät voi panna hanskojaan naulaan, vaan heidän on tuomittava niiden israelilaisnuorten viha, jotka vaativat kaduilla Palestiinan kansan pommittamista kostona terrori-iskuista. Heidän on myös tuomittava kuvat palestiinalaislapsista, jotka iloitsevat kymmenien viattomien ihmisten kuolemasta Jerusalemissa tai Haifassa. Mitä näille lapsille mahdetaan opettaa koulussa?
Olen varma, että mikäli nykyisistä israelilaisista ja palestiinalaisista johtajista ei ole tämän tilanteen lopettajiksi, heidän kansojensa historiankulku rankaisee heitä halveksunnalla.

Menéndez del Valle
Arvoisa puhemies, samaan aikaan kun me puhumme täällä, Lähi-idässä Israelin tankit miehittävät jälleen Palestiinan oletettua itsehallintoaluetta. Sen armeija suorittaa oikeuden päätökseen perustumattomia teloituksia ja sen lentokoneet pommittavat jatkuvasti Palestiinan poliisin ei siis armeijan päämajoja. Tällä poliisilla ei ole liikkumavapautta, ja sitä vaaditaan hajottamaan terroristiverkostot ja pidättämään kaikki epäillyt.
Olen aivan tietoinen, että neuvosto, ja erityisesti sen korkea edustaja Javier Solana, ovat kaksinkertaistaneet ponnistelunsa onnistuakseen pääsemään konkreettisiin tuloksiin. Kysyn itseltäni, vaikuttaako neuvoston viime maanantainen julkilausuma siihen jollakin tavalla. Joka tapauksessa haluan puhua siitä. Kuten tiedetään, unioni esittää siinä tässä järjestyksessä seuraavat vaatimukset: ensinnäkin palestiinalaishallintoa vaaditaan hajottamaan terroristiverkostot, pidättämään kaikki epäillyt ja antamaan julkinen vetoomus aseellisen kansannousun lopettamiseksi. Sen jälkeen, mutta vasta toiseksi, Israelin hallitusta vaaditaan vetämään pois sotilasjoukkonsa, lopettamaan oikeuden päätökseen perustumattomat teloituksensa, rajojen sulkeminen ja kaikki palestiinalaisille asetetut rajoitukset sekä keskeyttämään siirtokuntien perustaminen.
Olen hyvilläni tästä julkilausumasta, samoin kuin pääministeri Sharon, joka on ilmaissut tämän olevan ensimmäinen kerta, kun terrorisminvastaisen taistelun vaatimus on muotoiltu niin selvästi ja kohdistettu yksiselitteisesti Arafatiin. Mitä ilmeisimmin pääministeri Sharonin tyytyväisyys koskee yksinomaan unionin palestiinalaishallintoon liittyviä vaatimuksia. Hän ei ole esittänyt minkäänlaista lausuntoa niistä neuvoston vaatimuksista, jotka koskevat Israelin harjoittaman väkivallan lopettamista.
Israelin ulkoministeri Peres on myös ollut tyytyväinen julkilausumaan. Hän on sanonut pitävänsä sitä "vastuullisena eurooppalaisena kantana", vaikka hän olikin hieman havainnollisempi kuin Ariel Sharon sanoessaan, että Israelin sotilastoimet ovat tarpeellisia. Hän sanoo, että nuo toimet, joiden lopettamista unioni vaatii, ovat tarpeen israelilaisiin kohdistuvien iskujen estämiseksi, ja lisää sanatarkasti: "Sellaisten valtioiden, joilla ei ole samoja ongelmia, on hyvin helppoa antaa neuvoja." Nähtävästi Euroopan asenne on vastuuntuntoinen, jos se neuvoo palestiinalaishallintoa, mutta vähäisemmässä määrin, jos neuvo on osoitettu Israelin hallitukselle.
Minun vaatimaton mielipiteeni on, että luultavasti tämäntapaiset lausunnot ovat saaneet Louis Michelin sanomaan, ettei unioni halunnut asettua samalle viivalle Israelin kanssa antaessaan julkilausuman. Tiedän sen kyllä, mutta kysymys on siitä, että edelleen on olemassa miehittäjä ja miehitetty, joista edellinen haluaa yhä määrätä pelisäännöt, kun taas jälkimmäinen, se miehitetty, pyytää vain ja ainoastaan miehityksen päättymistä ja sen myötä rauhaa.
Tämän tietää myös neuvosto, joka on parlamentin tavoin aina halunnut enemmän vaikutusvaltaa rauhanprosessissa. Luulen, että se tietää myös, että vaikutusvaltaa ei vaadita, vaan se saavutetaan.
Lopuksi haluaisin sanoa toivovani ja olen siitä varma että tämä korkean edustajan viimeisin matka ja Laekenissa mahdollisesti tehtävät päätökset ovat tämänsuuntaisia.

Esteve
Arvoisa puhemies, luulen, että minusta ja muista puhujista on hankalaa löytää sopivampia ja tarkoituksenmukaisempia sanoja kuin Saharov-palkinnon saajien, erityisesti Nurit Peled-Elhananin ja Izzat Ghazzawin lausumat. Meidän on kuitenkin jatkettava. Ottakaamme heistä esimerkkiä.
Minusta poliittisten ryhmien on syytä onnitella itseään suositusta koskevaan sopuun pääsemisestä, mutta meitä pitäisi huolestuttaa, että vaikkemme ole selkkauksen osapuolia, meidän on ollut käsittämättömän hankalaa saada sopu aikaan.
Keskustelun aikana ELDR-ryhmä yritti estää niin sopimuksen kuin tasapuolisen kannankin syntymisen: mielestäni ei kuitenkaan ole epäilystäkään, että meidän suurin toimintavaatimuksemme on tehokkuus, sillä emme ole täällä konfliktintutkijoina, vaan poliitikkoina, jotka ovat vastuullisia Euroopan unionin piirissä. Tästä näkökulmasta katsottuna mielipiteeni on, että palestiinalaishallintoa ja Israelin hallitusta koskeva kantamme, joka vastaa neuvoston kantaa, on looginen.
Pitääkseni kuitenkin kiinni tehokkuuden vaatimuksesta haluaisin yhtyä neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeckin ja komission jäsen Pattenin jo ilmaisemiin mielipiteisiin, joissa kansainvälisiä toimia pidetään tarpeellisina, jotta selkkaus saataisiin keskeytettyä ja voitaisiin palata Mitchelin raportissa selkeästi määriteltyjen perustojen mukaiseen toimintaan.
Tässä mielessä sanoisin, että tarkkailijana toimiminen ja painostaminen eivät riitä. Konfliktissa täytyy olla voimakkaita asianajajia. Euroopan unioni, Yhdysvallat, samoin kuin tietysti Yhdistyneet Kansakunnat ja Venäjä, ovat mahtavia asianajajia, joiden ei ole helppo löytää yhtä käänteentekevää tilaisuutta toimia yhdessä tavalla, joka olisi tehokkaampi ja tasapuolisempi. Siksi mielestäni ei ole epäilystäkään, että ensisijaisena tavoitteenamme on oltava toimiminen vahvoina valtuutettuina mikäli osapuolet antavat siihen mahdollisuuden asianajajina, sillä tilanteen vakavuus edellyttää sitä.

Lagendijk
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, tuntuu hiukan omituiselta puhua täällä Lähi-idästä muutamia tunteja sen vaikuttavan ja tunteita herättävän tilaisuuden jälkeen, jossa Nurit Peledille ja Izzat Ghazzawille ojennettiin Saharov-palkinto. Mutta juuri se, sellaisten viisaiden ihmisten olemassaolo, jotka ovat osanneet pysytellä suvaitsevina dramaattisissa henkilökohtaisissa olosuhteissa ja molemmin puolin rintamalinjaa, juuri tällaisten ihmisten olemassaolo saa aikaan sen, että meidänkin on järkevää ja tarpeen edelleen etsiä ratkaisua ongelmaan, joka ensi näkemältä vaikuttaa niin toivottomalta.
Osoitan sanani täällä salissa, mutta myös parlamentin ulkopuolella oleville kyynikoille: kyllä, Euroopan unionilla on tässä oma osuutensa suoritettavanaan. Se ei onnistu ilman yhdysvaltalaisia, mutta se onnistuu yhtä vähän, jos yhdysvaltalaiset ovat yksin. Mitä tämä merkitsee minun kohdallani?
Se merkitsee Euroopan unionin kritiikkiä molempia puolia kohtaan, kritiikkiä Israelia kohtaan, kun on kyse palestiinalaisten alueiden miehittämisestä uudelleen, saartojen pystyttämisestä ja laittomista teloituksista. Ei saa kuitenkaan syntyä mitään väärinkäsitystä siitä, että myös palestiinalaishallintoa kohtaan on esitettävä kritiikkiä: se olisi voinut tehdä enemmän ja sen täytyy tulevaisuudessa tehdä enemmän terrori-iskujen estämiseksi ja verkostojen riisumiseksi aseista. Tasapainoon kiinnitettävästä huomiosta huolimatta emme kuitenkaan saa unohtaa, ettei tämä ole kahden tasa-arvoisen osapuolen välinen kiista. Israelin valtio kantaa ensisijaisen vastuun nykyisistä konflikteista ja niiden ratkaisemisesta. Se tarkoittaa, että ratkaisun löytämiseksi on painostettava eniten Israelia. Se tarkoittaa painostusta, jonka tarkoituksena on estää, että yhä uudelleen keksitään ulospääsytie ja tekosyy, joiden varjolla voidaan sittenkin kieltäytyä aloittamasta neuvotteluja silloin, kun ne voitaisiin käydä. Se tarkoittaa myös Israeliin kohdistuvaa painostusta, jonka tarkoituksena on saada se ottamaan etäisyyttä ajatteluun, jossa Arafat esimerkiksi rinnastetaan bin Ladeniin. Se on hengenvaarallinen vertaus, joka vain tekee ratkaisun löytämisestä äärimmäisen vaikeaa.
Velvollisuutemme Saharov-palkinnon saajiakin kohtaan on tehdä kaikki voitavamme pitääksemme heidän toivonsa hengissä.

Wurtz
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, olin juuri palannut mieleenpainuvalta matkalta palestiinalaisalueilta ja Israelista, kun sain kuulla Jerusalemin hirvittävästä verilöylystä, jota seurasi toinen isku Haifassa. Tarkoituksellisesti julmien ja murhanhimoisten tekojen kauhistuttamana ilmaisin välittömästi syvän myötätuntoni uhrien perheille. Korostin, ettei mikään syy voi ikinä oikeuttaa tällaisia viattomien murhia. Niiden taustavoimat on pidätettävä, tuomittava ja rangaistava.
Ei tarvinnut olla mikään suuri tietäjä ymmärtääkseen, että uudet rikokset olivat Palestiinan johdolle todellinen katastrofi. Näin paikan päällä, kuinka vaikeaa etenkin pakolaisleireillä on hillitä väestön raivoa miehittäjien jokapäiväisiä julmuuksia kohtaan, varsinkin ääriliikkeiden historiallisten johtajien edesvastuuttomien murhien jälkeen. Mietin, että kun Israelin hallitus nyt päättää kostaa omalla tavallaan iskujen uhrit, palestiinalaishallinnolle jäänyt hienoinen liikkumavara supistuu olemattomiin. Sen dramaattisen noidankehän - nöyryytykset, iskut, vastaiskut, kostot - rikkominen, johon konflikti on juuttunut Ariel Sharonin vaalivoiton jälkeen, kävisi lähes mahdottomaksi.
Tässä sitä nyt ollaan! Ja millä tavalla! Israel kosti ääriliikkeille suoltamalla ohjuksia Arafatia kohti. Palestiinan poliisi, jonka piti pidättää Hamasin ja Islamilainen Jihad -ryhmän aktivisteja, joutui itse pommitusten kohteeksi. Kansainvälistä ihmisoikeuspäivää leimasi Hebronissa sietämätön näky kahdesta lapsesta, 3- ja 13-vuotiaasta, jotka joutuivat jotain epäiltyä kohti epämääräisesti suunnattujen israelilaisohjusten silpomiksi. Kuka epäilee enää Ariel Sharonin tahtoa hävittää palestiinalaishallinto ja kaikki, mitä Oslon sopimuksista on jäljellä?
Mitä Eurooppa sanoo palestiinalaisvaltion johdon tuhon ja siitä seuraavan islamilaisen hyökyaallon vaaran edessä? Tuomitseeko se pääministeri Sharonin tuhoisan politiikan? Kannustaako se niitä rohkeita ihmisiä, jotka Israelissa vaativat neuvottelujen uudelleen käynnistämistä? Iloitseeko se ensimmäisistä ääri-islamilaisten aktivistien pidätyksistä, jotka palestiinalaishallinto uskalsi tehdä? Sureeko se palestiinalaisia siviiliuhreja yhtä paljon kuin israelilaisia? Uudistaako se edes vanhan pyyntönsä kansainvälisten tarkkailijoiden lähettämisestä alueelle? Niin uskomattomalta kuin se vaikuttaa, mitään näistä ei löydy 15 jäsenvaltion tiedonannosta. Päinvastoin, Eurooppa osoittaa palestiinalaishallinnolle viestin, jonka ennennäkemättömän tiukkaa äänensävyä lehdistö korostaa.
Olisi murheellista, jos nyt, kun ainoa toivo on kansainvälisen yhteisön voimakkaassa poliittisessa väliintulossa, Eurooppa kääntäisi selkänsä ja antaisi vastustelematta George Bushin näyttää vihreää valoa Ariel Sharonille. Ajatukseni ovat niiden Israelin ja Palestiinan naisten ja miesten luona, jotka Saharov-palkinnon saavien Nurit Peled-Elhananin ja Izzat Ghazzawin tavoin luottavat siihen, että me autamme heitä kestämään, toivomaan ja rakentamaan tietä kohti oikeudenmukaista rauhaa. Heidän taistelunsa riittää muistuttamaan meitä vastuustamme.

Belder
Arvoisa puhemies, neuvosto otti toissapäivänä vihdoin hyvin selkeästi kantaa Israelin ja Palestiinan välisen konfliktin pahenemiseen. EU:n jäsenvaltioiden ulkoasioista vastaavat henkilöt sälyttivät nimittäin poliittisen vastuun palestiinalaisten jatkuvista itsemurhaiskuista Israelin kansalaisia vastaan sille, jolle se kuuluu: palestiinalaishallinnolle. Tällä perusteella he esittivät palestiinalaisjohtajille kolme vaatimusta: Hamasin ja islamilaisen Jihadin riisuminen aseista, kaikkien terroritoiminnasta epäiltyjen henkilöiden pidättäminen ja rikossyytteeseen pano ja julkinen ilmoitus arabiaksi intifadan, palestiinalaisten kansannousun, lopettamisesta.
Neuvoston palestiinalaisten terrorismiin kohdistuvaa poliittista yksiselitteisyyttä ei ole valitettavasti ole johdonmukaisesti jatkettu parlamentin suosituksissa. Siksi pidänkin tämänaamuisen koordinaattorien kokouksen jälkeen kiinni tarkistuksestani 6: palestiinalaishallinnolle annettava tuki on sidottava neuvoston vaatimuksiin. Tämä tarkistus sopii neuvottelujen kirvoittamien kompromissien henkeen. Pyydänkin kollegojen tukea tälle nimenhuutoäänestykselle.
Arvoisa puhemies, jos parlamentti ei yksiselitteisesti omaksu samaa poliittista linjaa kuin neuvosto edelleen rehottavaa palestiinalaista terrorismia vastaan, siitä hyötyvät syyskuun 11. päivän saatanalliset voimat, sillä ne eivät todellakaan toivo sitä minkä Euroopan parlamentti selvästi sanoo tässä suosituksessa: turvallista, juutalaista valtiota Lähi-itään.

Pannella
Arvoisa puhemies, arvoisa vuorossa oleva neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, olemme asettuneet Picasson paikalle ja jatkamme Israelin vastaisen "guernican" maalaamista: lasten ruumiita, jotka näkyvät yleensä toisaalla, jos kyse on amerikkalaisten uhreista. Tässä tapauksessa he ovat israelilaisten uhreja. Komission jäsen Pattenin ja meidän aikomuksemme on tämän esitysehdotuksen kautta kiirehtiä tarjoamaan palestiinalaisille vihdoinkin sen, mitä he tarvitsevat, sen, mitä palestiinalaiset yleisesti ottaen muuten arabit naiset ja miehet ja Arabian diktatuurien uhrit, pyytävät.
Annamme lupauksia Arafatille ja luvan taistella, mutta mitä varten? Jotta he saisivat oikeutensa? Jotta he saisivat sen, mistä kaikissa maailman ja Euroopankin ihmisoikeuksia koskevissa julistuksissa ei piitata ihmisen oikeutena? Haluatte antaa heille kansallisvaltion. Juuri tätä he tarvitsevat: toisen syyrialaisen kansallisvaltion, toisen jemeniläisen kansallisvaltion, minkä tahansa. He tarvitsevat kansallisvaltiota. Komission jäsen Patten, ehkä me Italiassakin tarvitsemme sitä pystyäksemme ratkaisemaan ongelmamme, ehkä te tarvitsette sellaisen Englannissakin omien ongelmienne ratkaisemiseksi, vai mitä?!
Kansallinen itsenäisyys: tämä valhe rasittaa myös Israelia. Te halusitte jugoslavialaisen kansallisen yhtenäisyyden, joka olisi puolueeton kahden osapuolen välillä. Ette välittäneet siitä, että me kehotimme heitä valitsemaan demokratian ja Euroopan. Te vain seuraatte tilanteen kehittymistä passiivisesti ja esitätte laupiaita samarialaisia. Jäsen Morgantini ottaa varmasti tehtäväkseen kehottaa israelilaissotilaita pakenemaan, kuten hän tekikin Italian televisiossa, joka näkyi kaikkialla maailmassa, ja hän kehottaa amerikkalais- ja englantilaissotilaita luopumaan Afganistanin sodasta. Te olette vuoden 1938 pasifistien ja kommunistien jälkeläisiä, jotka natsismia tukien kehottivat ranskalaisia tovereita luopumaan sodasta.
Jos tämä on siis se, mitä te meille edelleen ehdotatte, mielestäni velvollisuutemme on vahvistaa, että palestiinalaisilla ja kaikilla maailman kansalaisilla ennen kaikkea palestiinalaisilla on oikeus sanoa "ei" tälle kyyniselle petokselle, ja me voimme sanoa sen heidän puolestamme. Jos kyse olisi kolmesta valtiosta Jordaniasta, Palestiinasta ja Israelista Jordanian valtio "lentäisi ilmaan" välittömästi, ja Palestiinan kautta yritettäisiin "lennättää ilmaan" tuo puolikas keidas, josta kolmannes on demokraattinen.
Sanomme "ei" tälle asiakirjalle, jossa asetetaan ehdot yhteistyön jatkamiselle Israelin kanssa ja jossa ehdoitta sanotaan, että Arafatia on tuettava. Siispä: emme suoraan sanottuna tunne omaksemme tätä Eurooppaa, tuota Palestiinaa ja tuota Arabiaa. Niinpä äänestämme sen mukaisesti.

Morillon
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olimme kaikki tänä aamuna liikuttuneita Nurit Peled-Elhananin puheesta, kun hän välitti salissamme uhrattujen lasten huudon ja niiden surevien äitien äänen, jotka annettuaan elämän haluavat suojella sitä miesten murhanhimolta. Kuulimme myös Izzat Ghazzawin vetoomuksen rauhan haaveen puolesta, jonka perustajamme jakoivat ja joka on yhä Euroopan unionin perusta.
Heitä kuunnellessani en voinut sulkea mielestäni tuskallista muistoa ajasta, jolloin Balkanin alueen poliittiset ja sotilaalliset johtajat, piittaamatta siitä, että enemmistö heidän maanmiehistään toivoi rauhaa, pitäytyivät vankkumattomasti kannoissa, joita ohjasi syvä epäluottamus vastustajia kohtaan. Kansainvälisen yhteisön oli tuolloin sitouduttava päättäväisesti epäluottamuksen laannuttamiseen siihen saakka, kunnes saatiin aikaan Daytonin sopimukset. Sopimukset johtivat lopulta kestävään tulitaukoon, jota turvaavat joukot eivät ole vieläkään lopettaneet työtään, mutta joka auttoi lopulta rikkomaan - jäsen Wurtz - pelon, väkivallan ja vihan noidankehän.
Israelin ja Palestiinan väestöjen enemmistön toivoman rauhan saavuttamiseksi kansainvälisen yhteisön on mielestäni nyt osoitettava samaa päättäväisyyttä ja sitoutumista. Euroopan unionin tehtävänä on asettua liikkeen johtoon. Suhtaudunkin näin ollen myönteisesti neuvoston toissapäivänä antamaan julkilausumaan, jossa esitetään erittäin jämerästi ja ytimekkäästi unionin tasapuolinen kanta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen erittäin tyytyväinen, että näin korostettiin, ettei yhä sokeamman väkivallan yltymiseen pidä alistua.
Parlamentin ulkoasioiden valiokunta valmisteli samassa hengessä puheenjohtajamme, Elmar Brokin, laatiman suosituksen, jolle haemme kollegojemme hyväksyntää. Toivon, että Israelin ja Palestiinan poliittiset ja sotilaalliset johtajat ymmärtävät viimeinkin, että väliintulomme ainoana tavoitteena on auttaa heitä käynnistämään uudelleen rauhanprosessi, jonka perustan he ovat hyväksyneet, mutta jota he eivät molemminpuolisen epäluottamuksen takia suostu panemaan täytäntöön. Pyydämme heitä luottamaan edes kansainväliseen yhteisöön, joka takaa täytäntöönpanon täydellisen puolueettomuuden - tämä on, mihin me voimme ja mihin meidän täytyy sitoutua.

Poos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, nyt joulukuussa 2001, kahdeksan vuotta Oslon neuvottelujen jälkeen, 15 kuukautta toisen Intifadan alettua, tilanne Lähi-idässä on katastrofaalinen.
Pääministeri Sharon ei ole pystynyt pitämään vaalilupauksiaan Israelin ja sen kansalaisten turvallisuuden parantamisesta. Palestiinalaishallinnon johtaja on voimaton, jumissa ja piiritetty alueillaan, joilla ei ole autonomiaa kuin nimessään. Palestiinan siviiliväestö vaikuttaa alistetummalta kuin koskaan ja vailla mitään tulevaisuudennäkymiä.
Kansainvälinen yhteisö, joka haluaa rauhaa, pyrkii nyt saavuttamaan välitavoitteen, joka on yhä kaukana: kyseessä on yhdysvaltalaisen senaattori Mitchellin nimeä kantava suunnitelma. Mitchellin suunnitelma on hyvää tarkoittava, sillä sen ensisijainen tavoite on verilöylyn pysäyttäminen, mutta tämä on huijausta, sillä jokainen näin suppealla perustalla tehty minisopimus olisi hullujen itsemurhaiskujen tekijöiden armoilla, ja sen jälkeen kaikki olisi aloitettava uudelleen. Vaikka pääministeri Sharonin ennakkoehdot täytettäisiin, vaikka Mitchellin suunnitelma pantaisiin täydellisesti - ja tuskallisesti - täytäntöön, konfliktin perimmäiset syyt eivät muuttuisi mihinkään eikä pääministeri Sharonin syvä henkilökohtainen viha presidentti Arafatia kohtaan katoaisi kuin taikasauvan iskusta.
Konfliktin perimmäiset syyt piilevät Israelin vuonna 1967 valloittamien palestiinalais- ja syyrialaisalueiden jatkuvassa - "julmassa", kuten aamulla puhunut Saharov-palkinnon vastaanottaja sanoi - miehityksessä. Vasta kun kaikki nämä alueet, Itä-Jerusalem mukaan luettuna, vapautetaan miehitysarmeijasta, kuten Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmissa vaaditaan, voidaan luoda olot vakaalle ja kestävälle rauhalle.
Tämän takia Euroopan unionin pitäisi kannattaa lopullista ja välitöntä sopimusta, jossa vahvistetaan varmat, kansainvälisesti tunnustetut ja tarvittaessa kansainvälisten joukkojen siirtymäaikana turvaamat rajat. Näin kaikki alueen maat voisivat aloittaa uudelta pohjalta ja siirtyä unionin tukemina sovittelu- ja jälleenrakentamisvaiheeseen.
Israelin on vetäydyttävä vuoden 1967 kansainvälisiin rajoihinsa, ja arabimaailman on tunnustettava nuo rajat virallisesti ja peruuttamattomasti. Tämä on lopullinen tavoite, johon neuvoston pitäisi pyrkiä peräänantamattomasti kansainvälisellä näyttämöllä. Toimimalla tällä tavoin Euroopan unioni ottaisi Lähi-idässä aseman, jonka kaikki haluavat sen ottavan. Nyt ei kaivata yhtä suurta etäisyyttä kaikkiin vaan tasapuolista kohtelua.

Ries
Arvoisa puhemies, Lähi-itä on ollut sodassa jo yli vuoden, Intifada ja sen synnyttämät israelilaisten vastaiskut jatkuvat, kuolinuhrien määrä kasvaa puolin ja toisin, ja me tunnemme itsemme voimattomiksi, huolestuneiksi ja vihaisiksi. Olemme todellakin vihaisia, raivomme vastaa viimevuotista toivoamme, kun Lähi-itä pääsi aivan rauhansopimuksen kynnykselle. Ariel Sharonia voidaan moittia vastatoimipolitiikastaan, mutta hän ei ollut vallassa, kun Ehud Barak, Shlomo Ben Ami ja Bill Clinton yrittivät taivutella Jasser Arafatia allekirjoittamaan rauhansopimuksen, joka olisi ollut historiallinen. Menneet ovat kuitenkin menneitä, kuten komission jäsen Patten osuvasti muistutti.
Haluamme siis vielä tänä päivänä uskoa valoon, unionin puheenjohtajavaltio Belgian ilmausta mukaillakseni. Haluamme uskoa, että 15 jäsenvaltion maanantaina lähettämä ennennäkemätön rauhanvetoomus kuullaan. Se on vetoomus, joka on osoitettu molemmille osapuolille, toisin kuin olen kuullut täällä sanottavan. Israelia pyydetään kantamaan vastuunsa, mutta ensimmäisen kerran unioni pyytää yhtä selkeästi presidentti Arafatia hajottamaan Hamasin ja islamilaisen Jihadin terroristiverkostot. Valoa voidaan siis ehkä nähdä, kun Israel tunnusti eilen, että palestiinalaishallinto on ryhtynyt ensimmäisen kerran torjumaan tosissaan ääriliikkeitä. Valoa tuo sekin, että presidentti Arafat myönsi, että unionin rauhanvetoomus, joka ei kuitenkaan ole myötämielinen, on tasapainoinen.
Vuoden 2001 Saharov-palkinnon vastaanottanut israelilainen Nurit Peled-Elhanan toivoi täällä tänään, että Lähi-idän äitien äänet saisivat aseet vaimenemaan. Toivomme ja haluamme uskoa myös, että Euroopan selkeä ja voimakas ääni auttaa palauttamaan toivon.

Morgantini
Arvoisa puhemies, haluaisin yhä useammin katsoa itseämme ja katsoa teitä hiljaisuudessa. Olen väsynyt, niin kovin väsynyt näihin toistuviin keskusteluihin, joissa vaivoin mennään eteenpäin. Mutta tarkoittamassani hiljaisuudessa pitäisi osata kuunnella rauhaa ja oikeudenmukaisuutta anovien maanalaisia ääniä, kuten Izzat ja Nurit sanoivat tänä aamuna; tämän hiljaisuuden pitäisi saada kaikkien omatunto ymmärtämään, että Palestiinassa ja Israelissa voidaan saavuttaa rauha ainoastaan silloin, jos palestiinalaisille annetaan oikeus elää omassa valtiossaan rinnakkaiselossa Israelin valtion kanssa, keskinäisen turvallisuuden vallitessa. Meidän on tehtävä tästä rauhasta totta, eikä pelkästään taloudellisen tuen avulla.
Näemme joka päivä, että pommitukset ja raivaustraktorit tuhoavat sen, mitä me rakennamme ja mitä kansalaisemme maksavat: tätä tapahtuu lentokentältä satamaan, ja eilen tuhottiin jopa terrorisminvastainen laboratorio. Kannatan komission jäsen Pattenin ja ministerin kannanottoja, mutta taloudellinen kehitys ei ole mahdollinen ilman vapautusta israelilaisarmeijan miehityksestä. Euroopan on noudatettava päättäväisesti tätä suuntaa. Sen on tehtävä päätös lähettää paikalle kansainvälisiä joukkoja siviiliväestön suojelemiseksi. Miehitetyn ja miehittäjän välillä ei ole yhtäläisyyttä. Meidän on toimittava tasapainoisesti mutta ei puolueettomasti. Rauhan saavuttamiseksi tarvitaan täsmällisiä toimia: tämä pätee meihin, israelilaisiin ja palestiinalaisiin.

Van der Laan
Arvoisa puhemies, ryhmäni on syvästi järkyttynyt Lähi-idässä uudelleen roihahtaneesta väkivallasta. Israelin väestö elää murheen, pelon ja raivon vallassa, mutta sillä on sentään poliittinen vapaus, vaalit, talouden kehitys ja toivoa paremmasta tulevaisuudesta. On Israelin etu, että myös palestiinalaisten toivo tulevaisuudesta herää jälleen. Sillä, jolla on toivoa, on jotain hävittävää. Ilman toivoa ei koskaan olla valmiita kompromisseihin. Mutta kuinka ihmiset uskaltaisivat toivoa niin kauan kuin heidän takapihoilleen rakennetaan siirtokuntia, niin kauan kuin harvojen hirmuteoista langetetaan kollektiivisia rangaistuksia ja niin kauan kuin Eurooppa ei ryhdy toimiin kansainvälisen oikeuden karkeita loukkauksia vastaan?
On erehdys uskoa, että väkivallan ja sorron lisääminen tekee palestiinalaisista myöntyväisempiä. Kansainvälisten rauhanturvajoukkojen pitäisi valvoa Mitchellin sopimuksen täytäntöönpanoa, jonka mukaan ensimmäiseksi pitäisi vetäytyä viipymättä miehitetyiltä alueilta ja riisua välittömästi kaikki siirtokunnat aseista.
Arvoisa puhemies, lopuksi kysymys komissiolle. Israelin iskuissa on tuhoutunut eurooppalaisia hankkeita, komission jäsen Patten mainitsi itse jo oikeuslaboratorion. Kuinka suuria vahingot ovat, ja voiko komission jäsen Patten luvata, että komissio saa Israelilta korvauksia?

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minulla ei oikeastaan ole kovinkaan paljon lisättävää siihen, mitä tämän keskustelun kuluessa on sanottu, paitsi että korostan, että neuvoston päätökset, aivan siinä valossa kuin komission jäsen ne esittikin, ovat suuntautuneet kokonaan tulevaisuuteen ja sisältävät siten joitakin kiireellisiä kehotuksia molemmille pääosapuolille, nimittäin yhtäältä Israelille ja toisaalta palestiinalaishallinnolle, eikä niiden tarkoituksena ole, että kummankaan puolen uhreja muistettaisiin, surtaisiin ja mahdollisesti ylistettäisiin tasapuolisesti ja oikeudenmukaisesti.
Väkivalta on hirveää. Väkivallan kierrekin on sitä. Meistä tuntui, että oli kiireimmiten esitettävä kehotus ryhtyä toimiin ja että kiireellinen kehotus oli suunnattava sekä palestiinalaishallinnolle että Israelille. Päätelmien päätösosassa vedotaan kuitenkin myös sellaisen pian järjestettävän kokouksen puolesta, jossa Euroopan unioni, Yhdysvallat, Venäjä, palestiinalaishallinto ja Israel istuvat saman pöydän ääreen yrittääkseen päästä ulos väkivallan ja ääri-ilmiöiden kierteestä. Toivomme sitä kiihkeästi.
Uskon, että ei auta yrittää epäillä neuvostoa yhden tai toisen osapuolen suosimisesta. Sitä emme tee. Kannatamme rauhaa, ja sen puolesta yritämme kovasti tehdä parhaamme. Nykyinen puheenjohtajavaltio tekee niin, seuraava tekee epäilemättä samoin, ja silloin tarvitsemme kovasti tukeanne.

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin vastata jäsen van der Laanille luonteenomaiseen suoraan kysymykseen. Olemme tehneet laskelman hankkeillemme tähän mennessä aiheutuneista vahingoista. Kaikkiaan yhdeksän hanketta on vahingoittunut tavalla tai toisella. Karkeasti arvioituna tappiot ovat 2,289 miljoonaa euroa, ja esimerkiksi yhteisön rahoittaman oikeuslääketieteellisen laboratorion pommituksessa menetettiin 60 000 euroa. Myös Israelin hallitus on myöntänyt jonkin verran avustusta yrittääkseen auttaa Palestiinan turvallisuusjoukkoja. Nämä luvut ovat erittäin likimääräisiä. Jos mietitte kaikkia niitä investointeja, joita yhteisö on vuosien kuluessa tehnyt Länsirannalle ja Gazaan yrittääkseen rakentaa kunnollisia palveluja ja auttaa elinkelpoisen valtion perustamisessa, tappiot ovat mittaamattomat. Tämä on virallisen tilintarkastajan tähän mennessä laskema tappiotase, ja toivon, ettei se tästä enää pahene.
Saanen vielä lisätä pari huomautusta äskeiseen keskusteluun. Arvoisa jäsen Poos, joka tietää, mistä puhuu - hän nimittäin tuntee erittäin hyvin nämä asiat - kuvaili tilannetta katastrofaaliseksi, eikä tämä ole yhtään liikaa sanottu. Kunnianarvoisa ja peloton ystäväni kenraali Morillon puolestaan muistutti meitä siitä, mitä seurauksia jyrkästä politiikasta oli Balkanilla. Jäsen Lagendijk, jäsen Morgantini ja muut mainitsivat tänä aamuna kuulemamme liikuttavat puheet siitä, miten seuraava sukupolvi uhrataan, koska nykyinen sukupolvi ei löydä keinoa elää rauhassa. Otaksun, että kyseisellä alueella on vielä hiukan toivoa jäljellä silloin, kun ihmiset osaavat käyttäytyä noin tavattoman sitkeästi, rohkeasti ja maltillisesti. Hyvä ystäväni, ulkoasiavaliokunnan puheenjohtaja Brok, on sanonut, että päämääränä on, että ne kolme suurta uskontoa, jotka tänä aamuna olivat täällä edustettuina, voisivat jonakin päivänä elää sulassa sovussa Pyhässä kaupungissa, mikä erään englantilaisen runoilijan sanoin on "a consummation devoutly to be wished" eli hartaiden toiveiden täyttymys.
Haluaisin vielä sanoa jäsen Belderille yhden asian - ja sanon tämän hyvin varovaisesti, en moittiakseni, koska jokaisella ihmisellä on oikeus omiin intohimoihinsa - ja se on se, etten taida olla aivan samaa mieltä hänen kanssaan siitä, mitä tasapaino tarkoittaa. Kerronpa teille, mikä on minun käsitykseni tasapainosta.
Tämän viikon maanantaina joukko palestiinalaisia ja israelilaisia parlamentaarikkoja ja intellektuelleja kokoontui yhteen Qalandian rajanylityspaikalle korostaakseen "kiireellistä tarvetta jatkaa vuoropuhelua kahden riitapuolen välillä", vaikka Qalandia onkin ainoa paikka, jossa tällainen vuoropuhelu on ylipäätään mahdollista. He painottivat, että nämä kokoukset ovat nyt erityisen tärkeitä, koska väkivalta on viime viikolla kiihtynyt jatkuvasti ja uhkaa heidän mukaansa ajaa koko alueen sotaan. Ellei nykyistä väkivallan kierrettä pian saada katkaistua, tilanne voi riistäytyä käsistä ehkä peruuttamattomin seurauksin.
Eräs ryhmä - johon kuuluivat muiden muassa Jossi Beilin, entinen oikeusministeri ja yksi Oslon prosessin suunnittelijoista, sekä Palestiinan tiedotus- ja kulttuuriministeri Jasser Abed Rabbo - väitti, että nykyinen kriisi saadaan loppumaan vain hylkäämällä välittömästi väkivallan käyttö poliittisena aseena ja panemalla Tenetin toimintasuunnitelma ja Mitchellin raportti täytäntöön ilman ehtoja. Tämä edellyttää välittömiä toimenpiteitä, myös terroritekojen ehkäisemistä ja rankaisemista, palestiinalaisalueiden piirityksen lopettamista ja sieltä vetäytymistä sekä pommi-iskupolitiikan lopettamista. Palestiinalaisalueiden asuttamistoiminta ei heidän mukaansa sovi yhteen rehellisen liennytyksen ja rauhankehityksen kanssa. Se on saatava pysähtymään. Minkäänlaista kansankiihotusta - olipa se virallista tai epävirallista - ei saa esiintyä silloin, kun luottamuksen ja väkivallattomuuden ilmapiiriä yritetään rakentaa uudestaan. Sille on tultava loppu. Sanomme selvästi, että palestiinalaishallintoa tai sen johtajia ei missään tapauksessa pidä vahingoittaa tai pitää maalitauluna, mikäli aiotaan löytää ulospääsy tästä kriisistä.
Kerronpa teille, mitä Euroopan unionin pitäisi mielestäni tehdä. Niin kauan kuin kummallakin puolella - Israelissa ja palestiinalaishallinnossa - on yksikin maltillisen politiikan kannattaja, meidän tulisi olla heidän rinnallaan tukemassa heitä ja valamassa heihin rohkeutta, suvaitsevaisuutta ja oikeudenmukaisuutta. Sellainen politiikka on tasapainoista Euroopan unionin politiikkaa. Lausun asiaankuuluvan raamatulliseen tapaan "Hoosianna" kaikille tuossa yhteisessä lausunnossa ilmaistuille mielipiteille. Toivon hartaasti, että kolmen, kuuden tai yhdeksän kuukauden kuluessa tältä alueelta löytyy vielä muutama maltillisen politiikan kannattaja, jolla on tarpeeksi rohkeutta ja sisua tarjota alueelle entistä paremmat tulevaisuudennäkymät.

Puhemies
Arvoisa komission jäsen, paljon kiitoksia erittäin liikuttavasta vetoomuksesta tässä vaikeassa tilanteessa.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
  

Ferri
Arvoisa puhemies, haluaisin lähettää terveiseni ryhmälle nuoria, joiden satunnaiseksi ansioksi ei voida lukea pelkästään sitä, että he tulevat kaupungista Pontremolista, Lunigianan alueelta , joka on minulle erityisen rakas ja jonka kaupunginjohtaja olen, vaan mielestäni he voivat kuvastaa monia nuoria, jotka katselevat Eurooppaa. He ovat täyttäneet 18 vuotta tänä vuonna, vuonna 2001, joka on maailman väkivaltaisin vuosi, mutta samalla tämä on vuosi, jona monet maailman nuoret saavat täydet mahdollisuudet harjoittaa oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan saavuttaessaan täysi-ikäisyyden. Toivon, että tämä välitystehtävä ja tämä Euroopan moraalinen ja vahva viesti voisivat merkitä hienoa ja rakentavaa näyttöä huomisen rauhasta kaikille maailman nuorille.

Puhemies
Hyvä kaupunginjohtaja, tuo ei ollut aivan työjärjestyksen mukainen huomautus, mutta Raamatussahan sanotaan, että sydämen kyllyydestä suu puhuu. Ymmärrän kyllä sikäli jossain määrin teidänkin puheenvuoroanne.

Asiakirjojen saatavuutta koskevan asetuksen täytäntöönpano neuvostossa ja komissiossa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat asiakirjojen saatavuutta koskevan asetuksen täytäntöönpanosta neuvostossa ja komissiossa.
Kun ministeri Neyts-Uyttebroeck puhui äsken keskustelun lopuksi, hän saa nyt ilokseen puhua ja meillä on kunnia kuulla häntä tästä aiheesta keskustelun aluksi.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, neuvoston puheenjohtajavaltio sitoutui teidän edessänne - vieläpä minun kauttani - antamaan tarvittavat säädökset, jotta se voisi noudattaa Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30. toukokuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen täytäntöönpanolle 3. joulukuuta 2001 asetettua määräaikaa.
Minulla on ilo ilmoittaa teille, että neuvosto on pitänyt sitoumuksensa. Se hyväksyi 29. marraskuuta päätöksen työjärjestyksensä muuttamisesta. Päätös julkaistiin virallisessa lehdessä 30. marraskuuta, ja se tuli voimaan 3. joulukuuta eli samana päivänä, kun mainitsemani asetus tuli voimaan. Päätöksessä on koottu yhteen asiakirjaan neuvoston sisäisistä säädöksistä otettuja määräyksiä asiakirjojen saatavuudesta sekä uusia määräyksiä asetuksen täytäntöönpanosta. Päätöksen 2 artiklassa kumotaan joitakin muita säädöksiä: neuvoston asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 20. joulukuuta 1993 tehty neuvoston päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 14. elokuuta 2000 tehdyllä päätöksellä, neuvoston lainsäädäntötoimia koskevien tietojen ja neuvoston julkisen asiakirjahakemiston parantamisesta 6. joulukuuta 1999 tehty neuvoston päätös sekä joidenkin neuvoston asiakirjalajien julkisesta tiedottamisesta 9. huhtikuuta 2001 tehty neuvoston päätös.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Amsterdamin sopimuksella aloitettu prosessi, joka liittyy oikeuteen tutustua asiakirjoihin, valetaan näin lainsäädännön muotoon. Silti on vielä vahvistettava joitakin säännöksiä.
Kesken ovat vielä ne toimielinten väliset keskustelut, jotka koskevat sellaisen toimielinten välisen komitean perustamista, joka asetuksen 15 artiklan mukaisesti tutkii, mitkä ovat parhaat käytännöt, käsittelee mahdollisia erimielisyyksiä ja keskustelee tulevasta kehityksestä asiakirjojen saamisessa yleisön tutustuttavaksi.
Neuvosto kannattaa sitä, että komitea on koottava kolmen asianomaisen toimielimen pääsihteerien tasolla siten, että on mahdollisuus esittää luonteeltaan yleisiä, poliittisia tai periaatteellisia kysymyksiä kolmen toimielimen puheenjohtajille ja puhemiehille.
Komission varapuheenjohtaja de Palacio esitti parlamentin puhemiehen ja neuvoston ja komission puheenjohtajien välisen viimeisimmän, 28. marraskuuta järjestetyn epämuodollisen keskustelun johdosta kiinnostavan ehdotuksen ratkaisuksi tämän toimielinten välisen komitean edustuksen tasoa koskevaan ongelmaan. Hänen ehdotuksensa oli, että komitea kokoontuisi pääsihteerien tasolla siten, että näillä olisi poliittisten esimiestensä antama valtuutus - ranskaksi par délégation. Minusta se on hyvin kiinnostava ajatus, ja kerroin tuolloin kollegoilleni, parlamentin puhemiehelle ja komission puheenjohtajalle, että esitän ajatuksen neuvoston elinten arvioitavaksi.
Arvoisa puhemies, saanen selvittää vähän sitä, mistä on kysymys, sillä tämä neuvoston ja parlamentin välinen keskustelu siitä, millä tasolla puhutaan, vaikuttaa vähän lillukanvarsiin kompastelulta.
Neuvosto on huolestunut siitä, että parlamentin puhemiehen ja neuvoston ja komission puheenjohtajien pitäisi toimia ikään kuin muutoksenhakuelimenä siinä tapauksessa, että pääsihteerit olisivat päättäneet, että asiakirjaa ei voi antaa tutustuttavaksi. Meistä tämä ei ole puhemiehen ja puheenjohtajien kollegion tehtävä. Kollegiosta ei pidä tulla jonkinlaista muutoksenhakuelintä, vaan sen pitäisi sitä vastoin keskittyä suuriin linjoihin, yleisiin kysymyksiin, periaatteisiin ja sentapaisiin asioihin. Tämä on siis huolemme. Ei ole kysymys siitä, että neuvosto ei haluaisi toimielinten välistä komiteaa, kyse on siitä, että huolehditaan siitä, ettei perusteta muutoksenhakuelintä, johon voi valittaa melkein järjestelmällisesti kaikesta, sillä meistä siitä ei ole mitään iloa. On olemassa muita elimiä, joihin voidaan vedota, ja tämä on keskustelun ydin. Minun nähdäkseni komission varapuhemies de Palacion ehdotus tarjoaa ulospääsytien tästä. Sillä jos kolmen toimielimen pääsihteerit kokoontuvat puhemiehiltään ja puheenjohtajiltaan saamansa valtuutuksen pohjalta, heillä on toimivalta ja heidän täytyy itse tehdä päätökset konkreettisissa tapauksissa, joissa on kyse jonkin asiakirjan saamisesta tutustuttavaksi.
Sanon tämän teille määritelläkseni selkeästi, missä ongelma neuvoston kannalta piilee. Toivon, että neuvoston kollegat suhtautuvat myös myönteisesti varapuheenjohtaja de Palacion esittämään menettelyyn ja että voimme näin ratkaista ongelman ja että voimme antaa toimielinten välisen komitean aloittaa toimintansa.
Lisäksi haluan kiinnittää huomionne siihen tosiseikkaan, että asetuksen 11 artiklan 3 kohdassa säädetään 3. kesäkuuta 2002 määräpäiväksi, jolloin asiakirjarekisterien on viimeistään oltava käytettävissä.
Kuinka pitkällä tässä asiassa ollaan? Kuten tiedätte, neuvoston asiakirjarekisteri on ollut yleisön käytettävissä jo 1:sestä tammikuuta 1999 lähtien. Rekisteri sisältää kaikki sellaiset neuvostolle tai valmisteluelimille esitetyt asiakirjat, jotka toimivat neuvottelujen pohjana tai joilla on tietty vaikutus päätöksentekoprosessiin tai jotka antavat kuvan asioiden tilasta tietyissä asiakokonaisuuksissa.
Tämän vuoden marraskuussa rekisterissä oli viittauksia yli 250 000 neuvoston asiakirjaan kaikilla virallisilla kielillämme, ja rekisterin kautta voi saada tutustuttavaksi yli 50 000 asiakirjan sisällön. Rekisteri näyttäisi siis olevan tehokas ja luotettava väline, jonka avulla toimielinten asiakirjat voidaan tunnistaa ja niitä voidaan hakea. Rekisterin käytössäoloaikana asiakirjoja koskevien pyyntöjen määrä on noussut huomattavasti, mikä on ymmärrettävää, ja suurin osa pyydetyistä asiakirjoista on tosiaan ollut rekisterissä. Rekisteristä tehtävien hakujen määrä lisääntyy jatkuvasti. Vuonna 1999 rekisteröitiin yli 70 000 käyttökertaa, jotka aiheuttivat noin 600 000 hakua, millä tarkoitetaan näytettyjen tai klikattujen näyttöruutujen määrää. Vuonna 2000 käyttökertojen määrä nousi 160 000:een ja hakujen määrä 1 260 000:een. Tämä kehitys jatkuu, ja vuoden 2001 ensimmäisellä puoliskolla on rekisteröity jo 130 000 käyttökertaa ja yli miljoona katsottua ruutua.
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, toimenpiteistä, joilla yleisölle tiedotetaan sen asetuksen mukaisista oikeuksista, voin kertoa, että kaikki kolme toimielintä tarkastelevat parhaillaan erilaisia konkreettisia toimenpiteitä, kuten käytännön oppaan laatimista yhdessä kansalaisille.
Asetuksen 9 artiklan 7 kohdan mukaan komissio ja neuvosto antavat Euroopan parlamentille tietoja arkaluonteisista asiakirjoista. Neuvosto on valmis saattamaan päätökseen parlamentin kanssa käytävät neuvottelut Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alaa koskevasta toimielinten välisestä sopimuksesta, jota voivat seurata muut sopimukset muun muassa oikeus- ja sisäasioiden alalla.
Tässä yhteydessä parlamentin olisi kuitenkin hyvä harkita kantaansa neuvoston turvallisuussääntöjä koskevaan kumoamiskanteeseensa ja hyväksyä arkaluonteisten asiakirjojen suojaamisessa oman, hiljattain muutetun työjärjestyksensä mukaisia toimenpiteitä voidakseen taata arkaluonteisten asiakirjojen luottamuksellisuuden suojelun parlamentissa.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olin itse täällä kuukausi sitten seuraamassa, kun parlamentti hyväksyi Maij-Weggenin mietinnön työjärjestyksen muuttamisesta kolmen toimielimemme asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen johdosta. Saitte tuolloin päätökseen esittelijä Maij-Weggenin, mutta myös jäsen Cashmanin, valtavan työn.
Komissio hyväksyi viikko sitten, muutama päivä neuvoston jälkeen, päätöksen, jossa muutetaan sen työjärjestystä. Olimme käyneet aiemmin keskustelun 28. marraskuuta soveltaaksemme työjärjestystämme mahdollisimman selkeästi. Tarvitsimme todellakin muutaman päivän enemmän aikaa. Tämän takia komission lopullinen päätös tehtiin vasta 5. joulukuuta. Tämä herätti kysymyksiä, ja puhemiehenne tiedusteli meiltä asiaa. Haluan rauhoittaa teitä täysin selkeästi ja sanoa, että käytännössä muutaman päivän viiveellä ei ollut mitään vaikutuksia kansalaisten kannalta. Komissio on todellakin soveltanut 30. toukokuuta annettua asetusta joulukuun 3. päivästä lähtien. Meillä on tätä tarkoitusta varten komission pääsihteeristössä yhteyspiste, johon kansalaisilla on postiosoite, sähköpostiosoite ja faksinumero, lisäksi he voivat tutustua komission Internet-sivuihin. Ensi viikosta lähtien myös uusi oppaamme - josta juuri puhuitte, arvoisa ministeri - on esillä näillä sivuilla.
Hyvät parlamentin jäsenet, kaikki käytännön järjestelyt asetuksen täytäntöön panemiseksi ovat näin ollen meidän osaltamme valmiit, ja komission yksiköt ovatkin jo alkaneet käsitellä hakemuksia asetuksen uusien tietojen perusteella. Asetuksen 18 artiklassa säädetään paitsi työjärjestysten mukauttamisesta myös muiden voimassa olevien säädösten mukauttamisesta. Komission asianosaiset yksiköt ovatkin tarkistaneet, onko historiallisten arkistojen avaamisesta yleisölle vuonna 1983 annettu asetus yhdenmukainen asiakirjojen saamista yleisön tutustuttavaksi koskevan asetuksen kanssa. Joitakin muutoksia on tehtävä, ja komissio esittää lähiaikoina neuvostolle ja parlamentille historiallisia arkistoja koskevan asetuksen muuttamista.
Kolmas huomio, joka sekin koskee 30. toukokuuta annetun asetuksen 18 artiklaa: komission yksiköt ovat koonneet ne säännöt, jotka ovat tällä hetkellä hajautettuina yhteisön oikeudessa ja jotka koskevat asiakirjojen tai tietojen saatavuutta nykyisessä yhteisön lainsäädännössä. Tehtävässä tunnistettiin lähes 50 säädöstä, joita komissio tarkastelee nyt uuden asetuksen valossa. Kaikki säädökset, jotka eivät ole yhdenmukaisia asiakirjojen saatavuutta koskevien uusien sääntöjen kanssa, muutetaan tai kumotaan.
Neljäs kohta, jota halusin puheessani tarkentaa, koskee asetuksen soveltamista virastoihin. Tiedän, että jäsenet Maij-Weggen ja Cashman ovat syystäkin olleet tästä asiasta huolissaan, ja se on tuotu esiin asetuksen kanssa hyväksytyssä yhteisessä julistuksessa. Asiaa koskevat työt ovat vielä kesken. Heti kun uusi asetus oli hyväksytty, komissio tiedotti siitä virastoille ja pyysi niitä tarkastelemaan omia asiakirjojen saatavuutta koskevia sääntöjään kyseisen asetuksen valossa. Nykyisten virastojen perussääntöjä muutetaan. Lauseke myös sisällytetään uusien virastojen perussääntöehdotuksiin.
Hyvät parlamentin jäsenet, totean vielä lopuksi, että komission yksiköt ovat laatineet oppaan, jossa kansalaisille kerrotaan heille asetuksessa suoduista oikeuksista. Ensimmäisessä vaiheessa oppaaseen voi tutustua aivan lähipäivinä komission Internet-sivuilla, mutta jatkossa - ja toivottavasti pian - on suunniteltu, että kansalaisille laadittaisiin kolmen toimielimemme yhteinen opas.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä olivat työt, joita komissio on tehnyt asiakirjojen saamista yleisön tutustuttavaksi koskevan asetuksen täytäntöön panemiseksi. Toimielinten välinen komitea, jonka perustamme lähiaikoina ja jossa konkretisoituu uuden asetuksen täytäntöönpanossa tekemämme yhteistyö, seuraa varmasti töiden etenemistä. Arvoisa ministeri, minusta oli ilahduttavaa kuulla teidän mainitsevan kompromissiehdotuksen, jonka kollegani Loyola De Palacio teki 28. marraskuuta pidetyssä kolmikantaneuvottelussa. Hän teki kompromissiehdotuksen, sillä jokin ratkaisu oli löydettävä. Hän teki sen, ja kiitän teitä, arvoisa ministeri, että panitte asian merkille kunnioittaen samalla parlamentin esiin tuomaa huolta siitä, että poliittinen johto tekee kunnolla tehtävänsä tässä toimielinten välisessä komiteassa.
Asetuksen soveltamisessa jokainen toimielin on muuttanut itsenäisesti sisäisiä menettelyjään niiltä osin kuin se on katsonut asian tarpeelliseksi. Komissio aikoo jatkossakin kunnioittaa tätä itsenäisyyttä. Se haluaa noudattaa tämän asetuksen henkeä ja kirjainta, sillä se edistää mielestämme todellakin avoimuutta ja demokratiaa Euroopan unionissa.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, arvoisa ministeri, kuluvan vuoden toukokuussa hyväksyttiin pitkällisten neuvottelujen jälkeen asiakirjojen saatavuutta koskeva asetus, joka tunnetaan paremmin eurooppalaisena lakina hallinnon avoimuudesta. Me, kollega Cashman, puhemies Watson ja minä, olimme hyvin tiiviisti mukana tässä työssä. Silloin sovittiin, että käytännön toteutuksen pitää olla valmis 3. joulukuuta, ja tämä koski kaikkia kolmea toimielintä, neuvostoa, komissiota ja parlamenttia. Rekisterien piti olla kunnossa 3. kesäkuuta 2002, ja tänään on 12. joulukuuta. Missä olemme nyt, viikko joulukuun 3. päivän jälkeen? Parlamentti hyväksyi muutetun työjärjestyksensä 13. marraskuuta, ja parlamentin puhemiehistö on huolehtinut sen täytäntöönpanosta 28. marraskuuta. Meidän kohdaltamme kaikki on siis kunnossa. Parlamentissa koetaan kuitenkin, että me olemme osaltamme vastuussa myös siitä, mitä komissio ja neuvosto tekevät, ja siksi olemmekin ottaneet tämän keskustelun käsiteltäväksemme.
Ensimmäiseksi neuvosto: se muutti työjärjestyksensä asetuksen mukaiseksi 29. marraskuuta ja julkaisi sen 3. joulukuuta, viime hetkessä siis. Kaksi huomautusta: ensinnäkin viittaan aikaisempaan huomautukseen Solana-päätöksistä. Työjärjestyksestä ei käy täysin selvästi ilmi, onko Solana-päätökset nyt mitätöity asetuksella vai ei. Voiko neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck antaa tähän vielä hyvin selvän vastauksen? Ja sitten huomautus neuvoston päätöksen 12 artiklan 5 kohdasta, jossa todetaan, että esimerkiksi Coreperille suunnatut muistiot, kirjeet ja muut sellaiset, jotka liittyvät lainsäädäntöön, kuuluvat asetuksen soveltamisalaan. Päätöksen 6 artiklassa todetaan kuitenkin, että jos jäsenvaltiot tekevät yksittäisissä muistioissa tai kirjeissä huomautuksia eurooppalaisesta lainsäädännöstä neuvostoa tai Coreperia varten, näitä ei tarvitse julkistaa. Minusta tätä ei voi hyväksyä.
Alankomaissa kunnan kansallisille viranomaisille lähettämä kirje on aina julkistettava, ja minusta tilanne on sama jäsenvaltioiden ja neuvoston kohdalla.
Sitten komissio: se toteutti työjärjestyksen muuttamisen 28. marraskuuta ja hyväksyi työjärjestyksen 5. joulukuuta. No, en puutu siihen, että komissio oli kaksi päivää myöhässä, mutta minulla on jotakin huomautettavaa. Ensimmäinen huomautus on, että komissio on hajauttanut asetuksen toteuttamisen. Onko se viisasta? Kuulin tosin nyt äsken komission jäsen Barnierin sanovan, että sittenkin otetaan käyttöön yksi postiosoite ja yksi sähköpostiosoite. Mutta miksi työjärjestyksessä ei sitten selvästi lue niin, sillä minä en ainakaan löytänyt tällaista tietoa. Toinen huomautus koskee seuraavaa ongelmaa: miksi komissio ei ole määritellyt asiakirjan käsitettä selvästi, niin kuin parlamentti ja neuvosto ovat tehneet? Ja sitten kolmas asiani, komission päätöksen 8 artikla. Miksi asiakirjan tekijän osalta ollaan niin epämääräisiä? Eikö nimeä saa julkistaa, jos kyseessä on virkamies? Hänhän allekirjoittaa asiakirjan virantoimituksessa, joten minun näkemykseni on, että siihen pitää soveltaa avoimuutta.
Ei myöskään ole oikein selvää, mitä virastoille tapahtuu. Komission jäsen sanoi siitä jotain, mutta ohjaileeko komissio asiaa jotenkin? Ja sitten turvallisuussäännöt. Niistäkään ei ole julkaistu mitään. Miksi neuvoston turvallisuussäännöt on julkaistu, mutta komission ei? Arvoisa puhemies, sitten viimeinen huomautukseni, jossa puutun vielä neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeckin esittämään huomioon. En tiedä, onko järkevää, että toimielinten välinen komitea toimii muulla kuin poliittisella tasolla. Onko sen toimittava virkamiestasolla? Minulla on tästä asiasta suuria epäilyksiä. Minusta tästä on vielä neuvoteltava lähemmin. Me olemme joka tapauksessa kirjanneet työjärjestykseemme, että yhden varapuhemiehistämme pitäisi olla asiasta vastuussa, ja parlamentin pitäisi seistä päätöksensä takana.

Cashman
Arvoisa puhemies, sallikaan minun ensinnäkin muistuttaa sekä neuvostolle että komissiolle, että asetuksen tarkoituksena on: "antaa yleisön oikeudelle tutustua asiakirjoihin mahdollisimman täysimääräinen vaikutus ja määritellä sitä koskevat yleiset periaatteet ja rajoitukset". Tarkastellessani neuvoston ja komission päätöksiä havaitsin kuitenkin, että niissä pyritään kirjoittamaan asetusta uusiksi. Tämä näkyy etenkin komission päätöksen 9 artiklassa esitetyistä viittauksista kyseiseen asetukseen - tutustuttavaksi ei anneta sellaisiakaan asiakirjoja, jotka eivät kuvasta yksityisten henkilöiden esittämiä pohdintoja tai mielipiteitä. Sama koskee neuvoston päätöksen 11 artiklaa.
Haluaisin muistuttaa sekä neuvostolle että komissiolle, että asiakirjoihin tutustumista koskeva rajoitus voi tarkoittaa vain 4 artiklassa lueteltuja poikkeustapauksia ja 9 artiklaa, jossa puolestaan viitataan takaisin 4 artiklaan. Komission ehdotuksissa kielletään niin ikään yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten oikeus tehdä valitus Euroopan oikeusasiamiehelle, mikä sekin on asetuksen hengen vastaista.
Komissio katsoo, että koska se toimii siirretyn toimivallan nojalla, sen ei tarvitse antaa lain valmisteluasiakirjoja tutustuttavaksi, ennen kuin lopullinen teksti on hyväksytty. Huomauttaisin parlamentille ja komissiolle, että 90 prosenttia unionissa vuosittain hyväksytyistä noin 5 000 säädöksestä on annettu siirretyn toimivallan nojalla. Neuvosto on laajentanut oikeutta tutustua joihinkin sisäisiin asiakirjoihinsa, mutta pitää kansallisia valtuuskuntia ja kantoja koskevat jäsenvaltioiden vaatimukset edelleen luottamuksellisina. Miksi toimielimet eivät ole aloittaneet minkäänlaista tiedotuskampanjaa, vaikka asetuksen voimaantulosta on kulunut jo kuusi kuukautta? Miksei? Milloin saamme komission ehdotukset sekundaarilainsäädännön tarkistamisesta? Onko komissio ottanut käyttöön turvallisuussääntöjä? Jos on, voiko se julkaista ne asetusten mukaisesti? Milloin parlamentti antaa omat turvallisuussääntönsä? Olen äärimmäisen huolissani siitä, että asetusta rikotaan, jos joku nyt pyytää tätä tutustumisoikeutta ja saa sen joko komission tai neuvoston päätöksellä.
Haluaisin vielä toistaa sen hyvin tärkeän näkemyksen, jonka jäsen Maij-Weggen esitti. Emme voi suvaita, että pääsihteerit edustavat poliitikkoja tässä toimielinten välisessä komiteassa. Poliitikkojen on oltava tilivelvollisia ja vastattava itse omista päätöksistään.

Hautala
Arvoisa puhemies, yhdyn näihin kysymyksiin, joita kollegat ovat esittäneet neuvostolle ja komissiolle. Haluaisin erityisesti pyytää, että tämä toimielinten välinen yhteistyökomitea vihdoin saadaan aikaiseksi, koska parlamentin, komission ja neuvoston välillä on todella hyvin paljon puhuttavaa, jotta todellinen avoimuus saataisiin voimaan niin kuin tämä asetus edellyttää. Olen myös samaa mieltä kollega Cashmanin kanssa siitä, että parlamentti ei voi hyväksyä sitä, että pääsihteerit keskustelevat näistä asioista poliitikkojen nimissä, koska avoimuus on demokraattisena peruskysymyksenä erittäin poliittinen kysymys.
Nyt on myös katsottava, mitkä ovat meidän tulevat haasteemme sen jälkeen, kun toivottavasti kaikki nämä avoimet kysymykset tämän asetuksen osalta saadaan ratkaistua. Tämä on nimittäin ollut tärkeä ensimmäinen askel, mutta meillä on vielä paljon uusia haasteita. Haluan mainita joitakin niistä tässä.
Mielestäni yhä suuremmaksi ongelmaksi tulee asia, jonka itse asiassa oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtaja Watson eilen eräässä seminaarissa mainitsi: tämä terrorismin vastainen toiminta ja kolmannen pilarin kysymykset ovat johtamassa sietämättömään tilanteeseen, koska neuvosto säätää näitä terrorismin vastaisia lakeja edelleen hyvin suljettujen ovien takana ja parlamentilla on olematon vaikutusvalta näissä kysymyksissä. Mielestäni meidän on kohdattava tämä haaste: myös kolmannen pilarin kysymykset on saatava aidosti mukaan asiakirjajulkisuuden piiriin. Muuten niiden suhteen ei ole olemassa minkäänlaista demokraattista vastuuta.
Toiseksi haluan mainita ongelman, joka liittyy henkilötietojen suojaan. Nähdäkseni siinä meillä on myös aito ongelma. Totta kai meidän on suojattava henkilötietoja, mutta me emme voi hyväksyä sitä, että esimerkiksi komission neuvotteluihin osallistuvien teollisuuden edustajien nimet ja henkilötiedot voidaan salata tietosuojan nimissä. Ei, tämä on väärinkäsitys, ja näissä asioissa on pidettävä huolta siitä, että toimitaan avoimuuden puolesta, joten työsarkaa meillä riittää todella runsaasti.

Bonde
"Saisimmeko nähdä puhelinluettelon?" "Anteeksi, sehän ei ole kahteen vuoteen ollut salainen, mutta te ette kuitenkaan saa nähdä sitä." "Kuinka monta lakia on olemassa?" "Valitan, emme laske niitä." "Kuinka monta hanketta teillä on käynnissä?" "Lopetimme laskemisen, kun pääsimme 100 000:een." "Kuinka monta komiteaa on olemassa?" "Valitan, se on salaisuus." "Ketkä osallistuvat valmisteleviin kokouksiin?" "Sitä emme valitettavasti tiedä." "Te maksatte kuitenkin matkakorvauksia?" "Valitan, emme tiedä kenelle niitä maksamme." "Voisinko saada tietää, mistä laeista neuvotellaan 12 ehdokasvaltion kanssa ja voisinko saada screening-kertomukset?" "Valitan." Tällaisia vastauksia saamme me, jotka olemme saaneet äänestäjiltä tehtäväksemme valvoa komission ja neuvoston toimintaa. Oikeusasiamiehen, tilintarkastustuomioistuimen ja talousarvion valvontavaliokunnan tapaan mekään emme saa sellaisia asiakirjoja, joihin kaikilla parlamentin jäsenillä pitäisi olla oikeus tutustua?
Avoimuusasetus astui voimaan 3. joulukuuta. Olimme juuri uudistamassa pyyntöämme saada tutustua asiakirjoihin, mutta virkamiehet saivat selville, että uudetkaan säännöt eivät lisänneet tutustumisoikeuden piiriin kuuluvien asiakirjojen määrää. Olemme pyytäneet saada täydellisen luettelon komiteoista, työryhmistä ja niiden jäsenistä. Olemme pyytäneet saada tutustua laajentumisneuvotteluihin ja niihin julistuksiin ja lausuntoihin, jotka ovat yhteydessä voimassa olevaan lainsäädäntöön. Parlamentin esittelijät odottivat avoimuusasetuksen käsittelyn yhteydessä, että me voisimme jatkossa tutustua tällaiseen tietoon. Sen vuoksi haluaisin kysyä esittelijöiltämme, haluavatko hekin nostaa syytteen komissiota vastaan, jos emme saa tyydyttävää vastausta myöskään uudelleen esittämäämme pyyntöön, joka koskee oikeutta tutustua asiakirjoihin.

Perry
Arvoisa puhemies, useimmat ihmiset sanovat uskovansa avoimeen ja julkiseen hallintotapaan. Olen melko varma siitä, että komissio ja neuvosto kyllä aidosti tarkoittavat, mitä ne sanovat. Onnittelen niitä tähän asti tapahtuneesta edistyksestä, mutta kenenkään meistä ei pitäisi pettää itseään ajattelemalla, etteikö meillä olisi vielä paljon työtä tehtävänä, ennen kuin yhteisön toiminta on todella avointa ja julkista.
Haluan käyttää puheaikani lainaamalla vain yhtä esimerkkiä - Euroopan parlamentille jätettyä vetoomusta, jossa on eri allekirjoittajia Lloyds of London -vakuutusyhtiöstä. Vetoomuksessa valitetaan, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ole soveltanut asianmukaisesti EU:n vakuutusdirektiivejä. Vetoomuksen vuoksi komissio lähetti yli vuosi sitten aivan asianmukaisesti kysymyksiä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle. Siitä alkoi salailu ja peittely.
Komissio on antanut vetoomusvaliokunnan jäsenten - mutta vain jäsenten - nähdä varsinaiset kysymykset, ja tämänkin vain äärimmäisen tiukoin edellytyksin. Miksi kysymyksiä ei haluta paljastaa julkisuudessa, miksi niitä ei näytetä vetoomusten esittäjille? Sillä tavallahan komissio näyttäisi, että se hoitaa työnsä. Mitä vastauksiin tulee, ne ovat suorastaan huippusalaisia. Niitä ei nimittäin paljasteta kenellekään - ei parlamentin jäsenille, ei vetoomuksen esittäjille - ei kenellekään. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sanoo, että kyse on epävirallisesta tiedoksiannosta eikä se julkista epävirallisia tiedoksiantoja. Komissio sanoo, ettei se puitesopimuksen mukaan saa paljastaa vastauksia, koska tästä voi seurata oikeudenkäyntejä. Britannian hallitus on nyt aika heikoilla. Jos tämä ei ole virallinen tiedoksianto, niin haluaisin tietää, mikä sitten on?
Komissiolla voi olla tähän moniakin vastaväitteitä, mutta muistuttaisin komission jäsentä asiassa Zwartveld annetusta tuomiosta. Vuonna 1990 komissio nimittäin kieltäytyi antamasta asiakirjoja tutustuttaviksi, koska se väitti, että tästä voisi seurata oikeudenkäyntejä. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin vaati, että asiakirjat julkistetaan.
Sanoisinkin komission jäsenelle tänä iltapäivänä, että olette toki päässeet jonkin verran eteenpäin, mutta halusin vain esittää tämän esimerkin osoittaakseni, että tässä asiassa tarvitaan vielä paljon edistystä.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, puhumme tänään asiakirjojen saatavuutta koskevan asetuksen täytäntöönpanosta: kuuluisasta hallinnon avoimuutta koskevasta eurooppalaisesta laista. Meillä oli koossa sievä kompromissi, paras tänä keväänä toteutettavissa oleva tulos, selvä parannus komission alkuperäisiin ehdotuksiin ja olemassa oleviin säännöksiin verrattuna. Pohjimmiltaan yhdistimme jäsenvaltioiden parhaat käytännöt uudeksi eurooppalaiseksi normiksi. Nyt on tietenkin kyse täytäntöönpanosta, ja meidän on annettava kaikkemme, jotta tämä onnistuisi todella hyvin. Me Euroopan parlamentissa haluamme tietenkin seurata tarkkaan, kuinka tämä käytännössä käy, ja kollegani Cashman ja Maij-Weggen ovat esittäneet joukon perusteellisia kysymyksiä ja huomautuksia, joita tuen lämpimästi.
Panemme hyvin paljon painoa vuosittaiselle kertomukselle, jota aletaan laatia avoimuussäännösten toteutuksesta, ja meidän kannaltamme on hyvin tärkeää, että olemme täällä tänään kuulleet neuvoston ja komission selvitykset. Mutta kun kuulen puhuttavan pääsihteerien asemasta toimielinasiassa, olen samaa mieltä kollegojeni kanssa siitä, että se kuulostaa siltä kuin siirtäisimme asian virkamiestasolle poliittisen tason sijasta. Jos on kyse yleisistä ja politiikkaan liittyvistä kriteereistä, keskustelen mieluiten poliittisella tasolla. Joulukuun 3. päivä tuli tietysti nopeasti, ja olimmehan me itsekin valmiita vasta marraskuussa.
Olemme nyt sanoneet A, ja meidän on nyt sanottava myös B. Mutta miten onkaan neuvoston laita: huomaan, että oikeus- ja sisäasioiden neuvostoon liittyviä asiakirjoja ei ole vielä luovutettu tai että kaikkia asiakirjoja ei vielä ole otettu rekisteriin. Siinä tapauksessa tästä tulee taas vähän hankalaa, sillä silloin ajattelen: asettakaa nyt vain oikeasti kansalaiset ihan ensimmäisiksi tärkeysjärjestyksessä ja antakaa asiakirjat tutustuttaviksi, muuten tämä kuulostaa vähättelyltä.
Minulla on kaksi konkreettista kysymystä komissiolle ja neuvostolle, kollegojeni kysymysten lisäksi. Kuinka paljon on niitä arkaluonteisia asiakirjoja, joita ei ole tähän mennessä otettu rekisteriin? Kuinka komissio ja neuvosto valistavat kansalaisia hallinnon avoimuutta koskevan lain tarjoamista mahdollisuuksista komission jäsen Barnierin mainitseman oppaan lisäksi?
Hallinnon avoimuutta koskevaa lakia arvioidaan heti vuonna 2004. Jos silloin osoittautuu, ettei asetus takaa riittävää avoimuutta, meidän tehtävämme parlamentissa on huolehtia siitä, sillä emme koskaan saa unohtaa, että se kuva kansalaisistamme, joka meillä täällä suljettujen ovien takana on, voi olla aivan väärä.
Tämä asetus on loistava keino muuttaa sitä asiaa, mutta silloin meidän on huolehdittava siitä, ettei kyse ole vain kauniista sanoista ja että toteutuksen on toimittava myös käytännössä. Olen hyvin utelias kuulemaan vastauksia, varsinkin kollegoideni esittämiin kriittisiin kysymyksiin.

Marinos
Arvoisa puhemies, valitan, että suuresti arvostamani komission jäsen Barnier joutuu ottamaan vastaan moitteeni, mutta ne kohdistuvat toiseen komission jäseneen.
Jatkan samasta aiheesta kuin parlamentin jäsen Perry, ja minun on vetoomusvaliokunnan jäsenenä korostettava, että Euroopan komissiosta on useaankin otteeseen kieltäydytty luovuttamasta valiokunnalle asiakirjoja tai muita tietoja, jotka ovat välttämättömiä oikeiden johtopäätösten ja oikeudenmukaisten päätösten saavuttamiseksi tapauksissa, joissa Euroopan kansalaiset ovat vedonneet Euroopan parlamenttiin.
Mielestäni komission asenne rikkoo avoimuusperiaatetta vastaan ja vaikeuttaa vetoomusvaliokunnan työskentelyä. Komissiosta perustellaan kieltäytymistä pääasiassa sillä, että pyydetyt tiedot ja asiakirjat paljastaisivat arkaluonteisia henkilötietoja. Vetoomusvaliokunnan lisäksi myös Euroopan oikeusasiamies epäilee tämän väitteen perusteita. Kerron teille esimerkin: komissiosta on kieltäydytty luovuttamasta vetoomusvaliokunnalle erään ammattiyhdistyksen jäsenten nimiä. Yhdistyksen jäsenet ovat toimineet komissiossa neuvonantajina, ja näyttää siltä, että he ovat vaikuttaneet siellä tehtyihin päätöksiin. Me torjumme väitteen, että tällä tavoin suojeltaisiin kansalaisten henkilötietoja, ja epäilemme, että tässä peitellään mahdollista lehmänkauppaa.
Parlamentin jäsen Perry kertoi Lloydsin tapauksesta. Tähän salailuun liittyy yritysten konkursseja, monille ihmisille sattuneita vastoinkäymisiä, jopa itsemurhia. Tänään täysistunnossa hyväksytyn vetoomusvaliokunnan puheenjohtaja Gemellin laatimassa mietinnössä vaaditaankin vetoomusvaliokunnan toimivallan laajentamista ja toimintakyvyn lisäämistä. Näin valiokuntaan vedonneet kansalaiset voivat viipymättä saada oikeutta ja peruuttamattomat vahingot esimerkiksi ympäristölle tai kulttuurillisesti merkittäville muistomerkeille voidaan estää.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, rajoitun vastaamaan esitettyihin kysymyksiin: vastaus esittelijä Maij-Weggenin kysymykseen siitä, mitätöidäänkö uusilla päätöksillä niin kutsutut Solana-päätökset, on myönteinen, näin tapahtuu.
Toimielinten välisestä komiteasta sanon vielä kerran, ettei neuvostolla ole mitään vastaväitteitä siihen, että komitea käynnistää työnsä. Kysymys on vain siitä, onko juuri puhemiesten ja puheenjohtajien hyödyllisintä kokoontua ja tehdä päätökset. Kun on kyse yleisistä periaatteista, henkilökohtainen kantani tosiaankin on, että juuri puhemiesten ja puheenjohtajien pitäisi tehdä se. Hahmottelemassani ratkaisussa tästä on muuten myös huolehdittu. Minusta itsestäni näyttää siltä, että ainoa ei niin kovin hyvä kehityssuunta olisi se, että puhemiehistä tulisi ikään kuin muutoksenhakuelin siinä tapauksessa, että korkeimmalla virkamiestasolla on tehty yhteinen päätös, jonka mukaan jotain tiettyä asiakirjaa tai tietyntyyppisiä asiakirjoja ei anneta tutustuttaviksi. Minusta silloin joudutaan jonkinlaiseen asioiden pallotteluun korkeimmalla virkamiestasolla. Haluan vielä korostaa, että poliittinen taso on luonnollisesti aina käytettävissä, ja se on poliittisesti vastuussa siitä, mitä virkamiestasolla päätetään, myös siitä, mistä päätetään korkeimmalla virkamiestasolla. En oikein käsitä sitä erottelua, jonka jotkut teistä tekevät, ikään kuin virkamiestaso olisi jo määritelmän perusteella vastuuton ja poliittinen taso mitä suurimmassa määrin vastuullinen. Ei se niin ole, se ei sovi minun filosofiaani, ehkä se sopii teidän, mutta minä en jaa sitä käsitystä. Minusta meidän täytyy tarkastella näitä asioita vielä uudestaan ja selvästi.
On huomautettu, että neuvoston asiakirjojen joukossa on todella vielä joitakin oikeus- ja sisäasioihin liittyviä asiakirjoja, joita ei vielä ole otettu rekisteriin. Se pitää paikkansa. Sitä varten odotamme vielä työjärjestystä, joka koskee sellaisten asiakirjojen turvallisuutta, joista on määrä äänestää parlamentissa. Niin kauan kuin sellaista ei ole, meistä tuntuu erittäin vaikealta antaa hyvin arkaluonteisia asiakirjoja edes teidän kunnianarvoisan toimielimenne tutustuttavaksi.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, haluaisin vuorostani vastata mahdollisimman tarkasti puhujille. En yleisesti ottaen ole kovin hämmästynyt komissioon kohdistetusta malttamattomuudesta, tarkkaavaisuudesta ja pyynnöistä edetä pitemmälle. Jäsen Maij-Weggen, muistutitte - kuten olin itsekin tehnyt - että komissio teki päätöksensä muutaman päivän viiveellä, joka oli objektiivisesti katsoen välttämätön, ja kuten voitte arvata, osallistuin kaikkiin kollegiossa käytyihin keskusteluihin uuden järjestelmän, uuden säädöksen, vaikutuksista komission sisäiseen organisaatioon, mutta vakuutin teille aivan rehellisesti, ettei muutama tarvitsemamme ylimääräinen päivä estänyt missään määrin järjestelmää olemasta toiminnassa 3. joulukuuta lähtien. Ja hyvät parlamentin jäsenet, joulukuun 3. päivästä lähtien - sanon tämän jäsen Bondelle, joka kyseli minulta tuloksista - olemme jo saaneet melko paljon hakemuksia, joita komission yksiköt käsittelevät uusien menettelyjen mukaisesti. Jäsen Maij-Weggen, mainitsemanne rekisteri tulee toimintaan ensi kesäkuun 3. päivänä, ja viittasitte myös - kuten taisi tehdä jäsen Cashmankin - kysymykseen tekijään liittyvästä epäselvyydestä: tekstimme 8 artiklassa mainitsemme todellakin tiedon asiakirjan tekijästä. Emme menneet yksityiskohdissa tämän pitemmälle, sillä tekijän laatu riippuu luonnollisesti asiakirjan luonteesta: se voi olla toimielin, se voi olla julkinen viranomainen, se voi olla luonnollinen henkilö, virkamies, tai se voi myös olla yksityinen yhtiö - tarkoitan siis, että tekijän laatu, tarkempi tieto hänestä, riippuu luonnollisesti asiakirjan luonteesta. Rekisteri on kuitenkin täysin toimintavalmis ensi kesäkuun 3. päivänä; työskentelemme asian parissa. Jäsen Maij-Weggen, halusin sanoa teille myös, että sihteeristössämme on keskitetty hallinto. Sanoin aiemmin, että meillä on sähköpostiosoite, "postilaatikko"osoite - jos näin voidaan sanoa - ja faksinumero, ja ne ovat kaikkien käytössä. Jos kansalainen siis ottaa yhteyttä johonkin pääosastoon, hän voi saada vastauksen. Jos asiassa on jokin ongelma, sihteeristö tekee ratkaisunsa, mutta meillä on keskitetty pääasiallinen osoite, ja pääosastot voivat antaa vastauksia. Päätös tehdään tietenkin ensisijassa pääosastossa, joka on tehnyt asiakirjan.
Mitä taas tulee useita teistä huolestuttaneeseen kysymykseen asiakirjojen määrittelystä, on totta, jäsen Maij-Weggen, että olemme pitäytyneet asetuksessa esitetyn laajan ja puolueettoman määritelmän sanamuodossa - sanoin tämän jo aiemmassa puheenvuorossani - ja noudatamme sitä. Määritelmän on laatinut lainsäätäjä, emmekä ole halunneet rajoittaa sen soveltamisalaa omilla sisäisillä säännöillämme.
Turvallisuussäännöistä taas, jotka myös mainitsitte jäsen Cashmanin tavoin, haluan vahvistaa, että nämä marraskuun lopulla hyväksytyt säännöt julkaistaan hyvin pian. Viive johtuu vain oikeudellisista ja kielellisistä ongelmista, joita toivon teidän ymmärtävän, mutta turvallisuussääntömme julkaistaan kuitenkin hyvin pian. Kaksi puheenvuoroanne saavat meidät joka tapauksessa jouduttamaan julkaisuprosessia entisestään.
Jäsen Cashman, mainitsitte tiedotuskampanjan tarpeellisuuden. Lupaan teille, että tiedotamme mahdollisimman laajalti uudesta asetuksesta ja sen täytäntöönpanon yksityiskohdista samoin kuin kansalaisille ehdotetuista uusista säännöksistä. Ellen erehdy, kolme toimielintä päättivät olla järjestämättä kampanjaa toimielinten välisen teknisen työryhmän yhteydessä, ne päättivät olla järjestämättä kampanjaa tästä asetuksesta, mutta tiedotamme verkkosivustomme ja kaikkien asiakirjojemme välityksellä kansalaisille tarkoitetusta oppaasta, johon voi lähipäivinä tutustua Internetin kautta, ja kerromme, että avoimuutta on nyt vahvistettu tai lisätty tässä asetuksessa.
Jäsen Hautala, mainitsitte - kuten jäsenet Maij-Weggen ja Cashman - toimielinten välisen komitean. En voi kertoa enempää kuin sen, mitä olen jo sanonut, ja ymmärrän Euroopan parlamentin esittämän huolen kunnollisesta poliittisesta vastuullisuudesta. Esittämässään kompromissiehdotuksessa komission jäsen De Palacio pyrki etenemään mahdollisimman pitkälle Euroopan parlamentin suuntaan, ja uskon teidän ymmärtäneen tämän. Sanoin jäsen Bondelle, että olemme saaneet tuloksia, olemme saaneet ensimmäiset hakemukset ja käsittelemme niitä uuden asetuksen mukaisesti. Jäsenet Perry ja van den Berg osoittivat pyydettyä tarkkaavaisuutta. Uskon todellakin, että tämän asetuksen pohjalta voidaan saavuttaa todellista edistystä, ehkä muissa asetuksissa voidaan mennä vielä pitemmälle. Todistamme edistyksestä toiminnassamme, ja lupaan teille, että komissio panee asetuksen täytäntöön täysin rehellisesti.
Seuraavaksi kansalaisten avoimuuden ja demokratian tarpeesta: tässä on siihen ensimmäinen vastaus, muitakin tarvitaan, ja se on tavoitteena myös toimielinuudistuksessa, Laekenin julistuksessa ja avoimessa keskustelussa, joka voidaan käydä valmistelukunnan ja vuoden 2004 uudistuksen yhteydessä. Avoimuudessa ja demokratiassa sekä kansalaisten saamisessa lähemmäksi tekemiämme päätöksiä on mielestäni vielä paljon parannettavaa.
Jäsen Marinos kysyi minulta lopuksi asiakirjojen tarjoamisesta vetoomusvaliokunnan käyttöön. Se on tietenkin mahdollista, kunhan kunnioitamme henkilötietosuojaa, ja kolmansien osapuolten asiakirjat ovat saatavilla, mutta niiden suojana on yhä - tämä on myös säännös, jota meidän on kunnioitettava - asetuksen 4 artikla.
Jäsen Cashman, halusin vielä lopuksi vastata teille yhteen kysymykseen, joka koskee oikeusasiamiestä. Tiedätte, mutta haluan toistaa sen, että perustamissopimus ja oikeusasiamiehen oma ohjesääntö estävät sellaisten kolmansien maiden kansalaisten, jotka eivät asu jossain EU:n jäsenvaltiossa, esittämien valitusten käsittelyn. Tämän verran halusin sanoa teille, ja kiitän teitä vielä kerran puheenvuoroistanne ja tarkkaavaisuudestanne, joka ei hämmästytä minua lainkaan ja jonka otamme tästä lähtien huomioon asetuksen konkreettisessa ja toiminnallisessa täytäntöönpanossa.

Thors
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kysymyksen komission jäsenelle. Näinkö avoimuusperiaatetta aiotaan soveltaa? Toissapäivänä oli nimittäin mahdotonta löytää tietoa siitä, minkälaisista asiakirjojen saatavuutta koskevista säännöistä te olitte päättäneet. Tämä muistuttaa Orwellin Eläinten vallankumousta, jossa tietyt eläimet ovat tasa-arvoisempia kuin toiset. Etsimisestä huolimatta en ole pystynyt tutustumaan päätökseenne. Avoimuus ei voi toimia näin, että se kestää yli viikon.
Toiseksi, reaktionne hyväksyttyyn oikeusasiamiehen erityiskertomukseen...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Bonde
Arvoisa puhemies, komission jäsen vihjaa, että olemme saaneet vastauksen. Sitä emme kylläkään ole saaneet. Yritimme saada aikaan luovuttamista koskevan toimen, jonka lähtökohtana olisi ollut komission puheenjohtaja Prodille esittämämme vanha anomus. Siitä oli sovittu. Samana päivänä saimme kuitenkin virkamiehiltä tiedon siitä, että uuden asetuksen puitteissa ei voi luovuttaa mitään uusia tietoja. Mitään uutta ei siis ole tapahtunut. Esitimme toisen kysymyksen komission puheenjohtaja Prodille puhemieskonferenssissa. Saimme lupauksen sekä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Watson
Arvoisa puhemies, tämä keskustelu on ollut varsin epätyydyttävä, ja työjärjestyksen tätä koskevan artiklan nojalla haluaisinkin ehdottaa valiokunnalleni ja parlamentille, että päätämme keskustelun päätöslauselmaan, äänestämme siitä tammikuun istunnossa ja pohdimme, mihin muihin toimenpiteisiin olisi tarpeen ryhtyä, sillä neuvoston ja komission vastaukset ovat olleet kovin epätyydyttäviä.

Puhemies
Aiomme todellakin toimia tämän ehdotuksen mukaisesti.

Cashman
Arvoisa puhemies, esitin työjärjestyspuheenvuorossa sellaisen melko vakavan väitteen, jonka mukaan asetusta on yritetty kirjoittaa uusiksi. Siihen ei ole vastattu. Pysyn edelleen kannassani, jonka mukaan sekä neuvosto että komissio ovat asettaneet uuden pakottavan blankettilain muotoisen poikkeussäännöksen, joka koskee yksityisten henkilöiden esittämiä pohdintoja tai mielipiteitä. Asetuksesta ei löydy tällaista säännöstä. Kehotankin arvoisia parlamentin jäseniä tutustumaan asetuksen 4 artiklan 3 kohtaan - sehän koskee sellaisten tietojen ilmaisemista, jotka vahingoittaisivat yleistä etua. On yhä osoittamatta, vahingoittaisiko tällainen tietojen paljastaminen myös toimielimen toimintakykyä.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, tiedän, että keskustelu on päättynyt, mutta olen nyt paikalla, ja olen valmis jatkamaan sitä. Yritän ymmärtää, mihin perustuu puheenjohtaja Watsonin väite, ettemme ole vastanneet kysymyksiin. Yritin kirjata mahdollisimman nopeasti kaikki puheenvuorot ja vastata niihin mahdollisimman tarkasti, ainakin tärkeimpiin kysymyksiin ja tietenkin vain niihin, joihin pystyin antamaan välittömästi vastauksen. Jäsen Watson, olen valmis tulemaan uudelleen valiokuntanne kuultavaksi ja jatkamaan tätä vuoropuhelua. Kerroin, missä hengessä komissio teki päätöksensä muutama päivä sitten. Jäsen Thors, päätös voidaan tietenkin toimittaa teille, ja huolehdin siitä, että saatte sen, ellei se ole muulla tavoin onnistunut.
Kerroin teille, että kansalaiset ovat joulukuun 3. päivästä lähtien voineet tutustua komission asiakirjoihin asetuksessa säädettyjen ehtojen mukaisesti ja että aiomme nyt vahvistaa konkreettisesti tämän suuntauksen ja soveltaa rehellisesti asetusta sen hengessä ja kirjaimessa.
Yritin vastata mahdollisimman konkreettisesti ja mahdollisimman rehellisesti, ja halusin vain teidän luvallanne toistaa tämän, arvoisa puhemies.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvostolle osoitetut kysymykset (B5-0536/2001).
Toivotan neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeckin tervetulleeksi.

Puhemies
Kysymykset nro 14 käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa asiaa.

Bart Staes
Kysymys nro 1 (H-0861/01):
Aihe: Laekenin julistusta käsitellyt epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous Gentissä Puheenjohtajavaltio Belgia antoi keskiviikkona 4. heinäkuuta 2001 positiivisen lausunnon perustuslaillisten alueiden merkityksestä Euroopan integraatioprosessissa. Ministeri Neyts puhui omasta ja koko Belgian puolesta vakuuttaessaan tekevänsä parhaansa asian ottamiseksi esille. Hän mainitsi kuitenkin myös, että on otettava huomioon muut neljätoista jäsenvaltiota ja että perustuslaillisten alueiden on päästävä asioista yksimielisyyteen myös keskenään. Jo toukokuun lopulla seitsemän perustuslaillista aluetta oli antanut selkeän ja yksiselitteisen yhteisen julistuksen laajemmasta ja sopimusoikeudellisesti asianmukaisemmasta osallistumisesta Eurooppa-hankkeeseen. EU:n jäsenvaltiot ottivat kuitenkin 19. lokakuuta 2001 Gentissä pidetyssä epävirallisessa Eurooppa-neuvoston kokouksessa jälleen esille valmistelukokousmenettelyn (konventti) EU/EY:n perustamissopimuksen muuttamisen valmistelun suhteen.
Kannattaako neuvosto Katalonian, Salzburgin, Skotlannin, Flanderin, Vallonian, Baijerin ja Nordrhein-Westfahlenin pyyntöä osallistua suoraan valmistelukokoukseen, jossa valmistellaan EU/EY:n perustamissopimuksen muutosta? Jos näin ei ole, miksi neuvosto vastustaa laajempaa ja sopimusoikeudellisesti asianmukaisempaa perustuslaillisten alueiden osallistumista Euroopan tulevaisuutta koskevaan hankkeeseen?

Nelly Maes
Kysymys nro 2 (H-0862/01):
Aihe: Alueiden toimivalta globaalissa maailmassa Nizzassa lisättiin perustamissopimukseen Euroopan unionin tulevaisuutta koskeva julistus. Kyseisessä julistuksessa esitettiin muun muassa EU:n ja sen jäsenvaltioiden välisen toimivallan jaon tarkentamista toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Ei ole ainoastaan minun näkemykseni, että toimivallan lisääminen alueille on toimivamman, avoimemman ja demokraattisemman Euroopan syntymisen edellytys. Eurooppalaiset alueet ovat sitä paitsi lähempänä kansalaisia, tarjoten heille siten uudenlaisen samastumiskehyksen, ja estävät samalla "demokraattisten globalistien" kaltaisten liikkeiden kehittymisen voimaksi, joka saa kannatuksensa Eurooppa-vastaisten tunteiden kautta. Neuvostolla, Euroopan komissiolla ja Euroopan parlamentilla on velvollisuus varmistaa, että tässä Euroopan integraatioprosessin merkittävimmässä vaiheessa toimitaan päättäväisesti ja yksimielisesti EU:n, jäsenvaltioiden ja alueiden välisen toimivallan selkeän jakamisen puolesta.
Aikooko neuvosto antaa Laekenissa unionin, jäsenvaltioiden ja alueiden väliselle toimivallan jaolle selkeät muodot? Jos vastaus on myönteinen, kuinka tarkka toimivallan jaosta tulee ja otetaanko siinä toissijaisuusperiaate riittävästi huomioon? Jos vastaus on kielteinen, katsooko neuvosto, että se on varautunut riittävän hyvin Euroopan kansalaisten ja yhteisön toimielinten välisen kuilun kasvamiseen ja siihen yltyvään arvosteluun, jota eräistä liikkeistä esitetään kaikkia - oli kyse sitten Euroopan tai maailmanlaajuisista tapauksista - suurtuotannon etujen muotoja kohtaan?

Camilo Nogueira Román
on ottanut nimiinsä Josu Ortuondo Larrean kysymyksen nro 3 (H-0863/01):
Aihe: Laekenin julistusta käsitellyt epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous Gentissä Puheenjohtajavaltio Belgia antoi keskiviikkona 4. heinäkuuta 2001 positiivisen lausunnon perustuslaillisten alueiden merkityksestä Euroopan integraatioprosessissa. Ministeri Neyts puhui omasta ja koko Belgian puolesta vakuuttaessaan tekevänsä parhaansa asian ottamiseksi esille. Hän mainitsi kuitenkin myös, että on otettava huomioon muut neljätoista jäsenvaltiota ja että perustuslaillisten alueiden on päästävä asioista yksimielisyyteen myös keskenään. Gentissä 19. lokakuuta 2001 pidetyssä epävirallisessa Eurooppa-neuvoston kokouksessa käsiteltiin myös Laekenin julistusta ja Euroopan unionin tulevaisuutta.
Voisiko neuvosto ilmoittaa, huolehtiiko se Euroopan unionin perustuslaillistamisprosessin, jonka jotkut yhdistävät sopimusten yksinkertaistamiseen, yhteydessä perustuslaillisen pluralismin sisällyttämisestä Laekenin julistukseen niin, että jäsenvaltioiden perustuslakien, kansalaisten ja osavaltioiden itsenäisyyttä ja pätevyyttä ei alisteta mahdollisesti luotavalle EU:n perustuslaille?

Miquel Mayol i Raynal
Kysymys nro 4 (H-0864/01):
Aihe: Laekenin julistusta käsitellyt epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous Gentissä Puheenjohtajavaltio Belgia antoi keskiviikkona 4. heinäkuuta 2001 positiivisen lausunnon perustuslaillisten alueiden merkityksestä Euroopan integraatioprosessissa. Ministeri Neyts puhui omasta ja koko Belgian puolesta vakuuttaessaan tekevänsä parhaansa asian ottamiseksi esille. Hän mainitsi kuitenkin myös, että on otettava huomioon muut neljätoista jäsenvaltiota ja että perustuslaillisten alueiden on päästävä asioista yksimielisyyteen myös keskenään. Gentissä 19. lokakuuta 2001 pidetyssä epävirallisessa Eurooppa-neuvoston kokouksessa käsiteltiin myös Laekenin julistusta.
Voisiko neuvosto ilmoittaa, sisällytetäänkö Laekenin julistukseen jäsenvaltioiden sisäisten poliittisten ryhmittymien valtuudet ja asema sen suhteen, mitä tulee niiden täytäntöönpanoa ja lainsäädäntöä koskeviin sekä oikeudellisiin suhteisiin EU:n toimielinten kanssa? Jos näin ei ole, miksi neuvosto kieltäytyy näiden ryhmittymien valtuuksien ja aseman tunnustamisesta tässä mielessä?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vastatessaan Bart Staesin, Camilo Nogueira Románin, Miquel Mayol i Raynalin ja Nelly Maesin kysymyksiin, jotka koskevat tulevan Laekenin julistuksen sisältöä, neuvosto voi ensi sijassa vain viitata Eurooppa-neuvoston tuleviin neuvotteluihin, jotka ovat vielä käymättä. On tosiaankin Eurooppa-neuvoston asia vahvistaa parin päivän päästä sen valmistelukunnan käytännön säännöt ja ajatuksellinen toimintasuunnitelma, jonka on valmisteltava seuraavaa HVK:ta. Suunnitelman pitäisi sisältää muun muassa luettelo käsiteltävistä kysymyksistä ja ohjeita siitä, miten näitä kysymyksiä voitaisiin käsitellä mahdollisimman hyödyllisesti.
Neuvosto ei aio rajoittua vain edellä mainittujen asioiden määrittelyyn, vaan haluaa myös muistuttaa, että sisällön kannalta vastaukset esitettyihin kysymyksiin on annettava seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa.
Unionin tulevaisuudesta annetun Nizzan julistuksen valossa on kai selvää, että yksi niistä aiheista, joista on neuvoteltava ensimmäisten kuukausien aikana, on nykyistä helpommin ymmärrettävä toimivallan jako Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välillä.
Jotkut teistä esittivät jo heinäkuussa neuvostolle, tuolloin minulle henkilökohtaisesti, useita kysymyksiä näistä toimielinnäkökulmista, ja vastasin teille silloin ja viittasin muutenkin kuin viran puolesta tulevan HVK:n valmisteluun, mutta myös Göteborgin Eurooppa-neuvostolle toimitettuun puheenjohtajavaltion selvitykseen, jossa ilmoitetaan lukuisista sellaisista aloitteista jäsenvaltioissa, joissa on ollut mukana myös erilaisia alueellisia toimijoita, sekä tapahtumista, joita on järjestetty alueiden komitean tätä kysymystä koskevan keskustelun puitteissa.
Tällä välin puheenjohtajavaltio on ottanut kiinnostuneena vastaan tiedon päätöslauselmasta, joka koskee alueiden roolin vahvistamista Euroopan unionissa, päätöslauselmasta, joka hyväksyttiin viime marraskuun 15. päivänä Liègessä lainsäädäntövaltaa harjoittavien alueiden hallitusten konferenssissa, niin kuin niitä tästä lähin nimitetään. Myös alueiden komitea on nyt julkaissut kannanottonsa komitean osallistumisesta tulevaan valmistelukuntaan. Ei kuitenkaan ole vielä päätetty mitään kysymyksistä, jotka liittyvät keskustelun organisoimiseen ja asialistalle tuleviin aiheisiin. Kuten sanoin, nämä ovat asioita, joista päätetään Laekenin Eurooppa-neuvostossa.
Omasta puolestani haluaisin vielä lisätä, että olen utelias kuulemaan, milloin keskustelu avataan alueiden komiteassa, sillä se on kysymys, jota kaikki asianosaiset yrittävät selvittää uskomattoman innokkaasti. Komitean ulkopuolella jotkut jäsenet valittavat, että pitäisi sittenkin tehdä ero niiden välillä, joilla on lainsäädäntövaltaa ja niiden välillä, joilla sitä ei ole. Komitean sisällä tästä vaietaan säädyllisesti kaikilla kielillä. Tässä asiassa minulla on hiukan epäilyksiä, mikäli niin sallitaan sanoa.

Staes
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ymmärrätte tietenkin, että kysymysten asettajat ovat ajoittaneet tämän kyselytunnin hyvin strategisesti muutamia tunteja, muutamia päiviä ennen Laekenin neuvostoa. Tarkoituksenamme on oikeastaan, että kohottaisitte hiukan salaperäisyyden verhoa. Pääministeri Verhofstadt on tehnyt kiertomatkan pääkaupungeissa ja vieraili eilen Madridissa. Madrid on tämän asiakokonaisuuden, alueellisten asioiden, kannalta vaikea asiakas. Espanjan hallitus on asettanut terrorismin vastaisen taistelun suurin piirtein tärkeimmäksi painopisteekseen. Espanjassa oikeuksien, kansojen ja alueiden todellisten oikeuksien nousua pidetään usein terrorismina tai terrorismin osana, eikä sitä tietenkään voi hyväksyä, sillä se ei ole sellainen eurooppalainen käsitys, jonka voimme hyväksyä. Haluaisin kysyä teiltä aivan käytännössä, onko ne vaikeudet, joita espanjalaiset hyvin usein aiheuttavat alueiden komitean edustuksessa, jo selvitetty, ja toiseksi, onko tosiaan niin, että he eivät aio vastustaa perustuslaillisten alueiden käsitteen mainitsemista Laekenin julistuksessa. Olisin kovin kiitollinen, jos voisitte käsitellä vielä tätä asiaa.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Hyvät parlamentin jäsenet, en voi antaa tähän mitään vastausta siitä yksinkertaisesta syystä, etten tiedä vastausta. Minulla ei ollut tilaisuutta saattaa pääministeriä Madridiin enkä siis tiedä, mistä siellä tarkkaan ottaen on neuvoteltu, ja tämän melkoisen tietämättömyyteni vuoksi en siis voi vastata. Olen pahoillani, en tiedä. Olen varma siitä, että aiheesta on keskustelu, mutta en tiedä, mitä on sanottu. En ollut paikalla eikä minulla ole ollut aikaa ottaa tästä selvää, olen pahoillani.

Maes
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, lainaisin teille puhelintani, mutta se on valitettavasti rikki. Halusin kysyä teiltä, mikä on alueiden asema valmistelukunnassa. Tiedän, ettette voi vastata joihinkin asioihin, mutta olisimme kuitenkin erityisen uteliaita kuulemaan, tuleeko alueilla todellakin olemaan siellä se paikka, jota puheenjohtajavaltio Belgia oli ajatellut. Toivomme, että olette voinut pitää kiinni siitä kannasta myös eri pääkaupunkeihin tehdyn retken jälkeen.
Omasta provosoivasta kysymyksestänne, joka liittyi käsitykseenne alueiden komiteasta, haluaisin kuitenkin todeta, että perustuslailliset alueet, kuten tiedätte, ovat alueiden komiteassa selvästi vähemmistönä, eikä kenenkään kannata tietenkään ajaa omaa alasajoaan. Alueiden komitean kokoonpano on tehty sellaiseksi, että perustuslailliset alueet ovat siellä vähemmistönä, ja haluaisin, että niitä tarkasteltaisiin osavaltioina, jotka eivät ole historian kuluessa saaneet mahdollisuutta kehittyä jäsenvaltioksi. Jos sallitte, haluan myös viitata siihen, että on olemassa joukko pieniä valtioita, jotka pian saavat ilon olla läsnä, Malta, Kypros, Slovakia jne. Ymmärtänette, että perustuslaillisista alueista tuntuu, että niitä on petetty, jos niillä ei tässä seurassa ole minkäänlaisia oikeuksia.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Haluaisin sanoa jäsen Maesille, että hän tietää varsin hyvin, miten vaarallista on lainailla toisille puhelimia ja jättää linja auki, mutta arvoisa puhemies, tämä on belgialainen sisäpiirivitsi, josta kaikki maanmieheni voivat nauttia täysin rinnoin, minkä vuoksi on parasta, ettemme tee niin. Se on ensimmäinen kohta.
Kohta kaksi, en ole koskaan tiennyt, että se tosiasia, että kuuluu vähemmistöön, olisi syy olla käymättä jotain oikeana pitämäänsä kamppailua. Ehkäpä ajat ovat muuttuneet, mutta ennen tästä asiasta ajateltiin toisin. On tietenkin totta, että alueet, joilla on lainsäädäntövaltaa, ovat vähemmistönä alueiden komiteassa, mutta onko se tarkoituksellista? Enpä luule, mutta se on tietysti arvostelukysymys. Voin vain todeta, että tästä asiasta käydään kiivasta keskustelua komitean ulkopuolella, mutta ei komiteassa. Toteamusta on ehkä joskus muokattava, mutta tähän mennessä ei ole tarvinnut. Minusta sellaiset riidat, joita ei edes käydä siellä, missä niitä voidaan käydä, ovat hiukan epäilyttäviä, mutta se on vain minun mielipiteeni.
Jäsen Maes, olen pannut merkille sen tekstin, puheenjohtajavaltio Belgialle osoitetun vetoomuksen, joka julkaistiin eilen tai toissapäivänä. En voi olla samaa mieltä siitä, että alueet olisivat ikään kuin jonkinlaisia jäsenvaltioita, joista ei vain suuren epäonnen vuoksi ole tullut jäsenvaltioita. Se on absurdeista lähtökohdista johdettua järkeilyä, joka johtaakin absurdiuteen. Muistan aina, mitä Intian Andarpradeshin osavaltion pääministeri vastasi minulle, kun kysyin häneltä, kuinka paljon asukkaita tuossa osavaltiossa oli. Hän sanoi: 79 miljoonaa. Andarpradeshissa on 79 miljoonaa asukasta, verratkaapa sitä meihin. Meillä se olisi iso jäsenvaltio. Mutta niinhän se ei toimi. Olion julkisoikeudellinen ja kansainvälisen oikeuden mukainen asema määrittelee sen, missä kohden hierarkiaa olio on.
Belgiassa on löydetty ratkaisu, ja te tunnette sen. Minusta meillä on myös ilman muuta oikeus ajaa tätä ratkaisua tai tehdä sitä tunnetuksi muuallakin, mutta Belgia on toteuttanut sen. Toisten jäsenvaltioiden pitäisi siis halutessaan toteuttaa se itse omien valtuuskuntiensa osalta, eikä odottaa unionilta, että se ratkaisee ongelman, jota he eivät ole kyenneet ratkaisemaan omien rajojensa sisäpuolella, mutta rakkaat kollegat, tämä on pelkästään henkilökohtainen näkemys.

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tätä nykyä me haluamme syventää Euroopan uutta identiteettiä, ei ainoastaan taloudelliselta vaan poliittiselta ja sosiaaliselta kannalta. Minusta sitä varten on tarpeen kehittää uusi sisäinen rakenne, joka mukautuu eroihimme.
Nykytodellisuushan ei ole ainoastaan valtioiden muovaama, vaan on olemassa suurempaa monimuotoisuutta ja rikkautta, joita edustavat kulttuurisessa ja sosiaalisessa mielessä Euroopan kansat ja historialliset kansakunnat ja poliittisessa mielessä liittovaltiot, perustuslaissa määritellyt tai vastaavat alueet sekä erityisesti itsehallintoalueet. Voidaan myös sanoa, että niitä edustavat, joskin toisella tasolla, tavalliset hallinnolliset alueet, maakunnat ja kunnat.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pitäisikö teidän mielestänne Laekenin julistukseen sisällyttää Nizzan sopimuksen valtuutuksen perusteella erikseen tämä Euroopan monimuotoisuus ja Euroopan eri kulttuuriset, sosiaaliset ja poliittiset kentät? Ne kuuluvat tärkeänä osana vuosina 2002 ja 2003 käytävään keskusteluun, joka koskee unionin tulevaisuutta ja toimielinten toimivallan jakoa ja jonka tarkoituksena on etsiä ja löytää paras mahdollinen rakenne, joka mahdollistaa eritasoisten mutta tarpeellisten toimivaltuuksien ja itsemääräämisoikeuksien jakamisen ilman jännitteitä ja selkkauksia?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, mielestäni vastauksena äsken esitettyihin huomioihin on osattava erottaa asiat toisistaan. Yhtäällä on kulttuurinen, kielellinen ja muunlainen monimuotoisuus, joka on todellakin yksi Euroopan unionin ja yleensäkin Euroopan rikkauksista; tiedän, että tekstin nykyisessä versiossa tämä monimuotoisuus on esitetty yhtenä Euroopan unionin tärkeimmistä valteista. Tämä ei aiheuta mitään ongelmaa.
Toisaalta on mietittävä, onko luovuttava Euroopan unionin tähänastisesta käytännöstä eli siitä, että Euroopan unionin toimielimet eivät puutu jäsenvaltioiden perustuslakimuutoksiin, kunhan muutokset ovat yhdenmukaisia perustavien periaatteiden, kuten ihmisoikeuksien tai vähemmistöjen turvaamisen, kanssa. Tämä on pysyvää politiikkaa.
Mielestäni ei pidä sekoittaa monimuotoisuuden kunnioittamista ja vanhasta käytännöstä luopumista: oltaisiinhan tässä luopumassa pitkästä perinteestä, joka on mielestäni viisas, vaikka tämä onkin oma arvioni.

Mayol i Raynal
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Belgia vaikuttaa todellakin löytäneen institutionaalisen ratkaisun monimuotoisuuteensa. Olette tyytyväinen ratkaisuunne, ja hyvä niin. Ulkopuolisesta katsojasta Belgian perustuslaillinen rakenne on niin monimutkainen, että se on eräänlainen taidonnäyte markkinoijienne kekseliäisyydestä, mutta kuvaisin ratkaisua kuitenkin ainutlaatuiseksi. Esimerkiksi Kataloniaa ajatellen - ja minähän olen Katalonian itsenäisyyden kannattaja, kuten tiedätte - ratkaisu ei vaikuta toimivalta Espanjan oloissa.
Kysymykseni on siis yksinkertainen. Perustuslaillisten alueiden ulkopuolella, joiden myönnän aiheuttavan joitakin ongelmia, eikö Euroopan tulevassa perustuslaissa voitaisi tunnustaa oikeus, joka on mielestäni olennainen, eli kansojen itsemääräämisoikeus? Eikö Katalonian kansalla ole oikeutta määrätä itse asioistaan, eikö sillä ole jonain päivänä oikeutta omaan valtioon unionin sisällä? Kun Sloveniasta tulee pian unionin jäsen, miksei Kataloniastakin voisi tulla?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Toistan vielä, ettei tästä ole kysymys. Valtiot ovat tietyssä asemassa julkisen hallinto-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden mukaisten poliittisten kokonaisuuksien hierarkiassa. Tämä on tosiasia, jota voidaan - mikä onkin sitten aivan toinen keskustelunaihe - haluta muuttaa, teillä on siihen täysi oikeus.
Mielestäni on liian aikaista sanoa, mitä seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa tullaan tekemään. Sen työt pohjautuvat, kuten tiedätte, toimeksiantoon, joka kaikkien eurooppalaisten tahojen on laadittava ja hyväksyttävä. Se tuskin haluaa uudeksi Wienin tai Versaillesin kongressiksi, mutta voin tietenkin olla väärässä.

Puhemies
Tarkoittamatta ketään henkilökohtaisesti, mitä minun ei puhemiehenä pidäkään tehdä, minun on suojeltava neuvoston puheenjohtajaa siltä, että kysymykset etenisivät epäloogisesti. Ne koskevat Laekenin Eurooppa-neuvostoa ja liittyvät nykyiseen Euroopan unioniin, olivatpa eräiden läsnä olevien jäsenten ehdotukset kuinka mielenkiintoisia tahansa.
Myönnän jäsen MacCormickille puheenvuoron lisäkysymystä varten.

MacCormick
Saanen lausua vilpittömästi, että on ilo osallistua kyselytunnille, kun neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck on paikalla, koska hän pyrkii tosissaan vastaamaan jokaiseen kysymykseen täydellisesti ja tunnollisesti. Me arvostamme sitä aidosti.
Toivon, että välitätte seuraavan viestin pääministerillenne ja yritätte sillä tavoin varmistaa, että neuvosto todella paneutuu Euroopan demokratiakysymykseen, kun se kokoontuu ensi viikolla. Unionissa on demokratiakriisi, joka tulee joillakin aloilla syvenemään entisestään, kun unioni laajenee. Jos ihmiset Euroopan eri alueilla ja paikkakunnilla kokevat, ettei demokratia merkitse heille mitään, koska kaikki päätökset tehdään kaukana heistä, ja jos heitä aina kehotetaan "lukemaan jäsenvaltionsa perustuslakia, elleivät asiat miellytä", niin tämä kyllä tuhoaa eikä edistä demokratiaa Euroopassa. Sen vuoksi pyydän vilpittömästi, että yrittäisitte varmistaa, että Laekenissa todella paneudutaan sentyyppisiin kysymyksiin, joita minä ja kollegani olemme tänä iltana tuoneet esille.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Haluaisin kiittää jäsen MacCormickia hänen ystävällisistä sanoistaan. Tämä on viimeinen kyselytuntini, joten suonette anteeksi, jos vastaukseni eri kysymyksiin ovat olleet hieman liian pitkiä.
Belgian pääministeri on perillä tästä asiasta, ja hänellä on siitä omat näkemyksensä. Mutta Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana hän tietää myös, että hän tarvitsee yksimielisen päätöksen saadakseen julkilausuman hyväksytyksi. Se edellyttää siis joka tapauksessa yksimielisyyttä, olipa hänen henkilökohtainen kantansa mikä hyvänsä. Meidän täytyy katsoa, miten pitkälle voimme mennä. Tässä on kaikki, mihin hän ja minä voimme sitoutua.
  

Mayol i Raynal
Arvoisa puhemies, halusin vain tuoda esiin, että nimeni oli kirjoitettu väärin. Nyt se on kadonnut taululta, enkä halua, että se kirjoitetaan väärin myös istuntoselostukseen.

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, esitän työjärjestyspuheenvuoron. Minusta ei tunnu hyvältä, että kun kaikilla jäsenillä on oikeus esittää kysymyksensä jälkeen yksi lisäkysymys, me neljä saamme esittää yhden ainoan yhteisen lisäkysymyksen. Arvoisa puhemies, minusta tuntuu, ettei työjärjestyksessä sanota näin.

Puhemies
Ei, vaan lisäkysymyksen ovat saaneet esittää ne jäsenet, jotka eivät ole varsinaisen kysymyksen esittäjiä, ja niin sanotaan työjärjestyksessäkin. Voimme lukea sen yhdessä myöhemmin. Saatte nähdä, että pääsemme asiasta yksimielisyyteen.
Kyseessä on yhteisvastaus. Ymmärrättehän, että näiden neljän samaa aihetta koskevan muunnelman käsittelyyn yksittäin kuluisi koko tämänpäiväinen kyselytunti.
  

Wyn
Arvoisa puhemies, minulla on samaa aihetta koskeva lisäkysymys, ja kysyisinkin, olisiko ministeri valmis vastaamaan siihen. Se on jatkoa joillekin kommenteille ja kysymyksille, joita jo on esitetty.
Olen kotoisin Walesista, jossa on neljä kertaa niin paljon asukkaita kuin Luxemburgissa, joka tietenkin on EU:n jäsenvaltio. Nyt marraskuussa antamassaan hyvää hallintotapaa koskevassa päätöslauselmassa parlamentti totesi yksiselitteisesti, että se pitää tervetulleina valmistelukunnan ehdotuksia EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan muuttamisesta niin, että siihen lisätään nimenomainen viittaus jäsenvaltioiden perustuslaillisten alueiden toimintaan. Tämä toistettiin vielä viime lokakuussa annetussa päätöslauselmassa, jossa todettiin, että perustamissopimuksia olisi tarkistettava jäsenvaltioiden sisäisten kansallisuuksien ja alueiden poliittisen vallan ja lainsäädäntövallan tunnustamiseksi ja kunnioittamiseksi. Onko neuvosto tietoinen näistä päätöslauselmista ja ellei ole, aikooko se varmistaa, että niihin kiinnitetään huomiota Laekenin neuvotteluissa?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Olen jo vastannut eri kysymyksiinne niin perusteellisesti kuin voin. Yleisön tietoisuus parlamentin päätöslauselmista - joiden kirjo on varsin laaja ja monipuolinen, kuten hyvin tiedätte - riippuu suoraan siitä, miten kiinnostuneita ihmiset ovat kyseisestä aiheesta. Niinpä ne ihmiset, jotka ovat erittäin kiinnostuneita federalismista, valtioiden sisäisestä organisaatiosta sekä mahdollisimman tehokkaasta ja tasapuolisesta vallanjaosta, ovat varmasti tietoisia näistä kannanotoista. Ne ihmiset, joita nämä asiat kiinnostavat vähemmän, ovat myös todennäköisesti vähemmän tietoisia näiden päätöslauselmien olemassaolosta. Näkisin, että on parlamentin omalla vastuulla saada muut ihmiset tietoisiksi niistä päätöslauselmista, joista se on äänestänyt, ja juuri näin neuvoisin teitä tekemään.

Puhemies


Alexandros Alavanos
Kysymys nro 5 (H-0865/01):
Aihe: Pernaruttolääkkeiden kysyntä Pernaruttokriisi on lisännyt patenttioikeuksin suojellun, Bayerin valmistaman Cipro-nimisen lääkkeen kysyntää Amerikassa. Kuvaavaa on, että Kanadan hallitus on pyytänyt kotimaista teollisuutta valmistamaan kyseisen lääkkeen "jäljitelmiä". Yhdysvaltain hallitus näyttää harkitsevan samaa. On käynyt ilmi, että Yhdysvaltain lainsäädäntö sallii sen, että tarvitessaan jotakin lääkettä, jolla on voimassa olevat patenttioikeudet, hallitus voi jättää näihin oikeuksiin liittyvät kiellot huomiotta ja valtuuttaa jonkun valmistamaan tuotetta. On ilmiselvää, että suhtautumisessa kehitysmaiden pyyntöön, joka koskee hintojen alentamista ja AIDS-lääkkeiden sekä muiden lääkkeiden patenttioikeuksien suojelua sääntelevän lainsäädännön höllentämistä, käytetään aivan toisia mittapuita.
Onko neuvosto pohtinut, miten se aikoo toimia, mikäli jonkin lääkkeen kysyntä kasvaa kuten Yhdysvalloissa on tapahtunut? Onko yhteisön lainsäädännön mukaista, mikäli jollakin jäsenvaltiolla on vastaava lainsäädäntö kuin Yhdysvalloilla, niin että se voi jättää patenttioikeuksiin liittyvät kiellot huomiotta? Aikooko se vastata myönteisellä tavalla hintojen alentamista ja lääkepatenttioikeuksien höllentämistä koskevaan kehitysmaiden pyyntöön? Näyttäähän nyt siltä, ettei tämä olisi myönteistä ainoastaan kehitysmaiden kannalta vaan myös eurooppalaisten ja amerikkalaisten kuluttajien kannalta.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Vastaan jäsen Alavanosille, että neuvosto on täysin tietoinen hänen esiin tuomansa kysymyksen vakavuudesta. Muistuttaisin hänelle myös, että yleisesti ottaen Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 152 artiklassa - entisessä 129 artiklassa - tarkennetaan, että yhteisön toiminta terveydenhuollon alalla täydentää kansallisia politiikkoja. Yhteisö kannattaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä perustamissopimuksessa mainituilla aloilla ja tarvittaessa tukee niiden toimia. Tässä yhteydessä se myös varmistaa ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun kaikkien sen politiikkojen ja toimien määrittelyssä ja täytäntöönpanossa.
WTO:n neljännessä ministerikokouksessa, joka pidettiin 9.-14. marraskuuta Dohassa, hyväksyttiin, kuten tiedätte, TRIPS-sopimusta - englanniksi TRIPS agreement - ja kansanterveyttä koskeva julistus. Julistuksessa ministerikokous tunnustaa yhtäältä etenkin useita kehitysmaita ja vähiten kehittyneisiin maihin kuuluvia maita koettelevien kansanterveydellisten ongelmien vakavuuden ja toisaalta tekijänoikeuksien turvaamisen tärkeyden uusien lääkkeiden kehittämisen kannalta.
Edellä mainitussa julistuksessa WTO:n jäsenet sopivat, ettei TRIPS-sopimus estä jäseniä toteuttamasta asianmukaisia toimenpiteitä kansanterveyden suojelemiseksi, ja ne vakuuttivat, että sopimusta voidaan ja pitääkin tulkita ja soveltaa siten, että tuetaan kaikkien WTO:n jäsenien oikeutta suojella kansanterveyttä ja etenkin edistää kaikkien lääkkeiden saatavuutta.
Tarkemmin ottaen julistuksessa sisällytetään TRIPS-sopimuksen joustovaraan jokaisen jäsenen oikeus myöntää pakkolupia ja määritellä kansallinen hätätila tai äärimmäisen kiireellinen tilanne, ottaen tietenkin huomioon, että kansanterveydelliset kriisit, myös ne, jotka liittyvät HI-virukseen/aidsiin, tuberkuloosiin, malariaan ja muihin epidemioihin, voivat muodostaa kansallisen hätätilan tai äärimmäisen kiireellisen tilanteen.
Lisäksi julistuksessa vahvistetaan WTO:n teollisuusmaajäsenten sitoutuvan tarjoamaan yrityksilleen ja elimilleen kannustimia, joilla pyritään edistämään ja tukemaan tekniikan siirtämistä vähiten kehittyneisiin maihin.
Julistuksessa esitetään myös, ettei vähiten kehittyneiden maiden ole pakko soveltaa farmaseuttisten tuotteiden osalta TRIPS-sopimuksen V jaksoa (patentit) ja VII jaksoa (julkistamattoman tiedon suojaaminen) eikä vaatia näissä jaksoissa esitettyjen oikeuksien kunnioittamista. Tämä on voimassa 1. tammikuuta 2016 saakka, ja vähiten kehittyneet maat voivat pyytää siirtymävaiheisiin lisää jatkoaikaa.
Lisäisin vielä, että WTO:n jäsenmaat sitoutuivat tässä samassa julistuksessa ehdottamaan ennen vuoden 2002 heinäkuuta toteuttamiskelpoisia ratkaisuja niiden kehitysmaiden ja vähiten kehittyneisiin maihin kuuluvien maiden ongelmaan, joilla ei ole omaa lääketuotantokapasiteettia. Tässä on koko rinnakkaistuonnin tai muiden sellaisten toimenpiteiden ongelma, joiden avulla näiden maiden on saatava lääkkeitä mahdollisimman edulliseen hintaan.
Aikaa on siis ensi kesään, ja vakuutan teille, että näiden ratkaisujen löytäminen tulee olemaan työlästä. Aika on kortilla. Ongelma on äärimmäisen monimutkainen, mutta kyseessä on erittäin tärkeä sitoumus, sillä se koskee sellaista ongelman näkökohtaa, jota ei voitu käsitellä sopimuksessa.

Alavanos
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä perusteellisesta vastauksestanne sekä viimeisen puolen vuoden yhteistyöstä. Hyvään yhteistyöhön kuuluu joskus myös jännitteitä. Paljon kiitoksia, vastaustanne tutkitaan. Esitän vielä yhden lisäkysymyksen sen johdosta, että Nigeriassa on viime päivinä ryhdytty tuottamaan aids-lääkkeitä. Nämä lääkkeet ovat kuitenkin vanhan sukupolven lääkkeitä, ja niiden teho on kovin kyseenalainen. Millaisin keinoin voitaisiin toteuttaa vastauksessannekin mainittu uudenaikaisemman tekniikan siirto, jotta siitä voisivat hyötyä erityisesti laajoista epidemioista kärsivät Afrikan valtiot?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Olen jo maininnut muutaman sellaisen keinon, joiden avulla voidaan päästä käsiksi halpoihin lääkkeisiin: pakolliset lisenssit, yhteistyö suurten lääkeyritysten kanssa - tiedätte, että Maailman terveysjärjestö (WHO) pyrkii juuri tähän ja on jo kehittänytkin monia uusia järjestelmiä - sekä yhteistyö Médecins Sans Frontièresin (Lääkärit ilman rajoja) kaltaisten järjestöjen kanssa, jotka nekin toimivat aktiivisesti tällä alalla. Lopuksi, jos asiasta päästään ensi kesänä sopimukseen, löydämme kyllä keinoja tuoda kyseisiä lääkkeitä sellaisiin maihin, joilla ei ole mahdollisuutta valmistaa niitä itse.

Puhemies


Carlos Carnero González
Kysymys nro 6 (H-0869/01):
Aihe: Euroopan parlamentin hyväksymien Länsi-Saharan konfliktia koskevien päätöslauselmien huomioon ottaminen neuvostossa ja arviot Marokon kuninkaan Saharan-vierailusta Lokakuun 25. päivänä pidetyssä Euroopan parlamentin täysistunnossa esitettiin tarkistus YUTP:n toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä annettavaan päätöslauselmaan, jonka 33 kohdassa sen seurauksena parlamentti " vaatii toisaalta Euroopan unionia toimimaan aktiivisessa yhteistyössä Länsi-Saharan konfliktin ratkaisemiseksi Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselmien mukaisesti ja sopusoinnussa Euroopan parlamentin 16. maaliskuuta 2000 antamassa päätöslauselmassa esitettyjen vaatimusten ja neuvoston puheenjohtajavaltiona toimineen Saksan kesäkuussa 1999 antaman julistuksen kanssa" .
Miten neuvosto aikoo ottaa huomioon Euroopan parlamentin vaatimuksen? Hyväksyykö neuvosto vihdoinkin yhteisen toiminnan, jossa pyritään yhteistyöhön YK:n rauhansuunnitelman pikaiseksi ja täsmälliseksi toteuttamiseksi Länsi-Saharassa Euroopan parlamentin maaliskuussa 2000 hyväksytyn päätöslauselman 6 kohdan mukaisesti, jotta alueella voidaan järjestää kansanäänestys itsemääräämisoikeudesta? Katsooko neuvosto, että yhteisellä toiminnalla voitaisiin sen jäsenten, erityisesti Espanjan ja Ranskan, kantoja koordinoida YK:n rauhansuunnitelman tueksi? Minkä arvion neuvosto tekee Marokon kuninkaan Länsi-Saharan-vierailusta, jota Polisario-rintama on ankarasti arvostellut?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, viime marraskuun 20. päivänä pidetyssä kokouksessaan neuvosto pani merkille Euroopan parlamentin päätöslauselman yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikan täytäntöönpanossa tapahtuneen edistyksen, ja neuvosto päätti ottaa päätöslauselman käsiteltäväksi samalla, kun käsitellään siihen mukaan otettuja eri asioita. Niin kuin silloinkin todettiin, neuvosto on iloinen niistä ponnistuksista, joihin Euroopan parlamentti on ryhtynyt, jotta päästäisiin kestävään ja kaikkien Länsi-Saharan konfliktin osapuolten kannalta hyväksyttävään ratkaisuun, mikä on olennainen tavoite alueen vakauden ja hyvinvoinnin kannalta. Neuvosto tukee täysin ja aktiivisesti nyt YK:ssa meneillään olevaa prosessia sellaisena kuin se on kirjattu turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin, ja erityisesti James Bakerin toimia. Viime kesäkuun 29. päivänä annetussa päätöslauselmassa nro 1359 turvallisuusneuvosto antoi selvästi tiedoksi, mitä tietä se toivoo kuljettavan. MINURSOn toimeksiannon pidentäminen on tässä yhteydessä ollut tärkeää, koska se on antanut mahdollisuuden jatkaa nykyisiä osapuolten välisiä neuvotteluja James Bakerin johdolla. Puheenjohtajavaltio on yhteydessä Bakeriin. Yhdistyneillä Kansakunnilla on tässä prosessissa päärooli. Neuvosto on tässä yhteydessä valmis välittäjäksi, jotta osapuolten välille saataisiin syntymään luottamuksen ilmapiiri ja näin helpotettaisiin kestävän ratkaisun löytymistä, mutta neuvosto ei suunnittele ottavansa Yhdistyneiden Kansakuntien paikkaa.
Neuvosto on hyvin tietoinen tämän asian suuresta arkaluonteisuudesta ja siitä, että on välttämätöntä noudattaa tiukkaa puolueettomuutta sen välttämiseksi, että jokin osapuolista käyttäisi neuvostoa välikappaleena omien etujensa ajamiseen, mikä olisi pelkästään epäsuotuisaa sekä ratkaisuun pyrkimisen että Euroopan unionin alueella omaksuman roolin kannalta. Neuvosto painostaa muuten osapuolia ryhtymään tiettyihin kiireellisiin humanitaarisiin toimenpiteisiin, kuten perhevierailujen mahdollistamiseen ja poliittisten vankien vapauttamiseen.
Mikä ratkaisu sitten valitaankin, sen täytyy perustua demokraattisten periaatteiden täydelliseen noudattamiseen ja myös ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, mihin on luettava mukaan huolestuttava pakolaiskysymys mutta myös marokkolaisvankien kysymys, etenkin se, että nämä ihmiset tarvitsevat kiireesti hoitoa yleensä ja lääketieteellistä hoitoa erityisesti. Samalla haluaisin painottaa, että Euroopan unioni on myös tässä tapauksessa ylivoimaisesti suurin Länsi-Saharan humanitaarisen pakolaisavun lahjoittaja. Komissio on antanut tähän tarkoitukseen vuodesta 1996 lähtien jo 56 miljoonaa euroa. Kuningas Mohammed VI:n vierailu Länsi-Saharassa ei ole mitenkään muuttanut edellä hahmoteltua lähestymistapaa.

Carnero González
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, se oli äärimmäisen mielenkiintoinen vastaus. Tämä oli ehkä ensimmäinen kerta, kun tässä edustajainhuoneessa saatiin kuulla neuvoston lausuvan muodolliset lausunnot ylittävä poliittisesti merkityksellinen mielipide. Pidämme tätä sisällyksekästä vastausta myönteisenä.
Minun on kuitenkin sanottava teille seuraavaa: kuunneltuani tuon vastauksen minulla voi olla täysin oikeutetusti tunne, että neuvostossa alkaa painaa aiempaa enemmän sellainen Länsi-Saharan konfliktia koskeva näkemys, jossa Yhdistyneiden Kansakuntien rauhansopimussuunnitelmaa ei pidetä selkkauksen ainoana mahdollisena ratkaisuna. Tähän suunnitelmaan kuuluu Saharan kansan itsemääräämisoikeutta koskeva kansanäänestys, jonka yksi osapuolista eli Marokko on estänyt jo vuosien ajan.
Te puhuitte monista asioista: esimerkiksi turvallisuusneuvoston viimeisimmästä päätöslauselmasta, mutta missään vaiheessa ette maininnut Yhdistyneiden Kansakuntien rauhansuunnitelmaa ettekä kansanäänestystä. Lisäksi te moititte joitakin asioita, mutta unohditte toisia, esimerkiksi ihmisoikeusloukkaukset Länsi-Saharan miehitetyillä alueilla.

Sánchez García
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, viime heinäkuussa, Belgian puheenjohtajakauden alussa, esitin neuvostolle kirjallisesti vastattavan kysymyksen, joka koski Euroopan unionin ulkopolitiikasta ja turvallisuudesta vastaavan Javier Solanan eräitä lausuntoja. Ne liittyivät Yhdistyneiden Kansakuntien rauhansuunnitelmaan, Länsi-Saharan tulevaisuuteen ja kansanäänestykseen. Vieläkään, vaikka on joulukuu ja Belgian puheenjohtajakausi vetelee viimeisiään, en ole saanut neuvostolta virallista vastausta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vaikka on julkista tietoa, että Yhdistyneissä Kansakunnissa liikkui viime lokakuussa puolivirallinen vastaus, joka aiheutti jopa diplomaattisen välikohtauksen jäsenvaltioiden eri edustajien välillä, kysyn teiltä: milloin? Olkaa hyvä ja antakaa minulle tämä poliittinen joululahja ennen lähtöäni.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa parlamentin jäsen vaikuttaa olevan erittäin perehtynyt asiaan, mikä on hänen oikeutensa ellei peräti velvollisuutensakin. Sama ei koske meitä, sillä etsimme yhä kysymystänne: en epäile, ettemme olisi saaneet sitä, muttemme ole löytäneet sitä, joten jos autatte meitä paikantamaan kysymyksen, pyrimme parhaamme mukaan vastaamaan teille ennen vuoden loppua. Pahoittelen tätä unohdusta tai tätä huolimattomuutta, sillä ne ovat kaksi ainoaa selitystä, jotka saatan kuvitella. Kiitos.

Puhemies
Kehotan neuvoston puheenjohtajaa etsimään kysymyksen, koska se ja vastaus ovat saaneet runsasta huomiota lehdistössä, ainakin espanjalaisessa lehdistössä.

Scheele
Arvoisa puhemies, osoitamme kysymyksen tai kommentin nyt todennäköisesti väärälle henkilölle, mutta te edustatte täällä koko neuvostoa. Minusta tuntuu, että Länsi-Saharan kysymys, jolle olen omistanut jo yli puolet poliittisesta urastani, on todellinen murhenäytelmä. On selvää, miten konflikti pitää ratkaista. YK:n rauhansuunnitelmahan tehtiin 1990-luvun alussa. Samoin on selvää, minkä Euroopan valtioiden geopoliittisten tavoitteiden mukaista on, ettei tätä YK:n rauhansuunnitelmaa noudateta.
Tällöin minun on tietenkin pantava merkille vastaus, jonka mukaan meidän on pysyttävä mukana YK:n tapahtumissa. Minä kuitenkin luulen, että Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan hengessä toimittava tässä asiassa koordinoidusti ja YK:n rauhansuunnitelman mukaisesti. Kuningas Mohammed VI:n vierailun jälkeen tapahtumat ovat edenneet käsittämättömällä vauhdilla. Länsi-Saharassa kävi vierailulla myös Ranskan presidentti Jacques Chirac, joka kaikkien kansainvälisten oikeustilojen vastaisesti sanoi, että Länsi-Sahara koostuu Marokon eteläisistä maakunnista, kuten me Euroopan unionin neuvostossa asiasta puhumme.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisan parlamentin jäsenen on ymmärrettävä, etten voi vastata näin yksityiskohtaisiin kysymyksiin. Kerroin teille neuvoston kannan, arvoisa parlamentin jäsen, ja riippumatta siitä, mitä asiasta on keskusteltu, tämä on neuvoston kanta ja neuvoston vastaus.

Puhemies


Bernd Posselt
Kysymys nro 7 (H-0874/01):
Aihe: Vähemmistöt Serbitasavallassa Mihin toimiin on ryhdytty Bosnian Serbitasavallassa olevien sorrettujen ja asuinsijoiltaan häädettyjen vähemmistöjen - ennen kaikkea kroaattien ja muslimien - kotiinpaluun ja asuinsijojen jälleenrakentamisen mahdollistamiseksi? Tukeeko EU Banja Lukasta kotoisin olevan katolisen piispan Franjo Komarican sosiaalista ja kansojen keskinäisen yhteisymmärryksen parantamiseen tähtäävää työtä?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Neuvosto kiinnitti jo lokakuun istunnossa suulliseen kysymykseen H-0689 antamassaan vastauksessa arvoisan parlamentin jäsenen huomion siihen, että asuinsijoiltaan siirtymään joutuneiden henkilöiden paluu on yksi ehdoista, jotka Euroopan unioni on määrännyt vakaus- ja assosiaatioprosessin yhteydessä ja jotka alueen maat hyväksyivät Zagrebin huippukokouksessa.
Neuvosto arvioi 11. kesäkuuta 2001 hyväksymässään tarkastelukertomuksessa, joka koski alueen maiden edistymistä Euroopan yhdentymiselle asetettujen ehtojen täyttämisessä, että Bosnian ja Hertsegovinan alueen pakolaisten ja siirtymään joutuneiden henkilöiden paluuprosessia pitäisi nopeuttaa ja että toimenpiteitä niiden ehtojen täyttämiseksi, jotka varmistavat paluun Daytonin-Pariisin sopimuksen mukaisissa hyvissä oloissa, pitäisi vahvistaa.
Vastuu tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta kuuluu ensisijaisesti paikallisille ja kansallisille viranomaisille. Euroopan unioni seuraa asian etenemistä prosessin tarkastelujärjestelmän puitteissa, kun tarkistetaan yhtäältä ehtojen noudattamisessa tapahtuvan etenemisen ja toisaalta solmittujen suhteiden tason sekä teknisen ja taloudellisen tuen tason tarkoituksenmukaisuus.
Vuonna 1995 tehdyssä Daytonin-Pariisin rauhansopimuksessa, jolla lopetettiin Bosniassa ja Hertsegovinassa käyty sota, luotiin korkean edustajan virka, johon kuuluu muun muassa sopimuksen täytäntöönpanon valvominen. Viran nykyinen haltija Wolfgang Petric ei ole epäröinyt erottaa viroistaan paikallisia johtajia silloin, kun on ilmennyt heidän vastustaneen rauhansopimuksen täytäntöönpanoa, sen pakolaisia ja siirtymään joutuneita henkilöitä koskeva VII liite mukaan luettuna. Hän on toiminut niiden valtuuksien puitteissa, jotka hänelle vahvistettiin Bonnissa joulukuussa 1997 kokoontuneen rauhan täytäntöönpanoneuvoston ministerikokouksessa. Neuvosto on useaan otteeseen tukenut voimakkaasti Wolfgang Petricin toimeksiannon täyttämiseksi tekemiä ponnisteluja.
Euroopan unionin kotiinpaluuseen ja asuinsijojen jälleenrakentamiseen tarjoamaa materiaalista tukea koskeva kysymys kohdistuu ensisijaisesti komissiolle, joka hallinnoi yhteisön tukea. Neuvosto on kuitenkin ymmärtänyt, että vuodesta 1998 lähtien on korkean edustajan toimiston sekä kotiinpaluuta ja asuinsijojen jälleenrakentamista käsittelevän työryhmän suositusten mukaisesti myönnetty yhä suurempia rahamääriä vähemmistöjen Serbitasavaltaan paluun tukemiseen. Aiheen on lisäksi tarkoitus pysyä etusijalla CARDS 2000-2006-ohjelman kautta myönnettävässä yhteisön tuessa. Ohjelmaa säätelevän tekstin 2 artiklassa mainitaan yksiselitteisesti tuki pakolaisten ja siirtymään joutuneiden henkilöiden kotiinpaluulle.
Voin vakuuttaa teille lähes puolen vuoden puheenjohtajuuden jälkeen, että neuvosto ja sen eri jäsenet, pitävät erittäin tärkeänä kysymystä pakolaisten paluusta ja uudelleen sopeutumisesta Bosniaan ja Hertsegovinaan mutta myös muualle Balkanin alueelle, jossa ongelma on valitettavasti ajankohtainen. Tilanteet tuntuvat vähitellen laantuvan, ja kotiinpaluiden ja asuinsijojen jälleenrakentamisten määrä tuntuu kasvavan, ei välttämättä joka paikassa samassa mittakaavassa, mutta suuntaus on joka tapauksessa kaikkialla parempaan päin. Kiinnitämme asiaan jatkossakin huomiota, ja se on kaikkien niiden tapaamisten esityslistalla, joissa sitä voidaan käsitellä.

Posselt
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, paljon kiitoksia perusteellisesta vastauksesta sekä myös perinpohjaisesta paneutumisestanne tähän asiaan. Haluaisin esittää vain kaksi konkreettista kysymystä. Ensinnäkin: voiko neuvosto yrittää saada selville tähän mennessä Serbitasavaltaan palanneiden karkotettujen ja pakolaisten tarkan määrän? Asiastahan on tehty sopimuksia, ja näitä sopimuksiahan ei oikeastaan voida valvoa, ellei palanneiden ihmisten määrästä ole tarkkaa tietoa. Ellette voi vastata kysymykseen tänään, voisitteko toimittaa vastauksen minulle kenties kirjallisesti?
Toiseksi: toinen näkökohta liittyy vähemmistöjen käytännön avustukseen. Olen kuullut, että varsinkin Banja Lukan alueella katolinen kirkko harjoittaa erittäin tehokasta monikulttuurista sairaanhoitotyötä sekä monia sosiaalisia ja maatalouteen liittyviä toimintoja mutta että tarkoitukseen luvattuja määrärahoja ei ole kuitenkaan myönnetty. Tämä on toinen kysymykseni, ja haluaisin tietää, tiedättekö asiasta jotakin.

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisan jäsenen ensimmäiseen kysymykseen voin vastata vain, ettei minulla ole nyt tarkkoja lukuja, etsimme niitä ja toimitamme ne hänelle. Hänen toinen kysymyksensä taas kuuluu mielestäni enemmän komissiolle, joka vastaa kaikkien humanitaarisen avun muotojen, niin kiireisen kuin muunlaisen avun, konkreettisesta täytäntöönpanosta. Komissio hallinnoi, kuten varmaan tiedättekin, näitä erittäin konkreettisia asiakirjoja, ja kysymys olisi mielestäni esitettävä sille.

Puhemies


Niall Andrews
Kysymys nro 8 (H-0876/01):
Aihe: EU:n toimet ja kansainväliset toimet laittomasti siirrettyjen varojen palauttamiseksi Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti konkreettisiin toimiin rikoksen tuottaman hyödyn jäljittämiseksi, jäädyttämiseksi, takavarikoimiseksi ja menetetyksi tuomitsemiseksi. Lisäksi jäsenvaltioita kehotettiin panemaan täytäntöön rahanpesun torjunnasta annetun direktiivin säännökset (joihin sisältyy omaisuuden muuttaminen tai siirtäminen sekä luotto- ja rahoituslaitosten asiakkaiden tunnistaminen), vuonna 1990 tehty Strasbourgin yleissopimus sekä rahoitusalan työryhmän suositukset. Jäsenvaltioita kehotettiin myös hyväksymään rahanpesun torjunnasta annettava tarkistettu direktiivi, joka on sovittelumenettelyssä. Neuvosto edellytti, että Europolin toimivaltuuksia olisi laajennettava koko rahanpesun alalle ja että kehitettäisiin yhteisiä standardeja, joilla estetään EU:n toimivaltaan kuulumattomilla alueilla rekisteröityneiden yritysten tai yksiköiden käyttö rikollisten menettelyjen salaamiseen tai rahanpesuun. EU:n jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan YK:n yleissopimuksen, jossa hallitukset sitoutuvat sisällyttämään kansallisiin oikeusjärjestelmiinsä rikoksen tuottaman hyödyn takavarikoinnin mahdollistavia toimia.
Katsooko neuvosto edellä mainittujen EU:n, YK:n ja Euroopan neuvoston toimien ja strategioiden vahvistavan, että Euroopan unionilla on oikeutettu intressi puuttua entisten diktaattoreiden, esim. Nigerian entisen diktaattorin, laittomasti siirtämiin varoihin? Aikooko neuvosto varmistaa, että nämä EU:n pankeissa olevat varat palautetaan demokraattisesti valitulle Nigerian hallitukselle?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten kysymyksessä huomautetaan, Euroopan yhteisö ja unioni ovat jo ryhtyneet moniin toimenpiteisiin ja lisää on valmisteltavana, etenkin talousrikollisuuden torjuntaan kuuluvia toimenpiteitä. Näiden toimenpiteiden tarkoituksena on erityisesti rahanpesun torjuminen ja rikosten tuoton takavarikointi. Kuluvan vuoden syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen on panostettu erityisesti terrorismin rahoituksen torjuntaan.
Lisäksi on olemassa monia muita välineitä, kuten eurooppalainen yleissopimus keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa vuodelta 1959 ja samaa asiaa koskeva EU:n yleissopimus vuodelta 2000. Molemmat yleissopimukset sisältävät joukon yleisiä määräyksiä valtioiden välisestä yhteistyöstä, ja tämä välinekokonaisuus auttaa epäilemättä osaltaan torjumaan talousrikollisuutta.
Edelleen voidaan vedota useisiin välineisiin aineellisen oikeuden alalla, esimerkiksi rahanväärennyksen torjuntaa koskevaan puitepäätökseen.
Tämän vuoden lokakuun 16. päivänä neuvosto kokoontui Ecofinin ja oikeus- ja sisäasioiden neuvoston yhteisessä kokoonpanossa. Tuolloin neuvosto vahvisti päätöksen Euroopan unionin jäsenvaltioiden keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa 29. toukokuuta 2000 tehdyn sopimuksen pöytäkirjan hyväksymisestä. Tämä pöytäkirja merkitsee huomattavaa parannusta jäsenvaltioiden väliseen yhteistyöhön talousrikollisuuden torjunnan alalla ja erityisesti rahanpesun, lahjonnan ja rahanväärennyksen torjunnassa, ja se mahdollistaa myös laajan yksimielisyyden maksutapahtumia, laskuja ja pankkitietoja koskevien tietojen levittämisestä.
Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet ratifioimaan pöytäkirjan ensi vuoden loppuun mennessä. En voi vastata erityiskysymykseen entisten diktaattorien laittomasti unionin pankkeihin siirtämän pääoman palauttamisesta, koska tämä kysymys ei kuulu neuvoston toimivallan piiriin, kuten arvoisalle jäsenelle jo kerrottiin lokakuun 2001 ensimmäisen istuntojakson aikana vastauksena täysin samanlaiseen kysymykseen, jonka hän tuolloin esitti neuvostolle.

Andrews
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos tyhjentävästä vastauksestanne kysymykseni ensimmäiseen osaan. Näyttää kuitenkin edelleen siltä, ettette vieläkään ymmärtänyt tai halunnut ymmärtää kysymykseni jälkimmäisen osan ydinajatusta. Kysymyksessä todetaan, että eurooppalaisissa pankeissa lojuu valtavia määriä Nigerian ja Kongon kaltaisista paikoista vietyä rahaa, jota monet ihmiset ovat vuosien ajan yrittäneet eri keinoin palauttaa Nigerian ja Kongon kansoille, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Ajan tässä takaa sitä, että mielestäni teidän vastuullanne olisi neuvoston puheenjohtajana varmistaa kysymyksessäni mainittujen eri yleissopimusten nojalla, että nämä rahat palautetaan entisille siirtokunnille. Nyt varmasti ymmärrätte täysin, mitä kysymykseni tarkoitti, ja vastaatte siihen sekä varmistatte, että nämä diktaattorien ja terroristien laittomasti riistämät rahat palautetaan entisten siirtokuntien kansoille.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Voin vain toistaa, mitä juuri äsken vastasin. Toistaiseksi neuvostolla ei ole käytettävissään mitään sellaista välinettä, jonka avulla se voisi tehdä sen, mitä pyydätte. Voi olla, että tulevaisuudessa tällainen väline vielä kehitetään, mutta tällä hetkellä sellaista ei ole. Koska tällaista välinettä ei nyt ole, neuvosto ei voi ryhtyä toimiin.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck, hyvät parlamentin jäsenet, joissakin jäseniksi tahtovissa valtioissa esiintyy selvästi korruptiota. Käymme parhaillaan jäsenyysneuvotteluja näiden valtioiden kanssa. Varsinkin yksityistämisestä saadut varat katoavat usein hämärästi näissä valtioissa. Uskotteko, että jäsenyysneuvottelujen yhteydessä on mahdollista selvittää nämä asiat tai että tällä alalla voitaisiin ainakin soveltaa yksiselitteisiä määräyksiä?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Voin vain vastata arvoisalle jäsenelle, että oikeusvaltion taso on tärkeä osa neuvotteluja ehdokasvaltioiden kanssa, että niissä siis tarkastellaan sitä, onko vai eikö ole olemassa sellaisia mekanismeja, joiden ansiosta valtiota voidaan pitää oikeusvaltiona ja että myös oikeuslaitoksen tasoon kiinnitetään paljon huomiota. Eri ehdokasvaltioiden tilaa käsittelevistä mietinnöistä voi esimerkiksi lukea, että tähän asti tuomareiden koulutus ei ole ollut tyydyttävää, että he saavat liian vähän palkkaa ja että näin tuetaan väistämättä sellaisia käytäntöjä, joita ei voida sallia, ja niin edespäin.
Hyvä kollega, siis siinä mielessä on mahdollista, maksimaalisen avoimuuden mielessä, oikeuskäytännön lujuuden mielessä, siinä mielessä, että huolehditaan siitä, että on olemassa elimiä, joihin voi tarvittaessa valittaa jos kokee tulleensa kohdelluksi huonosti, ja niin edelleen, siis tässä mielessä on. Siinä mielessä, että käytäisiin yksityiskohtaisesti läpi eri asiakokonaisuuksia, ei ole mahdollista.

Puhemies


Claude Moraes
Kysymys nro 9 (H-0879/01):
Aihe: Georgiassa (USA) kuolemaantuomitun brittiläisen Tracey Houselin tapaus Onko neuvosto selvillä Georgiassa (USA) kuolemaantuomitun brittiläisen Tracey Houselin ahdingosta?
Kantaako neuvosto huolta siitä, että Housel ei ehkä ole saanut osakseen puolueetonta oikeudenkäyntiä, kuten kansainvälinen ihmisoikeuslainsäädäntö edellyttää?
Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä Tracey Houselin auttamiseksi?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Euroopan unioni pitää kuolemantuomiota, joka on tietenkin peruuttamaton, erityisen julmana rangaistuksena. Se siis vastustaa sitä kaikissa tapauksissa ja toimii sen lakkauttamiseksi koko maailmassa. Euroopan unioni on huolestunut siitä, että se on yhä voimassa noin 90 valtiossa, vaikka niistä vain pieni osa - noin 30 maata, muun muassa Yhdysvallat - panee yhä vuosittain täytäntöön teloituksia.
Kuolemantuomion lakkauttamiseksi koko maailmassa unioni määritteli vuonna 1998 suuntaviivat, joissa määritellään olot, joissa unionin pitäisi ryhtyä erityisiin ja kohdennettuihin toimiin. Se pyrkii siellä, missä kuolemantuomioita yhä annetaan, rajoittamaan asteittain sen soveltamista ja vaatii, että se pannaan täytäntöön tiettyjä vähimmäisvaatimuksia kunnioittaen. Tiedän, että tämä on eräänlaista vaikeasti siedettävän kauheuden porrastamista, mutta jopa näinkin hirvittävässä asiassa on toimittava tällä tavoin...
Euroopan unioni seuraa tarkasti tilannetta Yhdysvalloissa, jossa teloituksia tapahtuu usein. Vuonna 2001 ryhdyttiin joidenkin kuolemaantuomittujen hyväksi unionin suuntaviivojen mukaisiin toimenpiteisiin Georgiassa, Oklahomassa ja Texasissa. Unioni päätti myös syksyllä 2000 asettua ensimmäisen kerran yleisen edun puolustajaksi (amicus curiae) kuolemaantuomittua koskeneessa korkeimman oikeuden oikeudenkäynnissä tuodakseen tässä tuomioistuimessa esiin kysymyksen tekohetkellä alaikäisen henkilön kuolemantuomion laillisuudesta kansainvälisen oikeuden mukaan: unionin puheenjohtajavaltio esitti yleisen edun puolustajana väliintulohakemuksen Alexander Williamsin puolesta, joka tuomittiin kuolemaan rikoksesta, jonka hän oli tehnyt alle 18-vuotiaana, ja asian käsittely Georgian korkeimmassa oikeudessa on yhä kesken. Toisessa tapauksessa - Atkins vastaan Virginia - unioni aikoo esittää korkeimpaan oikeuteen yleisen edun puolustajana väliintulohakemuksen toistaakseen kantansa kuolemantuomion määräämisestä vajaamielisyydestä kärsiville henkilöille.
Neuvosto on tietoinen Houselin tapauksen yksityiskohdista ja muun muassa siitä, että Yhdysvaltojen korkein oikeus saattaa tehdä päätöksensä jo ennen tämän vuoden loppua. Haluamme korostaa, että jäsenvaltioiden kansalaisten kuolemantuomioiden tapauksissa Euroopan unioni toimii asianomaisen valtion pyynnöstä - tämä valtio pystyy parhaiten arvioimaan yhteisön menettelyn aiheellisuuden. Yhdistynyt kuningaskunta ei ole vielä esittänyt neuvostolle Tracey Houselia koskevaa pyyntöä. Neuvostolle on ilmoitettu, että Yhdistynyt kuningaskunta seuraa tuomitun asianajajien kanssa tarkasti asian etenemistä.

Moraes
Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hyvin yksityiskohtaisesta vastauksesta. Minulla ei ole lisäkysymystä, mutta rohkaisisin neuvostoa säilyttämään tuon asenteen EU:n kansalaisten ahdinkoon, koska monilla parlamentin jäsenillä voi olla äänestäjiä, jotka ovat olleet mukana selvästi epäoikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä. Tämä suuntaus on kasvamassa. Uskon, että näiden EU:n kansalaisten puolesta vetoomuksen esittäneen jäsenvaltion tapaan myös neuvostolla on tässä prosessissa selkeä rooli. Odotan, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus esittää neuvostolle selvityksen tästä tapauksesta, joka mielestäni on esimerkki epäoikeudenmukaisesta peruuttamattomaan kuolemantuomioon johtavasta oikeudenkäynnistä.

Zacharakis
Työjärjestyspuheenvuorona haluaisin huomauttaa, että edellisen puheenvuoron käyttäjää lukuun ottamatta kukaan kollegoistamme ei ole malttanut pysyä puheaikansa rajoissa. Tästä on tuloksena, että olemme ehtineet käsitellä vain yhdeksän kysymystä, ja niistäkin neljään ensimmäiseen vastattiin yhteisesti.

Puhemies
Hyvä jäsen Zacharakis, samaa mietin minäkin, mutta ymmärtänette, ettei ole soveliasta riistää edustajilta yhtäkkiä mikrofonia. Parlamentaarikkona ymmärtänette, että on vedottava jäsenten yhteisvastuullisuuteen ja terveeseen järkeen. Panen tarkasti merkille teidän ääneen lausumanne ajatukset.
Kiitän neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck hänen erinomaisesta yhteistyöstään näiden kuuden kuukauden aikana. Hänen aiempi toimensa parlamentin jäsenenä on varmasti lisännyt hänen tuntoherkkyyttään jopa jäsenille vastaamisessa. Paljon kiitoksia.

Koska neuvoston kyselytunnille varattu aika on päättynyt, kysymyksiin nro 1038 vastataan kirjallisesti.
Julistan neuvoston kyselytunnin päättyneeksi.

Konfliktien ehkäiseminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Lagendijkin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä (A5-0394/2001) komission tiedonannosta konfliktien ehkäisemisestä (KOM(2001) 211 - C5-0458/2001 - 2001/2182(COS)).
Myönnän puheenvuoron jäsen Lagendijkille.

Lagendijk
. (NL) Arvoisa puhemies, konfliktien ehkäisemisestä on viime vuosina kehittynyt oikea feel good -käsite, sanoakseni sen hyvällä hollannilla. Kaikki kannattavat konfliktienehkäisyä, ja miksipä sitä vastustaisikaan? Aina on vielä jotain tehtävää, ja miksipä ei tehtäisi siitä kokonaista toimenpideluetteloa?
Konfliktien ehkäisy on hitaasti kehittynyt pasifistien painopisteestä sotilaallisen toiminnan jonkinlaisen mukavan lisän kautta joksikin, mitä uskallan kutsua nykyisin monien tunnustamaksi Euroopan unionin keskeiseksi pyrkimykseksi. Siinä ei enää ole kysymys vain yhden ryhmän leikeistä, vaan siitä on tullut yksi koko Euroopan unionin tärkeimmistä pyrkimyksistä, ja se on myös syy siihen, miksi uskon, että nyt on tullut hetki siirtää käytäntöön monia niistä asioista, joita tähän mennessä on kirjoitettu konfliktien ehkäisemisestä - viime vuosina on ilmestynyt loistavia mietintöjä ja myös Euroopan komission kertomuksia, mistä esitän kiitosta. Onneksi meidän ei tarvitse aloittaa täysin nollasta, sillä etenkin Balkanilla viimeisten kymmenen vuoden aikana saatujen kokemusten pohjalta on käynyt selväksi, mitä Euroopan unioni voi tehdä ja on tehnytkin konfliktien ehkäisemisen alalla.
Niin kuin ehkä tiedätte, olen myös vakaussopimuksen esittelijä, ja sitä kehun aina suurimmaksi konfliktien ehkäisemisen hankkeeksi. Olen tosiaankin vakuuttunut siitä, että tämä yhdistelmä demokratiaa, talouskehitystä ja turvallisuutta on esimerkki siitä, kuinka konfliktien ehkäiseminen on kehittynyt paperinmakuisesta käsitteestä erittäin hyvin käytäntöön soveltuvaksi resurssiksi.
Mietinnössäni pohdin muita tarkemmin kolmea kohtaa, ja niin haluan tänäänkin tehdä. Ehkäpä yksinkertaisin, mutta käytännössä sittenkin monesti melko hankala asia on Euroopan unionin ja ETYJin välinen suhde. Kaikki puhuvat minkä ehtivät siitä, että pitäisihän sen onnistua, että on hyvä, että niin tapahtuu, ja tapahtuuhan niin jo. Monissa paikoissa ETYJin kanssa tehdään hyvää yhteistyötä, mutta joudun vieläkin aivan liian usein paikkoihin, joissa yhteistyö ei ole aivan kitkatonta. Olin äskettäin joidenkin kollegojen kanssa Makedoniassa, ja siellä tilanne on, että Euroopan unionilla on tarkkailuvaltuuskunta, mutta niin on ETYJilläkin, ja yhteistyö näiden molempien välillä ei lievästi sanottuna ole optimaalista.
Komission jäsen teki viikko sitten Bukarestissa joukon hyviä ehdotuksia EU:n ja ETYJin välisestä yhteistyöstä esimerkiksi Etelä-Kaukasuksella ja Keski-Aasiassa. Minusta olisi hyvä, jos komissio ottaisi tulevaisuudessa yhteistyön ETYJin kanssa huomioon ehkä hiukan nykyistä paremmin kaikissa operaatioissa - myös Balkanilla, missä, sanottakoon se vielä kerran, yhteistyö sujuu usein hyvin, mutta aivan liian usein ei niinkään hyvin - jotta yhteistyö ja tehtäväjako muotoutuisivat paremmiksi, sillä ETYJillä on usein samoja tehtäviä, ja se toimii usein samalla alueella.
Toinen kohta mietinnössäni ovat Euroopan siviilirauhanturvajoukot. Niistäkin voisi hiukan itseironisesti sanoa, että ne ovat kehittyneet vihreiden kivasta leikistä Euroopan unionin käytettävissä olevan työkalupakin olennaiseksi osaksi. Haluankin kehottaa komissiota ajattelemaan toisin kuin viisi tai kuusi vuotta sitten, jolloin parlamenttia vain kiitettiin kauniisti siviilirauhanturvajoukkojen ajatuksesta eikä muuten tehty mitään, ja ottamaan nyt vaarin niistä mahdollisuuksista, jotka, siitä olen vakuuttunut, ovat olemassa, ja rakentamaan Euroopan siviilirauhanturvajoukoista keskeinen osa Euroopan unionin politiikkaa. Niin voidaan tehdä, ei pelkästään siksi, että se on minusta mukavaa tai että se on parlamentista mukavaa, vaan myös siksi, että meillä on jo kokemusta siviileistä rauhantarkkailijoina. Euroopan unionilla on tarkkailujoukot, ja sillä on tarkkailuvaltuuskuntia eri puolilla maailmaa. Saksalla ja Ruotsilla on kokemusta siviilitarkkailijoiden koulutuksesta, ja minusta nyt on tullut aika komission ja Euroopan unionin koordinoida ja jakaa se kokemus ja tieto ja myös ne ihmiset, jotta Euroopan unioni voisi tulevaisuudessa reagoida nopeasti paitsi sotilaallisella puolella, myös silloin, kun on kyse siviilitarkkailijoiden lähettämisestä.
Lopuksi kolmas ja ehkäpä kaikkein laajakantoisin kohta mietinnössäni. Kannattaisin voimakkaasti sitä, että konfliktien ehkäiseminen otetaan pois ulkoasioiden valiokunnalta. Mitä tarkoitan tällä? Enää ei voi jatkua niin, että puhumme jostakin EU-politiikasta, esimerkiksi maatalouden tai kaupan alalla, josta ajattelemme, että sen tehtävänä on kehittää esimerkiksi Afrikassa taloutta parempaan suuntaan, ja samaan aikaan säilytämme yhä tuon politiikan osia - mainitsen tunnetut vientituet - joista tiedämme, ettei niillä ole paikan päällä, esimerkiksi Afrikassa, vakauttavaa vaikutusta vaan että ne päinvastoin hajottavat talouden rakennetta tai estävän sen kehittymisen hyvään suuntaan.
Kannattaisin sitä, että konfliktien ehkäisemisestä tehdään tulevaisuudessa aivan niin kuin ihmisoikeuksista ja ympäristöstä kaikkien Euroopan unionin politiikkojen päätepiste, ei vain ulkopolitiikan alalla vaan myös esimerkiksi kaupassa ja maataloudessa. Jos se onnistuu, jos onnistutaan tekemään konfliktien ehkäisemisestä keskeinen asia kaikissa EU-politiikoissa, minä olen tyytyväinen, ja silloin siitä, mitä nimittäisin pehmeiden voimien keppihevoseksi on kehittynyt EU:n politiikan kova ydin ulkomailla ja kaikkialla maailmassa.

Oostlander
Arvoisa puhemies, yhdyn mielelläni siihen, mitä juuri äsken todettiin konfliktien ehkäisemisen kovasta ytimestä. Olen usein samaa mieltä kuin esittelijä Lagendijk tämäntyyppisistä asioista, sillä ajatus siitä, että konflikteja ehkäistäisiin muuta kuin sotilaallisin keinoin, on esitetty hyvin usein ja hyvin selvästi etenkin vihreiden riveistä - kunnia sille, jolle kunnia kuuluu. Voi myös sanoa, että tämä on erityisen ajankohtaista näinä aikoina. Euroopan unioni osallistuu heikosti kansainvälisen turvallisuuden ja meitä ympäröivien valtioiden sisäisen oikeusjärjestyksen edistämiseen. Se on nähty siinäkin, kuinka vaikeaa on saada nopean toiminnan joukot pystyyn. Hyvä alku on olemassa, mutta usein epäillään vielä, johtaako alku ajoissa tulokseen, ja ehkä sitä on syytäkin epäillä.
Unionilla on sitäkin enemmän mahdollisuuksia siviilivoimavarojen alueella. Minusta näyttää, että tällainen kuuluukin enemmän komission toimivaltuuksien alaan. Tällä alueella meillä on myös osaamista. Siksi siviilivoimavaroista tulee jatkuvasti yhä tärkeämpiä, etenkin Euroopan unionille, niin sen sotilaallisen heikkouden vuoksi kuin myös siksi, että siviilivoimavarat ovat niin ajankohtaisia konfliktien hallinnassa ja ehkäisemisessä. Kylmä sota on ohi, ja koko turvallisuusympäristö on muuttunut. Suuren mittakaavan uhkia ei enää ole, mutta niiden sijasta on pienehköjä, joskus sitkeitäkin sotia, joihin liittyy ideologisia, mafiamaisia ja etnisiä näkökulmia. Sellaisten konfliktien leimahtaminen liekkeihin voidaan varsin hyvin estää siviilivoimavaroin. Ja varsinkin voidaan estää niiden leimahtaminen uudestaan. Tästä johtuu se suuri aktiivisuus, jota etenkin Euroopan unioni tällä hetkellä osoittaa alueilla, joilla on jännitteitä tai joilla jännitteet on vasta torjuttu.
Laittomuustilanteissa on käytettävä kokonaan toisenlaista lähestymistapaa. Silloin on kyse poliisin, hallintoviranomaisten, avustusjärjestöjen, teknikoiden, tarkkailijoiden, taloustieteilijöiden, kansalaisyhteiskunnan kehitystä ymmärtävien ihmisten panoksesta. Lyhyesti sanottuna kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta. Olenkin samaa mieltä myös siitä provosoivasta esityksestä, että asia pitäisi siirtää pois ulkoasioista. Minun nähdäkseni tällä halutaan sanoa, että yhteiskuntaa on lähestyttävä kokonaisvaltaisesti. Kyse on konfliktien hallinnasta, ja ulkoasioiden valiokunnalla on siinä todennäköisesti pysyvästi tärkeä osuus, mutta varmasti myös parlamentin muiden alojen valiokunnilla.
Sillä, miten valtio kehittyy kokonaisuudessaan, on nimittäin paljonkin tekemistä väkivaltaisten konfliktien torjunnan kanssa. Ja minun täytyy sanoa, että kollega Lagendijk on luetteloinut mahdollisuudet loistavasti. Hän on oikeassa sanoessaan, että meidän ei esimerkiksi pidä tyytyä kahden pilarin rakenteen olemassaoloon, että meidän on otettava se taas käsiteltäväksi ja että pitää laatia talousarvio niistä asioista, joita aiomme toteuttaa tällä alalla. Minusta Euroopan unionin yhtenäisyys on etenkin tällä alalla selvä turvallisuusetu. Meidän on seistävä yhdessä rintamassa myös tällä konfliktien hallinnan alueella. Meidän on siis pidettävä myös oma viranomaistoimintamme ja elinkeinoelämän toiminta jäsenvaltioissa hyvin hallinnassa.
Ymmärrän sen, että esittelijä antaa rauhanturvajoukoille etusijan, mutta haluan muistuttaa, että saamani oikaisu, joka koskee 17 artiklaa, on minusta kelvoton oikaisu: 17 artikla on edelleen loistava artikla enkä ollut väärässä sanoessani, että rauhanturvajoukot on kehitettävä nopean toiminnan välineen puitteissa. Ne puitteet meillä on, ja toivon, että ne säilytetään.

Wiersma
Arvoisa puhemies, PSE-ryhmä pitää suuressa arvossa keskustelua Euroopan unionin roolista konfliktien ehkäisemisessä, ja arvostamme hyvin paljon Euroopan komission ponnistuksia tällä alueella ja tietenkin myös kollega Lagendijkin loistavaa mietintöä. Kyse on tärkeästä aiheesta, eikä se varmaankaan ole vain alankomaalaisten harrastus, vaikka sellainen vaikutelma ehkä saattaakin syntyä, koska puhujalistan neljä ensimmäistä puhujaa sattumalta, täysin sattumalta, ovat kotoisin tästä maasta.
Euroopan unioni on ilman muuta organisaatio, joka voi ottaa itselleen nykyistä suuremman roolin konfliktien ehkäisemisessä, niiden ratkaisemisessa ja niitä seuraavassa jälleenrakentamisessa. Yhteisö on sen laajan turvallisuuskäsitteen ilmentymä, joka pohjautuu taloudelliseen ja poliittiseen yhteistyöhön ja yhteisiin arvoihin. Tätä menestyksekästä mallia ollaan parhaillaan viemässä Keski- ja Itä-Eurooppaan, Kyprokselle ja tietysti myös Maltalle. Balkanillakin puuhaamme saman aikomuksen parissa, ja EU on nyt myös sen tehtävän edessä, että sen pitää löytää mielekäs rooli Afganistanin jälleenrakentamisessa.
Kaikki nämä toimet kuuluvat minusta konfliktien ehkäisemisen laajan yhteisen nimittäjän piiriin. Silti voidaan yhä väittää, että Euroopan unionissa vallitsee jo nyt konfliktien estämisen kulttuuri. Joskus katsotaan kateellisina NATOa tai Yhdysvaltain sotilaallista iskuvoimaa, ikään kuin Euroopan unionin pitäisi toivoa itselleen sitä asemaa. Sotilaalliset resurssit ovat vain yksi keino niistä monista, joita turvallisuuden hyväksi voidaan käyttää. Ne ovat viimeinen keino. Konfliktien ehkäisemisen tarkoituksena on estää väkivalta tai sen toistuminen puuttumalla asiaan ajoissa pääasiassa siviilivälinein. Jos konfliktien ehkäisemisestä halutaan EU:n turvallisuuspolitiikan tehokas väline, siitä pitää tulla elimellinen osa ajatteluamme ja tekemisiämme. Tämä pakottaa Euroopan unionin katsomaan eteenpäin nykyistä useammin ja havaitsemaan konfliktipesäkkeet ajoissa. Se pakottaa Euroopan unionin myös kehittämään uusia välineitä, kuten entistä nopeampia toimintavälineitä, ja parantamaan kolmen pilarin koordinointia huomattavasti. On helppo keksiä esimerkki, jossa operaation tehokkuus edellyttää kaikkien kolmen pilarin keinojen käyttämistä. Nykyisessä tilanteessa tämä on usein vielä melkoinen byrokraattinen ja institutionaalinen painajainen.
Euroopan unionin voima syntyy käytettävissä olevien ja vielä kehitettävien välineiden paljoudesta; näihin kuuluu joidenkin vuosien kuluttua myös sotilaallinen puoli. Jotta välineitä voidaan käyttää tehokkaasti lyhyellä tai pitkällä aikavälillä, tarvitaan jonkinlaista konfliktinehkäisykeskusta. Mitä tapahtuu, missä, ja mitä me aiomme tehdä? Mutta kyse on lopulta myös poliittisesta tahdosta. Euroopan unioni on aktiivinen monilla enemmän tai vähemmän epävakailla alueilla, missä konfliktien ainekset kasaantuvat, ja Euroopan unionin pitäisi painottaa konfliktien ehkäisyä koskevaa politiikkaansa nykyistä enemmän ja näkyvästi ja myös raportoida siitä säännöllisesti. EU:n pyrkimyksenä tulisi olla yhtä näkyvä rooli kuin NATOlla, mutta konfliktien ehkäisyn alueella ja siviiliresurssien käyttämisessä. Luulenpa, että useimmat EU:n kansalaiset olisivat hyvin ylpeitä sellaisesta roolista.

Van den Bos
Tärkein poikkeus ihmiskunnan yleisessä edistyksessä on kykenemättömyys estää väkivaltaisia konflikteja. Tieteessä saavutetaan tuntemattomia huippuja, on viestintävallankumous ja aikaisemmin ratkaisemattomilta vaikuttaneet ongelmat voidaan nyt ratkaista, mutta maailma ei muutu sen turvallisemmaksi.
Noin viisi ja puoli miljoonaa ihmistä menehtyi 1990-luvulla sadassa aseellisessa konfliktissa, ja monet ihmiset ajettiin pois kodeistaan. Sotaponnistukset estävät monissa maissa kaiken taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen.
Syyskuun 11. päivän jälkeen myös Yhdysvalloissa on alettu ymmärtää, ettei vastuumme pysähdy omille rajoille tai niihin valtioihin, joilla on meidän kannaltamme strategista merkitystä. Eivät ainoastaan taloudet ole maailmanlaajuisesti yhteydessä toisiinsa vaan myös inhimillinen kärsimys.
Ymmärrämme jatkuvasti paremmin väkivaltaisten konfliktien syvimpiä syitä - sekä komissio että Lagendijk valaisivat asiaa. Hyvinvoinnin epäoikeudenmukainen jakautuminen, uskonnolliset ja etniset vastakkainasettelut, demokratian puute, huono hallinto. Näiden rakenteellisten ongelmien ratkaiseminen on yhtä olennaista kuin vaikeaakin.
Entistä parempien rakenteiden on tehtävä mahdottomaksi, että poliittiset johtajat voivat häiritsemättä tyydyttää rajatonta vallan- ja rikkauksien himoaan. Suuret joukot ovat aina niitä, jotka kärsivät valtataistelussa, jossa heillä itsellään ei ole osaa eikä arpaa.
Meidän sukupolvemme ovat ensimmäisiä, jotka ovat päässeet todistamaan erilaisten sivistysten, kulttuurien ja uskontojen suurimittaista kohtaamista, ja se johtaa varmasti aluksi ymmärtämättömyyteen ja suvaitsemattomuuteen. Syynä on, että kulttuurit ja uskonnot pitävät omia arvojaan ja normejaan itsestään selvinä.
Uskovaiset ympäri maailman eivät kuitenkaan usko, he tietävät varmasti. Ja kun uskosta tulee oman tyytymättömyyden väline, se johtaa helposti tuhoisaan fundamentalismiin.
Konfliktien ehkäiseminen ja arvojärjestelmien globalisoitumisen ohjaaminen oikeille urille on aikamme suurin haaste, ja Euroopan on yhdessä Yhdysvaltojen kanssa - tämä on hyvin tärkeää - noudatettava strategiaa, jossa konflikteja lähestytään niiden juurista käsin.
Jos Euroopan unioni haluaa vahvistaa konflikteja ehkäisevää rooliaan, myös Cotonoun sopimuksen puitteissa, sen täytyy olla siihen riittävästi varustautunut. Monissa hallituksissa esiintyvä vastustus komission ja sen valtuuskuntien vahvistamista kohtaan on vahingoksi eurooppalaisen politiikan tehokkaalle toteuttamiselle.
Saharov-palkittujen tänä aamuna pitämät vaikuttavat puheet antoivat meille mahdollisuuden ottaa osaa näiden järjettömän väkivallan uhrien määrättömään murheeseen ja myös moraaliseen voimaan. Toivoa on vähän, niin kauan kuin suvaitsevaisuutta pidetään petoksena ja silmä silmästä -periaate vie sokeuteen, niin kuin Lähi-idässä ja Angolassa. Toivoa on vain, jos todella puutumme epäoikeudenmukaisuuksiin ja jos suvaitsevaisuudesta, keskinäisestä ymmärryksestä ja tiiviistä vuoropuhelusta tulee kaikkialla maailmassa johtava periaate.
Talouden ja tieteen jälkeen on nyt moraalisten arvojen vuoro mennä eteenpäin.

Schroedter
Arvoisa puhemies, konfliktien ehkäiseminen ei voi koostua vain nopean toiminnan mekanismeista ja poliisijoukoista; konfliktien ehkäiseminen on meidän ryhmämme mielestä, kuten Jost Lagendijk jo äsken sanoi, kaikkien EU:n politiikkojen suuntaamista konfliktien poistamiseen ja estämiseen. Se merkitsee maatalouden vientitukien poistamista, se merkitsee sosiaalisesti oikeudenmukaista kauppapolitiikkaa sekä ennen kaikkea kaupan suosituimmuuskohtelua vain siellä, missä kunnioitetaan ihmisoikeuksia. Meidän mielestämme Göteborgin päätelmiä ei voida missään tapauksessa pitää yhteisön ulkopolitiikan virstanpylväänä. Nyt pitää siitä huolimatta puhua paitsi konfliktien ehkäisemisen välttämättömyydestä myös asian hyväksi tehtävästä konkreettisesta toiminnasta.
Se merkitsee sitä, että Euroopan unioniin on luotava koko poliittisen toiminnan määräävä "estämisen kulttuuri". Kaikenlaisen aseviennin ja mahdollisille konfliktialueille tarkoitettujen pienaseiden toimituksen estämisellä on siinä ratkaiseva merkitys. Ihmisoikeuksien puolustamisen ja kestävän kehityksen on oltava Euroopan ulkopolitiikan keskeisenä tavoitteena. Konfliktien ehkäiseminen voi onnistua vain siviilijoukkojen avustuksella. Siksi ehdotamme, että kansalaisjärjestöille perustettaisiin keskustelufoorumi ja että niiden kanssa tehtäisiin yhteistyötä. Se merkitsee kansalaisjärjestöjen taloudellista tukemista, mutta se tulee huomattavasti sotilaallisia konflikteja halvemmaksi.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin osoittaa, että ryhmämme enemmistö kannattaa jäsen Lagendijkin oivallista mietintöä. On kuitenkin olemassa yksi asia, joka muuttaa sen peruslähtökohtaa: syyskuun 11. päivä. On olemassa aika ennen syyskuun 11. päivää ja aika sen jälkeen, ja se osoittaa, että sillä merkittävällä polulla, jota Euroopan unioni on raivannut konfliktien ehkäisemiseksi, on heikkouksia. Minusta on syytä tehdä aivan selväksi, että meidän pitäisi saada enemmän tietoa niistä salaisista palveluista, jotka ovat tukeneet esimerkiksi Pohjois-Amerikasta käsin jotakin valtiota, esimerkiksi talibaneja Afganistanissa, josta on sitten tullut koko maailman tunnustettu vihollinen.
Jäsen Lagendijkin mietinnössä on myös toinen erityisen tärkeä seikka, jota ei ole tähän asti mainittu lainkaan: joko Euroopan unioni päättää ytimiään myöten tukea Yhdistyneitä Kansakuntia ja sen ponnisteluja käyttää kansainvälistä oikeutta konfliktien ratkaisemiseen, tai sitten voimme vain katsoa, kuinka merkittävä maailmanmahti eli Yhdysvallat toimii tai jättää toimimatta, samalla kun me lääkitsemme tulehtuneita haavoja pahaisilla laastareilla. Siksi meidän on tärkeää panna toimeen Lagendijkin mietinnön ehdotukset.
Haluaisin puhua vielä talouden merkityksestä, sillä se on epäilemättä syynä moniin konflikteihin, joten sitä on syytä tarkastella myös maailmanlaajuisesti. Siksi joitakin lausuntoja olisi syytä tarkentaa, koska välistä markkinoiden suuri vapauttaminen voi olla pahempi asia kuin niiden mahdollinen suojaaminen.

Belder
Arvoisa puhemies, haluan käyttää lyhyen puheenvuoroni Lagendijkin mietintöä kohtaan tuntemani arvostuksen ilmaisemiseen. Esittelijä varmaan heristää nyt korviaan, sillä ulkoasioiden valiokunnassa olin ainoa, joka äänesti vastaan. Odottamatonta tukea vastustajalta? Kun on kysymys mietinnön hyvyydestä, niin kyllä. Arvostan kollega Lagendijkin yhtenäistä lähestymistapaa konfliktien ehkäisyssä. Ei pelkästään konfliktien selvissä syissä, vaan myös sellaisen politiikan epäsuorissa seurauksissa, joilla näyttää ensi näkemältä olevan tuskin mitään tekemistä konfliktien kanssa. Tuen myös komissiolle osoitettua kehotusta tutkia huolellisesti eurooppalaisen politiikan seuraukset paikallisille konflikteille.
Olen kuitenkin esittelijän kanssa eri mieltä Euroopan unionin tehtävistä konfliktien ehkäisemisen yhteydessä. Esittelijä ajaa EU:lle entistä laajempaa roolia tunnustaen samalla tätä suuremmat kansainväliset yhteydet. Minulla on epäilyksiä tästä asiasta. Koska arvostan mietintöä enkä halua antaa sellaista vaikutelmaa, että vastustaisin konfliktien ehkäisemistä, muutan vastaääneni äänestyksestä pidättäytymiseksi.

Ferrer
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi haluaisin onnitella esittelijää erinomaisesta konfliktien estämistä koskevasta mietinnöstä. Parlamentti on aina pitänyt tämän asian merkitystä selvänä.
On kiistämätöntä, että paras tapa voittaa sota on välttää sitä ja paras keino sen välttämiseksi on sen ehkäiseminen. Toisin sanoen on pureuduttava sotien syihin ja ponnisteltava niiden ratkaisemiseksi. Sitä varten on tarpeen, ettei lähestymistapa ole ainoastaan horisontaalinen niin kuin esittelijä aivan oikein ehdottaa eli että se kattaa Euroopan unionin kaikki yhteiset politiikat, vaan että se on myös yleinen ja kattaa koko yhteiskunnan.
Juuri tämän takia muut kuin rakenteelliset toimet sovittelun edistämiseksi ovat niin tärkeitä, ennen kaikkea sellaisilla alueilla, joilla on päästy eroon väkivaltaisista konflikteista. Ilman näitä toimia kaikki kansainvälisen yhteisön tai konfliktin synnyttämien paikallisyhteisöjen tekemät rauhanponnistelut voivat vesittyä täysin, sillä jokin aivan pieni ristiriita voi sytyttää uudestaan konfliktin nostattaman tai synnyttämän vihan liekit.
On tarpeen tätä pyydän aivan erityisesti komissiolta kiinnittää suuremman huomion lisäksi enemmän määrärahoja rauhankasvatukseen. Se on Unescon johdossa olleen Mayor Zaragozan linjan mukaista, minkä Kofi Annan palautti mieliimme muutama päivä sitten.
Toisaalta asekaupan valvonnan lisäksi on myös tärkeää valvoa timantti- ja raaka-ainekauppaa. Pyydänkin komissiota myös kertomaan, mihin toimiin se on aikonut ryhtyä parantaakseen ja tehostaakseen erityisesti timanttikaupan valvontaa koskevaa käytännesääntöä. Eurooppalaiset toimielimet ja Yhdistyneet Kansakunnat ovat nimittäin tehneet tiettäväksi, että maailman ja erityisesti Afrikan konfliktien taustalla on usein taistelu raaka-aineista.

Fava
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, uskon, että Eurooppa joutuu edelleen maksamaan pysyvästä virheestä konfliktien ehkäisypolitiikassaan: olemme hitaita, läpinäkyviä, emmekä riittävän arvovaltaisia. Niinpä katson, että yksi kollega Lagendijkin mietinnön ansioista on se, että siinä painotetaan ehkäisevää eikä niinkään voimankäyttöön turvautuvaa toimintaa, jonka ansiosta Euroopan unionin kaltainen instituutio voi tunnustaa laillisuutensa. Ja samalla, kun se tunnustaa laillisuutensa, se tietää, että kestävän ja oikeudenmukaisen rauhan saavuttaminen on uskottava politiikan eikä todellakaan voimankäytön ratkaistavaksi.
Arvostamme kollega Lagendijkin mietinnössä ennen kaikkea sitä, että siinä kiinnitetään huomiota ehkäisemiseen Euroopan sosiaalipolitiikkojen seurauksena eikä tuloksena oikeudellista yhteistyöstä, josta meidän ei muuten pidä luopua. Sosiaalipolitiikat merkitsevät sitä, että ehkäisemisen ja kyvyn ehkäistä ja ratkaista konfliktit heti niiden synnyttyä on oltava osa kaikkia Euroopan unionin politiikkoja, kuten muut kollegat ovat jo muistuttaneet, ja niin, että investoinnit suunnitellaan etukäteen taloudellisten keinojen ja henkilöresurssien muodossa. Tässä mielessä meistä vaikuttaa, että Euroopan unionin valtuuskuntien määrä muissa maissa on täysin riittämätön niiden vaatimusten kannalta, joita ehkäisypolitiikka edellyttää.
Kuten kollega Lagendijk muistutti, meidän on vältettävä se, että kehitysyhteistyöstä tulee yhteistyötä konfliktien hyväksi, ja meidän on näin ollen oltava erityisen tarkkoina, ankaria ja järkeviä kaikissa talouspolitiikoissamme. Lopuksi haluan sanoa, että yhdyn teidän neuvostolle ja komissiolle esittämäänne kritiikkiin siitä, että kuuteen vuoteen kuusi vuotta on hyvin pitkä aika, jona sattuu satoja konflikteja ne eivät ole ottaneet vastaan parlamentin tuolloin esittämää ehdotusta Euroopan siviilirauhanturvajoukkojen perustamisesta. Meidän on ehkäistävä konflikteja, ja niiden ehkäisemiseksi meidän on monesti otettava riskejä, ja tätä me pyydämme neuvostoa, komissiota ja parlamenttia tekemään.

Maes
Arvoisa puhemies, on hyvä tietää, että kuuntelemassa on nyt enemmän ihmisiä kuin vain täällä salissa olevat. Haluaisin onnitella esittelijä Lagendijkiä juuri tänä päivänä, jolla on symboliarvoa, koska olemme luovuttaneet Saharov-palkinnon Israelista, Palestiinasta ja Angolasta tuleville rauhanaktivisteille. Luulenpa, että silmäys maailmaan saa meidät realistisiksi. Meidän on arvioitava, mitä olemme tekemässä Lähi-idässä, Afrikassa, Kongon demokraattisen tasavallan kolmelle miljoonalle uhrille, ja mitä meidän olisi tehtävä Afganistanissa. On vältettävä se, että joudutaan konflikteihin, että konflikteista tulee sotilaallisia tai että konfliktit leimahtavat uudelleen liekkeihin.
Siihen tarvitaan yhtenäistä lähestymistapaa, mitä monet kollegat ovatkin jo korostaneet. Puolentoista minuutin puheenvuorossani haluan pyytää teitä kiinnittämään erityisesti huomiota yhteen mietinnön kohtaan, nimittäin siviilirauhanturvajoukkoihin. Arvoisa komission jäsen Patten, odotan teiltä tosiaankin aloitetta. Olen hämmästynyt siitä, kuinka paljon rahaa ja ihmisiä voidaan saada liikkeelle muutamassa kuukaudessa sodan käynnistämiseksi. Eikö meidän pitäisi voida työskennellä yhtä keskitetysti, keskittää yhtä paljon varoja ja ihmisiä silloin, kun on kyse rauhan turvaamisesta ja sodan estämisestä? Ja siksi siviilirauhanturvajoukkojen perustaminen on niin hyvä ajatus. Rahaa on, puitteet ovat kunnossa. Jos on myös poliittista tahtoa, me teemme sen!

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää perusteellisesta työstä ja ottaisin mielelläni esille kolme kohtaa mietinnön lopusta.
Mietinnön 24 kohdassa kyse on sekä EU:n ja YK:n että Euroopan unionin ja ETYJin yhteistyön lisäämisen tarpeesta. Haluan tässä yhteydessä käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kysyä ulkoasioista vastaavalta komission jäsen Pattenilta, mitä menetelmiä hänen mielestään voitaisiin käyttää juuri YK:n ja ETYJin kanssa tehtävän yhteistyön vahvistamiseksi.
Haluan myös kiinnittää huomiota 27 kohtaan, jossa käsitellään kevyiden aseiden ja pienaseiden leviämistä ja jossa sen vuoksi korostetaan tarvetta laatia aseidenvientiä koskevat eurooppalaiset menettelysäännöt.
Lopuksi haluan ottaa esille 28 kohdan, jossa käsitellään koulutuksen merkitystä konfliktien ehkäisyn avaintekijänä.
Oikeastaan on valitettavaa, että me parlamentin jäsenet emme voi keskustella täällä esittelijän kanssa. Haluaisin nimittäin tietää, millainen ihmisnäkemys, millainen etiikka ja millainen moraali on tämän ennalta ehkäisevän työn lähtökohtana. Eikö konfliktien ehkäisyä koskeva työ ja demokratia yleensä perustu ennen kaikkea sovintoon, kompromisseihin ja siihen, että meistä jokainen voi kestää tappion?
Lopuksi haluaisin olla hieman henkilökohtaisempi. Parlamentin jäsenenä tyrmistyin, kun noin 200 jäsentä marssi ulos, kun presidentti Kim Dae Jungin oli tarkoitus puhua. Presidentti Kim Dae Jung on yksi Aasian suurimpia demokratian ja ihmisoikeuksien puolustajia, joka on maksanut kovan henkilökohtaisen hinnan demokratian puolustamisesta. 200 jäsentä marssi siis ulos, kun hänen piti puhua. Tällainen ei ylläpidä parlamentin arvokkuutta. Se oli häpeäksi tälle parlamentille.

Carrilho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vähän aikaa sitten kuuntelimme kolmea henkilöä, joille myönsimme Saharov-palkinnon. Liikutuimme puheista ja saimme kannustusta esimerkistä, mutta tunsimme myös olomme epämukavaksi. Se johtui siitä, että vaikka me Euroopan parlamentissa olemme osanneet selvittää keinot konfliktien ehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi ja tunnistaa jopa ennen muita, ketkä saattavat edistää niiden syntymistä, meiltä on puuttunut tosiasiallista kykyä vaikuttaa näihin prosesseihin. Muistan osallistuneeni jo tämän vuoden alussa erääseen puhemies Nicole Fontainen johtamaan kokoukseen, jossa oli mukana komentaja Massoud. Siinä vaiheessa vierailu kiinnosti vain harvoja, emmekä onnistuneet hankkimaan tarvittavaa tukea komentaja Massoudin aseman vahvistamiseksi ja kenties joidenkin myöhempien tragedioiden ehkäisemiseksi.
Olemme siis tyytyväisiä komission tiedonannosta ja annamme tunnustusta sitä koskevalle vaivannäölle ja ansioille. Olemme täysin yhtä mieltä komission strategisesta periaatteesta ja lainaan tässä tiedonantoa: "kehitysyhteistyöpolitiikka ja muut yhteistyöohjelmat tarjoavat tehokkaimmat yhteisön käytettävissä olevat keinot konfliktien perussyihin puuttumiseksi". Tuemme yleensä ottaen asiakirjan tavoitteita, mutta olemme kuitenkin esittelijän kanssa samaa mieltä, että siinä on joitakin avoimia kohtia, mikä johtuu ehkä nykyisen pilarijärjestelmän jäykkyydestä. Uskomme, että ensisijaista on luja ja tarmokas toimielinten välinen yhteistyö. Eritellyt kohdat taas esittelijä jota onnittelemme on luetteloinut melko tyhjentävästi. Haluaisin kuitenkin korostaa yhtä näkökohtaa: komission edustustojen roolia pitäisi vahvistaa, ja tämä asia liittyy myös unionin ulkoiseen edustukseen. Komission asiakirjassa puhutaan EuroVälimeri-kumppanuuden yhteydessä osuvasti diplomaattien yhteisestä koulutuksesta. Kysynkin seuraavaa: milloin Euroopan unioniin tulee diplomaattien yhteistä koulutusta koskevia ohjelmia?

Frahm
Arvoisa puhemies, ennen Kosovon kriisin todellista puhkeamista saimme tarpeeksi varoituksia asiasta. Afganistan kuului unohtuneita kriisialueita koskevaan EU:n luetteloon jo ennen syyskuun 11. päivän tapahtumia. Nämä kaksi esimerkkiä osoittavat mielestäni sen, että olemme liian usein liian viisaita liian myöhään. Valitettava tosiasia on, että kun toimimme liian myöhään, haluamme kovasti käyttää suunnattoman suuria summia sotatoimiin. Se on räikeästi ristiriidassa sen kanssa, että haluaisimme käyttää varoja ei-sotilaalliseen kriisien ennaltaehkäisyyn ja rauhan säilyttämiseen. Nyt EU on päättänyt olla aktiivinen, kun kyse on konfliktien ennaltaehkäisystä Afrikassa. Sitä pidän myönteisenä. Meidän pitää kuitenkin olla aktiivisia ja itsenäisiä myös silloin, kun kyse on Lähi-idän konfliktista. Se ei ole valitettavasti kuitenkaan oikein onnistunut syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Saharov-palkinto ei riitä. Meidän on käytettävä tullisopimuksia aktiivisesti tässä kriisissä.

Korakas
Arvoisa puhemies, konfliktien ehkäiseminen ei-sotilaallisin toimin on epäilemättä saman asian eli Euroopan unionin väliintulopolitiikan kääntöpuoli. Euroopan unioni on julistautunut kansainväliseksi rauhantekijäksi kriiseissä ja konflikteissa, joita se usein itsekin lietsoo, puuttuakseen jatkossa ikään kuin pelastajana asioiden kulkuun. Tavoitteena on tietenkin edelleen edistyksellisen kansalaisliikkeen nujertaminen ja eurooppalaisen suurpääoman etujen ajaminen.
Vihreiden ryhmään kuuluvan Lagendijkin mietinnössä ei valitettavasti ole vapauduttu poliittisen, taloudellisen tai sen enempää sotilaallisenkaan väliintulopolitiikan hengestä. Mietinnössä esitetty ei-sotilaallinen nopean toiminnan yksikkö ja eurooppalaiset poliisivoimat kytkeytyvät selvästi suunnitelmiin eurooppalaisesta armeijasta, kuten mietinnön esittelijäkin tänään myönsi. Suunnitelmia tämän armeijan muodostamisesta puidaan ylihuomisessa Laekenin huippukokouksessa. Ovathan Euroopan unionin johtohahmotkin julistaneet, että silloin kun kriiseissä ei päästä poliittiseen ratkaisuun, asioihin puututaan sotilaallisin keinoin.
Siksi me Kreikan kommunistisen puolueen (KKE) jäsenet emme voi äänestää mietinnön puolesta.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Patten
. Arvoisa puhemies, haluaisin jälleen kiittää esittelijä Lagendijkia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Pidän hyvin myönteisinä hänen tämänpäiväisiä haastavia huomioitaan esimerkiksi siviilirauhanturvajoukoista, jotka luullakseni herättävät jatkossakin vilkasta keskustelua. Ennen kaikkea haluaisin kiittää häntä siitä, mitä hän sanoi kestävän kehityksen ulkoisista näkökohdista. Tämä on aihe, johon meidän kaikkien pitäisi kiinnittää huomiota nyt, kun otamme vauhtia ensi vuonna pidettävään Johannesburgin konferenssiin. Toivon etenkin sitä, että parlamentti kiinnittää erityistä huomiota joihinkin esittelijän mainitsemiin oleellisen tärkeisiin näkökohtiin, mikäli aiomme edistää uskottavasti kestävää kehitystä.
Käymme nyt keskustelua tärkeistä ja ajankohtaisista aiheista. Jäsen Wiersma huomautti, että se on alankomaalaisten lempiharrastus. Täytyy sanoa, että jos näin on, niin se on äärimmäisen hyvä harrastus ja suosittelen sitä aivan jokaiselle jäsenvaltiolle. Nykyisin pidetään yhä tärkeämpänä tarvetta vahvistaa ponnisteluja sellaisten tekijöiden ehkäisemiseksi, jotka synnyttävät konflikteja ja väkivaltaa. Viime vuosisadalla konflikteja esiintyi lähinnä valtioiden välillä; en väitä, että tämäntyyppisten konfliktien aika olisi kokonaan ohi. Nykymaailmassa meidän on kuitenkin kohdattava uudentyyppinen uhka - romahtanut valtio, joka on vaaraksi omalle väestölleen ja uhka muulle maailmalle.
Haluan nyt tehdä tämän täysin selväksi. Mikään ei oikeuta terrorismia eikä puolusta sitä. Terrorismin kukistamisessa meidän on pyrittävä varmistamaan, että maailma muodostaa terroristeille ja heitä tukeville ryhmittymille vihamielisen eikä otollisen maaperän. Tämä voi merkitä kovaotteisia sotatoimia, joihin aika ajoin olemme ryhtyneet. Tämä merkitsee myös demokratian, oikeusturvan ja hyvän hallintotavan vientiä ja vakiinnuttamista; tämä merkitsee maailmankaupan vapauttamista ja sen ja kehitysavun käyttämistä rikkaimpien ja köyhimpien valtioiden välisen kuilun kaventamiseksi maailmassa, jossa planeettamme kolmen rikkaimman miehen omaisuus vastaa 48 köyhimmän maan BKT:tä.
Aikaisemmin tänä vuonna komissio julkaisi tiedonannon, jossa esitellään uusi strategia konfliktien ehkäisemiseksi. Strategia perustuu neljään päätavoitteeseen. Ensinnäkin haluamme käyttää Euroopan unionin välineitä entistä järjestelmällisemmin ja koordinoida ne paremmin konfliktin perimmäisten syiden kitkemiseksi. Yksinkertaisesti sanottuna haluamme hyödyntää entistä paremmin asemaamme maailman suurimpana avunantajana ja tärkeänä kaupallisena ryhmittymänä. Aloitamme sisällyttämällä konfliktien ehkäisytoimet niihin strategioihin, joita noudatamme suhteissa kumppanivaltioihimme, ja otamme huomioon konflikti-indikaattorit esimerkiksi maakohtaisissa strategia-asiakirjoissa.
Tiedonantomme toisena tavoitteena on parantaa EU:n toimien tehokkuutta puuttumalla laaja-alaisiin ongelmiin, kuten huume- tai asekauppaan, laittomien tavaroiden kauppaan, ympäristön pilaantumiseen jne. Haasteet ovat valtavia kaikilla näillä rintamilla. Otetaan esimerkiksi vaikkapa jäsen Ferrerin esille tuoma kysymys. Komissio on viime kuukausina ollut aktiivisessa roolissa "konfliktitimantteja" koskevassa Kimberleyn prosessissa. Tavoitteena on perustaa raakatimanttien tuonnin ja viennin kansainvälinen valvontajärjestelmä. Koska tämän prosessin osapuolet pääsivät kaksi viikkoa sitten poliittiseen sopimukseen Gaboronessa, komissio on nyt aloittanut valmistelutyöt sen varmistamiseksi, että yhteisö voisi ottaa valvontajärjestelmän täysimittaisesti käyttöön ensi vuoden aikana.
Kolmantena tavoitteena on kehittää EU:n valmiuksia reagoida nopeasti mahdollisiin kriiseihin. Asiasta on esitetty konkreettisia suosituksia etenkin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan välineiden parantamiseksi esimerkiksi kehittämällä poliittista vuoropuhelua tai erityisedustajien käyttöä. Olen esittelijä Lagendijkin kanssa yhtä mieltä siitä, että konfliktien ehkäisy vaatii jäsenvaltioilta entistä vahvempaa sitoutumista ja poliittista ohjausta, koska yhteisön välineet eivät yksin riitä poistamaan kaikkia mahdollisia konfliktien lähteitä. Nyt tarvittaisiin vähän enemmän sitä vanhaa kunnon lääkettä - nimittäin poliittista tahtoa.
Yhteisön tasolla olemme minun aloitteestani perustaneet tätä varten nopean toiminnan välineen, joka auttaa meitä reagoimaan sillä nopeudella, jota tosielämän tapahtumat vaativat, mutta komission menettelyjä ei aina ole suunniteltu riittävän virtaviivaisiksi tähän tarkoitukseen. Nopean toiminnan väline on nyt täysin toimintakunnossa, ja se on osoittautunut korvaamattomaksi nykyisissä kriiseissä, esimerkiksi entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa sekä Afganistanissa, jossa voimme toivottavasti käyttää tätä järjestelmää ensinnäkin suurlähettiläs Brahimin ryhmän tukemiseen, toiseksi väliaikaisen hallituksen tukemiseen ja kolmanneksi miinanraivaustöiden aloittamiseen.
Neljäntenä päämääränä on kansainvälisen yhteistyön edistäminen hallitusten, kansainvälisten organisaatioiden ja kansalaisyhteiskunnan kanssa. Myös arvoisa parlamentin jäsen otti esille tämän asian. Jäsen Sacrédeus otti niin ikään sen esille. YK on tässä prosessissa keskeisenä yhteistyökumppanina. Meillä on uusi toimintakehys, jonka yleisiä asioita käsittelevä neuvosto hyväksyi kesäkuussa ja jossa EU ja YK voivat tehdä lujitettua yhteistyötä konfliktien ehkäisyssä ja kriisinhallinnassa. Kuten esittelijä Lagendijk suositteli, olen valmis työskentelemään yhdessä neuvoston kanssa lujitetussa toimintakehyksessä yhteistyön turvaamiseksi ETYJ:n kanssa.
Lopuksi haluaisin kertoa yhden esimerkin siitä, mitä olemme tehneet ja mitä olemme konkreettisesti saaneet aikaan konfliktipesäkealueella. Palasin juuri suurten järvien alueelta, jonne unionin troikan valtuuskunta teki hyödyllisen vierailun. Viime kuussa nopean toiminnan välineen talousarviosta osoitettiin varoja Kongossa käytävään vuoropuheluun, valmistelutoimiin lapsisotilaiden sopeuttamiseksi yhteiskuntaan ja riippumattomien tiedotusvälineiden tai muiden luottamusta rakentavien aloitteiden tukemiseen.
Marraskuussa myönsimme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan talousarviosta määrärahoja myös Etelä-Afrikan tukijoukkoihin, joiden tarkoituksena on suojella Burundiin hiljattain palanneita poliittisia johtajia. Olin iloinen saadessani tavata heidät ja kuulla heidän raporttinsa. Me jatkamme edelleen kunnostustöitä, humanitaarista apua ja köyhyyden lievittämistä tällä alueella. Olemme valmiina rahoittamaan demilitarisointi- ja demobilisointiohjelmia heti, kun ne pääsevät alkuun.
Joten uskon ja toivon, että olemme korottaneet panoksiamme. Aloitimme tämän jo ennen niitä kolme kuukautta sitten sattuneita hirvittäviä tapahtumia, joihin arvoisa parlamentin jäsen viittasi. Tiedämme nyt, miten suuret panokset ovat pelissä; tiedämme, että konfliktien estäminen yhteisön ulkopuolella on elintärkeää myös oman turvallisuutemme kannalta. Tiedämme, ettemme saa herpaantua ponnisteluissamme, vaan meidän on päinvastoin ponnisteltava kaksin verroin enemmän, kuten esittelijä Lagendijk totesi. Se on vähintä, mitä voimme tehdä vastataksemme syyskuun 11. päivän hirmutöihin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

EU:n suhteet Iranin islamilaiseen tasavaltaan
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Gahlerin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä (A5-0418/2001) komission tiedonannosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle: EU:n suhteet Iranin islamilaiseen tasavaltaan (KOM(2001) 71 - C5-0338/2001 - 2001/2138(COS)).
Ennen kuin aloitamme keskustelun, haluan ilmoittaa pienestä sitä koskevasta muutoksesta: mikäli emme ponnistele kovasti, ylitämme määräajan, joka on klo19.00. Luulen, että tulkkien suostumuksella voimme työskennellä klo 19.15:een asti, mikä merkitsee, että klo 19.15:n jälkeen te jäätte ilman tulkkausta, ilman komission jäsentä ja puhemiestä, koska meillä on muita velvoitteita. Olen pahoillani, mutta näin on asian laita.
Uskoisin, että toimivin järjestelmä on, että ensin puhuu esittelijä, sen jälkeen komission jäsen, ja sitten kaikki jäsenet, mikäli meille jää aikaa. Mitä tiiviimmin siis ilmaisette asianne, sitä suurempi mahdollisuus meillä on päättää keskustelu ennen klo 19.15:tä. Ne, jotka eivät pääse puhumaan nyt, voivat tehdä sen tänä iltana klo 21.00:stä alkaen.
Jäsen Gahlerilla on puheenvuoro.

Gahler
, esittelijä. (DE) Arvoisa puhemies, uskon, että viimeisetkin puhujat ehtivät puhua vielä ennen taukoa. Komissio julkaisi 7. helmikuuta 2001 tiedonannon EU:n suhteista Iranin islamilaiseen tasavaltaan. Tiedonannossa komissio toteaa, että vuonna 1995 käynnistetty vuoropuhelu on vuodesta 1998 lähtien jatkunut kokonaisvaltaisena vuoropuheluna, johon kuuluvat troikan ja Iranin hallituksen väliset neuvottelut järjestetään puolen vuoden välein. Vuoropuhelu käsittää maailmanlaajuiset kysymykset, kuten terrorismin, ihmisoikeudet, ydinaseiden leviämisen sekä alueelliset kysymykset ja huumeisiin, pakolaisiin, energiaan, kauppaan ja investointeihin liittyvän yhteistyön.
Tiedonannon mukaan EU, jonka osuus maan kokonaisviennistä on noin 40 prosenttia, on Iranin suurin kauppakumppani, mutta sopimuskehyksen puuttuminen rajoittaa kuitenkin kahdenkeskisten suhteiden kehittymistä. Komissio suosittaa suhteiden tiivistämistä saavutettujen edistysaskeleiden mukaisesti seuraavilla aloilla: oikeusvaltioperiaatteen toteutumisessa, vähemmistöjen oikeudessa, painovapaudessa, talouden sääntely-ympäristössä sekä Iranin ulkosuhteita ja turvallisuuskysymyksiä koskevissa näkemyksissä.
Tiedonannon julkaisemisen jälkeen varmistui kolme neljäsosan enemmistön voimin, että presidentti Khatami jatkaa virassaan, ja Yhdysvaltojen terroristi-iskut kiinnittivät maailman huomion Iranin lähinaapureihin. Iran on tuominnut terroriteot jyrkästi. Neuvostolle välitettiin 20. marraskuuta komission luonnos neuvoston päätökseksi Iranin kanssa tehtävään kauppa- ja yhteistyösopimukseen liittyvistä neuvotteluohjeista.
Pyrin mietinnössäni erityisesti valottamaan Iranin poliittista, taloudellista ja yhteiskunnallista sisäistä kehitystä ja tekemään sen perusteella Irania koskevaan kantaamme sisältyviä poliittisia johtopäätöksiä. Tarkoituksenani oli tuoda esiin EU:n tavoitteet, jotka liittyvät kauppasuhteiden tiivistämiseen maan luonnonvarojen ehdoilla sekä myös tavoitteet, jotka liittyvät poliittiseen vuoropuheluun, jota käydään terrorismin torjumisesta ja huumekaupasta sekä Lähi-idän kriisin ratkaisun avustamisesta ja mahdollisuuksista.
Tämän lisäksi haluaisin erityisesti tähdentää, että parlamentti ottaa komission ja neuvoston sanat todesta, kun ne lupaavat tiivistää suhteita oikeusvaltioperiaatteen toteuttamisen, vähemmistöjen oikeuksien ja painovapauden alalla tehtävien edistysaskelten perusteella. Suhtaudumme suunniteltuun kauppa- ja yhteistyösopimukseen periaatteessa myönteisesti emmekä edellytä sopimuksen solmimiselta, että oikeusvaltioperiaatetta ja ihmisoikeuksia olisi etukäteen tietyssä määrin kunnioitettava.
Haluaisin ottaa esiin kaksi syytä, joiden perusteella se tuntuu tarpeettomalta. Odotamme sopimuksen toisaalta sisältävän Cotonoun sopimuksen kaltaisen ihmisoikeuslausekkeen, jonka avulla voidaan aina tehokkaasti vaatia Iraninkin allekirjoittaman kansainvälisen sopimuksen noudattamista. Minusta asia oli muotoiltu puutteellisesti neuvottelumandaattia koskevan luonnoksen johdannossa, eikä myöskään yleisluonteinen viittaus loppusäännöksiin ja erottamisen mahdollisuuteen sopimuksen oleellisia osia vakavasti rikottaessa ollut riittävä.
Toisaalta olen vakuuttunut, että Iranin kansalaisyhteiskunta kykenee toteuttamaan kehittyvältä nykyaikaiselta islamilaiselta yhteiskunnalta edellytettävät uudistukset omin voimin. Erityisesti opiskelijoiden, lehdistön ja kulttuurielämän henkiset voimavarat ovat selvästi havaittavissa. Maan kulttuuri ja luonnonvarat tarjoavat yhdessä henkilöresurssien kanssa sille periaatteessa kaikki mahdollisuudet paremman tulevaisuuden luomiseen. Se, että tietyt oikeuslaitoksen ja papiston edustajat katsovat vähän väliä tarpeelliseksi kieltää lehtiä, jotka sitten usein perustetaan uudelleen toisella nimellä, on kuitenkin myös jonkinlainen osoitus kaksijakoisuudesta ja ristiriidoista ja lopulta ratkaisemattomasta valtakysymyksestä, joka hallitsee tätä yhteiskuntaa lähes kaikilla aloilla.
Tuorein esimerkki on toimittaja ja elokuva-arvostelija Siamak Pourzandin katoaminen, josta PEN-klubi mainitsi 5. joulukuuta. Täytäntöönpantujen kuolemanrangaistusten lisääntyminen - mehän olemme nähneet lehdissä järkyttäviä kuvia - usein kuulemamme kivittämiset kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanotapana sekä tänä vuonna tapahtuneet useat ruoskinnat osoittavat, että kansalaisyhteiskuntaa on pidettävä yhä tiukemmin kurissa.
Myös Yhdistyneiden Kansakuntien tuoreimpien raporttien, kuten myös ihmisoikeustoimikunnan erityisedustaja Copithornen 12. marraskuuta antaman lausunnon arviot ja sananvalinnat ovat nykyään huomattavasti kriittisempiä kuin edellisvuosina. Kaiken tämän perusteella meidän on mielestäni pyrittävä kiireesti tiivistämään yhteyksiämme ja vahvistamaan siten väestön enemmistön tukemia ryhmiä, eli niitä, jotka puolustavat parlamentissa painovapauden ja naisten oikeuksien lisäämistä sekä taloutta ja jotka haluavat avata umpeutuneet rakenteet ja edistää Iranin myönteistä osaa Lähi-idän rauhanprosessissa. Haluamme rohkaista näitä ryhmiä parlamentaarisen vuoropuhelun avulla, jotta ne pystyvät entistä paremmin täyttämään vaalien perusteella saamansa tehtävät sekä yhteiskunnan toiveet ja odotukset. Mainittu ristiriitaisuus näkyy muissakin asioissa. Mitä tulee Bonnissa järjestettyyn Afganistan-kokoukseen, olen kuullut Iranin tehneen erittäin myönteistä taustatyötä, vaikka se ei istunutkaan varsinaisen neuvottelupöydän ääressä. Se ansaitsee minusta ilman muuta positiivisen maininnan. Toisaalta Iran voisi painostaa tiettyjä lähinnä riidanaiheita etsiviä Lähi-idän ryhmiä hillitsemään toimiaan. Euroopan parlamentti ei kuitenkaan suostu mihinkään ihmisoikeuksia koskeviin myönnytyksiin terrorismin vastaiseen rintamaan osallistumisessa.
Odotan neuvostolta ja komissiolta asianmukaista suhtautumista. Naiset ovat taistelleet itselleen joitakin paikkoja parlamentissa, hallituksessa, hallinnossa ja kulttuurielämässä - ehkäpä enemmän kuin naapurivaltioissa. Toisaalta miespuoliset koraanin tulkitsijat eivät anna heille vain pukeutumismääräyksiä. Naisilta puuttuu asianmukainen edustus monilla yhteiskunnan aloilla. Ja joillakin oikeuden aloilla, kuten esimerkiksi perheoikeudessa, he eivät ole todellakaan tasa-arvoisessa asemassa miesten kanssa. Meidän pitää ja me aiommekin käsitellä kaikkia näitä asioita samalla tavalla kuin tunnustamme nekin asiat, joissa on saavutettu edistystä.
Tässä yhteydessä haluaisin kiittää kaikkia kollegoja, jotka ovat tarkistuksillaan parantaneet tätä mietintöä. Tarkoituksenani ei ollut vaieta mistään tosiasioista mutta ei myöskään sananvalinnoilla turhaan vaikeuttaa vuoropuhelun käynnistämistä. Iranilaisille on tärkeää selvittää, että talousalalla tarvitaan perusteellisia uudistuksia, ulospäin ehkä WTO:n vaatimusten mukaisuutta ja avoimuutta ulkomaisia investoijia ja niiden tuotteita kohtaan. Huumeiden alalla tehtävä yhteistyö on molempien tavoitteena, ja Afganistanin muutosten yhteydessä meidän on osaltamme myös autettava lopettamaan kulku Iranin alueen kautta. Tämän vuoropuhelun asialista on varsin mittava. Parlamenttikin haluaa ottaa asian tiimoilta yhteyttä iranilaisiin kollegoihimme. Toivon teidän tukevan meitä siinä.

Patten
. (EN) Pidän tätä mietintöä erittäin myönteisenä ja onnittelen esittelijä Gahleria hänen erinomaisesta työstään. Toivon parlamentin ymmärtävän, etten voi jäädä tänne keskustelun loppuun asti, mutta komissio on kyllä täällä edustettuna.
Alueellisena mahtina Iran vaikuttaa huomattavasti kehitykseen sillä alueella, jota on joskus kutsuttu kriisien kaarivyöhykkeeksi. On täysin Euroopan unionin etujen mukaista, että Teheranin viranomaisia kannustetaan käyttämään vaikutusvaltaansa rakentavasti sekä edistämään vakautta, yhteistyötä ja kehitystä tällä alueella. On niin ikään etujemme mukaista, että kehitämme kahdenvälisiä suhteitamme sitä mukaa kuin Iranin uudistus- ja vapauttamisprosessi etenee, kuten yritimme tehdä EU:n troikan vierailulla muutama viikko sitten.
Viime vuosina ja etenkin sen jälkeen, kun Khatami valittiin ensimmäisen kerran presidentiksi vuonna 1997, Euroopan unioni on käynyt laajaa vuoropuhelua Iranin kanssa. Se on toki ollut hyödyllistä, mutta nyt meidän olisi mentävä vielä paljon pidemmälle. Siksi esitimme hiljattain direktiiviehdotuksia, joilla pyrittiin pohjustamaan kauppa- ja yhteistyösopimuksen neuvottelua. Meillä on paljon paremmat asemat kehittää vaihdantaa paitsi taloudellisesti myös siirtolaisuus-, huume-, energia- ja ympäristöasioissa, kun olemme ensin luoneet suhteillemme sopimusperustan.
Todellisten yhteisten etujen lisäksi sopimus antaa meille myös vakaamman pohjan jatkaa ja syventää Iranin kanssa käymäämme poliittista vuoropuhelua alueellisista ja kansainvälisistä asioista.
Pidämme myönteisenä Iranin rakentavaa ja harkittua vastausta syyskuun 11. päivän hirmutöihin, joihin arvoisa parlamentin jäsenkin viittasi. Jo ennen noita karmeita tapahtumia presidentti Khatami esitti YK:ssa erittäin hyödyllisen aloitteen kulttuurien välisestä vuoropuhelusta. Itselläni oli presidentin kanssa mielenkiintoinen keskustelu Nicolo Machiavellin teoksista.
Minulla on se käsitys, että Iran ymmärtää täysin YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman nro 1373 merkityksen terrorismin torjunnassa taloudellisin keinoin, kuten myös tarpeen ratifioida 12 nykyistä terrorisminvastaista yleissopimusta sekä tarpeen laatia kattava yleissopimus.
Tukeaksemme maailmanlaajuisen terrorisminvastaisen liittouman ponnistuksia syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkimainingeissa aiomme lisätä valvontaa ja suhtautua entistä suvaitsemattomammin sellaisiin valtioihin, jotka yrittävät rakentaa joukkotuhoaseiden arsenaalia. Tältä osin Iran on jo liittynyt asiaankuuluviin perus- ja yleissopimuksiin, mutta odotamme siltä vielä lisätoimia ja suurempaa avoimuutta. Näiden sopimusten täydellinen noudattaminen on oleellisen tärkeää. Pidämme niin ikään myönteisenä yhteistyötä entistä paremman tulevaisuuden varmistamiseksi Afganistanille uuden laajanpohjaisen hallituksen avulla.
Tuemme ja kannustamme vilpittömästi Iranin uudistusprosessia. Valitettavasti asiat ovat kuitenkin kuluneen vuoden aikana luistaneet käsistä. Yhdymme huolenaiheisiin, jotka YK:n ihmisoikeuskomitean erityisedustaja Copithorne mainitsi viimeisimmässä raportissaan Iranin ihmisoikeustilanteesta. Meidän on siis joka tapauksessa hyväksyttävä YK:n päätöslauselmat tästä aiheesta. Mielestäni meidän pitäisi pohtia muitakin keinoja käydä entistä tehokkaampaa ihmisoikeuskeskustelua Iranin kanssa, ja olenkin aloittanut tämän vuoropuhelun Iranin ulkoministeriön kanssa. Olen toistuvasti kertonut iranilaisille neuvottelukumppaneilleni, että olemme valmiita tähän, jos hekin osoittavat sitoutuneensa vilpittömästi uudistukseen. Iranin viranomaisten lisääntynyt yhteydenpito YK:n ihmisoikeusasiain päävaltuutetun Robinsonin kanssa on lupaava merkki, kuten myös se hiljattain tehty UNDP:n (YK:n kehitysohjelma) ja islamilaisen ihmisoikeuskomission välinen ihmisoikeussopimus, jossa on määräyksiä myös seurannasta ja valmiuksien kehittämisestä. Vielä voidaan - ja vielä pitäisi - tehdä paljon muutakin, ja komissio pyrkii tarkkailemaan tätä kehitystä tiiviisti ja edistämään sitä kaikin mahdollisin keinoin.
EU:n ja Iranin yhteistyömahdollisuudet kaupan, energian ja talousasioiden alalla ovat valtavat. Tämä tunnustetaan myös neuvotteluvaltuutuksemme luonnoksessa kauppa- ja yhteistyösopimusta varten. Jäsenvaltioiden välinen keskustelu neuvostossa on jo käynnissä, ja toivon, että se johtaa pian päätökseen, jonka nojalla voimme aloittaa neuvottelut. Yksityiskohtien hiomisessa tulee vaikeuksia, kuten aina, mutta luotan siihen, että kaikki ymmärtävät, että meillä on nyt strateginen tilaisuus kehittää suhteitamme Iraniin.
Vastauksena joihinkin mietinnössä esitettyihin kysymyksiin voin vahvistaa, että sopimukseen liitetään ilman muuta ihmisoikeuslauseke, kuten kaikkiin muihinkin yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa tekemiimme sopimuksiin. Sisällytämme siihen myös määräyksiä laittomien maahanmuuttajien takaisinotosta, ja kehitämme samalla yhteistyötämme Iranin viranomaisten kanssa laajemmissa siirtolaiskysymyksissä.
Esittelijän tapaan olen hyvin huolissani huumevalvontaa koskevasta kysymyksestä. Tiedän, että niin ovat iranilaiset neuvottelukumppanimmekin. Odotan, että sopimus auttaa meitä laajentamaan ja syventämään yhteistyötämme myös tällä alalla. Iranin kanssa käymämme vuoropuhelun rakenteesta on todettava, että tuen vilpittömästi ehdotusta parlamentaarisen yhteydenpidon tiivistämisestä.
Lopuksi tahtoisin kiittää vielä kerran esittelijä Gahleria hyvin perustellusta ja tasapuolisesta mietinnöstä, jonka hän on laatinut EU:n suhteista Iraniin. Panin merkille siinä esitetyt rakentavat kommentit, ja olen iloinen siitä, että mietinnössä kannatetaan komission toimintalinjaa, myös sopimussuhteiden luomista Iranin kanssa. Aion raportoida parlamentille tilanteen edistymisestä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Mikäli keskustelu jatkuu klo 21.00 jälkeen, komission jäsen on tietysti läsnä ja valmis vastaamaan. Mutta minusta tuntui sopivimmalta, että asiasta vastaava komission jäsen puhuisi nyt.

Oostlander
Arvoisa puhemies, Iran saa osakseen meidän erityishuomiomme, koska se on alue, joka sijaitsee keskellä kaikenlaisia levottomia maita: Afganistania, Etelä-Kaukasusta, Irakia ja vielä Palestiinaa. Siinä on jo kylliksi syytä paneutua Iraniin perusteellisesti, etenkin, koska emme näe siellä pelkästään kielteisiä asioita, sillä on nähtävissä myös joitakin myönteisiä kehityskulkuja.
Siksi onkin mielekästä puoltaa kaksisuuntaista politiikkaa: yhtäältä hyvää yhteistyötä kaupassa, huumeiden torjunnassa, terrorismin torjunnassa ja senkaltaisissa asioissa ja mahdollisesti yhteistyötä pakolaisten vastaanottamisessa, mikä on tällä hetkellä Iranissa erittäin suuri ongelma, ja toisaalta ankaraa, hyvin selkeää ja avointa arvostelua kaikkea sitä kohtaan, mikä on ristiriidassa oikeusvaltion kanssa, demokratian kanssa, ihmisoikeuksien kanssa.
Uskon, että voimme tällä tavoin, perusasenteena se, että haluaisimme Iraniin entistä enemmän demokratiaa ja oikeusvaltion kehittymistä - tätä voidaan edistää monin tavoin -, murtaa jähmettyneisyyden, joka Iraniin on syntynyt Yhdysvaltojen kanssa syntyneen konfliktin seurauksena.
Euroopan unionin itsenäinen asennoituminen voisi mahdollisesti murtaa tuon jähmettyneisyyden, ja siksi kannatan lämpimästi sitä, mitä esittelijäkin julisti. Meidän on samalla muistettava, että Iran edustaa tietenkin tosiasiassa shiialaisuuden osalta oikeastaan islamin nykyaikaista versiota, vaikka onkin olemassa monia asioita, jotka eivät meitä miellytä, etenkin se tosiasia, että kirkolliset vallanpitäjät julistavat olevansa Jumalan valitsemia hallitsijoita, mikä minusta kuulostaa aina melko rienaavalta ja mistä seuraa, että nuorten ja naisten normaalit inhimilliset toiveet tukahdutetaan.
Toisaalta on huomautettava, että naisten mahdollisuudet luoda uraa selviävät kyllä nykyaikaisuuden testistä. Demokratiatoiveista kuulemme melko paljon asioita, jotka ilahduttavat meitä. Joka tapauksessa haluaisin allekirjoittaa esittelijän päätelmän, että meidän on johdonmukaista ottaa yhteyttä Iranin parlamenttiin, ja esittää onnitteluni esittelijälle.

Fava
Arvoisa puhemies, mielestäni tämä vaikeaa aihetta käsittelevä mietintö on tasapainoinen, ja sen ansioksi voidaan lukea, että siinä kootaan yhteen Iranista tulevat merkit avautumisen edistymisestä. Merkit tulevat ennen kaikkea Iranin kansalta, joka viime vaaleissa antoi ehdottoman ja selkeän osoituksen siitä, että se kannattaa talous- ja sosiaaliuudistuksia sisällään pitävää politiikkaa. Mutta samaan aikaan meidän, Euroopan unionin ja parlamentin on aina pidettävänä tärkeänä sitä, että ihmisoikeuksien kunnioittamiskysymys ratkaistaan. Tässä mielessä voimme hyvin sanoa mietinnön esittelijälle, että emme kannata eräitä tarkistuksia, jotka hän antoi parlamentin käsiteltäväksi ja joissa näytetään mielestämme korostavan liikaa lempeämielisyyttä ihmisoikeuskysymystä kohtaan, jota käsitellessämme meidän on aina oltava ehdottoman lujia.
Iranin hallitus toki tuomitsi New Yorkissa 11. päivänä tapahtuneen verilöylyn ja siihen liittyvän väkivallan. Se on toki ilmoittanut haluavansa keskustella ihmisoikeuskysymyksistä. Me arvostamme kaikkea tätä, ja arvostamme myös sitä roolia, jonka naisetkin ovat osanneet ottaa itselleen takaisin näiden vuosien aikana eri instituutioissa, yliopisto-opintojen ja kouluopintojen puitteissa, ja lisäksi arvostamme Iranin hallituksen omaksumaa vastuuntuntoa alueen vakauttamisen edistämisessä. Tosiasiat ovat kuitenkin edelleen olemassa, toisin sanoen iranilaisyhteiskunta ja kansainvälinen yhteisö joutuvat edelleen odottamaan, että kidutukset lopetetaan, että kuolemanrangaistus kumotaan, että lehdistöä koskevat erityiset uskonnolliset tuomioistuimet lakkautetaan ja että erityisen nöyryyttävät ja halventavat rangaistukset lopetetaan. Uskon, että tehtävämme on rohkaista demokraattisia ryhmittymiä, kansalaisyhteiskuntaa, monia naisia ja monia opiskelijoita siinä, että he uskovat, että pappisvaltaa ja demokratiaa vertailtaessa viimeksi mainittu pääsisi voitolle.
Iranin hallitusta on kehotettava noudattamaan kansaltaan saamaa mandaattia.
Tämän lisäksi Euroopan unionin ja Iranin välistä keskustelua on edistettävä. Tässä mielessä kannatamme sitä, että maahan lähetetään tilapäinen valtuuskunta, ja ennen kaikkea toivomme, että Euroopan unioni voisi toimia ehdottomassa ja hyödyllisessä roolissa, jotta Iran löytäisi mahdollisimman pian tiensä kohti demokratiaa.
Arvoisa puhemies, uskon, että tehtävämme ei koskaan ole tuomita. Rohkaiseminen ja kehotukset ovat osa tämän mietinnön olemusta, ja uskon, että niiden on oltava osa myös sitä tapaa, jolla Euroopan unioni kohta panee uutta vauhtia suhteisiinsa Iranin kanssa.

Gahrton
Arvoisa puhemies, meillä vihreillä ei ole todellakaan mitään sitä vastaan, että taloudellisia, kulttuuri- ja muita suhteitamme Iraniin parannetaan. Kuten sekä komission jäsen Patten että esittelijä Gahler ovat sanoneet, myönteisiä asioita tapahtuu, mutta monia kielteisiäkin asioita tapahtuu. Suhteiden paraneminen ei saa merkitä arvostelun heikkenemistä. Tämä mietintö herättää kysymyksen siitä, pitääkö meidän heikentää sellaisen maan arvostelua, jonka kanssa tehtävää yleistä yhteistyötä parannetaan. Uskoakseni se on täysin väärä käsitys. Valitettavasti parlamentin oikeisto tuntuu olevan tällä kannalla, sillä he haluavat heikentää esittelijä Gahlerin mietintöä.
Meidän mielestämme esittelijä Gahlerin mietinnössä on päinvastoin hyviä puolia, mutta se on liian heikko ja sitä on terävöitettävä useissa kohdissa. Olemme sen vuoksi tehneet jopa 10 tarkistusta. Haluan mainita vain kaksi. Tarkistuksen 13 lähtökohtana on EU:n YK:lle tekemä ehdotus, jossa neuvosto esittää voimakkaampaa arvostelua kuin esittelijä Gahler mietinnössään. Tarkistuksessa mainitaan muun muassa kivitys, jota edelleenkin esiintyy. Kuulin esittelijä Gahlerin mainitsevan siitä nyt suullisesti, mutta sitä ei mainita päätöslauselmaesityksessä. Pidän sitä heikkoutena. On väärin, että emme sano selvästi, että me tuomitsemme päättäväisesti tällaisen kauhistuttavan rangaistusmuodon. Mielestämme mietinnössä pitäisi mainita useita muitakin asioita, jotka olemme ottaneet esille tarkistuksessa 13.
Tarkistuksessa 19 toteamme, että Iran ei ole turvallinen maa pakolaisten kannalta. Nykyään, kun voimakkaana suuntauksena on karkottaa ihmisiä EU:n alueelta miten sattuu, on erittäin tärkeää korostaa, että Iran ei ehdottomasti ole mikään turvallinen maa pakolaisten kannalta.

Alavanos
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän tapahtumat ovat luultavasti tehneet meistä kaikista vähän viisaampia. Terrori-iskuissa menetettiin monia ihmishenkiä, mutta sanoisin, että niiden vuoksi ihmiset niin Euroopassa kuin Iranissakin viisastuivat. Nyt nimittäin ymmärretään, kuinka tärkeää olisi - kun niin laajalla alueella vallitsee vaarallinen epävakaus - ryhtyä vähitellen rakentamaan yhteyksiä sekä lisäämään vuoropuhelua, keskustelua ja yhteistyötä Euroopan unionin ja Iranin välillä.
Mielestäni sekä EU:n ulkopoliittinen troikka että komission jäsen Patten ovat tehneet erittäin mielenkiintoista työtä ja yleisesti ottaen sanoisin, että niin mietinnössä kuin päätöslauselmaehdotuksessakin ollaan oikealla raiteilla. Mietinnössä on kuitenkin joitakin skitsofreenisiä piirteitä. Epäilen, että sen sanoma on kaksijakoinen. Sama kuin joku sanoisi naapurilleen, jonka kanssa hänellä on huonot välit ja jota hän ei paljonkaan arvosta: "Istu kanssani saman pöydän ääreen, mutta muistakin, että olet sivistymätön ja kelvoton, että olet varas." Jotakuinkin tällainen on mietintömme sanoma. Esimerkiksi mietinnön 19. kappaleessa puututaan mielestäni selvästi Iranin sisäisiin asioihin. Iranissahan tunnetaan perinteisesti epäluuloa Yhdysvaltoja, Isoa-Britanniaa ja Euroopan unionia kohtaan, ja mietinnön luettuaan kaikkein hyväuskoisimmatkin iranilaiset saavat siitä aiheen epäillä, että nämä tahot ovat taas tulossa Iraniin valvomaan maan asioita.
Tässä asiassa pitäisi mielestäni noudattaa erityistä varovaisuutta. Meidän olisi kannatettava uudistuksia, mutta emme voi kannattaa Iranin uudistajia tai vastustaa sen vanhoillisia voimia. Valtioittemme välisessä yhteistyössä ja keskusteluissa meillä on oikeus asettaa Iranille, siinä missä kaikille muillekin valtioille, ainoastaan omat ehtomme, jotka ovat peräisin Euroopan unionin perusarvoista ja eurooppalaisesta sivilisaatioista. Meillä ei ole oikeutta ottaa kantaa siihen, onko presidentti Khatami hyväksyttävä tai Iranin papisto tuomittava. Silloinhan me itse aiheutamme Euroopan unionia vastustavan liikkeen Iranissa.
Euroopan unionin ja Iranin välisissä suhteissa pitäisi mielestäni soveltaa samaa näkemystä, jolla hoidimme ja hoidamme nykyisen EU:n jäsenehdokkaan Turkin lähentymistä Euroopan unioniin. Toistan, että tämä ei suinkaan tarkoita, että meidän pitäisi vähätellä keskeisten ihmisoikeuskysymysten tai naisten, vankien ja uskonnollisten vähemmistöjen oikeuksien merkitystä. Jos toimimme harkitusti, voimme uskoakseni saavuttaa kummallekin osapuolelle tärkeitä edistysaskelia.

Belder
Arvoisa puhemies, koska olen historiantutkija ja entinen toimittaja, Iranin islamilaisen tasavallan synty ja sen sisäinen kehitys ovat kiehtoneet minua vuosien kuluessa tavattomasti. Tämä koskee etenkin viime aikoina roihahtanutta sisäistä valtataistelua. Kiinnostava ilmiö tässä yhteydessä on, että monet nykyisistä uudistusmielisistä ajoivat aikaisemmin innokkaasti sitä valtajärjestelmää, jota he nyt hyljeksivät.
On johdonmukaista, että konservatiiviset voimat Iranissa pitävät tätä uudistusmieltä poliittisen järjestelmän rapautumisena. Tärkeimmät valta-asemat ovat heidän käsissään, ja he kumoavat uudistuksellisia aloitteita mielensä mukaan. Silloin he eivät kaihda ankaran alistaviakaan keinoja.
Näin olemmekin itse asiassa kuvanneet Iranin yhteiskunnan kaksijakoisuuden. Kollega Gahlerin hyvin yksityiskohtainen mietintö erittelee sitä. Meidän myötätuntomme on iranilaisten uudistajien puolella. He pyrkivät entistä avoimempaan yhteiskuntaan ja torjuvat pakon uskonasioissa avoimesti. Heidän vahvat vastustajansa sitä vastoin luovat maahan epävarman sisäisen ilmapiirin.
Tästä on näkyvissä kaksi merkkiä, jotka saavat meidät epäilemään myöntymistä uuteen muodolliseen kauppa- ja yhteistyösopimukseen EU:n ja Iranin välillä. Niitä ovat perusoikeuksien loukkaukset - ajatelkaapa vain maan uskonnollisten vähemmistöjen ahdistettua asemaa - ja aineellinen tuki Libanonin ja Palestiinan terroristijärjestöille.
Toisaalta sopimus tarjoaa meille muodollisen perustan ottaa esille Teheranin kanssa käytävissä keskusteluissa edelleen kollega Gahlerin mainitsemia yhteiskunnallisia epäkohtia. Ratkaisevan tärkeää kuitenkin on, että emme halua eristää ikivanhan Persian muutoksen voimia kansainvälisesti. Tämä linja sopii muuten yhteen väestön selvän enemmistön toiveen kanssa. Samoin kuin Islamilaisen tasavallan uudistusmieliset voimat, myös Iranin kansalaiset ojentavat kätensä kohti länttä, kohti Eurooppaa. Meidän on toden teolla tartuttava niihin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, hyvä jäsen Belder.
Puhemiehistö haluaa kiittää erityisesti jäsen Souladakisia hänen yhteistyöstään istunnon aikana. Te voitte tietenkin käyttää huomenna ylimääräisen puheenvuoron äänestysselitykseenne. Mikäli haluatte toistaa koko puheenvuoronne äänestysselityksenä, saatte huomenna tilaisuuden siihen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
(Istunto keskeytettiin klo 19.22, ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Meriturvallisuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta mietinnöstä ja suosituksesta toiseen käsittelyyn:
Wattsin laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0440/2001) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta) annetun neuvoston direktiivin 95/21/EY muuttamisesta (PE-CONS 3657/2001 - C5-0525/2001 - 2000/0065(COD)),
Ortuondo Larrean laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0441/2001) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista annetun neuvoston direktiivin 94/57/EY muuttamisesta (PE-CONS 3656/2001 - C5-0526/2001 - 2000/0066(COD),
aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0344/2001) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi yksirunkoisiin öljysäiliöaluksiin sovellettavien kaksoisrunkoa tai vastaavaa rakennetta koskevien rakennevaatimusten nopeutetusta käyttöönotosta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2978/94 kumoamisesta (10221/1/2001 - C5-0389/2001 - 2000/0067(COD)) (Esittelijä: Hatzidakis).

Watts
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin ehkä itselleni poikkeuksellisesti aloittaa puheenvuoroni kiittämällä niitä eri henkilöitä, joiden ansiosta tästä illasta on tullut totta, etenkin komission jäsentä ja koko merenkulkuyksikön henkilökuntaa hänen pääosastossaan sekä erityisesti meriturvallisuusyksikköä. Haluan myös esittää kiitokset neuvostolle, jonka edustaja ei tosin ole paikalla tänä iltana, mutta pöytäkirjaan olisi merkittävä, miten paljon apua puheenjohtajavaltio Belgiasta on ollut. Haluan myös mainita, miten avulias puheenjohtajavaltio Ranska on ollut varmistaessaan, että asiamme etenee nopeasti. Haluan myös kiittää kaikkia Euroopan parlamentissa toimivia kollegoitani, jotka puhalsivat yhteen hiileen koko tämän prosessin ajan, ja vaikka kohtasimme monia vaikeita haasteita, niin voitimme ne yhdessä. Siksi saammekin tänä iltana juhlia yhteisön toimielinten historiallista voittoa meriturvallisuuden alalla. Yhdessä olemme saaneet paljon aikaan.
En pysähdy tässä tarkastelemaan muita mietintöjä. Esittelijäkollegani saavat tehdä sen. Haluaisin nyt keskittyä omaan mietintööni satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta, sillä se on keskeinen osa järjestelmää, jolla varmistetaan, että Erika-öljytankkerin uppoamisen kaltaiset tapahtumat eivät enää koskaan pääse toistumaan.
Tänä samana päivänä kaksi vuotta sitten tapahtunut Erikan uppoaminen oli oire epäonnistuneesta meriturvallisuusjärjestelmästä. Se ei suinkaan ollut ensimmäinen eikä ikävä kyllä viimeinenkään tankkerionnettomuus. Minulle ja kollegoilleni Euroopan parlamentissa se merkitsi sitä, että lippuvaltion valvonta oli epäonnistunut. Luokituslaitoksen valvonta oli epäonnistunut. Satamavaltioiden suorittama valvonta oli epäonnistunut ja itse Kansainvälinen merenkulkujärjestökin (IMO) oli epäonnistunut. On yksin Euroopan unionin ja sen toimielinten ansiota, että toimintatasomme meriturvallisuuden alalla on kahden viime vuoden aikana noussut ennätysmäisen korkeisiin lukemiin. Ilman Euroopan unionia emme olisi päässeet niin pitkälle kuin tänään olemme. Meidän kaikkien pitäisi olla hyvin iloisia siitä, että Euroopan unioni on ollut johtamassa toimia tällä alalla.
Mitä syytä meillä sitten on olla näin iloisia ja ylpeitä? Haluan luetella joitakin toimenpiteitä, joilla olemme onnistuneet turvaamaan satamavaltioiden suorittaman valvonnan. Ensinnäkin tietyille aluksille aiotaan määrätä pakollinen tarkastus. Se on todellinen uudistus, ja pidän sitä hyvin myönteisenä. Se merkitsee, että kaikki vaaralliset alukset tarkastetaan tulevaisuudessa. Toiseksi muidenkin alusluokkien valvontaa tehostetaan, ja kolmanneksi itse tarkastusohjeet muuttuvat pakollisiksi. Toisin sanoen satamavaltion valvontaviranomaisten on tarkastettava tietyntyyppiset alukset tietyllä tavalla.
Neljänneksi haluamme niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat olleet järjestelmän heikkoja lenkkejä, kouluttavan ja ottavan palvelukseen riittävän määrän satamatarkastajia. Niiden on tehtävä tämä vuoteen 2003 mennessä, ja se on niille suuri haaste, mutta toivon, että ne suoriutuvat siitä.
Viidenneksi - ja tämä on ratkaisevan tärkeää uuden järjestelmän onnistumisen kannalta - haluamme, että tiedot ovat julkisesti saatavilla. Myös tästä säädetään muutetussa direktiivissä, ja tiedot asetetaan saataville Equasis-tietokannan kautta.
Kuudenneksi haluamme jäsenvaltioiden ja etenkin satamavaltioiden valvontaviranomaisten välittävän tiedot komissiolle, jotta komissio voi hoitaa tehtävänsä ja varmistaa, että muutettu direktiivi on pantu yhdenmukaisesti täytäntöön koko Euroopan unionissa.
Seitsemäs asia, jonka mainitsen tiettyä mielihyvää tuntien, koskee oikeutta kieltää ja pysäyttää tietyt alukset - kieltää vaarallisimmat alukset ja etenkin ne, jotka purjehtivat mustalla listalla olevien valtioiden lipun alla. Pidän hyvin myönteisinä tiukkoja tarkastuksia, joita olemme asettaneet kieltääksemme tietyiltä aluksilta pääsyn Euroopan unionin vesille, jos niillä on pitkä pysäyttämisrekisteri. Tämä merkitsee käytännöllisesti katsoen varoituslaukausta niiden alusten keulojen editse, joiden lippuvaltio on mustalla listalla: tietyn ajanjakson kuluessa näiltä aluksilta yksi kerrallaan kielletään pääsy yhteisön satamiin, ellei aluksiin ole tehty parannuksia. Parlamentista lähetetään tällä tavoin hyvin tärkeä viesti. Lisäksi saamme valtuudet pysäyttää erityisesti sellaiset alukset, joita ei vuoteen 2008 mennessä ole varustettu toimivalla matkatietojen tallentimella eli mustalla laatikolla. Lähetämme siis tänä iltana toisenkin viestin, eli vuoteen 2008 mennessä kaikilla yhteisön satamiin pyrkivillä alusluokilla on oltava musta laatikko matkatietojen tallentimena. Jos niillä ei sitä ole, me pysäytämme ne, kunnes puute on korjattu. Sanon vielä kerran, että mielestäni on hyvin myönteistä, että olemme tehneet yhdessä työtä varmistaaksemme tämän päämäärän saavuttamisen.
Musta laatikko muuttaa koko merenkulkukulttuurin. Se ei ole vain väline, jonka avulla saadaan merionnettomuuksista tietoa, jota voidaan soveltaa tulevaisuudessa. Alus, jossa on musta laatikko, on turvallinen alus. Tänä iltana yhteinen tavoitteemme on varmistaa, ettei Erika-öljytankkerin uppoamisen kaltaisia katastrofeja pääse enää koskaan tapahtumaan.
En toki usko, että tämä tavoite saavutetaan pelkästään hyväksymällä nämä mietinnöt huomenna, vaan meillä on pitkä tie kuljettavanamme, mikäli haluamme turvata tavoitteemme, joka on suojella meriympäristöä ja ihmishenkiä merellä. Mutta meidän on pysyttävä valppaina. Velvollisuutemme on nyt varmistaa, että kaikki noudattavat huomenna säätämiämme lakeja - niin komissio, jäsenvaltiot kuin satamavaltioiden valvontaviranomaisetkin. Se on meidän velvollisuutemme ja vastuumme. Toivottavasti pystymme täyttämään sen.

Ortuondo Larrea
. (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Erika-tankkerin 12. joulukuuta 1999 tapahtuneen uppoamisen jälkeen Euroopan parlamentti ja neuvosto pyysivät vahvistamaan huomattavasti meriturvallisuutta ja saastumisen ehkäisyä koskevia yhteisön säännöksiä. Komissio reagoi näihin vaatimuksiin nopeasti esittämällä kolme ehdotusta, jotka tunnetaan nimellä Erika I -paketti. Kaksi vuotta tuon katastrofin jälkeen me keskustelemme siitä yhä, vaikka olemme lopulta päässeet neuvoston kanssa lopulliseen sopimukseen kahdesta ensimmäisestä ehdotuksesta.
Mitä tulee muutoksiin direktiivissä, joka koskee merenkulun viranomaisten puolesta aluksia tarkastavia, katsastavia ja luokittelevia laitoksia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista, parlamentin tarkistukset komission alkuperäiseen ehdotukseen keskittyivät alusta alkaen luokittelujärjestelmän soveltamiseen liittyviin käytännön näkökohtiin, tarkastusten laatua koskevan tiedon avoimuuden parantamiseen, luokittelulaitosten tilien määräaikaistarkastuksiin ja yhteisön tunnustuksen peruuttamiseen näiltä laitoksilta, mikäli sattuu vakavia havereita, sekä luokittelulaitosten taloudelliseen vastuuseen vahingoista ja onnettomuuksista silloin, kun tarkastuksissa on todistettavasti ilmennyt laiminlyöntejä.
Kun neuvosto oli hyväksynyt yhteisen kantansa, siirryttiin parlamentin toiseen käsittelyyn, jossa pidimme esillä kysymyksiä, jotka koskivat luokituslaitoksen ja aluksen omistajan ja/tai varustajan välillä syntyvien eturistiriitojen ehkäisemistä sekä taloudellista vastuuta niissä tapauksissa, että tarkastuksissa on esiintynyt laiminlyöntejä tai huolimattomuutta.
Sen jälkeen kun neuvosto oli ilmoittanut, ettei se voinut hyväksyä parlamentin kaikkia tarkistuksia, siirryttiin näiden yhteisön kahden toimielimen edustajien väliseen sovittelumenettelyyn. Keskustelussa keskityttiin ensimmäiseksi eturistiriitaa koskevaan kysymykseen, jonka osalta neuvosto lopulta hyväksyi, että laitos ei saisi olla alusten omistajien tai rakentajien eikä muiden kaupallista toimintaa alusten valmistuksen, varustuksen, korjauksen tai käytön alalla harjoittavien määräysvallassa. Lisäksi luokituslaitosten ja niiden tarkastajien on esittäessään hyväksyntää koskevan pyynnön annettava erillinen kirjallinen sitoumus olla ottamatta vastaan lakisääteistä tehtävää, jos voi syntyä eturistiriita eli jos laitoksilla tai tarkastajilla on liiketoiminnallisia, henkilökohtaisia tai sukulaisuuteen perustuvia siteitä tarkastettavan aluksen omistajaan tai liikenteenharjoittajaan tai jos laitokset tai tarkastajat ovat itse aluksen omistajia tai liikenteenharjoittajia.
Vaikka parlamentin valtuuskunta katsoi, että suuri osa tarkastajien tekemästä työstä kuuluu merenkulun viranomaisille, joiden pitää olla siitä toissijaisessa vastuussa, se hyväksyi toisaalta, ettei jäsenvaltioiden olisi pakko asettaa enimmäisrajaa luokituslaitosten taloudelliselle vastuulle silloin kun vahingot johtuvat tarkastuksissa ilmenneistä lievistä laiminlyönneistä tai huolimattomuudesta. Tosin, mikäli jäsenvaltiot haluaisivat asettaa vastuulle enimmäisrajan, se ei voisi olla alle 2 ja 4 miljoonaa euroa, riippuen siitä, onko kyse omaisuus- vai myös henkilövahingoista.
Kummankin toimielimen valtuuskunnissa kuitenkin katsottiin, että tätä aihetta olisi käsiteltävä sen komission arviointikertomuksen valossa, joka koskee vastuujärjestelmän taloudellisia vaikutuksia ja erityisesti sen seurauksia hyväksyttyjen laitosten taloudelliselle tasapainolle ja jonka se esittää kolmen vuoden kuluessa. Komissio esittää tarvittaessa tämän arvioinnin valossa direktiiviä koskevan muutosehdotuksen, jossa käsitellään erityisesti vastuuperiaatetta ja taloudellisia enimmäisrajoituksia.
Yhteenvetona katson, että Euroopan parlamentti voi pitää sovittelun lopputulosta tyydyttävänä, sillä suurin osa tarkistuksistamme otettiin joko kokonaan, tarkistettuna tai merkitykseltään mukaan yhteiseen tekstiin, joten ehdotamme, että viimeinen teksti hyväksytään täysistunnon kolmannessa käsittelyssä.
Lopuksi haluaisin kiinnittää asiasta vastaavien oikeusviranomaisten huomion siihen, että eräille Erikan uppoamisen aiheuttamista vahingoista kärsineille ei ole vieläkään maksettu korvauksia, vaikka tästä ikävästä tapahtumasta on jo kaksi vuotta.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa varapuhemies ja voinen jopa sanoa että hyvä uskontokunta, sillä kaikki paikalla olijat ovat jo vuosikausia kehittäneet tätä hanketta ja pyrkineet edistämään meriturvallisuutta. PPE-DE-ryhmän puolesta haluaisin todeta, että virallisesti kaksi vuotta Erika-tankkerin onnettomuuden jälkeen tämän lakipaketin hyväksyminen tapahtuu tosin hieman myöhässä, mutta kaikki vaikeudet huomioon ottaen olemme pysyneet kuitenkin suhteellisen hyvin aikataulussa. Jouduimmehan sentään viemään kaksi asiaa toiseen käsittelyyn ja sovittelumenettelyyn. Tänään voimme todeta, että komission kaksi vuotta sitten tapahtuneen Erika-tankkerin onnettomuuden jälkeen tekemien ensimmäisten ehdotusten perusteella olemme edistyneet asiassa yhteisten ponnistelujemme ansiosta, ja arvoisa komission jäsen, kiitän teitä vielä kerran siitä, että te ja työntekijänne tuitte meitä sovittelumenettelyssä niin päättäväisesti! Näiden kahden sovittelumenettelyn tuloksen ja yhteisen kannan avulla saimme selvästi parannettua meriturvallisuutta, emmekä ainoastaan laivojen vaan myös miehistön, ympäristön ja rannikoilla asuvien ihmisten turvallisuutta. Luulen, että satamavaltioiden suorittaman tehostetun valvonnan, luokituslaitosten aiempaa tiukempien sääntöjen ja kaksirunkoisten öljysäiliöalusten vähittäin tapahtuvan käyttöönoton myötä olemme todellakin edistyneet Erika-tankkerin uppoamisen kaltaisten onnettomuuksien estämisessä tai ainakin niiden seurausten lieventämisessä.
Arvoisa komission jäsen, satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta haluaisin todeta seuraavaa. Minusta oli hyvä, että varsinkin Mark Wattsin sovittelumenettelyssä vaadimme "mustaan laatikkoon" liittyvän kysymyksen sääntelyä. Huomaatte, ettei Erika II -paketti ole vielä niin pitkällä. Toivon kyllä sen pikaista toteutumista, mutta tiedätte hyvin, että siihen liittyy vielä joitakin ongelmia. Sikäli oli oikein vaatia "mustaa laatikkoa" koskevien velvoitteiden sisällyttämistä Erika I -pakettiin.
Mitä tulee laivojen luokitukseen, kollegat kyllä tietävät, etten ole tulokseen kovinkaan tyytyväinen. Meillä ei tosin ole mitään enimmäismäärää, mutta tarkistuslausekkeen mahdollisuus kylläkin. Luotan siihen, että komissio laatii kolmen vuoden kuluttua kertomuksen ja esittää meille uusia ehdotuksia siitä, miten vahingot saadaan hyvitettyä. Tämä koskee varustamoita, lastaajia ja luokituslaitoksia - millainen on vahinkojen korvaamista koskeva oikeudenmukainen sopuratkaisu?
Kaksirunkoisten öljysäiliöalusten käyttöönottoa koskevassa yhteisessä kannassa toimimme mielestäni erittäin viisaasti. Se pitäisi kerrankin todeta myös julkisesti. Aina moititaan, että me laadimme eurooppalaisia standardeja emmekä noudata kansainvälisiä sopimuksia. Ei pidä paikkaansa! Annoimme IMO:n (Kansainvälinen merenkulkujärjestö) määrätä perussäännöt; teimme ainoastaan joitakin pieniä täytäntöönpanoa ja määräaikoja koskevia muutoksia. Kun mietimme yhdysvaltalaisten toteuttamia seikkoja, meidän käyttöönottoa koskevat vaatimuksemme olivat vielä aivan harmittomia!
Toivon, että voimme hyväksyä toisen paketin ensi vuonna. Arvoisa komission jäsen, painostakaa neuvostoa! Emme hyväksy, että COPE-rahaston (yhteisön laajuinen öljyvahinkojen korvausrahasto) korvaussääntöön liittyvässä kysymyksessä viivytellään seuraavat viisi vuotta. Luotan siihen, että te painostatte neuvostoa.

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, käsittelemme asiakirjaa, joka koskee yksirunkoisten öljysäiliöalusten nopeutettua käytöstä pois ottamista. Asiakirjassa esiin otetut kysymykset vaikuttivat alussa erittäin monimutkaisilta, ja ennen nyt saavutettua lopputulosta edessämme oli pitkä ja vaikea tie. Siitä huolimatta uskon, että lopputulos on erittäin tyydyttävä ja ylittää kaikkien odotukset.
Kykenimme reagoimaan Euroopan kansalaisten ympäristön tilaa koskevaan huoleen, joka ilmeni varsinkin Ranskassa öljysäiliöalus Erikan uppoamisen jälkeen. Olemme myös ryhtyneet perusteellisiin toimiin meriturvallisuuden parantamiseksi, sillä todistettavasti, kuten kaikki myöntävät, kaksirunkoiset öljysäiliöalukset ovat turvallisempia kuin yksirunkoiset, vaikka sekään ei aina riitä.
Saavutimme toisenlaisenkin tavoitteen: merenkulun kilpailukyvyn turvaamisen. Ei sovi unohtaa, että merenkulkuala on elintärkeä taloudellemme, sillä se työllistää kymmeniätuhansia työntekijöitä kaikkialla Euroopassa. Meidän on asetettava merenkulkualan turvaaminen yhdeksi päätavoitteeksemme.
Lisäksi korostan, että kykenimme tässä valtioiden rajat ylittävässä kysymyksessä saavuttamaan kansainvälisen ratkaisun. Meillä on tässä ratkaisu, jonka kaikki Kansainvälisen merenkulkujärjestön jäsenvaltiot ovat hyväksyneet. Euroopan komissiossa, jäsenvaltiossa ja Euroopan parlamentissa on mielestäni huomioitava tämän saavutuksen merkitys. Meidän aloitteestamme Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä ryhdyttiin joihinkin toimenpiteisiin, jotka eivät poikkea komissiossa ja jäsenvaltioissa alun perin esitetyistä toimenpide-ehdotuksista. Mehän suorastaan uhkasimme Kansainvälistä merenkulkujärjestöä, että jos siellä ei ryhdytä toimiin, me etenemme asiassa yksipuolisesti. Kyseisessä järjestössähän eivät asiat aina edisty niin nopeasti kuin toivoisimme. Kaikkien meitä askarruttaneiden öljysäiliöalusluokkien suhteen ryhdytään siis selkeisiin ja tehokkaisiin toimiin, ja mielestäni olemme nyt saaneet aikaan ratkaisun, joka vain jokin aika sitten vaikutti saavuttamattomalta.
Uskon, että Ranskassa kansalaiset ovat melko tyytyväisiä hyväksyttyihin toimiin, ja kaikki ympäristön tilasta huolta kantavat eurooppalaiset ovat tyytyväisiä tähän merkittävään edistykseen. Toisaalta teollisuuden toimijoiden, merenkulun parissa työskentelevien, merimiesten ja laivanvarustajien kannalta emme edistyneet asiassa niin pitkälle, että olisimme lopulta toimineet tämän niin tärkeän talouden sektorin etujen vastaisesti.
Siksi haluaisin kiittää kaikkia kollegoita, joiden kanssa teimme hyvää yhteistyötä ja saimme tämän asiakirjan lopulta valmiiksi. Erityisesti kiitän ja onnittelen Euroopan komission varapuheenjohtajaa de Palaciota tavasta, jolla hän käsitteli asiaa. Kiitän häntä päättäväisyydestä, mutta myös myönteisestä suhtautumisesta Euroopan parlamenttiin.

Piecyk
Arvoisa puhemies, yhdyn edellä puhuneiden näkemyksiin, ja arvoisa komission jäsen, haluan kiittää teitä ja työntekijöitänne sekä myös esittelijäämme, sillä minusta oli hyvä, että parlamentti ja komissio tekivät tässä asiassa sittenkin erittäin tiivistä yhteistyötä. Se, että tänään sattuu olemaan juuri 12. joulukuuta, Erika-tankkerin uppoamisen vuosipäivä, ei anna mitään aihetta juhlaan, sillä tämänpäiväisen keskustelun ja huomisen äänestyksen toteuttamiseen meni kaksi vuotta. Ja tämän kaiken täytäntöönpano kestää vielä jonkin aikaa. Ensi kerralla asioiden on hoiduttava nopeammin!
Tuloksista voidaan kyllä olla ylpeitä. Turvallisten kaksirunkoisten öljysäiliöalusten käyttöönottoa saatiin nopeutettua. Vanhoja yksirunkoisia öljysäiliöaluksia aletaan poistaa käytöstä vuonna 2003, ja satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta tulee lopultakin nimensä veroista.
Aiempaa tiukempi valvonta merkitsee mielestäni mustien listojen tiukkaa käsittelyä, jonka jälkeen mustilla lampailla tai mustilla laivoilla ei ole jatkossa enää mitään asiaa Euroopan satamiin. Laivatyyppien luokituslaitoksille asetetaan aiempaa tiukempia vaatimuksia. Kyllähän me tiedämme, että valtaosa näistä laitoksista tekee aivan kelvollista työtä, mutta yksikään niistä ei saa jatkossa enää hutiloida.
Jäsenvaltioilla on 18 kuukautta täytäntöönpanoaikaa. Oikeuskehys on nyt olemassa. Ainoastaan paperilla olevat lait ovat kuitenkin loppujen lopuksi aivan naurettavia. Mitä hyötyä satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta on ilman valvojia? Arvoisa komission jäsen, luulenkin, että teidän on erittäin tarkasti valvottava, miten jäsenvaltiot panevat täytäntöön nämä nyt alulle panemamme asiat, ja luotamme siinä teihin. Jäsenvaltioille koituu siitä kustannuksia, mutta ne rahat ovat varmasti merien turvallisuuden arvoisia.
Tästä syystä vielä kaksi asiaan liittyvää huomautusta, jotka otinkin äsken jo puheeksi. Erika II -paketti ei saa toteutua niin verkkaisesti kuin Erika I -paketti - syynä ovat ensiksikin öljyonnettomuudet ja toiseksi ihmisille, luonnolle, kalastukselle ja matkailuliikenteelle aiheutuvat vahingot, jotka eivät johdu ainoastaan öljyonnettomuuksista vaan myös kemikaalien ja muiden vaarallisten aineiden yhteydessä tapahtuvista onnettomuuksista. Parlamentin asiaa koskevien ehdotusten täytäntöönpanoa pitäisi siksi jouduttaa.
Viimeinen asiani: EU on pian laajentumassa. Kaksi ehdokasvaltiota, Malta ja Kypros, ovat jatkuvasti puheenaiheena. Esitän siksi komission jäsenelle vielä kerran hartaan pyynnön, että yhteisön säännöstöä (acquis communautaire) sovellettaisiin erittäin tiukasti myös näihin valtioihin, mikäli ne mielivät EU:n jäseniksi, jotta unionissa ei ole mitään mustia lampaita vaan ainoastaan valkoisia lampaita. Olen jo sanonutkin, että meillä on joka tapauksessa sellainen sanonta, että oikeuden edessä ja avomerellä ihmisen kohtalo on Jumalan käsissä! Voimme hieman auttaa rakasta Jumalaa parantamaan avomerien turvallisuutta, ja meidän pitäisi tehdä se Erika-paketin avulla.

Pohjamo
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ryhmäni puolesta kiitän esittelijöitä hyvästä mietintöjen valmistelusta sekä myös hyvistä tuloksista sovittelussa. Näissä Erika 1 -pakettiin kuuluvissa säädösehdotuksissa on todella oleellisia toimia meriturvallisuuden lisäämiseksi. Asiat ovat edenneet lisäksi kohtuullisen nopeasti ja sovittelussa teksteihin on saatu olennaiset parlamentin vaatimat muutokset.
Luokituslaitosten osalta yhteisön toimivaltaa on lisättävä laitosten hyväksymisessä ja valvonnassa. Kuten esittelijä totesi, luokituslaitos ei saa olla alusten omistajien tai rakentajien tai muiden kaupallista toimintaa alalla harjoittavien määräysvallassa. Alusten tarkastuksia on myös lisättävä. Laajennetut tarkastukset on suunnattava nimenomaan riskialuksiin. Korkean riskin omaavien mustalla listalla olevien alusten osalta kriteerien aluksen satamaan pääsylle tulee olla tiukemmat. Jotta onnettomuuksia voidaan jo ennakolta ehkäistä mahdollisimman tehokkaasti, on alusten ennakkoilmoitusvelvollisuus sekä pakolliset tarkastukset riskialuksilla tarpeen. Satamavalvontadirektiivillä parannetaan satamavaltioiden tarkastusmenettelyn yhdenmukaistamista ja tehokkuutta. On paikallaan, että alukset tullaan jatkossa varustamaan matkatietojen tallentimilla, ja selvästi alikuntoisten alusten pääsy EU:n satamiin voidaan evätä. Nopeutettu siirtyminen kaksirunkoaluksiin on hoidettava niin, ettei synny ylitsepääsemättömiä ongelmia laivojen romutuksen ja uusien rakentamisen osalta. Samalla on turvattava öljykuljetusten joustavuus. Merenkulun turvallisuutta ja meren pilaantumisen ehkäisemistä voidaan edistää siten, että lippuvaltiot panevat nykyiset voimassa olevat yleissopimukset täytäntöön velvoittavalla tavalla. Sääntöjen edelleen tiukentamisen ohella on huolehdittava, että tehtävät ratkaisut ovat realistisia ja toteuttamiskelpoisia.
EU:n liikenteen valkoisen kirjan yhtenä painopisteenä on vesiliikenteen suosiminen kuljetuksessa. Ympäristöystävällisyytensä vuoksi vesiliikenne soveltuukin varsin hyvin raskaisiin tavarakuljetuksiin. Onnettomuuksien sattuessa vesireitit ovat kuitenkin varsin haavoittuvia, ja ympäristöhaitat eivät tunne rajoja. Sen vuoksi pelkästään unionin piirissä tehtävät ratkaisut eivät ole riittäviä, vaan meriturvallisuuden vastuukysymykset on hoidettava maailmanlaajuisella pohjalla. Tarvitsemme kansainvälisiä sopimuksia, joissa on muiden muassa mukana myös Venäjä, jonka alukset liikennöivät jatkossa yhä enemmän Suomenlahden ja Itämeren kautta maailman merillä.

Bouwman
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan kiittää joka tapauksessa jokaista, myös esimerkiksi komission jäsenen työryhmää, joka on kokonaisuudessaan tehnyt paljon ja hyvää työtä.
Näen kuitenkin säännöllisesti painajaisia, herään ja ajattelen: voi ei, toivottavasti ei vain taas jokin öljytankkeri ole ajanut karille rannikolla, ja toivon, ettei minun tarvitsisi joutua tämän asian kanssa tekemisiin myöskään seuraavien kolmen vuoden aikana, sillä - kuten kaikki jo ovat sanoneet - on kestänyt kauan, kestää itse asiassa liian kauan, ennen kuin saamme aikaan lainsäädäntöä, ja olemme oikeastaan käyneet läpi vasta puolet. Tämänkaltaisten menettelyjen nopeuttamisesta ei olisi ehdottomasti mitään haittaa.
Erikan kaltainen onnettomuus on todellinen onnettomuus, ympäristöonnettomuus ja samalla taloudellinen onnettomuus, se on yhteiskunnallinen onnettomuus, ja kaikki johtuu 80 000 laivasta, joista arviolta noin 10 prosenttia, 8 000 laivaa, on ehdottomasti kaikkien normien alapuolella. Siinäpä se ongelma tiettyyn rajaan asti onkin, tai ainakin hyvin tärkeältä osin. Huolimatta luokituslaitoksissa tapahtuneista asioista ja siitä, mitä on tapahtunut kaksoisseinissä ja mitä niistä ehdotetaan, haluan ennen kaikkea keskittyä satamavaltioiden suorittamaan valvontaan, sillä lopulta on kyse siitä, että tästä valvonnasta tulee tehokasta. Jäsen Piecyk on jo viitannut tähän samoin kuin jotkut muut. Oikeastaan haluamme, että tarkastetaan 25 prosenttia, mittana. Mutta kyse on ennen kaikkea myös siitä, että hyvin koulutetut ihmiset tarkastavat alukset ja että tarkistuksia ylipäänsä suoritetaan. Meidän pitäisi ottaa yhteyttä esimerkiksi Ranskan liikenneministeriin sen tosiasian johdosta, että toteutuneiden tarkastusten prosenttiosuus on hänen valtiossaan tavattoman alhainen. Vaikka meillä on nyt äsken mainittu täydellinen luettelo, sen pitäminen voimassa näyttää sittenkin olevan ongelma. Niin on usein lakeja säädettäessä, mutta nyt niin on varmasti. Aionkin seuraavina kausina seurata Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan vuosikatsauksia ja muita asioita toisten ihmisten avustuksella ja tutkia, lisääntyykö valvonta todella. Pyydän myös komission jäsentä huolehtimaan siitä, että saamme joka vuosi katsauksen, jotta olemme aktiivisia ja aloitteellisia ja huolehdimme siitä, että se, mitä haluamme nostaa asialistalle, myös nousee sinne.
Toiseksi haluan ennen kaikkea kehottaa saattamaan Erika II -paketti päätökseen mahdollisimman nopeasti ja toimimaan nopeasti varsinkin, kun otetaan huomioon tämän teollisuudenalan painostus erillisine rahastoineen ja sen sellaisine asioineen.
Lopuksi vielä viimeinen kohta. On puhuttu Maltasta ja Kyproksesta laajentumisen yhteydessä. On olemassa vielä kaksi muuta, jotka ovat niin sanoakseni odotuslistalla, ja toinen niistä on Romania. Romania on myös yksi niistä maista, joissa tilanne mustalla listalla on tavattoman huono, ja haluaisin pyytää teitä kiinnittämään tähän erityisesti huomiota.

Souchet
Arvoisa puhemies, kalenterisattuman johdosta vietämme tänään valitettavasti Erika-säiliöaluksen haaksirikon toista vuosipäivää. Myrskyisenä yönä 12. joulukuuta 1999 tämä Maltan lipun alla purjehtinut, italialaisen yhtiön sertifioima, intialaisella miehistöllä varustettu, Bermudalle sijoittuneen yhtiön vakuuttama, skotlantilaisen pankin rahoittama, pöytälaatikkoyhtiön vuokraama ja Total-yhtymän eksoottiselle tytäryhtiölle edelleen vuokraama säiliöalus, joka kuljetti Total-yhtymän toiselle tytäryhtiölle kuulunutta äärimmäisen saastuttavaa öljyä, haaksirikkoutui Ranskan rannikon edustalla saastuttaen 400 kilometriä rantaviivaa ja aiheuttaen huomattavia vahinkoja, joiden arvioidaan kohoavan yli 5 miljardiin frangiin.
Mikä on tilanne nyt kaksi vuotta murhenäytelmän jälkeen? Korvausten maksaminen uhreille polkee paikallaan. Korvattavasta 5,5 miljardista frangista öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälinen korvausrahasto maksaa vain 1,2 miljardia, ja menettelyistä on tulossa pitkiä, epävarmoja ja tehottomia. Loppusumma jää kärsineiden, paikallisyhteisöjen ja Ranskan valtion korvattavaksi, kun sovelletaan " saastuttaja maksaa" -periaatteen sijasta järjetöntä " kärsijä maksaa" -periaatetta.
Erilaisia toimenpiteitä, joista keskustelemme tänään Wattsin, Ortuondo Larrean ja Hatzidakisin kolmen mietinnön yhteydessä, on jouduttu odottamaan jo liian kauan. Kyllä, jäsen Watts, on vahvistettava satamavaltioiden suorittamaa valvontaa, kyllä, jäsen Ortuondo Larrea, on toteutettava kansainvälisesti keskitettyjä toimia yksirunkoisten säiliöalusten poistamiseksi käytöstä, samalla kun tiedostetaan, ettei kaksoisrunko estä haaksirikkoja, jäsen Hatzidakis. Mutta miksi piti odottaa suuronnettomuuden jälkeen yli kaksi vuotta näin olennaisten toimenpiteiden toteuttamiseksi kyseisillä kolmella alalla?
Ennen kaikkea kaksi peruskysymystä on tänä päivänä yhä ratkaisematta, eikä lisäksi ole varmaa, onko Euroopan taso tarkoituksenmukainen sopivien päätösten tekemiseen.
Ensimmäinen kysymys koskee korvauksia. Uhrien korvaukset eivät voi olla muuta kuin täydelliset. Euroopan tasolla törmätään kuitenkin nyt huomattavaan erimielisyyteen. Jotkut kannattavat erityistä eurooppalaista rahastoa, kun taas toiset haluaisivat korottaa öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston tasoa. Erimielisyys säilyy, asia pysyy jumissa, kun taas Yhdysvallat on puolestaan yksipuolisesti perustanut erittäin tehokkaan täydellisen korvaamisen järjestelmän, jonka rahoittajana on viime kädessä öljytuotteiden kuluttaja, mikä on täysin loogista ja perusteltua. Euroopassa jäsenvaltiot ovat erittäin eriarvoisessa asemassa meren pilaantumisriskien suhteen, ja siksi olisikin täysin perusteltua, että asian ensisijaisesti koskettamat valtiot tekisivät itse tarpeelliset aloitteet. Pyydän niitä tekemään tämän.
Toinen yhä avoin peruskysymys koskee vastuuta. Emme voi enää sallia uusia Erikan kaltaisia tapauksia, joissa pöytälaatikkoyhtiöistä veroparatiiseihin, mukavuuslippulaivoista alivuokralaisiin, aliurakoitsijoista ulkomaisiin tytäryhtiöihin yhteensä 11 eri yhtiötä vastasi aluksesta ja sen rahdista muodostaen todellisen labyrintin, jonne todelliset päättäjät ja todelliset vastuunkantajat voivat piiloutua. Tilanne on täysin sairaalloinen. Asiaa läheisimmin koskevien valtioiden tasolla samoin kuin koko maailman tasolla on vastedes kiireisesti varmistettava vastuun selkeyttäminen ja avoimuus, sillä, arvoisa puhemies, vain erittäin raskaiden ja ankarien seuraamusten uhka voi pelottaa mahdollisia tulevia saastuttajia.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meillähän on vielä toivoa. Edistymme hyvää vauhtia meriturvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä. Olemme jo selvästi määritelleet ensimmäiset toimenpiteet, joiden avulla merireittien turvallisuutta voidaan huomattavasti parantaa. Ratkaiseva edistys on lentokoneista tutun "mustan laatikon" sekä kaksirunkoisten öljysäiliöalusten käyttöönotto. Parlamentti - ja tarvittaessa myös sovittelukomiteavaltuuskunta - ovat asettaneet painopistealueita, kuten Ortuondo Larrea mainitsikin. Mutta pitääkö tämä paikkansa myös vastuujärjestelmän kohdalla? Henkilöautojen säännöllinen katsastushan on teille kaikille tuttu asia. Luokituslaitokset saavat katsastukseen verrattavan aseman meriturvallisuudesta vastaamisessa.
Merionnettomuuden sattuessa vastuu määräytyy tarkastajien tekemien laivojen kunnon luokitusten perusteella. Tämän myötä olemmekin jo keskustelun ytimessä, sillä meidän on saatava johdonmukainen ratkaisu luokituslaitosten vastuun yhtenäisiin enimmäismääriin liittyvään kysymykseen varsinkin lievissä huolimattomuustapauksissa. Selvittämällä luokituslaitosten, alusten omistajien ja muiden asianosaisten välisen eturistiriidan lisäämme jo nyt huomattavasti avoimuutta ja tarkastajien riippumattomuutta. Eturistiriitojen selvittämisessä ei saa kuitenkaan mennä niin pitkälle, että osapuolet asettuvat toisiaan vastaan ja keinottelevat toisensa pois pelistä. Ja tässä vastuukysymyksellä on huomattava merkitys.
Luokituslaitokset ovat vastuukysymyksessä nimittäin loppujen lopuksi kaikkein heikoimmassa asemassa. Vastuusumma määräytyy tosin pitkälti niiden arvioiden perusteella, mutta niillä ei ole kuitenkaan esimerkiksi minkäänlaisia poliisin valtuuksia, joten ne eivät voi tarvittaessa estää laivaa lähtemästä satamasta. Laivojen kunnosta ja käsittelystä vastaa viime kädessä alusten omistajat. Luokituslaitosten ja varustamojen sekä muidenkin asianosaisten on kuitenkin vedettävä yhtä köyttä, ja meidän on luotava siihen edellytykset.
Kaikissa jäsenvaltioissa on vielä tällä hetkellä erilaiset vastuun enimmäismäärät. Olisi kuitenkin reilua asettaa vastuulle jokin yläraja. Nykyinen erilaisia enimmäismääriä sisältävä järjestely tarkistetaan uudelleen kolmen vuoden kuluttua. Siihen mennessä kootut tiedot vaikuttavat jatkotoimiimme. Tämä on minusta lähitulevaisuuden tehtävämme. Haluamme saada aikaan tasapainoisen vastuujärjestelmän. Tarvitsemme sitovia määräyksiä, jotta voimme tehostaa kilpailua ja pienentää riskejä. Ne ovat välttämättömiä toimivien markkinoiden ja meriturvallisuuden kannalta. Pitää paikkansa, että valvomme luokituslaitoksia entistä tarkemmin. Samalla meidän pitäisi kuitenkin antaa niille mahdollisuus arvioida riskinsä. Minusta tämä on oikeudenmukainen järjestely, jossa kaikki osapuolet otetaan asianmukaisesti huomioon. Meidän on taivallettava eteenpäin aloittamallamme tiellä ja kuljettava se loppuun asti.

Mastorakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, sovittelukomitean jäsenenä olen tyytyväinen, että päädyimme asiassa myönteiseen ratkaisuun. Näin voimme ryhtyä tehokkaisiin toimiin meriemme suojelemiseksi, mutta myös merenkulkualan etujen turvaamiseksi.
Maltillisella asenteella päädyimme realistisiin toimiin. Emme nähneet merenkulkualaa "vihollisena" vaan suhtauduimme siihen myönteisesti ja katsoimme, että alalla on mahdollista tehdä parannuksia. Pitää muistaa, että merenkulkualan osuus merien saastuttamisessa on vain 12 prosenttia. Nyt siis yhteisössä kielletään satamaan pääsy vakavan riskin merillemme aiheuttavilta aluksilta ja alukset on varustettava matkatietojen tallentimilla, jotta niiden kulkua voidaan valvoa myös mahdollisten pelättyjen onnettomuuksien varalta. Unionissa tulee myös asteittain voimaan alusten kaksoisrunkoa koskeva rakennevaatimus ja toisaalta alusten katsastamiseen ja tarkastamiseen valtuutettuja laitoksia koskevia sääntöjä parannetaan. Kansainvälisen merenkulkujärjestön myönteinen asenne - joka sekin saatiin aikaan unionin jäsenvaltioiden aloitteesta - näyttää todellakin vaikuttaneen ratkaisevasti tähän ainakin yhden asiakokonaisuuden osalta hyvään lopputulokseen.
Nyt on siis tärkeää painottaa säännösten pikaista käyttöönottoa, ja tässä asiassa luotamme siihen, että komissio toimii ilman viivytyksiä. Eihän sovi unohtaa, että komission tietojen mukaan viisi jäsenvaltioita on syyllistynyt aikaisemman lievemmän direktiivin täytäntöönpanematta jättämiseen. Saanen muistuttaa ja korostaa, että kotimaani Kreikka, jonka talous on tunnetusti muita jäsenvaltioita enemmän riippuvainen merenkulusta, on edelläkävijämaa, joka johtaa ponnisteluja merien turvallisuuden sekä ihmishenkien ja ympäristön suojelun puolesta.
Lopuksi haluan kiittää erityisesti paikalla olevaa komission jäsentä sekä kaikkia niitä osapuolia, jotka auttoivat saavuttamaan tyydyttävän ratkaisun. Älkäämme unohtako, että Euroopan meret eivät muodosta muista maapallon meristä erillistä aluetta.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tänä 12. joulukuuta 1999 tapahtuneen Erikan haaksirikon vuosipäivänä ryhmäni ja minä iloitsemme sovittelun saattamisesta päätökseen kolmen ehdotussarjan osalta. Wattsin mietinnössä meitä ilahduttaa erityisesti se, että Euroopan parlamentin valtuuskunta on onnistunut saamaan mustat laatikot pakollisiksi, mikä ei ollut aivan helppoa. Tämä tarkoittaa, että vastedes alus on pysäytettävä, jos sitä ei ole varustettu toimivalla matkatietojen tallentimella. Kollegani Ortuondo Larrean mietinnössä on ratkaistu eturistiriitaa koskeva kysymys siten, että luokituslaitoksilla ei saa enää olla mitään yhteyksiä alusten rakentajiin, omistajiin, laivanvarustajiin tai rahtaajiin. Samoin kysymys näiden yhtiöiden taloudellisen vastuun rajoista suhteessa hyväksyttyjen laitosten taloudelliseen tasapainoon on ratkaistu. Lisäksi on vielä jäsen Souchet'n mainitsema ongelma öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston tai eurooppalaisen rahaston maksamista korvauksista, jotka on varmistettava mahdollisimman tehokkaasti.
Kuten jäsen Hatzidakis sanoi, on myös kiireellisesti saatettava kolmannessa käsittelyssä päätökseen yksirunkoisten alusten ongelma etenkin vuoden 2015 määräajan osalta, sillä meriturvallisuuskysymykset eivät voi enää odottaa, nyt kun Erikan haaksirikosta on kulunut jo kaksi vuotta. Toistuvat saastumiset ja romualukset, kuten se, jota oltiin hiljattain upottamassa Brestin edustalle, ovat yhä liian tuttuja, ja tilanteen lopettamisessa on myös vaakalaudalla unionin uskottavuus.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät jäsenet, Erikan uppoamisen jälkeen on käynyt selväksi, että Euroopan kansalaiset ovat syvästi ja oikeutetusti huolissaan ja että yhteisölle on laadittava kiireesti meriturvallisuutta koskeva lainsäädäntö.
Tämä huoli oli alkuna komission ehdotuksille, ja siksi haluaisin onnitella nyt komissiota ja sen varapuheenjohtaja Loyola de Palaciota, sillä me olemme kaikki saaneet todistaa, miten sitkeästi hän on itse paneutunut aiheeseen. Onnittelen myös esittelijöitä heidän suurenmoisesta työstään, joka viimeistelee tämän toimipaketin.
Hyvät jäsenet, jo toukokuun täysistunnossa käyttämässäni puheenvuorossa sanoin, että voimme olla melko tyytyväisiä siihen, miten olemme vastanneet kansalaisten odotuksiin yrittäessämme hyväksyä nämä yhteisön standardeja koskevat aloitteet lyhyen ajan kuluessa lainausmerkeissä sanottuna.
Erika I -paketti ja tulevaisuudessa hyväksyttävä Erika II -paketti mahdollistavat todellisen eurooppalaisen meriturvallisuusalueen luomisen, ja niiden pitää taata eurooppalaisen meri- ja rannikkoympäristön mahdollisimman hyvä suojelu.
Nyt haluan vain osittain toistaa silloiset sanani, sillä olot eivät ole muuttuneet. Parlamentti on osoittanut syvän mielenkiintonsa koko neuvottelumenettelyn ajan. Nyt on tarpeen jatkaa tämänsuuntaista työskentelyä ja kannustettava ryhtymistä vielä hyväksymättä oleviin toimiin. Emme saa jäädä lepäämään laakereille, vaan meidän on kiinnitettävä neuvoston huomio Erika II -paketin edistämiseen. Arvoisa komission jäsen, uskon, että tässä asiassa teidän roolillanne ja sitkeydellänne on merkitystä, kun neuvostoa yritetään jälleen kerran saada vakuuttumaan, että Erika II -paketti palaisi käsittelyymme mahdollisimman pian.

Savary
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi onnitella kaikkia kollegojamme, jotka ovat tehneet mielestäni erinomaista työtä. Parlamentti on vaikuttanut näihin teksteihin merkittävästi. Haluan myös onnitella komission jäsen Loyola De Palaciota, joka on mielestäni toiminut mahdollisimman nopeasti hänelle kuuluneissa menettelyissä. Kollegamme Souchet'n mielestä asiassa on edetty hitaasti. Olen samaa mieltä. Toisaalta olemme vieneet loppuun parlamenttimenettelyn, jota oli erittäin vaikea lyhentää, kun jouduttiin käynnistämään sovittelu. Olemme mielestäni toimineet mahdollisimman nopeasti, mutta sen jälkeen, kun säädökset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä on todellakin kulunut kolme ja puoli vuotta Erika I:tä koskevan tekstin saamiseen. Kaikki tämä saa minut esittämään muutaman huomion hallintotavasta. Asiasta keskustellaan muissa yhteyksissä kuljetusalan ulkopuolella, ja mielestäni meidän pitäisi näiden aiheiden osalta vahvistaa parlamentaarisia kiireellisiä menettelyjä, jotka sallisivat meidän edetä täysin lainmukaisesti. Uskon, että tällaista ehdotusta tarvitaan ja että se voitaisiin ottaa käyttöön juuri käsiteltävän asian kaltaisilla aloilla. Tunnelien kohdalla on sama ongelma samoin kuin Seveso-direktiivien tarkistamisen kohdalla. Hyvät kollegat, meidän pitäisi mielestäni pohtia kiireellisiä menettelyjä, jotka kirjattaisiin perussopimuksiin. Meidän pitäisi mielestäni myös valvoa, että säädökset siirretään kansalliseen lainsäädäntöön. Meillä on nyt Euroopan tasolla ainutlaatuinen ja ennennäkemätön tekstikokoelma ja meriliikenteen lakikokoelma sekä lisäksi parhaillaan käsiteltävä Erika II -paketti. Valtiot eivät voi enää leikkiä kuurupiiloa Euroopan komission kanssa, kuten ne tekivät Erika I:n kriisin alkuaikoina. Meillä ei kuitenkaan ole mitään takeita - ja komission puheenjohtaja Prodi muistutti tästä hiljattain - siitä, että säädökset siirretään kansalliseen lainsäädäntöön annetuissa määräajoissa. Viime kädessä, jos voimmekin nyt olla tyytyväisiä hyvästä lopputuloksesta eurooppalaisen lainsäädännön tuotannossa, emme vieläkään tiedä miten ja millaisella aikataululla pannaan täytäntöön kaikki nämä toimenpiteet, joita saastumisten ja onnettomuuksien uhrit ovat kuitenkin pitkään odottaneet. Lopuksi valvonta - ja tämä koskee kaikkia järjestelmiä - ei ole mielestäni riittävän turvattua. Kyse on usein valtioiden omasta valvonnasta, ja tässäkin asiassa on mielestäni hallintotavan puolesta pohdittava, miten valvontaa valvotaan, jos todella halutaan saavuttaa edistystä.

Stenmarck
Arvoisa puhemies, kun Erika-tankkeri haaksirikkoutui, komissio ryhtyi moniin toimiin. Se oli tietenkin hyvä asia. En voi kuitenkaan luopua aiemmasta ajatuksestani, jonka mukaan on parempi toimia ennen onnettomuutta kuin jälkeenpäin. Sekä esittelijät että sovittelukomitea ovat tehneet hyvä työtä, kun kyse on komission ehdotuksesta, joka koskee erilaisten toimien parantamisen jatkamista. Olemme nyt saaneet läpi eturistiriitoja koskevan kantamme. Olemme lisäksi onnistuneet laskemaan laitosten taloudellista vastuuta koskevan rajan sille tasolle, jota koko ajan toivoimme. Sitä on pidettävä selvänä edistysaskeleena.
Satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskeva mietintö on nyt myös huomattavasti parempi. Sovittelussa parlamentti onnistui saamaan läpi mustia laatikkoja koskevan vaatimuksen, mitä pidän erittäin myönteisenä.
Kolmas asia, joka koskee yksirunkoisiin öljysäiliöaluksiin sovellettavia kaksoisrunkoja tai vastaavia rakenteita, on myös saanut paljon myönteisemmän ratkaisun kuin pitkään aikaan saatettiin olettaa. Tässäkin asiassa parlamentti on saanut lähes kaikki tarkistuksensa mukaan neuvoston yhteiseen kantaan.
Yhteenvetona haluan sanoa, että parlamentti on osoittanut näissä kysymyksissä selvää toimintakykyä. Yksittäiset ehdotukset eivät olisi riittäneet, mutta yhdessä ne ovat merkittävä askel oikeaan suuntaan. Olemme konkreettisesti vieneet kehitystä oikeaan suuntaan, toisin sanoen kohti turvallisempaa ja parempaa merenkulkua ja parempaa meriympäristöä. Toivottavasti tämä johtaisi siihen, että tulevaisuudessa vältytään Erika- tai Ievoli Sun -aluksien tapaisilta onnettomuuksilta.

Thors
Arvoisa puhemies, toissapäivänä me suomalaiset saimme murheellisen viestin: Turun läheisyydessä sijaitsevan Runsalan kauniit rannat olivat joutuneet tuntematonta alkuperää olevan öljypäästön kohteeksi. Valitettavasti ne ehdotukset, joista tänään keskustelemme, eivät auta tällaisissa tapauksissa. Tämä on klassinen esimerkki tuntematonta alkuperää olevasta päästöstä, ja vaikka olemmekin EU:n tasolla päättäneet uusista satamamaksuja koskevista järjestelyistä, juuri pienet päästöt ovat lisääntyneet Itämerellä. Tuomituksi tulemisen vaara on myös hyvin pieni.
Samalla voimme nyt valitettavasti nähdä, että Koiviston (Primorsk) satama avataan. Tämä satama kärsii vaikeista jääoloista, ja me tiedämme, että se paketti, jonka tänään hyväksymme, johtaa ehkä vasta vuonna 2017 siihen, että alukset varustetaan kaksoisrungolla. Kaksoisrungosta ei tosin ole nyt apua, kun Koiviston satama on jo jäätynyt. Vain luotsausvelvollisuus, tehokas rungon vahvistaminen jäätä vastaan, tehokas liikenteenvalvonta ja hyvä pelastusasioissa tehtävä yhteistyö ovat asioita, joiden avulla voimme tehdä jotakin tämän sataman ja tämän ainutlaatuisen maailmanosan hyväksi. Pyydän teitä komission jäsen, että kun olette jatkossa yhteydessä Venäjään, kiinnitätte huomiota Koivistoon suuntautuvan liikenteen turvallisuuteen.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Erikan haaksirikko palautti maailman mieleen, että tietyntyyppisten saastuttavien aineiden, erityisesti öljyn ja sen johdannaisten, merikuljetukset ovat yleensä ottaen pysyvä riski. Se toi myös päivänvaloon turvatarkastusten riittämättömyyden sekä avoimuuden puutteen merenkulun käytännöissä. Tämän lisäksi haaksirikko aiheutti syvää tyytymättömyyttä vahinkoa kärsineen väestön keskuudessa, koska korvauksia on maksettu hitaasti. Esittelijä Ortuondo totesikin osuvasti, että onnettomuuden uhrit eivät ole vielä saaneet niitä.
Haaksirikko oli myös todistus Euroopan unionin kyvystä reagoida nopeasti ja vastata riittävällä tavalla kansalaisten huoliin. Minun on sanottava, että vaikka kaikki ei ole sujunut täydellisesti, vaikka olisimme ehkä voineet hyväksyä tämän asian ensimmäisessä käsittelyssä, niin kuin minä olin toivonut, ja vaikka sekä parlamentti että neuvosto olisivat voineet olla joustavampia, kaikesta huolimatta voimme nyt, puolentoista vuoden kuluttua siitä, kun komissio esitteli aloitteen ja kaksi vuotta onnettomuuden jälkeen, hyväksyä Erika I -paketin.
Tässä yhteydessä on muistettava, että kymmenen vuotta sitten samalla rannikolla tapahtui merkittävä onnettomuus, jonka jälkeen komissio teki aloitteita, jotka eivät menneet neuvostossa läpi. Siksi haluan sanoa, että tämänpäiväisestä Erika I -paketin hyväksymisestä johtuvaa huomattavaa menestystä ei varmasti olisi saatu aikaan ilman parlamentin itsepintaisuutta ja lujuutta, sillä se painosti neuvostoa järjestelmällisesti neuvottelumenettelyn aikana.
Haluan kiittää erikseen jäseniä Wattsia, Hatzidakisia ja Ortuondo Larreaa heidän työstään ja sitkeydestään näiden kahden vuoden aikana. Kiitän heitä heidän määrätietoisuudestaan, jonka ansiosta me saimme neuvoston hyväksymään sellaisia tekstejä, joiden takana oli alussa vain pieni enemmistö ja jotka ovat loppujen lopuksi murtaneet kaiken vastarinnan.
Olemme vahvistaneet huomattavasti Euroopan unionin käytössä olevaa lainsäädännöllistä välineistöä. Lisäksi tekstien hyväksymisestä koituu merkittäviä ja konkreettisia seurauksia, jotka ovat välittömästi havaittavissa. Jäsenvaltioiden pitää palkata lukuisia tarkastajia voidakseen hoitaa suurimmat satamissa oleviin aluksiin kohdistuvat valvontatoimet. Lisäksi niille varustajille, laivaajille, lippuvaltioille ja luokituslaitoksille, jotka sortuvat myönnytyksiin tai osoittautuvat huolimattomiksi alusten käytön ja seurannan osalta, määrätään tästä hetkestä alkaen ankaria rangaistuksia. Niitä ovat vähimmäisvaatimukset täyttämättömiä laivoja koskeva kielto laskea eurooppalaisiin satamiin, laiminlyöntejä tehneiden laivaajien nimien julkistaminen tai valtuutuksen epääminen luokituslaitoksilta epäpätevän tehtävien hoidon perusteella.
Lopuksi mielestäni on tärkeä korostaa toista olennaista asiaa: Eurooppa on lopullisesti tehnyt kansainvälisellä näyttämöllä itsestään varteenotettavan puhekumppanin turvallisuuden ja kaikkien merenkulkualaan liittyvien asioiden alalla. Niinpä kaksirunkoisia aluksia koskevassa arkaluonteisessa asiassa unionin jäsenvaltiot eivät ainoastaan ole päässeet sopimukseen siitä, että vuodesta 2015 alkaen yksikään yksirunkoinen öljytankkeri ei voi enää poiketa missään yhteisön satamassa, vaan unioni on myös ja ennen kaikkea onnistunut saamaan Kansainvälisen merenkulkujärjestön ulottamaan samat vaatimukset koskemaan maailman kaikkia öljytankkereita.
Lisäksi minusta on tärkeä osoittaa, että kokonaisuuden täydentävässä Erika II -paketissa on myös edistytty viime aikoina. Liikenneasioista vastaava neuvosto hyväksyi viime perjantaina yhteisön meriliikennettä koskevaa seurantajärjestelmää ja Euroopan meriturvallisuusvirastoa koskevan yhteisen kannan, joka odottaa enää lopullista ja muodollista hyväksyntää.
On totta, että yhteisön rahastoa öljyvahinkojen korvaamiseksi koskevan asetusehdotuksen osalta osanamme on jälleen kerran odottaa, että asiat etenevät Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä. Haluan kuitenkin sanoa, että on jo menestys, että tällä hetkellä kansainvälistä keskustelua tarkemmin sanottuna Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä ohjaa yhteisön tekemä aloite, jonka tarkoituksena on komission ehdotuksessa esitettyjen periaatteiden pohjalta perustettava kansainvälinen rahasto. Tietysti on valvottava, että Kansainvälisen merenkulkujärjestön lopputulos noudattaa vaatimuksiamme ja pyrkimyksiämme. Työskentelemme parhaillaan asian puolesta, ja toivomme myös, että samalla tavoin kuin olemme, jäsen Wattsin sinnikkyyden ansiosta, onnistuneet saamaan asiat etenemään mustien laatikkojen osalta, niitä edistetään tässä asiassa Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä.
Haluan esittää muutaman tarkennuksen. Hyvät jäsenet, haluan kertoa julkisesti, että Malta ja Kypros ponnistelevat parhaillaan huomattavasti puhdistaakseen laivarekisterinsä sekä poistaakseen niistä unionin vaatimuksia vastaamattomat alukset.
Puheenvuoroni lopuksi haluan kiittää komission saamasta tuesta parlamenttia ja sen kolmea esittelijää, jotka ovat tehneet loistavaa työtä. Haluan myös pyytää heitä tekemään muiden parlamentaarikkojen kanssa yhteistyötä, jotta Erika II -paketti käsiteltäisiin mahdollisimman pian edustajainkokouksessa ja tulisi voimaan mahdollisimman nopeasti. Haluan myös kiittää julkisesti komission yksikköjä niiden erittäin huomattavasta ja poikkeuksellisesta vaivannäöstä. Jotta ymmärtäisitte, mistä puhumme, kun puhumme hallintotavasta, kerron teille yhden yksityiskohdan: kaikki liikenteen pääosaston merenkulkualaan liittyvissä yksiköissä ei sihteerit mukaan luettuina toimi edes 40:tä henkeä, ja he ovat se inhimillinen resurssi, joka on kaikkien näiden aloitteiden takana, minkä lisäksi heillä on muitakin merenkulkuun, satamatoimintaan ja muihin vastaaviin aloihin liittyviä tehtäviä ja toimintoja. Täten voitte saada käsityksen heidän työtaakastaan ja ponnisteluistaan tänä aikana.
Tällä kertaa Euroopan unioni on osoittanut, että haluamme tosissamme torjua meren saastumista.
Lopuksi totean, että nyt, kun Erikan murhenäytelmästä on kulunut kaksi vuotta, Erika I -paketin hyväksymisen aiheuttaman tyytyväisyyden ja menestyksen on todella oltava kunnianosoitus kaikille niille kansalaisille, joiden elämään tuon kahden vuoden takaisen tapahtuman, Erikan uppoamisen, seuraukset ovat vaikuttaneet haitallisesti. Sen on oltava kunnianosoitus kaikille eurooppalaisille, jotka ovat vuosien ajan saaneet havaita merkittävästi saastuttavien katastrofien toistuvan järjestelmällisesti ilman, että oltaisiin todella ryhdytty asianmukaisiin, tarpeeksi tiukkoihin ja velvoittaviin toimiin. Pohjimmiltaan sen on myös oltava kunnianosoitus niille meistä, jotka olemme todellisia meren ja ympäristön rakastajia ja jotka emme ajattele ainoastaan tätä hetkeä vaan myös tulevia sukupolvia. Paljon kiitoksia teille kaikille yhteistyöstänne.

Puhemies
Kiitos paljon tärkeästä ilmoituksestanne, arvoisa komission jäsen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Rajat ylittävä työeläketarjonta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Van den Burgin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0388/2001) komission tiedonannosta rajat ylittävää työeläketarjontaa koskevien veroesteiden poistamisesta (KOM(2001) 214 - C5-0533/2001 - 2001/2212(COS)).

Van den Burg
. (NL) Minulla on ilo esitellä täällä tänään Euroopan parlamentin hyvin yksimielinen lausuntoluonnos kahdesta aiheesta, joista usein kiistellään kovasti: veropolitiikasta ja eläkkeistä. Se osoittaa, miten kiireellinen tämä asiakokonaisuus on. Ikääntyminen ja työvoiman liikkuvuus, siinä kaksi asiaa, jotka ovat tällä hetkellä hyvin ajankohtaisia Euroopan unionissa. Se osoittaa myös, että tätä mietintöä tuetaan laajasti.
Minut nimettiin tämän aiheen esittelijäksi jo yli vuosi sitten. Komission tiedonantoa ei silloin vielä ollut. Odottelimme ehdotusta direktiiviksi ja suhtauduimme ensisijaisesti hyvin kriittisesti siksi, että te, komission jäsen Bolkestein, esititte vain yhden tiedonannon. Lisäksi kesti hyvin kauan, kuluvan vuoden huhtikuuhun asti, ennen kuin se ilmestyi. Nyt me parlamentissa olemme itse myöhässä mietintöni täysistuntokäsittelyssä, myöhässä myös tänä iltana, mutta se johtuu yksinomaan esityslistaan liittyvistä teknisistä syistä. Mietintö osineen on jo tällä välin tehnyt tehtävänsä. Lokakuun 16. päivän Ecofin-neuvoston kokouksessa päätettiin ryhtyä pikaisiin toimiin joidenkin suositusteni kohdalla: tietojen vaihdossa ilman erillistä pyyntöä ja verosaatavien perintään liittyvässä avunannossa. Ensimmäinen menestys on siis saavutettu.
Oikeastaan on lopulta hyvä, että mietintö on esityslistalla vasta nyt. Siinä on nimittäin se etu, että sitä käsitellään nyt juuri ennen ensi perjantaina ja lauantaina pidettävää Laekenin huippukokousta. Eläketeema on nimittäin myös tuon huippukokouksen asialistalla. Käsiteltävänä on yhteinen selvitys, joka hyväksyttiin vastikään sosiaalineuvostossa ja Ecofin-neuvostossa Tukholman ja Göteborgin Eurooppa-neuvostojen toimeksiannosta ja jossa käsitellään eläkkeiden sosiaalista laatua, nykyaikaistamista ja taloudellista elinkelpoisuutta. Ministerit ovat sitoutuneet käynnistämään avoimen koordinointimenettelyn; jäsenvaltioiden on esitettävä ensi vuoden syyskuuhun mennessä kansalliset kertomukset, ja vuoden 2003 keväthuippukokouksessa hahmotellaan tällä perusteella jatkoa Euroopan unionin politiikalle.
Kuten voitte nähdä, olen puoltanut myös mietinnössäni tällaisen avoimen koordinointimenettelyn aloittamista eläkkeiden verotuksessa. Jäsenvaltioiden veropolitiikka on kiinteästi sidoksissa jäsenvaltioiden eläkejärjestelmien sisältöön ja laadullisiin näkökulmiin liittyvään politiikkaan. Ovathan eläkekertymän verovähennykset ja eläketulon verotus suhteessa niihin vaatimuksiin, jotka syntyvät jäsenvaltioiden hyvää eläkejärjestelmää koskevista suunnitelmista, ja mietinnössäni esitetty päätelmä ei suinkaan ole, että meidän on vain sivuutettava nämä vaatimukset voidaksemme avata kerralla Euroopan unionin eläkemarkkinat, niin kuin jotkut ehkä haluaisivat. Ei, teen selvän eron kahden eri tilanteen välille: ensimmäinen tilanne on se, jossa siirtotyöläiset saavat varhaisempien direktiivien perusteella ottaa eläkejärjestelmänsä mukaan toiseen jäsenvaltioon. Silloin jäsenvaltion on ehdottomasti kohdeltava näitä järjestelmiä verotuksessa yhtäläisesti, ja komission on aktiivisesti vietävä näitä asioita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen - tuen myös sitä täysin.
Toisessa tilanteessa kaikille työntekijöille, myös niille, jotka pysyvät vain omassa maassaan ja asuvat ja käyvät työssä siellä, on myönnettävä sama verovähennysoikeus toisen maan eläkejärjestelmään osallistumisesta. Tätä ei minun nähdäkseni voida toteuttaa rajoituksitta. Tässä pätevät vielä toistaiseksi kansalliset vaatimukset ja ehdot. Kannatan avointa koordinointimenettelyä kuitenkin juuri siksi, että voitaisiin kasvaa yhtenäisiksi eläkemarkkinoiksi. Koska verovähennysten kriteereillä on paljonkin tekemistä sisällöllisten laatuvaatimusten kanssa, minusta tuntuu hyvältä ajatukselta liittyä mukaan siihen prosessiin, joka käynnistetään nyt Laekenissa. Nämä terveiset haluaisinkin antaa komission jäsen Bolkesteinin ja puheenjohtajavaltio Belgian vietäväksi Laekenin huippukokoukseen. Minun puolestani voitte muuten ottaa käyttöön myös siellä valitun aikataulun, jossa vuoden 2003 keväthuippukokous on otettu maamerkiksi Barcelonan huippukokouksen sijasta, sillä siellä aihe ei ole asialistalla.
Lopuksi voin kai vielä viitata työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan ja vetoomusvaliokunnan lausuntoihin. Haluan lisäksi kiittää valmistelijoita heidän panoksestaan ja toivon, että mietintö voi edistää sen valitusten ja vetoomusten tulvan patoamista, johon vetoomusvaliokunta erikseenkin viittaa, sillä loppujen lopuksi: siksihän me tämän tietenkin teemme, niiden EU-kansalaisten puolesta, jotka haluaisivat, ettei pääoman ja työvoiman liikkuvuudella Euroopassa todellakaan olisi enää rajoja ja esteitä, ja edistääksemme hyvää eläkekertymää ja oikeudenmukaista verotusta vanhoilla päivillä.

Pronk
Haluan kiittää esittelijää lämpimästi, en vain yleisesti vaan myös siksi, että hän on tosiasiassa ottanut mukaan tärkeitä osia työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnosta.
Jäsenvaltioilla on erilaisia työeläkkeiden verotusjärjestelyjä niin eläkevakuutusmaksujen verotuksessa tai verottamattomuudessa kuin eläkelaitosten sijoitusten tuottojen ja pääoman arvonnousussa ja eläke-etuuksien maksamisessakin. Jäsenvaltioista 11:ssä on käytössä EET-järjestelmä, kolmessa jäsenvaltiossa ETT-järjestelmä ja kahdessa jäsenvaltiossa TEE-järjestelmä. Kun tällaista hollantia luetaan ääneen, kuulostaa aivan siltä kuin 11 jäsenvaltiota olisi syömäpuuhissa, kaksi jäsenvaltiota joisi teetä ja kolme jäsenvaltiota olisi jo edennyt jonkinlaiseen outoon jälkiruokaan; minun on kyllä sanottava, että tätä outoa jälkiruokaa aliarvioidaan keskustelussa hiukan. Minusta se on oikeastaan kaikkein negatiivisin Euroopassa tunnettu järjestelmä, koska siinä syödään verotuksen vuoksi jo eläkkeen kertyessä, se on siis todella syömistä, ja ehkäpä sitä silloin tällöin aliarvioidaan. On keskitytty liikaa kahden muun järjestelmän eroihin. Nämä erot verotuskohtelussa voivat johtaa ongelmiin, jotka liittyvät työvoiman liikkuvuuteen ja eläkeläisten liikkuvuuteen. On nimittäin mahdollista, että tällaiset erot johtavat siirtotyöläisen kaksinkertaiseen verottamiseen. Toisin päin erot voivat johtaa siihen, ettei veroteta ollenkaan. Lienee selvää, että tämä on ristiriidassa sisämarkkinoiden periaatteiden kanssa. Lisäksi tilanne vaikuttaa kielteisesti työmarkkinoiden joustavuuteen, jolloin katoaa rahaliiton onnistumisen tärkeä edellytys.
Tilanteelle on siis tehtävä jotain, ja siksi olemmekin iloisia tiedonannosta. Esittelijä toteaa aivan oikein, että yksimielisyysvaatimusten vuoksi voimme verotusasioissa odottaa ja harkita, ennen kuin mikään muuttuu. Kehotankin komissiota painokkaasti tekemään jotain Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kautta, jotta jäsenvaltioiden on pakko sopeutua tavalla tai toisella sisämarkkinoiden todellisuuteen ja lakata syrjimästä eläkkeisiin oikeutettuja.

Kauppi
Arvoisa puhemies, mielestäni on todella valitettavaa, että puheenjohtajavaltion edustajat eivät ole paikalla, kun keskustelemme tästä erittäin tärkeästä aiheesta. Ikääntyvä eurooppalainen yhteiskuntamme vaatii selkeitä strategioita asianmukaisten eläkejärjestelmien varmistamiseksi. Monet toimenpiteet, kuten aktiivisen työvoiman määrän lisääminen nostamalla yhä terveemmän väestön eläkeikää, ovat ratkaisevia askeleita työssäkäyvän väestön määrän ja eläkeläisten määrän välisen suhteen parantamiseksi. On selvää, että meidän on pantava täytäntöön muitakin toimenpiteitä. Työeläkejärjestelmien merkitys kasvaa tulevaisuudessa kaikissa jäsenvaltioissa.
Työeläkealan sisämarkkinoista olisi etua Euroopan kansalaisille. Ne parantaisivat työeläkejärjestelmien ja niiden tarjoajien valikoimaa. Kansalaiset ja heidän työnantajansa voisivat näin valita onnistuneimman ja sopivimman järjestelmän, jossa olisi paras korkotaso ja joka tarjoaisi täyden turvan sijoituksille.
Yhä useammat eurooppalaiset työskentelevät lyhyitä jaksoja jossakin toisessa jäsenvaltiossa. He ovat edelleen epäsuotuisassa asemassa työeläkejärjestelmissä. Veroesteet haittaavat yhteismarkkinoiden täysimittaista toimintaa. Komission tiedonannossa esitetään strategia sellaisten tekijöiden poistamiseksi, jotka ovat selvästi esteenä sekä kansalaisille, jotka haluavat osallistua eläkejärjestelmiin kotivaltionsa ulkopuolella, että työeläkelaitoksille, jotka haluavat harjoittaa rajat ylittävää työeläketarjontaa.
Pidän komission tiedonantoa myönteisenä ensiaskeleena kohti tämän ongelman ratkaisua. Jäsen Pronkin tapaan kannatan vilpittömästi niin kutsuttua EET-mallia sellaisena kuin se määritellään komission tiedonannossa ja valiokuntamme mietinnössä. EET-malli tarkoittaa, että eläkevakuutusmaksut ovat verottomia. Myös eläkejärjestelmä on vapautettu veroista, ja vain tuotosta verotetaan. Tässä järjestelmässä verotus voidaan siis siirtää eläke-etuuden maksuvaiheeseen, jolloin vältetään kaksinkertainen verotus tarvitsematta kuitenkaan yhdenmukaistaa verotasoa ja tarvitsematta puuttua jäsenvaltioiden verotuskäytäntöihin.
Verotusasiat kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan. Kuten esittelijämme van den Burg, joka on tehnyt tässä mietinnössä erinomaista jälkeä, myös minä kannatan varauksettomasti avointa koordinointimenettelyä. Se on ainoa tapa päästä sellaisiin tuloksiin, joita Euroopan kansalaiset tarvitsevat.
Pyydän jäsenvaltioita ryhtymään ripeästi toimiin tarvittavien tulosten saavuttamiseksi ikääntyvän väestömme hyväksi. Vaikka meillä täällä Euroopan parlamentissa ei valitettavasti ole toistaiseksi laillisia välineitä päättää näistä asioista, vakuutan teille, että seuraamme tiiviisti tilanteen kehittymistä ja teemme parhaamme, jotta työeläkealan yhteismarkkinat toteutuisivat.

Thors
Arvoisa puhemies, tänään puhun yhtälailla vetoomusvaliokunnan lausunnon valmistelijana kuin suomalaisena ja suomenruotsalaisena ja ELDR-ryhmän puolesta.
Olen kiitollinen siitä, että esittelijä viittaa vetoomusvaliokunnan lausuntoon ja siihen tosiasiaan, että olemme suhtautuneet kansalaisten ongelmiin vakavasti. Haluaisin viitata siihen lausunnossa julkaistuun tilastoon, jossa todetaan, että tähän kysymykseen on liittynyt viimeisten kymmenen vuoden aikana yli 500 vetoomusta - joista lähes 100 on tehty tämän vaalikauden aikana - ja että niistä 14:ssä kyse on Suomen ja Ruotsin välillä vallitsevasta tilanteesta.
Se suuri vetoomusten määrä, joka liittyy juuri Suomen ja Ruotsin välillä vallitsevaan tilanteeseen, johtuu tietenkin siitä, että Pohjoismaiden väliset vapaat työmarkkinat ovat olleet olemassa jo 1950-luvulta lähtien ja että ne suomalaiset, jotka silloin muuttivat Ruotsiin, pohtivat nyt takaisinmuuttoa. Erään tiedon mukaan useita tuhansia heistä asuu Haaparannan kaupungissa, joka sijaitsee Suomen rajalla, koska heillä ei ole varaa palata Suomeen. Tämä tilanne on esimerkki siitä, millaisten ongelmien eteen joudumme.
Ongelma on niin ajankohtainen, että se otettiin esille suomalaiselle EY-tuomari Leif Sevónille hänen 60-vuotispäivänään pidetyssä juhlapuheessa, jossa professori Edward Andersson käsitteli kysymystä, ja samoin tehtiin komission tiedonannossa.
Eräs ongelma, jota voitaisiin käsitellä vieläkin selkeämmin on se, että Euroopassa sovelletaan niin erilaisia versioita kaksinkertaista verotusta koskevista sopimuksista OECD:n puitteissa. Erilaiset tätä alaa koskevat sopimukset muodostavat ongelman, ja luulen, että avointa koordinointimenetelmää pitäisi soveltaa myös tässä asiassa.
On kiinnostavaa, että komissio on ottanut esille tämän kysymyksen. Onnittelen teitä! Kun Pohjoismaissa tehtiin vastaava selvitys silloinen Pohjoismaiden yhteistyöministeri Ole Norrbacka totesi, että toisin kuin kansalaiset, viranomaiset eivät nähneet minkäänlaisia ongelmia tässä asiassa. Hän päätyi jopa siihen tulokseen, että hän oli oppinut selvityksestä enemmän kuin niiden kahdeksan vuoden aikana, jolloin hän toimi ministerinä.
Toivon sen vuoksi, että useat esittelijän ehdottamat toimet toteutuvat, esimerkiksi se, että saatavilla olisi parempaa tietoa siitä, mitkä säännöt ovat todellakin voimassa. Tuen lämpimästi komission rohkeaa toimintaa, toisin sanoen sitä, että se vie asian tuomioistuimeen myös silloin, kun kyse on tulkintatapauksesta, jotta asioita tulkittaisiin oikein sekä verotuksen että verotuksenkaltaisten maksujen osalta, joiden kanssa meillä on ongelmia.
Luulen myös, että verovähennysten hyväksyminen ja lähdeveron pidätystaso muodostavat pari ongelmaa. Erityisen tärkeää on, että yritämme yhdessä parantaa kansalaisten tiedon saatavuutta tässä asiassa.

Blokland
Turvallisuuteen tuudittautuminen eläkkeiden yhteydessä herättää minussa epämiellyttävän tunteen, jonka taustatekijöitä ovat kehotus vääränlaiseen yhteisvastuuseen ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön puute. Se tosiasia, että on olemassa jäsenvaltioita, joissa työntekijät keräävät eläkettä työelämässä, edellyttää, että kertyneitä oikeuksia kunnioitetaan kaikilta osin, ja myös niiden jäsenvaltioiden, joissa kansalaiset eivät itse kerää eläkettään, on lyhyellä aikavälillä huolehdittava vastaavista säännöksistä, jotta ennustetut ikääntymisestä johtuvat ongelmat pystytään torjumaan. Kehotukseen, joka koskee sukupolvien välistä yhteisvastuuta eläkeasioissa, on ensisijaisesti vastattava itse jäsenvaltioissa. Työvoiman kansainvälistä liikkuvuutta ei tule estää niillä eri tavoilla, joilla eläkejärjestelmiä verotetaan. On jäsenvaltioiden tehtävä poistaa veroesteet lyhyellä aikavälillä hyvin harkiten ja sovittaa eri eläkejärjestelmät toisiinsa entistä paremmin. Ja jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ei edistä se, että ajetaan vain omaa etua, vaan kansalaisten edun on oltava tärkeintä.
Jos Euroopan unioni haluaa toteuttaa kansalaistensa sisämarkkinat uskottavasti, jäsenvaltioiden yhteistyön tulee johtaa eläkkeisiin liittyvien verotustoimenpiteiden sovittamiseen toisiinsa. EET-malli, jossa eläkevakuutusmaksuja ei veroteta mutta jossa verotetaan maksettavia eläkkeitä, lienee se suunta, jonka mukaan eläkkeisiin liittyvien verosäännösten yhteensovittaminen on toteutettava. Tuemmekin komission ja esittelijä Van den Burgin linjaa, jonka mukaan on saatava aikaan sisämarkkinat, joilla rajat ylittävien työeläkkeiden kertymistä, hallintaa ja etuuksien maksamista ei enää estetä verotuksellisin toimenpitein.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet ja esittelijät, aluksi haluaisin lausua esittelijöille, ennen kaikkea jäsen van den Burgille, mutta myös jäsen Kaupille, lämpimät kiitokset heidän yhteistyöstään tämän mietinnön parissa sekä myös heidän minun kanssani tekemästään yhteistyöstä rajat ylittävää työeläketarjontaa käsittelevän mietinnön parissa.
Tämänpäiväinen veroasioita koskeva mietintö on nimittäin täydennystä ja jatkoa mietinnölle, joka käytiin loppuun yhteispäätösmenettelyllä jo tämän vuoden heinäkuussa. Me kaikki olemme sitä mieltä, että meidän on tehostettava verotuksen koordinointia työeläketarjonnan yhteydessä, eikä pelkästään siinä. Ehdotamme verotulojen varastoimista, EET-järjestelmää, koska se on käytössä jo suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Jos emme nimittäin saa aikaan tällaista verotuksen koordinointia, erilaiset verotusjärjestelmät vääristävät kilpailua rahoitusalan yhtenäismarkkinoilla, ja sellaista emme halua tapahtuvan sisämarkkinoilla, koska haluamme hyödyntää niitä täydellisesti myös euromääräisten seteleiden ja kolikoiden käyttöönoton yhteydessä.
Tarkistuksessa 1 jäsen Kauppi vaati neuvostoa käsittelemään pikaisesti työeläkelaitosten toiminnasta annettavaa direktiiviä koskevaa ehdotusta, jolla varmistetaan työeläkejärjestelmien keskinäinen tunnustaminen ja tehostetaan merkittävästi verotuksen koordinointitoimia. On valitettavaa, että tämä tarkistus ylipäänsä joudutaan tekemään, koska talous- ja valtiovarainministerien neuvosto sekä Lissabonissa, Feirassa, Tukholmassa ja missä tahansa kokoontuva Eurooppa-neuvosto vahvistavat painopistealueet, mutta eivät ole siitä huolimatta saaneet lähetettyä vielä edes kysymyslomaketta. Kysynkin siksi neuvostolta, miksi se painottaa kiireellistä käsittelyä eikä sitten kuitenkaan toimi sen mukaisesti. Mitä ongelmia neuvostolla on viime lokakuussa esitetyssä komission ehdotuksessa? Mitä mieltä neuvosto on van den Burgin mietinnöstä ja Euroopan parlamentin heinäkuisesta päätöksestä? Missä yksittäisissä vaatimuksissa neuvostolla on ongelmia?
Tahdomme vastauksia, koska haluamme edetä neuvotteluissa, jotta voisimme vihdoinkin panna täytäntöön rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman tavoitteet ja Euroopan parlamentin vaatimukset kansalaisten ja yritysten hyväksi jo niin usein mainittujen yhteisten tavoitteenasettelujen hengessä.

Bolkestein
. (NL) Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi käyttää tässä tilaisuutta hyväkseni ja reagoida Euroopan komission puolesta siihen, mitä esittelijä Van den Burg ja hänen kollegansa ovat tänä iltana täällä sanoneet. Arvoisa puhemies, saanen aloittaa kiittämällä parlamenttia siitä yksimielisestä tuesta, jonka se antaa Van den Burgin mietinnön kautta komission eläkkeiden verotusta koskevalle tiedonannolle. Sanon: yksimielisestä tuesta, niin kuin tänään onkin jo käynyt ilmi, ei pelkästään esittelijä Van den Burgin sanoista, vaan myös jäsen Thorsin, jäsen Kaupin, jäsen Bloklandin, jäsen Pronkin ja muiden sanoista. Se on hyvin ilahduttavaa, koska tässä on sentään kyse hyvin tärkeästä asiasta. Arvoisa puhemies, on olemassa kolme asiaa, joihin mielelläni puuttuisin tarkemmin, nimittäin seuraavat kohdat: ensinnäkin avoimeen koordinointiin liittyvä asia, toiseksi yleiseurooppalaiset eläkelaitokset ja kolmanneksi kehitys oikeudellisissa asioissa.
Päätöslauselmassa pyydetään kehittämään avointa koordinointimenettelyä, ja haluaisin sanoa, että komissio kannattaa periaatteessa koordinoinnin lisäämistä veroasioissa. Yksi esimerkki tästä on työryhmä, jonka puheenjohtajana toimii ministeri Primarollo Isosta-Britanniasta. Työryhmä työskentelee vahingollisen verokilpailun parissa, ja sen toimintaan komissio ottaa hyvin aktiivisesti osaa. Haluaisin kuitenkin sanoa esittelijä Van den Burgille, että avoimella koordinoinnilla ja koordinoinnilla on hiuksenhieno mutta tärkeä ero.
Avointa koordinointimenettelyä sovelletaan periaatteessa sellaisilla politiikan aloilla, jotka kuuluvat kansallisen toimivallan piiriin. Päätöslauselmassa mainitaan kuitenkin muun muassa se, että on välttämätöntä puuttua kaksinkertaiseen verotukseen ja kaksinkertaiseen verottamattomuuteen, ja tämä merkitsee jo sinänsä, että mukana on rajat ylittävä elementti, joka on jo sinänsä yksi sisämarkkinoiden tunnusmerkeistä. Tässä on siis todennäköisesti varsin vähän tilaa avoimen koordinoinnin muodolliselle menettelylle, joka, kuten sanottu, liittyy asioihin, jotka kuuluvat kansallisvaltioiden päätösvallan piiriin. Ja tämä asia ei ole sellainen.
Toisaalta 16. lokakuuta kokoontunut Ecofin-neuvosto hyväksyi nimenomaan komission ehdotuksen ryhtyä toimenpiteisiin, joilla puututaan kaksinkertaiseen verotukseen ja kaksinkertaiseen verottamattomuuteen. Jonkin verran koordinointia on siis joka tapauksessa tulossa, ja tässä yhteydessä komissio pidättää ilman muuta itsellään oikeuden tehdä tarkempia ehdotuksia.
Toinen kohta koski yleiseurooppalaisia eläkerahastoja, jotka myös esittelijä Van den Burg ja luullakseni myös jäsen Pronk mainitsivat. Lokakuun 16. päivänä pidetyssä Ecofin-neuvoston kokouksessa ei hyväksytty tähän liittyvää ehdotusta yleiseurooppalaisista rahastoista. Se ei missään tapauksessa tarkoita, että ehdotus ei enää löytäisi komissiossa vastakaikua. Toisaalta en ehkä ole niinkään innostunut siitä mietinnössä esitetystä ja esittelijä Van den Burgin vasta mainitsemasta ehdotuksesta, jonka mukaan komissio tekisi ehdotuksen kansainvälisten eläkerahastojen ohjesäännöksi. Kuten äsken sanoin, Ecofin-neuvostossa ei kyetty hyväksymään ehdotusta yleiseurooppalaisiksi eläkerahastoiksi, vaikka ne voisivat toimia ilman uutta eurooppalaista lainsäädäntöä. Näissä oloissa epäilen vahvasti, onko olemassa poliittisia mahdollisuuksia toteuttaa yleiseurooppalaisia rahastoja koskeva ehdotus lainsäädännön kautta.
Kolmanneksi ja viimeiseksi muutama sana oikeudellisista näkökulmista. Viime viikolla, 6. joulukuuta, yhteisöjen tuomioistuimessa käsiteltiin suullisesti asiaa Danner, joka koskee, niin kuin uskon jäsenten tietävän, saksalaista, joka on muuttanut Suomeen ja haluaisi kuulua siellä edelleen saksalaiseen eläkejärjestelmään, mutta Suomen veroviranomaiset kieltäytyvät valitettavasti myöntämästä hänelle verovähennyksiä saksalaiseen järjestelmään maksetuista maksuista. Kuulemisen aikana komissio tuki Danneria ja viittasi myös tiedonantoonsa eläkkeistä. Tässä asiassa annettavaa tuomiota voidaan odottaa ensi vuonna.
Viime kuussa oli toinen tapaus, jossa ruotsalainen tuomioistuin siirsi yhteisöjen tuomioistuimelle asian, joka koski Ruotsissa vakituisesti asuvan henkilön ulkomaiselle eläkevakuutusyhtiölle maksamien maksujen vähennysoikeutta, mikä merkitsee, että komission oikeudellisen analyysin oikeutus testataan lähitulevaisuudessa kahdesti. Jäsen Pronk korosti lisäksi, että komission on täytettävä lupauksensa ryhtyä toimiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka rikkovat sopimusvapauksia vastaan, ja haluaisin vakuuttaa jäsen Pronkille ja muillekin jäsenille, jotka ovat puhuneet tästä, että komissio käy aktiivisesti vuoropuhelua jäsenvaltioiden kanssa. Komissio on muodollisesti pyytänyt jäsenvaltioilta tietoja niiden kansallisista säännöksistä ja tutkii tällä hetkellä saamiaan vastauksia, ja voin vakuuttaa parlamentin jäsenille, että komissio nostaa tarvittaessa kanteen jäsenvaltioita vastaan. Kuten komissio on ilmoittanut tämän vuoden toukokuussa julkaistussa veropolitiikkaa koskevassa tiedonannossaan, aktiivisempi strategia jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevien menettelyjen kohdalla on tärkeä osa sen lähestymistapaa, jolla pyritään edistykseen verotusasioissa.
Arvoisa puhemies, kaiken kaikkiaan näyttää olevan niin, että parlamentin ja neuvostonkin tuen myötä eläkkeiden verotukseen on syntynyt tiettyä dynaamisuutta. Lopuksi haluaisin sanoa: yritetään pitää yhteistyöstä tiukasti kiinni, ja tässä yhteydessä otan mielelläni vastaan esittelijä Van den Burgin tarjouksen lisäharkinnasta.
Haluaisin vielä kerran kiittää jäseniä lämpimästi heidän erinomaisesta työstään ja komissiolle annetusta tuesta, ja lopuksi saanen sanoa jäsen Karasille, että myös komissio on pahoillaan siitä, että komission eläkerahastoja koskevan direktiiviehdotuksen parissa tehdyssä työssä on edistytty niin vähän.
Nyt jo melkein lopussa olevan puheenjohtajakauden kuluneiden kuuden kuukauden aikana sillä alueella on tapahtunut hyvin vähän. On lähetetty kiertokirje, kysymyskaavake jäsenvaltioille. Kysymykset on ilman muuta otettu vastaan, niiden parissa on tehty työtä, mutta siinä se oikeastaan onkin. Ymmärtääkseni Espanja aikoo puheenjohtajakaudellaan kylläkin tehdä enemmän töitä tämän asian parissa. Arvoisa puhemies, jäsen Karas ja luulenpa että muutkin jäsenet ovat varmasti komission kanssa samaa mieltä siitä, että tällainen edistys on täysin välttämätöntä ja sillä on kiire sen demografisen aikapommin vuoksi, joka meillä on edessämme, eikä minun tarvitse enää selvittää tätä asiaa enempää, kaikki sen tietävät.
Arvoisa puhemies, vielä siis tästä eläkkeiden verotusta koskevasta asiasta: saanen vielä kerran kiittää parlamenttia lämpimästi, samoin kaikkia puhujia komissiolle annetusta tuesta, ja toivon, että voimme jatkaa mahdollisimman kitkattomasti ilmoitetulla tavalla.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Bolkestein.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Rahoitusvakuusjärjestelyt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Pérez Royon laatimasta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0417/2001) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rahoitusvakuusjärjestelyistä [KOM(2001) 168 - C5-0131/2001 - 2001/0086(COD)].

Pérez Royo
. (ES) Arvoisa puhemies, komission ehdotuksessa rahoitusvakuusjärjestelmistä esitetään Euroopan lainsäädännöllisiä puitteita tämänkaltaisille järjestelyille, ja se on keskeinen Euroopan rahoitusmarkkinoiden toiminnalle. Kyse on ehdotuksesta, joka on tätä tarkoitusta varten laaditun lainsäädäntöpaketin keskeinen osa.
Ehdotuksen pääasiallisina tavoitteina on erittäin lyhyesti sanottuna varmistaa tehokkaat ja suhteellisen yksinkertaiset järjestelmät vakuuden luomiseksi joko panttioikeuteen tai omistusoikeuteen mukaan lukien takaisinostosopimukset perustuvalla järjestelyllä. Sitä varten on tarpeen muuttaa eri jäsenvaltioiden juridisia määräyksiä eräiltä osin, erityisesti panttia koskevien määräysten sekä vararikko-oikeuden ja konkurssimenettelyjen osalta. Toisin sanoen kyse on lujan ja tehokkaan järjestelmän luomisesta luottoriskin rajoittamiseksi ja täten sen kustannusten pienenemisen sekä eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden vakauden varmistamisesta.
Euroopan parlamentin näkökulmasta ehdotuksen pääasiallisena ongelmana oli direktiivin yksipuolinen soveltamisala. Alkuperäinen ehdotus koostui pääasiassa direktiivin soveltamisalan rajoittamisesta rahoituslaitoksiin ja muihin kuin rahoitusalalla toimiviin todella suuriin yrityksiin muihin, eli suuriin kaupallisiin ja teollisuus- tai kaupallisen alan yrityksiin, joiden osakepääoma oli 100 miljoonaa euroa tai bruttovarallisuus miljardi euroa.
Ehdotukseen sisältyi Euroopan parlamentin tai ainakin esittelijän näkökulmasta kaksi epäkohtaa. Ensinnäkin direktiivin soveltamisalan ja siten sen hyötyjen poistaminen suurimmalta osalta muilta kuin tiukasti rahoitusalan yrityksiltä; ei ainoastaan pk-yrityksiltä, vaan myös niiltä suuryrityksiltä, jotka eivät ole onnistuneet saavuttamaan mainitsemiani erittäin korkeita kynnysarvoja.
Toiseksikin määriä koskevien kynnysarvojen asettamisesta seuraa niiden tarkistamista ja ajantasaistamista koskeva ongelma. Direktiiviesityksessä tämä ongelma ratkaistiin antamalla valtuutus ajantasaistamisen suorittamiseksi komissiossa siten, että siihen osallistuisi arvoja valvova komitea, niin kutsuttu Lamfalussyn komitea. Kyse on lainsäädännöllisestä valtuutuksesta, parlamentin tai ainakin sen osan ulottumattomiin jäävästä toimivallan jakamisesta, mikä ei ole uusi asia, sillä kyseessä ei ole ensimmäinen kerta, kun puhumme komission jäsen Bolkesteinin kanssa Lamfalussyn komiteasta tähän tai johonkin muuhun alaan liittyvässä asiassa.
Parlamentin tätä aluetta koskeva tarkistus koostuu varsinaisesti seuraavasta: siinä poistetaan kynnysarvot, joiden tilalle tulee vaatimus, että näissä kaupallisia tai teollisuusyrityksiä koskevissa vakuussopimuksissa niiden toinen osapuoli, tavallisesti velkojan vakuuden ottaja, on rahoituslaitos. Tämän ratkaisun etuna on, että sillä ratkaistaan kerralla mainitsemani kaksi ongelmaa, eli pienehköjen yritysten poissulkeminen ja toimivallan jakoon tai Lamfalussyn komiteaan, ollaksemme selviä liittyvä ongelma.
Tämän useisiin alakohtiin jakautuvan tarkistuksen lisäksi on muitakin tarkistuksia, jotka liittyvät sopimusten laillistamiseen, vakuuksien hankkimiseen liittyviin todisteisiin, panttioikeuden käyttöä koskeviin säännöksiin sekä muihin asioihin, joista en nyt puhu enempää.
Arvoisa puhemies, lopuksi minun on osoitettava teille tämä on tärkeä asia että olen alusta asti yrittänyt työskennellä pitäen yllä tiivistä yhteyttä komission ja puheenjohtajavaltio Belgian kanssa, ja nyt haluan vilpittömästi kiittää molempia niiden avusta. Päämääränä oli päästä sellaiseen yhteisymmärrykseen, jonka avulla direktiiviehdotus olisi mahdollista hyväksyä ensimmäisessä käsittelyssä tai ainakin supistaa toinen käsittely pelkkään yhteen vaiheeseen.
Me perustimme tähän pyrkimykseen, sillä suurin osa toimijoista, niin jäsenvaltioissa kuin teollisuuden alallakin, olivat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta yhtä mieltä ehdotuksen merkityksestä ja peruslähtökohdista. Tämä tavoite vaikutti toteutuneelta, sillä vaikutti, että neuvoston työryhmä oli päässyt sellaiseen sopimukseen, että parlamentinkin keskeiset pyrkimykset toteutuivat samalla. Viime hetkellä neuvoston työryhmän alussa vallinnut yksimielisyys rikkoutui, ja huomenna Ecofin-neuvostossa hyväksytään mahdollisesti erilainen sopimus, johon sisältyviä toisenlaisia kohtia ei ole voitu käsitellä perinpohjaisesti parlamentissa.
Sen takia pelkään, että aiemmin mainitsemani päämäärä säästyä toiselta käsittelyltä tai ainakin supistaa se yhteen vaiheeseen ei ole mahdollinen, vaan meidän on työstettävä direktiiviä edelleen ensi kuusta lähtien. Tässä tapauksessa pyydän, että huomenna toimitettavassa äänestyksessä äänestetään parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa hyväksytyistä ja hieman muutetuista tarkistuksista. Lisäksi pyydän äänestystä parlamentin viime hetkellä esittämää tarkistusta vastaan, sillä neuvoston eli jäsenvaltioiden yksimielisyyden puute on murtanut myös parlamentin talousasioiden valiokunnan yksimielisyyden.

Lehne
, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausunnon valmistelija. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää aluksi erään huomautuksen. Se on lisäesimerkki siitä, että tärkeitä lainsäädäntöasioita käsitellään parlamentissa yleensä hieman ennen keskiyötä, ja päivisin keskustellaan tavallisesti joistakin huippukokouksista annetuista enemmän tai vähemmän hyödyttömistä päätöslauselmista, jotka eivät useinkaan tuota minkäänlaisia tuloksia. Toivoisin, että tärkeitä lainsäädäntöasioita käsiteltäisiin jatkossa hieman sopivampina istuntoviikon ajankohtina.
Haluaisin muuten oikeudellisten asioiden valiokunnan puolesta myös kiittää esittelijää erittäin tasapainoisesta mietinnöstä. Se tai komission ehdotus syntyi vuonna 1998 hyväksytyn maksujärjestelmiä koskevan direktiivin seurauksena, jos niin halutaan sanoa. Olin silloin vielä asiasta vastaavan oikeudellisten asioiden valiokunnan kyseistä direktiiviä käsitelleen mietinnön esittelijänä ja voin vain sanoa, että ne ongelmat, joita meille aiheutui ja jotka nyt on ratkaistu, olivat periaatteessa aivan samoja kuin tänäkin päivänä esiintyvät ongelmat.
Meidän on vain huolehdittava siitä, että saamme luotua järkevän tasapainon tällaisiin luottovakuuksia koskeviin järjestelmiin ja niiden vakauteen liittyvien tavoitteiden ja muiden tavoitteiden välille, joita esimerkiksi velkojilla tietenkin on konkurssimenettelyissä ja jotka on myös otettava huomioon.
Ei voi nimittäin olla epäilystäkään siitä, etteikö tässä olisi rahoitusjärjestelmien suojelemisen lisäksi tarkoitus myös taata, ettei maksuista koidu haittaa muille tämän järjestelmän piiriin kuuluville. Tästä tuli mielestäni oikein tasapainoinen järjestely, ja se on erittäin tärkeää.
Esittelijä puhuikin jo toisesta asiastani, joka oli meidän oikeudellisten asioiden valiokunnan jäsentenkin mielestä merkittävä, nimittäin siitä tosiasiasta, että etuuskohteluun liittyvä rajanveto on sanoisinko suurpiirteinen. Meidän mielestämme etuuskohtelu pitäisi joko laajentaa koskemaan todellakin keskisuuria yrityksiä tai rajoittaa sitten ainoastaan pankkeihin ja rahoitusmarkkinoihin välittömästi osallistuviin yrityksiin. Tässäkin asiassa talousasioiden valiokunta sai aikaan minusta hyvän lopputuloksen, ja myöhäisen ajankohdan huomioon ottaen haluaisin nyt päättää puheenvuoroni. Oikeudellisten asioiden valiokunnan puolesta voin sanoa, että yhdymme esittelijän näkemyksiin ja aiomme myös tukea niitä.

Karas
Arvoisa puhemies, tämähän menee nopeammin kuin olimme uskoneetkaan. Aluksi haluaisin pyytää kollega Villiersiltä anteeksi. Hänet nimettiin juuri äänestyksen lopussa ryhmämme konservatiivisen valtuuskunnan varapuheenjohtajaksi, josta onnittelen häntä lämpimästi. Käsiteltävästä aiheesta on sanottu jo paljon, ja haluaisinkin vain täydentää joitakin kohtia.
Ensiksi haluan sanoa, että tästä ja edellisestä esityslistan aiheesta puhuneilla on suuria tavoitteita. Teemme kaikkemme, jotta rahoituspalveluja koskeva toimintasuunnitelma voidaan hyväksyä ja toteuttaa ripeästi, laadukkaasti ja aikataulun mukaisesti. Tämä direktiivi on osa rahoituspalveluja koskevaa toimintasuunnitelmaa, ja toivomme neuvoston laativan komission ja parlamentin esivalmistelujen jälkeen oman kantansa asiasta nyt mahdollisimman pian, toisin kuin muissa tapauksissa.
Edellä puhunut jäsen Lehne jo huomauttikin, että vuonna 1998 selvityksen lopullisuudesta annettu direktiivi oli Euroopan tason finanssipolitiikan ensimmäinen virstanpylväs. Se on toistaiseksi ainoa rahoitustapahtumiin liittyvistä rajat ylittävistä vakuuksista annettu yhteisön säännös. Niitä koskeva järjestely on saatava yhtenäiseksi, jotta voimme luoda tehokkaat sisämarkkinat. Arvo-osuusmuotoisten arvopapereiden rajat ylittäviin siirtoihin sovellettavaa lakia koskevat epävarmuudet on poistettava. Edullisten ja integroitujen EU:n markkinoiden vastaiset lisääntyneet hallinnolliset kustannukset on poistettava. Meidän on poistettava 15 erilaisen oikeusjärjestelmän aiheuttama lainsäädännöllinen epävarmuus, koska erilaiset oikeusjärjestelmät aiheuttavat riskejä ulkomailla tapahtuvassa vakuuksien käytössä. Meidän on yhtenäistettävä myös maksukyvyttömyyslainsäädäntöä. Tarvitsemme siksi yhtenäisiä vähimmäissääntöjä.
Direktiivi on ainoa keino toteuttaa nämä tavoitteet. Suhtaudumme siihen siksi myönteisesti ja kannatamme esittelijän laatimaa mietintöä sekä jäsen Lehnen valmistelemaa oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausuntoa. Lämpimät kiitokset! Toivomme, että tämä parlamentin mietintö ja komission ehdotukset voidaan toteuttaa ja panna täytäntöön pikaisesti.

Bolkestein
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa puheenvuoroni kiittämällä esittelijäänne, Pérez Royoa, sekä talous- ja raha-asioiden valiokunnan jäseniä erinomaisesta työstä ja erittäin rakentavasta lähestymistavasta rahoitusvakuusehdotukseen. Kuten jäsen Karas juuri korosti, tämä ehdotus on rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman (FSAP) keskeisiä asiakirjoja, ja se on ratkaiseva tekijä sen varmistamiseksi, että Euroopan unionin yhdentyneet rahoitusvakuusmarkkinat saadaan toteutettua määräajassa vuoteen 2003 mennessä ja FSAP:n yleiset tavoitteet vuoteen 2005 mennessä.
Etujen odotetaan olevan erittäin suuret, kun otetaan huomioon, että jo pelkästään keskeneräisten sopimusten arvo Euroopan takaisinostomarkkinoilla eli repo-markkinoilla on yli 1,8 miljardia euroa. Kun direktiivi on pantu täytäntöön jäsenvaltioissa, näitä sopimuksia hallinnoidaan vain yhdessä eikä 15:ssä erilaisessa lainsäädäntöjärjestelmässä. Tällaisen yhdenmukaisen yleiseurooppalaisen lainsäädäntöjärjestelmän vahvistaminen rahoitusvakuuksien käytölle edistää eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä ja kustannustehokkuutta, koska se kannustaa rajatylittävää liiketoimintaa ja parantaa eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden kilpailukykyä.
Nyt siirryn jätettyihin tarkistuksiin. Yleisesti ottaen komissio kannattaa kaikkia muita tarkistuksia paitsi tarkistuksia 16 ja 21, joissa käsitellään täydentävän vakuuden suojan laajentamista ja soveltamisalan laajentamista. Hyväksymme tarkistukset 1, 2, 18 ja 19 aivan sellaisinaan. Lisäksi voimme hyväksyä periaatteessa myös tarkistukset 3-15, 17 ja 20 sillä edellytyksellä, että sanamuotoa muutetaan jonkin verran, mikä tuskin aiheuttaa parlamentille vaikeuksia. Saatamme kuitenkin tarvita vielä hieman joustoa, kun neuvottelemme lopullisesta sopimuksesta.
Hyväksymällä tarkistuksen 1 emme poista luottoon liittyvän täydentävän vakuuden suojaa. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta 16, koska siinä luottoriskiä vähentävää täydentävää vakuutta suojeltaisiin direktiivin säännöksellä, ja tätä tarkistusta ei uskoaksemme neuvostokaan voisi hyväksyä. Mutta kuten tarkistuksessa 1 todetaan, tämäntyyppistä rahoitusvakuutta voidaan silti suojella kansallisella lainsäädännöllä.
Tarkemmin sanottuna tarkistus 16 ei ole komission mielestä hyväksyttävä sen vuoksi, että se voi olla ristiriidassa sen jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyslakien perustana olevan periaatteen kanssa, jolla yleensä koetetaan estää säännökset, joiden nojalla velallisen asema paranee maksukyvyttömyyteen liittyvän tapahtuman seurauksena tai varsinkin luottokelpoisuuden heikentymisen vuoksi.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 21, koska se haluaisi, että mahdollisimman monet muutkin yritykset kuin rahoituslaitokset voisivat hyötyä tästä direktiivistä. Yrityksethän käyttävät jo näitä järjestelyjä markkinoilla.
Lopuksi haluaisin vielä kerran kiittää parlamentin jäseniä heidän erinomaisesta yhteistyöstään. Minulle on myös kerrottu, mitä tänään on tapahtunut Coreperissa, kuten esittelijä Pérez Royo mainitsikin. Kuten hän totesi, huomenna pidetään Ecofin-kokous, jossa itsekin olen mukana. En tiedä, mihin huominen keskustelu johtaa. Valitan, että tarvittiin toinen käsittely syistä, jotka lienevät ilmeisiä, mutta sille en voi mitään. Komissiohan on toisaalta neuvoston ja toisaalta parlamentin armoilla.
Viimeiseksi haluaisin sanoa jäsen Lehnelle, että olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä tämän keskustelun ajoituksesta. Tämä on äärimmäisen tärkeä keskustelu, mutta silti se käydään vasta nyt, kun kello on lähes 23 ja paikalla on enää hyvin vähän yleisöä. Arvoisa puhemies, olisin ollut hyvin iloinen, jos tämä keskustelu olisi voitu käydä tänään aikaisemmin. Olen varma, että läsnä olevat parlamentin jäsenetkin olisivat olleet siitä aivan yhtä iloisia.

Puhemies
Vaikka kello on jo paljon ja parlamentaarinen edustus vähäistä, keskustelu on ollut korkeatasoinen. Olen tyytyväinen, että olen voinut istunnon puhemiehenä osallistua tähän aikaan tähän vuoden 2001 viimeiseen iltakeskusteluun Strasbourgissa. Kiitän teitä parlamentin puolesta.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
(Istunto päättyi klo 22.55.)

Vuoden 2001 Saharov-palkinnon luovuttaminen
Puhemies
Arvoisa Nurit Peled-Elhanan, arvoisa Izzat Ghazzawi, arvoisa piispa Zacarias Kamwenho, Euroopan parlamentilla on suuri ilo toivottaa teidät tervetulleiksi ja luovuttaa teille Saharov-palkinto mielipiteenvapauden tunnustuksena. Tervehdin samalla kaikkia niitä henkilöitä, etenkin perheenjäseniänne, jotka ovat tulleet tänne teidän kanssanne.
Euroopan parlamentti on vuodesta 1988 lähtien myöntänyt joka vuosi Saharov-palkinnon kunnioittaakseen henkilöitä tai järjestöjä, jotka ovat osallistuneet omassa maassaan kamppailuun ihmisoikeuksien ja vapauden puolesta. Heidän toimintansa ytimessä on vahva vakaumus: jokaisen ihmisen oikeus elää ihmisarvon kunnioituksessa etnisestä alkuperästään, sukupuolestaan tai vakaumuksistaan riippumatta.
Tänä vuonna Euroopan parlamentti päätti ensimmäisen kerran myöntää Saharov-palkinnon kolmelle henkilölle. Tämä oli poikkeuksellinen päätös, joka vastaa poikkeuksellisia oloja.
Arvoisa Nurit Peled-Elhanan, tulette Israelista, ja olette itse joutunut kärsimään paljon. Kirjoititte eräänä päivänä: "Jotta sota voitaisiin lopettaa, on ymmärrettävä, että kaikkien veri on samanväristä ja että jokaisen lapsen kuolema on koko maailman kuolema."
Kun 13-vuotias tyttärenne Smadar kuoli palestiinalaisen itsemurhaiskussa, ette halunnut vastata kauheuteen vihalla ja päätitte syyttää sanojanne lainatakseni "likinäköistä politiikkaa, joka kieltäytyy tunnustamasta toisen oikeuksia ja lietsoo vihaa ja konflikteja". Kuka meistä voisi väittää, että pahimman vääryyden, oman lapsen menettämisen, edessä hän toimisi yhtä rohkeasti ja arvokkaasti? Ketä meistä ei kosketa syvältä tämä selvänäköisyys ja tämä voima, jotka ovat tehneet teistä kaikkien niiden tunnuskuvan, jotka Israelin kansan keskuudessa vaativat molempien kansojen, niin israelilaisten kuin palestiinalaistenkin, toiveet huomioon ottavaa rauhaa?
Myöntämällä teille Saharov-palkinnon haluamme osoittaa, kuinka sitoutuneita olemme tukemaan kaikkia niitä, jotka näin vaikeassa historiallisessa tilanteessa ja huolimatta tapahtumien luomasta paineesta ponnistelevat uupumatta jokapäiväisellä toiminnallaan kansojen lähentämiseksi.
Arvoisa Izzat Ghazzawi, te tulette Palestiinasta, ja tekin olette kärsinyt paljon. Yhdessä vankilassa kirjoittamassanne kirjeessä käännyitte äskettäin kuolleen israelilaisen ystävänne, runoilija Ya'ir Horowitzin, puoleen jatkaen keskustelua, jonka kuolema oli keskeyttänyt, kuvaillen yhteistä haavettanne rauhasta, haluten vastustaa teitä uhannutta lannistumista, kun haaveenne rauhasta muuttui vuosien mittaan yhä kaukaisemmaksi.
Lannistumatta tavoittelitte rauhaa ja edistitte vuoropuhelua Israelin ja Palestiinan kansojen välillä. Lannistumatta, vaikka jouduitte vankilaan, vaikka tekstejänne sensuroitiin ja ennen kaikkea vaikka menetitte 16-vuotiaan poikanne Ramyn, jonka Israelin armeija tappoi hänen auttaessaan koulunsa pihalla loukkaantunutta ystäväänsä. Jatkoitte itsepintaisesti vuoropuhelua kirjoituksissanne, Birzeitin yliopistossa pitämillänne luennoilla, uutteralla toiminnalla palestiinalaisten kirjailijoiden yhdistyksessä, jonka puheenjohtajana toimitte, yhteyksillänne israelilaisiin kirjailijoihin ja yhteisillä julkaisuilla. Olette pyrkinyt konkretisoimaan tavoitteen koko alueen kulttuurien, uskontojen ja kansojen välisestä suvaitsevuudesta ja molemminpuolisesta ymmärryksestä.
Arvoisa Nurit Peled-Elhanan, arvoisa Izzat Ghazzawi, palkitsemalla teidät molemmat Euroopan parlamentti haluaa tukea rauhaa sodan väistämättömyyttä vastaan, tuoda esiin suvaitsevuuden ja ymmärryksen voimat sekä ylläpitää toivoa.
Arvoisa piispa Kamwenho, maanne on ollut sodassa jo 25 vuotta. Kaksi sukupolvea angolalaisia ei tunne sanan "rauha" merkitystä, ja loputtoman sodan tulos on musertava: miljoona kuollutta, lähes neljä miljoonaa siirtymään joutunutta henkilöä, satoja miljoonia orpolapsia, sotainvalideja, nälänhädästä kärsivä väestö, jossa joka viides lapsi kuolee alle 5-vuotiaana, alle 45 vuoden elinajanodote, alue, jonne on haudattu miljoonia jalkaväkimiinoja, äärimmäinen köyhyys huolimatta luonnonvaroista, joita käytetään valitettavasti lähinnä sodan rahoittamiseen.
Euroopan parlamentti on aina sitoutunut edistämään poliittisen ratkaisun löytämistä Angolan konfliktiin, ja olemme säännöllisesti korostaneet, että kaikkien osapuolien on käynnistettävä kiireisesti laaja vuoropuhelu, joka voi johtaa kestävään rauhaan turvaten ihmisoikeuksien edistämisen ja suojelemisen. Parlamentti on ylistänyt useasti kirkkojen ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen asian hyväksi tekemiä ponnisteluja. Lubangon arkkipiispana, Angolan ja São Tomén katolisen piispainkokouksen puheenjohtajana ja Angolan rauhaa edistävän ekumeenisen komitean puheenjohtajana olette toiminut perusoikeuksien ja rauhan apostolina symboloiden Angolan kansan toivoa ja sen rauhan-, vapauden- ja oikeudenkaipuuta.
Kunnioitamme elämäntyötänne, miehen elämäntyötä, hänen ekumeniaansa, hänen päättäväisyyttänsä ja hänen äänensä voimaa. Kunnioitamme myös kaikkien niiden ihmisten toiveiden puolestapuhujaa, jotka Angolan kansalaisyhteiskunnassa ponnistelevat vuoropuhelun ja sovinnon puolesta.
Arvoisa piispa Kamwenho, kaikista näistä syistä luovutamme teille tänään Saharov-palkinnon mielipiteenvapauden tunnustuksena.
Haluaisin lopuksi kunnioittaa kaikkien Israelin, Palestiinan ja Angolan konfliktien uhreina surmansa saaneiden lasten, naisten ja miesten muistoa. Tukemme vuoden 2001 Saharov-palkinnon saaville rauhan puolustajille todistaa, kuinka heidän murheelliset kohtalonsa liikuttavat meitä ja että tuomitsemme yhdessä kaikki väkivallan muodot.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Nurit PELED-ELHANAN
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, rakas Luisa, rakas perheeni, hyvä rouva Sartaoui, halusin omistaa puheeni 30 vuotta sitten yhdessä rauhasta haaveilleiden isäni ja hänen palestiinalaisen ystävänsä, tohtori Issam Sartaouin, muistolle.
Tunnen kuitenkin, että minun on pakko omistaa puheeni lapsille, jotka Israelin armeija tappoi eilen vain siksi, että he olivat syntyneet palestiinalaisiksi.
On suuri kunnia olla täällä tänään teidän seurassanne Saharov-palkinnon saajana. Tiedän, että tällaisessa tilanteessa pitäisi puhua toivosta ja inhimillisistä ominaisuuksista, jotka voivat auttaa meitä saavuttamaan myötätunnon ja ihmisten välisen veljeyden voiton. Suokaa minulle siis anteeksi, etten puhu niistä nyt lainkaan.
Kotimaassani Jerusalemissa toivo ja inhimillisyys tekevät kuolemaa. Israelista on tulossa lasten hautausmaa, joka kasvaa päivä päivältä kuin maanalainen valtakunta, joka laajenee jalkojemme alla tuhoten kaiken ympäriltään. Tuossa valtakunnassa lepää tyttäreni palestiinalaisen murhaajansa kanssa, jonka veri hänen vereensä sekoittuen leviää Jerusalemin kiveyksille, kaupungin, joka on jo kauan sitten muuttunut välinpitämättömäksi verelle. He makaavat siellä lukemattomien lasten kanssa, ja he ovat kaikki pettyneitä. Tyttäreni murhaaja on pettynyt, sillä hänen murhansa ja itsemurhansa ei johtanut mihinkään. Se ei lopettanut Israelin julmaa miehitystä, se ei vienyt häntä paratiisiin, ja ne, jotka lupasivat hänelle, että hänen eleensä olisi merkityksekäs ja arvokas, jatkavat kuin häntä ei olisi koskaan ollutkaan. Pieni tyttäreni on pettynyt, sillä hän oli tuhansien uusien pienten veljiensä ja siskojensa tavoin uskonut, että hänen elämänsä oli turvattua, että hänen vanhempansa suojelisivat häntä pahalta ja ettei mitään voisi sattua kilteille pikkutytöille, jotka ylittävät kaupunkinsa katuja matkallaan tanssitunnille. Ja kaikki lapset, jotka lepäävät heidän kanssaan, ovat pettyneitä, sillä maailma menee menojaan ikään kuin heidän verensä ei olisi koskaan vuotanut.
Kotimaassani Jerusalemissa itseään johtajiksemme kutsuvat miehet sallivat kuoleman hallita. Nämä herrat vaikuttavat kuitenkin osaavan elää rauhassa, kun siihen on tarvetta. Perjantaina 1. joulukuuta suruaikaa elävän Jerusalemin paikallisen sanomalehden pääkirjoituksessa kerrottiin, että Jerikon kaupunki oli elänyt kaksi kuukautta rauhassa. Ei israelilaisia sotilaita, ei palestiinalaisia poliiseja, ei laukauksia.
Turha luulla, että amerikkalaiset olisivat saaneet Sharonin lakkaamaan lähettämästä nuoria, 18-vuotiaita israelilaissotilaita tappamaan viattomia palestiinalaisia tai että he olisivat saaneet palestiinalaiset lakkaamaan räjäyttämästä itseään viattomien israelilaisuhriensa kanssa. Näin ei todellakaan ole. Jeriko on rauhallinen, sillä israelilais- ja palestiinalaisjohtajat ovat yhdessä päättäneet avata uudelleen kasinon...
Lukiessani artikkelia en voinut olla ajattelematta, ettei tyttäreni ole edes pelirahakkeen arvoinen. Intifadan, loputtoman verilöylyn, alettua tapetut lähes 200 lasta eivät ole pelirahakkeiden arvoisia. Eikä tämä kuitenkaan hämmästyttänyt minua, sillä olen aina tiennyt, ettei sotamme ole Israelin kansan sota Palestiinan kansaa vastaan, vaan valtionjohtajiksi itseään kutsuvien elämäntuhoajien sota kansaa vastaan kummallakin puolella.
Kavalat poliitikot käyttävät Jumalaa, kansan etua, vapautta ja demokratiaa ja jopa suruamme poliittisina työkaluinaan ja lapsiamme mallinukkeina sattumanpelissään: kaadoitte minulta 10, kaadan teiltä 300 ja olemme tasoissa seuraavaan siirtoon asti.
Mikään tästä ei ole uutta ihmiskunnan historiassa. Johtajat ovat aina käyttäneet Jumalaa ja muita pyhiä arvoja kuten kunniaa ja rohkeutta suuruudenhullujen tavoitteidensa oikeutuksina. Ja ainoa ääni, joka on kautta historian tuominnut heidät ja vastustanut heitä, on äitien ääni, heprean kansan synnyttäjien ääni heidän kieltäytyessään noudattamasta faaraon käskyä tappaa pienet poikalapset heti heidän synnyttyään, Raakelin, raamatullisen äitimme, ääni hänen itkiessään lapsiaan ja kieltäytyessään lohduttautumasta, Troijan naisten, Argentiinan äitien, Irlannin, Israelin ja Palestiinan äitien ääni. Niiden ääni, jotka antavat elämän ja haluavat suojella sitä. Se on ainoa ääni, joka kuuluu vielä väkivallan jälkeen ja joka todella ymmärtää asioiden lopullisuuden merkityksen.
Vain äidit tietävät, että lapsen, minkä tahansa lapsen olipa hän serbi tai albaani, irakilainen tai afgaani, juutalainen tai palestiinalainen, kuolema on koko maailman, sen menneisyyden ja tulevaisuuden kuolema. Kun Luisa kertoi minulle, että minulle oli myönnetty Saharov-palkinto, sanoin, etten ansaitse sitä, sillä en ole koskaan pelastanut lasta, en edes omaani. Sitten ajattelin kuitenkin, ettei palkintoa myönnetty minulle henkilökohtaisesti vaan tälle äänelle, jonka kuolema on minulle antanut ja joka ylittää kaikki kansallisuudet, uskonnot ja jopa ajan. Äänelle, jonka poliitikot ja kenraalit ovat yrittäneet tukahduttaa niin kauan kuin on ollut miehiä ja he ovat sotineet.
Minulta on usein kysytty, tunnenko tarvetta kostaa tyttäreni murhan, kun toivonsa niin täydellisesti menettänyt nuorimies, että hän oli valmis tappamaan muita ja itsensä vain siksi, että hän oli palestiinalainen, tappoi tyttäreni vain siksi, että hän oli syntynyt israelilaiseksi. Vastauksena lainaan aina suuren heprealaisen kirjailijan Bialikin säettä: "Saatana ei ole vielä luonut niitä, jotka kostaisivat pienen lapsen kuoleman." Eikä kyse ole siitä, ettei saatanalla olisi siihen keinoja, vaan siitä, että lapsen kuoleman jälkeen ei ole enää mitään kostoa, ei mitään kuolemaa, ei mitään elämää. Ainoa jäljellä oleva tunne, ainoa toive, ainoa tarve, joka ei koskaan täyty, on lapsen suojeleminen. Lapsensa menettäneet äidit sanovat, että heidän käsiään särkee herkeämätön tarve puristaa lasta syliin ja suojella häntä pahalta. Yksikään äiti ei voisi harkita saavansa lohtua toisen äidin lapsen tappamisesta.
Jos emme halua, että koko maailma muuttuu kuolleiden lasten valtakunnaksi, meidän on korotettava äitien äänemme vaientaaksemme muut äänet. Meidän on kuultava jälleen se Jumalan ääni, joka sanoi: "Älä satuta kättäsi poikaan", muuten ei pian ole enää mitään sanottavaa, mitään kuultavaa paitsi surevien loputon huuto. Hyvät parlamentin jäsenet, pyydän teitä kuulemaan ääniä, jotka kantautuvat tapettujen lasten maanalaisesta valtakunnasta. Sieltä löytyy tänä päivänä todellinen oikeus, siellä vallitsee todellinen monikulttuurisuus, siellä tiedetään, ettei verien, ihojen tai henkilöllisyystodistusten ja lippujen välillä ole eroa. Kuulkaa kuolleiden lasten huuto, ja auttakaa äitejä pelastamaan elossa olevat lapset.
(Pidennettyjä voimakkaita suosionosoituksia)

Ghazzawi
. (EN) Arvoisa puhemies, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, hyvät ystävät: otan tämän tunnustuksen vastaan hyvin liikuttuneena ja innostuneena. Tämä palkinto on uskonaskel, joka ilmaisee luottamustanne maailman kykyyn edistää jatkuvaa vuoropuhelua suvaitsevaisuuden ja sovinnon hengessä. Sen ansiosta luottamukseni alueemme ja siellä vallitsevan konfliktitilanteen parempaan tulevaisuuteen on nyt vahvempi ja kestävämpi kuin koskaan.
On monia tapahtumia, joista haluaisin teille kertoa, mutta minulle on annettu vain rajallisesti aikaa. Vankilassani kirjoitin lähes kolmen vuoden ajan kirjaa nimeltä "Letters Underway", jossa pimeimpänä hetkenäni esitin itselleni seuraavan kysymyksen: voisinko osoittaa kirjani jollekin sellaiselle israelilaiselle henkilöhahmolle, joka olisi taiteilija, isä, aito ihmissielu, mies tai nainen, joka murentaisi yksinäistä selliäni vartioivan sotilaan luoman mielikuvan? Koska vastaus oli myönteinen, jatkoin kirjoittamista. Kun pääsin vankilasta, osallistuin Oslossa pidettyyn kirjailijakokoukseen, johon kokoontui sekä Israelin että Palestiinan puolelta muutamia älymystön edustajia keskustelemaan siitä, miten he voisivat edistää rauhaa. Tuon kymmenen päivää kestäneen tunteiden ristiaallokon aikana israelilaiset puhuivat paljon kärsimyksistä, joita juutalainen kansa on saanut kokea historian aikana. Palestiinalaiset puhuivat jokapäiväisestä kärsimyksestään miehityksen alaisina.
Kymmenen päivän kuluttua pystyimme lopulta ymmärtämään toistemme tarpeet. En koskaan unohda erään israelilaisen kirjailijan lausahdusta. Tämän kokouksen aikana, sen kymmenentenä päivänä, hän nimittäin sanoi: "Olen aina ollut sitä mieltä, että ihminen on paha... enää en ole siitä aivan varma." Tuona samana vuonna, eli vuonna 1993, poikani sai koulussa surmansa sotilaiden luodeista. Tuo tapahtuma muutti koko elämäni, mutta silti tiesin, että paras ihminen on elävä ihminen.
Jos vain päätämme niin, kärsimys voidaan kokea parantavana voimana eikä kostoa ja vihaa lietsovana sokeana kamppailuna. Silmä silmästä -periaate tekee koko maailman sokeaksi. Olen kyllä aina osannut käyttää vähättelyä sovittelun välineenä kirjoissani.
On kuitenkin totta, että ihmisen kamppailu oman sisimpänsä kanssa on kamppailuista jaloin. On sääli, että nykyinen kamppailu käydään kansakuntien ja kulttuurien välillä. Jos jätämme tämän kamppailun vihanpitoa lietsovien sotaherrojen käsiin, he tekevät siitä veristen terroritekojen historiaa. Jos jätämme sen heidän käsiinsä, hyväksymme tosiasiana sen, että maailma on joko paha tai täysin mieletön. Mutta ne, jotka ovat lukeneet historiaa suvaitsevaisella asenteella, ymmärtävät, että tässä tilanteessa tarvitaan molemminpuolista moraalista sitoutumista olemassaolon ehtoihin ja ihmiskunnan velvoittamista kunnioittamaan elämää ainoana todella arvokkaana lahjana.
Millään poikkeamilla ei ole rotua tai uskontoa tai tyyssijaa. Vain kulttuurilla on oma uskonto ja tyyssija. Tämä johtuu siitä, että mikään ainutlaatuinen kulttuuri ei ole syntynyt itsestään: kulttuurit ovat kautta historian ottaneet toisiltaan vaikutteita ja menestyneet parhaiten juuri silloin, kun ne ovat voineet jakaa toisilleen omia saavutuksiaan ja arvojaan.
Viime aikoina herännyt pelko kulttuurien välisestä yhteentörmäyksestä ei kuitenkaan ole aiheeton. Rikkaiden ja köyhien välillä vallitsee hämmästyttävä epätasapaino, ja on paljon sellaista epäoikeudenmukaisuutta, joka uhkaa jo itse suvaitsevaisuuden periaatetta maapallollamme.
Kulttuurien välistä vuoropuhelua tarvitaan eniten juuri nyt, kun meidän on kaivettava esille terrorin juuret. Poikkeuksellisen levottomalla alueella elävänä kirjailijana minun on tarkasteltava tätä kulttuurien välisen vuoropuhelun kysymystä ikään kuin tarinana vetovoimasta ja jännitteestä. Mitä tahansa alueellamme tapahtuukin, se vaikuttaa vääjäämättä koko maailmaan.
Ei siksi, että alueemme olisi maailman napa, vaan ainoastaan siksi, että sieltä saivat alkunsa ne hengelliset juuret, joiden vaikutus ulottuu meidän jokaisen elämään. Tämä vaikuttava menneisyys luo sekä vetovoimaa että jännitettä.
Nyt on jo aika tajuta, että tämä vaikuttava hengellinen menneisyys on osa inhimillistä kulttuuria. Se on tärkeää nähdä nimenomaan inhimillisen kulttuurin osana eikä minään jumalallisena kutsuna valloittaa pyhä maa, joka tuhoaa omat lapsensa. Ihminen on pyhä. Mikään ei ole enää pyhää, jos ihmistä nöyryytetään ja jos häneltä riistetään oikeus elää ihmisarvoista elämää.
Ei meidän ole mitään järkeä piirtää alueestamme yksityiskohtaista karttaa, jos ihmissydämet särkyvät siellä häilyen toivon ja epätoivon rajamailla. Olemme lopen kyllästyneitä harhakuvitelmiin voitosta. Mitään kansakuntaa ei voida kukistaa, jos se pitää tiukasti kiinni siitä, että elämän mielekkyys on arvo sinänsä. Eristyneisyytemme ja hätämme on pohjaton, mutta meillä on myös vahva usko tulevaisuuteen. Me tulemme aina tarvitsemaan tukeanne jatkuvan rauhanprosessin turvaamiseen ja myös niille rauhanleireille, joissa sytytettiin kynttilät kaikkien niiden ihmisten muistolle, jotka ovat menettäneet henkensä tässä järjettömässä taistelussa.
Kiitän teitä vielä kerran siitä, että myönsitte minulle ja kumppaneilleni tämän arvokkaan palkinnon, ja otan sen vastaan syvästi kiitollisena, mutta samalla sydämeni on täynnä hätää Palestiinan ja Israelin tulevaisuudesta sekä ihailua kaikkia niitä miehiä ja naisia kohtaan, jotka ovat siellä nyt ja joilla on unelma ja näky paremmasta.
(Parlamentti osoitti seisten suosiota puhujalle.)

Don Zacarias KAMUENHO
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, hyvät ystävät, asun paikassa, missä aurinko on polttavan kuuma ja taivaanranta on leveämpi. Asun paikassa, missä maaperässä on enemmän rikkauksia ja maan ihmisillä vähemmän kunnianhimoa, missä metsällä ei ole loppua niin kuin ei toivollakaan. Siellä minä asun. Arvoisa Euroopan parlamentin puhemies Nicole Fontaine, tuon teille terveisiä sieltä. Jalomielisen parlamentin kunnianarvoisat jäsenet, tuon teille ystävällisiä terveisiä sieltä. Tuon sieltä veljellisiä terveisiä Nurit Peled-Elhananille ja Izzat Ghazzawille, parille, joka jakaa kanssani tämän kunnianosoituksen. Tuon terveisiä parlamentin täysistunnon kunnianarvoisille vieraille tuosta Angola-nimisestä maasta. Älkäämme unohtako tiedotusvälineitä, kirjallista, suullista tai televisioviestintää, jotka tekevät viidestä maanosasta yhden suuren kylän. Viimeiseksi, ja tästä minun olisi loppujen lopuksi pitänyt aloittaa, tuon Angolasta terveisiä tälle historialliselle kaupungille, Strasbourgille, jossa Euroopan parlamentti pitää majaansa, kaupungille, johon sain tutustua jo nuorena. Se ei vetänyt minua puoleensa ainoastaan kulttuuri-ilmastonsa takia, vaan ennen kaikkea, koska se muistutti minua niistä monista elsassilaisista lähetyssaarnaajista, jotka levittivät portugalilaisten lähetyssaarnaajien rinnalla evankeliumia maassamme. Hyvät naiset ja herrat, tuon siis kaikille teille lämpimiä terveisiä Angolasta.
Arvoisa puhemies Nicole Fontaine, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, hyvä jäsen José Ribeiro e Castro, hyvä oma seurueeni, jonka jäsenistä mainitsen kulttuuriasioiden varaministerin ja Angolan suurlähettilään, Euroopan parlamentin puhemies sanoi ystävällisessä onnittelukirjeessään, jossa hän ilmoitti minulle virallisesti tästä osakseni koituneesta kunnianosoituksesta, että rauha on aina ollut yksi hänen päätavoitteistaan ja että työskentelyni ekumenian hyväksi oli tehnyt häneen vaikutuksen. Angolan ja São Tomén piispainkokous (Conferência Episcopal de Angola e São Tomé), jota olen johtanut nelisen vuotta, kirjoitti maaliskuussa 2000 päivätyssä paimenkirjeessään: emme voi levittää evankeliumia edistämättä rauhaa. Lisäksi Angolan kirkkojen välinen rauhankomitea (Comité Intereclesial para a paz em Angola), joka perustettiin myös viime vuonna, pyrkii olemaan uskovaisten äänenä tässä erittäin tärkeässä rauhan asiassa.
Tammikuun 11. päivänä päivätyssä kirjeessään herra tasavallan presidentti José Eduardo dos Santos toivotti minulle, vastauksena joulukirjeeseeni, mitä parhainta menestystä paimentoiminnassani rauhan ja Angolan kansan onnellisuuden hyväksi. Saharov-palkinnon voittamista seuranneena päivänä kaikkialta ja kaikista sosiaaliluokista, mukaan lukien tasavallan presidentiltä ja Jonas Savimbilta, tulleiden onnittelujen tulvan myötä korostui palkinnon yhdistävä ulottuvuus Eurooppa, Lähi-itä, Afrikka ja sen rauhan tavoitteiden saavuttamiseen kannustava luonne. Ikävä kyllä palkittujen kotimaat, erityisesti omani, eivät ole viime aikoina jääneet osattomiksi sellaisista toimista ja viesteistä, jotka humanitaarisesti ajateltuna voisivat tehdä tyhjiksi Euroopan unionin parlamentaarikkojen ylistämät teot. Kuudes vaisto kuitenkin kertoo meille, että näin ei ole asian laita. Vuoden 2001 Saharov-palkinnon välittämä viesti on taattu, ja vakuutan teille, että moni asia ei ole kuin ennen.
Uskoin ja siksi puhuin. On mahdotonta olla puhumatta Angolan dramaattisessa tilanteessa. Eläminen rinta rinnan yksinkertaisen ja kärsivän kansan kanssa antaa meille valtuudet puhua sen puolesta sekä hallituksen ponnistelujen tunnustamiseksi että saman kansan vaatimien parannusten löytämiseksi. Muutama päivä sitten sanoin, että 14 vuotta kestäneen siirtomaasodan aikana yhden vuoden - vuoden 1973 - aikana päästiin ennennäkemättömään talouskasvuun, kun taas 25-vuotisen sisällissodan aikana on havaittu vain laskua, joka pahenee päivä päivältä, ennen kaikkea vuodesta 1998 lähtien. Nälkä, alastomuus ja taudit ovat synnyttäneet kuvia, jotka saisivat, mikäli ne tallennettaisiin ja heijastettaisiin sodan johtajien valkokankaille, nämä ehkä menettämään yöunensa ja alkamaan ajatella Angolaa. Eräissä maakunnissa aliravitsemus yltää 47 prosenttiin, minkä todistaa Yhdistyneiden Kansakuntien äskettäin esittämä vetoomus humanitaarisesta avusta.
Syyt: Angolan sotaan on useita syitä. Kun ajattelen suojelijaa, joka toi meidät tänne Strasbourgiin 12. joulukuuta, päivänä, joka on joulukuun 10. päivän, ihmisoikeuksien julistuksen päivän, ja 14. päivän, hänen kuolemansa päivän, välillä, huomaan, että voisin keskittyä yhteen näistä syistä, suvaitsemattomuuteen. Yhdistyneet Kansakunnat ei julistanut sattumalta vuotta 1995 Yhdistyneiden Kansakuntien suvaitsevaisuuden vuodeksi. Korvissamme ja omassatunnossamme soivat vielä Paavi Johannes Paavali II:n sanat maailman rauhanpäivänä samana vuonna sekä Unescon silloisen puheenjohtajan Frederico Mayor Zaragozan sanat, joita lainaan: "Ihmiskunnan täytyy voida omistautua rauhalle, sen kunnostamiseen, ja rakentamiseen uudelleen perustamalla vuoropuhelun, sovinnon ja sovituksen salliva foorumi. Väkivalta saa riittää!"
Kotimaassani on ollut erittäin vaikea puhua suvaitsevaisuudesta, koska suvaitsemattomuuden juuret ovat syvällä, sillä ne ovat lähtöisin kahden pääpuolueen, MPLA:n ja Unitan, poliittisesta jakaantuneisuudesta. Siinä ilmapiirissä suvaitsevaisuutta koskevat puheenvuorot katsotaan näiden suosituimpien ja ironisesti sotaisimpien puolueiden pettämiseksi tai yksityishenkilöiden tapauksessa taantumukselliseksi asenteeksi. Siinä ilmapiirissä puhe muutoksesta merkitsisi vallanvaihdosta kilpailijan kanssa; mutta meidän, kirkon ja kansalaisyhteiskunnan kannalta, muutos nyt heti merkitsisi suvaitsevaisuuden hyväksymistä eloonjäämiskysymyksenä, joka esitetään pohjakerroksista yläilmoihin, poliittisista puolueista hallitukselle, kansalaisyhteiskunnasta ja kirkosta kansalliselle hankkeelle. Suvaitsevaisuus on avainsana, kuten Locke sanoo, jos haluamme löytää inhimillisen ja yhdistävän perustan konfliktien, omamme mukaan luettuna, ratkaisemiseksi tasapainoista kehitystä silmällä pitäen. Angolan tapauksessa suvaitsevaisuus todentuisi erikoisena kansallisena sovituksena, joka voi perustua ainoastaan jatkuvaan ja kattavaan vuoropuheluun, jolla sotien loputon kehä voidaan saada päättymään. Suvaitsevaisuus edellyttää yhteisvastuuta ja veljeyttä, ja läksy, jonka opimme Euroopalta, on esillä tässä suurenmoisessa edustajainkokouksessa, joka on koolla tässä ja nyt. Ihmisten veljeys, joka suodattuu kaikkeen suhtautumiseemme, saa kiinnittämään huomiota myös taloudellisiin kysymyksiin ja niissä tehtyihin virheisiin. Etelässä, jonne olemme asettuneet, rikkaudet synnyttävät sekä sotia että merkkejä yhteisvastuullisuudesta. Puhuakseni selvästi kaivannaistoiminnasta, sanoisin, että konfliktien rahoittamista vaikeuttavan, mutta sosiaalisten investointien toteutumista edistävän avoimuuden on jo korkea aika lisääntyä...
...ja vaikuttaa kansalaisten elämänlaatuun, ja tämän on tapahduttava oman oikeuden eikä näennäisen hyväntahtoisuuden avulla.
Lopuksi haluan tuoda uudestaan esille ajatuksen, joka oli minut tänne Saharov-palkinnon jakoon tuoneen kampanjan mottona: auttakaa Angolaa elämään! Tämä oli haaste, jonka katolinen kirkko esitti vuonna 1986 Neuvostoliitolle ja Yhdysvalloille tehdessään tiliä Angolan kymmenestä ensimmäisestä vuodesta itsenäisenä. Nyt kun sota on jatkunut kymmenen vuotta kauemmin, huutomme on edelleen sama. Kenelle huudamme tällä kertaa? MPLA:lle ja aseistetulle Unitalle, joille toistamme rikkirevityin sydämin: historia on 26 vuoden ajan ollut veren tahrima, veljen toiselta veljeltä vuodattaman veren tahrima, ja ovien sulkeminen vuoropuhelulta merkitsisi niiden avaamista ikuiselle sodalle. Näin sanotaan piispojen paimenkirjeessä.
Euroopan unioni, jonka parlamentaarikot ovat antaneet käsiimme arvostetun Saharov-palkinnon, on antanut meille luottamuksensa, ja siihen vedoten pyydän nöyrästi molemminpuolista ja samanaikaista tulitaukoa, joka raivaisi tien vihamielisyyksien lopettamiselle, niin kuin moneen kertaan esittämässämme vetoomuksessa sanotaan. Meillä on nimittäin vielä aikaa ottaa takaisin menettämämme aika. Ensimmäinen presidenttimme Agostinho Neto lausui meille nämä salaperäiset säkeet, joita lainaan:
Enää en odota.
Olen se jota odotetaan.
Jokainen angolalainen on se, jota odotetaan. Auttakaa häntä elämään! Tästä syystä Saharov-palkinnon rahallinen anti osoitetaan Ekumeeniselle rauhanrahastolle (Fundo Ecuménico para a Paz) eli edistämään koulutusta rauhan ja kansallisen sovituksen hyväksi toimivissa yhteisöissä. Siispä, ystäväni, auttakaa Angolaa elämään! Paljon kiitoksia!
(Jatkuvia voimakkaita suosionosoituksia)
(Puhemies luovutti Saharov-palkinnon kolmelle vastaanottajalle.)
(Parlamentti osoitti pitkään suosiotaan seisaallaan.)(Juhlaistunto päättyi klo 12.50).

