

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission julkilausumista, jotka koskevat Brysselissä 15. ja 16. kesäkuuta 2006 pidettävän Eurooppa-neuvoston valmistelua, mukaan lukien tulevaisuutta koskevan pohdinnan seuraavat vaiheet, ja Jo Leinenin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puolesta komissiolle esittämä suullinen kysymys seuraavista toimista harkinta-ajan suhteen (O-0033/2006 - B6-0208/2006).
Tätä varten tänne ovat saapuneet neuvoston puolesta Hans Winkler ja komission puolesta komission puheenjohtaja Barroso, jonka seurassa on myös komission varapuheenjohtaja Margot Wallström. 
Hans Winkler,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, parin päivän – kyse on siis enää tunneista – kuluttua puheenjohtajavaltio Itävallalla on suuri hetki, kun Eurooppa-neuvosto kokoontuu. Tässä kokouksessa meillä on tilaisuus käsitellä monia puheenjohtajakaudellamme työstettyjä kysymyksiä ja keskustella niistä sekä saavuttaa tuloksia. Itävallan puheenjohtajakaudella on käsitelty varsin monia asioita, ja varsin monia tällaisia kysymyksiä ja aiheita on ratkaistu ja varsin usein yhdessä teidän, Euroopan parlamentin kanssa.
Tässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa käsiteltävät aiheet ovat hyvin vaihtelevia, ja tämän vuoksi minun täytyy ja aionkin käsitellä monia aiheita mutta vain lyhyesti. En edes yritä väittää käsitteleväni niitä kaikkia, koska haluan luonnollisesti välttää sitä, että veisin liikaa puheaikaa parlamentin jäseniltä.
Tuleva huippukokous on työhuippukokous. Esityslistalla ei ole käänteentekeviä päätöksiä, mutta puheenjohtajavaltio Itävallan korjaama sato – sikäli kuin sitä ei ole jo otettu talteen – on kerätty valmiiksi vilja-aitan suulle. Vilja-aitan ovi on apposen auki, ja nyt haluamme viedä sadon sisään.
Viime viikkoina ja kuukausina puheenjohtajavaltio Itävalta on Euroopan viemiseksi eteenpäin alkanut käyttää kaksitahoista strategiaa, ja tämä koskee myös tulevaa Eurooppa-neuvostoa. Tämä on tarkoittanut ensinnäkin tiettyjen kysymysten käsittelemistä niissä kysymyksissä edistymiseksi, jotka koskettavat ihmisiä eniten ja jollaisia ovat hyvinvointiin, taloudelliseen kasvuun, työsuhdeturvaan, sisäiseen ja ulkoiseen turvallisuuteen, sosiaaliturvaan, energiahuoltoon ja moniin muihin asioihin liittyvät kysymykset.
Tämä strategia on tarkoittanut toiseksi Euroopan tulevaisuudesta käytävän jatkuvan keskustelun elvyttämistä. Myös Eurooppa-neuvoston esityslista perustuu tähän kaksitahoiseen strategiaan, jossa on yhdistetty käytännön aiheet ja Euroopan tulevaisuus. Näin ollen neuvoston esityslistalla on ennen kaikkea monia sellaisia kysymyksiä, joista kaikki osanottajat ovat sitä mieltä, että ne edellyttävät Euroopan tason ratkaisuja. Yhteiskuntiemme ja kansalaistemme kannalta näihin kysymyksiin liittyy ongelmia, joita ei voida globaalissa maailmassa ratkaista järkevästi ilman kaikkien EU:n jäsenvaltioiden – ja lisäisin vielä ilman kaikkien EU:n toimielinten – yhteisiä toimia.
Ensimmäinen suuri aiheryhmä liittyy vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueeseen. Kaikki tätä koskevat selvitykset, muun muassa komission selvitys – myös komission varapuheenjohtaja Wallström on puhunut tästä jatkuvasti – osoittavat, että kansalaiset haluavat enemmän Eurooppaa. He odottavat Euroopalta enemmän juuri tällä alalla. Viimeisen puolen vuoden aikana tällä alalla on saavutettu paljon konkreettista edistymistä: mainitsen vain lyhyesti terrorismin vastaisen strategian, Schengenin alueen laajentamisen sekä viisumimenettelyjen helpottamista ja takaisinottoa koskevien sopimusten solmimisen useiden eri kolmansien maiden kanssa.
Lisäksi olemme viimeisen puolen vuoden aikana kuluttaneet paljon aikaa ja energiaa oikeus- ja sisäasioiden ulkoista ulottuvuutta koskevaan strategiaan – johon sisältyy niin sanotun EU:ta ympäröivän turvallisuusvyöhykkeen kehittämisen aloittaminen – ja olemme käynnistäneet turvallisuusyhteistyön EU:n, naapurimaidemme, Venäjän ja Yhdysvaltojen kesken. Tämä Wienin aloite, josta sovittiin EU:n, Venäjän ja Yhdysvaltojen välisessä kolmikantahuippukokouksessa, näkyy myös Eurooppa-neuvoston päätelmissä.
Maahanmuutto on ollut ja on edelleen merkittävä kysymys, ja myös sitä neuvosto aikoo käsitellä muutamien täsmällisten tapausten pohjalta. En ehdi puheaikani rajoissa käsitellä tätä kovin tarkasti. Tälle tärkeälle kysymykselle on varattava aivan oma keskustelunsa, jossa sitä on arvioitava monista eri näkökulmista: ei ainoastaan laittoman maahanmuuton torjunnan sekä oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön näkökulmasta vaan myös kehityksen näkökulmasta. Koska olen viimeisen puolen vuoden aikana vastannut kehitysyhteistyöasioista, voin sanoa, että olemme tehneet huomattavan paljon työtä maahanmuuttokysymyksen alalla myös EU:n kehitysyhteistyöstrategian yhteydessä ja että tämä on merkittävä lähestymistapa, jota emme saa unohtaa myöskään ongelman julkisessa esittelyssä. Ei ole epäilystäkään siitä, ettei tässä asiassa ole hyötyä yksittäisistä toimista: hyötyä on ainoastaan tehokkaasta toimenpidekimpusta.
Kaikki edellä mainittu työ on tietenkin yhä kesken, ja niinpä Eurooppa-neuvosto kehottaa todennäköisesti asianomaisia osapuolia pitämään työskentelyn käynnissä kaikilla näillä aloilla.
Lisäksi Euroopan olisi parannettava turvallisuutta toimillaan, joilla tähdätään Euroopan unionin hätätila- ja kriisivalmiuksien vahvistamiseen. Puheenjohtajakaudellaan puheenjohtajavaltio Itävalta on sitoutunut erityisesti näihin toimiin. Tätä koskeva selvitys, jossa luetellaan tähänastinen edistyminen ja annetaan jatkotoimia koskevia suosituksia, on määrä esittää Eurooppa-neuvostolle. Entinen komission jäsen ja Ranskan ulkoministeri Michel Barnier on esitellyt hyvin kattavan, virkistävän ja tulevaisuuteen katsovan selvityksen, johon kaikki EU:n toimielimet tutustuvat lähiviikkoina ja -kuukausina epäilemättä tarkasti. Siihen sisältyy monia hyviä ajatuksia siitä, kuinka tämä ongelma voidaan ratkaista yleisen turvallisuuden parhaaksi.
Toinen hyvin tärkeä kysymys, jota ei voida järkevästi ratkaista ilman koko Euroopan laajuisia ratkaisuja, on kestävä kehitys. Kuten tiedämme, EU:lla on ollut tätä koskeva strategia vuonna 2001 pidetystä Göteborgin Eurooppa-neuvoston kokouksesta lähtien. Strategian tavoitteena on, että kaikki päätökset ovat luonnonvarojen vastuullisen hallinnan mukaisia. Tämä ohjenuora on Itävallan puheenjohtajakaudella vastikään uudistettu täysin, ja sen pohjalta on laadittu kunnianhimoinen uusi strategia, joka koskee monia keskeisiä aloja, joita ovat ilmastonmuutos, energian puhtaus, liikenne sekä panostaminen kestäviin kulutus- ja tuotantotapoihin. Myös ilmastonmuutos on tässä yhteydessä asialistalla.
Lissabonin strategia on tietenkin toinen tärkeä aihe, jota käsitellään Brysselissä kohta pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Kuten myös Itävallan liittokansleri Schüssel täällä kertoi, maaliskuun Eurooppa-neuvostossa tutkittiin tätä strategiaa tarkasti ja esitettiin monia konkreettisia ehdotuksia. Tämän jälkeen on saavutettu kaksi merkittävää virstanpylvästä, jotka ovat palvelujen tarjoamisen vapautta koskeva kompromissi, josta neuvosto on suuresti kiitollinen parlamentille – haluan tehdä tämän täysin selväksi ja kiittää parlamenttia – ja seitsemättä puiteohjelmaa koskeva periaatteellinen yhteisymmärrys. Palveludirektiivin osalta neuvosto pitäytyi mahdollisimman pitkälti parlamentin kompromississa. Tämä direktiivi on hyvä esimerkki siitä, että EU:n toimielimet voivat rakentavaa ja tehokasta yhteistyötä tekemällä saavuttaa konkreettista edistystä kansalaistemme hyväksi. Puheenjohtajavaltio Itävalta on tästä parlamentille erityisen kiitollinen.
On sanomattakin selvää, että energiapolitiikka on toinen tärkeä aihe Eurooppa-neuvostossa. Tätä kysymystä on käsitelty ja siitä on keskusteltu monissa yhteyksissä, muun muassa yhteyksissä kolmansiin maihin – ja eilen minulla oli tilaisuus raportoida parlamentille Venäjän federaation kanssa pidetystä huippukokouksesta. Neuvostossa käydyssä keskustelussa etusijalla ovat olleet välttämättömät sisäiset toimet, kuten energiatehokkuuden parantaminen ja siirtyminen uusiutuviin energialähteisiin. Meidän on ryhdyttävä seuraavaksi myös ulkoisiin toimiin, ja tähän tarkoitukseen tarvitsemme yhteisen ennakoivan ja geostrategisesti asianmukaisesti harkitun lähestymistavan. Komissio ja neuvoston pääsihteeri Javier Solana ovat Eurooppa-neuvoston toimeksiannosta laatineet strategia-asiakirjan, joka on määrä esitellä Eurooppa-neuvostolle.
Toinen ala, jolla kansalaiset kyselyjen mukaan odottavat enemmän EU-toimia, ovat ulkopolitiikka ja EU:n ulkosuhteet. Euroopan unionin kansalaisten enemmistö haluaa, että EU on merkittävä toimija kansainvälisissä yhteyksissä. Viime vuosina tapahtuneesta kehityksestä huolimatta – ja mielestäni se on ollut huomattavaa – EU:lla ei ole edelleenkään sitä painoarvoa, joka sillä pitäisi olla taloudellisen voimansa ja kansainväliseen kauppaan osallistumisensa perusteella. On paljon puutteita, jotka olisi korjattava, ja komissio ansaitsee kiitoksen siitä, että se on laatinut tätä koskevan mietinnön, jossa tehdään monia ehdotuksia. Olen varma siitä, että myös komission puheenjohtaja aikoo kertoa tästä.
Eurooppa-neuvoston esityslistalla on tietenkin myös unionin toiminnan parantaminen. Tämä melko suurisuuntainen otsikko kattaa ne Eurooppa-neuvoston ponnistelut, joilla pyritään saavuttamaan sellaista käytännön edistystä, jota myös yksittäiset kansalaiset voivat arvioida. Näihin toimiin kuuluu monia aloitteita, jotka haluan mainita lyhyesti. Eräs puheenjohtajavaltio Itävallalle – ja lisäisin vielä minulle itselleni – hyvin tärkeä aloite koskee neuvoston avoimuutta. Nämä ponnistelut eivät ole uusia – tämänsuuntaista edistystä on jo tapahtunut – mutta puheenjohtajavaltio Itävalta on tavoitellut sellaista kokonaisnäkemystä, jolla pyritään niin sanotusti luomaan uusi tietoisuus avoimuudesta. Tämän ehdotuksen ydin on se, että yhteispäätösmenettelyn kaikki vaiheet ovat kansalaisille avoimia. Mielestämme tämä on myös keino lisätä kansalaisten luottamusta. Emme ole vielä ratkaisseet kaikkia varaumia, mutta puheenjohtajavaltiomme aikoo työskennellä viime hetkeen asti päättäväisesti tässä onnistumiseksi.
Toissijaisuusperiaate on ollut tärkeä kysymys, koska tarvitsemme avoimuustietoisuuden lisäksi kiistattomasti myös suurempaa toissijaisuustietoisuutta. Haluan tehdä täysin selväksi – koska tiedän, että juuri täällä parlamentissa ilmaistaan usein epäileviä näkemyksiä – ettei tässä ole kyse halusta siirtää asioita takaisin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Haluan tehdä selväksi, että puheenjohtajavaltiotamme on ohjannut toinen päämäärä. Kyse on siitä, että unionin toimet pyritään kohdentamaan paremmin tiettyihin aloihin, joilla on mahdollista tuottaa lisäarvoa.
Tätä varten puheenjohtajavaltio Itävalta järjesti konferenssin, joka pidettiin huhtikuun puolivälissä Itävallan St. Pöltenissä ja jonka otsikkona oli "Eurooppa alkaa kotoa" (Europa fängt zu Hause an). Tähän kokoukseen osallistui tietenkin huomattavan monia parlamentin jäseniä, ja te tiedätte tässä kokouksessa julkistetut mielenkiintoiset ehdotukset. Meille on tärkeää, että tällä kysymyksellä on tästä lähtien pysyvä sija esityslistalla ja että se muistetaan vieläkin tietoisemmin kuin tähän asti.
Mainitsen ainoastaan lyhyesti sen, että olemme pystyneet edistymään olennaisesti – ja toivoakseni tästä on todella kyse – komitologiakysymyksessä. Kyse on valvontatehtävästä ja komission, parlamentin ja neuvoston välisestä tehokkaasta vuorovaikutuksesta. Jos neuvottelijoiden eilen laatimia ehdotuksia voidaan seuraavaksi viedä eteenpäin sekä neuvostossa että parlamentissa, olemme saavuttaneet edistystä yhteistyömme kannalta tärkeässä – vaikkakin melko kuivassa – asiassa.
Seuraavaksi siirryn puheenvuoroni viimeiseen osaan: Euroopan unionin tulevaisuuteen, perustuslakiprosessiin ja pohdinta-aikaan. Pohdinta-aika, josta Eurooppa-neuvostossa päätettiin viime kesäkuussa, on tarkoittanut sitä, että monet jäsenvaltiot ovat tehneet enemmän tai vähemmän voimallisia aloitteita Eurooppa-hanketta koskevan todellisen keskustelun käynnistämiseksi. Lisäksi eurooppalaisen identiteetin kysymystä on tarkasteltu eri lähtökohdista. Haluan muistuttaa parlamenttia Sound of Europe ("Mitä Euroopasta kuuluu") -konferenssista, joka pidettiin Itävallan puheenjohtajakauden alussa, ja myös eräästä tapahtumasta, jota voidaan mielestäni hyvällä syyllä pitää onnistumisena: Eurooppa-kahvilasta (Café d’Europe). Tämä tapahtuma järjestettiin yhtä aikaa kaikissa pääkaupungeissa Eurooppa-päivänä.
Hyvin aktiivinen on ollut myös komissio, joka on laatinut K-suunnitelmansa. Haluan kiittää erityisesti komission varapuheenjohtajaa Wallströmiä hänen rakentavasta yhteistyöstään. Komissio on tehnyt kanssamme hyvää yhteistyötä avoimuuden lisäämiseksi ja voidaksemme vastata paremmin kansalaisten toiveisiin ja odotuksiin. On ilmennyt, että jäsenvaltiot haluaisivat jatkaa tätä pohdinta-aikaa jossakin muodossa vähintään vuodella. Eurooppa-neuvostossa on määrä keskustella tiiviisti yksityiskohtaisista järjestelyistä ja jatkosta ja tehdä tätä koskevia ehdotuksia.
Perustuslakisopimuksen osalta olemme onnistuneet murtamaan alussa vallinneen hiljaisuuden. Ei ollut itsestään selvää, että tämä keskustelu voitaisiin elvyttää, mutta olemme työskennelleet ankarasti sen hyväksi, ja toukokuun loppupuolella onnistuimme ensimmäisen kerran yli vuoteen järjestämään ulkoministereiden välillä tätä asiaa koskevan keskustelun. Koska olin yksi keskusteluun osallistuneista, voin todeta, että keskustelu oli hyvin avoin, laaja-alainen ja hyödyllinen ja selkeytti monilta osin tietä eteenpäin, vaikkei se johtanutkaan konkreettisiin päätöksiin. Kaikille meistä on käynyt selväksi, että ne ongelmat, jotka on ja on ollut tarkoitus ratkaista perustuslakisopimuksella, ovat edelleen EU:n yhteisellä asialistalla ja että meidän on jatkettava perustuslakihanketta yhteisenä eurooppalaisena hankkeena.
Myös ulkoministereiden välisessä keskustelussa Klosterneuburgissa kävi ilmi, ettei aika ole vielä kypsä lopullisen ratkaisun tekemiselle perustuslakisopimukseen liittyvissä oikeudellisissa kysymyksissä, koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole vielä valmiita tähän. Tämän vuoksi on haaste koko unionille ja erityisesti tuleville puheenjohtajavaltioille, että ne työskentelevät sen varmistamiseksi, että vuoteen 2009 mennessä saavutetaan selkeys EU:n tulevasta oikeusperustasta. Loppujen lopuksi vuosi 2009 on ratkaiseva vuosi monistakin syistä: tuolloin ei valita pelkästään uutta Euroopan parlamenttia vaan edessä on myös joitakin toimielimiin liittyviä haasteita, esimerkiksi uuden komission kokoaminen.
Sitä, minkä valtuutuksen Eurooppa-neuvosto tarkasti ottaen tältä osin antaa, sitä, vahvistetaanko aikataulu – ja jos se vahvistetaan, millainen siitä tulee – ja kuinka tässä asiassa edetään, ei ole vielä mahdollista määrittää. Valtioiden tai hallitusten päämiehet keskustelevat tästä aiheesta ja tekevät sitä koskevia päätöksiä. Mielestäni tämä on varmasti yksi keskeisimmistä aiheista tulevassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Yksi asia on kuitenkin selvä puheenjohtajavaltio Itävallan osalta: meidän on tehtävä yhteistyötä kaikkien jäsenvaltioiden ja kaikkien toimielinten kanssa edistyäksemme Euroopan unionin tulevaisuutta koskevissa keskeisissä kysymyksissä.
Lopuksi otan esiin EU:n laajentumisen, joka sekin on Eurooppa-neuvostossa näkyvästi esille otettava kysymys. En halua käsitellä yksityiskohtaisesti yksittäisiä maita. Te tiedätte, mikä on neuvottelutilanne Bulgarian ja Romanian kanssa. Kuten me kaikki toivomme, nämä maat liittyvät unioniin 1. tammikuuta 2007. Te luultavasti seurasitte toissapäivänä edistymistä Turkin ja Kroatian kanssa pidetyissä liittymistä valmistelevissa kokouksissa kaikkine erityisesti Turkin tapauksessa ilmenneine ongelmineen. Klosterneuburgissa ulkoministerit saavuttivat tietynlaisen yhteisymmärryksen yhteisistä jatkotoimista. Valtioiden tai hallitusten päämiehet jatkavat keskustelua ja lyövät lukkoon sen, kuinka tulevina kuukausina edetään. On ilmennyt, että tämän vuoden toisella puoliskolla komissio aikoo muun muassa antaa oman panoksensa keskusteluun, jota käydään Euroopan unionin vastaanottokyvystä. Kuten tiedätte, myös parlamentti on vaatinut tätä panosta.
Eurooppa-neuvoston päätelmissä otetaan esiin myös Länsi-Balkanin tilanne. Te tiedätte, että tämä on ollut erityinen painopistealue puheenjohtajavaltio Itävallalle. Tätä kysymystä on katsottava Balkanin alueen rauhan- ja vakauspolitiikan yhteydessä. Viittaamme jälleen kerran ulkoministerien Salzburgin julistukseen ja siinä Länsi-Balkanin maille tarjottuun EU-jäsenyysnäkymään. Eurooppa-neuvostossa käsitellään useita ulkopoliittisia kysymyksiä ja annetaan niiden pohjalta Länsi-Balkania, Irania, Irakia, Libanonia ja Lähi-itää koskevat julistukset. Lisäksi asialistalla on EU:n Afrikka-strategia.
Kuten huomaatte, valtioidemme tai hallitustemme päämiehiä ja komission puheenjohtajaa odottaa runsas asialista. Toivon, että olette samaa mieltä siitä, että olemme tehneet viime kuukausina ankarasti työtä edistääksemme jonkin verran kaikkia näitä tärkeitä kysymyksiä. Toivomme myös, että Eurooppa-neuvosto onnistuu saattamaan päätökseen useita kysymyksiä ja virittämään muissa asioissa keskustelua, jota Euroopan unionin ja kansalaistemme etu edellyttää tulevalla kaudella.
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, arvoisat parlamentin jäsenet, kun vuosi on kulunut siitä, kun pohdinta-aika alkoi, on aika arvioida tilannetta. Missä vaiheessa olemme? Mitä voimme tehdä viedäksemme Eurooppaa eteenpäin? Mitä voidaan odottaa Eurooppa-neuvoston kokoukselta?
Aluksi totean teille, että Eurooppaa vainoaa europessimismin aave. Meillä oli jo ennestään vaivana niiden henkilöiden perinteinen euroskeptisyys, jotka eivät ole koskaan halunneet poliittista Eurooppa-hanketta, mutta nyt meillä on sen rinnalla vaivana niiden vakaumuksellisina eurooppalaisina itseään pitävien henkilöiden pessimismi, jotka vajoavat usein "kriisimielisyyteen": kukin näistä henkilöistä haluaa kullakin hetkellä osoittaa, että hänellä on muita parempi käsitys siitä, miksi Eurooppa on syvässä kriisissä.
Mikä on aiheuttanut tämän europessimismin? Laajasti ottaen sen taustalla on kahdessa jäsenvaltiossamme pidetyn kansanäänestyksen kielteinen äänestystulos. Tämä tulos on heittänyt epäilyksen varjon Euroopan ja sen ylle, pystyykö unioni laatimaan eurooppalaisten yhteiseloon tähtäävän hankkeen. Tämä on yksi syy siihen, miksi meidän on löydettävä ratkaisu perustuslakiongelmaan. Haluan sanoa tämän täysin selvästi: me Euroopan komissiossa kannatamme perustuslakisopimuksen periaatteita, arvoja ja sisältöä.
Kysymys kuuluu ensinnäkin, mihin tarvitsemme tätä perustuslakitekstiä. Mitä menetämme ilman perustuslakisopimusta? Menetämme eri tasojen välisen vallanjaon selkiyttämisen, menetämme yhteispäätösmenettelyn laajentamisen ja määräenemmistöpäätösten lisäämisen, menetämme oikeudellisesti sitovan perusoikeuskirjan, menetämme EU:n ulkoministerin, joka toimii samalla komission varapuheenjohtajana, ja menetämme tehokkaamman toiminnan sellaisilla aloilla kuin kansanterveys, elintarviketurvallisuus ja jopa energia, koska perustuslakisopimuksella toimivaltaa laajennettiin näillä aloilla. Menetämme myös johdonmukaisuuden lisäämisen ulkoasioissa.
Tältä osin haluan todeta teille – ja puolentoista vuoden pituinen kokemukseni komission puheenjohtajana vahvistaa tämän – että me Euroopassa tarvitsemme aidosti sitä, mitä perustuslakisopimus meille tarjosi ulkoisesti: lisää tehoa, lisää demokratiaa ja lisää johdonmukaisuutta.
Nykyisten perussopimusten avulla emme voi täysin saavuttaa kaikkia näitä tavoitteita. Puhukaamme selvää kieltä: Nizza ei riitä.
Kysymys kuuluu, kuinka tämän tilanteen yli päästään. Pystymmekö ratkaisemaan tämän ongelman puhumalla päivästä toiseen perustuslakisopimuksesta? Pystymmekö ratkaisemaan tämän ongelman omaksumalla pelkästään käytännönläheisen lähestymistavan? Vastaisin näihin kysymyksiin kieltävästi. Sanoisin, että meidän on vältettävä kaksi ansaa. Ensimmäinen ansa on se, että sanomme, kuten eräät haluaisivat, että perustuslakisopimus on kuollut ja kuopattu ja että meidän olisi tehtävä pelkästään käytännöllisiä asioita: tämä olisi vaarallista Euroopalle. Lisäksi haluan korostaa, että olisi vaarallista Euroopalle, jos tässä vaiheessa antaisimme itsemme juuttua pelkästään institutionaaliseen tai perustuslailliseen keskusteluun ja jos väittäisimme, ettemme voi tällä hetkellä toimia ratkaisemattoman perustuslakikysymyksen vuoksi.
Tämän vuoksi meidän on edistyttävä kahdella tasolla, kuten 10. toukokuuta päivätyssä kaksitahoista toimintamallia koskevassa asiakirjassamme todetaan. Ensimmäinen taso on tulosten Eurooppa, käytännön hankkeiden Eurooppa, mutta – ja nyt siirrymme toiseen tasoon – tämä tulosten Eurooppa ei ole päinvastainen eikä vaihtoehtoinen poliittiselle Euroopalle, vaan se on sitä vastoin edellytys sille, että saamme kansalaisten tuen Euroopalle suurena poliittisena hankkeena. Näin ollen kyse ei ole siitä, että olisi valittava joko tulosten Eurooppa tai institutionaalinen Eurooppa, vaan siitä, että valitaan molemmat. Tarvitsemme hankkeiden ja tulosten Eurooppaa, jos haluamme suuren eurooppalaisen hankkeen.
Mikä on tämä ehdotettu tulosten Eurooppa? Olemme kaikesta huolimatta saavuttaneet jotakin. Tämän vuoksi en voi olla samaa mieltä kenenkään sellaisen kanssa, joka sanoo, että Eurooppa on täysin pysähdyksissä. Mielestäni tällaiset henkilöt voimistavat tahtomattaan nykyistä kriisitilannetta. Ymmärrän kyllä, että analyytikoiden kuuluu sanoa, että Eurooppa on pysähdyksissä, mutta poliittisina johtajina meillä on vastuumme. Luuletteko todella, että palautamme eurooppalaisten luottamuksen pelkästään lähettämällä kielteisiä viestejä? Ei. Viedäksemme Eurooppaa eteenpäin meidän on elvytettävä ihmisten toiveet ja palautettava heidän luottamuksensa ja näytettävä, mitä edistystä on tapahtunut.
Tosiasia on, että kansanäänestyksissä saadun kahden kielteisen tuloksenkin jälkeen pystyimme ratkaisemaan talousarviokysymykset seitsemäksi seuraavaksi vuodeksi ja että näin tehtiin 27 maan osalta. Euroopan parlamentin panoksen ansiosta pystyimme kaikesta huolimatta löytämään poliittisen ratkaisun palveludirektiiviä koskeneeseen hyvin hankalaan ongelmaan. Pystyimme kaikesta huolimatta käynnistämään uudelleen kasvua ja työllisyyttä koskevan Lissabonin strategian. Olemme ottaneet unionissa käyttöön yhteisen energiastrategian, mitä oli mahdotonta ajatellakaan kaksi vuotta sitten. Jatkakaamme siis edistymistä käytännön hankkeiden pohjalta. Saavuttakaamme tuloksia, jotta voimme luoda oikeat olosuhteet toimielinkysymyksen käsittelylle.
Toukokuun 10. päivänä päivätyssä asiakirjassamme esitimme joitakin käytännön ehdotuksia. Koska en halua käsitellä näitä ehdotuksia yksityiskohtaisesti jälleen kerran, otan esiin vain muutamia. Eurooppalaisten kuluttajien suojelemiseksi on selvitettävä, mikä ei toimi yhteismarkkinoilla. On selvitettävä, mitä esteitä on edelleen suurten eurooppalaisten markkinoiden täysimääräisen loppuun saattamisen tiellä ja on arvioitava sosiaalista alaamme: mitä esteitä on solidaarisemman Euroopan tiellä? Samalla, kun meidän on edistyttävä markkinakysymyksessä, meidän on edistyttävä myös sosiaalisessa kysymyksessä. Meidän on edistyttävä nykyisten sopimusten pohjalta oikeus- ja yhteistyöasioissa sekä terrorismin ja rikollisuuden torjunnassa. Nykyisten sopimustenkin pohjalta on mahdollista tehdä tähänastista enemmän maahanmuuton ja laittoman maahanmuuton torjunnan aloilla ja samalla hoitaa kuntoon laillista maahanmuuttoa koskevia asioita. Tämä on merkittävä kysymys. Jos jäsenvaltiot haluavat tehdä enemmän, ne voivat tehdä niin myös nykyisten sopimusten pohjalta. Tämän vuoksi kyseessä ei ole pelkkä toimielinkysymys vaan myös poliittista tahtoa koskeva kysymys. Edetkäämme siis oikeus- ja turvallisuusasioissa. Nämä ovat aloja, joilla eurooppalaiset kehottavat jäsenvaltioita tekemään enemmän, koska tällä hetkellä on ilmeistä, ettemme voi yksinämme torjua terrorismia emmekä vastata laittoman maahanmuuton haasteisiin: meidän on tehtävä yhteistyötä.
Paljon enemmän voidaan tehdä myös ulkoisen ulottuvuuden alalla. Oikea ratkaisu sisältyy perustuslakisopimukseen: ulkoasioista vastaava ministeri, joka on komission varapuheenjohtaja. Meidän on yhdistettävä taitomme ja voimavaramme ulkoasioissa, mutta kun otetaan huomioon se, ettei perustuslakia vieläkään ole, komissio esitti muutama päivä sitten asiakirjan, johon sisältyy käytännön ehdotuksia, joilla pyritään lisäämän Euroopan unionin tehokkuutta, johdonmukaisuutta ja näkyvyyttä ulkoasioissa. Lisäksi olemme esittäneet merkittäviä ehdotuksia, jotka koskevat toissijaisuusperiaatetta, avoimuutta ja sääntelyn parantamista unionissa.
Tässä on koko joukko käytännön hankkeita ilman, että olisin vielä edes maininnut kahta tärkeää alaa, jotka mielestäni vievät Eurooppaa kohti tulevaisuutta ja jotka ovat energia – esittelemämme vihreän kirjan myötä – ja tutkimus. Nämä ovat kaksi keskeistä painopistettä.
Tosiasia on, että seitsemäksi seuraavaksi vuodeksi tutkimusbudjettiamme lisätään 60 prosenttia edelliseen kauteen verrattuna. Tämän vuoksi olemme ehdottaneet verkostopohjaisen Euroopan teknologiainstituutin perustamista, jotta voisimme antaa tutkimustoiminnallemme eurooppalaisen ulottuvuuden ja vetää puoleemme maailman parhaita tutkijoita. Miksi Euroopan parhaat tutkijat ovat tällä hetkellä asettuneet Yhdysvaltoihin? Miksi emme pysty houkuttelemaan parhaita kiinalaisia, intialaisia, latinalaisamerikkalaisia tai amerikkalaisia tutkijoita tänne Eurooppaan? Lisäksi tarvitsemme symbolista hanketta, jonka tarkoituksena on valjastaa kykymme käyttöön tutkimuksen alalla.
Lähtekäämme siis liikkeelle tietyistä käytännön hankkeista, joilla voidaan palauttaa ihmisten luottamus Eurooppaan: tämä on hankkeiden Eurooppa. Hankkeiden Eurooppa ei kuitenkaan riitä. Meidän on lisäksi ratkaistava toimielinkysymys. Mitä ehdotamme tältä osin? Ehdotamme, että siirrymme nyt niin sanotusta pohdinta-ajasta sitoumuskauteen.
Ensimmäinen tärkeä vaihe koittaa ensi vuonna, kun juhlimme Euroopan yhteisön 50-vuotispäivää ja Rooman sopimuksen 50-vuotispäivää. En usko, että valtioiden tai hallitusten päämiehet voivat antaa unionimme 50-vuotispäivän mennä ohi sitoutumatta tähän hankkeeseen, jolla tähdätään eurooppalaisten yhteiseloon. On kaksi vaihtoehtoa: joko annamme pelkästään menneisyyteen suuntautuneen julistuksen eli pelkän muistojulistuksen tai annamme tulevaisuuteen tähyävän julistuksen, jolla eräällä tapaa uudistamme sitoutumisemme yhteiseen hankkeeseen.
Komission puheenjohtajana katson, että minulla on velvollisuus pyytää valtioiden tai hallitusten päämiehiä, jotka ovat osakkaina hankkeissamme, uudistamaan sitoumuksensa. Mielestäni myös teillä Euroopan parlamentin jäsenillä on oikeus kysyä valtioiden tai hallitusten päämiehiltä, haluavatko he sijoittaa tähän eurooppalaisten yhteiseloon tähtäävään hankkeeseen, jota tarvitaan juuri nyt enemmän kuin koskaan ennen tässä globaalissa maailmassa. Näin aiomme toimia.
Tämän vuoksi olen ehdottanut julistusta, joka ei olisi pelkästään uusi Messinan julistus. Tehän muistatte Messinan julistuksen, joka annettiin Euroopan puolustusyhteisöhankkeen epäonnistumisen jälkeen. Tällä julistuksella mahdollistettiin Euroopan elvyttäminen ja sen jälkeen Euroopan talousyhteisön luominen. Julistuksen allekirjoittivat ulkoministerit. Tämä ei ole nykyään enää mahdollista. Kuten olen jo todennut, Euroopan unionista ei tule byrokraattinen, teknokraattinen tai pelkästään diplomaattinen unioni vaan siitä on tultava demokraattinen unioni. Tämän vuoksi unionin kaikkien toimielinten on osallistuttava, ja ehdotankin, etteivät tätä julistusta allekirjoita pelkästään valtioiden tai hallitusten päämiehet vaan myös komissio ja Euroopan parlamentti, jolla on tällä hetkellä keskeinen asema Euroopan yhdentymisprosessissa.
Jos panemme likoon kaiken tarmomme ja onnistumme tässä pyrkimyksessä, saamme ensi vuonna tilaisuuden käynnistää uudelleen Euroopan perustuslakiprosessi ja laajentuneen Euroopan rakentamisprosessi, ja tämä edellyttää keskustelua laajentumisesta.
En usko miniatyyriunioniin enkä monien eri nopeuksien jakautuneeseen unioniin. En usko, että nykyisessä tilanteessa ja unionin nykyisten vaikeuksien edessä voisimme tarjota vastaukseksi jakautumista. Aiommeko antaa yhden tai kahden maan luoda edistyneemmän unionin samalla, kun annamme muiden jäädä jälkeen? En kannata tällaista.
Mielestäni meillä on velvollisuus tehdä kaikki mahdollinen, jotta laajentuneesta unionista tulee toimiva. Sanon tämän teille minulle kertyneen kokemuksen valossa. Jos vertaamme nykyistä tilannetta esimerkiksi vuoden 1992 tapahtumiin, kun neuvottelut olivat käynnissä yhdysvaltalaisten, kiinalaisten, venäläisten ja muiden kumppaneiden kanssa, voin kertoa teille, että unionia kunnioitetaan nyt enemmän sen rajojen ulkopuolella kuin aiemmin. Laajentuminen on vahvan unionin edellytys.
Käykäämme keskustelua laajentumisesta. Myönnämme, että osalla kansalaisistamme on epäilyksiä laajentumisen vauhdin ja tärkeyden suhteen. Käykäämme keskustelua vastaanottokyvystä, mutta käykäämme sitä korostamalla sitä lisäarvoa, jonka laajentuminen on jo tuonut unionille.
Palan halusta nähdä tällainen unioni: laajentunut, avoin ja nykyistä kilpailukykyisempi unioni, joka on muutakin kuin pelkät markkinat, unioni, jolla on sellainen poliittinen hanke, joka perustuu solidaarisuuden ajatukseen, koska ilman solidaarisuutta unionin perusajatusta ei enää ole. Tämä on 2000-luvun suuri Eurooppa-hanke. Tällainen unioni ei ole suljettu unioni eikä pieni miniatyyriunioni vaan suuri laajentunut unioni, joka pystyy muovaamaan globalisaatiota eikä vain kärsi sen seurauksista.
Tämä on suuri Eurooppa-hanke. Sen toteuttamiseksi on olennaisen tärkeää, että poliitikot pääsevät ulos europessimismin noidankehästä ja voivat ryhtyä pohjustamaan positiivista kierrettä, jolla paitsi tuotetaan tietysti luottamusta ja käytännön tuloksia myös luodaan tämä suuri näkemys suuresta Euroopastamme.
Jo Leinen (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, neuvoston ja komission puheenjohtajien puheenvuorot ovat välittäneet toivotun vaikutelman siitä, ettei sopimus Euroopan perustuslaista ole kuollut vaan hyvin elävä ja että on olemassa yhteinen tahto saattaa tämä tärkeä eurooppalainen hanke onnellisesti päätökseen. Mielestäni parlamenttimme voi antaa kaiken tukensa sille, mitä äsken kuulimme.
Puheenjohtajavaltio Itävalta on elvyttänyt perustuslaillisen keskustelun. Tämä on hyvä asia, joka oli kovan työn takana, mutta voimme nähdä, että kaikki osapuolet ovat tällä hetkellä jälleen työpöydän ääressä pohtimassa yhdessä sitä, kuinka edetä. Mielestäni monet huippukokouksen esityslistalla olevat asiat energiapolitiikasta kehitysyhteistyöpolitiikan kautta yhteiseen ulkopolitiikkaan – ja monet muutkin asiat – olisi helpompi ratkaista uuden perustuslakisopimuksen kuin vanhan Nizzan sopimuksen avulla. Tämän vuoksi tarvitsemamme perustuslaillinen keskustelu ei ole toimielinkeskustelu vaan ennen kaikkea poliittinen keskustelu. Meidän on lisäksi kerrottava kansalaisille, mitä kustannuksia aiheutuu siitä, ettei meillä ole perustuslakia. Päätöslauselmassamme kehotamme komission puheenjohtajaa esittämään kansalaisille selvityksen, josta ilmenee, mitä kaikkea menetämme ilman tätä uutta perussopimusta.
Täysistunnossa äänestetään tänään puolilta päivin päätöslauselmasta, johon sisältyy useita vaatimuksia ja myös ajatuksia seuraavaa pohdintavaihetta ja perustuslakiprosessin jatkoa varten. Tärkein viesti huippukokoukselle on, että tarvitsemme jälleen kerran kaikkien 25 jäsenvaltion julistusta, jossa todetaan, että ne tukevat tätä yhteistä hanketta ja ovat myös halukkaita jatkamaan ratifiointiprosessia. Tätä julistusta tarvitaan, koska muista julkilausumista on silloin tällöin syntynyt vaikutelma, että asianomaiset jäsenvaltiot ottavat etäisyyttä sitoumuksiinsa, ja tämä olisi todellinen luottamuskriisi ja tarkoittaisi jäsenvaltioiden välisen lojaaliuden murtumista. Toivon, että huippukokous voi lähettää tämän viestin.
Toiseksi puhun siitä, että meidän olisi varottava rikkomasta tätä yleistä kompromissia, varottava poimimasta siitä parhaita paloja ja varottava sopimuksen purkamista. Tämä heikentäisi poliittista Eurooppa-hanketta ja vaarantaisi yhteenkuuluvuuden.
Kolmanneksi meitä ilahduttaa kuulla, että huippukokouksessa on tarkoitus päättää aikataulusta. EU on aina onnistunut, kun se on tehnyt työtä selkeän tavoitteen ja sovitun ajankohdan eteen. Tämä koski sisämarkkinoita ja euroa ja tämän on seuraavaksi koskettava myös perustuslakisopimusta. On mainittu ajankohdat 2007 ja 2009: ne sopivat yhteen päätöslauselmassamme esitettyjen ajankohtien kanssa, ja tarvitsemme tätä sopimusta Euroopan parlamentin vaaleja varten. Varoitan meitä menemästä Euroopan parlamentin vaaleihin ratkaisematta tätä kriisiä. Se vahvistaisi unionin vastustajia ja lisäisi euroskeptisyyttä, ja ehkäpä jopa äänestysaktiivisuus alenisi jälleen kerran. Meidän on onnistuttava vuoteen 2009 mennessä.
Meidän mielestämme on käytävä erityistä vuoropuhelua niiden kahden maan kanssa, joiden kansanäänestyksissä ei-äänet voittivat. On avoin kysymys, kuinka ja millä ehdoilla nämä kaksi maata voivat jatkaa ratifiointiprosessia. Tästä asiasta emme pääse yli emmekä ympäri. Totuuden hetki tulee viimeistään Alankomaissa ja Ranskassa pidettävien vaalien jälkeen, ellei aiemminkin, ja näiden maiden kumppanien on tiedettävä, mikä konkreettinen ongelma sopimukseen sisältyy. Ei-kanta oli hyvin epämääräinen, eikä siitä ole mitään hyötyä. Tarvitsemme käytännön ehdotusta siitä, mitä voimme tehdä ja kuinka. On aika tehdä sitoumus siitä, että tätä ongelmaa ryhdytään tutkimaan tarkemmin. Muut eivät voi sitä ratkaista, eikä muiden puolesta voida käydä sijaiskeskustelua. Näiden kahden maan on nähtävä itse tämä vaiva, mutta niiltä on osattava vaatia sitä.
Seuraavaksi puhun pohdinta-ajan jatkamisesta. Kaikkien osapuolten olisi sitouduttava osallistumaan tähän pohdintaan. Eräät maat vaikenevat edelleen eivätkä osallistu. Tämä on huono asia kaikille, koska myös näiden maiden on vielä ratifioitava perustuslakisopimus, ja jos kansa ei tiedä, mitä se on ottamassa ja mikä sitä odottaa, se on huono asia kaikille.
Kansalaisten osallistumista olisi mielestämme lisättävä. Komission jäsenen Wallströmin K-suunnitelma on hyvä. Myös meidän on tehtävä oma osuutemme sen varmistamiseksi, että vielä enemmän rahaa on käytettävissä. Me tarvitsemme yksinkertaisesti resursseja, ja lisäksi tarvitsemme pikemminkin rajat ylittäviä hankkeita kuin pelkkiä kansallisia keskusteluja. Meidän on edistettävä jatkossakin kansalaiselta kansalaiselle- ja unionin kansalaiselta unionin kansalaiselle -lähestymistapaa.
Meillä oli hyvin onnistunut parlamenttien välinen foorumi. Tämä prosessi edellyttää paitsi toimeenpanoelinten myös lainsäädäntöelinten – parlamenttien – osallistumista, ja me Euroopan parlamentissa haluamme jatkaa tätä parlamenttien välistä vuoropuhelua.
Tämän keskustelun lopussa on oltava selvää, ettei Euroopan unioni ei ole pelkästään Bryssel. Me kaikki olemme yhdessä unioni, asummepa sitten missä päin tahansa kotimaatamme, aluettamme ja paikkakuntaamme – ja jos onnistumme tässä, olemme ottaneet aimo askeleen eteenpäin.
Margot Wallström,
   Arvoisa puhemies, kiitän teitä siitä, että annatte minulle tilaisuuden vastata Jo Leinenin kysymykseen vuosi sen jälkeen, kun Ranskassa ja Alankomaissa ei-äänet voittivat, ja vain päivää ennen Eurooppa-neuvoston kokousta. Tämä on minulle myös tilaisuus luonnehtia komission kantaa pohdinta-aikaan ja perustuslakiprosessiin. Vastasin tähän kysymykseen osittain viime kuussa esitellessäni parlamentille komission kaksi tiedonantoa Eurooppa-neuvostolle: pohdinta-aikaa ja K-suunnitelmaa koskevan arvioinnin sekä Euroopan kansalaisten toimintasuunnitelman: EU:n tuloksenteko. Kuten puheenjohtaja Barroso edellä jo selvensi, olemme laatineet kansalaisten toimintasuunnitelman, johon sisältyvät nämä käytännön hankkeet ja asiat, jotka haluamme toteuttaa.
Ennen kuin siirryn seuraaviin toteutettaviin toimiin, haluan todeta ensimmäisistä toimista seuraavaa. Kuten olette jo kuulleet, komissio on täysin sitoutunut perustuslakisopimuksen avulla saavutettaviin periaatteisiin, arvoihin ja tehokkuushyötyihin. Olemme myös tyytyväisiä uusiin ratifiointeihin, kuten äskeiseen ratifiointiin Viron parlamentissa ja ratifiointiin, josta tuleva puheenjohtajavaltio Suomi on meille ilmoittanut.
Haluan vastata myös Jo Leinenin kysymykseen ja ehdotukseen perehtymisestä perustuslakisopimuksen hylkäämisen vaikutuksiin tai sen vaikutuksiin, ettei perustuslakisopimusta ole, ja olemme tähän hyvin halukkaita. Mielestäni meidän olisi perehdyttävä siihen, mitkä olisivat seuraukset ja kustannukset siitä, ettei perustuslakisopimusta olisi ollenkaan. Emme voi jättää huomiotta sitä, etteivät jäsenvaltiot ole tällä hetkellä keskenään yksimielisiä eikä niillä ole yhteistä kantaa siihen, mikä on kipeästi tarvitsemamme perustuslakisopimuksen ja toimielinuudistuksen kohtalo. Emme voi antaa tämän halvaannuttaa meitä emmekä annakaan, kuten olette jo kuulleet.
Aluksi todettakoon, että komissio aikoo panna täytäntöön kunnianhimoisen politiikkalähtöisen toimintasuunnitelman, jolla vastataan kansalaisten odotuksiin ja palautetaan yleinen luottamus eurooppalaiseen hankkeeseen. Puheenjohtaja Barroson esittelyn jälkeen määrätietoisuudestamme ei voi olla enää epäilystäkään. Aiomme saavuttaa tuloksia, ja meidän on tehtävä tämä nykyisten sopimusten perusteella. Meillä ei ole varaa odottaa, että unionin jäsenvaltiot, joita on kohta 27, saavuttavat yhteisymmärryksen perustuslaillisessa kysymyksessä.
Samalla komissio on täysin sitoutunut keskustelemaan ja käymään vuoropuhelua kansalaisten kanssa Euroopan tasolla, kansallisella tasolla ja alueellisilla tasoilla. Menetelmät, joita aiomme käyttää, esitetään K-suunnitelmassa, jonka nimi tulee sanoista kansanvalta, kuunteleminen ja keskustelu. Meidän olisi käytettävä tätä suunnitelmaa sen selvittämiseen, mikä on eurooppalaisen hankkeen lisäarvo. Meidän olisi käytettävä suunnitelmaa sen perustelemiseen, miksi tarvitsemme uutta perustuslakisopimusta. Meidän olisi käytettävä suunnitelmaa keskustelemiseen kansalaisten kanssa poliittisista painopisteistä.
Kaksi toimielintämme eivät ehkä aina ole samaa mieltä kaikista yksityiskohdista, mutta meitä yhdistää yksi perususkomus: sitoutuminen siihen, että meistä tulee demokraattisempi, avoimempi ja tehokkaampi unioni, eikä tämä ole pelkästään pohdinta-ajan asia.
Lisäksi katson, että unionia koskevia asioita vaivaa osallistumisen puute. Tästä huolimatta kansalaisilla on suuria odotuksia tulosten ja poliittisen sisällön suhteen, ja tämä asettaa jäsenvaltioille ja toimielimillemme merkittäviä vaatimuksia. Meidän on otettava kansalaiset ja erityisesti nuoret ja naiset nykyistä paremmin mukaan poliittiseen prosessiin sen kaikilla tasoilla. Näiden aloitteiden olisi oltava konkreettisia, niitä olisi tehtävä unionia koskevien asioiden kehittämisessä koko ajan ja niillä olisi varmistettava se, että palauteprosessiin suhtaudutaan vakavasti – miten hyödynnämme sitä, minkä kuulemme käydessämme vuoropuhelua kansalaisten kanssa ja sitoutuessamme kansalaisiimme? – ja että kuuleminen johtaa käytännön toimiin.
Olen sanonut ennenkin ja sanon vielä kerran: K-suunnitelma ei ole toimenpide perustuslakisopimuksen pelastamiseksi. Se ei koske pelkästään pohdinta-aikaa – olipa se sitten vuoden, kahden vuoden tai vielä useamman vuoden mittainen. Se on lähtökohta pitkän aikavälin demokraattiselle uudistusprosessille. Haluamme, että kansalaiset ottavat EU:n politiikat omakseen ja että niistä tulee ymmärrettäviä ja merkityksellisiä. Haluamme, että EU:n toimielimet ovat vastuussa niille, joita ne palvelevat, ja että ne, joita toimielimet palvelevat, voivat luottaa niihin.
Olen nähnyt ja kuullut paljon Euroopan unionin vanhojen hyvien aikojen kaihomielistä muistelua, mutta tällä hetkellä ei ole hyötyä siitä, että pari miestä sulkeutuu norsunluutorniinsa ratkomaan Euroopan unionin ongelmia. Juuri nyt meidän on saatava kansalaiset osallistumaan. Tarvitsemme kansalaisten tukea, luottamusta ja heidän uskoaan, jotta voimme rakentaa Euroopan unionille tulevaisuuden. Meidän on luotava EU:n toimielimille osallistumistehtävä ja saatava ne sitoutumaan siihen.
Kuten tähdensitte päätöslauselmaesityksessänne, meidän on keskityttävä ensi vuonna, kesäkuun 2007 huippukokoukseen saakka, erityisesti K-suunnitelmaan. Olen jo luvannut, että tämän huippukokouksen jälkeen komissio palaa mukanaan eräänlainen väliarviointi. Aion kiinnittää tässä väliarvioinnissa paljon huomiota huippukokouksen päätelmiin ja myös parlamentin päätöslauselmaan.
Käytännön tulosten saavuttamisella ja yhteyden luomisella uudelleen Euroopan kansalaisiin luodaan suotuisa ympäristö, jota tarvitaan toimielinuudistusten onnistumiseen. Tällä tavalla perustelemme ne. Toistaiseksi K-suunnitelman toteutus on ollut menestys, koska sen avulla on pantu alulle monenlaisia eri toimia, ja uskon, että olemme alkaneet ajatella ja järkeillä hieman uudella tavalla. Keskitymme tämänpäiväiseen todellisuuteemme ja tulevaisuuteen ja siihen, kuinka meidän on oltava vuorovaikutuksessa nykypäivän ja huomispäivän kansalaisten kanssa. Jäsenvaltioissa on käynnissä yli 660 hanketta, ja sadattuhannet kansalaiset ovat vierailleet unionista käytävän keskustelun verkkosivustolla.
Tulevaisuuden osalta minäkin ajattelen Jo Leinenin tavoin, että tarvitsemme enemmän kansalaiselta kansalaiselle -lähestymistapaa, jotta kansalaiset voivat tavata toisiaan rajojen ylitse ja keskustella unionia koskevasta toimintaohjelmasta. Meidän olisi keskityttävä erityisesti nuoriin, huomispäivän eurooppalaisiin, ja saatava enemmän naisia mukaan päätöksentekoprosessiin. Koko eurooppalaisen hankkeen on oltava osallistavampi, avoimempi ja tehokkaampi, eivätkä nämä tavoitteet koske pelkästään pohdinta-aikaa. Tämä on ainoa tapa, jolla voimme viedä Euroopan unionia kohti tulevaisuutta.
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minua ilahdutti, että neuvoston puheenjohtaja puhui työhuippukokouksesta. Loppujen lopuksihan unioni edistyy vain jokapäiväisten ponnistelujen ja ankaran käytännön työn eikä retoristen huippusaavutusten kautta – juhlapuheistahan Euroopassa ei ole pulaa. Toivotan neuvoston puheenjohtajalle paljon onnea huippukokoukseen.
Erityisesti haluan kuitenkin kiittää komission puheenjohtajaa, enkä pelkästään siitä, että hän on täällä tänään – hänhän voisi tietysti sanoa, että hän on läsnä vain, kun Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja on täällä – vaan siitä, mitä hän on tänään todennut. Olemmehan kuulleet äskettäin arvoisan kollegamme Martin Schulzin moittivan ankarasti komission puheenjohtajaa, ja koska jäsen Schulz on tietenkin tunnettu objektiivisuudestaan, oletan, että hän arvioi pian omassa puheessaan hyvin myönteisesti komission puheenjohtajan puhetta.
Tuemme vahvasti kaksitahoista mallia: sitä, että puolustamme yhtäältä Euroopan perustuslakisopimuksen sisällöllisiä periaatteita ja toisaalta niitä käytännön hankkeita, joilla unionia viedään eteenpäin. Haluan korostaa ryhmämme puolesta sitä, että tuemme tätä painokkaasti, ja olisi suotavaa, että minun lisäkseni myös muut ryhmien puheenjohtajat toteaisivat tämän selkeästi. Kun ensi vuonna 25. maaliskuuta 2007 vietämme maaliskuun 25. päivän 1957 vuosipäivää, ryhmämme pitää tärkeänä sitä, ettei tämä tapahtuma ole niiden valtioiden tai hallitusten päämiesten juhla, jotka kiittelevät toinen toisiaan hienojen lippujen alla tai edessä, vaan että se ilmentää Euroopan demokratiaa ja että Euroopan parlamentti on mukana julistuksessa ja 2000-luvun tavoitteidemme asettelussa. Totean tämän neuvoston pääsihteeristölle, koska itse asiassa valtioiden tai hallitusten päämiehet eivät ole yleensä suurimpia kantoja kaskessa. Kehotan neuvoston pääsihteeristöä ottamaan parlamentin asiaankuuluvalla tavalla mukaan heti alusta lähtien, kuten komission puheenjohtaja on ehdottanut – mistä haluan antaa hänelle tunnustusta ja kiitoksemme.
Toinen huomioni koskee Euroopan turvallisuutta. Tämä on tietenkin tarkkaa tasapainoilua: kansalaiset tarvitsevat yhtäältä suojelua vakavalta rikollisuudelta, terrorismilta ja laittomalta maahanmuutolta – ja odotamme tältä osin käytännön toimia – mutta toisaalta odotamme maahanmuuton osalta myös ihmisarvon kunnioittamista ja sitä, että laittoman maahanmuuton torjunnassa etsitään inhimillisiä toimenpiteitä. Emme voi hyväksyä tilannetta, jossa tuhannet ihmiset kohtaavat kurjan kuoleman Välimerellä ja maailman muilla merillä. Sen sijaan meidän on ryhdyttävä tässäkin asiassa käytännön toimiin näiden inhimillisten murhenäytelmien estämiseksi.
Seuraava huomioni koskee Lissabonin strategiaa. Palveludirektiivin tapauksessa olemme osoittaneet hyvän tahtomme ja toimintakykymme, ja kiitän puheenjohtajavaltio Itävaltaa tämän tien valitsemisesta. Kannatamme Euroopan teknologiainstituuttia sillä edellytyksellä, että sillä luodaan pikemminkin verkosto eikä uutta byrokratiaa. Energiahuollon osalta kannatamme monipuolisuutta: monipuolista energianlähteiden valintaa – emme voi luottaa ainoastaan yhteen energiamuotoon, eikä mitään energiamuotoa voida sulkea pois – ja myös monipuolisuutta energian toimittamisessa. Emme voi luottaa energiahuollossamme yhteen ainoaan maahan tai pieneen joukkoon maita vaan samalla tavoin monipuoliseen valikoimaan energiantoimittajia, ja tältä osin on sovellettava kaikkien EU:n jäsenvaltioiden välisen solidaarisuuden periaatetta. Emme voi jättää ketään oman onnensa nojaan.
Solidaarisuuden käsitteestä puheen ollen – ja katson tässä yhteydessä kollegani Kasoulidesin suuntaan – totean, ettei mielestäni voida hyväksyä sitä, että neuvottelemme tällä hetkellä Turkin kanssa – kyseessä on päätös, ja kun jostakin päätetään, sopimuksia on myös noudatettava – kun Turkki ei tunnusta yhtä EU:n jäsenvaltiota ja kun se ei ulota Ankaran pöytäkirjan nojalla tulliliittoa koskemaan Kyprosta. Tämä on vastoin solidaarisuutta, joka yhdistää meitä EU:ssa, ja tämän vuoksi meidän on vaadittava tulliliiton panemista täytäntöön.
Viimeinen näkökohtani koskee perusoikeusvirastosta käytävää keskustelua. Epäilenpä, ettei tässä ole valittu oikeaa tietä, ja kehotan meitä harkitsemaan asiaa uudelleen. On totta, että Euroopan neuvostolle on esitetty Jean-Claude Junckerin tätä asiaa koskeva selvitys. Parlamentin on pohdittava, mikä olisi paras tapa tehdä yhteistyötä Euroopan neuvoston kanssa ja myös Euroopan neuvoston parlamentaarisen edustajakokouksen kanssa. Sitä ansiokkaaksi osoittautunutta työtä, jota Euroopan neuvostossa tällä hetkellä tehdään, ei pidä sellaisenaan siirtää EU:n toimielimille, vaan meidän olisi keskityttävä etsimään tapoja, joilla ne saadaan täydentämään toinen toistaan, koska Euroopan neuvosto on myös 46 jäsenvaltion muodostama eurooppalainen yhteisö. Meitä on 25 valtiota, ja pian meitä on enemmän, ja jokaisen yhteisön on täydennettävä toinen toisensa toimintaa viisaasti. Jos neuvoston puheenjohtaja ottaa tämän huomioon huippukokouksessa, olen vieläkin tyytyväisempi tämän puheenjohtajakauden saavutuksiin. Tämän takia toivotan puheenjohtajavaltiolle onnea ja menestystä Brysselin huippukokoukseen huomiseksi ja ylihuomiseksi.
Martin Schulz,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan esittämällä huomion neuvoston puheenjohtajalle. Toissapäivänä parlamentissa hyväksyttiin väliaikainen mietintö, jossa käsiteltiin väliaikaista CIA-valiokuntaa. Oma ryhmäni äänesti verraten johdonmukaisesti, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä äänesti verraten epäjohdonmukaisesti, mutta enemmistö kuitenkin tunnusti, että EU perustuu oikeusvaltioperiaatteeseen – ja kehotan neuvoston puheenjohtajaa välittämään tämän viestin neuvostolle valmisteltaessa George Bushin kanssa pidettävää kokousta. EU:n ja sen jäsenvaltioiden olemassaolo perustuu oikeusvaltion filosofiaan. EU:ssa vallitsevat oikeusvaltion periaatteet. Guantánamo ja CIA:n lennot ovat laittomuuden tyyssijoja. EU:n kaltaisen oikeusvaltioperiaatteeseen perustuvan yhteisön, joka puolustaa arvojaan, on torjuttava selkeästi se, että Yhdysvaltojen salainen palvelu käyttää hyväkseen toimielimiämme, ja vielä painokkaammin on torjuttava Guantánamon kaltaisten oikeudellisten tyhjiöiden olemassaolo. Kehotan neuvoston puheenjohtajaa välittämään tämän viestin huippukokouksessa.
Jäsen Poettering viittasi legendaariseen objektiivisuuteeni, mistä kiitän häntä suuresti. Hän unohti lisätä, että hän yhtyi heti komission puheenjohtajaa kohtaan esittämääni arvosteluun, kun hän ja jäsen Martens lähettivät yhdessä samansisältöisen kirjeen komission puheenjohtajalle.
Ja myös liittokansleri Schüsselille – he kaikki ovat PPE-DE-ryhmän jäseniä. Hyvä jäsen Poettering, ei ole meidän ongelmamme, jos omat asianne eivät ole kunnossa.
Komission puheenjohtaja on siis tänään ansainnut kiitoksensa. Jos hän puhuu oikeaa asiaa, olemme hänen puolellaan. Myönnämme, että tätä perustuslakisopimusta tarvitaan, ja kannatamme niitä uudistuksia, joita perustuslakisopimuksella toteutetaan riittämättömän Nizzan sopimuksen korvaamiseksi. Se, että komission puheenjohtaja toteaa näin tällä hetkellä julkisesti eikä vain jätä komission jäsentä Wallströmiä aina yksin, ja se, että hän ilmoittaa parlamentin edessä antavansa tälle tukensa, merkitsee edistystä. Mainiota! Te, arvoisa komission puheenjohtaja, olette toiminut oikein.
Tämä ei kuitenkaan yksinään riitä: jotakin muuta tarvitaan, myös sellaista, joka on tänään mainittu. Meidän on kysyttävä niiltä, joiden kansanäänestykset ovat syynä tämän perustuslakisopimuksen hylkäämiseen, mitä he ehdottavat tämän esteen voittamiseksi. Myös Ranskan ja Alankomaiden hallitusten olisi ehdotettava EU:lle tapoja, joilla tämä pulma voidaan ratkaista. Minulla on ehdotus Ranskalle. Olen melko varma siitä, että jos presidentti Chirac ilmoittaisi, että hän eroaisi välittömästi, jos kansalaiset äänestäisivät perustuslakisopimuksen puolesta, voisimme olla varmoja siitä, että ranskalaisten valtaenemmistö asettuisi tukemaan perustuslakisopimusta. Yksi asia on kuitenkin varma: EU:n kriisi on myös eräiden hallitusten kriisi, ja tämä on jälleen kerran syy siihen, että Eurooppa-neuvosto on kykenemätön edistymään useimmissa kysymyksissä, koska eräät hallitukset eivät halua tätä perustuslakisopimusta ja toiset lymyävät niiden selän takana, jotka eivät tätä sopimusta halua. Yleisesti ottaen tämä koskee Tanskaa, Portugalia ja kaikkia niitä, jotka ovat eri mieltä kolmen nykyisen ja tulevan neuvoston puheenjohtajan kanssa. Suomen pääministeri Matti Vanhanen on rohkea ratifioidessaan vertauskuvallisesti perustuslakisopimuksen ja tuodessaan julki tukensa sille Suomen toimiessa Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana.
Mielestäni on hyvä asia, että Itävallan liittokansleri Schüssel on ilmoittanut tukevansa perustuslakisopimusta. Vaikka ehdotus, jonka hän on tehnyt tätä kansanäänestystä varten, ei ole uusi ja siitä on keskusteltu jo valmistelukunnassa, se osoittaa, että Itävalta haluaa tätä perustuslakisopimusta. Saksan hallitus, jonka neuvoston puheenjohtajuus on kolmantena vuorossa, on ilmoittanut tukevansa vankasti perustuslakisopimusta, mikä on hyvä merkki. Jokainen, joka väittää, että tämä perustuslakisopimus on kuollut, on väärässä.
Neuvoston Rooman sopimuksen 50-vuotispäiväksi esittämä ehdotus, jonka mukaan johtajilta pyydetään juhlallinen julkilausuma siitä, haluavatko he todella jatkaa Euroopan yhdentymistä, tukevatko he todella yhdentymisen syventämisen periaatteita ja kannattavatko he edelleen 50 vuoden takaisen Rooman sopimuksen henkeä, on hyvä asia. Sisältö ratkaisee: sisältönä on oltava, ettei juhlallinen julistus, joka annetaan, ole jalojen tavoitteiden vaan käytännön toimien julistus. Siinä voisi lukea esimerkiksi seuraavaa: kyllä, me haluamme, että perustuslakisopimus – ja erityisesti sen sisältö – toteutuu. Loppujen lopuksi yksi asia on täysin selvä – ja sanon tämän ryhmämme ja kaikkien ryhmämme jäsenten puolesta: me haluamme EU:n laajentuvan. Me kannatamme Romaniaa ja Bulgariaa koskevaa päätelmäluonnosta. Tiedämme, että näköpiirissä olevalla Balkanin valtioiden liittymisellä on aluetta rauhoittava vaikutus. Tämän vuoksi tunnustamme pitävämme laajentumista välttämättömyytenä, mutta tämä laajentuminen on mahdotonta ilman perustuslaillisia uudistuksia ja niihin liittyvää toimivaltajakoa, ilman toimien selkeyttä tai ilman perustuslakisopimukseen liittyvää demokratisoitumispotentiaalia – ellemme sitten halua tuhota unionia, mitä emme halua tehdä. Tämän vuoksi meidän kaikkien on jatkettava taistelua perustuslakisopimuksen puolesta, jotta unioni pysyy oikeusyhteisönä ja saavuttaa tarvittavan taloudellisen voiman, jolla voidaan vastata 2000-luvun haasteisiin.
Graham Watson,
   Arvoisa puhemies, tämänviikkoisen huippukokouksen onnistuminen riippuu ennen kaikkea onnistumisesta yhdessä asiassa eli demokratisoimisessa.
Demokratian, avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden on oltava niitä palikoita, joiden varaan unionimme tuleva muoto rakentuu. Ilman selkeää sitoutumista kaikkiin näihin kolmeen asiaan jäljelle jää pelkkiä sirpaleita. Juuri tällaiset sirpaleratkaisut ovat tähän asti jarruttaneet uudistuspyrkimyksiä ja lisänneet epäluottamusta unionia kohtaan.
Eurooppa rakennetaan joko kansalaisten tuella tai sitä ei rakenneta ollenkaan. Demokratiavajeen korjaaminen tarkoittaa, että säännöksiä lakataan vahvistamasta suljetuin ovin. Tämän vuoksi ryhmäni onnittelee puheenjohtajavaltio Itävaltaa siitä, että se on panostanut sitoumuksiin, joilla avoimuudesta tehdään EU:n politiikassa pikemminkin sääntö kuin poikkeus, ja ryhmäni on iloinen komission puheenjohtajan osoittamasta valmiudesta julkistaa niiden henkilöiden nimet, jotka ovat jäseniä Euroopan unionin tuhansissa neuvoa antavissa komiteoissa. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, odotamme yhä saavamme ne.
Kehotamme neuvostoa ilmoittamaan, että kaikki keskustelut, jotka koskevat lakien säätämistä yhteispäätösmenettelyllä, ovat yleisölle avoimia. Kuten toimittaja Meg Greenfield on kirjoittanut, tiedämme, että kaikki kannattavat demokratiaa periaatteessa ja että sitä vastustetaan jyrkästi ainoastaan käytännössä. Huomautamme, että huolimatta siitä, mitä Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska sanovat julkisuudessa, nämä maat vastustavat edelleen neuvoston avoimuutta. Niissä on kyse kahdesta iänikuisesta vehkeilijästä, jotka kumpikin ovat kansallisesti vaalineet demokratiaa mutta jotka suhteessa seuraajiinsa kärsivät muistinmenetyksestä. Muiden maiden on kiskottava nämä vastaanhangoittelijat 2000-luvulle.
Lyhyellä aikavälillä neuvoston on luotettava parlamenttiin ja annettava sille suurempi lainsäädännön tarkasteluvalta. Määräenemmistöpäätösten puute jarruttaa usein keskeisiä aloitteita erityisesti oikeus- ja sisäasioiden aloilla, ja nämä aloitteet ajautuvat umpikujaan.
On tullut aika soveltaa 42 artiklaan sisältyvää "yhdyskäytävälauseketta" ja siirtää politiikat kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin, kuten komissio ehdotti 10. toukokuuta päivätyssä tiedonannossaan, sillä maineemme – itse asiassa vaikutusvaltamme – riippuu demokratian, vapauden ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen kaltaisten arvojen vaalimisesta.
Kolmanteen pilariin kuuluva tietosuoja on tarpeen henkilötietojen suojan varmistamiseksi. Samoin eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat menettelylliset vähimmäistakeet – joiden käsittelyä minulla oli kunnia johtaa parlamentissamme – ovat olleet neuvostossa hyllyllä vuodesta 2001 lähtien.
Haluamme, että kaikissa näissä kysymyksissä edistytään, jotta Euroopan unionista tulee entistä demokraattisempi ja tehokkaampi. Euroopan vähimmäisvaatimuksena on yksiselitteinen pyrkimys päätöksenteon demokratisoimiseen.
Pitkällä aikavälillä ainoastaan perustuslakisopimuksella – joka on sekä käytännöllinen että ideologinen sopimus – voidaan luoda toimielinkehys Euroopan demokratisoimiseksi. Toisaalta on myös myönnettävä, että Suomi on todennäköisesti kuudestoista ja viimeinen jäsenvaltio, joka ratifioi perustuslain sen nykyisessä muodossa. Meidän on myönnettävä, etteivät Ranska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta koskaan ratifioi vuoden 2004 tekstiä. Tanska, Irlanti ja Ruotsi eivät voi ratifioida sitä nykyisessä tilanteessa. Tšekin tasavalta ja Puola päättävät olla ratifioimatta sen, ja Portugalille se on lähes mahdotonta niin kauan kuin se on sitoutunut kansanäänestykseen.
On siis kaksi vaihtoehtoa: uudet neuvottelut tai unohtaminen. Mitä pikemmin ryhdymme tekemään rakenteellisia ja sisältöä koskevia parannuksia tekstiin ja reagoimme kansalaisten huolenaiheisiin, sitä parempi.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, näkemyksenne ja määrätietoisuutenne, joita tänään osoitatte, ilahduttavat minua. Haluaisin kuitenkin kuulla teidän tähdentävän niitä jäsenvaltioille äänekkäämmin ja useammin. Te olette oikeassa – he ovat kaikki osakkaita tässä yrityksessä, mutta heihin on iskenyt lyhytnäköisyys, ja markkinat ovat joka tapauksessa laskussa. Meidän on teroitettava jäsenvaltioiden mieliin sitä, kuinka suuresti ne tarvitsevat Euroopan unionia.
Ryhmäni kiittää puheenjohtajavaltio Itävaltaa sen tähän asti tekemästä ansiokkaasta työstä. Toivotamme teille onnea ja menestystä muissa esityslistallanne olevissa tärkeissä kohdissa, joita ovat maahanmuutto ja muut Haagin ohjelmaan kuuluvat seikat, sosiaali- ja talouspolitiikka ja perusoikeusvirasto, jota niin kipeästi tarvitsemme. Varmistakaa myös, että ulkoministereillämme on esityslistallaan tuki Palestiinalle ja CIA:n luovutukset. Hienot viinit, joita tarjositte heille Klosterneuburgissa, olivat onnistunut aperitiivi, mutta nyt heidän olisi istuttava alas nauttimaan varsinainen ateria. 
Monica Frassoni,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, minua ilahduttaa, arvoisa puheenjohtaja Barroso, että olette muuttanut mieltänne verrattuna siihen, mitä sanoitte vuosi sitten perustuslakisopimuksesta. Toivottavasti ette muuta mieltänne jälleen ja voitte osoittaa samaa päättäväisyyttä myös jäsenvaltioille.
Ensinnäkin: jos julistuksen on oltava valmis maaliskuussa ja jos Euroopan parlamentti aikoo osallistua siihen jollakin tavalla, olen sitä mieltä, että meidän on sanottava jotakin muuta asiasta, josta huomenna äänestämme. Meidän on todettava kaikessa yksinkertaisuudessaan, että meidän on säilytettävä tämä teksti ja että tämä perustuslakisopimus on ainoa asia, jonka Euroopan parlamentti voi hyväksyä.
Hyvä jäsen Leinen, tällä päätöslauselmalla ei edistetä Euroopasta käytävää keskustelua, jota me kaikki haluamme. Jos aiomme saavuttaa tuloksia, meidän on selkeytettävä ehdotuksemme sisältöä. Jäsenvaltiot eivät ole onnistuneet tässä, mutta valitettavasti mekään emme ole. 
Toiseksi puhun kestävästä kehityksestä. Mielestämme saamissamme lopullisissa julkilausumissa on hyvin mielenkiintoisia toteamuksia. Katsomme kuitenkin, että on tehtävä käytännön asioita, jollaisia ei edes esitetä. Tarvitaan päättäväisempiä toimia ilmastonmuutoksen, liikenteen ja biologisen monimuotoisuuden aloilla, ja Euroopan unionin varoja on käytettävä ympäristöä säästävämmällä tavalla. Menemme kuitenkin vain taaksepäin: olemme esittäneet joukon mielestämme todella hämmentäviä ehdotuksia, jotka koskevat ilmaa, jätteitä ja monia muita aiheita.
Olemme tyytyväisiä siihen, että avoimuuden merkitystä on jälleen korostettu, vaikka mielestämme on paljon tärkeämpää valvoa tehokkaasti yhteisön oikeuden soveltamista kuin sotkeutua monimutkaisiin ja hyvin kalliisiin vaikutustenarviointimenettelyihin. Tämä suuntaus on hyvin muodikas, mutta mielestämme sotkeutuminen mutkikkaisiin eikä kovinkaan avoimiin menettelyihin on riski demokratioillemme.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, lisäksi lukuisat avoimuuteen ja asiakirjojen tutustuttavaksi saamiseen liittyvät ongelmat ovat yhä ajankohtaisia, eivätkä komission niitä koskevat toimet ole mielestämme riittäviä. Tämän vuoksi tuemme neuvoston toimia, vaikka tiedämmekin, etteivät sanat ole tekojen veroisia. Olemme jo esittäneet monia eri ehdotuksia ja pyyntöjä, joita ei ole toistaiseksi käytetty täysin hyväksi.
Kolmanneksi haluan ottaa esiin ulkoisen ulottuvuuden. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, energian osalta meitä huolestuttaa hieman se, että ainoa päätelmissä mainittu painopistealue on energiavarojen hankinta ja niiden kuljettaminen kauttakulkumaiden kautta. Ekotehokkuuteen ja uusiutuviin energialähteisiin ei viitata millään tavoin. Näillä seikoilla on kuitenkin ulkoinen ulottuvuus, koska 15 kansainvälisen autonvalmistajan vaikutus öljyn hintaan on ehkäpä sama kuin OPECilla. Mielestäni se, ettei unioni puhu tästä asiasta, on kielteinen asia.
Lisäksi toteatte lopullisissa päätelmissä, että Balkanin aluetta koskeva neuvotteluvaltuutus annetaan toivottavasti. Kuka muu tämän valtuutuksen antaisi kuin neuvoston puheenjohtaja? Mielestäni teidän olisi tässä asiassa esitettävä toivomusten lisäksi jotakin konkreettisempaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, lopuksi osoitan sanani teille, koska puhuessanne eilen Tunisiasta petyimme ja yllätyimme voimakkaasti. Kerroitte, että määrärahoja on maksettu kansalaisjärjestöille. Tämä ei ole totta, ja myös komissio vahvistaa sen. Tunisian ihmisoikeusjärjestölle (Ligue tunisienne des droits de l'homme) ei ole maksettu 900 000:ta euroa, ja mielestäni on erittäin kielteinen asia, että puheenjohtaja väittää täällä päinvastaista. Kehotan teitä tarkistamaan lähteenne ja saattamaan tietoomme sen, onko tämä totta vai ei, koska tämä on unionin uskottavuutta hyvin vakavasti heikentävä seikka. 
Francis Wurtz,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, Euroopan yhdentymisen merkitys nousee omalla tavallaan esiin kaikissa tulevan Eurooppa-neuvoston esityslistalla olevissa pääkohdissa. Tämä koskee kuuluisan pohdinta-ajan tuloksia ja yhteistä energiapolitiikkaa, eikä myöskään Euroopan toimintaa maailmassa voi jättää huomiotta tältä osin.
Otan aluksi esiin pohdinta-ajan ja sen jatkamisen. Brysselin huippukokouksen päätelmäluonnoksen ensimmäinen osa on omistettu tälle asialle ja sen otsikko on kauniisti: "Eurooppa kuuntelee". Tämä on hienoa, mutta mitä se kuuntelee? Asiakirjassa käsitellään toimia laittoman maahanmuuton torjumiseksi, mutta ne on varsin valitettavasti liitetty samaan lauseeseen ihmiskaupan, terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden kanssa. Aiheena ovat unionin väliintulomekanismit kriisitilanteessa. Asiakirjassa korostetaan tarvetta ottaa Euroopan unionin vastaanottokyky tulevaisuudessa tarkemmin huomioon ennen laajentumistiellä jatkamista ja niin edelleen. Olen samaa mieltä siitä, että nämä ovat kysymyksiä, jotka tulevat esiin keskusteluissamme kansalaisten kanssa. On kuitenkin outoa, että unionia vaivaavan luottamuspulan ydinasia eli sosiaalinen kysymys on omalta osaltaan täysin sivuutettu Eurooppa-neuvoston päätelmäluonnoksessa, jossa komissiota vain kehotetaan yhdessä lauseessa laatimaan tilannekertomus ensi kevääseen mennessä. Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, tämän sanominen ei tarkoita vajoamista "kriisimielisyyteen". Korostan sitä, että puheenjohtajavaltio Itävalta nosti tämän asian esiin viime tammikuussa. Meidän on keskusteltava tästä ensin tehdäksemme sitten tarpeelliset johtopäätökset. Kansalaisten luottamus ei tule itsekseen. Se on voitettava.
Seuraavaksi käsittelen Euroopan energiapolitiikkaa. Myötävaikuttaminen 2000-luvun energiahaasteiden ratkaisemiseen on todellakin mitä suurimmassa määrin unionin tehtävä, mutta tässä yhteydessä ei voida hyväksyä villiä kilpailua ja tuottavuuden kilpajuoksua. Valmistautuminen öljyn jälkeiseen aikaan, paljon nopeampi edistyminen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä, tutkimustoiminnan kehittäminen energiatehokkuuden ja monipuolisuuden lisäämiseksi, liikennejärjestelyjen muuttaminen ja kaikkia koskevan energiansaantioikeuden vahvistaminen ovat erinomaisia esimerkkejä poliittisista tehtävistä, joita ei voida jättää lyhytnäköisten markkinataloudellisten laskelmien varaan, jos niissä on tarkoitus onnistua.
Lopuksi todettakoon, että sama keskustelu koskee Euroopan ulkopoliittisia tavoitteita. Kuka voisi vastustaa sitä, että haluamme saada käyttöömme, kuten komissio ehdottaa, toimivia välineitä ja sääntöjä, joilla voidaan lisätä ulkoisten toimiemme johdonmukaisuutta, tehokkuutta ja näkyvyyttä? Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, ettei olennainen syy niihin heikkouksiin, joita ilmenee unionin toimissa maailmassa, ole tekninen eikä institutionaalinen. Syynä on murheellinen poliittisen tahdon ja yhteisen näkemyksen puute Eurooppa-neuvostossa. Kuinka voisimme muutoin tulkita 25 jäsenvaltion tämänhetkisen hätkähdyttävän passiivisuuden, vaikka Israelin hallitus on torpedoinut vastuuttomasti Palestiinan presidentin aloitteen ja rikkoo räikeästi ja jatkuvasti sekä YK:n päätöslauselmia että kvartetin etenemissuunnitelmaa? Kaikki tämä tukee käsitystämme siitä, että kuuluisasta pohdinta-ajasta ja K-suunnitelmasta on hyötyä ainoastaan, jos ne tarjoavat mahdollisuuden käydä julkisesti mutkatonta keskustelua niistä rakenteellisista muutoksista, joita on tarkoitus edistää, jotta eurooppalaisilla olisi jälleen kerran syy suhtautua myönteisesti Eurooppaan nykypäivän maailmassa.
Brian Crowley,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission puheenjohtajaa ja neuvoston puheenjohtajaa sekä komission varapuheenjohtajaa heidän esittelyistään ja puheenvuoroistaan. Haluan käsitellä lyhyesti eräitä seikkoja, joita meidän olisi mielestäni unionissa käsiteltävä, ja niiden jälkeen palaan käsittelemään perustuslakisopimusta koskevaa pohdinta-aikaa.
Puheenjohtajavaltio Itävalta on osoittanut viime kuukausina, että kun tiettyä asiaa hoidetaan tietyllä tavalla, siinä voidaan onnistua. Sillä, että pyritään saattamaan eri osapuolet yhteen, voidaan saavuttaa tulos, jota kukaan ei pitänyt mahdollisena. Olemme jo nähneet tämän useiden eri lakialoitteiden yhteydessä sekä yhteistyötä parlamentin kanssa tehtäessä että komission kanssa tehtävässä työssä. Mielestäni Eurooppa tarvitsee tällä hetkellä parempaa ymmärrystä siitä, että investoinnit, joita tehdään, tuottavat voittoa sekä ajan että ponnistusten suhteen. Tämä voitto ei tarkoita pelkästään esoteerisia ihanteita, vaan siinä on kyse todellisten ratkaisujen löytämisestä ihmisten arkipäivän ongelmiin.
Valitettavasti keskustelu määrittyy tällä hetkellä paljolti sen mukaan, mitä toimittajat sanovat tiedotusvälineissä, eikä sen mukaan, mitä Euroopan unionin kansalaiset sanovat, koska puhuttaessa ihmisten kanssa ja kysyttäessä heiltä, mitä he tarvitsevat ja millaista Eurooppaa he haluavat, he kaikki vastaavat haluavansa sisämarkkinat, paremman työsuhdeturvan, paremman energiaturvallisuuden, paremman henkilökohtaisen turvan ja turvallisuuden, turvallisemman ja puhtaamman elinympäristön lapsilleen ja sellaisen unionin, joka toimii vastuullisesti maailmanpolitiikassa. Kun kaikki nämä seikat otetaan huomioon, miksi näyttää siltä, että me täällä parlamentissa puhumme unionin luottamuspulasta, vaikkei tätä kriisiä, pelkoa ja halveksuntaa yksinkertaisesti ole kansalaisten keskuudessa siinä määrin kuin eräät henkilöt haluaisivat antaa meidän ymmärtää?
On useita keskeisiä asioita, joita voimme toteuttaa seuraavassa neuvoston kokouksessa asioiden viemiseksi eteenpäin. Ensinnäkin on vahvistettava uudelleen Lissabonin ohjelmaa koskevat sitoumukset ja idealismi siten, että asetetaan aidot tavoitteet ja päämäärät, jotta olisimme vuoteen 2010 mennessä maailman dynaamisin talous ja loisimme sellaisia investointeja, tutkimusta ja kehitystä, joita tarvitsemme uusien työpaikkojen ja uusien mahdollisuuksien luomiseksi. Lisäksi meidän on seurattava nykyisiä aloitteita, olipa niissä kyse palveludirektiivistä, julkisten palvelujen suojelusta tai oikeudesta yleispalveluun, ja toteutettava ne.
Energian osalta komission puheenjohtaja on esittänyt ansiokkaan ohjelman Euroopan yhteiseksi energiapolitiikaksi, mutta meidän olisi perehdyttävä myös vaihtoehtoihin, muun muassa mahdollisuuteen käyttää polttoainekasveja energian tuottamiseen.
Lopuksi otan käsiteltäväksi perustuslakisopimusta koskevan pohdinta-ajan. Mielestäni on väärin kutsua sopimusta perustuslaiksi, ja minua ilahdutti, että ulkoministerit totesivat Itävallassa, että sellainen on väärin. Ehdotukseen sisältyy kuitenkin joitakin hyviä kohtia, ja olen tyytyväinen näköalaan, jonka ovat meille avanneet komission puheenjohtaja ja erityisesti komission varapuheenjohtaja edistäessään ajatusta K-suunnitelmasta, johon poimitaan nämä hyvät seikat ja mennään eteenpäin. Sanon vain varoitukseksi, ettemme saisi kiirehtiä asioita hallitusten tahdon vastaisesti, koska viime kädessä hallitukset ovat kansalaisten ja kansallisten etujen tärkeimpiä edustajia. 
Jens-Peter Bonde,
   Arvoisa puhemies, olisi parempi aloittaa uudelta pohjalta ja perustaa uusi suorilla vaaleilla valittu valmistelukunta laatimaan ehdotukset, joista voitaisiin sen jälkeen järjestää kansanäänestys kaikissa jäsenvaltioissa yhtä aikaa. Tällä tavalla saisimme äänestäjien haluamat pelisäännöt ja voisimme kutsua EU:ta demokratiaksi ja demokratioiden liitoksi.
Huippukokouksen avoimuutta koskeva asiakirja on kuin viikunanlehti. Viime vuonna EU antoi yli 3 000 säädöstä. Näistä säädöksistä 57 hyväksyttiin yhteispäätösmenettelyllä. Täydellisestä avoimuudesta ja yhteisestä päätöksenteosta päätettiin myös Sevillan huippukokouksessa vuonna 2002 ja uudelleen Tony Blairin puheenjohtajuuden lopussa. Tällä haavaa pääministeri Blairin oma ulkoministeri Margaret Beckett pyrkii viime hetkellä pysäyttämään edistyksen. Jos toimet kaikesta huolimatta hyväksytään, kaikki toimittajat voivat kirjoittaa iloisen tarinan siitä, kuinka huippukokouksessa täytettiin kansalaisten odotukset edistymällä kohti avoimuutta.
Suurimman osan EU:n lainsäädännöstä antavat kuitenkin jatkossakin virkamiehet neuvoston 300 salaisessa työryhmässä sen jälkeen, kun niitä on valmisteltu 3 000 muussa salaisessa työryhmässä komission suojeluksessa. Avoimuus ja demokratia ovat jatkossakin poikkeuksia. Huippukokouksessa todellinen edistysaskel on asettuminen tukemaan sitä komission ehdotusta, jonka mukaan kaikkia ehdotuksia käsitellään tulevaisuudessa lähellä kansalaisia eli kansallisissa parlamenteissa. Tämä on rakentava ehdotus, ja aloite on parhaillaan kansallisten parlamenttien käsiteltävänä. Toivon, etteivät ne hukkaa etsikkoaikaansa. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Arvoisa puhemies, minulla olisi teille muutamia rakentavia ehdotuksia. Käyttäkää monia keinojanne ja tuntosarvianne sen selvittämiseen, mitä eurooppalaiset todella haluavat. Vastauksia ovat luultavasti turvallisuus, oikeudenmukaisuus, vastuuvelvollisuus ja demokratia.
Turvallisuuden alalla asiat eivät ole hullummin. Oikeudenmukaisuus – joka voi olla ainoastaan kahden viimeksi mainitun eli demokratian ja valvonnan tulos – ikävä kyllä puuttuu. Olen vakuuttunut siitä, että läpimurto voidaan saavuttaa vain, jos hylkäätte sen, mikä on toistaiseksi epäonnistunut, ja irtaudutte siitä, mikä ei toiminut: pois perustuslakisopimus ja tilalle perussopimus, jossa määrätään toissijaisuusperiaatteesta, avoimuudesta ja valvonnasta. Näistä on valtava puute.
Toivoisin, että ymmärtäisitte, että varsin monille eurooppalaisille Brysseliin ja Strasbourgiin kokoontuva eliitti on tällä hetkellä yhtä toivottu kuin purukumi seurapiirien kašmir-puseroissa. Tässä asiassa muutos on välttämätön. Kun se tapahtuu, teidän mahdollisuutenne koittaa. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ojentaessaan Kaarle Suuri -palkintoa Jean-Claude Juncker totesi muun muassa seuraavaa: "Luojan kiitos, että meitä eivät seuraa pelkästään eurooppalaiset. Afrikkalaiset, aasialaiset, jopa amerikkalaiset eivät koskaan lakkaa ihmettelemästä eurooppalaisten saavutuksia. Ainoastaan eurooppalaiset itse nurisevat niiden vuoksi. En voi ymmärtää tätä." En minäkään. Meidän olisi lakattava aiheuttamasta kriisiä omilla puheillamme ja sen sijaan tehtävä yhteistyötä välttämättömien hankkeiden ja ratkaisujen alalla.
Komission puheenjohtaja on oikeassa sanoessaan, että Nizzan sopimus on riittämätön. Tämän vuoksihan meillä oli Laekenin kokous, ja Laekenissa päätettiin valmistelukunnasta. Näin ollen olemme jo laatineet uuden sopimuksen, joka on saatettava osaksi oikeusjärjestystä. Puheenjohtaja on oikeassa sanoessaan, että kaksi kielteiseen tulokseen päätynyttä kansanäänestystä ovat syösseet meidät kriisiin, jota syventää osittain se, että kutsumme sitä kriisiksi. Tämän vuoksi meillä on ollut vuoden ajan pohdinta-aika. Siksi haluamme pelastaa poliittisen perustuslakihankkeen. Tämän sopimuksenhan on jo ratifioinut 16 jäsenvaltiota.
Neuvoston puheenjohtajalle haluan sanoa odottavani ehdottomasti sitä, että tässä huippukokouksessa lakataan puhumasta uuteen sopimukseen tähtäävän poliittisen hankkeen kuolemasta ja että kaikki osapuolet julistavat sen sijaan tukevansa päätöksen tekemistä tästä poliittisesta hankkeesta, saattavat hankkeen päätökseen tämän vaalikauden aikana ja jatkavat ratifiointiprosessia. Odotan, ettei kukaan puhu Euroopan unionin kriisistä vaan että puhumme pelkästään poliittisista hankkeista. Odotan näkeväni muutakin kuin pelkkiä analyysejä eli päivämäärien asettamista ja hankkeiden panemista alulle, työtoimeksiantoja, aikataulujen asettamista ja kansalaisten ottamista mukaan.
Ottakaamme omaksemme parlamentaariset foorumit ja perustakaamme niitä myös kansallisiin parlamentteihin ja alueparlamentteihin. Lisätkäämme avoimuutta ja tehkäämme K-suunnitelmasta entistä käytännöllisempi. Tällä mahdollistetaan poliittisten hankkeiden onnistunut täytäntöönpano, ja tämä tarkoittaa, että analyysien aika on ohi. 

Jan Marinus Wiersma (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, neuvoston esityslistalla on tärkeä aihe, EU:n laajentuminen. Haluan sanoa pari sanaa Romaniasta ja Bulgariasta, jotka ovat tänään parrasvaloissa parlamentin myöhemmin tänään hyväksymän päätöslauselman vuoksi. Viime kuussa keskustelimme täällä komission jäsenen Olli Rehnin kanssa Romanian ja Bulgarian liittymisestä. Keskustelun pohjana oli komission kertomus, joka koski näiden kahden maan edistymistä liittymisvalmisteluissa. Tällä viikolla valtioiden tai hallitusten päämiehet käsittelevät samaa aihetta kokouksessaan.
Ryhmämme on sitä mieltä, että komissio on tehnyt tasapuolisen päätöksen. Komissio pyrkii meidän tapaamme pitämään kiinni siitä, että kummankin maan liittymispäivämäärä on 1. tammikuuta 2007, sillä edellytyksellä, että ne pyrkivät itse tekemään jäljellä olevat uudistukset. Olemme komission tavoin vakuuttuneita siitä, että tämän pitäisi olla mahdollista ilman ongelmia. Ryhmämme on aina tukenut johdonmukaisesti sitä, että Romania ja Bulgaria liittyvät suunnitellusti 1. tammikuuta 2007. Näiden kahden maan on seuraavaksi keskityttävä siihen, että ne hoitavat viimeisetkin asiat kuntoon ennen liittymistä. Mielestäni kummallakin maalla on poliittista intoa onnistua tässä.
Kumpikin näyttää ottaneen opikseen, mikä oli myös näiden maiden reaktio komission jäsenen Rehnin kertomukseen. Sofian ja Bukarestin reaktiot hänen kertomukseensa olivat hyvin asiallisia: kumpikin maa pani merkille sen, mitä niiltä edellytettiin, ja ne aikovat ryhtyä toimimaan juuri niin. Tämä asenne vahvistaa entisestään optimismiani sen suhteen, että Romania ja Bulgaria suhtautuvat kotitehtäviinsä vakavasti. Lisäksi kumpikin maa on edistynyt huomattavasti viime vuoden kuluessa, mikä on rohkaisevaa. Näin ollen ei ole syytä spekuloida näiden maiden liittymisen siirtämisellä. Kumpikin ehdokasvaltio on osoittanut viime aikoina toimiensa määrätietoisuuden, mikä antaa ryhmälleni luottamusta siihen, että valmistelut saatetaan ajoissa päätökseen.
Näin ollen emme tällä hetkellä vastusta olennaisesti komission ehdotusta siitä, että lopullinen päätös tehdään vasta lokakuussa, kun lopullinen kertomuksemme julkistetaan. Olisimme tyytyväisiä, jos neuvosto omaksuisi komission asenteen. Tämän asenteen omaksumisessa meillä kaikilla on oma roolimme. Romanian ja Bulgarian roolit ovat selvät. Olemme aikaisemmin pyytäneet komissiota näkemään hieman ylimääräistä vaivaa Romanian ja Bulgarian auttamiseksi niiden valmisteluissa ja ilmaisemaan selkeästi sen, mitä ne odottavat ehdokasvaltioilta. Toistamme tämän pyynnön nyt.
Tasapuolisen päätöksen tekeminen on myös neuvoston vastuulla, mutta sen vastuulla on myös sen varmistaminen, että EU:n jäsenvaltiot saattavat liittymissopimuksen ratifiointiprosessin ajoissa päätökseen. Kuten viime vuonna Euroopan komission kanssa sovimme, myös parlamentti osallistuu liittymisprosessin seurantaan loppuun saakka, ja olen vakuuttunut siitä, että tämä johtaa myönteiseen lopputulokseen. 
Silvana Koch-Mehrin (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtajalle sanoisin, että Itävallan puheenjohtajuuskauden lopussa hänen maansa hallituksella on vielä yksi tilaisuus pelastaa neuvosto neuvottomuudesta, sillä hänen maansa puheenjohtajakaudella on saavutettu toistaiseksi hyvin kirjavia tuloksia.
Otan mielihyvin vastaan aloitteen päätöksentekoprosessin avoimuuden lisäämisestä. Kuten jäsen Watson totesi, tässä asiassa puheenjohtajavaltiolla on todella innokkaita kannattajia Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmässä. Toisaalta tässä tarinassa on eräällä tapaa ironista, että juuri vuonna 2006 – eurooppalaisena työntekijöiden liikkuvuuden teemavuotena – on annettu palveludirektiivi, jolla vaikeutetaan tätä liikkuvuutta.
Euroopan perustuslakia koskevasta sopimuksesta totean joka tapauksessa, että neuvoston on ymmärrettävä, että tämä sopimus on nykyisessä muodossaan epäonnistunut. Jos suhtaudumme vakavasti siihen kaikkialla toistettavaan vakuutukseen, että kansalaisten on oltava unionin politiikan keskipisteessä, emme voi noin vain sivuuttaa Ranskan ja Alankomaiden ei-äänten voittoa emmekä sitä, että eräät muut jäsenvaltiot ovat jo ilmoittaneet, etteivät ne aio ratifioida tätä perustuslakisopimusta. Euroopan unioni tarvitsee perustuslakia – se on täysin selvää – ja tämän perustuslakisopimuksen sisältö on hyvä, mutta on esitettävä täsmällisiä ehdotuksia siitä, mitä muutoksia voidaan tehdä.
Tässä tilanteessa olin hyvin tyytyväinen lukiessani puheenjohtajavaltion päämiehen Wolfgang Schüsselin haastattelun saksalaisessa Bild am Sonntag -sanomalehdessä – ja kahdestakin syystä. Ensinnäkin hän totesi, että hän tukee Saksaa jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Mielestäni tämä on erinomaista – nyt olemme varmoja voitosta. Toisaalta hän ehdotti, että EU:n kaikissa jäsenvaltioissa pidettäisiin samana päivänä kansanäänestys perustuslakisopimuksesta. Mielestäni tämä on erinomaista, koska tällainen toimenpide toisi todellakin kansalaiset lähemmäksi Euroopan toimielimiä. Lisäksi se olisi toden teolla historiallinen tapahtuma: perustuslakisopimus, jonka kansalaiset ovat antaneet itse itselleen – se olisi todellakin tärkeä sopimus.
Neuvoston puheenjohtaja totesi vaatimattomasti, ettei neuvoston esityslistalla ole käänteentekeviä päätöksiä. Jos hän kuitenkin onnistuu esittämään muille valtioiden tai hallitusten päämiehille ajatuksen samana päivänä perustuslakisopimuksesta järjestettävästä kansanäänestyksestä ja hankkimaan sille heidän tukensa, hän voi todeta vaatimattomasti, että hän on tehnyt käänteentekeviä päätöksiä. Toivotan hänelle onnea ja menestystä tässä. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, huomenna valtioiden tai hallitusten päämiehet kokoontuvat juhlallisesti jatkamaan toimettomuus- ja päättämättömyyskauttaan. Guy Verhofstadt kutsui tätä "huutavaksi hiljaisuudeksi", ääneksi, joka syntyy, kun poimitaan rusinoita (cherry picking). Hän puhui toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteesta, "hätäjarruista" (emergency brakes) ja "ydinryhmistä" (core groups), teknokraattien hiekkalaatikosta – useimpia näistä termeistä ei voida edes kääntää englannista. Meillä on edessämme vielä yksi vuosi tätä hiljaisuuden kohinaa.
Neuvoston puheenjohtajalle haluan sanoa, että kuluvan vuoden kesäkuussa hänen maansa puheenjohtajakauden ollessa lopuillaan on tarkoitus esitellä Eurooppa-keskustelua käsittelevä väliraportti – mutta keskustelua ei käydä. Neuvoston puheenjohtajavaltio on luvannut meille etenemissuunnitelman unionin kriisin voittamiseksi, mutta sellaista sillä ei ole. Puheenjohtajavaltio on luvannut, että Eurooppa kuuntelee, mutta keskusteluja on käyty valikoidun eliitin suljetussa piirissä ja asiantuntijoiden kanssa suljetuin avoin, ja puheenjohtajavaltio on kuullut vain sen, minkä se haluaakin kuulla. Kansalaiset eivät tästä kaikesta keskustele.
Kun komission puheenjohtajalla on ollut vuosi aikaa ajatella asioita, hän tulee tänne ja vastaa kysymykseen, mitkä ovat kansalaisten europessimismin syyt, seuraavasti: syynä on kansanäänestysten epäonnistuminen. Puheenjohtaja sekoittaa toisiinsa syyn ja sen seuraukset. Kansanäänestysten epäonnistuminen on pikemminkin europessimismin tulos kuin sen syy. Syy on hallitustenvälisen unionin epäonnistuminen ja sen valtava demokratiavaje, sen heikko legitimiteetti, sen kompastuminen yksimielisyysvaatimukseen ja kansallismieliseen kilpailuhenkeen. Hallitukset ovat seisseet unionin tiellä. Ne haluavat hallita unionia sivutoimisesti. Ne eivät pysty löytämään sosiaalista vastausta globalisaatioon. Nämä ovat syynä pessimismiin eurooppalaisten keskuudessa. Eurooppalaiset ovat pettyneitä unioniin, ja tämän vuoksi eurooppalaista demokratiaa tarvitaan. Toivon, että tällä ymmärryksellä on sijansa myös neuvostossa. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, viime vuotta ovat leimanneet useat palveludirektiivin vastaiset kansalaisprotestit mutta myös kampanjat sosiaalisten palvelujen purkamista ja demokratian heikentämistä vastaan. Tältä osin riittää, että viittaan liikehdintään Ranskassa, Kreikassa ja Saksassa – Saksassa yliopistosairaaloiden lääkäreiden protestointi on jatkunut kuukausien ajan ja jatkuu edelleen – ja kaikki tämä liittyy niihin toimiin, joita harjoitamme kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Myös komission ja parlamentin eikä ainoastaan hallituksen on vihdoin viimein aika havaita, että Euroopan toimielinten ulkopuolella EU:n kansalaiset ovat jo kauan aikaa sitten alkaneet muodostaa omaa näkemystään erilaisesta Euroopasta ja erilaisesta EU:sta.
Toistaiseksi esitettyjen tulevaa huippukokousta koskevien suunnitelmien ja ajatusten perusteella on kuitenkin käynyt selväksi, että Eurooppa-neuvosto haluaa antaa kansalaisille sellaisen vaikutelman, että se on ymmärtänyt Euroopan perustuslakisopimuksen hylkäämisen olleen kritiikkiä pelkästään politiikan tyyliä eikä virallista politiikkaa ja painopisteitä kohtaan. K-suunnitelma, ruohonjuuritason tiedottamista koskeva valkoinen kirja, kasa asiakirjoja tai joukko uusia verkkosivustoja eivät ole missään tapauksessa muuttaneet tämän politiikan painopisteitä. Näin on, ellei sitten se kuunteleminen, josta komission jäsen Wallström äsken puhui, johda vihdoinkin välttämättömiin korjaaviin toimiin. Annamme hänelle toki kaiken tukemme, jos hän ymmärtää ne välttämättömät toimenpiteet, joista hän äsken puhui näinä korjaavina toimina.
Minusta näyttää kuitenkin siltä, että tähänastinen reagointi, jonka olemme tänä vuonna nähneet, ilmentää ymmärtämisen puutetta. Mielestäni tämän osoittaa myös puheenjohtajavaltio Itävallan tuore ehdotus, jonka mukaan EU:n jäsenvaltioissa äänestettäisiin suoraan entisestä perustuslakisopimustekstistä ilman muutoksia. Tätä ei voida hyväksyä – korjauksia on tehtävä. Kun tämä on tehty, on varsin perusteltua harkita kansanäänestyksen järjestämistä. Meidän on vihdoinkin tehtävä loppu tähän asti vallinneesta tilanteesta, jossa useat eri maat ovat vain suorittaneet ratifiointeja ja laulaneet ylistyslaulua. Tältä osin sitä äsken mainittua tilaisuutta, joka tarjoutuu 50-vuotispäivän yhteydessä, olisi todella hyödynnettävä demokraattisen keskustelun käymiseen EU:n tähänastisista suunnitelmista ja hankkeista, ja siten sen olisi myös mahdollistettava uusi alku Euroopan unionille. 
Puhemies.
   Olen pahoillani. Jos ryhmänne antaa teille kaksi minuuttia aikaa puhua, teidän on puhuttava kaksi minuuttia. Tämä ei ole puheenvuoronne lopun alku vaan puheenvuoronne loppu. Pyydän teitä noudattamaan puheaikojanne. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvosto keskustelee tulevassa Brysselin kokouksessaan jälleen kerran perustuslakisopimuksen tulevaisuudesta. On olemassa kuitenkin sanonta, jonka mukaan on turha piiskata kuollutta hevosta. Perustuslakisopimus, jonka ranskalaiset ja alankomaalaiset hylkäsivät kansanäänestyksissään, on juuri tällainen kuollut hevonen siitä riippumatta, kuinka monen jäsenvaltion parlamentti sen ratifioi. On vaikea kuvitella, että kukaan Ranskan tai Alankomaiden johtajista olisi halukas esittämään samaa asiakirjaa uudelleen kansalaisilleen.
Lisäksi perustuslakisopimukseen sisältyy selkeä pyrkimys edetä kohti yhtä eurooppalaista valtiota, vaikka Euroopassa on viime vuosina nähty päinvastaista liikehdintää. Omien silmiemme edessä Jugoslaviasta sukeutui kahdeksan itsenäistä valtiota. Yksi näistä maista kuuluu tällä hetkellä Euroopan unioniin, ja muut koputtelevat Euroopan unionin ovea. Espanjassa on vaikea sivuuttaa Katalonian irtautumispyrkimyksiä. Belgiassa on yhä vaikeampaa säilyttää ykseys Vallonian ja Flanderin välillä. Näin ollen on mahdotonta hyväksyä tekstiä, joka näyttää kulkevan näitä ilmiselviä prosesseja vastaan.
Lakatkaamme näin ollen piiskaamasta tätä kuollutta hevosta ja käsitelkäämme asioita, jotka ovat todella tärkeitä Euroopalle ja sen kansalaisille. Meidän on tuettava yrittäjyyttä ja luotava uusia työpaikkoja, tarvitsemme uudistuksia taloudellisen kasvun kiihdyttämiseksi ja lisää verotuloja, jotta voimme käyttää enemmän rahaa sosiaalisiin ohjelmiin, koulutukseen, julkiseen terveydenhuoltoon ja eläkkeisiin.
Jos Euroopan unioni pystyy ratkaisemaan tehokkaasti nämä ongelmat, se pystyy myös toimimaan mainiosti ilman perustuslakisopimusta. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvostossa käsitellään jälleen kerran kysymystä Euroopan perustuslakiluonnoksesta siitä huolimatta, että teksti, jonka neuvosto yrittää itsepäisesti herättää henkiin, on kuollut. Eräät kommentaattorit ovat viitanneet tähän toimintaan poliittisena nekrofiliana.
Euroopan unionin kansalaiset eivät halua perustuslakisopimusta, ja heidän toiveitaan on kunnioitettava. Tämä näyttää jääneen huomaamatta muun muassa komission jäseneltä Wallströmiltä, joka totesi äskettäin Krakovassa pidetyssä kokouksessa, että on elintärkeää, että Euroopan perustuslaki ratifioidaan. Hän ei kuitenkaan sanonut, kuinka perustuslakisopimuksella ratkaistaisiin jäsenvaltioiden kansalaisten tietyt ongelmat tai mitä tapahtuisi kansalaisille maissa, jotka ovat jo hylänneet tämän perustuslakisopimuksen demokraattisissa kansanäänestyksissä.
Perustuslakisopimus on uhka demokratialle, koska sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että kansalaiset voivat osallistua päätöksiin, jotka koskevat heidän omien maidensa kohtaloa, tai sen kanssa, että poliitikot ovat vastuuvelvollisia äänestäjilleen.
Jean-Marie Le Pen (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Ranskan ja Alankomaiden kansat pitävät pintansa. Brittiläisen kyselyn mukaan 74 prosenttia ranskalaisista ja 75 prosenttia alankomaalaisista on sitä mieltä, ettei Euroopan perustuslakisopimuksen yhtäkään osaa pidä panna täytäntöön ilman päätöstä toisen kansanäänestyksen järjestämisestä. Tämä on kitkerä epäluottamuksen osoitus ministeri Sarkozylle, joka haluaa Ranskan kansan äänestyksessä ilmaisemasta tahdosta huolimatta kongressin äänestävän uudelleen vain perustuslakisopimuksen I ja II osasta. Tämä on myös epäluottamuksen osoitus niille, jotka halusivat Ranskan ja Alankomaiden kansojen äänestävän uudelleen perustuslakisopimuksesta, johon on liitetty sosiaalinen pöytäkirja ranskalaisten vakuuttamiseksi ja toissijaisuuspöytäkirja alankomaalaisten vakuuttamiseksi.
Eurofederalisteilta eivät murheet lopu: saman kyselyn mukaan 63 prosenttia ranskalaisista ja 68 prosenttia alankomaalaisista haluaa ottaa osan toimivallasta takaisin Euroopan unionilta tai ottaa sen pois kokonaan. Tämä on Euroopan kansakuntien vastaisku Brysselin ideologisille ja vastuuttomille eurokraateille. Tämä tarkoittaa myös paluuta siihen, että kansoilla ja kansakunnilla on oikeus määrätä omasta kohtalostaan ja puolustaa riippumattomuuttaan ja identiteettiään.
Palatkaamme käsittelemään todellista Eurooppaa ja kansakuntien Eurooppaa, jonka britit ja tanskalaiset ovat osanneet menestyksekkäästi säilyttää. He hylkäsivät Schengenin sopimuksen ja maahanmuuttajavirran alle hukkuvan Euroopan, jossa näille maahanmuuttajille myönnetään oleskeluoikeus ja työlupa pääministerien Zapateron ja Berlusconin aloitteesta. Mainitsemani maat hylkäsivät euron ja sen kasvua jarruttavan budjettikuripaketin. Nämä maat hylkäsivät supervaltio-Euroopan, jolla pyritään tuhoamaan kansakuntien Eurooppa.
Se, että Brysselin tulevassa Eurooppa-neuvostossa tehdään päätös pohdinta-ajan jatkamisesta vuodella, osoittaa – jos sen osoittaminen oli edes tarpeen – kuilun, joka vallitsee kansakuntien unionin ja niiden itse itsensä eliitin asemaan nostaneiden tahojen, jotka eivät ole oppineet yhtään mitään ja jotka toimivat ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut, välillä. Nämä tahot eivät ole tajunneet sitä, että eurooppalaiset tunsivat tulleensa tämän passiivisen ja ääriliberaalin unionin pettämiksi, unionin, jolle hienot sanat ja iskusanat ovat tärkeimpiä ja jossa talouskasvu on maailman alhaisinta ja työttömyys suurinta. Nämä tahot eivät ole tajunneet sitä, ettei kansakuntien unioni halunnut Turkkia unioniin ja että Brysselin väkisin ajamasta Turkki-hankkeesta syntyi korjaamaton juopa. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, tässä huippukokouksessa on ainakin osittain tarkoitus arvioida Euroopan perustuslakisopimuksen tilannetta. Tästä huolimatta perustuslakisopimuksen uskottavuus on suuresti kärsinyt, katsotaanpa asiaa miten päin tahansa. Ranskaa ja Alankomaita ei pidä kehottaa äänestämään siitä uudelleen, ja Alankomaiden pääministerin huomioihin olisi suhtauduttava hyvin vakavasti. Mitä enemmän tätä asiaa pitkitetään, sitä enemmän Euroopan unioni näyttää menettävän yhteyttään kansalaisiinsa.
Meidän on irtauduttava loputtomasta perustuslaillisten lainalaisuuksien puimisesta ja ryhdyttävä saavuttamaan tuloksia, koska jos emme toimi näin, kansalaiset toteavat, etteivät heidän johtajansa ole oppineet mitään. Siitä, että perustuslakisopimuksesta aletaan poimia talteen rusinoita, ei ainakaan tässä vaiheessa ole hyötyä.
On kuitenkin varmasti totta, että tarvitsemme tulosten Eurooppaa, kuten puheenjohtaja Barroso oikein totesi. Itse haluan lisäksi nähdä, että Euroopassa tehdään todellisia uudistuksia, koska ilman uudistuksia ei voi syntyä tuloksia. Edistymistä on tapahtunut taloudellisten uudistusten alalla, ja onnittelen puheenjohtaja Barrosoa ja hänen kollegojaan heidän tältä osin tekemästään työstä. Meidän on kuitenkin tehtävä paljon enemmän ja keskityttävä enemmän, kuten komission varapuheenjohtaja Wallström totesi, käytännön tulosten saavuttamiseen.
Haluan puuttua lyhyesti erääseen toiseen asiaan. Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri totesi, että hän aikoo pyrkiä kumoamaan päätökset neuvoston kokousten avoimuudesta julkiselle tarkastelulle. Tämä on kerta kaikkiaan hämmästyttävää ja huolestuttavaa, ja se on täyskäännös brittiläisessä hallituspolitiikassa. Maansa puheenjohtajakaudella pääministeri Blair saarnasi jatkuvasti avoimuuden lisäämisen hyödyistä, ja pääsimme tuolloin nimenomaan yhteisymmärrykseen siitä, että neuvoston kokouksista ja neuvoston prosesseista tehtäisiin avoimia. On ehdottomasti olennaisen tärkeää, että muut hallitukset antavat pikaisen kurinpalautuksen Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerille hänen ensimmäisessä huippukokouksessaan ja jättävät huomiotta hänen yrityksensä säilyttää salaaminen näin epäreilulla ja kestämättömällä tavalla.
Mitä kätkettävää hänellä on? Tämä on häpeällinen aloite Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen taholta, ja toivon, että se menee nurin heti alkuunsa.
Hannes Swoboda (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, on jo sanottu, ettei tulevassa Eurooppa-neuvostossa tehdä suuria päätöksiä. Tässä kokouksessa voitaisiin kuitenkin lähettää hyvin tärkeä kaksitahoinen viesti eli sanoa "kyllä" laajentumiselle ja myös "kyllä" Euroopan unionin toimielinten vahvistamiselle erityisesti unionin laajentumiskapasiteetin kannalta.
Minua ei ole koskaan lakannut hämmästyttämästä se, että eräät brittikollegamme väittävät, ettemme tarvitse perustuslakisopimusta mutta tarvitsemme kylläkin paljon uusia jäseniä. Lisäksi myös osa puolalaisista kollegoista – erityisesti oikeiston piirissä – vastustaa perustuslakisopimusta mutta katsoo, että Ukrainan on liityttävä mahdollisimman pian. Tämä ei ole mahdollista. Kansalaisten tai tämän parlamentin enemmistö ei tue laajentumisen jatkamista, ellei tämän lisäksi tehdä asianmukaisia muutoksia, EU:n laajentumiskyky mukaan luettuna. Meidän on myönnettävä tämä tosiasia.
Jokainen, joka haluaa minun tapaani käynnistää jatkolaajentumisen, pohtii varmasti sitä, kuinka EU:ssa tehdään tilaa Ukrainalle, mutta tällaisen henkilön on myös todettava hyvin selkeästi, että EU:lle on annettava tähän tarvittava vahvuus.
Joka tapauksessa tämän perustuslakisopimuksen olennainen sisältö on pantava täytäntöön joko perustuslakiehdotuksen nykyisessä muodossa tai muutetussa muodossa. Jos tästä vallitsee yhteisymmärrys ja myös neuvosto toteaa tämän selkeästi, tätä kautta lähetetään selkeä ja oikea viesti.
Kroatiasta vastaavana esittelijänä minua ilahduttaa myös se, että Kroatialle on lähetetty selkeä viesti. Tämä maa on jo kauan aikaa ansainnut omat neuvottelut. Lisäksi olen hyvin tyytyväinen, jos toteamme selkeästi – muun muassa Thessalonikin suhteen ja ehkäpä vielä painokkaammin kuin Salzburgissa teimme – että meillä on velvollisuuksia Balkanin alueella eikä pelkästään maiden itsensä vuoksi vaan myös oman etumme vuoksi. Jos kuitenkin toteamme selkeästi ja yksiselitteisesti, että meidän on ensin vahvistettava ja uudistettava toimielimiämme tämän mukaisesti – tämän ihmiset ymmärtävät – se on tärkeä viesti. Voisi jopa sanoa, että näin Eurooppa-neuvosto lähettäisi käänteentekevän viestin.
Yhdysvaltojen kumppanuudesta haluan todeta, että maan kanssa pidettävä huippukokous pidetään Eurooppa-neuvoston jälkeen, ja myös tätä varten on tehtävä valmisteluja. Olemme todenneet yhä uudelleen. että tämä kumppanuus on toivottavaa ja välttämätöntä. Sen on kuitenkin perustuttava yhteisiin arvoihin, joista yksi on ihmisoikeuksien kunnioittaminen, ja tämän vuoksi Guantánamo ja CIA:n toimintaa koskeva kysymys ovat meille niin tärkeitä, että ne on otettu esityslistalle. Tämä ei tarkoita sitä, että haluamme vastustaa Yhdysvaltoja tai terrorismin torjuntaa vaan että haluamme torjua terrorismia Yhdysvaltojen rinnalla näiden yhteisten arvojen pohjalta. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, minulla on vetoomus EU:n valtioiden tai hallitusten päämiehille, kun he kokoontuvat huomenna ja perjantaina Brysseliin. Heidän olisi ensinnäkin otettava EU mukaan kansallisiin keskusteluihinsa. Kun jäsenvaltioissa keskustellaan uudistuksista, EU:sta ei sanota sanaakaan. Tosiasia on, että EU on todellakin täysin vieras käsite, kun hyvinvointivaltiota arvioidaan. Esimerkiksi Saksassa, Ranskassa ja omassa kotimaassani Tanskassa keskustelemme parhaillaan siitä, mitä taloudellisia uudistuksia tarvitaan hyvinvoinnin turvaamiseksi tulevaisuudessa. Kaikkien kansallisten poliitikkojen – sekä ministerien että tavallisten parlamenttien jäsenten – olisi kuitenkin tehtävä selväksi, että vahvaa ja tehokasta EU:ta tarvitaan ja että se on jokaisen hyvinvointivaltion edellytys. Miksi sitten vallitsee tämä huutava hiljaisuus? Mitä hyötyä on siitä, että komissio ja parlamentti varaavat kaikki nämä voimavarat kansalaisten kanssa käytävää keskustelua varten, kun kansalliset poliitikot jättävät tekemättä oman osansa näin vahingollisella tavalla?
Me, Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä, olemme aina tehneet työtä avoimuuden lisäämiseksi ministerineuvostossa. Miksi Yhdistynyt kuningaskunta yhtäkkiä alkaa epäröidä, vaikka Tony Blair lupasi täällä parlamentissa, että ministerineuvoston kokoukset avataan? Tällainen ei yksinkertaisesti käy päinsä. EU:n työskentelyn avoimuus on ehdottoman välttämätöntä, jos aiomme lähentyä kansalaisia. Tämän vuoksi kehotan kaikkia valtioiden tai hallitusten päämiehiä tekemään ministerineuvoston kokouksista avoimia, jotta jokainen voi nähdä, mitä niissä tapahtuu, ja voi toivottavasti nähdä, ettei niissä ole mitään salattavaa, ja voi todeta, ovatko ministerit todella olleet läsnä. Näin ollen meidän olisi vältettävä myös sitä, että pidämme 25 eri lehdistötilaisuutta, joissa jokainen on sankari. Lisäksi toivon, että puheenjohtajavaltio suhtautuu myönteisesti puhemies Borrellin vaatimukseen toimista yhden istuntopaikan EU:n luomiseksi. 
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, haluan palata yhteen osaan puheessanne. Totesitte perustellusti, että meidän on edettävä kahdella tasolla: yhtäältä yhtenäismarkkinoiden vahvistamisen ja toisaalta sosiaalisen solidaarisuuden vahvistamisen tasolla, ja lisäisin tähän vielä, että meidän on edettävä myös sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja tasa-arvon tasolla. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, mielestäni hylkäämistä ja europessimismiä ruokkii melko selkeä tietoisuus siitä, ettemme itse asiassa etene näillä kahdella tasolla ja että komissionne – kuten sitä paitsi neuvostokin – on asettanut toiminnassaan etusijalle ensimmäisen tason. Haluan kertoa teille tai muistuttaa teitä siitä, etteivät Euroopan unionin toimielimet ole tehneet teidän puheenjohtajakaudellanne – sen paremmin kuin Prodinkaan komission kaudella – uutta sosiaalista lainsäädäntöä koskevia päätöksiä. Myöskään työmarkkinaosapuolten välillä ei ole tehty uusia kollektiivisia sopimuksia. Tämä on mielestäni vakava epätasapainotila, joka vaikuttaa jatkuvasti yhä enemmän yhteen väestön osaan, siihen, jonka asema on globalisaation vuoksi kaikkein epävarmin. Mielestäni neuvoston, parlamentin ja komission olisi vastattava tähän tilanteeseen.
Tästä pääsenkin käsittelemään seuraavaa näkökohtaani, joka koskee välineitä, joilla on tarkoitus edistää sosiaalista solidaarisuutta ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, emme pysty rakentamaan tulevaisuudessa oikeudenmukaista mallia, ellei meillä ole Euroopan tasoista veropolitiikkaa. Tässä on laajentumisen jatkamiseen nihkeästi suhtautuvien ja lisää sosiaalista oikeudenmukaisuutta haluavien henkilöiden välinen ristiriita: se, että kaikissa veroasioissa vaaditaan yksimielisyyttä, tarkoittaa mahdollisen eurooppalaisen veropolitiikan tyrehdyttämistä. Kului 15 vuotta siihen, että saimme korkotulojen verotusta koskevan direktiivin, joka on sitä paitsi täynnä poikkeuksia. Emme myöskään edisty lainkaan yhtiöveroon sovellettavien yhteisten standardien alalla.
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni poliittisena hankkeena ei tarkoita yhtenäismarkkinoita, joita tarvitsemme, vaan eräänlaista kansallisten mallien välistä kilpailua. Tarvitsemme enemmän aktiivisuutta ja enemmän Euroopan tasoisia yhteisiä politiikkoja taataksemme tasapuolisuuden ja Euroopan sosiaalisen mallin. 
Erik Meijer (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, jos Euroopan unionia ei olisi, tarvittaisiin varmasti sellaista Euroopan laajuista yhteistyötä, jolla parannetaan reuna-alueilla asuvien elämänlaatua, rajat ylittäviä ympäristönäkökohtia, energiahuoltoa, kuluttajansuojaa sekä terveyden suojelua kansainvälisesti kaupattavilta vaarallisilta aineilta. Ihmiset haluavat unionin, joka auttaa poistamaan esteet rauhalta, sosiaaliselta turvallisuudelta, julkisilta palveluilta ja kansainväliseltä solidaarisuudelta. Tämä on aivan muuta kuin maailmanlaajuisen valta-aseman tavoittelu ja kansainvälisten yhtiöiden vapauden lisääminen.
Ihmiset haluavat Euroopan, joka auttaa heitä heidän ongelmiensa ratkaisemisessa, eivätkä Eurooppaa, joka aiheuttaa ongelmia. Ihmiset eivät enää tunnista Euroopan unionia sen nykyisessä tilanteessa. Äänestäjät ovat lähettäneet meille kahdessa maassa viestin siitä, että asioiden on muututtava. Jos haluamme pitää kiinni nykyisestä Euroopan unionistamme, sen on ammennettava alhaalta ylöspäin kansalaisistamme ja järjestöistämme. Sillä ei ratkaista mitään, että jatketaan rakentamista ylhäältä alaspäin, vaikka vallanpitäjät tätä toivovat. Meidän on hyödynnettävä laajentumista ja kansalaistemme aktiivisempaa osallistumista luovasti uuden ja paremman alun saamiseksi. 
Konrad Szymański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, suurin osa vaadituista uudistuksista voidaan toteuttaa ilman uutta sopimusta. Tästä on esimerkkinä tulevan Eurooppa-neuvoston kokouksen esityslista, jossa käsitellään Schengenin alueen laajentamista, neuvostossa käytävien keskustelujen avoimuuden lisäämistä, Euroopan unionin laajentumista koskevia neuvotteluja ja ulkopolitiikan uudistamista.
Älkäämme tehkö Nizzan sopimuksesta epämiellyttävää asiaa eurooppalaisille, koska se on kaikki, mikä meillä tällä hetkellä on. Meidän ei pidä pohtia pelkästään uutta sopimusta, vaan sen lisäksi meidän pitää pohtia jäsenvaltioiden ja jäsenvaltioiden kansalaisten poliittista tahtoa yhteisten tehtävien suorittamiseen. Ongelmana ei ole uuden sopimuksen puute vaan tulevaisuutta koskevien yhteisten näkemysten puute. Julistamme parempaa lainsäädäntöä mutta annamme kuitenkin palveludirektiivin, joka on niin epäselvä, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin hieroo tyytyväisenä käsiään, kun sen näköpiirissä on riita-asioita, jotka antavat sille yhä enemmän toimivaltaa.
Julistamme, että meillä on yhteiset intressit energia-asioissa, mutta harjoitamme päivittäin erittäin itsekästä energiapolitiikkaa. Julistamme investoivamme tutkimukseen, mutta Euroopan teknologiainstituutti kuihtuu silmissämme, koska se on revitty rikki kansallisen oman edun tavoittelussa. Väitämme kannattavamme toissijaisuusperiaatetta, mutta tästä huolimatta rahoitamme sellaista tutkimuksen puiteohjelmaa, jonka maksamiseen kaikki Euroopan veronmaksajat osallistuvat, vaikka osa asianomaisesta tutkimuksesta on monissa jäsenvaltioissa lainvastaista.
Nämä ovat todellisia juopia, ja jos toivomme kaikkea hyvää unionille, niistä on syytä olla pahoillaan. Nämä ovat juopia, jotka piirtävät suurempia kysymysmerkkejä Eurooppa-hankkeen nykytilan ylle kuin yhden tai useamman perussopimuksen hylkääminen. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvostossa on tehtävä viimein loppu Euroopan perustuslakisopimuksen asemaa koskevasta sekaannuksesta. Vaikka yksi jäsenvaltio ilmoittaa, että asiakirja on kuollut, toinen jäsenvaltio ratifioi perustuslakisopimuksen ikään kuin mikään ei olisi vialla. Vetoan valtioiden tai hallitusten päämiehiin, jotta he tekevät lopun tästä sekaannuksesta. Jos näin ei tapahdu, kansalaisten luottamus unioniin vähenee entisestään. Kannatan pohdinta-ajan jatkamista vuodella sillä edellytyksellä, että palaamme takaisin suunnittelupöytään laatimaan täysin uutta sopimusasiakirjaa. Pidän parempana sopimusasiakirjaa kuin perustuslakisopimusta, sellaista helpommin käsiteltävää asiakirjaa, jossa on yhdistetty edelliset sopimukset, ja sopimusta, jossa unioni rajatuissa puitteissaan osoittaa tuovansa lisäarvoa rajat ylittävien poliittisten haasteiden alalla.
Kehotan erityisesti puheenjohtajavaltio Itävaltaa osoittamaan johtajuutta tekemällä vihdoin lopun syntyneestä sekaannuksesta ja antamaan lentävän lähdön uuden sopimuskehyksen laatimiselle. Vihdoinkin puheenjohtajavaltio Itävalta jättäisi puumerkkinsä tähän ohjelmaan, mitä olen odottanut puoli vuotta. 
Roger Helmer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, väitämme mielellämme, että EU on demokratiaan ja oikeusvaltioon perustuva arvoyhteisö. Silloinkin, kun tanskalaiset äänestivät vuonna 1992 Maastrichtin sopimusta vastaan ja kun irlantilaiset äänestivät vuonna 2000 Nizzan sopimusta vastaan, heitä kehotettiin yrittämään uudelleen. Tässäpä demokratiaa kerrakseen! Kun ranskalaiset ja alankomaalaiset äänestivät viime vuonna perustuslakisopimusta vastaan, emme välittäneet heidän tuomiostaan. Yritämme elvyttää perustuslakisopimuksen, joka on sen omien periaatteiden mukaisesti kuollut. Panemme sitä täytäntöön laajasti ilman oikeusperustaa. Tässäpä oikeusvaltiota kerrakseen!
Pyrkiessämme jääräpäisesti viemään eteenpäin eurooppalaista hanketta kansalaisten mielipidettä uhmaten osoitamme suurta halveksuntaa äänestäjiä ja demokraattisia arvoja kohtaan. Äänestäjät ovat alkaneet huomata tämän. Olen havainnut, että itäisestä Keski-Englannista kotoisin olevat äänestäjäni ovat yhä huolestuneempia ja itse asiassa yhä vihaisempia eurooppalaiselle hankkeelle. Viekää vain EU:n perustuslakisopimusta eteenpäin, jos teidän täytyy, mutta varoitan teitä: ruokitte yleistä pettymystä, joka räjäyttää jonain päivänä unionin rakennustyömaan ilmaan. 
Gerardo Galeote (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, laittomasta maahanmuutosta on tullut yksi Euroopan unionin suurimmista haasteista. Esimerkiksi kaikkien mielipidetiedustelujen mukaan se on Espanjassa maan toiseksi suurin ongelma.
Tämän vuoksi olisin halunnut kuulla puheenjohtajavaltio Itävallan sanovan jotakin päättäväisempää, kunnianhimoisempaa ja käytännöllisempää siitä edistymisestä, jota tällä alalla odotetaan tapahtuvan Eurooppa-neuvoston seuraavassa kokouksessa.
Perustuslakiluonnoksen ohessa voisimme – ja mielestäni meidän täytyy – jatkaa edistymistä laittoman maahanmuuton torjumiseksi tehtävien toimien siirtämisessä yhteisön toimialaan kuuluviksi.
Olen varsin tietoinen siitä, että jotkut toteavat tähän, että eräät hallitukset tekevät päätöksiä eurooppalaisten kumppaniensa toiveiden vastaisesti sivuuttaen komission ja että kun ongelmia ilmenee, ne haluavat, että ongelmat ratkaistaan meidän kaikkien kesken. Haluan kuitenkin sanoa näille henkilöille, ettei yhteisön maahanmuuttopolitiikkaan voi koskaan kuulua hallitsematon joukkolaillistaminen ja ettei tätä meidän tällä hetkellä suuresti pelkäämää "houkutusvaikutusta" ole näin ollen olemassa.
Laillisille maahanmuuttajille on taattava kotouttaminen ja samat oikeudet ja velvollisuudet. Voisimme tietysti harkita siirtymäkauden toimia, joita sovellettaisiin Romanian ja Bulgarian kansalaisiin, joista tulee – minäkin olen siitä varma – pian yhteisön kansalaisia.
Seuraavaksi siirryn muihin aiheisiin. Neuvoston puheenjohtaja mainitsi ohimennen asiakirjan, jonka laatiminen annettiin Michel Barnierin tehtäväksi. Parlamentti on viime kesästä lähtien työskennellyt ahkerasti luonnonmullistusten alalla. Olemme vierailleet katastrofialueilla ja nähneet paljon yhteiskunnallista tyytymättömyyttä ja myös liian vähän koordinointia toimivaltaisten hallintoviranomaisten kesken, kuten hyväksymässämme päätöslauselmassa todetaan lähes yksimielisesti.
Lopuksi haluan todeta, ettette ole puhuneet sanaakaan rahastoasetuksesta. Arvoisa puhemies, yksi yksityiskohta on vielä selvitettävä, jotta parlamentti voi äänestää siitä heinäkuun ensimmäisellä viikolla. Kolleganne voivat kertoa teille siitä, mutta pyydän teitä ottamaan loppurutistuksen ja toivotan teille siinä onnea. 
Robert Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unioni ja maailma tarvitsevat luotettavaa, edullista ja kestävää energiaa. Siteerasin juuri Javier Solanaa. Hänen Eurooppa-neuvostolle esittämälleen mielenkiintoiselle asiakirjalle on ominaista vaikeneminen monista asioista: vaikka Javier Solana tuokin esiin Euroopan laajuisen energiapolitiikan tarpeellisuuden ja monia ensisijaisia tavoitteita sisältävän toimintaohjelman, hän välttää visusti mainitsemasta sellaisia asioita kuin yhteiset energiamarkkinat tai yhteismarkkinat. Lyhyesti sanottuna energia-alalla tarvittava solidaarisuus ei Euroopan unionissa juurikaan toimi.
Totuus on, että energiakysymyksestä on tulossa keskeinen, kaikkeen Euroopan unionin toimintaan kuuluva elementti. Energia sanelee kansainvälisiä suhteita koskevan politiikkamme. Energiapolitiikka hallitsee tulevaisuudessa maidemme talous-, ympäristö- ja sosiaalipolitiikkaa. Energialla on jatkossa yhä enemmän ja enemmän vaikutusta kaikkeen Euroopan unionin politiikkaan, maataloudesta rakennepolitiikkaan sekä asuntopolitiikasta liikennepolitiikkaan ja tutkimuspolitiikkaan.
Tästä huolimatta Euroopan unionin vastaus moniin energiaa koskeviin haasteisiin on yhä tehoton ja lattea. Mitä pitäisi tehdä? Ulkoisiin hankintoihinsa vaikuttamiseksi Euroopan unionin on ensinnäkin osoitettava sisäistä solidaarisuutta ja halua luoda todelliset sisämarkkinat. Javier Solana sanoo, että paras tapa taata luotettava ja edullinen energiantoimitus on asianmukaisesti toimivien maailmanmarkkinoiden luominen. Totuus on, että kartellit ja oligopolit hallitsevat maailmanmarkkinoita. Missä ovat ne liberaaleille niin rakkaat vapaat ja avoimet markkinat? Gazprom on juuri aloittanut neuvottelut algerialaisen Sonatrach-yhtiön kanssa, jonka tavoitteena ei varmastikaan ole palveluiden tekeminen Euroopan unionille. Eikö nyt vuorostaan suuren energiankulutuksen maiden olisi aika järjestäytyä?
Lissabonin strategiaa koskevassa päätöslauselmassaan Euroopan parlamentti vetosi unioniin, että se keskustelisi Yhdysvaltojen, Japanin, Kiinan ja Intian kanssa kaikille turmiolliseksi koituvan kilpailun estämiseksi. Euroopan unionin on investoitava energiatehokkuuteen, uusiin tekniikoihin ja uusiutuviin energialähteisiin. Kaikki tietävät, että Euroopan unionin energiantoimitukset eivät tulevaisuudessa ole sataprosenttisesti ydinenergiaa eivätkä uusiutuvista energialähteistä tuotettua energiaa. Tarvitsemme mahdollisimman älykkään energialähteiden yhdistelmän, ja meidän on pidettävä mielessämme maantieteelliset ja ilmastolliset erot jäsenvaltioissa sekä jäsenvaltioiden resurssit muun muassa primaarienergian ja biomassan osalta.
Euroopan unioni ei saa laiminlyödä minkäänlaista toimintatapaa. Kaikkia tutkimusmuotoja on edistettävä. Euroopan unionin on myös tiivistettävä rivinsä ja puolustettava nykyistä tarmokkaammin yhteisiä etujamme. 
Andrew Duff (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, tämän keskustelun tarkoitus on antaa puhemies Borrellille jotain mielenkiintoista sanottavaa hänen huomista Eurooppa-neuvoston puhettaan varten. Pelkään, että jos parlamentti yksioikoisesti hyväksyy PPE-DE-ryhmän ja PSE-ryhmän esittämän linjan, päädymme siihen samaan lamaannustilaan, mikä neuvostossa vallitsee tällä hetkellä.
Puheenjohtaja Barroso on aivan oikeassa sanoessaan, että meidän on edistyttävä politiikassamme, ja Messina 50 on todennäköisesti myönteinen ehdotus, mutta mitä järkeä on pidentää harkinta-aikaa asettamatta harkinnalle tavoitetta ja päämäärää? Viivyttely ei ole uskottavaa politiikkaa. Toive siitä, että presidentti Chiracin, pääministeri Balkenenden ja pääministeri Blairin seuraajat ovat vannoutuneita federalisteja, on älytön haave.
Vaadimme, että Eurooppa-neuvosto määrittää syksyksi 2007 päivämäärän päätöksen tekemiseksi sekä järjestää konferenssin perustuslain III osaa koskevien neuvotteluiden uudelleenkäynnistämiseksi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nämä eivät ole pelkästään juridisia ongelmia, vaan meidän on myös selvitettävä vakava poliittinen kriisi. Toivon, että on mahdollista rajoittaa perinteisiä perustuslaillisia säännöksiä, joita perustuslain I ja II osassa on ja joista vallitsee vielä yksimielisyys. Perustuslain III osassa käsitellään yleistä politiikkaa, ja juuri tähän osaan kansalaiset ovat perin pohjin kyllästyneet Ranskassa, Alankomaissa ja useissa muissa maissa, erityisesti sosiaali- ja talouspolitiikan sekä rajakysymysten osalta.
Meillä ei itse asiassa ole juurikaan valinnanvaraa. Joko yritämme kehittää tuotetta ja markkinoida sitä tehokkaasti kansalaisille tai unohdamme koko hankkeen. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, yksi Euroopan yhdentymisen keskeisistä järjestelyistä on Euroopan unionin laajentuminen. Bulgaria ja Romania ovat EU:n kynnyksellä, Turkki neuvottelee jo liittymisehdoistaan, uusi Montenegron valtio on ilmaissut toiveensa liittyä Euroopan unioniin, ja Balkanin alueen muut maat saattavat ilmaista samanlaisen toiveen.
Tässä yhteydessä haluaisin keskittyä Kööpenhaminan kriteereihin ja vähemmistöpolitiikkaan. Monet valtiot noudattavat yhä vanhaa Ranskan mallia ja yrittävät sulauttaa ne vähemmistöt, joiden kieli ja kulttuuri poikkeavat maan omasta kielestä ja kulttuurista. Esimerkiksi Romaniassa on laaja unkarinkielinen vähemmistö, jonka oikeudet on sisäisen moninaisuuden hyväksymiseksi tunnustettava täysin ennen Romanian liittymistä Euroopan unioniin. Tämä on tärkeää ihmisoikeuksien hyväksymisen kannalta, sillä ihmisoikeuksien kunnioittamisen osalta vähemmistöjen oikeuksien kunnioittaminen on ensisijaisen tärkeää. Euroopan unioni antaa toivoa vähemmistöille. Älkää tuottako niille pettymystä. 
Jonas Sjöstedt, (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, neuvoston päätelmäluonnokset alkavat otsikolla "Eurooppa kuuntelee". Kysymys kuuluu, pitääkö tämä paikkansa. EU voi kuunnella, mutta kiinnostaako sitä, mitä ihmiset todella sanovat?
Vuosi sitten kansanäänestykset Alankomaissa ja Ranskassa antoivat selkeän viestin EU:lle. Perustuslakiluonnos hylättiin laajalla enemmistöllä. Jos EU olisi kuunnellut, tätä päätöstä olisi kunnioitettu. Sen sijaan otettiin käyttöön niin kutsuttu harkinta-aika, jolla oli sanomatta jätetty mutta selkeä tavoite saada samainen perustuslaki salaa hyväksytyksi myöhemmin välittämättä kansan tahdosta. Nyt on kerrottu keskustelusta ja harkinnasta, mutta keskustelu, jonka tarkoituksena on ainoastaan ottaa sama perustuslaki myöhemmin käyttöön, on turha. Kaikki tällaiseen keskusteluun annettavat vastaukset on annettu jo etukäteen. Tällainen harkinta-aika voi johtaa manipulointiin pikemminkin kuin aitoon demokraattiseen keskusteluun. Jos haluamme avoimen keskustelun EU:n tulevaisuudesta, meidän on kunnioitettava demokratian perussääntöjä sekä tehtävä selväksi, että perustuslaki on hylätty lopullisesti. 
Roger Knapman (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, meillä on pidennetty harkinta-aika, eikö niin?
Jotkut harkinta-aikoja pitäneet ovat muuten tunnettuja siitä, että he ovat "perääntyneet", ja jotkin perääntymiset ovat tapahtuneet paremmassa järjestyksessä kuin toiset. Puheenjohtaja Barroso, jotkut ovat saattaneet oppia tähänastisesta harkinnasta ja todeta, ettei asia olekaan näin, tai he ovat saattaneet tehdä asioita toisella tavalla taikka, kauhistus sentään, olla jopa väärässä. Olemme kuitenkin kuulleet tänä aamuna vain, että "Olimme oikeassa. Ranskan ja Alankomaiden kansa oli väärässä. Perustuslaki pitäisi ottaa takaisin käsittelyyn." Olette käyttäneet uusia arkkitehtejä rakentaaksenne täsmälleen samat yhdentymisen, ylisääntelyn ja empiiristen tavoitteiden perustukset. Onneksi vain kolme kymmenestä britistä uskoo enää tähän roskaan, joten tulkoon jo meillekin kansanäänestys, oli kysymys sitten mikä tahansa!
Mario Borghezio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin käsitellä kahta aihetta, laajentumista ja terrorismin torjuntaa.
Laajentumisen osalta haluan korostaa yhteensopivuuskriteerin ja vastaanottokriteerin merkitystä. Maani ei neuvostossa käydyissä keskusteluissa ole valitettavasti kovasti kannattanut näiden kriteerien soveltamista.
Terrorismin osalta on esitettävä todella keskeinen kysymys. Miten tämä Euroopan unionin sitoutuminen sopii yhteen sen kanssa, että Sergio D’Elia, Prima Linea -järjestön terroristi, joka oli osallisena italialaisen poliisin murhassa, on nimetty Italiassa parlamentin sihteeristöön?
Euroopan vasemmiston ja Italian uuden hallituksen välinen solidaarisuus on tähän asti estänyt tämän keskeisen kysymyksen tuomisen kansan tietoisuuteen ja keskusteltavaksi EU:ssa. Tämä on häpeällistä, kun otamme huomioon, että Italiassa Punaiset prikaatit ja ovat vahingoittaneet poliisin, tuomareiden, poliitikkojen ja yritysjohtajien lisäksi myös ammattiyhdistysväkeä ja parhaita työväen kulttuurin puolustajia kuten professori Biagia.
Jacques Toubon (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, valtiosihteeri Winkler, puheenjohtajakautenne voi jo nyt ylpeillä hyvistä saavutuksista. Onnittelemme teitä siitä. Sen sijaan Eurooppa-neuvosto, jonka on tarkoitus kokoontua, ei ole asemassa, jossa se voisi tehdä suuria päätöksiä, mutta sillä saattaa olla ratkaiseva vaikutus Euroopan unionin tulevaisuuteen.
Tien tasoittaminen uudelle kukoistukselle tai epäonnistumisen hyväksyminen: tässä on teitä odottava haaste. Teidän on määritettävä strategia tuleville laajentumisille. Vetoan teihin, että lopetatte päättömän etenemisen, josta yksityiskohtaisten neuvotteluiden aloittaminen Turkin kanssa oli hyvä esimerkki, vaikka maa ei täytä poliittisia edellytyksiä eikä enää edisty yhteisön säännöstön täytäntöönpanossa. Tästä lähtien meidän on pidettävä Euroopan unionin vastaanottokriteeriä keskeisenä tekijänä. Laajentuminen ei voi jatkua ilman päätöksentekomekanismien kehittymistä, ilman riittävää talousarviota, ilman uusia resursseja ja ilman todellista sopimusta Eurooppa-hankkeen luonteesta.
Tästä on pohjimmiltaan kyse: poliittisen Euroopan rakentamisesta asettamalla aikataulu sen perustuslain sisältämien keskeisten uudistusten täytäntöönpanolle, jota kieltäydymme unohtamasta. Valmistelukunta saavutti tuloksen, jota ei voida kumota. Meidän on mentävä Nizzan sopimusta pidemmälle.
Millainen pitäisi eurooppalaisen politiikan olla sisällöltään? Emme halua Euroopan unionin pyhittävän suurinta osaa päätöksistään sisämarkkinoiden kehittämiseen eli tyhjiön luomiseen. Haluamme Euroopan, joka rakentaa. Haluamme, että hallituksemme ja Euroopan parlamentti suunnittelevat sellaista politiikkaa, jota tarvitsemme: maahanmuuttopolitiikkaa, energiapolitiikkaa, taloudellista koordinointia koskevaa politiikkaa, tutkimuspolitiikkaa, turvallisuuspolitiikkaa ja ulkopolitiikkaa.
Päinvastoin kuin on väitetty, eurooppalaiset haluavat tiiviimmän unionin, mutta he haluavat sellaisen unionin, joka luo solidaarisuutta, takaa turvallisuuden, pystyy vaikuttamaan maailman tapahtumiin eikä pelkästään toimi markkinapoliisina. He haluavat myös sellaisen unionin, joka kunnioittaa pyhimpiä sitoumuksiaan: Strasbourgia Euroopan parlamentin toimipaikkana. Tarvitsemme aimo annoksen selväjärkisyyttä ja rohkeutta. Luotamme siihen, että osoitatte niitä kesäkuun lopussa. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olemme todenneet, että Eurooppa on kansalaisten Eurooppa, koska Euroopan unioni on olemassa heidän kauttaan ja heitä varten. Samalla tunnemme epävarmuutta ja esitämme kysymyksiä, koska tiedämme, että päätöksenteko on erotettu kansalaisista, joilla on taipumus pitää yhteisön saavutuksia luonnollisena asiana; solidaarisuus ei kuitenkaan tule kaikille automaattisesti, kuten te, arvoisa puhemies, haluaisitte, ja tunnen suurta sympatiaa kaikkea sitä kohtaan, mitä olette tästä asiasta sanonut. Laajentumisen poliittiset vaikutukset alkavat näkyä vastaan äänestäneiden tahdossa, eikä solidaarisuudesta ole tullut operaatiomme toinen luonteenpiirre, mutta teidän tapaanne suhtaudun tulevaisuuteen toiveikkaasti. Haluamme enemmän solidaarisuutta ja jatkuvasti lujittuvaa demokratiaa, ja tästä syystä tarvitsemme perustuslakia. Toisaalta emme välillä tiedä, miksi vanhat jäsenvaltiot hylkäsivät neuvoston istunnossa aiemman aloitteensa, joka koski perusoikeusviraston perustamista, kun uudet jäsenvaltiot antavat jatkuvasti todisteita demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta. Demokratian, avoimuuden ja läpinäkyvyyden merkitystä ei ole kukaan kyseenalaistanut tänäänkään. Miksi kuitenkin ihmisoikeuksien osalta tutkimme mieluummin muiden toimia kuin omiamme, Euroopan unionin jäsenvaltioiden toimia? Emme pysty välttämään yhteisön valvontaa ihmisoikeuksien noudattamisen osalta.
Haluan esittää joitakin ajatuksia Euroopan unionin sosiaalisesta ulottuvuudesta: Euroopan unioni on ottanut huomioon uusien jäsenvaltioiden kohtaamat haasteet. Olemme sitä mieltä, että ensisijaisten toiminta-alojen määritteleminen Euroopan sosiaalirahastolle on erityisen tärkeää sosiaalipolitiikan tavoitteiden määrittelyssä. Sen varmistamiseksi, että sosiaalinen Eurooppa on todellakin sosiaalinen, ei kuitenkaan riitä kilpailukyvyn korostaminen verrattuna työllisyystavoitteisiin; meidän on myös korostettava sosiaalista yhteenkuuluvuutta, koska ilman sosiaalista yhteenkuuluvuutta myös Euroopan unioni voi jakaantua kansakuntien lisäksi. Tässä vaiheessa haluan lisätä meidän olevan kiitollisia siitä, että romaniongelmaa on viime aikoina korostettu näkemässämme laajuudessa.
Lopuksi haluan todeta, että oikeaan kerrokseen pääsemiseksi jotkut käyttävät nopeaa hissiä kun taas toisten on sinniteltävä rappusia pitkin. Ajatelkaamme niitä, jotka ovat aloittaneet vaivannäköä vaativan portaidenkipuamisprosessin. 
Bronisław Geremek (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Puola kannattaa perustuslaista tehtyä sopimusta. Älkää kuunnelko puolalaisia poliitikkoja. Kuunnelkaa mieluummin Puolan yleistä mielipidettä. Yli 60 prosenttia puolalaisista kannattaa perustuslaista tehtyä sopimusta. Jos näin on asia, mitä voimme tehdä sen varmistamiseksi, että se tulee voimaan? Harkinta-aika on kansalaisia varten eikä unionin toimielimiä varten. Niiden on aika ryhtyä töihin. Puheenjohtajavaltio Itävalta voi olla ylpeä monista saavutuksistaan, joista haluan tänään korostaa kolmea.
Ensinnäkin haluan puhua Strasbourgista. Mozartin musiikin optimismi kannusti eurooppalaisia poliitikkoja suhtautumaan optimistisesti perustuslakiin, mikä on merkittävä asia. Toiseksi olen sitä mieltä, että parlamentin vaatimus, jonka mukaan neuvoston keskustelujen pitäisi olla nykyistä avoimempia, oli erittäin tärkeä askel, ja onnittelen puheenjohtajavaltio Itävaltaa tästä saavutuksesta. Kolmanneksi jäsen Barnier'n mietintö, joka on yksi mielenkiintoisimmista viime aikoina unionissa julkaistuista asiakirjoista, synnyttää myös keskustelua.
Mitä meidän pitäisi sitten tehdä tässä vaiheessa? Juuri nyt meidän on yhdessä komission kanssa otettava käsittelyyn kaksi vakavaa sosiaalista ongelmaa. Tämä on asia, joka myös myöhempien puheenjohtajavaltioiden olisi otettava asialistalle. Ensinnäkin meidän on selvitettävä Euroopan maahanmuuttajia koskeva ongelma ja toiseksi Euroopan sosiaalista ulottuvuutta koskeva ongelma. Niiden pitäisi olla yhteisön politiikan, Euroopan unionin yhteisen politiikan, keskipisteessä. Lisäksi meidän on kysyttävä, mitä voidaan tehdä sen eteen, että perustuslakiteksti hyväksytään. Tämä asia on Euroopan komission käsissä. Kolmasosa perustuslaista tehdystä sopimuksesta käsittelee laajalti jo ratifioiduissa sopimuksissa esitettyjä asioita. Euroopan komission pitäisi laatia oikeudellinen arviointi, ja vain noin 25 jo esitettyä tarkistusta pitäisi sisällyttää perussopimuksen ensimmäiseen osaan, ja vain niistä pitäisi tehdä välittömästi päätös.
Tämä on suuri urakka unionin toimielimille, ja haluaisin ilmaista luottamukseni komissiolle ja Euroopan unionin puheenjohtajavaltiolle. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, meillä on tässä on kaksi kysymystä: onko meillä demokratiaa Euroopan unionissa ja kuinka laajasti me kunnioitamme sitä, ja kuka on viime kädessä vastuussa? Jos me aidosti uskomme demokratiaan ja siihen, että perustuslaki tuo muutoksia eurooppalaisten elämään, meidän pitäisi antaa eurooppalaisten sanoa mielipiteensä kansanäänestyksessä. Meidän ei pitäisi pelätä Euroopan unionin kansalaisia. Kuka kantaa vastuun? Arvoisa komission puheenjohtaja, kannatteko te vastuun? Jos te todella kannatte vastuun, kertokaa minulle, missä Euroopan kaakkoisraja on. Te ette tiedä, koska Turkki ei anna teidän tietää sitä. Hienoa! Haluan kysyä teiltä merilaista. Sitä sovelletaan kaikkialla Euroopassa lukuun ottamatta Egeanmerta. Hienoa! Mikä maa uhkailee Euroopan unionia? Vain Turkki Egeanmerellä Hienoa! Mikä maa loukkaa Euroopan unionin oikeuksia? Onko se Venäjä? Ei, se on Turkki, joka päivä Egeanmerellä. Hienoa! Mikä maa ei tunnusta Kyproksen tasavaltaa? Turkki. Hienoa! Mikä maa miehittää 40:tä prosenttia eurooppalaisesta valtiosta? Turkki. Hienoa! Missä on hirtetty ekumeenista patriarkkaa esittävä nukke? Turkissa, ja te siedätte sen. Hienoa!
Arvoisa komission puheenjohtaja, tämä on totuus, ja ehdotan, että seuraavaa tapaamistanne presidentti Bushin kanssa ei pidettäisi Azoreilla vaan Guantánamossa. Siellä tapaamisenne olisi pidettävä, jotta viimein ymmärtäisitte, mitä maailmassa tapahtuu ja miten te salaisesti tuette amerikkalaisten rikoksia. 
Jana Bobošíková (NI ).
   – Hyvät kollegat, Itävallan puheenjohtajakauden alussa liittokansleri Schüssel lupasi edistää perustuslakia koskevia keskusteluja. Tästä syystä odotan neuvoston kokoukselta selkeää viestiä siitä, että kansalaisille tyrkytetty teksti on käsittämätön, epäreilu ja ennen kaikkea hyödytön, ja että nyt on aika laatia uusi asiakirja.
Koska liittokansleri Schüssel on sanojensa takana seisova poliitikko, hänen ei pitäisi hyväksyä liittokansleri Merkelin ja presidentti Chiracin harjoittamaa manipuloivaa viivytystaktiikkaa. He haluavat jättää perustuslain kypsymään "luonnonmukaisella tavalla" vielä yhdeksi vuodeksi, ja sitten päättää sen kohtalosta Saksan ja Ranskan puheenjohtajakausien aikana.
Itävalta on historialliselta kannalta kaikkein parhaimmassa asemassa tämän prosessin muuttamisen kannalta. Se on jo kulkenut Euroopan yhdistämiseen pyrkivää tietä. Alle sata vuotta sitten Itävalta-Unkarin valtakuntaan kuului 21 eurooppalaista valtiota. Se kesti kuitenkin vain 51 vuotta. Miksi näin? Ongelmia ei selvitetty, vaan ne jätettiin kypsymään "luonnollisella tavalla". Mielestäni nykyistä perustuslakia koskevan harkinta-ajan pidentäminen on osoitus kansalaisten ylenkatsomisesta, ja kampanja perustuslain elvyttämiseksi on yksinkertaisesti kansalaisten rahojen heittämistä kaivoon.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa puheenjohtaja Barroso, kohdistan sanani teille, koska olen tyytyväinen tänä aamuna pitämäänne puheeseen, jossa elvytitte tätä Euroopan suurta hanketta.
Olemme viimein kuulleet komission korottavan voimakkaasti ääntään täällä parlamentissa politiikan elvyttämiseksi ja unionin asianmukaisen kansainvälisen roolin varmistamiseksi. Tällaisen komission me haluamme, ja tällaisen komission myös eurooppalaiset haluavat. Tällainen komissio karistaa byrokratian taakan pois, sillä byrokratia on suurin syyllinen siihen, että kansa on vieraantunut toimielimistä.
Puheenjohtaja Barroso, olen samaa mieltä kanssanne. Jos me luovumme vaikeuksien edessä ja jos me annamme itsemme sortua pessimismin valtaan, emme saavuta minkäänlaisia tavoitteita. Poliitikot eivät saa epäonnistua suuressa haasteessa, joka on kansainvälisestä roolistaan tietoisen Euroopan unionin rakentaminen, sellaisen unionin rakentaminen, joka vie rauhaa ja joka pystyy ottamaan johtavan roolin Välimerellä, Lähi-idässä ja Balkanilla sekä terrorismin ja väärennösten torjunnassa, sekä sellaisen unionin, jolla on vahvat transatlanttiset suhteet.
Tästä syystä perustuslakia koskeva prosessi on saatava päätökseen. Seuraavan vuoden kuusi ensimmäistä kuukautta ovat ratkaisevan tärkeitä. Tuemme puheenjohtajavaltio Saksaa sen valmisteluissa – kuten puheenjohtajavaltio Itävalta on jo tehnyt, ja olen aivan varma, että myös Suomi tekee niin – useiden sellaisten poliittisten aloitteiden laatimiseksi vuoteen 2007 mennessä, jotka koskevat liian usein unohduksiin jääviä 450:tä miljoonaa eurooppalaista. Parlamentin on hoidettava osansa johtajana, ja olen varma, että se myös tekee sen.
Roomalaisilla oli tapana sanoa , mikään ei ole vaikeaa niille, jotka jotakin haluavat. Haluamme poliittisen Euroopan, arvojen Euroopan, kansojen Euroopan, toissijaisuuden Euroopan sekä vapauden Euroopan. Arvoisa puhemies, emme saa epäonnistua tässä haasteessa.
Harlem Désir (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, europessimismin lisäksi myös toinen peikko kummittelee Euroopassa, nimittäin sisäänpäinkääntyneisyys ja siihen liittyvät tekopyhyys ja myytit. Tämä peikko ruokkii sitä teidän mainitsemaanne peikkoa. Minäkin ymmärrän, että perustuslaista tehdyn sopimuksen ratifioineet jäsenvaltiot ja parlamentin jäsenten enemmistö ovat kiintyneet tähän sopimukseen. Kaikkien niiden tapaan, jotka kampanjoivat sen ratifioinnin puolesta – ja olen yksi sen puolesta kampanjoineista Ranskassa – olen yhä vakuuttunut siitä, että se antaa joitakin merkittäviä etuja unionin toiminnan ja demokratian kannalta.
Meidän on kuitenkin hälvennettävä virheelliset uskomukset, joiden mukaan niissä maissa, jotka torjuivat perustuslakisopimuksen, on jossain vaiheessa mahdollista esittää sama teksti vain yhdellä liitteellä täydennettynä. Meidän on myös päästävä eroon niiden jäsenvaltioiden tekopyhyydestä, jotka eivät tähän mennessä ole kyenneet ratifioimaan perustuslakia ja jotka itse asiassa eivät pysty varmistamaan enemmistöä taakseen, varsinkaan kun kansalle on luvattu kansanäänestys.
Uskon, että tämän sijasta asia on tunnustettava, ja sitä on yritettävä saada eteenpäin, kuten te juuri äsken ehdotitte, puheenjohtaja Barroso, koska eurooppalaisten elämä ei voi perustua mielipahaan. Tarvitsemme elpymistä, etenemistä ja edistymistä. Tämä elpyminen – ja myös tästä asiasta olen kanssanne samaa mieltä – ei saa rajoittua keskusteluun toimielimistä. Se edellyttää politiikkaa, hankkeiden Eurooppaa, kasvun ja tiedon Eurooppaa sekä tutkimuksen, energian ja Välimeren alueen yhteistyön Eurooppaa. Toimielinten kannalta epätoivoinen halu pitää perustamissopimus nykyisellään ei ehkä ole paras tapa säilyttää sen sisältö muuttumattomana. Mielestäni vaarana on se, että harkinta-aikana, jonka jatkamiseen neuvosto käyttää aikaansa, sopimus säilytetään koskemattomana naftaliinissa.
Uskon itse asiassa, että tämä harkinta-aika on kohta saavuttanut rajansa ja että meidän on sen sijaan valmistauduttava menemään vielä pidemmälle ja ehdottamaan uutta suunnitelmaa. Vielä pidemmälle menemiseksi meidän on tehtävä se, mitä edeltäjänne, Italian nykyinen pääministeri, sanoi eilen, ja laadittava uusi ja yksinkertaisempi teksti, joka mahdollistaa rajoitettuja mutta ratkaisevan tärkeitä uudistuksia. Uudistusten pitäisi olla selkeitä ja kansalaisille helposti ymmärrettäviä, ja niissä pitäisi ennen kaikkea keskittyä unionin demokratian toimivuuden kehittämiseen sekä toimielinten välisten vastuiden selventämiseen.
Mitä uudistuksia? Mainitsen niistä kuusi, ja mielestäni meidän pitäisi pitäytyä suurin piirtein niissä. Ensinnäkin valtuuksia on annettava lisää Euroopan parlamentille, jonka legitiimiyden yhä useammat kansalaiset ovat alkaneet tunnustaa. Toiseksi neuvoston toiminnasta on tehtävä nykyistä avoimempaa, kun se keskustelee lakiasioista, sillä emme voi hyväksyä sitä, että Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta asettavat esteitä tälle avoimuudelle. Kolmanneksi meidän on varmistettava, että komission puheenjohtajan valinnassa otetaan huomioon Euroopan kansalaisten Euroopan parlamentin vaaleissa antamat äänet. Neljänneksi on pantava täytäntöön oikeus, jonka mukaan kansalliset parlamentit voivat valvoa toissijaisuusperiaatteen soveltamista. Viidenneksi meidän on tarkistettava määräenemmistöäänestysten sääntöjä sen mukaisesti, mitä vuonna 2004 tehdyssä perussopimuksessa sovittiin, eli niin, että määräenemmistöäänestys perustuu väkilukuun. Lisäksi meidän on vielä perustettava ulkoministerin virka. Jäsenvaltiot ovat jo antaneet tukensa kaikille näille asioille. Olen vakuuttunut siitä, että kansalaisten enemmistö kaikissa jäsenvaltioissa tukee näitä uudistuksia. Tarvitsemme aloitteita. Panostakaamme pikemminkin sisältöön kuin muotoon. 
Karin Resetarits (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Zeuksen pitäisi kertoa tunteensa rakastajattarelleen Europalle: tämä oli vetoomukseni kuusi kuukautta sitten Itävallan puheenjohtajakauden aluksi. Zeuksen kotona olevan vaimon on oltava sokea, jos hän ei näe, että avioliiton ulkopuolella on melkoista säpinää. Paljon loistoa ja juhlavaloja, paljon hopeaa ja posliinia, korkea-arvoisia vieraita, tärkeitä sitoumuksia sitoumuksen perään, ja nyt jopa tapaaminen George W. Bushin kanssa. Europan kanssa ei ole koskaan tylsää.
Minkälaisen kuvan tästä Europasta sitten saa kansainvälisesti? Onko hän vahva, itseensä luottava nainen, jota hänen läheisensä tukevat, nainen, jonka uskomme pystyvän johtamaan meidät turvallisesti vaikeiden aikojen läpi? Uskommeko Europaan vai näemmekö hahmon, jota vaivaa itseluottamuksen puute, joka ei tiedä paikkaansa yhteiskunnassa eikä yksittäisten valtioiden muodostamassa verkostossa? Mitä me haluamme Europalta? Mitä me odotamme häneltä? Meillä on varmasti selkeä idea. Meidän mielestämme Europan pitäisi suojella meitä köyhyydeltä, antaa turvallisuutta sekä varmistaa, ettei meidän tarvitse elää kädestä suuhun vaan että voimme laittaa jotain sivuun sekä nyt että tulevaisuudessa. Europan ei myöskään pitäisi antaa muiden kohdella häntä maailmalla kuin lasta, ja hänen pitäisi käyttäytyä esimerkillisesti. Odotamme Euroopalta paljon, mutta emme usko sen pystyvän täyttämään yhtäkään näistä odotuksista. Tämä selittää suuren skeptisismin, joka Eurobarometrissä tulee ilmi.
Tällä hetkellä Eurooppa on täysin kyvytön vastaamaan kansalaisten odotuksiin – neuvosto antaa aivan liian vähän pelivaraa siihen, ja komissio keskittyy vain tehtäviin, jotka vieraannuttavat sen kansalaisista. Kukaan ei ymmärrä Eurooppaa. Mitä se muuten tekee kaikki päivät? Keskeiset asiat jäävät tekemättä – tällainen viesti ainakin välittyy – ja näin tyytymättömyys kasvaa. Eurooppa tarvitsee kiireellisesti uuden pääsuunnitelman sekä kansalaisiin keskittyviä hankkeita. Sen on muututtava sulavaliikkeisemmäksi ja sen on parannettava imagoaan. Tämä on mahdotonta, jos neuvoston puheenjohtajuus vaihtuu kaksi kertaa vuodessa. Yksi lähtee, toinen tulee hänen tilalleen; tämä on puolittainen koti eikä turvallinen koti.
Tiedän, että asiat olisivat toisin, jos meillä olisi perustuslaki. Sitä ei kuitenkaan tule vuonna 2007, ja tästä syystä pyydän, että huippukokous määrittelisi selkeät toimivallat ja tehostaisi unionin toimintaa. Jos se tekee näin, jopa kansalaiset näyttävät perustuslaille vihreää valoa. 
Nils Lundgren (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltion päätelmäluonnoksen tyypilliset lausunnot koskevat EU:n tarvetta kuunnella kansalaisia sekä tarvetta käydä kansalaisten kanssa vuoropuhelua. Tämänkaltaisilla lausunnoilla ennakoidaan tilannetta, jossa on kaksi osapuolta. Keitä sitten ovat nämä osapuolet, jotka jollain lailla ottavat yhteen? Ehkä yllättäen kyse on Euroopan kansalaisista ja vallanpitäjistä. Tämä tarkoittaa sitä, että poliittiset edustajat eivät käytännössä pidä itseään kansan edustajina vaan kansan vastapuolena tai vallanpitäjinä. Tämä on äärimmäisen epämukavaa. Tästä syystä olemme aina niin yllättyneitä ja järkyttyneitä satunnaisesti Euroopassa pidettyjen kansanäänestysten tuloksista. Eurooppalainen puoluerakenne on täysin vanhentunut. Eurooppalaiset eivät voi äänestää omia puolueitaan ja samalla ilmaista syvää euroskeptisyyttään. Tähän meidän on saatava tulevaisuudessa muutos, jottemme joutuisi jatkamaan tätä tyylitöntä peliä. Vallanpitäjien on kuunneltava kansaa ja oltava valmiita käymään kansan kanssa vuoropuhelua. Vallanpitäjien on edustettava kansaa. 
Paweł Bartłomiej Piskorski (NI ). –
   Arvoisa puhemies, minulla on yhä voimistuva käsitys, että keskustelu Euroopan unionin tulevaisuudesta on päätynyt umpikujaan. Se on kuin sydämelle verta toimittavan verisuonen tukkeutuma. Jos tilanne ei muutu, vaarana on äärimmäisen vakava ja laaja-alainen halvauskohtaus. Minusta tuntuu, että keskustelu perustuslaista on juuri tällainen tukkeuma.
Kannatin perustuslaista tehtyä sopimusta ja kannatan sitä yhä. Olin kuitenkin pahoillani siitä, että joidenkin poliitikkojen kunnianhimon takia se tuli tunnetuksi Euroopan perustuslakina, mikä johti siihen, että perustuslain sisältöä koskevasta pragmaattisesta keskustelusta siirryttiin kansanäänestykseen Euroopan unionin puolesta tai sitä vastaan. Vaikka olin pahoillani tästä nimityksestä ja tästä kunnianhimosta, olin myös tietoinen siitä, että tällainen perustuslaki tarvitaan.
Nyt pitäisi sanoa erittäin selvästi, että asioiden tila on sietämätön. Näissä maissa ei saa äänestää uudestaan samasta asiakirjasta. Vetoan teihin, että poistatte tämän tukkeuman ja annatte tuoreen veren virrata sydämeen niin, että me voimme käsitellä vaikeita ongelmia kuten Euroopan talouden todellista vapauttamista, jota ei ole vielä tapahtunut. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, yksi tulevan huippukokouksen aiheista on pyrkimys määrittää unionin tarkka vastaanottokyky mahdollisten uusien jäsenvaltioiden osalta.
Euroopan unionin lisälaajentuminen riippuu tästä määrittelystä. Tämä on tärkeä keskustelu, sillä tämä määrittely ei saa olla avain, joka sulkee tien jäsenyyteen Euroopan unionin tärkeimmiltä naapureilta. Laajentumisen pelko on huono neuvonantaja. Meidän pitäisi luonnollisesti pyrkiä määrittelemään Euroopan yhteisön maantieteelliset rajat, mutta meidän on myös muistettava, että meitä sitovat selkeästi määritellyt kriteerit, jotka mahdollisten jäsenehdokkaiden on täytettävä.
Meidän on muistettava, että unioni on houkutteleva hanke, joka antaa toivoa miljoonille naapureillemme, valkovenäläisille ja ukrainalaisille. Tuemme nykyään Valko-Venäjän kansalaisyhteiskuntaa. Nykyinen Venäjän tukema diktatuuri tekee mahdottomaksi muunlaisen politiikan harjoittamisen. Unionin pitäisi kuitenkin kiinnittää erityistä huomiota selkeiden eurooppalaisten tulevaisuudennäkymien määrittämiseen Ukrainalle. Kun energiaa pyrittiin käyttämään kiristyskeinona joulukuussa, Ukrainan hallituksen käytös, sen solidaarisuus Moldovaa kohtaan, esimerkiksi Transnistrian alueen tarkka valvonta ja maan hyvät suhteet Georgiaan, osoittavat, että Ukraina voi olla todellinen tasapainottava tekijä alueella ja pystyy takaamaan demokratian voimistumisen. Se on Euroopan unionin arvokas liittolainen.
Siirryn toiseen unionin huippukokousta koskevaan asiaan, joka on perusoikeusviraston perustaminen. Perusoikeusviraston on tarkoitus olla tärkeä toimielin, jonka pitäisi työllään tukea ihmisoikeuksien kunnioittamista. Haluaisin kuitenkin ilmaista huoleni siitä, että viraston toimintavapautta on yritetty rajoittaa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Unionin historiallinen missio on demokraattisten ajatusten ja hallitusten tukeminen ja edistäminen. Kaikkialla Euroopan unionin ulkopuolella on monenlaisia uhkia.
Tästä syystä perusoikeusviraston perustamista pitäisi käyttää selkeänä viestinä kaikille ihmisille siitä, että Euroopan unionilla on tehokas väline kaikkien niiden tukemiseen, jotka taistelevat ihmisoikeuksien ja demokraattisten perusvapauksien puolesta. Tästä syystä toivon, ettei viraston toiminta rajoitu 25 jäsenvaltion alueelle. Viraston on toimittava myös muissa maissa, ja tärkeintä sen on toimia niissä maissa, jotka kuuluvat Euroopan unionin naapuruuspolitiikan piiriin tai joiden kanssa Euroopan unionilla on kumppanuussopimus, kuten esimerkiksi Venäjällä. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vanha sananlasku sanoo, että jos et pidä puoliasi, sinua ei noteerata. Puheenjohtaja Barroso, minusta on mukava katsella, kun pidätte puolianne. Annan tunnustusta sille, että puolustatte uutta sopimusta. Minusta on mukava katsella myös, kun komission jäsen Wallström pitää puoliaan – olette hyvä pari, kun pidätte puolianne.
Haluan kertoa teille, mitä meidän on nyt puolustettava. Mitä neuvostossa tapahtuu? Tiedän, mitä siellä tapahtuu: ehkä jonain päivänä, suljettujen ovien takana solmittujen epämuodollisten kontaktien ansiosta saamme uuden sopimuksen, kuten komission jäsen Wallström tänään sanoi, mutta tämä oli vanha tapa tehdä asioita. Nyt meidän on tehtävä se yhdessä kansan kanssa. Jos meillä ei ole kansaa takanamme, emme saa uutta sopimusta. Tästä syystä olen niin onnellinen nähdessäni, että me yhdessä – parlamentti, eurooppalaiset puolueet ja komissio – voimme saada aikaan todellisen eurooppalaisen keskustelun tavallisten ihmisten kanssa.
Pyydän anteeksi sanojani, mutta siitä tulee hitonmoinen urakka, koska se vie aikaa ja energiaa, ja usein siitä saa erittäin vähän kiitosta. Lopussa kuitenkin tehdään historiaa, koska tuloksena syntyy uusi sopimus.
Tästä syystä haluan antaa teille kaksi pientä neuvoa. Ensinnäkin olemme yhdessä ryhmän puheenjohtajan kanssa keskittyneet seuraaviin kysymyksiin. Ilman uutta sopimista emme voi tehdä enempää kansainvälisten konfliktien ratkaisemiseksi etenkään Lähi-idässä. Ilman uutta sopimusta emme voi luoda lisää ja parempia työpaikkoja emmekä varmistaa nykyistä parempaa taloudellista yhteistyötä. Ilman uutta sopimusta emme voi torjua terrorismia, laitonta kaupankäyntiä ja rajatylittävää rikollisuutta. Tarvitsemme uuden sopimuksen energian hinnan alentamiseksi. Tarvitsemme uuden sopimuksen avoimuuden lisäämiseksi.
Puheenjohtaja Barroso, tästä syystä suosittelen, että työskentelette entistä kovemmin ensi vuonna annettavaa lausuntoa varten, kuten itsekin sanoitte. Luvatkaa minulle kuitenkin, että yksi ensi vuonna annettavan lausunnon keskeisistä viesteistä on, että Euroopan unionissa valtiot eivät kilpaile keskenään, koska juuri tätä ihmiset yhä enenevässä määrin pelkäävät. He pelkäävät epävarmuutta ja veronalennuksilla käytävää taloudellista kilpailua, eräänlaista sosiaalista polkumyyntiä, jolla heikennetään hyvinvointivaltiota. Euroopan unioni on avoin ja reilu kilpailualue vapailla markkinoilla yrityksille, palveluille ja hankkeille, joilla voidaan parantaa hyvinvointiamme. Tämä on erittäin tärkeä viesti lähetettäväksi muulle maailmalle. Euroopan unioni on ihmisten unioni: se haluaa asettaa ihmiset etusijalle, yhdistää uuden hyvinvointivaltion ja modernin hyvinvointivaltion sekä edistää alueen vaurautta.
Viimeinen kommenttini on, että tarvitsemme Bulgariaa ja Romaniaa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tarvitsemme selkeän signaalin, kun tapaatte ylihuomenna. Tapaamme Brysselissä valtionpäämiestemme ja pääministeriemme kanssa, ja viestimme on selvä: Bulgarian ja Romanian on liityttävä EU:hun 1. tammikuuta 2007 alkaen. Ne ansaitsevan sen ja Euroopan unioni tarvitsee niitä.
Markus Ferber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, haluaisin vain esittää kolme lyhyttä kommenttia. Käydessämme keskusteluja täällä Strasbourgissa ihmettelen ensinnäkin, kannattaako meidän perustaa perusoikeusvirasto Wieniin kilpailemaan Euroopan neuvoston kanssa, tuon hyväksi todetun välineen, joka pystyy hoitamaan tehtävänsä EU:n jäsenmaiden lisäksi myös kaukana EU:n rajojen ulkopuolella. Voin vain suositella teille, kuten sanoin myös liittokansleri Schüsselille eräässä keskustelussa, että yritätte aktiivisesti hoitaa tehokkaalla tavalla eurooppalaista sairaalloista tarvetta perustaa uusia virastoja. Voisitte myös lähettää omasta maastanne selkeän tämänsuuntaisen viestin.
Toiseksi – ja tässä olen lähes täysin samaa mieltä sen kanssa, mitä jäsen Rasmussen sanoi ennen minua – meidän on ilman muuta myös puolustettava omia arvojamme laajentumisneuvotteluiden yhteydessä. Olen melko huolestunut siitä, että palaamme takaisin mekaaniseen käyttäytymiseen, josta meillä on kokemusta täällä jo yli kymmenen vuoden ajalta ja jota olemme kritisoineet tällä foorumilla moneen otteeseen. Oliko todella tarpeen neuvotella neuvotteluluvusta Turkin kanssa maanantaina, vaikka joitakin vähimmäisvaatimuksia, erityisesti Ankaran pöytäkirjan tunnustamista, ei ole vielä selvitetty? Pohdin, että olemmeko me kenties taas lähettämässä vääränlaista signaalia käynnistämällä junan, jota emme kuitenkaan 10:n, 12:n tai ties kuinka monen vuoden jälkeen pysty enää pysäyttämään. Neuvoston puheenjohtajana toimiva Itävalta olisi voinut lähettää myös tämän asian osalta selvemmän signaalin.
Kolmanneksi Euroopan unioni perustuu jäsenvaltioihin. Yksittäistä Euroopan kansaa ei ole olemassa – ja nämä sanat kohdistan myös komission jäsenelle Wallströmille, joka ei tällä hetkellä ole kuulemassa – vaan 25 kansaa, kuten näemme tällä hetkellä jalkapallossa. Meillä on myös Euroopan unioni, joka perustuu jäsenvaltioihin eikä mielipiteensä kansanäänestyksessä ilmaisevien kansalaisten enemmistöön. Tämä pitää todella ottaa huomioon, muuten tämä hanke epäonnistuu. 
Genowefa Grabowska (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluamme esittää paheksuntamme siitä, että huolimatta menestyksestämme ja saavutuksistamme 50 vuotta kestäneen Euroopan yhdentymisen aikana Euroopan unioni on kuitenkin kangistunut kaavoihinsa. Paheksumme sitä, että unionilta puuttuu selviä visioita, ettei ole tehty sopimusta siitä, mihin suuntaan olisi edettävä ja mitä tulevaisuudessa olisi tehtävä. Meidän pitäisi kuitenkin hyväksyä, että kansalaisten esittämä kritiikki ja varaukset liittyvät pikemminkin EU:n politiikan tämänhetkiseen toimintaan kuin perustuslaista tehtyyn sopimukseen, jonka merkitystä ei ole riittävästi selitetty kansalaisille. Euroopan unionin perustuslaki on perustava asiakirja, jonka avulla unioni voi kohdata uusia haasteita.
Olemme kaikki tietoisia siitä, ettei unioni voi kehittyä enempää nykyisten perussopimusten nojalla eikä sen takia, että nämä sopimukset ovat liian rajoittavia 25:lle tai vieläkin useammalle jäsenvaltiolle. Näillä sopimuksilla on se perusluonteinen puute, että niihin ei sisälly kansalaisyhteiskunnan osallistumista unionin politiikan muotoiluun eikä päätöksentekoprosessiin.
Puheenjohtaja Barroso, haluaisin kysyä, kuinka monta miljoonaa allekirjoitusta meidän on tänään kerättävä kansalaisaloitteeseen, jotta komissio kuuntelisi kansalaisten ääntä. Teidän ei tällä hetkellä ole pakko ottaa huomioon heidän ääntään, mutta perustuslaista tehty sopimus antaisi kansalaisille mahdollisuuden laatia tällainen aloite, ja miljoona allekirjoitusta riittäisi. Toistan, miljoona Euroopan unionin kansalaista 457 miljoonasta riittäisi tällaisen aloitteen laatimiseen. Eikö tämä merkitse mitään perustuslaista tehdyn sopimuksen vastustajille, jotka levittelevät demokraattisia iskulauseita niin innokkaasti?
Puheenjohtaja Barroso, kuuntelin erittäin tyytyväisenä perustuslakia koskevaa julkilausumaanne. Näitä sanoja on kuitenkin tuettava toimilla, ja tärkeintä on tällä hetkellä Euroopan unionin kansalaisten luottamuksen palauttaminen tähän eurooppalaiseen hankkeeseen. Meidän on tehtävä tämä unionin vanhoissa jäsenvaltioissa, joissa Euroopan unionista on tullut erittäin arkipäiväinen asia, koska kansalaisilla on ollut unioni liian kauan, sekä hyödynnettävä myös uusien jäsenvaltioiden unionimyönteisiä mielipiteitä ja jopa innostusta unioniin.
Omassa maassani Puolassa 80 prosenttia kansalaisista haluaa voimakkaamman unionin ja 60 prosenttia haluaa perustuslaista tehdyn sopimuksen. Tämä on hyvä merkki, ja toivon, että unionin huippukokouksen aikana nämä valtiot tekevät oikeat päätökset, näyttävät esimerkkiä Euroopalle ja osoittavat perustuslaista tehdyn sopimuksen paikan, jotta selviämme tästä umpikujasta.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa Euroopan komission puheenjohtaja, piditte hyvän puheen tänään ja haluaisin onnitella teitä siitä. Piditte hyvän puheen, koska mielestäni onnistuitte liikuttamaan kansalaisia, niitä meistä, jotka olemme täällä, ja niitä, jotka kuuntelevat meitä parlamentin ulkopuolella. Olette väittänyt, ettei meidän pitäisi langeta europessimismiin, ja mielestäni olette oikeassa.
Sanoitte myös jotain erittäin tärkeää, sanoitte, ettei Euroopan unioni ole kriisissä. Tämä pitää paikkansa. Euroopan unioni ei ole kriisissä. Emme saa uskoa niin. On kuitenkin myös niin, että meidän on pyrittävä selittämään, miksi perustuslaista tehty sopimus on tärkeä kansalaisten elämän kannalta, sillä monet ovat sitä mieltä, että perustuslaista tehty sopimus ei ole tullut voimaan – mikä pitää paikkansa – mutta mikään ei ole mennyt sen takia pieleen; Eurooppa ei ole vajonnut mereen.
Monet ovat tästä syystä pyrkineet sanomaan, että perustuslaista tehty sopimus ei ole kovinkaan tärkeä, koska mikään ei ole mennyt pieleen vaikkei se olekaan tullut voimaan.
En ole kuullut yhdessäkään niistä kampanjoista, joihin olen osallistunut, sitä mitä kaikki täällä tänään puhuneet poliittiset johtajat ovat sanoneet: perustuslaista tehty sopimus on tärkeä, jotta Euroopan unioni toimisi paremmin ja jotta kansalaisille voitaisiin tarjota lisäarvoa. Meidän on selvästi parannettava valistusta selittääksemme ihmisille sen, mitä olen aiemmin kutsunut "hinnaksi siitä, ettei meillä ole perustuslakia", eli selittääksemme, miksi perustuslain puuttumisella on kielteisiä vaikutuksia kansalaisten päivittäiseen elämään.
Kuten jäsen Rasmussen sanoi, näiden asioiden selittäminen on valtava tehtävä; se on tehtävä, joka vaatii laajaa ajatustyötä. Meidän on käytettävä harmaita aivosolujamme selittääksemme kansalaisille tämän asian selkeiden ja merkityksellisten esimerkkien avulla. Tämä on kuitenkin myös välttämätön tehtävä.
Mielestäni Euroopan unioni tarvitsee nyt valtavasti valistusta, mutta se tarvitsee myös tyyneyttä ja poliittista taitoa, ja uskon, että tämä parlamentti, joka on toiminut edelläkävijänä monessa muussa asiassa, näyttää suuntaa Euroopan parlamentin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan laatimalla päätöslauselmalla, jonka hyväksymme tänään. Uskon, että runsaalla valistuksella voimme pelastaa perustuslain uppoamiselta, nostaa sen takaisin pintaan ja varmistaa, että perustuslaista tehty sopimus tuo kansalle lisäarvoa. 
Achille Occhetto (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, mielestäni teidän, puheenjohtaja Barroso, on ensi perjantain huippukokouksen aikana vastustettava sitä, mitä Klosterneuburgissa vaadittiin, ja vakuutettava, että ongelma ei ole toimielinkysymyksen harkinta-ajan pidentäminen vaan pikemminkin se, miten varmistetaan Euroopan perustuslain parantamisen ja ratifioinnin joustava edistyminen sekä joustava edistyminen myös niillä politiikan aloilla, joilla voidaan parantaa unionin kuvaa kansalaisten keskuudessa.
Itse asiassa jos ne kaksi jäsenvaltiota, jotka jättivät perustuslain ratifioimatta, tekivät niin aivan muista kuin itse perustuslakitekstiin liittyvistä syistä, niin silloin on todellakin edettävä nopeammin sellaisen käytännön politiikan osalta, jolla voidaan parantaa unionin imagoa. Tämän tekemiseksi meidän on kuitenkin päästävä mahdollisimman pian toimielinkysymystä koskevan harkinta-ajan ohi.
Esteet, joihin törmäämme maailman kilpailukykyisimmän tietoon perustuvan talouden luomisessa, johtuvat pääasiassa hallitustenvälisestä lähestymistavasta eikä niinkään unionin lähestymistavasta. Yhteisvaluuttaa ei voi olla ilman yhteistä talous- ja sosiaalipolitiikkaa eikä ilman aitoa sosiaalis-taloudellista hallintotapaa.
Tästä syystä meidän on sanottava selkeästi, että sosiaaliset ja taloudelliset ongelmat ratkaistaan kehittämällä toimielimiä sopusoinnussa unionin lähestymistavan kanssa. Jos emme halua tuhota Eurooppaa, meidän on todettava, kuten jäsen Schulz teki, että Euroopan unioni tarvitsee välittömästi perustuslain. 
Tunne Kelam (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, europessimismi, josta puheenjohtaja Barroso puhui, tuntuu olevan paljon tarttuvampaa kuin lintuinfluenssa. Tämä on vakava asia, koska se antaa monille poliittisille johtajille hyvän tekosyyn olla kohtaamatta muuttuvan Euroopan haasteita. Jos tilanne jatkuu tällaisena, se muistuttaa minusta yhä enemmän ja enemmän 1970-luvun vanhaa Neuvostoliitto-aiheista vitsiä: neuvostotalous oli umpikujassa eikä juna liikkunut, joten annettiin käsky vetää verhot alas, keinuttaa junaa edestakaisin ja väittää, että juna liikkui kovaa vauhtia.
Tarvitsemme selvästikin poliittisen ratkaisun, emme sellaista Euroopan ensimmäinen divisioona ja Euroopan toinen divisioona -ratkaisua vaan uudenlaista poliittista johtajuutta, joka olisi 50 vuotta sitten eläneiden Euroopan yhteisön perustajien arvoista. Voimmeko todella palauttaa luottamuksen ja synnyttää innostusta äänestäjien parissa, jos jatkamme politiikkamme harjoittamista kansallisista vaaleista toisiin pitäen niitä hyvänä tekosyynä olla harjoittamatta yhteistä politiikkaa?
Mielestäni kansalaiset erottavat hyvin toisistaan yhtäältä kaukonäköisen, myötätuntoisen ja rohkean johtamisen sekä toisaalta niiden ihmisten harjoittaman pikkumaisen ja holhoavan lähestymistavan, joiden tärkein tavoite on pitää tilanne hallinnassaan. Jos perustuslain nimi on este, olen valmis vaihtamaan sen nimeä. Voisimme keventää perustuslain muotoa, mutta meidän on säilytettävä sen sisältö, muuten emme voi menestyksekkäästi harjoittaa yhteistä politiikkaa laajentuneessa unionissa. Emme voi harjoittaa solidaarisuutta, joka on kaiken toimintamme johtoperiaate. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan puhua Yhdysvaltojen kanssa tehtävästä matkustajatietojen luovuttamista koskevasta sopimuksesta (PNR), jonka yhteisöjen tuomioistuin on hylännyt, sekä tietosuojaa koskevasta puitepäätöksestä, jonka Eurooppa-neuvosto valitettavasti päivittäin hylkää käsittelyn laiminlyönnin takia.
Ehdotukseni on ensinnäkin, että etenette asiassa ja uusitte PNR-sopimuksen kolmannen pilarin perusteella niin, että sopimus on voimassa ainoastaan vuoteen 2007. Toiseksi ehdotan, että tämän jälkeen neuvottelette parlamentin kanssa tähän sopimukseen tehtävistä muutoksista, joilla säilytetään perusoikeudet, ja että teette sen soveltamalla vihdoin ja viimein yhdyskäytävälauseketta. Kolmanneksi ehdotan, että toimitte koko prosessin ajan yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa ja harjoitatte asiallista kolmenvälistä vuoropuhelua. Neljänneksi ehdotan, että hyväksytte välittömästi kolmanteen pilariin kuuluvan tietosuojaa koskevan puitepäätöksen.
Äänestämme parlamentin ehdotuksesta tänään. Ehdotus on erittäin tärkeä, ja teidän on aika ryhtyä käsittelemään sitä. Pitäkää puheenjohtajamaa Tanskan Euroopan parlamentille antama lupaus ja hyväksykää ehdotus, koska jos ette tee sitä, pelkään, että Euroopan parlamentin on keskeytettävä muita tärkeitä toimia, vaikka nämä toimet edellyttävät ennen kaikkea oikeuksien suojelemista koskevaa eurooppalaista lakia. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, parlamentti on kannattanut johdonmukaisesti laajentumista ja erityisesti Bulgarian ja Romanian oikea-aikaista liittymistä. Tästä syystä luotan siihen, että Eurooppa-neuvosto vahvistaa tällä viikolla olevansa sitoutunut siihen, että kyseiset maat liittyvät unioniin 1. tammikuuta 2007.
Toimittuani viimeiset kuusi vuotta Bulgarian liittymisvalmisteluja koskevan kertomuksen esittelijänä olen saanut ensi käden tietoja maan edistymisestä talouden, poliittisen järjestelmän ja hallinnollisten rakenteiden uudistamisessa. Ennen kaikkea on tapahtunut muutos asenteissa ja odotuksissa. Ihmiset haluavat parempaa elämää ja uskovat sen olevan nyt saavutettavissa. On erittäin tärkeää, ettemme tee mitään tämän luottamuksen pettämiseksi ja että täytämme velvollisuudet, joita meillä on yhdessä Bulgarian viranomaisten kanssa Bulgarian kansaa kohtaan.
Parlamentin päätöslauselmassa sanotaan selvästi, että tulevien kuukausien aikana on saavutettava konkreettisia tuloksia. Nämä ovat pääasiassa Bulgarian hallituksen vastuulla, mutta komission ja jäsenvaltioiden on tehtävä kaikkensa auttaakseen Bulgarian hallitusta. Tiedän, että Yhdistynyt kuningaskunta ja jotkin muut maat ovat jo antaneet apua järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa. Pyydän, että näitä toimia tehostetaan seuraavien neljän kuukauden aikana.
Muiden asioiden osalta totean, että Euroopan unioni on erittäin hyvä neuvomaan muita mutta ei useinkaan ota itse opikseen. Olemme kuulleet paljon perustuslain epäonnistumisen jälkeisestä harkinta-ajasta, mutta näytämme olevan kyvyttömiä tekemään oikeita johtopäätöksiä. Tänä aamuna kuulemamme vastaus on "enemmän Euroopan unionia". En tiedä, mistä tämä tulee. Tällaista en kuule East Anglian asukkailta, joita edustan. He haluavat, että Bryssel puuttuisi vähemmän heidän asioihinsa, että Euroopan unioni panisi parlamenttinsa järjestykseen ja että unioni ottaisi nykyistä vähemmän tehtäviä harteilleen mutta tekisi ne nykyistä tehokkaammin.
Kansalaiset haluavat enemmän hallita omaa elämäänsä. He haluavat, että kansalliset hallitukset ja paikallishallitukset ovat tilivelvollisia, he haluavat turvallisuutta ja vaurautta, he haluavat Euroopan unionin, joka poikkeaa siitä vanhentuneesta hankkeesta, jota me valitettavasti olemme yhä käsittelemässä. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, ne, jotka väittävät – erityisesti parlamenttisalin toisella puolella – että Ranska ja Alankomaat ovat sanoneet "ei", että tämä koko keskustelu on tästä syystä lopetettava ja ettei meidän pitäisi koskaan enää pohtia perussopimusten muuttamista, ovat aivan liian yksisilmäisiä ja haluavat kuulla vain yhden vastauksen. Kun he sanovat, kuten yksi heistä: "mitä osaa sanasta 'ei' te ette ymmärrä Ranskan ja Alankomaiden äänestystuloksesta", voimme helposti kääntää asian ylösalaisin ja kysyä, "mitä osaa sanasta 'kyllä' te ette ymmärrä niiden 16:n tai 18:n – jos otamme mukaan Romanian ja Bulgarian – muun maan äänestystuloksista, jotka sanoivat 'kyllä' perustuslaille"?
Emme ole tilanteessa, jossa ylivoimainen enemmistö hylkäisi tai hyväksyisi perustuslain, vaan ongelmana on mielipiteiden hajoaminen. Mitä me sitten teemme Euroopan unionissa, kun meillä on mielipiteiden hajoamista koskeva ongelma? Me istumme alas, keskustelemme asiasta ja yritämme löytää kaikkien hyväksyttävissä olevan ratkaisun. Näin me edistymme. Tästä syystä on oikea ratkaisu käyttää tämä harkinta-aika, pidentää sitä ja katsoa, mitä voimme tehdä.
On myös oikea ratkaisu käsitellä tekstin lisäksi kontekstia – , Hampton Courtin asialista, kansalaisia lähellä olevat kysymykset – minkä jälkeen voimme sitten aikanaan uudessa tilanteessa päättää, mitä teemme tekstillä. Voitte olla varmoja asiasta: meidän on päätettävä, mitä teemme tekstille. Kysymykset, jotka perustuslailla oli tarkoitus ratkaista, ovat yhä olemassa. Ne eivät ole kadonneet yhdessä yössä ja ne vaativat ratkaisemista. Meidän on palattava näiden kysymysten pariin, ja on aivan aiheellista käyttää harkinta-aika niiden käsittelyyn.
Saattaa olla, että vuoden sisällä ja uudessa tilanteessa teksti voidaan hyväksyä sellaisena kuin se on tai muutamilla selventävillä lisäyksillä tai tulkinnoilla taikka lisäpöytäkirjoilla täydennettynä. Sopimuksen III. osa voidaan myös kirjoittaa uudelleen, kuten toiset ovat ehdottaneet. Voi myös olla, ettei tämä ole mahdollista ja että sopimus on purettava. Voimme päätyä myös siihen, että meidän on elettävä nykyisten perussopimusten kanssa ikuisesti, koska nyt niitä on mahdotonta muuttaa. Kaikki tämä tapahtuu kuitenkin ajallaan. Nyt on aika tehdä tämä valinta. Nyt ei ole aika sanoa, että meidän on kirjoitettava teksti uudelleen. Teemme kyseisen päätöksen harkinta-ajan jälkeen, ja hyvä niin.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, vuosi sen jälkeen, kun ranskalaiset ja alankomaalaiset äänestivät "ei", Euroopan unionin on aika koota itsensä ja esittää jonkinlaisia ratkaisuja hyödyntääkseen mahdollisimman hyvin Euroopan perustuslakisopimuksen sisällön.
Valtioidemme ja hallitustemme päämiesten on keskusteltava joistakin tulevaisuuden kannalta keskeisistä kysymyksistä, joita ovat esimerkiksi energiaomavaraisuus, maahanmuutto, perustuslaista tehdyn sopimuksen tulevaisuus ja laajentuminen. Eurooppalaiset odottavat, että heidän johtajansa antavat kaikkiin näihin kysymyksiin todellisia vastauksia ja että johtajilla on rohkeutta hyväksyä näiden ratkaisujen sekä poliittiset että taloudelliset seuraukset. Euroopan unionin etelärannoille joukoittain saapuvien maahanmuuttajien humanitaarisen tilanteen on oltava yksi unionin tärkeimmistä kysymyksistä, johon on löydettävä maahanmuuttajien vastaanoton ja turvapaikkapolitiikan yhdistävä ratkaisu. Se osoittaa myös, että kehityspolitiikkaamme on tarkistettava perinpohjaisesti, sillä sen avulla ei ilmeisestikään saavuteta ihmisten kiireellisten tarpeiden tyydyttämistä koskevia tavoitteita niissä maissa, joita haluamme auttaa mutta joita emme onnistu auttamaan.
Laajentumisen osalta olen tyytyväinen Euroopan komission viisaaseen ratkaisuun siirtää päätöstä Romanian ja Bulgarian liittymisestä ensi lokakuuhun ja odottaa ensin sitä, miten nämä maat edistyvät. Komission on kuitenkin myös osoitettava samanlaista tarkkanäköisyyttä Turkin suhteen. Suhtaudun erittäin kriittisesti Turkille äskettäin annettuihin liittymisneuvotteluja koskeviin myönteisiin signaaleihin, vaikka maa ei vieläkään tunnusta Kyprosta, yhtä maata siinä unionissa, johon Turkki itse haluaa liittyä. Euroopan unioni on vahva vain, jos se on kunnioitettu, ja se on kunnioitettu vain, jos se soveltaa samoja sääntöjä kaikkiin maihin.
Lopuksi haluan muistuttaa, että vastaanottokyky ei ole joidenkin jäsenvaltioiden keksimä kriteeri vaan yksi Kööpenhaminan kriteereistä. Huijaamme ehdokasmaita, jos annamme niiden uskoa, että teemme niille palveluksen antamalla niiden liittyä unioniin, joka ei vielä toimi kunnolla. Näin pettäisimme sekä nykyisten jäsenvaltioiden kansalaisia että niiden maiden kansalaisia, jotka tekevät kovasti töitä voidakseen liittyä Euroopan unioniin. 
Carlos Carnero González (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, puhumme nyt harkinta-ajasta sekä Euroopan tulevaisuutta koskevasta keskustelusta, mutta tämänaamuisen keskustelun perusteella tämä on mielestäni keskustelu Euroopan unionin nykytilasta.
Tulevaisuus ja nykyhetki sulautuvat yhteen, erityisesti sen takia, että perustuslaki on tärkeää panna täytäntöön edessämme olevien ongelmien ratkaisemiseksi. Tässä suhteessa olen sitä mieltä, että komission on tärkeää ottaa huomioon päätöslauselmasta se kohta, jossa vaaditaan kertomuksen laatimista perustuslain hyväksymättä jättämisen aiheuttamista kustannuksista. Tämä on tärkeä asia.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, pyydän vielä lisää.. Pyydän, että komissio itse esittelee tämän kertomuksen parlamentille ja neuvostolle heti tämän kesän jälkeen, syyskuussa tai lokakuussa, jotta voisimme keskustella kansalaisten kanssa erityisesti siitä, miten voimme siinä tapauksessa, ettei perustuslaki ei ole voimassa, ratkaista esimerkiksi laittoman maahanmuuton kaltaiset kysymykset, joista täällä on keskusteltu.
Meidän on jatkettava ratifiointiprosessia ja mahdollisesti löydettävä ratkaisu, jolla lukkiutunut tilanne voidaan selvittää, mutta sen on tapahduttava tämän tekstin perusteella, joka on hyvä, konsensukseen perustuva teksti. Käsittääkseni juuri tämä on Euroopan parlamentin päätöslauselman tavoite.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, minulla on vain yksi vaatimus teille: olin tyytyväinen voituani antaa teille suosionosoituksia ja voin kertoa teille aivan vilpittömästi, että tein niin ensimmäistä kertaa. Jos esitätte samoja perusteluja parlamentin ulkopuolella, teen jatkossakin niin. 
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, myös minä olen sitä mieltä, että jotain on tehtävä Euroopan unionin viemiseksi lähemmäs kansalaisia. Tästä syystä kannatan sitä saavutusten Eurooppaa, jonka puheenjohtaja Barroso toi tänään esiin.
Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten kielteinen tulos ei ollut pelkkä sisäpoliittisen tilanteen seuraus vaan myös seuraus siitä, että jotkut kansalaiset eivät riittävän hyvin ymmärrä unionin rakentamisprosessia tai osaa arvostaa sitä.
Meidän on parannettava kansalaisten luottamusta unioniin ja näytettävä heille sen lisäarvo nykyistä tehokkaammilla esimerkiksi turvallisuuteen, maahanmuuton valvontaan ja työpaikkojen luomiseen liittyvillä toimilla. Nämä ovat kysymyksiä, joihin Euroopan unionin on kiinnitettävä mahdollisimman paljon huomiota.
Meidän on myös selitettävä aiempaa paremmin, miten unioni toimii ja mitä tavoitteita se ajaa. Muutama päivä sitten pääministeri Juncker ehdotti Aachenissa, että nuorten eurooppalaisten pitäisi vierailla sotilashautausmailla, jotta uudet sukupolvet osaisivat täysimääräisesti arvostaa unionin pyrkimyksiä rauhaan mantereella, jolla on käytyjen sotien takia erittäin verinen menneisyys.
Mielestäni unionilla pitäisi myös olla paikkansa yliopistoissa ja kouluissa. Kuten puolueeni puheenjohtaja Mariano Rajoy ehdotti muutama kuukausi sitten Pariisissa, kaikkien jäsenvaltioiden yliopistoissa ja kouluissa pitäisi olla pakollinen aine, joka kattaisi Euroopan unionin toimielinten synnyn, tavoitteet ja yhteistyön. Tämänkaltainen nuorille suunnattu koulutus on erittäin tärkeää.
Meidän on myös kerrottava eräästä toisesta menetystarinasta eli laajentumisprosessista. Meidän on korostettava, että unioniin liittymisen mahdollisuus on ollut mahtava liikkeellepaneva voima niiden suurten poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten muutosten osalta, joita on tapahtunut monissa maissa ja joista ovat hyötyneet sekä nämä maat että Euroopan unioni.
Lopuksi puhun vielä Romanian ja Bulgarian liittymisestä, jota koskevan päätöslauselman hyväksymme tänään. Nämä maat ovat viime aikoina saavuttaneet huomattavaa edistystä monilla aloilla. Ne ovat paraikaa käymässä läpi näitä juuri mainitsemiani muutoksia, ja erityisesti haluaisin korostaa kehitystä, jota Romania on saavuttanut esimerkiksi oikeusjärjestelmän uudistamisessa ja korruption torjunnassa.
Jos ne jatkavat näitä uudistuksia, olen vakuuttunut siitä, että molemmat maat liittyvät unioniin 1. tammikuuta 2007, ja olen erittäin tyytyväinen siihen, että seuraavassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa maita kannustetaan keskittymään näiden yhteisten tavoitteiden saavuttamiseen. 
Riitta Myller (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, perustuslakia tarvitaan, jotta voimme vastata niihin haasteisiin, joita uusi vuosituhat on yhteistyölle tuonut. Lähes 30 maan unionia ei voi menestyksellisesti luotsata säännöillä, jotka on luotu viime vuosituhannella alkujaan kuuden maan yhteisölle.
Perustuslakisopimus vastaa kohtuudella haasteisiin, joita kansalaiset ovat eurooppalaiselle yhteistyölle asettaneet. On haluttu avoimuutta päätöksentekoon, selkeyttä sopimuksiin ja toimivaltaa niihin asioihin, jotka pitää hoitaa yhdessä, jotta toimista tulee riittävän tehokkaita. Kansalaisten tasa-arvoinen kohtelu edellyttää sitä, että jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus ja velvollisuus päättää itsenäisesti perustuslain ratifioimisesta. Vasta tämän jälkeen on aika tehdä johtopäätöksiä sopimuksen jatkosta. Suomi tulevana puheenjohtajavaltiona ansaitsee arvostuksemme tämän periaatteen toteuttamisesta. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kolme kommenttia. Ensimmäinen kommenttini on, että puheenjohtaja Barroson puhe oli mielestäni erinomainen. Olemme juuri nyt joutumassa tähän europessimismin noidankehään, ja tarvitsemme järeän ruiskeen euro-optimismia. Meidän on tutkittava, mitä olemme saaneet aikaan viimeisten 10–12 vuoden aikana, ja nämä saavutukset ovat erinomaisia, laajentumisesta oikeus- ja sisäasioihin, YUTP:hen ja luonnollisesti yhteisvaluuttaan. Meillä on välillä taipumusta olla tajuamatta asioiden oikeita mittasuhteita. Meidän on ymmärrettävä, että Euroopan unioni on jatkuvassa kriisinhallintatilassa. Siirrymme kriisistä toiseen, mutta mielestäni vielä suurempana siintää kuva menestystarinasta.
Toinen kommenttini on, että juuri nyt on noussut esiin sellainen sukupolvi, jota kutsun EU-ruikuttajiksi tai EU-kitisijöiksi. He ovat ihmisiä, useimmiten ministereitä, jotka menevät suljettuun huoneeseen, keskustelevat, taputtavat toisiaan selkään ja sanovat: "loistava päätös". Viisi minuuttia myöhemmin he ryhtyvät moittimaan, menevät oman maansa lehdistön eteen ja sanovat: "voi kuinka huonon päätöksen EU juuri teki". EU:ta ei voi haukkua kuutena päivänä viikossa ja sitten sunnuntaina mennä kirkkoon sanomaan, että EU on hieno asia. Ehkäpä tämä on syy, minkä takia Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri Margaret Beckett ei halua paljoa avoimuutta, koska silloin kansa huomaisi, että jotkin Yhdistyneen kuningaskunnan kannanotot ovat itse asiassa euromyönteisiä.
Viimeinen kommenttini on, että tarvitsemme perustuslaista tehtävän sopimuksen. Ongelmat eivät häviä, ja olemme kuulleet tämän asian keskustelussa tänään. Tarvitsemme perusoikeuskirjan, tarvitsemme oikeushenkilön aseman, tarvitsemme ulkoministerin, tarvitsemme enemmän määräenemmistöäänestyksiä ja tarvitsemme useammin yhteispäätösmenettelyä. Näin ollen meidän on hoidettava asia kuntoon, ja toivottavasti voimme hoitaa sen kuntoon ennen vuotta 2009. Syventäminen ja laajentaminen tapahtuvat yhdessä. Nizzan sopimus ei riitä.
Zsolt László Becsey (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin tuoda esiin kolme keskeistä asiaa, jotka koskevat Euroopan unionin laajentumista.
Ensimmäinen asia on meneillään olevan laajentumiskierroksen syventäminen, eli sovellammeko samoja vaatimuksia päättäessämme uusien jäsenvaltioiden liittymisestä euroalueeseen? Aikooko Euroopan unioni varmistaa, että se täyttää edellytykset Schengenin alueen laajentumiselle ensi vuoteen mennessä? Eli aiommeko perustaa perusoikeusviraston, jonka Euroopan parlamentti on jo hyväksynyt, vai aiommeko sen sijaan sabotoida sen perustamista? Nämä ovat tärkeitä kysymyksiä nyt, kun olemme esimerkiksi ensimmäistä kertaa soveltaneet sanktioita vastoin jäsenvaltion eli Liettuan tahtoa, jäsenvaltion, joka on anonut euroalueeseen liittymistä. Miksi hintavakauspolitiikkaa vaaditaan kiinnikuromisprosessissa olevalta maalta? Vai pitäisikö tässä yhteydessä käyttää termiä deflaatio? Oliko Maastrichtin kriteeri parempi lähestymistapa vuonna 1999 korviaan myöten velkaantuneen Italian osalta kuin se olisi tänään Liettuan osalta? Miksi sellaiset maat, joiden oma tilanne on asteittain heikkenemässä, kuten Joaquín Almunian Espanja ja Jean-Claude Junckerin Luxemburg, saarnaavat Liettuan välityksellä kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle inflaatiosta? Jopa yksi euron alkuunpanijoista, professori Lamfalussy, on aivan oikeutetusti leimannut tämän häpeälliseksi menettelyksi. Voivatko arvostettu neuvosto ja arvostettu komissio tehdä strategisen poliittisen päätöksen olla suosittelematta liittymistä ilman parlamenttia, joka on yleensä niin ylpeä omista etuoikeuksistaan? Miten tätä samaa normia sovelletaan tässä tapauksessa?
Toiseksi, aiommeko todella odottaa komission syksyllä tehtävää arviointia Romanian ja Bulgarian liittymispäivästä ja -ehdoista, jos olemme jo saaneet nämä arvioinnissa mainittavat tiedot kirjeenvaihdolla? Valmistaudummeko nopeuttamaan niiden maiden liittymistä, jotka ovat jääneet dramaattisesti jälkeen nykyisistä jäsenvaltioista ja jopa kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta taloudellisten ja sosiaalisten indikaattoreiden sekä korruption torjunnan osalta? Minkälainen unioni siitä tulee? Millaisia ovat visiot tämän asian osalta? Noudattaako ja soveltaako tällainen maa lakeja, kun se on Euroopan unionin jäsen? Miten pitäisi ajatella maista, joissa esimerkiksi romaneja ei ole rekisteröity väestöluetteloon eikä maan omistajista ole rekisteriä tai joissa on kymmeniätuhansia hylättyjä vauvoja? Mitä mieltä pitäisi olla laajimmasta alkuperäisväestöön kuuluvasta vähemmistöstä eli miljoonista unkarinkielisistä? Miksi emme tutkisi tämän tapauksen osalta vuonna 1993 Kööpenhaminassa vähemmistöistä antamiamme lausuntoja taikka edellisen parlamentin ja komission esityksiä, joissa vähemmistöjen oikeudet ja demokratia olivat yhtä tärkeässä asemassa?
Kolmanneksi meidän on myös pohdittava yksittäisiin neuvotteluihin sovellettavia normeja ja neuvottelujen nopeutta. Milloin aiomme laajentumisneuvotteluiden aikana myöntää, että Kroatian valmistautumisaste ja unioniin yhdentymisaste on erinomainen ja että Kroatia aiheuttaa vähemmän vastaanotto-ongelmia kuin esimerkiksi Turkki? Jos Euroopan unioni ei ole johdonmukainen eikä sovella samoja normeja kaikkiin hakijoihin, Euroopan unionin arvovalta pysyy alhaisena, ja on selvästi nähtävissä, että verkkaisella kaksivaiheisella yhdentymisellä unioni ottaa takaisin kaiken sen, mikä sen on pitänyt kuluttaa EU:n laajentumiseen. Tämä on tosiasia, mutta ikävä sellainen. 
Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olisin toivonut voivani pitää tämän puheen pikemminkin Brysselissä toimivassa parlamentissa kuin tässä salissa, koska käynnissä oleva Strasbourgin sirkus, jota pahentaa tällä hetkellä taloudellinen skandaali, antaa parlamentille huonon maineen.
Olen luonnollisesti tyytyväinen siihen, että Bulgaria ja Romania valmistelevat liittymistä Euroopan unioniin vuonna 2007, vaikka vielä on ratkaisematta olevia kysymyksiä, kuten Romanian lastensuojelujärjestelmä, tai pikemminkin sen puute, sekä järjestäytyneen rikollisuuden määrä Bulgariassa. Siirtämällä näiden maiden unioniin ottamista vielä yhdellä vuodella ei kuitenkaan olisi muuta tarkoitusta kuin väärän viestin lähettäminen näiden maiden kansalaisille ja hallituksille.
Ikuisuuskysymyksestä, eli siitä, mitä pitäisi tehdä EU:n perustuslain kanssa, olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka sanovat sen olevan nykymuodossaan kuollut. Kuitenkin jopa ne meistä, jotka periaatteessa vastustivat perustuslakia, EU:n ulkoministerin viran perustamista, pysyvää neuvoston puheenjohtajaa sekä sitovaa perusoikeuskirjaa, myöntävät, että perustamissopimusta on tarkistettava, jotta voidaan ottaa huomioon tuleva, Nizzan sopimuksen määräyksiä pidemmälle ulottuva laajentuminen sekä selvittää pienten ja suurten jäsenvaltioiden välinen kasvava epätasapaino toimielimissä suoritettavien äänestysoikeuksien osalta. Tilanne voi vain pahentua näiden Länsi-Balkanin pikkuvaltioiden määrän lisääntyessä nopeasti, mistä esimerkkinä voidaan mainita äskeinen Montenegron itsenäistyminen. Kaikista näistä valtioista tulee todennäköisesti unionin täysjäseniä seuraavien kymmenen vuoden kuluessa.
Kannatan myös ehdotettujen toimivaltuuksien palauttamista, jotta kansallisten parlamenttien valta kasvaisi ja ministerineuvoston lainsäädäntötyön avoimuus lisääntyisi, sillä tällä hetkellä ministerineuvoston toiminta on aivan liian salamyhkäistä. Tästä syystä olen erityisen pahoillani Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerin Margaret Beckettin täyskäännöksestä, jonka jälkeen hänen mielipiteensä on täysin ristiriidassa sekä hänen pääministerinsä kannan että Euroopan unionin yleisen uudistus- ja avoimuuspaineen kanssa. On erittäin valitettavaa, että toisin kuin Tanskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallitusta ei ristikuulustella parlamentin alahuoneessa eikä parlamentin alahuone anna hallitukselle valtuuksia ennen kuin hallitus päättää, miten se aikoo äänestää ministerineuvostossa. Koko puitelainsäädäntöprosessin legitiimiys parantuisi sekä parlamentin alahuoneen että Yhdistyneen kuningaskunnan kansan mielestä, jos Yhdistyneen kuningaskunnan ministerit menisivät kertomaan parlamentin alahuoneelle, miten he aikovat äänestää ministerineuvostossa ja toimisivat sitten täysin avoimesti tämän linjan mukaisesti. Tästä syystä sanon "ei" jäsen Beckettin mielipiteille avoimuudesta ministerineuvostossa. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, monissa EU:n jäsenvaltioissa koettujen maahanmuuttajien kotouttamisongelmien, väestökasvun ja laittoman siirtolaisuuden sekä siihen liittyvän järjestäytyneen rikollisuuden ja ihmiskaupan aiheuttamien valtavien ongelmien osalta olen tyytyväinen siihen, että haluatte Eurooppa-neuvoston tulevassa kokouksessa kiinnittää huomiota maahanmuuttoon. On täysin selvää, että jos haluamme pitkällä aikavälillä välttää konflikteja Euroopan unionissa, meidän on hallittava taloudellisten siirtolaisten virtaa ja kiinnitettävä erityistä huomiota EU:n jäsenvaltioiden sulauttamis- ja yhdentämisvalmiuksiin. Meidän on lopultakin luotava eurooppalainen turvapaikkapolitiikka, ja tässä yhteydessä haluan onnitella neuvoston puheenjohtajavaltiota, joka on tehnyt paljon valmisteluja sen varmistamiseksi, että pakolaisia voidaan auttaa nopeasti samalla kun vältetään se, että talouspakolaiset käyttäisivät turvapaikkatodistuksia tai käyttäisivät väärin turvapaikkajärjestelmää.
Meidän on myös keskityttävä torjumaan laitonta siirtolaisuutta ja ihmiskauppaa, jotka, kuten juuri sanoin, ovat osa järjestäytynyttä rikollisuutta. Näitä ongelmia ei voida ratkaista laittomien siirtolaisten aseman laillistamisella, kuten voimme tälläkin hetkellä jälleen huomata Espanjan kohdalla: laittomien siirtolaisten aseman laillistamisella on imuvaikutus, jolla on dramaattisia seurauksia ja joka aiheuttaa tragedioita. Tarvitsemme kattavan strategian, johon on sisällyttävä seuraavia elementtejä: apua alkuperämaille, tiedotuskampanjoita joukkotiedotusvälineissä ja myös alkuperämaissa, laittoman siirtolaisuuden seurauksista kertominen sekä yhteisen ulkoisten rajojen valvontaa koskevan järjestelmän luominen viisumitietojärjestelmän, Schengenin tietojärjestelmän ja EURODACin avulla. Näin voimme saavuttaa tavoitteen Euroopan unionin vakauden ja turvallisuuden säilyttämisestä pitkällä aikavälillä. 
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan onnitella lämpimästi puheenjohtajavaltio Itävaltaa sen tekemästä työstä sekä siitä, että se kuuden kuukauden pituisen puheenjohtajuuskautensa aikana toi perustuslain takaisin parrasvaloihin.
Haluan onnitella lämpimästi myös komission puheenjohtajaa Barrosoa historiallisesta puheesta, jonka hän piti tänään Euroopan parlamentissa. Puheenjohtaja Barroso toi tänään uudelleen esiin eurooppalaisen vision sekä herätti henkiin Euroopan unionin tulevaisuutta koskevat toiveemme. Hyvin tehty, puheenjohtaja Barroso.
Hyvät kollegat, globalisaatio on tuonut mukanaan monia haasteita ja monia ongelmia sekä luonut paljon paineita Euroopan unionille: taloudellisia paineita, poliittisia paineita ja inflaatiopaineita sekä monenlaisia haasteita. Jos unioni haluaa kyetä vastaamaan globalisaation haasteisiin, sillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin unionin "perustuslaillistaminen". Euroopan unioni ei voi toimia niin kuin se toimii nyt ja odottaa selviytyvänsä edellä mainituista ongelmista. Yksikään jäsenvaltio ei voi selviytyä yksin globalisaation haasteista. Tästä syystä niiden, jotka ovat vahingoniloisia, koska perustuslaki on kuollut, on kerrottava meille, miten he aikovat vastata näihin haasteisiin näissä oloissa.
Euroopan unionin on parannettava uskottavuuttaan ja kohdattava ongelmat parhaan kykynsä mukaan. Tämä antaa perustan perustuslain tukemiselle ja sen puolustamiselle kansalaisten edessä. Tämä on tehtävämme, kaikkien toimielinten tehtävä. Jäsenvaltioiden on lakattava siirtämästä vastuuta Euroopan unionille ja vaatimasta kansallista hyötyä menestyksestään .
Lopuksi minun on todettava uskottavuudesta, että ei ole Euroopan unionin edun mukaista neuvotella Turkin kanssa, joka ei tunnusta yhtä 25 jäsenvaltiosta ja joka miehittää eurooppalaista maaperää. Ei ole Euroopan unionin edun mukaista suhtautua löyhästi tähän maahan, kun olemme tehneet kaikkemme ollaksemme tiukkoja Bulgariaa ja Romaniaa koskevan arvioinnin kanssa. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelun alussa jäsen Schulz kertoi meille, että komission puheenjohtajan ohella jäsen Leinen on yksi Euroopan tärkeimmistä henkilöistä. Olen ehdottomasti samaa mieltä tästä asiasta, jos lisäämme luetteloon vielä neuvoston puheenjohtajan: tämä pitää todellakin paikkansa.
Tämä julkinen keskustelu, jota jäsen Corbett halusi, sekä muut keskustelut, joita tässä parlamentissa on käyty muutamien viimeisten kuukausien aikana – haluan muistuttaa teitä jäsen Voggenhuberin erittäin rakentavasta mietinnöstä, perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan keskusteluista sekä täällä tänään käydystä keskustelusta – on todella käyty, ja kun hän sanoo, että "meidän on puhuttava asiat halki", olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan.
Tänään on käyty erittäin merkittävä keskustelu, ja sillä on vaikutuksia myös valtionpäämiesten ja hallitusten päämiesten keskusteluihin, koska se on tärkeä Euroopan unionille. Komission puheenjohtaja on sanonut erittäin selvästi, kuten minä ja monet muutkin, että meidän on käveltävä molemmilla jaloilla, että meidän on jatkettava tätä kaksitahoista lähestymistapaa, jonka puitteissa sekä saavutetaan konkreettisia tuloksia kansalaisten hyväksi ja toteutetaan kansalaisia koskevia toimia että keskustellaan Euroopan unionin tulevaisuudesta ja perustuslain tulevaisuudesta. Mielestäni tämä on erittäin tärkeää, ja tämä on lopullinen ratkaisu, jonka vien mukanani ja jonka viestitän neuvoston seuraavalle puheenjohtajalle tässä samaisessa muodossa.
Jäsen Poettering ja jotkut muut puhuivat perusoikeusvirastosta. Haluan palata lyhyesti tähän aiheeseen, koska aihe on erittäin lähellä sydäntäni, ja minusta tuntuu, että tähän asiaan liittyy joitakin väärinkäsityksiä. On erittäin tärkeää, että Euroopan unionilla, joka on arvoyhteisö ja joka puolustaa ihmisoikeuksia muun maailman edessä, on toimielin, joka voi puolustaa ja puolustaakin näitä arvoja. Meidän mielestämme tämä perusoikeusvirasto olisi arvokas toimielin, eikä se luonnollisestikaan kilpailisi millään lailla Euroopan neuvoston eikä minkään muunkaan toimielimen tai järjestön kanssa. Haluan todellakin pyytää teitä tutkimaan tarkoin käsiteltävänä olevia ehdotuksia, koska juuri tästä kilpailusta haluamme päästä eroon.
Jäsen Schulz puhui myös ihmisoikeuksista, Guantánamon tilanteesta, yhteisistä arvoista ja CIA:sta. On selvää, että meidän on tehtävä nämä yhteiset arvot selväksi kumppaneillemme ja ystävillemme. Neuvosto, monet jäsenvaltiot ja neuvoston puheenjohtaja ovat kaikki tehneet tämän selväksi, ja tämä on tärkeä aihe tulevassa Yhdysvaltojen kanssa pidettävässä huippukokouksessa.
Jäsen Frassoni ja monet muut – joille olen erittäin kiitollinen, koska tämä on tärkeä kysymys puheenjohtajavaltio Itävallalle – mainitsivat avoimuuden. Toivomme, että pystymme Eurooppa-neuvostossa laatimaan hyvän paketin. Vielä on toki muutamia muita ongelmia, jotka toivomme pystyvämme selvittämään, sillä myös tämä on aihe, joka on erittäin tärkeä kansalaisille, ja tästä olemme parlamentin kanssa samaa mieltä.
Jäsen Frassoni sanoi myös, ettemme ole olleet riittävän täsmällisiä viisumisääntöjen höllentämisessä Balkanin maiden osalta. Haluaisin korostaa jälleen, että meillä on luonnollisesti erittäin tarkka suunnitelma toimeksiannon antamisesta ja että neuvoston päätelmissä todetaan myös, että nämä neuvottelut saatetaan päätökseen seuraavan vuoden aikana. Tiedämme, että tämä on äärimmäisen tärkeää Balkanin maille.
Jäsen Voggenhuber, en voi olla kanssanne samaa mieltä siitä, että puheenjohtajavaltio Itävalta olisi viime kuukausien aikana käynyt näitä keskusteluja suljettujen ovien takana asiantuntijoiden ja eliitin kanssa. Olemme tehneet paljon työtä. Ehkä emme aina ole onnistuneet, mutta olemme kovasti pyrkineet jalkautumaan kansan pariin ja keskustelemaan eri tavoilla ja eri kokoonpanossa koululaisten, opiskelijoiden ja kadunmiesten kanssa. Tämä on erittäin tärkeää: olemme erittäin kovasti yrittäneet tehdä näin, ja olen varma, että tulevat puheenjohtajavaltiot toimivat samalla tavalla.
Jäsen Galeote puhui maahanmuutosta, ja myös tässä asiassa pyrimme saavuttamaan todellisia tuloksia. Tulevaisuudessa meidän on myös tutkittava turvallisten kolmansien maiden luetteloa koskevaa kysymystä, ja luonnollisesti tarvitsemme myös yhteisen turvapaikkapolitiikan. On paljon kysymyksiä, joita meidän on työstettävä eurooppalaisten kumppaneidemme kanssa luonnostellaksemme sellaisen politiikan, joka on kaikkien osapuolten etujen mukainen.
Vähemmistökysymys on myös tuotu esiin, ja haluan sanoa, että tämä on erityisen tärkeä kysymys, jota puheenjohtajavaltio Itävalta on pyrkinyt myös käsittelemään.
Jäsen Resetarits puhui jälleen Zeuksesta ja Europasta. Europa ei ollut ainoastaan Zeuksen rakastajatar: Europalla oli myös perhettä Zeuksen kanssa – heillä oli kolme poikaa. Perheellä oli tietysti myös riitoja, mutta meidän tietojemme mukaan he olivat onnellisia, ja myös tästä meidän pitäisi ottaa mallia.
Jos ymmärsin oikein jäsen Ferberiä, hän puhui jalkapallon maailmanmestaruuskisojen kohdalla 25 kansasta. Jos tulkitsen tämän ehdotukseksi, että kaikkien 25:n tai 27 maan pitäisi tulevaisuudessa osallistua jalkapallon Euroopan mestaruuskisoihin, voin itävaltalaisena olla vain tyytyväinen tähän, sillä näin pääsisimme lopulta itsekin jälleen mukaan kisoihin.
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, olen todella sitä mieltä, että tämä on ollut yksi mielenkiintoisimmista keskusteluista, johon olen tähän mennessä osallistunut Euroopan parlamentissa. Sen lisäksi, että täällä on esitetty erilaisia kantoja, havaitsin myös todellista halua ajaa tätä eurooppalaista hankettamme eteenpäin ja havaitsin, että meiltä löytyy todellista halua yhdistää voimamme, yhdistyä, eheyttää toimielinten toimintaa sekä yhdistää myös jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kansalaisten voima, koska tarvitsemme myös niiden tukea.
Meidän on eheytettävä kolmen toimielimen toiminta, koska suoraan sanoen tarvitsemme kaikkia kolmea toimielintä, parlamenttia, komissiota ja neuvostoa. Jos perustuslaista tehty sopimus olisi ollut riippuvainen pelkästään Euroopan parlamentista ja komissiosta, se olisi jo voimassa, koska komissio hyväksyi sen yksimielisesti ja Euroopan parlamentti tuki sitä erittäin suurella ääntenenemmistöllä. Meidän on kuitenkin voitava luottaa kaikkiin jäsenvaltioihin, ja tällä hetkellä kaikki jäsenvaltiot eivät ole kanssamme samassa rintamassa. Tästä syystä, jos me todella haluamme saada asian ratkaistua, meidän on saatava aikaan sekoitus kunnianhimoa ja realismia. Meidän on saatava kaikki jäsenvaltiot samaan rintamaan.
Näin ollen, kuten jäsen Rasmussen ja jotkut muut jo sanoivatkin ja kuten jäsen Wallström muistutti meitä, jos haluamme Euroopan unionin saavuttavan edistysaskelia, ei riitä, että pyydämme diplomaatteja pitämään kokouksen jossain kauniissa paikassa ja löytämään ratkaisun. Nykyään meidän on saatava kansalaiset mukaan. Kun ajattelen menneisyyttä, mietin joskus, olisimmeko koskaan onnistuneet yhteismarkkinoiden luomisessa, yhteisvaluutan käyttöönotossa ja kaikessa muussa kehityksessä, jos olisimme jokaisessa vaiheessa järjestäneet kansanäänestyksen.
Jos nykyään haluamme kehittää unionia, meidän on tehtävä se yhdessä kansalaisten kanssa, ja tästä syystä asiat ovat nykyään huomattavasti monimutkaisempia. On totta, että tämä on nykyään huomattavasti vaikeampaa ja että kaikkeen menee enemmän aikaa, mutta tämä on äärimmäisen tärkeää: jos haluamme Euroopan unionin kehittyvän, meidän on pyrittävä saamaan kaikki kansalaiset mukaan, ja jotta voisimme tehdä sen, meidän on yhdistettävä joukkomme. Tästä syystä esitin tämän huomautuksen alkupuheenvuorossani: emme saa ruokkia niiden ihmisten perinteistä euroskeptisismiä, jotka eivät koskaan halunneet Euroopan unionia, niiden ihmisten europessimismillä, jotka haluavat kehittää Euroopan unionia.
On totta, että monet suuret eurooppalaiset puolueet voivat esittää eriäviä kantoja, mutta heti kun pääsemme sopimukseen tarpeesta edistää tätä eurooppalaista hankettamme, meidän on voitava yhdistää joukkomme, jotta voisimme lähettää myönteisen ja luottavaisen viestin. Tänään täällä parlamentissa olevien tehtävänä ei ole pelkästään kommenttien antaminen: luonnollisesti voimme, ja meidän myös pitää analysoida tilannetta, mutta johtajan ja poliittisen edustajan tehtävä on luottamuksen ja toivon herättäminen. Tästä syystä pidän erittäin tärkeänä, että meillä on sellainen ohjelma, jolla pystytään yhdistämään kansa todellisten saavutusten taakse ja sellaisten hankkeiden taakse, joilla on tarkoitus lujittaa tätä suurta eurooppalaista hanketta.
Voisimme mainita monia saavutuksia, ja olen tyytyväinen siihen tarmoon, jolla puheenjohtajavaltio Itävalta on pyrkinyt saavuttamaan konkreettisia tuloksia. Meidän on todellakin sanottava selvästi, että niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat saavuttaa päämääriä ja tavoitteita, on annettava meille myös resursseja niiden saavuttamiseen.
Hyvin usein kaikki jäsenvaltiot ovat jonain päivänä samaa mieltä siitä, että meidän on unionin tasolla tehtävä enemmän turvallisuus- ja oikeusasioissa. Kaikki jäsenvaltiot sanovat, että meidän on tehtävä enemmän laittoman maahanmuuton torjumiseksi ja laillisen maahanmuuton hallinnoimiseksi. Kaikki jäsenvaltiot sanovat, että yhteistyötä on lisättävä. Kun komissio sitten ehdottaa joidenkin oikeus- ja poliisiasioiden toimivaltuuksien siirtämistä kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin, en kuitenkaan havaitse jäsenvaltioissa samaa yksimielisyyttä tästä hankkeesta tai niistä resursseista, joita tarvitaan tämän hankkeen toteuttamiseksi asianmukaisella tavalla.
Sama pätee energiaan: tänään ollaan yksimielisiä siitä, että tarvitsemme yhteisen energiapolitiikan ja yhteisen strategian, mutta tarvitsemme resursseja tämän yhteisen strategian kehittämiseen. Tästä syystä on tärkeää, kuten jäsen Goebbels, jäsen Frassoni ja muutkin ovat sanoneet, että saavutamme konkreettisia tuloksia energiatehokkuuden osalta ja että meillä on uusiutuvia energiavaroja koskevia ohjelmia, jotta voimme käytännössä todella saavuttaa turvallista, kilpailukykyistä ja kestävää energiaa koskevan vihreän kirjan tavoitteet.
Sama pätee tutkimukseen. Yksi tärkeimmistä Hampton Courtin huippukokouksessa oppimistamme asioista oli se, että meidän on tutkimus- ja kehitystyön alalla tehtävä unionin tasolla nykyistä enemmän. Tästä syystä esitämme ajatuksen Euroopan teknologiainstituutin perustamisesta lippulaivahankkeeksi, jolla saamme toimenpiteemme käyntiin. Toivon, että ne jäsenvaltiot, jotka ovat yhtä mieltä näistä tavoitteista, antavat myös tarvittavat resurssit tavoitteiden saavuttamiseen.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tästä syystä olen sitä mieltä, että Eurooppa-neuvoston on päästävä sopimukseen siitä, miten asiassa on edettävä. Emme saa yksinkertaisesti vain pidentää harkinta-aikaa, vaan meidän on siirryttävä sitoutumisjaksoon, joka koostuu täsmällisten tavoitteiden asettamisesta lähitulevaisuudelle, jotta kansalaisille voitaisiin osoittaa unionin lisäarvo sekä samalla näyttää, kuten jäsenet Leinen ja Méndez de Vigo sekä jotkut muut jäsenet sanoivat, mitä meille maksaa se, ettemme ole löytäneet ratkaisua toimielinkysymykseen.
Tarvitsemme ratkaisun toimielinkysymykseen, ja tässä käsitellään myös laajentumista, koska eurooppalaisessa keskustelussa asetetaan usein vastakkain ne, jotka kannattavat unionin laajentumista, ja ne, jotka kannattavat unionin syventämistä. Olen yhä sitä mieltä, kuten jäsen Juncker ja muutkin ovat sanoneet, että tarvitsemme molempia. Itse asiassa laajentuminen on yksi syventämisen keskeisimmistä syistä ja yksi keskeisimmistä syistä, joilla toimielinten uudistus voidaan perustella: laajentuneen unionin tarve toimielinuudistukselle kasvaa koko ajan.
Oikea vastaus nykyisiin ongelmiimme ei ole Euroopan jakaminen ensimmäisen ja toisen divisioonan maihin vaan päinvastoin pyrkimys kaikkien maiden yhdistämiseen: niiden, jotka jo kuuluvat laajentuneeseen unioniin, ja niiden, jotka pian liittyvät joukkoomme. Tässä yhteydessä haluan myös korostaa, että odotamme Eurooppa-neuvoston seuraavan kokouksen antavan meille selvän merkin siitä, että se on sitoutunut Romanian ja Bulgarian liittymiseen 1. tammikuuta 2007, jos nämä maat täyttävät kaikki niille asettamamme ehdot, joiden saavuttamiseksi ne ovat tehneet töitä jo kuukausia. Toivon, että neuvosto tekee näin.
Lopuksi haluan todeta, kuten monet teistä, muun muassa jäsen Stubb, olette sanoneet, että meidän on pidettävä mielessä asioiden mittasuhteet. Tiedän, että kielteinen nostalgia on nykyään muodissa: oi, kuin ihana Eurooppa oli 10 tai 20 vuotta sitten. Rehellisyyden nimissä, mistä Euroopasta oikein puhumme? Oliko Eurooppa todella parempi paikka 20 vuotta sitten, kun suuri osa mantereesta ei ollut vapaa, kun vapautta ja demokratiaa vastustavat hallitukset olivat jakaneet mantereen?
Oliko se tosiaankin 10 vuotta sitten, kun Balkanilla tapahtui verisiä joukkomurhia? Eivätkö Balkanin maat kuulu Eurooppaan? Emmekö halua laajentaa vapauden ja demokratian aluetta Balkanilla asuvien eurooppalaisten alueelle? Tästä syystä en ole masentunut enkä pessimistinen. Jos pidätte mielessänne asioiden mittasuhteet, mielestäni teidän pitäisi ymmärtää, että Euroopan unionin on mentävä eteenpäin. On totta, että unionilla on ongelmansa ja että toimielinkysymys on merkittävä ongelma, mutta emme saa rypeä tässä kielteisyydessä, skeptisismissä ja kyynisyydessä, joka on nykyään niin muodikasta. Meidän on koottava voimamme yhteisten arvojen taakse, ja haluan erityisesti korostaa oikeusvaltion arvoja. Jotkut teistä mainitsivat Guantánamon, ja todellakin, meidän on sanottava erittäin selvästi, ettei ihmisoikeuksien noudattamatta jättämistä voida kerta kaikkiaan perustella sillä, että se on osa terrorismin torjuntaa. Tällaisissa tapauksissa Euroopan unionin on puolustettava arvojaan ja vakaumustaan.
Olkaamme siis ylpeitä Euroopan unionista. Kumppanimme Latinalaisessa Amerikassa kysyvät meiltä: "Kuinka te onnistuitte? Mekin yritämme edistää alueellista yhdentymistä, miten Eurooppa onnistui siinä?" Kun keskustelemme kumppaneidemme kanssa Venäjällä, Kiinassa, Intiassa ja muualla maailmassa, laajentunutta ja voimakasta Euroopan unionia kunnioitetaan. Olkaamme ylpeitä Euroopasta. Olkaamme ylpeitä omista arvoistamme. Katson, että osoittamalla tätä luottamusta ja yhteishenkeä ne meistä, jotka aidosti uskovat eurooppalaisiin arvoihin, pystyvät ratkaisemaan nykyiset ongelmamme ja edistämään eurooppalaista hankettamme, kilpailukykyistä avointa Eurooppaa, joka perustuu myös yhteisvastuullisuuteen, Eurooppaa, joka haluaa hallita globalisaatiota, ei kärsiä siitä. Tämä on suuri hankkeemme Euroopan unionin puolesta.
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut seitsemän työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan / 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.30.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Komission ja neuvoston esittämät julkilausumat ovat todiste siitä, ettei Eurooppa-neuvosto pysty vielä seuraavassakaan kokouksessa panemaan täytäntöön niitä välttämättömiä muutoksia, joihin puheenjohtaja Barroso viittasi Euroopan unionin "kriisikulttuurilla", ja etteivät komissio ja neuvosto halua ymmärtää jäsenvaltioiden kansalaisten esittämän kritiikin syitä.
Ne väistelevät sitä tosiseikkaa, että tärkein syy kansalaisten tyytymättömyyteen on nykyinen sosiaalinen kriisi, jota käsitellään ainoastaan marginaalisesti neuvoston ehdottamissa päätelmissä ja jonka käsittely on siirretty maaliskuussa 2007 esitettävään kertomukseen. Neuvosto on kiinnostunut ainoastaan liberalisoinnin nopeuttamisesta, sisämarkkinoiden toteuttamista koskevasta direktiivistä ja yhteisestä energiapolitiikasta.
Kaikkein tärkein kysymys on toimielinkysymys, josta päätelmissä ei myöskään mainita mitään mutta joka oli tärkein – käytännöllisesti katsoen ainoa – teema komission puheenjohtajan puheessa. Hän korosti sitä, että komission mielestä häviämme, jos emme vie hanketta eteenpäin. Hän unohti kuitenkin, että demokraattinen prosessi johti siihen, että Ranskan ja Alankomaiden kansa hylkäsi Euroopan perustuslain, ja tätä yhteisön toimielinten pitäisi kunnioittaa.
Ilmoittamalla uusista propagandamuodoista, joihin kuuluu myös ehdotettu poliittista Eurooppaa koskeva julkilausuma, joka on tarkoitus esittää ensi vuonna ja joka kaikkien yhteisön toimielinten on tarkoitus allekirjoittaa, neuvosto jatkaa sillä linjalla, jota seuraamalla ei onnistuta ratkaisemaan tämänhetkisiä ongelmia. 
Filip Kaczmarek (PPE-DE ). –
   Euroopan unionin tulevaisuus on erittäin tärkeä kysymys. Ei ole totta, että hyvän eurooppalaisen on oltava federalisti. Voimme olla hyviä eurooppalaisia olematta innostuneita perustuslakia koskevasta sopimuksesta. Pitäisikö harkinta-aikaa pidentää? Ilman muuta pitäisi, vaikka meidän pitäisi varmistaa, että tämä harkinta-aika käytetään todella asian harkitsemiseen ja ettei se ole pelkkä tekosyy toiveajatteluun tai väärän mielikuvan luomiseen siitä, ettei perustuslaille ole vaihtoehtoa.
Pidennettyä harkinta-aikaa pitäisi käyttää sen pohtimiseen, mitä eurooppalaiset todella haluavat, sekä miten saavuttaa suurten ja pienten jäsenvaltioiden välinen tasapaino, vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välinen tasapaino, rikkaiden ja köyhien alueiden välinen tasapaino sekä tasapaino kilpailukykytavoitteen ja Euroopan sosiaalimallia koskevan opin välille. Tämä ei ole helppo tehtävä. Olen huolestunut siitä, ettemme pysty ratkaisemaan näitä kysymyksiä, jos rajoitumme pohtimaan vain perustuslaista tehtyä sopimusta. On tärkeää myös olla rehellinen eurooppalaisille. Olemmeko varmoja siitä, että he hyväksyvät Euroopan unionin laajentumisen, jonka hintana on Euroopan unionin suurimpien jäsenvaltioiden poliittisen vaikutusvallan kasvu? Osallistuivatko kaikki EU:n nykyiset jäsenvaltiot tasapuolisesti perustuslaista tehdyn sopimuksen laatimiseen?
Paljon on sanottu siitä, että Euroopan unioni on tuotava lähemmäksi kansalaisia ja että näin kansalaisten olisi helpompi ymmärtää unionia. Toivon, että tätä samaa sovelletaan myös keskusteluun Euroopan perustuslaista. 
Jules Maaten (ALDE ). –
   Euroopan unionin perustuslaista tehdyssä sopimuksessa esitettiin kunnianhimoisia tavoitteita, joita unioni ei ole tähän päivään mennessä kyennyt saavuttamaan. EU on epäonnistunut strategiassa, jolla Euroopasta oli tarkoitus tehdä maailman kilpailukykyisin tietoon perustuva talous, yhteistyössä lintuinfluenssan torjumiseksi sekä yhteisen ulkopolitiikan luomisessa. On täysin ymmärrettävää, että unionin kansalaiset asettavat kyseenalaiseksi pyrkimyksemme perustuslain loppuun saattamiseksi, jos emme pysty edes pääsemään järkevään sopimukseen näissä muissa asioissa ja jos emme noudata voimassa olevia sopimuksia kuten vakaussopimusta.
Meidän pitäisi olla vaatimattomampia. Tehkäämme aluksi ne toimielinuudistukset, jotka ovat todella tarpeellisia. Näillä vuonna 2004 laaditun perustuslakisopimuksen I luvussa esitetyillä muutoksilla olisi sitten tavallisen sopimuksen luonne, eikä niistä olisi tarpeellista pitää kansanäänestystä kussakin jäsenvaltiossa.
Euroopan unionin perusoikeuskirjasta on aikanaan tehtävä myös perustamissopimusten veroinen asiakirja. Tällä hetkellä perusoikeuskirja antaa nykymuotoiselle perustuslakiluonnokselle perustuslaillisen vivahteen juuri niissä asioissa, joissa Euroopan unioni ei ole niihin valmis. Henkilökohtaisesti olisin halunnut, että Euroopan komission puheenjohtajan suora vaali olisi kuulunut niihin. Tällä lailla olisimme kuitenkin ratkaisseet kiireisimmät ongelmamme ja tukeneet sekä Euroopan parlamenttia että kansallisia parlamentteja. 
Puhemies.
   Toivotan lämpimästi tervetulleeksi Nepalin varapääministerin ja ulkoministerin K.P. Sharma Olin, joka istuu virallisella lehterillä.
Ministeri Sharma Oli on tavannut ulkoasianvaliokunnan ja kehitysyhteistyövaliokunnan puheenjohtajat. Tänään iltapäivällä hän tapaa Euroopan parlamentin SAARC-maiden valtuuskunnan, jonka puheenjohtaja Gill istuu täällä tänään pukeutuneena ihanaan vihreän sävyyn.
Olemme todella iloisia siitä, että ministeri Sharma Oli käyttää hyväkseen tämän tilaisuuden vierailla Euroopan parlamentissa ja kertoa meille Nepalin tuoreimmista tapahtumista. Luotamme siihen, että vierailun ansiosta Euroopan parlamentin ja Nepalin väliset suhteet parantuvat ja kehittyvät entisestään. 

Puhemies. –
   Seuraavaksi siirrymme äänestyksiin.

Martine Roure (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, haluan ilmoittaa virheestä. Tarkistusta, jolla on tarkoitus poistaa 14 artikla ja jonka kansalaisvapauksien valiokunta hyväksyi, ei ole otettu mukaan täysistuntoa varten painettuun mietinnön versioon. Asiakirjatoimistosta vakuutettiin kuitenkin, että se lisätään äänestyksen jälkeen lopulliseen versioon. Halusin ilmoittaa asiasta. 
Puhemies.
   – Hyvä on, otamme asian huomioon.
Martine Roure (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, suullisella tarkistuksella on tarkoitus korvata sana "sitoumukset" sanalla "sopimukset" 8 artiklan d-kohdan viidennessä alakohdassa. 

Martine Roure (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, kyseessä on todella tärkeä äänestys. Mietintö hyväksyttiin juuri täysistunnossa ylivoimaisella enemmistöllä. Komissio on huomioinut työmme todella hyvin ja tukenut meitä, minkä se vahvisti jälleen eilen illalla. Emme ole kuitenkaan saaneet mitään tukea neuvostolta, jonka edustajaa ei ollut paikalla, kun mietinnöstä keskusteltiin. Huomaan, ettei sen edustajaa taaskaan ole paikalla, ja odotamme edelleen neuvoston mielipidettä mietinnöstä.
Muistutan, että neuvosto sitoutui moraalisesti henkilötietojen suojaamista koskevaan puitepäätökseen edellisen puheenjohtajakauden aikana. Parlamentti voisi siis tuntea tulleensa petetyksi, jollemme saa neuvostolta selvää sitoumusta puitepäätöksen hyväksymisestä syksyyn mennessä. Muistutan teitä hyväksymisen kiireellisyydestä, kun ajatellaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tekemää PNR-tietoja koskevaa päätöstä. Pyydänkin parlamenttia siirtämään lainsäädäntöpäätöslauselmasta toimitettavaa äänestystä asetuksen 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 


Alessandra Mussolini (NI ). –
   Arvoisa puhemies, on tärkeää, että kaikki saavat kuulla siitä, mitä Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä eilen tapahtui. Voisin myös olla kertomatta asiasta ja lähettää kirjeen jäsen Poetteringille, mutta juuri siksi, että puhumme syrjinnästä, oikeuksista ja yhdenvertaisista mahdollisuuksista, olen närkästynyt naisena, italialaisena naisena…
Puhemies.
   – Minun on keskeytettävä teidät, sillä kyseessä ei ole henkilökohtainen ilmoitus. Voisitte ehkä puhua asiasta äänestysten päätteeksi. 

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja Brok – joka on ollut yksi poliittisen ryhmämme neuvottelijoista tässä yhteisen päätöslauselman hankkeessa – pyysi minua esittämään suullisen tarkistuksen, josta on periaatteessa neuvoteltu muiden poliittisten ryhmien edustajien kanssa. Tarkistus tulisi 6 kohtaan, jossa puhutaan "erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta". Haluaisimme lisätä siihen jatkoksi "Bulgarian tapauksessa", sillä tarkistuksen on tarkoitus olla vastine komission toukokuisessa kertomuksessa olleille ehdoille. Kyseisen vaatimuksen esittäminen Romanialle olisi epäoikeudenmukaista, kun maa kehittyy komission mukaan tyydyttävällä tavalla. Arvoisa puhemies, tähän suullisella tarkistuksella tähdätään. Toivon, että parlamentti hyväksyy sen. 


Gerard Batten (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää työjärjestyspuheenvuoron. Vetoan työjärjestyksen 35 artiklaan tähän äänestykseen liittyen. Työjärjestyksen 35 artiklan 1 kohdan mukaan kaikissa lainsäädäntöä koskevissa komission ehdotuksissa asiasta vastaava valiokunta tarkistaa oikeusperustan. Työjärjestyksen 35 artiklan 4 kohdan mukaan valiokunnan olisi pitänyt kiistää harkinta-aikaa ja ratifiointiprosessia koskevan menettelyn sääntöjenmukaisuus. Tämä johtuu kahdesta seikasta. EU:n omien sääntöjen mukaan jokaisella perustuslaillisen sopimuksen hylkäävällä jäsenvaltiolla on veto-oikeus, joten sopimus olisi hylättävä. Lisäksi – ja tämä on mielestäni kaikkein tärkeintä – Euroopan perustuslaillinen sopimus on Yhdistyneen kuningaskunnan perustuslain vastainen, kun ajatellaan Magna Cartaa, Bill of Rightsia ja monia muita.. 
Puhemies.
   – Arvoisa jäsen Batten, keskeytän teidät, sillä lähtökohtanne on väärä. Kyseessä ei ole lainsäädännöllinen asiakirja.
Brian Crowley (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Huomauttaisin, että tulkkaus oli hiukan myöhässä äänestystä toimitettaessa. Kun ilmoititte ensimmäisen äänestyksen alkaneeksi, äänestimme toisesta osasta, sillä niin tulkki meille sanoi ennen kuin itse korjasitte asian. Sitten päätitte äänestyksen ennen kuin meillä oli mahdollisuutta korjata omia äänestyksiämme. Äänestys pitäisi siis toimittaa uudelleen, jos mahdollista.
Dirk Sterckx (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, jäsen Crowley pyysi toimittamaan uudelleen tarkistuksen 2 toista osaa koskevan äänestyksen. Jos katsotte lukuja laskurissanne, sata jäsentä ei äänestänyt osien 1 ja 2 välissä. Ensimmäisestä osasta äänesti noin 630 jäsentä, mutta toisesta vain 545. Elektroninen äänestys sulkeutuu aivan liian nopeasti, joten aina silloin tällöin parlamentin jäsenet eivät ehdi toimia ajoissa, jos he kuuntelevat tulkkausta. Pyytäisin, että jättäisitte hiukan enemmän äänestysaikaa.
Puhemies.
   – Äänestys on toimitettu ja meidän on jatkettava, mutta otan kommenttinne huomioon. Emme kuitenkaan voi toimittaa äänestyksiä uudelleen, sitä emme tee täällä koskaan.
Äänestykset ovat päättyneet. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   – Arvoisa puhemies, muistan vieläkin, miten vasemmisto valitti, kun asianajaja Klaus Croissantia pyydettiin luovutettavaksi. Croissantin tiedetään olevan paitsi saksalaisterroristien asianajaja, myös heidän verkostonsa varsinainen jäsen. Nyt Isoveli valvoo, eikä mikään näytä pysäyttävän sitä Euroopan oikeusalueeseen liittyen.
Meille esitellään suurena edistysaskeleena pidätettyjen automaattista siirtämistä Euroopan valtiosta toiseen. Tavallaan vaikuttaa siltä kuin Euroopan unionin kansalaisia kohdeltaisiin huonommin kuin kolmansien maiden kansalaisia, jotka halutaan säilyttää heidät tuominneessa valtiossa kaksoisrangaistusten estämiseksi. Euroopassa, jossa mielipiderikokset lisääntyvät, kotimaisuuden suosiminen on syrjintää, historiallisista näkökohdista keskusteleminen revisionismia, EU-intoilusta kieltäytyminen…
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Itävallan, Suomen ja Ruotsin aloitetta on syytä kehua. On periaatteessa hyvä asia nopeuttaa tuomittujen siirtoa tiettyyn valtioon, johon heillä on joitain yhteyksiä ja jossa parhaan mahdollisen sosiaalisen kuntoutuksen uskotaan olevan todella mahdollista. On kuitenkin syytä huomauttaa, että tuomittujen siirtämisestä on jo olemassa Euroopan neuvoston yleissopimus ja lisäpöytäkirja.
Kesäkuun lista on myös sitä mieltä, että oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön pitäisi olla hallitusten välistä. Neuvoston on päätettävä näistä asioista yksimielisesti ja kansallisten parlamenttien on valvottava niitä, eikä niitä pidä antaa Euroopan parlamentin kaltaisten ylikansallisten tahojen päätettäviksi.
Kesäkuun lista äänesti sen vuoksi parlamentin tarkistamaa mietintöä vastaan – mietintöä, jossa mainitaan muun muassa eurooppalaisen rikosoikeuden edistäminen. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Korostamme, että Kesäkuun lista vastustaa osallistumista huumeita koskevaa vapaamielistä asennetta puolustavaan propagandaan. Olemme siksi äänestäneet tähän tähtääviä kohtia vastaan. Kaikki huumeiden käyttö muuhun kuin lääkinnällisiin tarkoituksiin, on haitallista, eikä yhteiskunnan pitäisi olla sen kanssa missään tekemisissä.
Olemme sitä mieltä, ettei Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen olemassaolo ole perusteltua, koska kullakin jäsenvaltiolla on erilaiset huumeiden väärinkäytön torjuntaa koskevat mielipiteensä ja toimintatapansa.
Siksi äänestimmekin keskuksen asemaa lujittavaa mietintöä vastaan. 
Carl Lang (NI ),
   . Meille ehdotetaan asetusta, jolla on tarkoitus vahvistaa Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen asemaa, hoitaa sen hallintoon ja tiedottamiseen liittyviä ongelmia ja luoda uusia virkoja. Mutta mitä todellista hyötyä tästä eurooppalaisesta työkalusta on, kun huumeet ovat vitsaus, joka edelleen tuhoaa perheitä? Huumeiden väärinkäyttö johtaa huonoon koulumenestykseen, työkyvyttömyyteen, psykiatrisiin hoitoihin ja itsemurhiin sekä yliannostuksen aiheuttamiin kuolemiin.
Uusien tilastojen lukemisen sijaan meidän on toimittava. Ympäristövaliokunta on oikeassa ehdottaessaan, ettei tyydytä pelkkään tietojen keruuseen, vaan arvioidaan myös jäsenvaltioiden politiikkaa, jotta voidaan hyötyä parhaista käytänteistä. Tämä tarkoittaa sitä, ettei jäsenvaltioilta poisteta niiden etuoikeuksia ja anneta niitä seurantakeskukselle, vaan päinvastoin vahvistetaan valtioiden välistä yhteistyötä.
Suuren luokan huumevälittäjien kuolemanrangaistuksen lisäksi mielipiteiden on myös muututtava radikaalisti viimeisten 40 vuoden ajan vallinneen vasemmistolaisideologian vaimentamiseksi. Tämä ideologia on aiheuttanut rikollisuuden lisääntymistä, jonka omahyväiset hallitukset ovat hyväksyneet. Näin miljoonia ihmisiä on myrkytetty, ja tästä aiheutuvat fyysiset seuraukset johtavat myös pysyvään yhteiskunnasta vieraantumiseen. 
Marine Le Pen (NI ),
   Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus perustettiin vuonna 1993, mistä lähtien sen tärkein tehtävä on ollut huumeongelmiin liittyvien, kansojenvälisten tietojen kerääminen, analysointi ja levittäminen.
Kolmetoista vuotta myöhemmin tulokset eivät ole loistavia. Huumeilmiötä ja sen mitä erilaisimpia puolia Euroopan unionin alueella tunnetaan ehkä hiukan paremmin, mutta sitä vastoin huumeiden käyttö ei ole vähentynyt lainkaan. Pikemminkin päinvastoin!
Totean erään seikan. Nykyisin huumeidenkäyttö ei rajoitu pelkkiin perinteisiin tuotteisiin, vaan joudumme huolestuneina seuraamaan synteettisten tuotteiden uusien markkinoiden syntymistä ja niiden entistä helpompaa ja halvempaa tuottamista. Ne tuottavat suurempaa voittoa välittäjille ja ovat muuten vieläkin haitallisempia käyttäjiensä terveydelle.
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus on todellisuudessa vain pelkkä tietokanta, jolla ei ole mitään toiminnallista arvoa. Kerätystä tiedosta on vain se hyöty, että sillä peitellään huumeiden torjuntaa koskevien erilaisten kansallisten toimintatapojen epäonnistumista. Jäsenvaltioiden on korkea aika hyväksyä vastuunsa ja lopettaa piileskely sellaisten elinten takana, joilla ei ole halua eikä valtuutusta toimia niiden puolesta. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus perustettiin vuona 1993 ja sen toimipaikka on Lissabonissa. Keskuksen tehtävänä on kerätä, analysoida ja levittää puolueetonta, luotettavaa ja vertailukelpoista tietoa ja antaa tarkka yleiskuva huumeiden väärinkäytöstä Euroopassa. Jos haluamme määrittää tehokkaan politiikan ja toimenpiteet ongelman ratkaisemiseksi, meidän on tiedostettava sen laajuus ja luonne.
Asiassa on jo edistytty valtavasti, mutta paljon on vielä tehtävä seurantavälineiden parantamiseksi ja todellisen "yhteisen kielen" kehittämiseksi.
Kannatin äänestyksessä mietintöä, joka koskee seurantakeskusta koskevaa komission ehdotusta. Tärkeimmillä tarkistuksilla varmistetaan, että parlamentti on mukana yhteispäätösmenettelyssä, että seurantakeskuksen asema laajenee ja että seurantakeskuksen elinten toiminta sovitetaan laajentuneeseen Eurooppaan.
Seurantakeskuksen on saatava puolueettomampaa ja vertailukelpoisempaa tietoa ja sen on suunnattava työnsä huumeisiin liittyvän politiikan ja huumeidenkäytön suuntausten perusteelliseen arviointiin. Haluan myös korostaa hyviä käytänteitä koskevan tiedonvaihdon merkitystä huumeita koskevien kysymysten tarkastelussa ja tämän vaihdon joustavoittamista. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka esittelijä Rouren mietinnöstä toimitettavaa äänestystä on siirretty, käytän kuitenkin tilaisuuden hyväkseni ja kerron mielipiteeni asiasta. Euroopan unioni ruokkii mielestäni ihmisten pelkoa, joka koskee henkilökohtaisten tietojen avoimuutta, esimerkiksi kun se hyväksyy henkilökohtaisten tietojen luovuttamisen Yhdysvalloille, jonka tietosuoja on heikko Euroopan standardeihin verrattuna.
Meidän on myös varmistettava, että henkilötiedot suojataan asiamukaisesti suunnitteilla olevan, rajoja ylitettäessä käytettävän sähköisen henkilöllisyystodistuksen yhteydessä. Sähköpostin ja tekstiviestien ehdotettu verottaminen olisi mielestäni hirveää, sillä kiinteän korvauksen sopimukset edellyttäisivät henkilökohtaisten tilastojen säilyttämistä ja henkilötietojen keräämistä lähetettäviksi edelleen veroviranomaisille.
Mielestäni mitään näistä asioista ei ole otettu tarpeeksi hyvin huomioon esittelijä Rouren mietinnössä. 
Jan Andersson, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Äänestimme päätöslauselman puolesta kokonaisuutena, mutta meillä on muutama merkittävä vastaväite. Pandemioiden riskiä ei saisi liioitella. Jos pandemia leviää, EU:n pitäisi toimia koordinoijana. Päävastuun on kuitenkin oltava jäsenvaltioilla. Päätöslauselmassa EU:lle asetetaan liikaa vastuuta.
On tietenkin tehtävä yhteistyötä rokotteiden käyttöön saamiseksi erikoistilanteissa, ehkäpä sen takaamiseksi, että rokotteita käytetään siellä, missä niitä eniten tarvitaan. Mielestämme esittelijän ehdottamat keskitetyt EU:n rokotevarastot eivät kuitenkaan ole tehokkain ratkaisu. Niistä koituisi mielestämme lisäksi monia käytännön ongelmia. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Kuten esittelijä – kyproslainen lääkäri, joka on poliittisen ryhmämme jäsen – toteaa, ihmisten mielissä lintuinfluenssasta ja pandemiasta vallitsee suuria väärinkäsityksiä. Monet ihmiset ja viranomaiset luulevat hänen mukaansa, että "A/H5N1-viruksen tulo Eurooppaan tarkoittaa pandemian saapumista". Hän ehdottaakin, että komission tiedonantoa kansanterveydellisiä hätätilanteita koskevista yleisistä valmiussuunnitelmista olisi parannettava.
Esittelijä korostaa, samoin kuin itse tein edellisessä mietinnössä, että Euroopan unionin olisi annettava teknistä, tieteellistä ja taloudellista tukea maille, joissa tartuntoja on ilmennyt ja etenkin lisättävä osaltaan maailmanlaajuista tietoisuutta ja osallistuttava etenemissuunnitelmalla ja aikataululla asianmukaisesti varustettuun maailmanlaajuiseen suunnitelmaan, jota koordinoitaisiin kansainvälisellä, alueellisella ja kansallisella tasolla.
Esittelijä on parantanut komission ehdotusta ja selkiyttänyt monia kohtia. Siksi äänestämme mietinnön puolesta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Mietinnössä käsitellään todellakin rajat ylittävää aihetta. EU:n jäsenvaltioilla onkin siis syytä koordinoida hyväksyttyjä toimenpiteitä ja poliittisia päätöksiä. Olemmekin äänestäneet koko mietinnön puolesta. Haluamme kuitenkin korostaa, että EU:n yksittäiset toimet eivät riitä maailmanlaajuisen influenssapandemian haasteisiin vastaamiseksi. Siksi onkin todella tärkeää, että EU tekee yhteistyötä Maailman terveysjärjestön WHO:n kanssa.
Kyseenalaistamme kuitenkin mietinnön yksittäisiä kohtia, kuten sitä, että komission olisi yhdessä Euroopan tautien ehkäisy- ja valvontakeskuksen ECDC:n kanssa laadittava kattava viestintästrategia. Mielestämme EU:n jäsenvaltiot pystyvät aivan hyvin vastaamaan kansalaisille suunnattavasta tiedotuksesta ilman EU:n järjestöjen apua. Vastustamme myös yhteisön yhteisen pandemiarokotteiden hätävaraston perustamista. Mielestämme WHO:n kaltaisten kansainvälisesti tunnustettujen järjestöjen olisi hoidettava maailmanlaajuiset terveyskysymykset.
Suhtaudumme kriittisesti siihen, että Euroopan parlamentti käyttää tällä tavoin hyväkseen tärkeää poliittista kysymystä EU:n kansainvälisen poliittisen aseman vahvistamiseksi. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Aloitan huomauttamalla, että ihmisten mielissä lintuinfluenssasta ja pandemiasta vallitsee suuria väärinkäsityksiä. Viestinnän alalla on siis paljon tekemistä.
Poliittisten päätösten tekijöinä meidän on huolehdittava velvollisuudestamme suojella kansalaisia. Meidän on varmistettava, että meillä on tarvittavat resurssit vastata tehokkaasti niihin kansanterveysuhkiin, jotka voivat kohdata yhteiskuntiamme.
On yleisesti tiedossa, että influenssapandemian uhka on meitä kaikkia koskeva kansanterveydellinen kysymys. Ei ole kuitenkaan selvää, miten todennäköistä sen ilmeneminen on. Asiasta vastaavat viranomaiset ovat sitä mieltä, että ihmisten terveydelle koituvat riskit ovat pienet, joten mielestäni on äärimmäisen tärkeää ottaa käyttöön kohdennetun ennaltaehkäisyn ja nopean reagoinnin järjestelmä kansanterveydellisten hätätilanteiden varalle. Kuten mietinnössä todetaan, siihen olisi otettava mukaan kohdennettu suunnitelma toiminnan koordinoimiseksi kaikilla tasoilla ja täsmällistä, helposti saatavaa tietoa kaikille kansalaisille, jotta he varmasti ovat varautuneet kaikkiin tilanteisiin.
Siksi äänestin Amadoun mietinnön puolesta. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kirjassaan "Euroopan perustuslaki" Joseph Weiler kuvaili laajasti, miten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella menneisyydessä oli tapana lisätä Euroopan toimielinten valtuuksia, vaikkei tälle ollut mitään demokraattista oikeutusta ja vaikka jäsenvaltioiden hallitukset eivät olleet antaneet tuomioistuimelle asiaa koskevaa valtuutusta.
Surullisenkuuluisan 13. syyskuuta 2005 annetun tuomion ansiosta rikosoikeuskin kuuluu nyt Euroopan unionin toimivaltaan. Tämän vuoksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin pyyhkii nyt lattiaa toimivallan rajoituksia koskevilla Euroopan unionin perustamissopimusten osilla. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin vaikuttaa todella paljon juridiselta Absurdistanilta, jota kansoittavat muissa maailmoissa elävät tuomarit, jotka eivät enää ole vastuussa millekään tai kenellekään. Sitten ihmetellään, kun kansalaisemme tilaisuuden tullen osoittavat tyytymättömyyttään esimerkiksi äänestämällä Euroopan perustuslakisopimusta vastaan. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   ) Perustuslakisopimukseen sisältyviin kaikkein tärkeimpiin uudistuksiin kuuluu ehdotus, jonka mukaan kaikkeen EU:n lainsäädäntöön voidaan liittää yhteisiä rangaistuksia.
On täysin loogista, että kukin jäsenvaltio määrittää kunkin lain kohdalla, mitä kyseisen lain rikkomisesta seuraa.
Juuri näin ministerineuvosto on myös tehnyt. Se on määrittänyt hallitustenvälisellä sopimuksella yksimielisesti, mitä ympäristörikoksiin syyllistymisestä seuraa.
Ristiriita ei koske sisältöä vaan muotoa.
Ylikansallinen Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ei tyydy olemaan tuomioistuin.
Tuomarit haluavat olla myös lainsäätäjiä, jotka tässä tapauksessa kaiken kukkuraksi haluavat säätää perustuslaista. Lisäksi he haluavat säätää jäsenvaltioiden yksimielisen päätöksen vastaisen lain.
He hyväksyvät perustuslaillisen sopimuksen sellaisen osa, joka on selvästi hylätty.
Tämä on yhtä laillista kuin se, että Karhukopla tyhjentää Roope-sedän rahasäiliön.
Mitä tuomarit oikein ajattelevat?
Heidän pitäisi puolustaa lakia ja järjestystä, mutta he rikkovat itse lakia.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin saataisiin takaisin ruotuun, jos kunkin jäsenvaltion parlamentti päättäisi, ettei tämä tuomio ole lainvoimainen kyseisessä valtiossa.
Tuomareiden nimittämistä varten tarvittaisiin myös demokraattinen menettely. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Tuomiossa tunnustetaan, että parlamentin tukema komissio oli oikeassa mitätöidessään ympäristönsuojelua koskevan puitepäätöksen rikosoikeuden avulla. Siinä tunnustetaan, että ympäristönsuojelu edellyttää yhteistoimintaa vakavimmista rikkomuksista rankaisemiseksi. Sen tavoite ja sisältö kuuluvatkin Euroopan yhteisöjen ympäristöalan toimintaohjelmien toimivaltaan (Euroopan yhteisön perustamissopimus), eivät poliisiyhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa koskeviin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen määräyksiin.
Koska yhteisöllä ei yleisesti ottaen ole toimivaltaa rikosasioissa, olemme nyt saaneet hyödyllisen ennakkotapauksen kolmanteen pilariin kuuluvien asioiden saattamisesta yhteisön toimivaltaan, ja parlamentaarista valvontaa vahvistetaan niinkin arkaluonteisessa asiassa kuin rikosoikeudessa.
Seuraukset ovat valtavat niin tulevien oikeudellisten välineiden hyväksymisen kuin jo voimassa olevien oikeudellisten välineidenkin kannalta. Niiden pitäisi perustua uuteen oikeusperustaan, ensimmäiseen pilariin, mikä edellyttää parlamentin osallistumista lakien säätämiseen.
Ympäristöasioita koskeva puitepäätös on mitätöity, mutta sen seuraukset tuntuvat ympäristöalan ulkopuolellakin kaikilla yhteisön politiikan aloilla ja perusvapauksissa, kun niiden tehokkuuden varmistamiseksi on käytettävä rikosoikeudellisia toimenpiteitä. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 13. syyskuuta 2005 antama tuomio on todellinen oikeudellinen vallankaappaus siinä, mitä yleensä nimitetään yhteisön oikeusjärjestykseksi. Tämä onkin ensimmäinen kerta, kun tuomioistuin antaa tuomion rikosoikeuden alaan kuuluvassa asiassa ja kun se päättää, että Euroopan unioni voi ympäristöä suojellakseen velvoittaa jäsenvaltiot säätämään vakavia rikoksia koskevista rikosoikeudellisista seuraamuksista. Rikosoikeus ja rikosprosessioikeus kuuluvat periaatteessa pelkästään jäsenvaltioiden toimivaltaan. Tällä oikeuden päätöksellä osa jäsenvaltioiden rikosoikeudesta on siirretty yhteisön toimivaltaan ilman kansallisvaltioiden muodollista suostumusta. Ranskan ja Alankomaiden "ei" perustuslaillisesta sopimuksesta järjestetyssä kansanäänestyksessä tarkoitti muuten epäsuorasti sitä, että ajatus rikosoikeuden yhtenäistämisestä hylättiin. Pahempaakin on luvassa. On olemassa riski, että tällainen oikeuskäytäntö leviää kaikille yhteisön aloille ja etenkin väitettyjä perusoikeuksia koskevalle alalle, kuten "syrjinnän" ja väitetyn "rasismin" torjuntaan, tietosuojaan, turvapaikkaoikeuteen tai maahanmuuttopolitiikkaan. Kehitys ei edistä vapauksia, ja tämä on huolestuttavinta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Mietintö koskee Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-176/03 antaman tuomion seurauksia. Sillä EU:lle annettiin valta hyväksyä ensimmäiseen pilariin sisältyviä rikosoikeudellisia seuraamuksia sen varmistamiseksi, että ensimmäisen pilarin määräyksiä noudatetaan täysin, tässä tapauksessa ympäristöasioissa.
Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksessa ei kuitenkaan ole mitään selkeää rikosoikeudellisen toimivallan jakoa. Rikosoikeus on todella merkittävä seikka jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeuden kannalta, joten sen vaivihkaista siirtämistä yhteisölle ei pitäisi sallia. Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 135 ja 280 artikloissa todetaan lisäksi selvästi, että jäsenvaltiot vastaavat kansallisen rikosoikeuden soveltamisesta ja kansallisesta oikeudenhoidosta. Komissio on silti ilmoittanut, että rikosoikeus voidaan siirtää yhteisön toimivaltaan miten kattavasti tahansa ja että periaatteessa kaikki Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksessa säädetyt alat voidaan siirtää yhteisön toimivaltaan.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnalla perustamissopimuksista pilarit yhdistetään siis yhdeksi institutionaaliseksi kehykseksi, kuten nyt hylätyssä Euroopan perustuslakisopimuksessa ehdotettiin. Kesäkuun lista vastustaa voimakkaasti kansallisen itsemääräämisoikeuden heikentämistä ja äänesti siis mietintöä vastaan. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ),
   . Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on taas kerran sitä mieltä, että neuvosto on rikkonut Euroopan yhteisöjen perustamissopimusta. Neuvosto koitti välttää parlamentin osallistumisen lainsäädäntöprosessiin käyttämällä eri oikeusperustaa kuin sitä, joka perustamissopimuksessa on määritetty. Ei olekaan mikään yllätys, että Luxemburgin tuomarit tuomitsivat sen. Se oli ennalta arvattavaa ja kaikin puolin tervetullutta.
On itsestään selvää, että kaikkien toimielinten on analysoitava tuomiota ja tekemään siitä päätelmiä vastaisen varalle. En kuitenkaan ymmärrä, mitä seurauksia komissio ehdottaa. Tuomioistuin eteni hyvin varovasti ja toisti uudelleen periaatteen, ettei EY:llä ole ensisijaista toimivaltaa rikosoikeudellisissa asioissa ja että sillä on näin ollen EY:n perustamissopimuksen perusteella vain täydentävää oikeudellista toimivaltaa rikosoikeudellisissa asioissa tarkkaan määritellyissä kysymyksissä. Komissio näyttää silti olevan sitä mieltä, että tuomioistuimen antamasta tuomiosta voidaan johtaa rikosoikeudellisia asioita koskevan yleisen toimivallan siirtäminen EY:lle. Neuvoston vanavedessä nyt myös komissio haluaa saada perustamissopimuksista toimivaltaa, jota jäsenvaltiot eivät ole sille antaneet.
Komission lähestymistapa on lainvastainen monessa suhteessa, mutta sitä on myös mahdoton hyväksyä yhdentymispolitiikan kannalta. Parlamentti onkin aivan oikeutetusti näyttänyt punaista valoa komission ehdotuksille esittelijä Garganin mietinnöllä. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivipuolueen jäsenet äänestivät esittelijä Garganin mietinnöstä tyhjää. Arvostimme suuresti sitä, että esittelijä yritti antaa asianmukaisen varoituksen yrittäessään määrittää sitä, miten tuomioistuimen antamaa tuomiota olisi sovellettava. Mielestämme ei kuitenkaan edes tarvitse harkita, otetaanko "siirtymäväylälauseke" (passerelle clause) käyttöön. Mielestämme tarvitaan lisää aikaa sen harkitsemiseksi, mihin toimenpiteisiin, jos mihinkään, pitäisi ryhtyä tuomion yksityiskohtaisten ja välittömien seurausten johdosta ennen kuin sitä käytetään verukkeena rikosoikeudellisia asioita koskevan kansallisen toimivallan riistämiseksi. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – Mietintö on tuomioistuimen tuomion ja sitä koskevan komission tiedonannon mukainen. Euroopan komission tavoin mietinnössä tulkitaan, että tuomiolla annetaan valtuudet ottaa rikosoikeutta koskevat, sitovia sääntöjä sisältävät määräykset kaikkiin yhteisön politiikkoihin niiden noudattamisen varmistamiseksi. Tämä on merkittävä askel kohti sitä, että Euroopan unionin oikeuslaitokset ottavat käyttöön EU:n laajuiset rikosoikeutta koskevat vähimmäissäännöt, eli toisin sanoen kohti rikosoikeuden "yhteisöllistämistä". Erityisesti 4 kohdassa ehdotetaan käytännössä EU:n yhteisen rikoslain hyväksymistä, jolloin jäsenvaltioilta vietäisiin niiden täysivaltainen yksinoikeus määrittää itse, millainen käytös niiden mielestä on rikollista, ja niiden oikeus määrittää rikosoikeudellisten seuraamusten laatu ja rajat. Tällä tavoin kansallisen ruohonjuuritason itsemääräämisoikeuden perusosia karsitaan rajusti. Samalla yksi Euroopan perustuslakisopimuksen perustavaa laatua olevista filosofisista piirteistä, nimittäin yhteisön lainsäädännön etusija kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin perustuslakeihin nähden, otetaan uudelleen kuvioihin takaoven kautta. Näin eurooppalaiset pakotetaan suoraan hyväksymään Euroopan monopolistisen pääoman tahto ja strategiset poliittiset pyrkimykset, jotka on nyt nostettu lainsäädännön asemaan.
Siksi äänestimme mietintöä vastaan. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Äänestän jäsen Bonden vaihtoehtoista päätöslauselmaa koskevan ehdotuksen puolesta, koska hän arvostelee Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen yritystä käyttää ympäristölainsäädäntöä ponnahduslautana siihen, että EU:lle annetaan toimivaltaa monissa rikosoikeudellisissa asioissa. En kuitenkaan vastusta järjestelmällisesti kaikkia rikosoikeuden alaa koskevia sääntöjä rajat ylittävien ympäristörikosten torjumiseksi. Niitä tarvitaan joskus esimerkiksi ympäristöä tuhoavien, meressä olevien alusten käsittelemiseksi. 
Lasse Lehtinen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kun käsiteltiin jäsen Ždanokan mietintöä, minusta oli tärkeää, että tarkistukset 11 kohtaan eivät menneet läpi, sillä niillä ei ollut mitään tekemistä syrjimättömyyden kanssa, ja sen vuoksi äänestin enemmistön mukana. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, tässäkin kuussa olemme onnekkaita saadessamme lukea ties kuinka monennen rasismia ja syrjintää koskevan utopistisen mietinnön, jonka esittelijä on tällä kertaa jäsen Ždanoka. Mietintö on taas kerran luettelo poliittistesti korrekteja lauseenparsia, joista hitaasti mutta varmasti on tulossa parlamentin erikoisala. Meidät hukutetaan jälleen kerran rasismilla ja syrjinnällä pelotteluun, Euroopan lainsäädäntöä koskeviin pyyntöihin ja pyyntöihin pakottaa jäsenvaltiot syrjimään Euroopan kansalaisia verrattuna muihin kuin eurooppalaisiin joiden tämän mietinnön mukaan ei pitäisi vain saada samoja poliittisia ja sosiaalisia oikeuksia, vaan heitä pitäisi jopa kohdella monissa asioissa etuoikeutetusti.
Parlamentilta puuttuu selvästi tervettä järkeä, jollemme käsitä, että todellinen rasismi on Euroopassa onneksi todella harvinainen ilmiö mutta että toisaalta kansalaisemme ovat huolissaan heille kuuluvan turvallisuuden, hyvinvoinnin ja kulttuuri-identiteetin heikkenemisestä ja murentumisesta. 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, äänestin esittelijä Ždanokan mietintöä vastaan, koska meille esitellään taas kerran lista ehdotuksia, joilla ei ratkaista ongelmaa, vaan jotka ovat pikemmin ongelman osa. Meidän on viimeinkin lakattava pitämästä vähemmistöryhmiä, kuten maahanmuuttajia, säälittävinä. Meidän on lakattava syyttämästä syrjintää järjestelmällisesti kaikista heidän ongelmistaan. Tällaiset vasemmistolaispuheet ovat vain pahentaneet ongelmia. Meidän on muutettava suuntaa. Meidän on korostettava henkilökohtaista vastuuta ja sitä, että maahanmuuttajien on sopeuduttava meidän sääntöihimme, meidän kieleemme, meidän normeihimme ja meidän arvoihimme.
Se, että me täällä parlamentissa keskustelemme jatkuvasti syrjinnästä, heikentää maahanmuuttajien halua integroitua. Tästä hyötyy ehkä kasvava syrjinnänvastainen teollisuus, mutta siitä koituu haittaa maahanmuuttajille samoin kuin maille, joissa he asuvat. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Kesäkuun lista vastustaa kaikkia syrjinnän muotoja, perustuivatpa ne sitten sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen.
Päätimme siis kannattaa koko mietintöä osoittaaksemme, että tuemme kaikkien EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten mahdollisuutta nauttia syrjimättömyyden perusoikeudesta, vaikkemme kannatakaan kaikkia sanamuotoja, joista siis äänestimme vastaan. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Minä ja kollegani Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivipuolueesta olemme äärimmäisen sitoutuneita puolustamaan yhdenvertaisia mahdollisuuksia kaikille. Äänestimme kuitenkin tästä mietinnöstä tyhjää, sillä se on paikoin liian yksityiskohtainen ja ohjaileva. Ei ole mitenkään selvää, että jäsenvaltiot voisivat kehittää siinä ehdotettujen selkeiden toimenpiteiden avulla yhtenäistä ja yhdenmukaista syrjinnänvastaista politiikkaa. 
Carl Lang (NI ),
   . Mietinnön tärkeimmillä ehdotuksilla kyseenalaistetaan eurooppalaisten demokratioiden kolme perusarvoa:
- "positiivisilla toimilla", jotka ovat Euroopan parlamentin vastine Nicolas Sarkozyn rakastamalle "positiiviselle syrjinnälle", rikotaan saman maan kansalaisten yhdenvertaisuuden periaatetta. Ehdotetuilla toimilla, kuten "työn tarjonta ensisijaisesti tietyille yhteisöille", syrjitään maidemme kansalaisia, jotka eivät ole niin onnekkaita, että olisivat maahanmuuttajia.
- "kansalaisuutta vailla olevien henkilöiden osallistumisella vaaleihin", eli ulkomaalaisten äänioikeudella, tuhotaan koko kansalaisuuden käsite.
- jos kaikissa jäsenvaltioissa halutaan antaa samat oikeudet homoseksuaalipareille, tämä tarkoittaa, että heille vaaditaan oikeutta solmia avioliitto ja adoptoida. Jos tämä vaatimus toteutetaan, rikotaan perheen perusta. Perhe on koko yhteiskunnan perusyksikkö.
Mietinnössä kiinnitetään huomiota maahanmuuttajien ja homoseksuaaliparien kohtaloon, mutta siinä ei mainita sanallakaan pöyristyttävää syrjintää:
- syrjintää, jonka kohteena ovat kymmenet miljoonat rehelliset ihmiset, jotka ovat turvattomuuden uhreja, kun heillä ei ole mahdollisuutta asua suojatuissa kaupunginosissa ja
- syrjintää, jonka takia Ranskassa Front National -puolueen miljoonilta äänestäjiltä evätään edustus parlamentissa. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Onnittelen esittelijä Ždanokaa mietinnöstä, joka koskee puitestrategiaa syrjinnän torjumisesta ja yhdenvertaisista mahdollisuuksista kaikille ja jota kannatan täysin. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan lainsäädännön soveltamisessa asianmukaisesti huomioon perusoikeuskirjassa mainitut syrjinnän eri perusteet pyrittäessä lisäämään kyseisen asiakirjan uskottavuutta, jota on heikentänyt se, ettei se ole oikeudellisesti sitova.
Syrjinnän torjumisen on perustuttava koulutukseen, hyvien käytänteiden edistämiseen ja yleisölle suunnattuihin tiedotuskampanjoihin niillä aloilla, joilla syrjintää esiintyy. Ilmiön sosiaalisten vaikutusten tiedostaminen on luultavasti tehokkain tapa torjua syrjintää. 
David Martin (PSE ),
   Olen tyytyväinen tähän mietintöön, jossa todetaan, että syrjinnän torjumisen on perustuttava koulutukseen. Mietinnössä rohkaistaan hyvien käytänteiden edistämistä ja yleisölle suunnattavia kampanjoita niillä aloilla ja sektoreilla, joilla on syrjintää. Koska syrjintä on suurelta osin peräisin muita ihmisiä koskevasta tietämättömyydestä, mietinnössä korostetaan, että ongelmaan pitäisi puuttua sen alkulähteellä kohdennetuilla toimilla, joilla on tarkoitus kannustaa suvaitsevuutta ja monimuotoisuutta varhaislapsuudesta asti. Siksi Sokrateksen, Leonardon ja Jeunessen kaltaiset ohjelmat ovat äärimmäisen tärkeässä asemassa.
Mietinnössä selitetään, että myönteisiin toimiin olisi ryhdyttävä työhönottopolitiikkojen ja -käytäntöjen tarkistamiseksi, jotta voitaisiin välttää sellaisia, joilla haitataan heikommassa asemassa olevien ryhmien osallistumista ja merkittävän yhteiskunnallisen aseman saavuttamista.
Olen pahoillani, ettei komissio ole tässä vaiheessa aikeissa laatia kattavaa lainsäädäntöä syrjinnän torjumiseksi, sillä perinteiset kansalliset vähemmistöt tarvitsevat kiireellisesti puitestrategian voidakseen osallistua tehokkaasti identiteettiään koskevien päätösten tekemiseen Kööpenhaminan kriteereistä johtuvan kaksinaismoraalin voittamiseksi ja jäsenvaltioiden sääntöjen puuttumisen torjumiseksi. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Lainsäädäntö syrjinnän kaikkien muotojen torjumiseksi on taas uusi esimerkki EU:n hyväksymästä sosiaalisen alan näennäisen edistyksellisestä lainsäädännöstä.
Vastaukseksi komission vihreään kirjaan parlamentti hyväksyy tänään valiokunta-aloitteisen mietinnön ja antaa oman näkemyksensä toimenpiteistä, jotka olisi toimeenpantava yhteiskunnassa ja työpaikoilla tapahtuvan syrjinnän torjumiseksi. EU hyväksyi jo vuonna 2000 kaksi direktiiviä (2000/43 ja 2000/78), joilla jäsenvaltiot pakotettiin hankkimaan lainsäädäntö- ja oikeusvälineet syrjinnän hillitsemiseksi. Vaikka kansallista lainsäädäntöä on sen jälkeen vahvistettu merkittävästi, paljon on vielä tehtävä, etenkin koulutuksen avulla.
Parlamentti haluaa siis edistää kaikenlaisia aloitteita sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan suoran ja epäsuoran syrjinnän torjumiseksi. Ajatuksena on edistää hyviä käytänteitä, jotta vältettäisiin päätyminen joidenkin kannattamaan "positiiviseen syrjintään" eli kiintiöjärjestelmään.
EU:lla on vain vähän toimivaltaa sosiaalisissa asioissa, mutta on sanottava, että se ryhtyy toimiin, kun siihen on mahdollisuus. Tällä kunnianhimoisella mietinnöllä näytetään pitkää nenää niille, jotka arvostelevat Eurooppaa siitä, ettei sillä ole sosiaalista ulottuvuutta. 
Martine Roure (PSE ),
   . Kannatin esittelijä Ždanokan mietintöä, sillä Euroopan unioni tarvitsee vahvan eurooppalaisen syrjinnänvastaisen strategian. Joka puolella Eurooppaa voimme nimittäin kuulla vihamielisiä sanoja ja nähdä halpamaisia tekoja ja väkivaltaisuuksia. Euroopan unioni tarvitsee strategian yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi, jotta kaikenlainen syrjintä saadaan loppumaan.
Eurooppalaiseen strategiaan saattaa joissakin tapauksissa kuulua positiivisten toimien käyttö. Mielestäni positiiviset toimenpiteet eivät kuitenkaan tarkoita positiivista syrjintää, kuten mietinnön 2 kohdassa selvästi todetaan. Syrjinnän torjumista ei todellakaan edistettäisi luomalla uudenlaista syrjintää. Positiivisilla toimenpiteillä on kuitenkin mahdollista kiinnittää tiettyjen heikommassa asemassa olevien ryhmien huomio tiettyihin heitä koskeviin mahdollisuuksiin esimerkiksi työhönottopolitiikkojen alalla.
Lopuksi totean, että parlamentti huomauttaa taas tässä mietinnössä, että homoseksuaalipareihin kohdistuva syrjintä, elivätpä he avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa, on kiellettävä samoin kuin muutkin syrjinnän muodot, etenkin heidän käyttäessään oikeuttaan liikkua vapaasti Euroopan unionin alueella. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Mietinnössä on kohtia, joissa esittelijä haluaisi antaa EU:lle liikaa valtaa ja joissa kansallinen oikeuskäytäntö kyseenalaistetaan. Mietinnössä, joka koskee syrjinnän torjumista ja yhdenvertaisia mahdollisuuksia kaikille, vallitsevat kuitenkin myönteiset näkökohdat. Mietintö on kokonaisuudessaan rakentava, joten äänestän sen puolesta. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, olemme sitä mieltä, että Romania ja Bulgaria kuuluvat kiistämättä Euroopan kansojen perheeseen ja edellyttävät eurooppalaista katsantokantaa. Emme kuitenkaan odota, että nämä kaksi valtiota pystyvät ratkaisemaan korruptioon ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvät moninaiset ongelmansa muutaman kuukauden aikana. Erehdytte, jos elättelette toiveita, että etenkään Bulgaria pystyisi ryhtymään rajojensa sisällä tehokkaampiin korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden vastaisiin toimiin EU:n jäsenvaltiona. Tämän alan ongelmat saattavat jopa pahentua ja siten lisätä muille jäsenvaltioille kasautuvaa taakkaa. Euroopan yleisön oikeutettuja huolia ja pelkoja ei ole otettu vakavasti. Laajentumisvyöry on käynnistetty niitä mainitsematta avaamalla tosiasiallinen automaattiseen laajentumiseen johtava väylä. En voi hyväksyä tätä, enkä siis hyväksynyt päätöslauselmaa. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Äänestin tyhjää Bulgarian ja Romanian liittymistä koskevasta yhteisestä päätöslauselmaesityksestä, koska mielestäni tässä vaiheessa asiaan on vaikea ottaa kantaa.
Olisin itse pitänyt parempana, jos Euroopan parlamentti olisi ennen lausunnon antamista odottanut seurantakertomusta, jonka komissio aikoo antaa kuluvan vuoden lokakuun alussa.
Jos komissio silloin mahdollisesti ilmaisisi vakavia varauksia sen suhteen, onko 1. tammikuuta 2007 oikea hetki kummankaan maan liittyä EU:hun, en todellakaan käsitä, miksi olisimme äänestäneet päätöslauselmaesityksestä tänään. Mielestäni ei osoita hyvää demokratian tasoa, että parlamentti käy päätöslauselmia läpi näin tunnollisesti. 
Glyn Ford (PSE ),
   Sanon asian suoraan. Mielestäni niin Romania ja Bulgaria kuin Turkkikin voisivat saavuttaa EU:n jäsenyyteen tarvittavat kriteerit. Minua huolestuttaa, että kahdella ensiksi mainitulla on vielä mielestäni aika paljon tekemistä ennen kuin ne voivat liittyä Euroopan unioniin. Niillä on korruptioon ja oikeusvaltion periaatteisiin liittyviä ongelmia. Molempien valtioiden on tärkeä jatkaa oikeusjärjestelmiensä käynnissä olevan uudistusprosessin vahvistamista ja lisätä oikeuslaitoksensa avoimuutta, tehokkuutta ja puolueettomuutta.
Bulgariassa romaniyhteisö kärsii pitkään jatkuneesta ja yleisestä syrjinnästä asuntojen, terveydenhuollon, koulutuksen ja työllisyyden aloilla. Sen jäsenet kärsivät sosiaalisesta syrjäytymisestä.
Käsitän, että parlamentin kannan perusteella voimme ainoastaan lykätä jäsenyyttä vuodesta 2007 vuoteen 2008. Jos siihen nyt tarjoutuisi tilaisuus, äänestäisin Bulgarian jäsenyyden lykkäyksen puolesta. Romaniaa koskevaa kantaani minun olisi harkittava tarkkaan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Perättäiset laajentumiskierrokset ovat olleet ennen näkemätön menestys maanosamme historiassa.
Tämä johtuu yleisesti ottaen kahdesta tekijästä. Jäsenvaltiot ovat jatkuvasti halukkaita, valmiita ja kykeneviä ottamaan hankkeeseen uusia kumppaneita minä tahansa hetkenä kaikkine laajentumiskierroksen tuomine etuineen ja lisätaakkoineen. Prosessi on onnistunut myös liittymisnäkymien myönteisten vaikutusten takia. Viimeisten 50 vuoden aikana Euroopan historia on ollut suureksi osaksi sellaisen maanosan historia, joka on asteittain hyväksynyt läntisen demokratian arvot liittymisnäkymien ansiosta.
Meidän on siten tehtävä kaksi johtopäätöstä Bulgarian ja Romanian liittymisnäkymistä. EU:n laajentumishalun pitäisi olla ehdoton ja lopullisesta aikataulusta olisi sovittava seuraavassa Eurooppa-neuvostossa. Lisäksi on tehtävä selväksi, että maat voivat liittyä vain, kun edellytykset täyttyvät asianmukaisesti. Vaatimuksemme ovat perusteltuja ja ne ovat tuottaneet tulosta. Romanian viime vuoden aikana saavuttama kehitys osoittaa tämän. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   – Bulgariaan ja Romaniaan kohdistuvat paineet nousevat sen varmistamiseksi, että niiden kansat alistuvat täysin EU:n määräyksiin. Näin voidaan määrätä vieläkin hankalampia ehtoja, joiden avulla rahavallan on helpompi riistää työntekijöitä.
Bulgarian ja Romanian EU:hun liittyminen ajetaan läpi samalla, kun NATO laajenee, asevoimien osallistumista vaaditaan ja näiden valtioiden itsemääräämisoikeus luovutetaan Yhdysvaltojen, NATO:n ja EU:n röyhkeille imperialistisille suunnitelmille kansalaisten kustannuksella.
Jäsenyysehtojen jatkuva mukauttaminen yhteisön säännöstöön Lissabonin strategiaa varten, yhteisen maatalouspolitiikan uudistus, kapitalistiset uudelleenjärjestelyt ja EU:n yleisempi ruohonjuuritasoa ja työväenliikettä vastustava politiikka on johtamassa työntekijöiden kannalta äärimmäisen huonoihin ehtoihin, kun perustavaa laatua olevia työ- ja sosiaalioikeuksia muutetaan.
Bulgarian ja Romanian kansalaiset ymmärtävät päivä päivältä paremmin, etteivät he voi odottaa EU:hun liittymiseltä mitään hyvää.
Euroopan parlamentin päätöslauselmaesityksessä kannatetaan Bulgarian ja Romanian liittymistä imperialistiseen unioniin, maiden myöntymistä EU:n suunnitelmiin ja niiden kansalaisia vastaan suunnattua voimakkaampaa ruohonjuuritasonvastaista politiikkaa, minkä vuoksi Kreikan kommunistipuolueen Euroopan parlamentin parlamenttiryhmä äänestää sitä vastaan. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Komission puheenjohtaja Barroso korosti ongelmaa hetki sitten pitämässään puheessa, ehkä tahattomasti. Hän totesi, ettei Euroopan unionia voida laajentaa ja syventää Euroopan kansalaisten tahdon vastaisesti. Se on totta. On vain ikävää, että tätä johtopäätöstä seurasi pelkkä ennakoiva kannustuspuhe, etenkin, kun me kaikki tiedämme, mitkä todelliset arat kohdat ovat.
Kerron ne teille: Eurooppa-hankkeen demokraattisen legitiimiyden puute, Euroopan rahojen järkevää käyttöä koskevat suuret kysymykset ja etenkin Turkin kanssa käytävät liittymisneuvottelut, joita kansalaisemme eivät hyväksy eivätkä tule koskaan hyväksymäänkään ja joille emme koskaan tule löytämään demokraattisen enemmistön kannatusta kansalaistemme joukosta. Eurooppa ei pääse takaisin raiteille ennen kuin asialle tehdään jotain. 
James Hugh Allister (NI ),
   Tämä on jälleen yksi pitkäveteinen keskustelu, jota hallitsevat epäonnistuneen ja hylätyn perustuslakisopimuksen hitaasti oppivat kannattajat. He luulevat, että vannomalla alamaisuutta kerta kerran jälkeen sille, minkä äänestäjät tilaisuuden saatuaan hylkäsivät, he voivat jotenkin herättää sopimuksen henkiin. Äänestäessäni päätöslauselmaa vastaan seison taas niiden kansalaisten rinnalla, jotka haluavat vähemmän eikä enempää Eurooppaa, valtion oikeuksia eikä Brysselin valvontaa ja paikallista eikä keskitettyä valtaa. Euroopan poliittisten johtajien hukkaaman energian määrä heidän yrittäessään tyrkyttää kansalaisillemme ei-toivottua perustuslakisopimusta on uskomaton. Luopuminen ei ehkä ole mieluisaa, mutta se on kohdattava. 
Jana Bobošíková (NI ),
   . Arvoisa puhemies, äänestin päätöslauselmaa vastaan muun muassa siksi, että Saksan poliisi kohteli tänään Tšekin tasavallan kansalaisia ennenkuulumattomalla tavalla. Poliisi epäsi kymmeniltä jalkapallon kannattajilta pääsyn Saksaan katsomaan vuoden 2006 jalkapallon MM-kisoja. Mielestäni tämä on sekä kansalaisten vapaata liikkumista EU:ssa koskevan periaatteen että Maastrichtin sopimuksen vastaista. Uskon, että monet muutkin jäsenet yhtyvät pyyntööni, että Saksan hallitus selittäisi, miten on mahdollista, että se voi tallata jalkoihinsa EU:n olemassaolon tärkeimmät periaatteet. Olen jo esittänyt komissiolle ja neuvostolle aihetta koskevia kysymyksiä. .
Gérard Deprez (ALDE ),
   Haluan pääasiassa sanoa, että kiellän ehdottomasti hautaamasta perustuslakisopimusta tänään.
Meidän on hylättävä heti tämä vallalla oleva epäterve epäonnistumisen murehtiminen. Meidän on annettava itsellemme mahdollisuus edistyä. Meidän on jatkettava ratifiointiprosessia, jotta saavutamme julistuksessa 30 asetetun neljän viidesosan rajan.
Jos teemme niin, Eurooppa-neuvoston on, kuten tiedämme, käsiteltävä asia. Silloin sillä on nykyistä enemmän asioita pohdittavanaan, nimittäin
- voidaanko ratifiointia yrittää uudelleen niissä maissa, jotka hylkäsivät perustuslakisopimuksen kansanäänestyksissä, ja jos, niin millä ehdoin, sekä
- miten sopimuksesta voidaan säilyttää ainakin ne osat, joilla perusoikeuskirjasta tehdään oikeudellisesti sitova, joiden ansiosta laajentunut Eurooppa voi toimia tehokkaammin ja ne, joilla korostetaan EU:n sosiaalista roolia.
Älkää väittäkö minulle, että suurin osa kansalaisista vastustaa sopimuksen kyseisiä osia. En usko, että he vastustavat.
Tämä ei tietenkään miellyttäisi niitä, jotka ovat mestareita epäilyjen ja lannistamisen alalla. Itse haluan kuitenkin käynnistää uudelleen Euroopan yhdentymisprosessin myönteisen kehityskulun. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Äänestimme päätöslauselmaesitystä vastaan, koska siinä pidetään kiinni Euroopan perustuslakisopimuksen tukemisesta. En voi hyväksyä ajatusta siitä, että jatketaan yleistä sitoutumista sopimukseen, joka on vastoin Ranskan ja Alankomaiden kansojen viime vuoden kansanäänestyksissä ilmaisemaa mielipidettä.
Miten voimme jatkaa keskustelemista demokratian syventämisestä, kun kansojen demokraattisissa kansanäänestyksissä vapaasti tekemiä päätöksiä ei kunnioiteta? Tällainen tekopyhyys on osoitus kansalaisten ja yhteisön toimielinten eliitin välisestä syvästä kuilusta.
Vastustamme lisäksi useiden parlamentaaristen keskustelufoorumien muodossa ilmenevää propagandakampanjaa määräaikojen saavuttamiseksi. Niissä kehotetaan, kuten päätöslauselmaesityksessä todetaan, että perustuslakisopimusta koskevan ratkaisun pitäisi olla valmis, kun EU:n kansalaiset käyvät vaaliuurnille Euroopan parlamentin vaaleissa vuonna 2009.
Olisi pitänyt kiinnittää enemmän huomiota sosiaalisiin ongelmiin ja siihen, että olisi löydetty laaja-alainen ratkaisu kansalaisten toiveisiin, jotka koskevat hyvinvoinnin parantamista, kehitystä ja taloudellista koheesiota. 
Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark ja Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Äänestimme tänään jäsen Leinenin päätöslauselmaesityksen puolesta. Päätöslauselmaesitys koskee harkintakauden jatkotoimia ja Euroopan tulevaisuuden analyysiä. Kuten olemme jo aiemmin todenneet, emme kuitenkaan ole sitä mieltä, että perusoikeuskirjasta olisi tehtävä oikeudellisesti sitova. 
Robert Goebbels (PSE ),
   . Äänestin tyhjää Euroopan tulevaisuutta koskevasta päätöslauselmaehdotuksesta toimitetussa lopullisessa äänestyksessä. Mielestäni ehdotus on turha ja vaikutuksiltaan suorastaan kielteinen. Kannatan perustuslakisopimusta, joten oletan kaikkien 25 valtion- tai hallituksenpäämiehen toimivan allekirjoituksensa mukaisesti ja välittävän luonnoksen oman valtionsa ratifioitavaksi. Ranskan ja Alankomaiden kansalaiset äänestivät "ei". Ennen kuin näitä jäsenvaltioita voidaan pyytää harkitsemaan äänestystä uudelleen, on välttämätöntä, että Suomen jälkeen muut hitaat jäsenvaltiot ilmaisevat mielipiteensä, alkaen Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Puolasta, Ruotsista, Portugalista, Irlannista ja Tanskasta. Euroopan tulevaisuus riippuu näidenkin maiden valinnoista. Euroopan unioni ei selviä ilman tätä keskustelua. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Kuinka monta kertaa tälle parlamentille on toistettava, että Euroopan perustuslakisopimus on heittänyt henkensä, kerran 29. toukokuuta 2005 Ranskassa ja uudelleen 2. kesäkuuta Alankomaissa? Ranskan ja Alankomaiden ei-äänet olivat selvät ja ne annettiin täysin tietoisina tosiasioista. Kansanäänestysten järjestämisen ansiosta kansalaiset saivat perehtyä sopimukseen kunnolla. He hylkäsivät niin muodon (supervaltio) kuin sisällönkin (ehdotetut ääriliberaalit politiikat), puhumattakaan laajentumisesta, johon Turkki otettaisiin mukaan. Kuulitteko? Kuuntelitteko? Ymmärsittekö? Ette ole edes vaivautuneet sitä tekemään, minkä nyt äänestettävä asiakirja osoittaa.
Kannustatte niitä jäsenvaltioita, jotka eivät vielä ole ratifioineet asiakirjaa, jonka olemassaololle ei enää ole oikeutusta, ratifioimaan sen mieluiten parlamentaaristen keinojen kautta, jottei keskustelua syntyisi muiden kuin asiantuntijoiden välille ja jotta kaksi "luopiovaltiota" saataisiin ehkä pakotettua äänestämään perustuslakisopimuksesta uudelleen. K-suunnitelma, jonka toimeenpanoa pyydätte, on tosiasiassa kielteisen tiedon ja kansanvallan kieltämisen suunnitelma. Todellinen demokratia, johon tässä tapauksessa pyrimme, ei ole osallistuvaa eikä edes edustuksellista. Se on kansanäänestyksen demokratiaa, ja se teitä pelottaa: äänen antaminen kansoille, joilta olette sen vieneet. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Perustuslakisopimus hylättiin Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä. Siitä ei ole epäilystäkään. Kaksi valtiota sanoin "ei" kansanäänestyksissä äänten suurella enemmistöllä. Myös äänestysprosentti oli korkea. On demokraattinen skandaali, että EU:n valtaa käyttävä eliitti yrittää nyt selitellä tiensä ulos tästä tilanteesta. Poliitikot ja ylemmät virkamiehet keskustelevat nyt avoimesti siitä, miten näiden kansanäänestysten tulokset voitaisiin kiertää. Heillä on otsaa keksiä oma tulkintansa tuloksista, jotka ovat pettymys kummankin valtion istuvalle hallitukselle. He alkavat laskea, kuinka moni valtio on sanonut "kyllä", vaikka on selvää, että kaikkien valtioiden on hyväksyttävä luonnos.
Poliittisen eliitin ja kansalaisten välinen kuilu EU:hun liittyvissä kysymyksissä on harvoin ollut yhtä selvästi havaittavissa. Kaikki viittaa siihen, että Saksassakin olisi äänestetty "ei", jos siellä olisi järjestetty kansanäänestys. Sama koskee myös esimerkiksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Ruotsia ja Tanskaa ja ehkä muitakin valtioita.
Demokraattiset tulokset ovat takaisku vain niille, jotka hävisivät äänestyksen kansalaisten kannatuksen puutteen vuoksi. Meidän on nyt laadittava uusi sopimus, jossa korostetaan EU:n hallitustenvälistä yhteistyötä. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   – Harkinta-aika on käytetty kansalaisten vakuuttamiseen siitä, että Ranskan 54,7 prosentin ja Alankomaiden 61,6 prosentin enemmistöllä hylkäämä niin sanottu Euroopan perustuslakisopimus pitäisi hyväksyä. Prosessiin on käytetty miljoonia euroja talousarviosta, toisin sanoen veronmaksajien rahoja.
On levitetty sensuuntaista propagandaa, että Ranskan ja Alankomaiden kansat tekivät virheen ja että kapitalistisen EU:n arvot ovat tärkeimmät, toisin sanoen vapaiden markkinoiden arvot ja pääoman edut. Äänestäjät tekivät kuitenkin päätöksensä elämänkokemuksensa perusteella ja vastustivat EU:n ja sen hallitusten ruohonjuuritason vastaista, taantumuksellista politiikkaa, jolla suositaan rahavaltaa.
EU:n politiikka on joutunut kyseenalaiseksi ja se on hyvä. Siksi muut hallitukset eivät ole uskaltaneet järjestää kansanäänestyksiä ja ovat antaneet parlamenttien hyväksyä Euroopan perustuslakisopimuksen.
Yritys esitellä Euroopan perustuslakisopimus toisen nimisenä osoittaa halveksuntaa kansalaisten päätöstä kohtaan ja sillä pilkataan kansalaisia. Euroopan perustuslakisopimus on kuollut. Kun se yritetään herättää henkiin, tallataan jalkoihin myös EU:n porvarillisen näennäisdemokratian yksimielisyyden periaatteet.
Kreikan kommunistipuolueen Euroopan parlamentin jäsenet käyttävät pidennetyn harkinta-ajan siihen, että he jatkavat Euroopan yhtenäistämispolitiikan epäinhimillisyyttä ja barbaarisuutta koskevaa tiedottamista ja tuomista ilmi. Samalla kehotamme kansalaisia kamppailemaan sen kumoamiseksi. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   . Yhtenäisemmän ja yksimielisemmän Euroopan rakentamisessa on edistytty, mutta monen asettamamme tavoitteen saavuttamiselle on vielä esteitä. Asioiden nykytilan tutkimiseen tähtäävien kokousten lisäksi perustuslakisopimusta ei ole tarkasteltu yhdessä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission kanssa niin, että tavoitteena olisi pohtia niiden tahojen syitä ja arvostelua, jotka korostivat tekstin joidenkin osien puutteellisuutta ja koko tekstin epäselvyyttä sen jälkeen, kun osa jäsenvaltioista oli ratifioinut ja osa hylännyt ehdotuksen ja osa ei ollut vielä ottanut siihen kantaa. 
Eurooppalaisilla on yhä enemmän epäilyksiä perusoikeuskirjan oikeudellisesta sitovuudesta. Siitä puuttuu tärkeitä kysymyksiä, kuten perheen suojelu. Juuriamme koskevaa kysymystäkään ei ole ratkaistu. Emme halua joutua tilanteeseen, jossa Eurooppa ei ole varma mihin suuntaan mennä, kun emme halua tietää, mistä tulemme. Epävarmuus lisää Euroopan unionin sisäisiä ja ulkoisia uhkia kansainvälisen terrorismin ja hallitsemattoman laittoman maahanmuuton takia. Vertailukohtansa ja arvonsa menettävän yhteiskunnan kriisin vuoksi monilla nuorilla on välinpitämätön tai väkivaltainen asenne. Se, ettei pystytä kehittymään, koska ei onnistuta hallitsemaan globalisaation prosesseja ja antamaan tarvittavaa tukea dynaamiselle kehitysmallille, jossa tarkastellaan Euroopan laajuisia ja kansainvälisiä ongelmia …
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Totean aluksi, että keskustelu Euroopan tulevaisuudesta ei ole pelkästään perustuslakisopimusta koskeva keskustelu, eikä perustuslakisopimuksesta käytävä keskustelu kata kokonaan keskustelua Euroopan tulevaisuudesta.
Kyseinen keskustelu ei mielestäni ole kiehtovampaa ja puoleensavetävämpää kansalaisten kannalta, vaikka sitä tarvitaan, epäilen tosin, kuinka kiireellisesti. Se on kuitenkin käytävä kansalaisten silmien alla.
Mielestäni on kuitenkin tarpeen päivittää ja vahvistaa EU:n rakenteellista päätöksentekomallia demokraattisella tavalla ja kansallista identiteettiä ja monimuotoisuutta kunnioittaen, sillä 25 jäsenvaltion EU:n on jo nykyisellään vaikeaa selvitä elämän tosiasioista, puhumattakaan siitä, että jäsenvaltioita olisi 27, 28 tai 29.
Mielestäni asia ratkeaa uudella keskustelulla, joka käydään sitten, kun tätä ehdotusta kaikkein eniten vastustavat yhteiskunnat osoittavat olevansa siihen valmiita. Voi myös käydä niin, että perustuslakihaaveita rajoitetaan vaatimattomampaan ja realistisempaan toimielinuudistukseen, joka on EU:n uuden elämän kannalta elintärkeä.
Kaikkein tärkeintä on kuitenkin vastata kansalaisia todella huolestuttaviin, etenkin taloudellisiin asioihin. Peruuttamattomasti muutoksen kourissa olevasta taloudesta puuttuvat niin politiikka, tulokset, kasvu kuin työllisyyskin. Totuus on, että nämä haasteet ovat kansalaisillemme perustuslakisopimusta tärkeämpiä. 
Gary Titley (PSE ),
   Euroopan parlamentin työväenpuolueen ryhmä tunnustaa, että ehdotetussa perustuslakisopimuksessa käsitellään monia tärkeitä kysymyksiä, jotka on hoidettava, jotta 25 tai useamman jäsenvaltion EU voi toimia tehokkaasti ja demokraattisesti.
Äänestimme kuitenkin päätöslauselmasta tyhjää, koska siinä yritetään mielestämme arvioida ennalta harkinta-alan tuloksia ja koska se ei ehkä ole tarpeeksi hienotunteinen Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten demokraattisia tuloksia kohtaan. Mielestämme on tärkeämpää, että EU tuottaa konkreettista hyötyä kansalaisilleen ennen kuin harkitaan uudelleen rakenneuudistuksia päätöksenteon parantamiseksi. 
Brian Crowley (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron ja tarkennan sitä, mitä jo aiemmin totesin. Harkinta-ajasta toimitetun äänestyksen aikana, kun oli menossa kohta kohdalta -äänestys 2 tarkistuksen 2 kohdasta, pyysitte nimenhuutoäänestystä. Sitten muutitte mielenne ja sanoitte, että kohta kohdalta -äänestyksen ensimmäinen osa tarkistettaisiin. Tulkkaus ei ikävä kyllä ehtinyt ajoissa, joten ensimmäisestä osasta antamani ääni olisi kuulunut toiselle osalle. Vastustin toista osaa, mutta kannatin ensimmäistä osaa. Minulla ja monilla muilla kollegoillani oli tämä sama ongelma.
Voisiko rekisteri osoittaa – tiedän, ettette voi toimittaa äänestystä uudelleen – että ne jäsenet, jotka äänestivät näin, tekivät niin vahingossa. 
Puhemies. –
   Äänestyksiin voidaan toki tehdä korjauksia.
Monet parlamentin jäsenet ovat kuitenkin todenneet, että asiat sujuivat aivan selkeästi. Mielestäni on joskus liiankin helppoa syyttää tulkkausta. Voitte siis tietysti muokata äänestystänne, mutta olen silti sitä mieltä, että asiat sujuivat aivan niin kuin pitikin. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu
- Anders Wijkmanin, John Bowisin ja Karl-Heinz Florenzin PPE-DE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0041/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0209/2006)
- Anders Wijkmanin, John Bowisin ja Karl-Heinz Florenzin PPE-DE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0042/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0210/2006)
- Chris Daviesin ALDE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0043/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0211/2006)
- Chris Daviesin ALDE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0044/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0212/2006)
- Satu Hassin Verts/ALE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0045/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0213/2006)
- Satu Hassin Verts/ALE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0046/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0214/2006)
- Adamos Adamoun ja Jonas Sjöstedtin GUE/NGL-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0047/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0215/2006)
- Adamos Adamoun ja Jonas Sjöstedtin GUE/NGL-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0048/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0216/2006)
- Johannes Bloklandin IND/DEM-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0050/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0217/2006)
- Johannes Bloklandin IND/DEM-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0051/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0218/2006)
- Guido Sacconin PSE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0052/2006) neuvostolle: Kestävä kehitys (B6-0219/2006)
- Guido Sacconin PSE-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0053/2006) komissiolle: Kestävä kehitys (B6-0220/2006)
- Liam Aylwardin UEN-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0056/2006) neuvostolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0222/2006)
- Liam Aylwardin UEN-ryhmän puolesta laatimasta suullisesta kysymyksestä (O-0057/2006) komissiolle: Kestävän kehityksen strategia (B6-0223/2006)
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään siis viisi vuotta sitten Göteborgin Eurooppa-neuvoston antaman äärimmäisen tärkeän asiakirjan, kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelusta. Olisimme halunneet, että tarkastelu olisi ollut kattavampi, ja ennen kaikkea, että komissio olisi laatinut kertomuksen, jossa olisi mainittu parin viime vuoden aikana saavutetut todelliset tulokset. Olisimme myös halunneet asetettavan tarkempia ja kunnianhimoisempia pitkän aikavälin tavoitteita. 
Totuus on tietenkin se, ettei monilla aloilla ole tapahtunut selvää kehitystä sitten vuoden 2001. Biologinen monimuotoisuus köyhtyy edelleen, ja useimmissa jäsenvaltioissa ilmastoon vaikuttavat päästöt lisääntyvät edelleen. Yhteiskuntamme on edelleen jakautunut, maahanmuutto aiheuttaa paineita rajoillamme, ja terveyden alalla on antibioottiresistenssin kaltaisia ongelmia. Kaikkiin näihin asioihin meidän on tietysti puututtava kaukokatseisella tavalla. 
Haluan kiittää puheenjohtajavaltio Itävaltaa siitä, että se on ottanut Euroopan parlamentin jäsenet mukaan asian käsittelyyn merkityksellisellä tavalla. Asia on horisontaalinen, joten sitä on vaikea käsitellä, ja onkin kysyttävä, ovatko ministeriöt, komissio ja Euroopan parlamentti riittävän hyvin järjestäytyneitä. Organisaatiomme ovat vertikaalisia ja alakohtaisia, mutta ongelma on horisontaalinen. Tätä on syytä pohtia pitkällä aikavälillä. 
Tässä yhteydessä yksi tärkeimpiä kysymyksiä on kestävän kehityksen strategian ja Lissabonin strategian välinen yhteys. Osa parlamentin jäsenistä haluaa yhdistää nämä strategiat ennen pitkää. Juuri nyt on tietenkin tärkeää, että koordinointi on mahdollisimman hyvää ja että me parlamentin jäsenet olemme mukana prosessissa. Meidän mielestämme kestävän kehityksen strategiaa ei ole syytä pitää kasvun ja kehityksen esteenä tai ongelmana, vaan pikemminkin mahdollisuutena. Maailma tarvitsee kipeästi älykkäitä ratkaisuja esimerkiksi energia- ja liikenneongelmiin. Tämän pitäisi olla pääasia Lissabonin prosessissa. 
Komission uusien ehdotusten suuri etu on, että niissä on nyt mukana kansainvälinen ulottuvuus. EU jättää maailmaan entistä suuremman ekologisen jalanjäljen, ja tälle asiaintilalle on tietenkin tehtävä jotakin. Siksi myös yhteiskunnallista edistystä on tulevaisuudessa mitattava eri tavalla. Emme voi vain tarkastella BKT:n kasvua, vaan on otettava huomioon myös muita tekijöitä. Kansainvälisestä näkökulmasta seuraa tietenkin myös, että kestävän kehityksen ulottuvuuden on annettava vaikuttaa kehitysapuumme paljon aiempaa enemmän. 
Lopuksi haluan korostaa tutkimuksen tärkeyttä. Minulla on joukko kysymyksiä sekä komissiolle että neuvostolle. Kuinka aiotte vahvistaa kestävän kehityksen strategian ja Lissabonin strategian välistä koordinaatiota, ja ennen kaikkea, kuinka aiotte varmistaa, että ympäristöteknologiateollisuuden ja alan innovaatioiden kannustamista lisätään? Miten komissio aikoo varmistaa, että kestävyysnäkökohdat näkyvät budjetissa, erityisesti kehitysapubudjetissa, nykyistä paremmin?
Lopuksi totean, että EU:n kasvaneen ekologisen jalanjäljen muodostamaan ongelmaan on tartuttava. Harkitsetteko jonkinlaisia yhtenäisiä toimia tähän asiaan puuttumiseksi? 
Chris Davies (ALDE ),
   . Parlamentin menettelyt asettavat meidät heikkoon asemaan. Koetammehan vaikuttaa asiakirjaan, joka on menossa Eurooppa-neuvoston käsittelyyn tällä viikolla, mutta oletan, että käytännössä asiakirja on jo kirjoitettu, viimeistelty ja käännetty 20 eri kielelle, joten vaikutuksemme jäänee varsin vähäiseksi. Tätä olisi ehkä syytä pohtia tulevaisuudessa. 
Haluan kuitenkin onnitella puheenjohtajavaltio Itävaltaa, joka on edes pitänyt asiaa tärkeänä. Se on yrittänyt vetää langat yhteen ja etsiä keinoja, joilla asiaa voitaisiin edistää. Tämä on tervetullutta. 
Mielestäni keskeistä on kuitenkin täytäntöönpano. Yhden esimerkin muodostavat kansalliset kestävän kehityksen strategiat, jotka on laadittava kaikissa tapauksissa ensi kesäkuuhun mennessä. Entä jos ne eivät valmistu määräajassa? Mitä välineitä ja järjestelmiä on käytettävissä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot todella noudattavat pääministeriensä ensi perjantaina antamia lupauksia?
Tarvitaan lisää indikaattoreita. Itävallan valmisteluasiakirjassa on hyvä luetteloehdotus, mutta se ei yksinkertaisesti ole riittävän kattava. Tarvitaan tarkkoja suoritustaulukoita. Lisäksi tarvitaan mahdollisuus nimetä ja osoittaa sormella niitä jäsenvaltioita, jotka antavat tyhjiä lupauksia kestävästä kehityksestä mutta eivät toteuta lupauksiaan konkreettisin toimin. 
Ennen kaikkea komission on kyettävä riippumattomana välittäjänä löytämään järjestelmiä, joilla voidaan painostaa jäsenvaltioita, jotka ovat niin kovin haluttomia keikuttamaan venettä neuvostossa ja osoittamaan toisiaan sormella. Kun Natura 2000 -ohjelmaa valmisteltiin viisi vuotta sitten, tuolloinen ympäristöasioista vastaava komission jäsen Wallström edisti prosessia uhkaamalla rakennerahastojen varojen epäämisellä, jos luontodirektiiviä ei noudateta asianmukaisesti. Uhkaus varojen epäämisestä jäsenvaltioilta sai aikaan dramaattisen muutoksen suorituksissa ja uusien ajatusten esittämisessä. Toivon komission lähikuukausina ja -vuosina esittävän tällaisia järjestelmiä, joilla jäsenvaltioita voidaan painostaa niin, että se todella tuntuu. 
Satu Hassi (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, meidän on ymmärrettävä, että kestävä kehitys on tulevaisuutemme perusta. Jos unohdamme sen, myös taloudeltamme katoaa perusta.
On väärinkäsitys, että taloudellinen kehitys ja ympäristönsuojelu sotisivat toisiaan vastaan. Kokemus on aivan päinvastainen. Kunnianhimoinen ympäristönsuojelu edistää taloudellista kehitystä ja tämä koskee niin valtioita kuin teollisuuden aloja. Teollisuus on vaatinut ympäristöpolitiikan taloudellisten vaikutusten analyysia. Ongelmana on, että kun analyysi on tehty, tuloksia ei uskota. Kun analyysit esimerkiksi osoittivat, että REACH-kemikaalilainsäädäntö on taloudellisesti kannattava, teollisuus ei tätä uskonut. Samoin kun analyysit osoittavat, että ilmansaasteiden puhdistaminen kannattaa, autoteollisuus kuitenkin lobbaa sitä vastaan.
Tarvitsemme kunnianhimoisia tavoitteita esimerkiksi energiansäästön ollessa kyseessä. Vähintä ja halvinta, mitä voisimme tehdä, on se, että päättäisimme lopettaa ympäristölle haitalliset tuet. Fossiilienergian tuet EU:ssa ovat yli 24 miljardia euroa vuodessa, mikä on neljä kertaa enemmän kuin uusiutuvien energioiden tuet. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ),
   – Arvoisa puhemies, haluan Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston puolesta ilmaista pettymyksemme ja suuttumuksemme siitä, etteivät kestävän kehityksen strategian kehittäminen ja seuranta ole edistyneet. 
Olemme samaa mieltä siitä, että kestävän kehityksen strategiaan on sisällyttävä kolme keskeistä, toisiinsa yhteydessä olevaa tavoitetta, joilla on ympäristöön liittyviä seurauksia, mutta myös sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia. Silti neuvosto ja komissio näyttävät jälleen kerran olevan kiinnostuneempia kestävän kehityksen yhteydessä edistämään Lissabonin strategian tavoitteita niiden ympäristöön liittyvistä ja sosiaalisista seurauksista huolimatta. 
Lissabonin strategia liittyy valitettavasti ennen kaikkea, vaikkakaan ei pelkästään, taloudelliseen kilpailukykyyn ja hyvin palkattujen työpaikkojen luomiseen, ja ympäristötavoitteet ovat vasta kaukana toisella sijalla. Kestävän kehityksen strategialla on sen sijaan edistettävä ympäristöön liittyviä ja sosiaalisia tavoitteita eikä niinkään taloudellista kestävyyttä. 
Koska suuri osa Euroopan unionin väestöstä kärsii köyhyyden, työttömyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen kaltaisista vakavista taloudellisista ja sosiaalisista ongelmista ja koska kaikkein puutteenalaisimmat yhteiskuntaryhmät kärsivät usein heikoista asuin- ja terveysoloista ja muista vaikeimmista sosiaalisista ja ympäristöön liittyvistä olosuhteista, haluan huomauttaa, että kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelua koskeva komission toimintaohjelma on erittäin vaillinainen ja heikko. Komission muotoilemat tavoitteet ovat erittäin yleisluontoisia ja siksi vaikeasti arvioitavissa. Komissio on esimerkiksi esittänyt sinänsä hyvänä pitämämme ajatuksen Euroopan teemavuodesta köyhyyden ja syrjäytymisen torjumiseksi, mutta ei ole muotoillut tarkempia hankkeita tai tehokkaita ja toteutuskelpoisia toimenpiteitä, joiden avulla voitaisiin saavuttaa todellista edistystä. 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   . Arvoisa puhemies, komission julkaisemaan strategiaan sisältyy myönteinen viesti: se osoittaa, että komissiollakin on aikaa kestävälle yhteiskunnalle. Voin yhtyä siihen komission asiakirjassa esitettyyn päätelmään, että jos halutaan pyrkiä kohti kestävää yhteiskuntaa, tilaisuuksiin on tartuttava nyt. Tämä viesti olisi osoitettava myös neuvostolle. Jos haluamme onnistua kestävässä kehityksessä, on monia esimerkkejä toimenpiteistä, joihin voisimme ryhtyä saman tien. 
Haluan palauttaa mieliinne, ettemme omista tätä planeettaa, vaan tehtävänämme on huolehtia siitä ja säilyttää se. Meidän onkin todella muutettava elämäntapaamme, jos haluamme turvata lastemme ja lastenlastemme elinmahdollisuudet. Siksi tarvitaan kunnianhimoinen toimenpidepaketti, ja haluaisinkin kuulla, miten neuvosto ja komissio aikovat toimia yhdessä parlamentin kanssa sen hyväksi. 
Guido Sacconi (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minäkin olen kiitollinen puheenjohtajavaltio Itävallalle siitä, että se on ottanut tämän strategian yhdeksi painopisteistään. Vaikka asiakirjamme tulee hieman myöhään, toivon, että Eurooppa-neuvosto päättää lähipäivien aikana konkreettisista toimenpiteistä eikä tyydy vain antamaan näennäisiä tai retorisia lausuntoja. 
Haluaisin poimia parlamentin yksimielisen päätöslauselman, josta äänestämme huomenna, muodossa antamasta panoksesta kolme mielestäni olennaista avainsanaa ja korostaa niitä. 
Ensimmäinen sana on "yhdistäminen". Lissabonin ja Göteborgin Eurooppa-neuvostot pidettiin vuoden välein. Viisi vuotta myöhemmin on ehkä tullut aika yhdistää ne entistä tiiviimmin, kenties jopa keksimällä uusi iskusana, esimerkiksi "Lissaborg", jotta pääsisimme eroon kilpailukyvyn ja ympäristön välisestä ristiriidasta ja erosta. 
Toinen sana on "hallintotapa". Meidän on todella annettava voimakas sysäys jäsenvaltioille ja – korostan – sille, mitä paikallisella ja alueellisella tasolla todella tapahtuu, jotta kaikki laidasta laitaan voisivat ottaa johtavan roolin strategian käytännön toteuttamisessa. Toimet eivät voi tulla vain ylhäältä käsin, mutta myös tätä johtavaa roolia on edistettävä. 
Kolmas sana on "seuranta". Yhdyn voimakkaasti siihen, että on määriteltävä suppea joukko eräänlaisia moniperusteisia indikaattoreita, joilla mitataan säännöllisesti ja jatkuvasti edistymistä kohti kestävyyttä. Tämä on ratkaisevan tärkeää, jotta saisimme kansalaiset puolellemme. Heillä on oltava mahdollisuus todeta käytännössä tapahtunut edistys tai vaikeudet tavoitteisiin pyrkimisessä. Uskon, että tällainen alhaalta ylöspäin suuntautuva seuranta on hyvin tärkeää. 
Alessandro Foglietta (UEN ),
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kestävään kehitykseen perustuva talousteoria ei perustu vain BKT:n ja työllisyyden analyysiin, vaan maan talouden suhdannetilanteen tulkintaan. Työ on luonnollista pääomaa; se on ihmisten tuottamaa pääomaa. 
EU:n kestävän kehityksen strategiassa ja Lissabonin strategiassa on yhdistettävä taloudellinen ulottuvuus sosiaaliseen ja ympäristöä koskevaan ulottuvuuteen, jotta pitkän aikavälin kehitys voidaan taata. Jotta strategia onnistuisi, on toimittava kaikilla hallinnon tasoilla suurimmista kansainvälisistä ja kansallisista organisaatioista paikalliseen Agenda 21:een, josta on Italiassakin vihdoin tulossa tärkeimpiä kestävän hallinnon mallia levittäviä voimia. 
Paikallinen toiminta on keskeinen periaate, joka mahdollistaa tärkeisiin tavoitteisiin pyrkimisen. Tällaisia ovat muun muassa vielä jäljellä olevan luonnollisen pääoman säilyttäminen, ihmisten ympäröivään maailmaamme aiheuttamien paineiden vähentäminen ja tuotteiden loppukäytön tehostaminen esimerkiksi tukemalla energiatehokkaiden talojen ja ympäristöystävällisten kaupunkiliikennejärjestelmien rakentamista. Komission tuen laajentaminen koskemaan "vihreitä" julkisia hankintoja tuottaa hyviä tuloksia. 
Muiden ryhmien jäsenten tavoin – ja olen iloinen kuultuani edellistä puhujaa – minun on kuitenkin tähdennettävä joitakin näkökohtia, joita pidän erittäin tärkeinä. Komission olisi oltava täsmällisempi ja pitäydyttävä selkeissä ja siksi todennettavissa olevissa tavoitteissa. Se on ainoa tapa rohkaista kaikkia kestävän talouden toimijoita omaksumaan ekologisesti ja sosiaalisesti yhteensopiva malli. 
EU:ssa on vielä paljon tehtävää ennen kuin energiatoimituksemme perustuvat uusiutuviin lähteisiin ympäristön suojelemiseksi saastumiselta ja luonnonvarojen liialliselta, peruuttamattomalta käyttämiseltä. Näin ollen pidän ehdottoman tärkeänä kestävän kehityksen indikaattoreiden laatimista ja parantamista: niiden on oltava ymmärrettäviä ja yleisön saatavilla. Kaikkia tuloksia on pyrittävä seuraamaan. 
Josef Pröll,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, EU:n kestävän kehityksen strategia on tärkeä aihe ja neuvoston puheenjohtajavaltion Itävallan tärkeä painopistealue. Viime kuukausina 10 eri neuvoston kokoonpanoa on käsitellyt EU:n kestävän kehityksen strategian arviointia ja täytäntöönpanoa strategian parantamiseksi kaikin tavoin. Sitä on käsitelty myös omassa työryhmässämme, puheenjohtajan tukiryhmässä. Haluamme Euroopan unionin toimivan kansainvälisenä edelläkävijänä ja osoittavan kansainvälisellä tasolla kykynsä "kestävänä unionina". Tämä koskee Euroopan unionia ja sen keskeisiä toimielimiä, alue- ja paikallisviranomaisia, alueita ja kuntia. Haluamme lähettää selviä kestävää kehitystä edistäviä viestejä. Ei olisi sopivaa keskittyä vain talouskasvuun, talouskehitykseen ja Lissabonin strategiaan, sillä se ei sovi Euroopan historiaan. Mielestäni ei kuitenkaan myöskään riitä, että tulevaisuudessa toimitaan kestävästi.
Vaikutelmamme on, että keskustelujen jälkeen voitaisiin yleisesti neuvotella tekstistä, joka on sekä tasapainoinen että poliittisesti merkityksellinen. Joulukuussa 2005 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston ohjeiden mukaisesti meillä on nyt yksi johdonmukainen asiakirja, johon on koottu tavoitteet, tehtävät, indikaattorit ja joukko erityisiä toimia keskeisillä EU:n politiikan aloilla. Tämän uudistetun EU:n kestävän kehityksen strategian pitäisi olla selvästi näkyvissä ulkoapäin. Asiakirjassa, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyy lähipäivinä, ei ole liitteitä, se on selkeästi jäsennelty, ymmärrettävä ja johdonmukainen. Rakentava yhteistyö erityisesti jäsenvaltioiden kanssa ja osapuolten väliset tiiviit keskustelut ovat johtaneet onnistumiseen, joka toivottavasti seuraa lähipäivinä. 
Olemme olleet useasti yhteydessä Euroopan parlamentin edustajiin ja käyneet heidän kanssaan keskusteluja myönteisessä hengessä. Puheenjohtajavaltio on pyrkinyt erittäin kovasti ja täysin tietoisesti sisällyttämään Euroopan parlamentin esittämät keskeiset seikat neuvotteluihin – ja mahdollisuuksien mukaan myös kompromissiin. Olette usein maininneet tarpeen nähdä Lissabonin strategian ja EU:n kestävän kehityksen strategian välinen yhteys laadullisen kasvun näkökulmasta. Haluamme lähettää selvän poliittisen viestin siitä, ettei kestävä kehitys hidasta talouskasvua, kuten jotkut väittävät, vaan itse asiassa tukee järkevää kasvua tulevaisuuden aloilla ja mahdollistaa sen. Tämä on saatava aikaan strategialla. Strategiassa viitataan toistuvasti sellaisiin aiheisiin kuin uusiutuvat energialähteet, ympäristöteknologia, "vihreät" julkiset hankinnat, luonnonvarat ja energiatehokkuus, ympäristö uusien työpaikkojen lähteenä, älykkäät ja innovatiiviset tuotteet ja palvelut sekä liikkuvuusratkaisut. 
Kasvu ei voi olla itsetarkoitus, vaan keino päästä päämäärään, joka on elämänlaadun ja ympäristön laadun parantaminen EU:ssa ylläpitäen samalla pitkän aikavälin kilpailukykyä. Jos ihmiset ja ympäristö voivat hyvin, myös talous voi hyvin. Euroopan unionille on aina ollut, ja on tulevaisuudessakin, tunnusomaista se, että se hoitaa talouttaan eri perustein kuin maailman muut kansantaloudet. 
Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian, joilla on omat painopisteensä ja aikataulunsa, on pysyttävä jatkossakin erillisinä, mutta tuettava ja vahvistettava toisiaan. Keskeisiä tavoitteita ovat suurempi avoimuus ja EU:n kestävän kehityksen strategian poliittisesti korkeampi asema. Näitä kahta strategiaa on siis kehitettävä edelleen, ja ne on pantava täytäntöön niiden sisältöjä tiiviisti yhteen sovittaen. Haluamme tehdä selväksi, etteivät EU:n kestävän kehityksen strategia ja kasvua ja työllisyyttä korostava Lissabonin strategia kilpaile keskenään eivätkä syrjäytä toisiaan vaan täydentävät toisiaan tehokkaasti. EU:n kestävän kehityksen strategia tarjoaa laajan kehyksen, jossa kasvuun ja työpaikkoihin nyt keskittyvä Lissabonin strategia voi toimia dynaamisen talouden moottorina. 
Mielestämme molemmissa strategioissa korostetaan sitä, että taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät tavoitteet voivat vahvistaa toisiaan ja että niitä olisi siksi suunniteltava, kehitettävä ja edistettävä yhdessä. Molemmilla strategioilla pyritään tukemaan välttämättömiä rakenteellisia muutoksia, joiden avulla jäsenvaltioiden taloudet voivat vastata meitä kaikkia eurooppalaisia koskettaviin globalisoitumisen haasteisiin.
Myös Göteborgin vuoden 2001 asiakirjaan verrattuina kestävän kehityksen strategian tavoitteet ja pääsisältö, jotka tulevaisuudessa muodostavat kestävän kehityksen keskeiset haasteet, on asiakirjassa ja strategiassa esitetty selvästi ja konkretisoitu tavoitteina ja toimina. Näitä ovat muun muassa ilmastonmuutos ja ympäristöystävällinen energia, kestävä liikenne ja liikennesuunnittelu, tulevaisuuden tärkeinä ohjenuorina toimivat kestävät tuotanto- ja kulutusmallit, luonnonvarojen hallinta, terveys, yhteiskunnallinen integraatio sekä väestökehitys ja maahanmuutto, joka lienee mantereemme suurimpia haasteita ja suuri haaste suhteessa köyhyyden torjuntaan ja kansainvälisen kestävän kehityksen edistämiseen. 
Kestävien kulutus- ja tuotantomallien muodostama uusi keskeinen haaste aiheutti paljon kiistoja, mutta se on nyt osa strategiaa. Yksi suurimpia onnistumisia, jonka useat puhujat ovat maininneet, on varmasti erillisen luvun laatiminen strategiaan mekanismeista, joilla seurataan ja arvioidaan tehokkaasti saavutettua edistystä. 
Kuten näette, olemme nähneet paljon vaivaa laatiessamme tämän kestävän kehityksen strategian. Olemme pitäneet 10 neuvoston kokoonpanoa työllistettyinä ja pyrkineet ratkaisemaan Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian välillä näennäisesti vallitsevan kilpailun. Olen siten hyvin tyytyväinen siihen, että otettuamme huomioon kommenttinne ja jäsenvaltioiden kanssa käytyjen tiiviiden neuvottelujen jälkeen voimme lähipäivinä hyväksyä tämän EU:n kestävän kehityksen strategian. Se on hyvä asia eurooppalaiselle elämänlaadulle, ja se on myönteinen merkki tulevaisuuden kannalta.
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kestävän kehityksen strategiassa ja Lissabonin strategiassa käsitellään molemmissa asioita, jotka todella koskettavat ihmisiä. EU:ssa suoritetuissa arvo- ja elämänlaatuselvityksissä on käynyt ilmi, että kansalaiset haluavat hyvinvointia, mutta myös puhtaan ympäristön, hyvän terveyden, sosiaalista suojelua ja tasa-arvoa. 
Komissio esitteli Euroopan unionin kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelua koskevan ehdotuksensa joulukuussa. Siitä on käyty neuvostossa seikkaperäinen keskustelu, jonka on määrä huipentua strategian uudelleentarkastelun hyväksymiseen Eurooppa-neuvostossa huomenna. Olen tyytyväinen parlamentin tammikuussa antamaan panokseen, joka koskee uudelleentarkastelun tilannekatsausta ja suuntaviivoja, ja arvostan sitä, että monet teistä ovat osallistuneet aihetta koskevaan sidosryhmäkeskusteluun. Luotan siihen, että jatkamme työskentelyä yhdessä ja että voin keskustella edelleen kanssanne muun muassa päätöslauselmaesitykseen sisältyvistä seikoista. 
Kestävä kehitys on unionin kokonaisvaltainen tavoite. Euroopan unionin kestävän kehityksen strategialla ja Lissabonin strategialla pyritään yhdessä tähän tavoitteeseen, vaikka ne onkin syytä pitää erillään. Yhdessä strategiat muodostavat muutoksen toimintaohjelman, jonka avulla EU voi sopeutua muuttuvaan globaaliin ympäristöön, esimerkiksi uusiin kilpailijoihin, ikääntyvään väestöön sekä väestörakenteen muutoksen, luonnonvarojen lisääntyvän niukkuuden, ilmastonmuutoksen sekä biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien menettämisen vaikutuksiin. Niillä pyritään vauhdittamaan käyttäytymismuutoksia ja muuta innovointia, luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset sekä sitouttamaan kaikki kansalaiset. 
Lissabonin strategia ja kestävän kehityksen strategia täydentävät toisiaan. Kaivatun talouskasvun ja ympäristön pilaantumisen välinen kytkös on katkaistava, ja talouskasvun avulla on paremmin turvattava sosiaalinen yhteenkuuluvuus, jotta sen kestävyys voidaan taata. Samalla kuitenkin maailmanlaajuinen suuntaus kohti ekotehokkaampia tuotteita ja palveluja luo kasvu- ja työllistymistilaisuuksia, joihin meidän on tartuttava. 
Molemmat strategiat edellyttävät toimia. Saavuttamalla tuloksia kestävän kehityksen saralla parannamme mahdollisuuksiamme palauttaa kansalaisten luottamus Euroopan unioniin. Tulosten saavuttaminen edellyttää keskittymistä ja selvää tietoa siitä, kuka tekee mitäkin. Strategioiden välille on siis luotava tietynlainen käytännön työnjako. 
Lissabonin strategiassa keskitytään keskipitkän aikavälin talouden suorituskykyyn ja pyritään vauhdittamaan kasvua ja työpaikkojen syntymistä sekä auttamaan Euroopan unionia sopeutumaan maailmanlaajuiseen kilpailuun ja luonnonvaroihin kohdistuvaan lisääntyneeseen paineeseen. Tähän tavoitteeseen pääsemiseksi Lissabonin strategiaan sisältyy toimia monilla politiikan aloilla. Monet niistä, esimerkiksi energiatehokkuus, ympäristöteknologia ja luonnonvarojen käyttö, ovat kestävän kehityksen strategian kannalta keskeisiä. 
Kestävän kehityksen strategiassa keskeistä on hyvinvointi sekä taloudellisessa että elämänlaadullisessa mielessä. Siihen sisältyy asioita, jotka kehittyvät hitaammin, jolloin viiveiden vuoksi nyt toteutettujen toimien vaikutukset näkyvät vasta ajan mittaan. Ilmastonmuutos on tästä hyvä esimerkki, kuten myös kestämättömät liikennemuodot, sosiaalinen syrjäytyminen, terveys ja luonnonvarojen käyttö. 
Tässä strategiassa käsitellään myös laajempia, maailmanlaajuisia haasteita ja vaikutuksia, jotka tuntuvat Euroopan unionin rajojen ulkopuolella. Todetkaamme kuitenkin selvästi, että Lissabonin strategia ja kestävän kehityksen strategia vahvistavat toisiaan. Ne voivat onnistua vain yhdessä. Nyt on ennen kaikkea saatava aikaan tuloksia. Kestävästä kehityksestä on keskusteltu yli 20 vuotta, mutta kestämättömiin kehityssuuntiin puuttuminen on liian hidasta. Meidän on siirryttävä sanoista tekoihin. 
On sanottu, ettemme ole riittävän kunnianhimoisia. Olen eri mieltä. Komission uudistettu kestävän kehityksen strategia tarjoaa uutta poliittista voimaa kestävän kehityksen politiikalle kaikilla aloilla. 
Olemme myös tyytyväisiä siihen, että puheenjohtajavaltio Itävalta on painottanut kestävän kehityksen strategian tarkistamista ja päätelmäehdotusta, josta keskustellaan tämän viikon Eurooppa-neuvostossa. Kyse on uudesta pyrkimyksestä tehdä kaikkialla yhteiskunnassa vaikeita muutoksia, joita kestävä kehitys edellyttää. Euroopan unionin kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelussa on kyse siitä, kuinka voimme tehdä asioita paremmin saadaksemme aikaan tuloksia. Ensinnäkin siitä, miten suunnittelemme Lissabonin strategiaan kuuluvaa ja muuta politiikkaa, toiseksi siitä, miten panemme päätökset täytäntöön, ja kolmanneksi siitä, miten saamme varmasti mukaan kaikki, joiden toimia tarvitaan. Euroopan unionin toimielimet eivät voi yksinään saada aikaan kestävää kehitystä. 
Uudessa strategiassa on korjattu joitakin aiemman strategian heikkouksia, muun muassa epäselvät painopisteet, vähäinen vastuullisuus ja selkeän seurantajärjestelmän puuttuminen. Siinä vahvistetaan päähaasteet, mutta selvennetään tavoitteita ja asetetaan uusi ja täsmällisempi seurantajärjestelmä. Strategiaan sisältyvät säännölliset komission tilannekatsaukset, jotka annetaan kahden vuoden välein ja jotka perustuvat viimeisimpiin Eurostatin indikaattoreihin. Siihen kuuluvat myös kansalliset strategiat, jotka on päivitettävä siten, että ne paremmin noudattavat Euroopan unionin strategiaa, sekä kansallisten strategioiden vertaisarviointi keskinäisen oppimisen mahdollistamiseksi. 
Meidän on otettava oppia parhaista käytännöistä ja tartuttava kaikkiin tilaisuuksiin onnistuneiden hankkeiden toistamiseksi muualla. Painopisteitä selkeyttämällä helpotamme myös Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian yhteensovittamista. 
Uudistetussa kestävän kehityksen strategiassa painotetaan jälleen yhdennetyn lähestymistavan tärkeyttä. Ongelmat ovat yhteydessä toisiinsa, samoin ratkaisut. On ratkaisevan tärkeää käyttää viisaasti ehdotusten taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten ja ympäristöön liittyvien vaikutusten arviointeja. Horisontaaliset toimenpiteet, kuten "oikeat hinnat", investoinnit, tutkimus ja innovointi sekä koulutus ja taidot, ovat myös keskeisiä. Uudessa strategiassa on kyse siitä, että me kaikki kannamme oman vastuumme. On erittäin tärkeää saada sidosryhmät, yritykset ja kansalaiset mukaan tulosten tuottamiseen. Kyse on myös siitä, että Euroopan unionin toimielimet ja jäsenvaltiot työskentelevät strategian täytäntöönpanon hyväksi. 
Mielestämme Euroopan parlamentin, Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean olisi aktiivisemmin autettava strategian täytäntöönpanossa ja seurannassa. 
Cristina Gutiérrez-Cortines,
   . Arvoisa puhemies, olen vähemmän toiveikas kuin tähänastiset puhujat, sillä mielestäni laadittu asiakirja on pohjimmiltaan täynnä lausuntoja, joista monet ovat vanhoja kliseitä ja kuluneita perusteluja ja johtavat yhä heikompaan ja vähemmän arvostettuun kestävän kehityksen käsitykseen. 
Miksi sanon näin? Koska mielestäni menetelmän rakenne – ja puhun nyt poliitikon lisäksi tutkijana – perustuu virheeseen. Se perustuu vanhojen kliseiden toistamiseen eikä nykyisten kestävän kehityksen ongelmien kunnolliseen analysoimiseen. 
Ensinnäkään siitä ei selviä, ovatko asiakirjan tavoitteet Euroopan vai koko maailman laajuisia. Tämä ei käy ilmi. Toiseksi siinä noudatetaan Göteborgissa vahvistettua strategiaa, mutta ei Johannesburgin toimintasuunnitelmaa. 
Lisäksi siinä ei lainkaan puututa talouden ja kestävän kehityksen välisen suhteen kaltaisiin ongelmiin. Taloudellista toimintaa ei tänä päivänä voi erottaa kestävyydestä, ei varsinkaan, jos haluamme kytkeä sen Lissabonin strategiaan. Toisin sanoen ei voi olla työllisyyttä eivätkä kehitysmaat voi kehittyä, jollemme ota huomioon, minkälainen talous on tarpeen. Tietynlainen taloudellinen toiminta on välttämätöntä, jotta biologinen monimuotoisuus säilyy. Olemmeko pohtineet, mitä taloudellista toimintaa tarvitaan tai mikä on maatalouden asema eläinten säilymisessä? Olemmeko ottaneet huomioon sen, että jos haluamme puhua ilmastonmuutoksesta ja Afrikan kehityksestä, meidän on puhuttava ydinenergiasta ratkaistaksemme ongelmat, joita aiheuttavat vedensaanti poistamalla suolaa merivedestä ja saastuttamattoman energian tuottaminen? Jos puhumme ilmastonmuutoksesta, meidän on puhuttava myös ydinenergiasta, jolla on korvattava 30–40 prosenttia siitä, mitä tuotetaan. 
Toisin sanoen asiakirja ei ole rakenteellisesti yhtenäinen. Siinä ei viitata talouteen, ja teollisuus jätetään täysin vaille huomiota. 
Väestöaihetta ei mielestäni myöskään käsitellä riittävästi. Pohjois-Euroopasta etelään suuntautuva muuttoliike aiheuttaa paineita kestävälle kehitykselle, samoin kuin maahanmuutto Afrikasta. Hyvät kollegat, tähän meidän on puututtava kestävän kehityksen pohjalta. 
Riitta Myller,
   . Arvoisa puhemies, sosiaalidemokraattien puolesta voin sanoa, että olen yhtä mieltä komission jäsenen kanssa, että meidän on vihdoin päästävä kestävän kehityksen politiikassa sanoista tekoihin.
Kestävästä kehityksestä on tehtävä EU:n politiikkaan sisältyvä todellinen toimintaohjelma. Kestävän kehityksen on oltava aito ja mitattava kaikkia Euroopan unionin poliittisia tavoitteita koskeva läpäisyperiaate. Politiikan keinot on puolestaan sovitettava näihin tavoitteisiin. Niinpä ei voida hyväksyä sitä, että tällä hetkellä ympäristöä heikentäviä hankkeita tuetaan moninkertaisella summalla siihen nähden, miten tuet ohjataan ympäristöä kohentaviin hankkeisiin. Jo tehdyt päätökset on myös pantava täytäntöön. Eurooppa-neuvosto on jo vuosia sitten päättänyt, että ympäristölle haitalliset tuet poistetaan asteittain. Näin ei ole tapahtunut, ei asteittain eikä muutoinkaan.
Myös EU:n laajuisista ympäristöveroista on puhuttu useissa yhteyksissä. Tiedämme, että niiden käyttöönotto edellyttää yksimielisyyttä, mutta tarvitaan edistysaskelia oikeaan suuntaan. Eurooppa-neuvosto on tehnyt myös päätöksiä siitä, että otettaisiin käyttöön Euroopan laajuisia energiaveroja. Kuudes ympäristötoimintaohjelma, jonka neuvosto ja parlamentti hyväksyivät yhteispäätösmenettelyllä, tarjoaa mahdollisuuden Euroopan laajuisten ympäristöverojen käyttöönottoon.
Todellinen ympäristöpolitiikka edellyttää, että lainsäädännön taloudelliset ohjauskeinot ja muut säädökset kulkevat rinta rinnan. Siten voidaan saavuttaa otollinen tilanne, jossa yhteiskunnassa kehitetään ekotehokkuutta ja ympäristön kannalta parempia tekniikoita taloudellisesti järkevällä tavalla. Tässä kohdin tullaan Lissabonin strategian risteyskohtaan, eli ympäristö on myös talouden kannalta hyvä asia, ja sitä kehittämällä saadaan talouden pyörät pyörimään.
Fiona Hall,
   . Arvoisa puhemies, kestävän kehityksen strategian uudistaminen on hyvä asia, mutta sen on tapahduttava kohdennetummin. On selvästi todettu, että strategia on sovitettava yhteen Lissabonin ja muiden monialaisten strategioiden kanssa, mutta myös kestävän kehityksen strategia sinänsä on koordinoitava paremmin. 
Meidän on ajateltava selkeästi ja tunnustettava, että jotkin kestävän kehityksen toimistamme saattavat olla ristiriidassa keskenään. Olemme esimerkiksi sitoutuneet EU:n biopolttoaineita koskevaan tavoitteeseen, ja kannatan tätä lämpimästi, mutta kestävän kehityksen strategiaan sisältyvät myös kestävää metsätaloutta ja biologisen monimuotoisuuden heikkenemisen pysäyttämistä koskevat sitoumukset. 
Huonosti suunniteltu biologisten polttoaineiden käytön laajeneminen voi johtaa aarnimetsien tuhoutumiseen ja elinympäristöjen häviämiseen. Jos biopolttoainepolitiikka suunnitellaan hyvin, eurooppalaiset ajoneuvot käyttävät vain hyväksytyistä lähteistä peräisin olevia biopolttoaineita. Pyydänkin puheenjohtajavaltiota käyttämään tässä asiassa strategiaa vain lähtökohtana paljon seikkaperäisemmälle työlle. 
Elisabeth Schroedter,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, maapallo on meillä vain lainassa jälkeläisiltämme. Tiedämme, että kaikki tähän periaatteeseen nähden vastuuton politiikka muodostaa seuraavalle sukupolvelle ylittämättömän esteen. 
Jacques Delors julisti jo vuonna 1993, että vastatakseen tuleviin haasteisiin Euroopan unionin on pikaisesti uusittava talousrakenteensa tavalla, joka on ekologisesti ja sosiaalisesti oikeudenmukainen, ja suunnattava se kohti kestävää strategiaa. Puheenjohtaja Pröll on jälleen kerran vahvistanut tämän. Jacques Delors totesi, että pohjimmiltaan on päästävä sellaisiin kehitysmalleihin, jotka perustuvat uusiutumattomien lähteiden vähäiseen kulutukseen ja jotka ovat pitkällä aikavälillä uusiutuvia. Puheenjohtajavaltio Ruotsi vastasi vuonna 2001 näihin havaintoihin Göteborgin strategialla. 
Nyt, viisi vuotta myöhemmin, voimme todeta uuden komission päättäneen sivuuttaa kaikki nämä eloonjäämisemme kannalta niin tärkeät havainnot. Se on sen sijaan palannut täysin vanhentuneisiin käsityksiin. Tämä käy ilmi päätöslauselmista, joissa esteetöntä kasvua pidetään kaikkien nykyongelmien ratkaisun avaimena, kun taas kolmas ulottuvuus – ekologisen pohjan säilyttäminen – jätetään kokonaan mainitsematta ja kolmen ulottuvuuden välinen välttämätön tasapaino kielletään. Rakennerahastoasetuksen luetteloon määritetyistä käyttötarkoituksista sisältyy esimerkiksi yhteensä 71 ympäristöulottuvuutta koskevaa muuttujaa. Komission uusi iskulause, jonka mukaan Lissabonin strategiaa on noudatettava esteettömän kasvun suuntaan, on yksinkertaisesti virheellinen, koska se on lyhytnäköinen, epäsolidaarinen ja vastuuton, sillä näin toimimalla siirretään mittaamattomia kustannuksia seuraavalle sukupolvelle. 
Olemme tyytyväisiä siihen, ettei neuvosto ole omaksunut tätä linjaa, ja pidämme puheenjohtajavaltio Itävallan uutta strategista lähestymistapaa hyvänä. Toivomme, että se hyväksytään lähipäivinä ja todella toteutetaan konkreettisina poliittisina toimina. 
Gabriele Zimmer,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kestävän kehityksen www-sivustolla, jonka komissio avasi 30. toukokuuta, on hyvä tarkoitus, ja se on erittäin kiinnostava – samaa voi sanoa myös ilmastonmuutosta ja ilmastonmuutoksen hallintaa koskevista sivustoista – mutta tämä ei vähennä komission tiedonantoon kohdistamaani kritiikkiä. Siihen ei sisälly kestävän kehityksen strategiaa, vaan luettelo käyttöön otetuista toimenpiteistä, yksittäisistä ongelmista ja aikomuksista. Näin sanoessani yhdyn Euroopan sosiaalialan kansalaisjärjestöjen foorumin keskeiseen kritiikkiin. Olen tämän verkoston kanssa samaa mieltä siitä, että pääongelmana tässä on poliittisten painopisteiden määrittely. 
Menisin kuitenkin vielä pidemmälle toteamalla, että kestävä kehitys on sellaisen sosiaalisen mallin demokraattinen ilmenemismuoto, jossa jokainen ihminen voi elää riippumattomana ja ihmisarvoisesti. Mielestäni kestävyys merkitsee, että sekä Euroopan unionissa että kaikkialla maailmassa ihmisillä on käytännössä yhä enemmän mahdollisuuksia elää oloissa, joita rauha, suoja väkivallalta, demokratia, sosiaaliturva, pilaantumaton luonto, koulutus ja kulttuuri edellyttävät. Kestävän kehityksen strategiassa on siten asetettava kolme painopistettä: vuosituhattavoitteiden saavuttaminen, köyhyyden ja syrjäytymisen torjunta EU:ssa sekä hiilidioksidipäästöjen ja maapallon lämpenemisen vähentäminen. Tämä merkitsee aseistariisuntaa, demilitarisointia sekä taloussuhteiden ja yhteiskuntien demokratisointia, mutta myös resurssivirtojen uusjakoa ja uudelleensuuntausta rakennemuutoksen avulla, energiatalouden uudelleenjärjestelyä ja tietenkin uuden yhteiskunnallisen työnjaon tekemistä. 
Michael Henry Nattrass,
   . Arvoisa puhemies, näissä kysymyksissä Euroopan sosiaalinen malli esitetään mainosvaloissa. Euroopan sosiaalinen malli on kuitenkin sekasikiö, joka ei miellytä ketään: hieman vapaita markkinoita tänne, hieman hyvinvointivaltiota tuonne ja lisäksi joitakin vihreitä eleitä. EU sanelee, että yksi koko sopii kaikille, ja ryhmäkysymysten identtisestä muotoilusta päätellen yksi koko todella näyttää sopivan kaikille. Itsenäisyys/demokratia-ryhmässä kuitenkin ymmärretään, ettei yksi koko koskaan sovi kaikille. 
Minulla on vapaus sanoa, ettei puolueeni, Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue, voi koskaan kannattaa Lissabonin strategiaa, koska se on sellaisen komission epäonnistunut strategia, jolla ei ole laillista oikeutta sanella maani talouspolitiikkaa. Juuri tästä syystä EU ei voi koskaan määrätä Yhdistynyttä kuningaskuntaa noudattamaan kestävän kehityksen strategiaa. 
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmällä on kuitenkin "yhden koon" ongelma. Viime syyskuussa -lehdessä todettiin David Cameronin sanoneen, että hän taistelee loppuun saakka EU:n vahingollista sosiaalista roolia vastaan ja jättää sen huolehtimaan yhtenäismarkkinoiden moitteettomasta toiminnasta. Nyt kuitenkin konservatiivinen Euroopan parlamentin jäsen Bowis kysyy, miten EU aikoo kohentaa sosiaalista rooliaan talouspolitiikassa. Ei ihme, että David Cameronin lupauksesta lähteä PPE-DE-ryhmästä on tullut niin suuri vitsi. Tai, kuten minulla on tapana sanoa, "EU ei voi olla tosissaan". 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun Italian uuden sosialistipuolueen nimissä. Uusien kehitysvälineiden hallinnoinnista on tehtävä Lissabonin strategian mukaista laatimalla lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin suunnitelmia asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Näitä tavoitteita ovat tehokkuus, vaikuttavuus ja taloudellisuus, joissa keskitytään erityisesti kasvuun kuitenkaan ympäristönsuojelua unohtamatta. 
Meidän mielestämme EU:n kestävän kehityksen politiikalla on tärkeä tehtävä ulkomailla, erityisesti kehitysmaissa, sillä monissa tapauksissa juuri näissä maissa, joilla ei valitettavasti vielä ole taloudellisia vaihtoehtoja, luonnonvaroja käytetään harkitsemattomasti. Uuden politiikan on siksi perustuttava sellaista kestävää kehitystä koskevaan hankkeeseen, josta kaikki maailman kansat ketään syrjimättä voivat nauttia. 
EU:n toimielinten on maailman vuoksi lähetettävä sellaista poliittista lähentymistä koskevia viestejä, joka vihdoin perustuu yhteisvastuuseen ja uusiutumattomien luonnonvarojen harkitsemattoman hyödyntämisen vähentämiseen. Niiden on myös sitouduttava edistämään ympäristöä säästävää teknologiaa koskevaa tutkimusta ja kehitystä. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kun Lissabonin strategiaa tarkasteltiin uudelleen, päätitte pitää sen erillään kestävän kehityksen strategiasta. Mielestäni tämä oli virhe. Nämä kaksi välinettä ovat enemmän kuin toisiaan täydentäviä, ne ovat erottamattomat. Siksi nyt syntyy vaikutelma, että otatte ideologisesti kantaa ryhtymättä kuitenkaan toimiin. Ei voida uskottavasti julistaa, että kestävä kehitys on yksi Lissabonin strategian kolmesta pilarista, ellei laadita tarvittavia yhdistäviä lausekkeita. Minun on myös sanottava, että olin pettynyt komission huomattavan myöhässä esittämään toimintasuunnitelmaan. Odotimme enemmän sisältöä ja enemmän ehdotuksia. 
Kestävä kehitys kuulostaa nyt ontolta. Arvoisa komission jäsen, saatan hieman ennakoida toimielintemme työohjelmaa, mutta teidän on vastattava tähän haasteeseen vuoden 2007 työohjelmassanne. Pyytäisin teitä olemaan lujempi, kärkevämpi ja uskaliaampi toimiessanne neuvoston kanssa. Kyllä, komission on oltava uskalias ja rohkea, mitä se ei nyt ole. Se sensuroi alati itseään, kun sillä on vastassaan lamaantunut neuvosto, jolla on vain hyviä aikomuksia, joita ei koskaan muuteta käytännön toimiksi. Energian osalta voidaan korostaa, ettei ydinenergia enää ole tabu, mutta sen rinnalla on käytettävä uusiutuvia energialähteitä. Jäsenvaltioiden – erityisesti Ranskan ja Ruotsin – tiedetään tutkivan biopolttoaineita, mutta eri järjestelmiä. Mitä tapahtui yhdenmukaistamiselle? Edistystä ei tapahdu. Missä ovat käytännön ehdotukset? Niitä on ihmisten mielissä, mutta valitettavasti ne myös pysyvät siellä. 
Neuvostoa kehottaisin rationalisoimaan EU:n käytettävissä olevia välineitä: Cardiffin prosessia, joka koskee ympäristönäkökohtien sisällyttämistä kaikkeen politiikkaan, Göteborgin kestävän kehityksen strategiaa ja vasta uudistettua Lissabonin strategiaa. Kädestä suuhun -politiikka joutaa suoraan sanoen taka-alalle, ja tilalle on otettava näkemyksellinen politiikka, jossa otetaan huomioon huominen ja tehdään kestävästä kehityksestä tulevaisuuden avaintekijä.
Gyula Hegyi (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, minulle aiheuttaa eniten ongelmia se, etteivät komission ympäristöä koskevat ehdotukset vastaa kuudennen ympäristöohjelman tavoitteita. 
Kuudennessa ympäristöohjelmassa korostettiin liikenteen osalta liikennetavoitteiden ja BKT-tavoitteiden erottamista toisistaan. Komission uudessa strategiassa ei kuitenkaan ehdoteta oikeudellisesti sitovia toimenpiteitä tai määräaikoja. On helppo sanoa, että halutaan vähentää yksityisautoilua ja lisätä ympäristöystävällistä julkista liikennettä, mutta ilman oikeudellisesti sitovia toimenpiteitä ne ovat vain tyhjiä sanoja. Jos haluamme vähentää ilmansaastumista ja lisätä julkista liikennettä, meidän on toimittava. 
Kaupunkiympäristöstä vastaavana esittelijänä ehdotan lainsäädännöllisiä toimenpiteitä ja tavoitteita ympäristöystävällisen liikenteen osuuden kasvattamiseksi. Toivon komission ja neuvoston palaavan selvien tavoitteiden ja toimenpiteiden politiikkaan. Kuunneltuani jäsen Grossetêteä toivon myös PPE-DE-ryhmän kannattavan tarkistuksiani ja mietintöäni, joka koskee kaupunkiympäristöä ja liikennettä koskevia sitovia toimenpiteitä ja tavoitteita. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin kiinnittää huomionne maaseudun kehittämiseen. Emme saa unohtaa maaseutua kokonaisuudessaan talouskehityksen edistäjänä. Tämä merkitsee, että myös taloudellisia resursseja on oltava saatavilla riittävästi. Valitettavasti niin kutsutun maaseudun kehittämisen toisen pilarin määrärahoja kaudelle 2007–2013 on vähennetty 20 miljardia euroa parlamentin ja komission ehdotukseen verrattuna, mikä vähentää kehittämismahdollisuuksia. Tästä syystä meidän on varmasti käytettävä vapaaehtoista 20 prosentin mukauttamisjärjestelmää siirtämällä rahoitusta ensimmäisestä toiseen pilariin. On kuitenkin myös huolehdittava siitä, että kansainvälistä maaseudun kehittämistä tuetaan. Tätä varten tarvitaan rahasto, josta voidaan rahoittaa kansainvälisiä maaseudun kehittämishankkeita samaan tapaan kuin nykyisestä eurooppalaisesta rahastosta. Vain tällä tavoin maaseutua voidaan kehittää kokonaisvaltaisesti. 
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kestävä kehitys on hieno ajatus. Siinä on miellyttävä häivähdys sen 40 vuotta sitten keksineen Gro Harlem Brundtlandin Norjaa. Se on Rooman klubin ja nollakasvun vanhoilta hyviltä ajoilta peräisin oleva ajatus. Se on uusi versio Robert Malthusin vanhasta ideasta. Ihmiskunnan pidoissa ei ole tilaa kaikille sukupolville. Meidän on siksi rajoitettava itseämme, sillä jää sulaa, vedenpinta nousee, kasvihuoneilmiö tukahduttaa meidät, aurinko palaa loppuun ja raaka-aineet loppuvat, koska kiinalaiset kuluttavat kaiken. 
Itse asiassa ainoa asia, joka pysyy, on alikehitys. Katsokaa Afrikkaa! Ainoa kestävä asia on köyhyys, joka on sukupolvelta toiselle siirtyvä yhteiskunnallinen tartuntatauti. Kehitys sitä vastoin on täysin väliaikaista. Kivikausi ei päättynyt, koska kivet loppuivat vaan koska pronssi keksittiin. Öljyaika päättyy myös aikanaan, mutta ei siksi, että öljy loppuu, vaan koska siirrymme fuusio- tai vetyaikaan. Lyhyesti sanottuna kestävä kehitys on naurettava ajatus, jonka rikkaat ovat keksineet selittääkseen köyhille, että tulevan ihmiskunnan pelastamiseksi heidän on nyt tultava toimeen ilman. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kestävä kehitys on ilmeisen toivottava asia, johon me kaikki pyrimme. Kuka voisi vastustaa sitä? Strategialla ja lähestymistavalla on suuri merkitys Euroopan unionin ja maailman tulevalle hyvinvoinnille tässä mielessä. Ne liittyvät toisiinsa, mutta eivät ole yhtä. 
Päätöslauselma on peräisin Göteborgista viiden vuoden takaa, ja siinä korostetaan tekijöitä, joita tarvitaan kestävän kehityksen strategian täytäntöönpanemiseksi. Tapaa, jolla voimakas talouskehitys voi lisätä mahdollisuuksia luoda älykästä teknologiaa, olisi voitu korostaa enemmän. Myös innovatiivisiin ympäristöratkaisuihin täytynee investoida, jotta ne olisivat kannattavia. Päätöslauselmassa tähdennetään turhan paljon hallinnollista ulottuvuutta ja arvostetaan toisinaan liian vähän liike-elämän realiteetteja. Valtaosa päätöslauselmasta voidaan panna täytäntöön, mutta markkinanäkökulmaa ei pidä unohtaa. Totean tämän henkilönä, jonka Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on nimennyt näistä asioista vastaavaksi henkilöksi sisämarkkinoiden ja kuluttajansuojan valiokunnassa. 
Kun päätöslauselman johtoajatuksena oli Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian yhdistäminen, meidän oli vaikea äänestää sen puolesta, mutta katsomme, että nykyinen kompromissi on hyväksyttävissä. Emme vastusta strategiaa. Päinvastoin, kannatamme varauksetta kestävää kehitystä kaupassa ja teollisuudessa, ympäristötyössä ja yleensä yhteiskunnassa. Emme kuitenkaan voi kannattaa Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian yhdistämistä juuri nyt, sillä ensin mainittu on jo käytössä, kun taas jälkimmäinen ei ole. Emme kuitenkaan sulje yhdistämiseltä ovea lopullisesti. Nyt suoritetun uudelleentarkastelun jälkeen päätöslauselma on mielestämme saanut sävyn, jolle voimme kaikkiaan antaa tukemme. 
Britta Thomsen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen erittäin tyytyväinen siihen, että päätöslauselmaesityksessä tunnustetaan, etteivät kasvu ja kestävä kehitys ole vastakohtia vaan että ne päinvastoin edellyttävät toisiaan. Kestävä kasvu on ainoa kasvu, johon meillä on varaa. Myös se, että päätöslauselmaesityksessä laajennetaan kestävyys kattamaan muitakin aloja kuin ympäristö, merkitsee suurta edistystä. Ympäristöulottuvuus ja sosiaalinen ulottuvuus olisi sisällytettävä kestävyyden käsitykseemme sen yhtä arvokkaina osatekijöinä. 
Tässä yhteydessä haluaisin tähdentää, että sukupuolten välinen tasa-arvo liittyy myös kestävään kehitykseen. Naiset ansaitsevat tällä hetkellä miehiä vähemmän kaikkialla Euroopan unionissa, eikä heitä ole päätöksentekoelimissä yhtä paljon kuin miehiä sen enempää poliittisessa, taloudellisessa kuin julkisessakaan elämässä. Kestävän kehityksen strategiassa, oli se mikä hyvänsä, on otettava huomioon tämä eriarvoisuus ja se, että sosiaaliset ongelmat vaikuttavat miehiin ja naisiin eri tavoin. Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian yhteisiin tavoitteisiin ei ole mahdollista päästä, ellei eriarvoisuuden ongelmaan puututa ja sekä miesten että naisten kykyjä ryhdytä hyödyntämään paremmin. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tiedämme kaikki, että on liian myöhäistä surra erheidemme seurauksia. Olemme jo keskellä maailmanlaajuista ekologista kriisiä, enkä ryhdy tässä luettelemaan sen aiheuttamia ongelmia. 
Me täällä tiedämme hyvin, varmasti paremmin kuin kukaan muu, että on ryhdyttävä nopeasti toimiin ja tehtävä rohkeita ja kauaskantoisia poliittisia päätöksiä. Mutta mitä näemmekään, kun juuri tämä on tärkeää? Komissio ja jäsenvaltiot käyttävät ja väärinkäyttävät kestävän kehityksen retoriikkaa, joskus kyynisestikin, oikeuttaakseen kestämättömän politiikan. Käytän esimerkkinä biologista monimuotoisuutta, joka on oman eloonjäämisemme punainen lanka, kuten hyvin tiedätte, arvoisa puheenjohtaja Pröll.
Koska olemme käyneet täällä todellista taistelua saadaksemme rahoitusnäkymissä biologiselle monimuotoisuudelle budjetin ja koska olemme perustelleet uuden budjettikohdan tarpeettomuutta sanomalla, että Natura 2000 -ohjelma otetaan huomioon rakennerahastoissa, voisitteko kertoa meille – ja tämä kysymys on osoitettu komissiolle, joka ei kuuntele – miksi biologinen monimuotoisuus ei ole EAKR:n painopisteiden joukossa ja miksi biologiselle monimuotoisuudelle ei ole myönnetty budjettimäärärahoja? 
Tästä syystä haluaisin todella tietää, kuka sabotoi kestävää kehitystä näissä toimielimissä. Jos sabotointia todella harjoitetaan, kuinka paljon voimme luottaa strategiaan, jota meille esittelette? 
András Gyürk (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa käsiteltävänämme olevan päätöslauselmaesityksen yhteydessä muutaman sanan kestävän kehityksen ja energiatalouden välisestä suhteesta. 
Asiakirjassa todetaan aiheellisesti, että energiantuotanto ja -kulutus ovat avaintekijöitä pyrittäessä kestävyyteen. Olemme myös oikeassa muotoillessamme uudelleen tämän pohjalta – kuten olemme tehneet niin monesti aiemmin – energiatehokkuuden lisäämistä, kasvihuonekaasujen osuuden vähentämistä tai jopa uusiutuvien energialähteiden tukemista koskevat tavoitteemme. Samanaikaisesti on kuitenkin ilmeistä, että olemme huomattavasti jäljessä Göteborgissa vuonna 2001 hyväksytyn kestävän kehityksen strategian kehittämisessä. Kannattaakin pohtia, miksi olemme tässä tilanteessa. Olen vakuuttunut siitä, että yksi tavoitteiden saavuttamisen merkittävistä esteistä voi olla tehokkaan markkinatalousympäristön puuttuminen. Päätöslauselmaesityksessä rohkaistaan meitä vaihtamaan kansallisia kokemuksia, ja siksi, jos sallitte, valaisen tätä unkarilaisella esimerkillä. Unkarissa, joka on valitettavasti yksi uusiutuvia energialähteitä vähiten käyttävistä Euroopan unionin jäsenvaltioista, saastuttavien energiantuotantolaitosten pitkän aikavälin toiminnan turvaavat monopoliasema ja sopimukset, jotka ovat ristiriidassa markkinatalouden kanssa. Näiden sopimusten ja sen vuoksi, että valtion pakollista sähkönhankintakiintiötä, joka sekin on ristiriidassa markkinatalouden kanssa, säännellään arvaamattomilla määräyksillä, esimerkiksi tuulienergian käyttö on käytännössä mahdotonta. Niin kauan kuin tällaiset käytännöt ovat vallalla, mahdollisuutemme saavuttaa kestävän kehityksen tavoitteet ovat hyvin heikot. 
Siksi on kehitettävä tehokkaat, kilpailukykyiset ja kustannustehokkaat energiamarkkinat, sillä ilman niitä ympäristön kannalta kestävä yhteiskunta jää pelkäksi saavuttamattomaksi unelmaksi. Göteborgin strategiasta tulee totta vain, jos tähän päästään. Tätä toivoen annan tukeni päätöslauselmaesitykselle ja luotan siihen, että voimme palata tähän kysymykseen, kun parlamentti keskustelee Euroopan unionin yhteisen energiapolitiikan kehittämisestä. 

Carl Schlyter (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, Lissabonin strategian tavoitteet ovat virheelliset. Meillä on nyt kasvua, mutta ei työpaikkoja, joten näin ei lisätä työllisyyttä. Pyrimme myös vääriin tavoitteisiin. Keskiansiot ovat nykyisin noin 12 000 euroa vuodessa, mutta kasvaneet tulot eivät ole tuoneet lisää onnea. Sen sijaan stressi, ympäristövahingot, sosiaaliset erot ja epäoikeudenmukaisuus ovat lisääntyneet. Kestävä kehitys ei koske vain ympäristöä. Sen saavuttaminen edellyttää pikemminkin sen ymmärtämistä, että ympäristö ja yhteiskuntaolot liittyvät erottamattomasti toisiinsa. 
Tänään kaikki puhuvat kestävästä kehityksestä, ja huomenna meidän on määrä äänestää seitsemännestä puiteohjelmasta, jossa myönnetään 4 miljardia euroa ydinvoimatutkimukseen. Lisää rahaa ollaan antamassa myös hiilipohjaisen energian ja muiden kestämättömien energiamuotojen tutkimukseen. Miksi on näin? YK:n ilmastonmuutospaneeli on osoittanut, että Kioton tavoitteet voidaan saavuttaa vain lopettamalla tuet fossiilisille polttoaineille. Kuulijamme ovat ihmeissään. Miksi emme tee aiheellisia päätöksiä? Syynä ovat suuryhtiöiden edunvalvojat, jotka saavat läpi vaalimansa kestävän kehityksen vastaiset lyhyen aikavälin kasvuratkaisut. Meidän on kuunneltava enemmän kansalaisiamme ja vähemmän edunvalvojia, jos haluamme saavuttaa kestävän kehityksen. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, viime joulukuusta lähtien komission tiedonannoissa ja muissa nykyisissä tiedotusvälineissä on vahvistettu maailmanlaajuisten muutosten nopeus ja uudet vaarat, mutta myös niiden vastainen suuntaus kohti pysyvää ja tasapainoista kolmitahoista kehitystä, jossa talouskasvu ja elämänlaatu yhdistyvät sosiaaliseen osallisuuteen ja ympäristönsuojeluun. Siksi ehdottamalla Euroopan unionin kestävän kehityksen strategian perusperiaatteiden kehystä tavalla, joka täydentää Lissabonin strategiaa ja jakautuu kuuteen perusalaan, EU:n politiikkaan yritetään ympätä kestävyys sekä sisäisesti että ottamalla huomioon päätösten ja valintojen ulkoiset vaikutukset koko planeettaan. 
Me Euroopan parlamentin jäsenet haluamme tänään, että päätöslauselmaesityksemme vaikuttaa muiden toimielinten tekemiin päätöksiin. Vahvistamme olevamme tietoisia asian poliittisesta ja humanitaarisesta puolesta ja tiedostavamme vastuumme tulevia sukupolvia kohtaan kehottamalla arvioimaan tehokkaasti seuraukset kaikkien EU:n hankkeiden kestävyyteen. Päätöslauselma on selkeä. Olemme tyytyväisiä puheenjohtajavaltion kiinnostukseen, mutta vaadimme yhtä yhtenäistä ja ytimekästä kehystä, jonka tavoitteisiin sekä yleinen mielipide että poliittiset päättäjät voivat yhtyä. 
Toivomme, että yleisiä tavoitteita täydennetään erityisillä, ihmiskeskeisillä toimenpiteillä, ja tästä syystä on määriteltävä edistymisindikaattoreita, joilla mitataan ihmisille koituvia hyötyjä kiistattomana ja ainutlaatuisena arvona. 
Vauraudessa, korkeassa elintasossa ja tavoitteiden tasaisen jakautumisen ekologisissa seurauksissa luonnon mahdollisuuksille on järkeä vain, jos ne palvelevat sekä nykyisiä että tulevia kansalaisia. 
Josef Pröll,
   – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, tämän keskustelun päätteeksi haluaisin yhteenvetona esittää katsauksen niistä aiheista ja tavoitteista, joita olemme yrittäneet sovittaa yhteen kestävän kehityksen strategiassa puheenjohtajakautemme aikana ja joista nyt haluamme saada aikaan päätöksen lähipäivien aikana. Kiitän teitä lämpimästi ehdotuksistanne ja puheenvuoroistanne sekä yhdessä täällä käymistämme keskusteluista. 
Olemme kestävän kehityksen strategialla pyrkineet asettamaan kestävän kehityksen EU:n poliittisen asialistan kärkeen ja näin tekemään EU:sta esimerkin muille. Olemme pitäneet kaikki neuvoston kokoonpanot työllistettyinä ja viime kuukausina olemme tehneet paljon työtä käydäksemme läpi keskeiset kohdat Euroopan parlamentin kanssa ja esittääksemme ne nyt strategiana. Mielestämme strategia on syntynyt laajojen keskustelujen ja kunnianhimoisten neuvottelujen tuloksena. Strategiassa esitetään nyt selvästi seitsemän keskeistä haastetta tavoitteineen ja toimenpiteineen, mikä antaa EU:lle mahdollisuuden vahvistaa entistä selvemmin asemansa edelläkävijänä kansainvälisissä tapauksissa. Tärkein luku on tietenkin – ja tämä mahdollistaa myös kestävän kehityksen onnistumisen jonkinasteisen mittaamisen tulevina vuosina – vahva ja selkeästi jäsennelty täytäntöönpanoa koskeva luku, jossa määritellään täytäntöönpanon edistymisen seurantaa koskevat tehtävät ja toimivalta ja joka on hyvin selvästi osoitettu kaikille EU:n toimielimille ja kaikille poliittisille tasoille sekä EU:ssa että kansallisesti, paikallisesti ja alueellisesti. 
Katson myös – ja tämä meidän olisi tehtävä yhdessä – että kestävän kehityksen strategia täydentää Lissabonin strategiaa. Molemmilla pyritään eri painopisteiden ja eri aikataulujen kautta kestävään kehitykseen. Haluamme myös osoittaa, että elämänlaatu sekä ympäristön laadun ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden korkea taso ovat tärkeitä tekijöitä turvattaessa pitkän aikavälin kilpailukyky. Kestävä kehitys on innovoinnin keskeinen tekijä: se luo tilaisuuksia ja mahdollisuuksia älykkääseen kasvuun ja parempiin työpaikkoihin. 
Kestävä kehitys tukeutuu perussopimuksiin ja on kaikkien EU:n politiikkojen kokonaisvaltainen tavoite. Se asettaa kuitenkin meille valtavia, ennen kaikkea institutionaalisia haasteita. EU:ssa ei vielä ole rakenteita, joissa tästä horisontaalisesta aiheesta voitaisiin keskustella vastaavissa komiteoissa tai paremmin sovittaa yhteen eri komiteoiden lausunnot. EU:n kestävän kehityksen strategiasta käytyjen neuvottelujen aikana kokeilimme lopulta tilapäisenä ratkaisuna puheenjohtajan tukiryhmää. Neuvostossa työstetään strategian ensimmäiseen uudelleentarkasteluun saakka mahdollisia vaihtoehtoja sopiviksi kestävän kehityksen järjestelmiksi. Tämä institutionaalinen kysymys koskettaa yhtä lailla kaikkia EU:n toimielimiä, ja rohkaisisin erittäin mielelläni toimielimiä keskustelemaan keskenään kestävän kehityksen strategiaa koskevan päätöksen jälkeisistäkin asioista. Emme pidä kestävän kehityksen strategiaa EU:ssa kestävyydestä käytävän keskustelun päätepisteenä, vaan yhdessä Lissabonin strategian kanssa tärkeänä lähtökohtana kuljettaessa kohti kestävää kehitystä Euroopan unionissa. 
Kiitän teitä vielä kerran erittäin rakentavasta yhteistyöstä – ja sanon tämän Itävallan kauden Euroopan unionin puheenjohtajana lähestyessä loppuaan – ei vain kestävyyden alalla, vaan myös kaikesta rakentavasta yhteistyöstä Euroopan parlamentin ja puheenjohtajavaltion välillä. Minulle henkilökohtaisesti ja omaan toimivaltaani kuuluvilla aloilla keskustelut ovat aina olleet hedelmällisiä ja onnistuneita. 
Joe Borg,
   Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia tästä erittäin mielenkiintoisesta keskustelusta. Keskustelu osoittaa, että aihe on EU:ssa keskeinen ja ensisijainen tavoite, jonka komissio uskoo voivan kohentaa elämänlaatua ja osaltaan edistää luonnonvarojen säilymistä erityisesti tulevien sukupolvien hyväksi. Se parantaa elämäntapamme taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä ulottuvuuksia. 
Komission ehdotuksessa on korostettu kestävän kehityksen politiikkamme taustalla olevia periaatteita ja lisätty niiden merkittävyyttä. Lisäksi olemme asettaneet itsellemme selviä tavoitteita ja määritelleet vastaavia toimia, joilla näihin tavoitteisiin päästään. Täällä on todettu, ettemme ole riittävän kunnianhimoisia, ja kehotettu asettamaan uusia tavoitteita, mutta minun on tähdennettävä, että tärkeintä on saada aikaan tuloksia. Uusiin tavoitteisiin investointi ei ehkä ole kovin vaikeaa, mutta on paljon vaikeampaa saada ihmiset tekemään ja hyväksymään muutokset, joita tarvitaan tavoitteiden saavuttamiseksi. 
Saavutamme nykyiset tavoitteemme, mutta varsinainen haaste on sen varmistaminen, että näin tapahtuu. Ehdotammekin sen vuoksi uutta lähestymistapaa, jolla pyritään saamaan aikaan kestävän kehityksen edellyttämät, koko yhteiskuntaa koskevat vaikeat muutokset. Olen kuitenkin myös yhtä mieltä siitä, että uusien tavoitteiden asettaminen on tärkeää. Kaikki uudet tavoitteet edellyttävät kuitenkin asianmukaisia prosesseja, joihin liittyy vaikutusarviointeja ja kaikkien sidosryhmien kuulemisia. Näin saavutetaan niiden hyväksyntä, joiden on tehtävä työtä kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja sitoutetaan heidät. 
Haluaisin sanoa muutaman sanan myös tämän keskustelun kuluessa usein mainitusta yhdennetystä lähestymistavasta. Kestävässä kehityksessä on kyse johdonmukaisesta poliittisesta toiminnasta. Se edellyttää yhdennettyä lähestymistapaa, mikä käytännössä merkitsee, että Lissabonin strategia ja kestävän kehityksen strategia kulkevat käsi kädessä. Nämä kaksi strategiaa edistävät rinnakkain ja koordinoidusti kestävän kehityksen yleisen tavoitteen saavuttamista. 
Komissio ei yhdy ajatukseen näiden kahden strategian yhdistämisestä, mutta on samaa mieltä siitä, että niitä olisi käytettävä rinnan pyrittäessä kestävän kehityksen yleiseen tavoitteeseen ja että niiden olisi täydennettävä toisiaan sekä soveltamisaloiltaan että hallintotavaltaan. Komissio katsoo, että ne voivat toimia käsi kädessä, mikä ei kuitenkaan välttämättä merkitse niiden yhdistämistä. Tähän päästään strategioiden järkevällä ja tehokkaalla täydentävyydellä, ja juuri tähän komission tiedonannolla pyritään. 
Euroopan unionin kestävän kehityksen strategian hallintotavan ja seurannan parantaminen on avain kehitykseen. Siksi strategian uudelleentarkastelua koskevaan ehdotukseen sisältyy uusi, parannettu hallintoprosessi. Komissio laatii edistymisraportin kahden vuoden välein. Vakuutan, että näin tehdessään se käyttää hyväkseen kaikkia kestävän kehityksen indikaattoreita. 
Eurostat on edistynyt hyvin indikaattorien kehittämisessä, ja tämä työ jatkuu edelleen. Tarkoituksena ei ole ilmiantaa ketään vaan arvioida, mikä tilanne on, mitä vielä on tehtävä ja millä aloilla, jotta voimme päätellä, mitä toimia tarvitaan, ja tiedottaa selvästi valitsijoille ja sidosryhmille muutostarpeista ja siitä, miten niihin suhtaudutaan. 
Kestävä kehitys edellyttää maailmanlaajuista lähestymistapaa. Euroopan unionin on säilytettävä asemansa maailman edelläkävijänä kestävän kehityksen alalla toimimalla omalla maaperällään ja reagoimalla tämän toiminnan vaikutuksiin. Sen on myös toimittava yhdessä muiden kanssa Johannesburgissa annettujen sitoumusten ja vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi, jotta, kuten on jo todettu, kehittyville talouksille annetaan mahdollisuus edetä nopeasti, välttää vanhanaikaiset, kestämättömät kehitysmallit ja hyödyntää puhtaita ja innovatiivisia tekniikoita. Tämä on välttämätöntä esimerkiksi pyrittäessä rajoittamaan ilmastonmuutosta. Juuri siksi myös maailmanlaajuinen ulottuvuus on olennainen osa uudelleentarkasteltua Euroopan unionin kestävän kehityksen strategiaa ja strategiassa kannatetaan kehitystä ja ulkopolitiikkaa koskevaa yhtenäistä lähestymistapaa. 
Lopuksi totean komission toivovan, että vuorovaikutuksemme tällä alalla voi jatkua ja tehostua tulevina kuukausina. 
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi käsiteltäväksi on jätetty päätöslauselmaesitys(1) työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
Keskustelu on päättynyt. 
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat rasistisen ja homofobisen väkivallan noususta Euroopassa. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, asia, jota nyt käsittelemme täällä täysistunnossa, on mielestämme erityisen tärkeä. Aina, kun jokin uhkaa Euroopan unionin kansalaisten turvallisuutta ja kunniaa, tuo jokin uhkaa meitä kaikkia. Kyse on nyt unionin, sen periaatteiden ja toimielinten uskottavuudesta.
Unioni perustuu, kuten hyvin selvästi todettiin tämän aamun keskustelussa, vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja perusoikeuksien sekä perustuslaillisuuden periaatteisiin. Nämä periaatteet on liitetty perustamissopimuksiin, ja siitä lähtien ne on toistettu lukuisissa toimielinten sopimuksissa ja monissa oikeustoimissa. Sen vuoksi meidän on katsottava, että rasistiset ja homofobiset teot ovat suoraa provosointia, ja meidän on ryhdyttävä ratkaiseviin toimiin niitä vastaan.
Meidän on estettävä se, että unionin alueella asuvat kansalaiset tuntevat itsensä ulkopuolisiksi, emmekä myöskään voi sallia sitä, että maailman muista osista tulevat ihmiset joutuvat kokemaan jotakin sellaista, joka on täysin ristiriidassa arvojemme kanssa.
Siitä lähtien, kun Amsterdamin sopimus tuli voimaan, unioni on vuonna 2000 yhdenvertaisesta kohtelusta antamiensa direktiivien kautta luonut välineistön, jolla voidaan ehkäistä tai pikemmin torjua syrjintää koko unionin alueella, olipa syrjinnän perusteena etninen tausta, uskonto tai sukupuolinen suuntautuminen taikka jokin muu asia.
Näiden kahden direktiivin pohjalta laadittiin syrjinnän torjumista koskeva yhteisön toimintaohjelma vuosiksi 2001–2006. Näin Euroopan unioni tekee hyvin selväksi, että käsitellessään tätä asiaa se ei pelkästään toimi oikeusasemien määrittelijänä, vaan se toimii laajamittaisesti syrjinnän vastaisten sääntöjen täytäntöönpanemiseksi.
Tiedätte, että minun ei tarvitse mennä yksityiskohtiin näistä toimista puhuessani. Haluaisin kuitenkin korostaa erityisesti Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen suurta merkitystä. Poliittisille vallanpitäjille keskuksen tutkimustulokset tarjoavat tärkeän perustan päätöksenteolle.
Haluan jatkaa puheenvuoroani asialla, josta puhuin jo tänä aamuna. Mielestämme antaisimme näille yhdenvertaisuuteen tähtääville ja syrjinnän ja rasismin vastaisille toimille niiden ansaitsemaa tunnustusta, mikäli päätämme perustaa perusoikeuksien viraston, erillisen viraston, jonka tehtävänä on käsitellä näitä asioita. Viraston tehtävänä olisi varmistaa, että noudatamme jäsenvaltioissa, toimielimissä ja virallisissa elimissä niitä sääntöjä, joita Euroopan unionilla on, siis niitä sääntöjä, joista on tullut osa yhteisön säännöstöä. Tarkoitus ei ole ryhtyä tekemään yleisiä ihmisoikeuksiin liittyviä selvityksiä eikä ryhtyä kilpailemaan muiden toimielinten, erityisesti Euroopan neuvoston kanssa. Kyse on pikemmin siitä, että koko unioni tarvitsee toimielimen, jonka tehtävänä on panna täytäntöön ne toimet, joista me päätämme täällä.
Toistan sen, mitä sanoin aikaisemmin tänä aamuna. Mielestäni suunnitteilla oleva ihmisoikeusvirasto voisi hoitaa tätä tehtävää. Kansalaisyhteiskunta – maittemme kansalaiset – haluaa tämän viraston ja tarvitsee sitä.
Tiedämme, että suvaitsemattomuuden eri ilmenemismuotojen torjumiseksi on unionin toiminnan ulkopuolella tehty lukuisia varteenotettavia kansallisia aloitteita sekä julkisen tahon että kansalaisten toimesta. Näillä aloitteilla pyritään edistämään valveutuneisuutta ja tuomaan eri ryhmiä yhteen ennakkoluulojen poistamiseksi, tai sovelletaan nuorten tapauksessa sellaisia opetusmenetelmiä, ettei tällaisia ennakkoluuloja edes pääsisi syntymään, mitä minä pidän erityisen tärkeänä. Nämä toimet ansaitsevat täyden tukemme.
On kuitenkin tilanteita, joissa joudumme huomaamaan, että myönteiset asenteet, koulutus ja valveutuneisuus eivät riitä pysäyttämään väkivaltaa tai sen esiasteita, eli suvaitsemattomuutta ja lietsontaa. Silloin jäsenvaltioittemme on käytettävä oikeudellisia menettelyjä kansalaistensa suojelemiseksi. Euroopan unionin jäsenvaltioilla on käytössään rikosoikeudelliset menettelyt, jotka ovat täysin tarkoituksenmukaisia rasististen ja suvaitsemattomien käyttäytymismallien luomien haasteiden käsittelemiseksi.
Neuvoston puheenjohtajavaltio Itävalta katsoo, että eurooppalainen puitepäätös rasismin ja muukalaisvihan torjumiseksi olisi tärkeä signaali ja merkittävä edistysaskel kohti asiaa koskevien eurooppalaisten välineiden täydentämistä. Työ tämänkaltaisen puitepäätöksen hyväksi aloitettiin vuonna 2001, vaikka edelleen onkin ongelmia, jotka johtuvat jäsenvaltioiden rikosoikeudellisten järjestelmien kehityksestä historian saatossa. Työ on vaikeaa, eikä tähän mennessä ole saavutettu lopullisia tuloksia.
Kun ottaa huomioon, miten vakavan ja vaarallisen haasteen rasistinen ja homofobinen väkivalta asettaa, poliittisten vallanpitäjien ja erityisesti neuvoston nykyisen puheenjohtajavaltion on tässä tilanteessa toimittava päättäväisesti tiennäyttäjinä. Neuvoston puheenjohtaja Plassnik, minä ja muut puheenjohtajavaltio Itävallan edustajat olemme pyrkineet ja pyrimme koko ajan toimimaan tällaisina tiennäyttäjinä. Niinpä tämän vuoden maaliskuun 21. päivänä, kansainvälisen rasismin torjumisen 40. vuosipäivänä, neuvoston puheenjohtaja Plassnik ilmoitti muun muassa, että maailmanlaajuista taistelua rasismia vastaan ei ole millään muotoa voitettu, eikä Euroopan unionillakaan ole syytä itsetyytyväisyyteen.
Sitä ennen totesin itse 17. maaliskuuta tätä samaa asiaa käsitelleessä tilaisuudessa, että paikallisten ja alueellisten elinten toimet vähemmistöjen suojelemiseksi ja suvaitsemattomuuden torjumiseksi ovat erityisen tärkeitä. Lisäksi kiinnitin huomiota romanivähemmistön tilanteeseen, sillä romanit joutuvat valitettavan usein syrjinnän ja rasistisen väkivallan kohteiksi Euroopan unionin alueella.
Toukokuun 5. päivänä, Itävallan kansallisena väkivallan ja rasismin vastaisena päivänä, neuvoston puheenjohtaja kunnioitti Mauthausenin keskitysleirin vapauttamisen sekä niiden 30:stä Euroopan maasta tulleiden ihmisten muistoa, jotka natsit veivät Mauthauseniin, jossa heitä nöyryytettiin, kidutettiin ja jossa heidät surmattiin. Tämän pitäisi muistuttaa meitä siitä, mihin suvaitsemattomuus ja rasismi johtivat, ja Euroopan unionin on varmistettava, ettei näin pääse enää koskaan tapahtumaan.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan lausua parlamentille sydämelliset kiitokseni – ja tämän asian parissa monta vuotta työtä tehneenä myös henkilökohtaiset kiitokseni – siitä, että se on ottanut näin tärkeän asian asialistalle. Lisäksi haluan vakuuttaa teille, että neuvosto arvostaa suuresti sitä, että paneudutte tähän asiaan ja että se aikoo tehdä kanssanne tiivistä yhteistyötä. 
Vladimír Špidla,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, komissio pitää periaatteenaan vastustaa kaikenlaista rasismia ja muukalaisvihaa, ja se aikoo suunnata kaikki voimavaransa tällaisten ilmiöiden torjumiseen, kuten perustamissopimuksessa on määrätty. 
Nyt jos koskaan tämä tehtävä olisi asetettava etusijalle kansainvälisissä, eurooppalaisissa, kansallisissa ja paikallisissa toimissa. Komissio on kovin pettynyt siihen, etteivät jäsenvaltiot ole vielä hyväksyneet komission vuonna 2001 esittämää ehdotusta neuvoston puitepäätökseksi rasismin ja muukalaisvihan torjumiseksi. Ehdotuksen tavoitteena on varmistaa, että kaikenlainen rasismi, johon lukeutuu myös uskontoon perustuva rasismi, on rangaistavaa kaikkien jäsenvaltioiden rikoslain nojalla. Komissio kehottaa neuvostoa jälleen kerran hyväksymään ehdotuksen vesittämättä sen tehokkuutta, ja se pyrkii aloittamaan uudelleen keskustelut tästä ehdotuksesta, jonka hyväksyminen merkitsisi edistysaskelta rasistisen ja muukalaisvastaisen rikollisuuden torjumisessa. Komissio toivoo, että tämä keskustelu käynnistetään uudelleen neuvostossa puheenjohtajavaltio Suomen johdolla sen rasismin ja muukalaisvihan torjumista käsittelevän seminaarin ansiosta, jonka puheenjohtajavaltio Itävalta ja Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskus järjestävät yhteistyössä ja joka on määrä pitää 20.–22. kesäkuuta.
Puitepäätös ei ole komission ainoa aloite rasismin ja muukalaisvihan torjumiseksi. Komissio esimerkiksi tukee Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen työtä keräämällä tietoa rasismin laajuudesta ja kehittymisestä Euroopan unionin alueella. Se, että seurantakeskuksesta on muodostumassa ihmisoikeusvirasto, ei vaikuta haitallisesti nykyiseen toimintaan edellyttäen, että rasismin ja muukalaisvihan torjuminen pysyy uuden viraston ensisijaisena tavoitteena. Olen päinvastoin vakuuttunut, että itse asiassa torjuntatyö ja toimemme vain tehostuvat entisestään. Komissio pyrkii myös varmistamaan, että jäsenvaltiot panevat jo hyväksytyt syrjinnänvastaiset säännökset toimeen täysipainoisesti, ja se johtaa eräitä ohjelmia ja aloitteita, joista mainittakoon Euroopan yhdenvertaisten mahdollisuuksien teemavuosi (2007), jonka on tarkoitus osaltaan edistää työtä rasismin ja muukalaisvihan torjumiseksi.
Komissio on sitoutunut jatkamaan ja tehostamaan tällaista toimintaa, ja se aikoo määrätietoisesti lisätä tulevia toimiaan rasismin ja muukalaisvihan poistamiseksi. Lisäksi komissio vastustaa tiukasti kaikenlaista homofobiaa. Homofobia on vastoin niitä periaatteita, joille Euroopan unioni on perustettu. Tältä osin on tärkeää korostaa, että Euroopan unionin perusoikeuskirjassa nimenomaan kielletään kaikenlainen sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä.
Komissio haluaa tuoda esiin julkilausuman, jonka se antoi parlamentissa tammikuussa 2006. Komissio aikoo valtuuksiensa puitteissa sitoutua voimakkaasti homofobian poistamiseen. Avaintekijänä tässä työssä on syrjinnän vastustaminen, ja Euroopan unioni on jo tehnyt tämänkaltaisia aloitteita esimerkiksi antamalla direktiivin 2078/EY. Komissio on niin ikään tietoinen siitä, että lainsäädännöllisten toimien ohella on tehtävä muita aloitteita, joiden avulla pyritään tehokkaasti torjumaan syrjivää, loukkaavaa, stereotyyppistä ja alentavaa käyttäytymistä. Tämän saavuttamiseksi komissio aikoo myös osaltaan järjestää tiedotuskampanjoita ja Euroopan yhdenvertaisten mahdollisuuksien teemavuoden (2007) kaltaisia aloitteita.
Kun ottaa kaikki nämä asiat huomioon, komissio on vakuuttunut siitä, että Euroopan unionin, jonka tärkeimpänä tavoitteena on edistää yhä vahvempaa kansojen välistä yhteenkuuluvuutta, on näytettävä esimerkkiä syrjinnän torjumisessa ja toimittava tiennäyttäjänä kaikenlaisen rasismin, muukalaisvihan ja homofobian torjumisessa.
Hyvät kuulijat, odotan kiinnostuneena keskusteluanne. 
Patrick Gaubert,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unioni perustuu yhteisöön, joka pohjautuu ihmisarvon, vapauden, tasavertaisuuden ja yhteenkuuluvuuden erottamattomiin ja yleismaailmallisiin arvoihin.
Kun maamme yhdistyivät, ne päättivät samalla ylläpitää ja edistää näitä arvoja. Kukin poliittinen ryhmä on päättänyt jättää käsiteltäväksi päätöslauselman jatkona julkilausumille, jotka juuri kuulimme, ja laadin itsekin päätöslauselman PPE-DE-ryhmän puolesta.
Miltei päivittäin joudumme toteamaan, että suvaitsemattomuuden torjumisessa ollaan vielä kaukana tavoitteesta. Olisin mielelläni käsitellyt tätä aihetta toisin. On todella ikävää joutua julkisesti muistuttamaan, ettemme voi hyväksyä rasismia yhteiskunnassamme. Maissamme on hiljattain esiintynyt lukuisia rasistisia, muukalaisvihamielisiä, antisemitistisiä ja homofobisia väkivaltaisuuksia, joita ei voi suvaita eikä hyväksyä.
Kansalaisina meidän on pysyttävä valppaina, ja edustajien ominaisuudessa meidän on oltava päättäväisiä ja tuomittava voimakkaasti tällainen toiminta. Vaikeneminen tarkoittaa, että hyväksymme sen. Meidän on myös säädettävä lakeja kansalaisten suojelemiseksi, koska poliittinen tahto on näissä asioissa ensiarvoisen tärkeää, ja niiden maiden, joilla ei ole rasismin tai syrjinnän vastaisia lakeja, on säädettävä sellaiset.
Toistan vielä kerran sen, mitä sanoin eilen täällä istuntosalissa ja mistä olen puhunut kuukausien ajan valiokunnassa. Neuvoston on välittömästi lakattava jarruttamasta rasismin ja muukalaisvihan vastaisen puitepäätöksen hyväksymistä, tai muuten hienot sanat ja hyvät aikomukset eivät hyödytä mitään. Kunkin maan hallituksen on näytettävä esimerkkiä ja kehitettävä toimiaan tasavertaisuuden, toisen kunnioittamisen ja suvaitsevaisuuden edistämiseksi.
Monissa unionin jäsenvaltioissa äärioikeistolaiset puolueet ovat viime aikoina nostaneet päätään, mistä on valitettavasti syytä muistuttaa tänään. Vaikka itse sitoudunkin hyvin vahvasti näihin toimiin, ymmärrän niitä syitä, joiden vuoksi ryhmäni hylkäsi yhteisen tekstin. Tekstissä takerrutaan ideologisiin kantoihin, jotka ovat aikansa eläneitä. Näitä maita ei saada etenemään unionin arvojen tiukan noudattamisen tiellä niin, että me tuomitsemme ne jonkin tietyn tapahtuman vuoksi.
Ei ole hyväksyttävää sotkea toisiinsa rasismia ja homofobiaa vastustavassa maassa sattuneita yksittäisiä väkivaltaisuuksia ja sellaisia äärimmäisiä kannanottoja, joita eräät hallitukset ovat avoimesti esittäneet. Tällaiset tapaukset on pidettävä erillään, niiden yhdistäminen toisiinsa on vaarallista. Meidän on pidettävä tämä asia erillään keskustelusta, jossa käsitellään jotakin tiettyä motiivia. Rasismin, muukalaisvihan ja homofobian torjuminen ei liity vasemmistoon eikä oikeistoon, meidän on ymmärrettävä tämä asia. Tämän vuoksi yhteinen päätöslauselma, josta toimitetaan huomenna äänestys, on minusta tasapainoinen kompromissi.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että minusta on erittäin valitettavaa, että parlamentti epäröi esittää yhteistä kantaa tässä asiassa. Menetämme tässä hyvän tilaisuuden, vaikka tiedän, että tämä taistelu koskee meitä kaikkia täällä parlamentissa.
Martin Schulz,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, kun minut valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi 12 vuotta sitten, en olisi uskonut, että kävisimme vielä joskus tällaista keskustelua.
Olimme tuolloin paljon edistyneemmässä tilanteessa Euroopassa kuin nyt. On hälyttävää, että meidän on nykyisessä Euroopan unionissa pohdittava, miten kykenemme torjumaan yhä lisääntyvää rasismia, antisemitismiä, muukalaisvihaa ja vähemmistöihin kohdistuvaa vihaa, olipa niiden taustalla sitten etninen, uskonnollinen tai sukupuoleen liittyvä syy, ja ryhdyttävä asiassa toimiin.
Tämän vuoksi haluan Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän puheenjohtajana antaa lausunnon ryhmämme kaikkien jäsenten puolesta. Euroopan sosiaalidemokratia – Euroopan kristillisdemokraatit, konservatiivit, liberaalit, demokraattiset voimat vasemmalla ja oikealla – kaikki ne, jotka olivat mukana Euroopan unionin syntyajoista lähtien, tiesivät, miksi 1900-luvun ensimmäisen puoliskon loppupuolella konfliktit edellyttivät ylikansallista ratkaisua.
Menkäämme siis jälleen kerran ajassa taaksepäin: mitkä olivat heidän motiivinsa? Mikä oli aiheuttanut Euroopan katastrofit sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa, mutta ennen kaikkea myös fasismin ja stalinismin katastrofit? Vähemmistöihin kohdistuva viha, rasistinen ylemmyydentunne, normeista poikkeavien ihmisten syrjiminen, vammaisten, erilaista sukupuolista suuntausta edustavien ja sellaisten ihmisten syrjiminen, jotka voitiin leimata vihollisiksi yleisen tyytymättömyyden kanavoimiseksi ja suuntaamiseksi syntipukkeihin, heihin, jotka tulivat jostakin muualta, jotka veivät työpaikkamme. En halua toistaa tätä kaikkea täällä, tiedätte jo, mistä puhun.
Nämä ihmiset, jotka syyllistyivät järjettömyyksiin rodun ja uskonnon vuoksi, saivat aikaan kiihkoilua 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Mitä me olemme sen sijaan saaneet aikaan? Ratkaisun, joka perustuu integraatioon, arvojen ja lakien yhteisöön ja kaikille tarkoitettuihin perusoikeuksiin. Sillä ei ole merkitystä, mitä uskontoa ihmiset edustavat, uskovatko he Jumalaan vai eivät, mitä rotua he edustavat tai mikä on heidän ihonvärinsä. Sillä ei ole merkitystä, mistä he tulevat, mitkä ovat heidän vakaumuksensa ja onko heillä sellaisia. Ei ole väliä, miten he haluavat elää omaa elämäänsä, elivätpä he sitten perheessä tai yksin taikka valitsemansa kumppanin kanssa. He päättävät siitä itse. Meitä yhdistää rikkaudessamme ja etevyydessämme se, että kykenemme luomaan yhteiskunnan, jossa sanotaan "kyllä" sellaiselle yhteisölle, jossa jokaisella ihmisellä, miehellä tai naisella, on oma paikkansa: katolilaisilla, muslimeilla, protestanteilla ja juutalaisilla, musta- tai valkoihoisilla, hetero- ja homoseksuaaleilla, perheenpäillä ja yksinelävillä.
Miksi kukaan ylipäänsä ottaisi rodun, sukupuolisen suuntauksen tai uskon poliittisen keskustelun aiheeksi, ellei haluaisi käyttää sitä joihinkin tarkoitusperiin, saavuttaakseen omat poliittiset pyrkimyksensä sortamalla jotakin vähemmistöä. Tämä on vastenmielisin asia, mitä Euroopan historiassa on koskaan nähty, ja se johti tähän epäinhimillisyyteen. Emme suuntaa kritiikkiämme johonkin tiettyyn valtioon, koska valitettavasti sama ilmiö on nähtävissä kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, eikä pelkästään uusissa, vaan myös vanhoissa jäsenvaltioissa.
Kritiikki, jota nyt esitämme, ei ole suunnattu kansoja eikä valtioita vastaan, vaan sellaisten henkilöiden älyllistä vajavuutta vastaan, jotka levittävät tällaisia ideologioita riippumatta siitä, missä päin Eurooppaa he ovat. Heille ei ole paikkaa missään, ei missään yhteiskunnassa eikä toivon mukaan myöskään täällä parlamentissa.
Sophia in 't Veld,
   – Arvoisa puhemies, valitettavasti tämä keskustelu on edelleen todellakin tarpeellinen. Päätöslauselmassa on luettelo yksittäisten uhrien nimistä, ihmisistä, jotka ovat kuolleet ihonvärinsä tai seksuaalisen suuntautumisensa takia. Tällainen on barbaarista 2000-luvun Euroopassa, ja meidän pitäisi hävetä. Olen kuitenkin ylpeä siitä, että olen jäsen tässä parlamentissa, joka päättää vastustaa tällaisia julmia tekoja.
Suvaitsemattomuus lisääntyy kaikkialla, eikä kotimaani ole tässä mielessä poikkeus. Sen vuoksi suhtaudun myönteisesti kaikkiin suvaitsevaisuuden ja tasavertaisuuden puolesta järjestettyihin suurmielenosoituksiin, joita olemme nähneet kaikkialla Euroopassa, ja vastikään Varsovassa järjestettyyn erittäin onnistuneeseen tasavertaisuusmarssiin. Olin hyvin iloinen osallistuessani siihen.
Suvaitsevaisuus, syrjinnän vastustaminen ja tasavertaisuus eivät ole kansallisia eivätkä maan sisäisiä asioita. Euroopan unioni on ennen muuta arvojen yhteisö, ja jos olemme arvojen yhteisö, silloin meidän pitää keskustella näistä asioista Euroopan laajuisesti, emmekä voi hyväksyä sitä, että jäsenvaltiot turvautuvat argumentoinnissaan toissijaisuusperiaatteeseen, koska se on vain tekosyy. Kuten eilisiltana käydyn keskustelun aikana sanoin, Euroopan unioni tarvitsee kunnianhimoisen strategian ollakseen perusoikeuksien puolustamisessa maailmanmestari. Meidän pitäisi olla tässä asiassa yhtä kunnianhimoisia kuin talousasioissa ja Lissabonin strategian kaltaisissa asioissa.
Meidän ei pidä vuodattaa krokotiilin kyyneliä, vaan meidän on toimittava. Meidän ei pidä olla arkoja tai vastahakoisia, kun on tarpeen puuttua jäsenvaltioissa tapahtuviin asioihin. Siksi olen hyvin iloinen kuullessani, että neuvosto aikoo vauhdittaa työtä puitepäätöksen hyväksymiseksi ja perusoikeusviraston perustamiseksi.
Haluan aivan henkilökohtaisesti lausua muutaman sanan nykyisen puheenjohtajavaltion edustajalle ja esittää vetoomuksen, että homoseksuaalit tunnustetaan natsihallinnon uhreiksi. Tämä asia on otettu aikaisemmin esiin parlamentin istunnossa. Olen niin ikään iloinen kuullessani, että komissio on halukas käynnistämään rikkomisesta johtuvia menettelyjä ja harkitsemaan horisontaalista direktiiviä.
Lopuksi haluan sanoa, että meidän ei pitäisi epäröidä hyödyntää käytettävissämme olevaa välinettä eli perustamissopimuksen 7 artiklaa sellaisissa tapauksissa, joissa jäsenvaltio tai jäsenvaltion hallitus ei noudata Euroopan unionin periaatteita. 
Jean Lambert,
   . Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti niihin voimakkaisiin lausuntoihin, joita olemme kuulleet neuvostolta, komissiolta ja kollegoiltani parlamentissa, ja toivon muidenkin poliitikkojen olevan yhtä selkeitä ja suorapuheisia kuin viimeksi mainitut ovat olleet tuomitessaan rasismin, muukalaisvihan, antisemitismin, homofobian ja muut vihamieliset puheet sekä vihamieliset rikokset.
Kuten tämän iltapäivän aikana on jo todettu, päätöslauselmaan sisältyvä lista on surullista luettavaa, mutta se ei ole perusteellinen. Olisimme voineet lisätä siihen Yhdistyneessä kuningaskunnassa hiljattain tehdyt nuorten miesten järkyttävät murhat, ja on selvää, ettei ole yhtäkään Euroopan unionin jäsenvaltiota, jossa ei esiintyisi tällaista vihaa. Meidän ei silti mielestäni pitäisi pyrkiä poistamaan maiden nimiä päätöslauselmista.
Kuluvalla viikolla esitimme voimakasta kritiikkiä Guantánamon tilannetta kohtaan. Minusta meidän olisi tehtävä samoin, kun katsomme, mitä omissa jäsenvaltioissamme tapahtuu, ja ilmaistava selvästi, ettemme aio suvaita myöskään sellaista. On varsin helppoa ottaa rohkeasti kantaa kolmansien maiden tapahtumiin, mutta joiltakin osin on paljon vaikeampaa ottaa rohkeasti kantaa oman maan tapahtumiin, mikä on minusta häpeällistä.
Euroopan maaperällä asuvilla ihmisillä on oikeus elää ilman väkivaltaa. Heillä on oikeus elää rauhassa, ja tämä on mielestäni yksiselitteinen asia. Hallitusten ja muiden instituutioiden poliittinen vastaus rasistisiin ja homofobisiin hyökkäyksiin on ratkaisevan tärkeä ja viestittää hyvin merkittäviä asioita.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ehti sattua lukuisia kuolemantapauksia ja erityisesti eräs tietty tapaus, ennen kuin maamme poliisivoimat ymmärsivät, että kyse oli järjestäytyneistä rasistisista teoista ja ryhtyivät tekemään asialle jotakin. Edessä on vielä pitkä ja hidas taistelu, mutta edistystä tapahtuu koko ajan. Jos haluamme puhua suoraan, meidän on myös suhtauduttava kriittisesti eräisiin tiedotusvälineisiin, jotka mielestäni määrätietoisesti myös kylvävät vihaa pikemmin kuin levittävät tietoa ja osoittavat rehellisyyttä.
Vittorio Agnoletto,
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopassa esiintyvät jatkuvat homofobiset hyökkäykset ovat merkki demokraattisesta kriisistä, jota parlamentin on pikaisesti ryhdyttävä käsittelemään, etenkin kun tällaisia tapauksia ilmenee Puolan kaltaisissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Puolan äärioikeistolaisen hallituksen, joka tukahduttaa homoseksuaaliyhteisön siviilioikeudet, on ymmärrettävä, että tällaiset toimet ovat Euroopan unionin periaatteiden vastaisia. Hiljattain Varsovassa järjestetty Gay Pride -kulkue sallittiin ainoastaan Euroopan unionin painostuksen ansiosta. Puolan on ymmärrettävä, että mikäli homofobiset hyökkäykset jatkuvat, ryhmäni ei epäröi vaatia mahdollisia poliittisia sanktioita Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 7 artiklan ja unionin demokraattisten periaatteiden rikkomisen vuoksi.
Lisäksi vuonna 2001 rasismista ja muukalaisvihasta annettu puitepäätös on pikaisesti laajennettava koskemaan homofobisia rikoksia, oikeudellista kategoriaa, joka on jo käytössä Ranskassa ja Belgiassa.
Seuraan huolestuneena puheenjohtajavaltio Itävallan toimettomuutta näiden kysymysten käsittelemisessä, ja mietinkin, johtuuko tämä siitä, että Haiderin uusfasistinen puolue kuuluu Wienin hallitukseen. Haastan paikalla olevat neuvoston edustajat ottamaan asiaan kantaa. Lisäksi toivon, että puheenjohtajavaltio Suomi onnistuu ujuttamaan sivistyneitä asenteita Eurooppaan, joka on joutunut uusien ja vaarallisten kiihkoilijoiden valtaan. 
Wojciech Roszkowski,
   . – Arvoisa puhemies, oikeus edellyttää ymmärrystä ja harkitsevuutta. Näin ollen samalla, kun rasismi, antisemitismi ja vastenmielisyys muslimeja tai kristittyjä kohtaan ovat valitettavia asioita, joita esiintyy tietyissä Euroopan maissa, meidän on oltava hyvin varovaisia, kun näitä ilmiöitä verrataan ja yleistetään poliittisessa keskustelussa. Muuten saatamme saada päinvastaisen tuloksen kuin tarkoituksena oli, ja pahennamme tilannetta sen sijaan, että onnistuisimme hillitsemään konfliktia.
Päätöslauselmaesitys rasismista ja homofobiasta sisältää liian monia ristiriitaisuuksia ja aiheettomia yleistyksiä, eikä tällaisella voi olla muuta kuin kyseisenlainen vaikutus. Ei ole oikein sekoittaa keskenään rasismia ja niin kutsuttua homofobiaa ja islaminvastaisuutta. Näin sekoitetaan oikea rotuun tai uskontoon perustuva suvaitsemattomuus sen kanssa, että vastustetaan jotakin tiettyä ideologiaa, mikä on oikeutettua demokraattisessa poliittisessa keskustelussa. Hollantilainen liberaalikollegamme on melko vaatimaton, kun arvioidaan suvaitsevaisuutta hänen kotimaassaan. Hiljattain maassa laillistettiin pedofiilinen poliittinen puolue, ja haluaisinkin kysyä seuraavaa: miten pitkälle suvaitsevaisuus hänen maassaan vielä menee? Nyt niin vapaasti puhuvien postkommunistien kannattaisi tarkistaa omaa suvaitsevaisuuden rajaansa sen sijaan, että käyvät Puolan kimppuun.
On irvokasta, että päätöslauselmassa yhtä aikaa pahoitellaan mainittuja ilmiöitä koskevien vertailukelpoisten tietojen puuttumista ja yleisiä arvioita niistä maista, joissa tällaisia ilmiöitä esiintyy. Miksi parlamentin pitäisi tehdä tunnetuksi se, miten huolimatonta työtä se on tehnyt tämän niin tärkeästä asiakirjasta laatimansa pintapuolisen luonnoksen parissa, kun kerran olemme käsitelleet näitä ilmiöitä monta vuotta valiokunnissa Euroopan neuvostossa? Hyväksymällä nykyisen version 1, 3, 4 ja 11 kohdan parlamentti vain menettäisi uskottavuutensa rasismin ja syrjinnän torjunnassa.
Vetoan kaikkiin niihin teistä, joita motivoi todellinen huoli oikeudesta, jotta välttäisimme väärät vertailut ja perusteettomat yleistykset. 
Bogdan Pęk,
   . – Arvoisa puhemies, tämä on tärkeä päivä Euroopan parlamentille, koska tämä keskustelu ja erityisesti sen tuloksena mahdollisesti laadittava päätöslauselma saattavat panna alkuun uuden suuntauksen kaikenlaisen rasismin ja vähemmistöjen vainoamisen torjumisessa. Älkäämme kuitenkaan sentään antako sen muodostua uudeksi aseeksi poliittisessa kampanjassa, jota vasemmisto ja Euroopan liberaalit käyvät hieman oikealle kallistuvia poliittisia puolueita ja sellaisia maita vastaan, joissa oikeistopuolueet ovat nousseet valtaan.
Vastustan jyrkästi sanamuotoa päätöslauselman 4 kohdassa, jossa esitetään vakavia syytöksiä maatani kohtaan. Ne ovat erittäin vakavia syytöksiä sekä moraaliselta että poliittiselta kannalta, ja niissä väitetään, että Puolassa esiintyy muukalaisvihaa, antisemitismiä, homofobiaa ja suvaitsemattomuuden puutetta.
Puolan tuhatvuotinen historia todistaa kiistattomasti, että Puola on kaikkein suvaitsevin maa Euroopassa. Se on maa, joka ei koskaan salli hyvän maineensa likaamista ilman seuraamuksia.
Vastustamme vasemmiston esittämiä valheita ja tekopyhyyttä. 
Maciej Marian Giertych (NI ). –
   Arvoisa puhemies, jäsen Schulz on yhdessä sosialistikollegojensa kanssa liittynyt puolalaisten postkommunistien rivistöön nostamalla metelin homoseksuaalien kohtalosta Puolassa. Tunteeko hän yhtään tapausta, jossa homoseksuaaleja kohtaan on osoitettu suvaitsemattomuutta? Jos ei, mistä moinen meteli johtuu?
Ilmeisesti eräs Puolalaisten perheiden liiton jäsen on kannattanut väkivallan käyttöä homoseksuaaleja vastaan. Tämä syytös on nyt aiheena valituksessa, jonka kyseinen jäsen on lähettänyt sanomalehdelle, joka julkaisi syytöksen. Parlamentti saattaisi nyt itsensä naurunalaiseksi, jos se protestoisi lausuntoa, jota ei ole koskaan annettu. Tosiasiat on tarkistettava ensin. Kyseinen jäsen sanoi, että poliisin pitäisi estää laittomat mielenosoitukset tarpeen vaatiessa voimakeinoin. Kun postkommunistit olivat vallassa, poliisi suojeli laittomia homoparaateja. Nyt niitä ei suojella. Hallituksemme ylläpitää määrätietoisesti lakia ja järjestystä.
Kyllä, me vastustamme homoseksuaalisuuden edistämistä Puolassa. Vastustamme moraalittoman käytöksen edistämistä. Mielipiteemme eroaa selkeästi jäsen Schulzin mielipiteestä arvioidessamme, mikä on moraalisesti hyväksyttävää ja mikä ei.
Hänen kannattaisi pikemmin torjua suvaitsemattomuutta omassa maassaan. Olen kyllin vanha muistaakseni saksalaisten suvaitsemattomuuden puolalaisia kohtaan toisen maailmansodan aikana. Saksassa on edelleen nähtävissä esimerkkejä valitettavasta suvaitsemattomuudesta. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan antaa tukeni Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenen Gaubertin laatimalle lausunnolle, jossa hän totesi, että parlamentti on menettänyt tilaisuuden puhua yhdellä äänellä, ja haluan tukea hänen laatimaansa päätöslauselmaa. Kyseisessä asiakirjassa korostetaan niitä mekanismeja, jotka pitäisi ottaa käyttöön Euroopan unionissa ja jotka ovat seuraavat: rasististen rikosten jatkuva seuranta, puitedirektiivin hyväksyminen ja perusoikeusviraston perustaminen mahdollisimman pian. Nämä asiat meidän olisi otettava tärkeimmälle sijalle keskustelussamme ja päätöslauselmassamme sen sijaan, että heitämme lokaa tiettyjen maiden ja tapausten päälle, kuten täällä näyttää tapahtuvan.
Euroopan unioni pyrkii ylläpitämään mahdollisimman korkeita ihmisoikeusnormeja. Tämä on perusoikeusviraston tavoite, ja kyseinen virasto olisi avattava pian. Wienissä toimiva Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskus julkaisee jo nyt vuosittain Euroopassa esiintyvää rasismia ja muukalaisvihaa koskevan raportin. Vuonna 2005 julkaistuun raporttiin on syytä tutustua. Rasistista väkivaltaa ja rikoksia käsittelevässä 5 kohdassa esitetään arvio tilanteesta 25 jäsenvaltiossa. Mitä voimme oppia kyseisestä tekstistä? Jäsen Agnoletto, neljässä Euroopan maassa, myös Italiassa, rasistisen rikosten ja väkivallan esiintymistä koskevat julkiset tiedot ovat puutteellisia.
Raportissa todetaan, että uusista jäsenvaltioista Tšekin tasavalta, Unkari, Puola ja Slovakia keräävät virallista tietoa rasistisesta väkivallasta ja rikoksista paljon laajemmin kuin muut uudet jäsenvaltiot. Euroopalla ei ole yhtenäistä järjestelmää näiden rikosten rekisteröimiseksi, ja tämä vaikeuttaa vertailukelpoisten analyysien tekemistä näistä ilmiöistä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on rekisteröity yli 52 000 yhteenottoa näiden tietojen rekisteröintiin tarkoitetun tehokkaan järjestelmän ansiosta, Saksassa on rekisteröity 6 400 yhteenottoa, Ranskassa 1 565 ja Tšekin tasavallassa 209. Tämä epäsuhde osoittaa, miten tärkeää on ottaa käyttöön yhtenäinen seurantajärjestelmä.
Raportissa todetaan, että valtaosa 25:stä Euroopan unionin jäsenvaltiosta on saattanut syrjinnän vastaisen direktiivin osaksi maan omaa lainsäädäntöä. Jäsen Schulz, heinäkuussa 2000 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle esitettiin kanteet neljää maata vastaan, joista yksi oli Saksa, koska ne eivät olleet pitäneet kiinni niistä velvoitteista, joita rotuun perustuvasta yhdenvertaisuudesta annetut direktiivit edellyttävät. 
Martine Roure (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, velvollisuutemme tänään on tehdä sitoumus, ilmaista kantamme vihan, muukalaisvihan ja homofobian paluuta vastaan. Kaikkialla Euroopassa joudumme kauhuissamme seuraamaan vihamielisiä tekoja ja kuulemaan vihamielisiä puheita ja kehotuksia ryhtyä väkivaltaisuuksiin. Toistan, tällaista tapahtuu kaikkialla Euroopassa. Velvollisuutemme on siis sanoa, että nyt riittää, ettemme enää suvaitse tällaisia väkivaltaisia tekoja ja että nämä kammottavat asenteet ovat vastoin niitä arvoja ja sitä perustaa, joille olemme rakentaneet EU:n.
Meidän on tehtävä loppu rasistisista, ulkomaalaisvastaisista ja homofobisista rikoksista, olipa kohteena sitten mustaihoinen mies tai nainen, nuori juutalainen tai pohjoisafrikkalainen mies taikka transseksuaali nainen. Ehdoton velvollisuutemme on vaientaa kaikki ne, jotka ylistävät tällaista kammottavaa ideologiaa. Me kaikki tiedämme, mihin tällainen johtaa: tyhjyyteen ja kauhuun.
Lisäksi meidän on vastustettava päättäväisesti sitä vihamielisyyttä, jota Puolan johtajat ovat lietsoneet homoseksuaaleja vastaan. Tässä yhteydessä haluan sanoa olevani iloinen siitä suvaitsevaisuudesta ja elämänilosta, jota Puolan kansalaiset osoittivat Varsovassa järjestetyn Gay Pride -kulkueen yhteydessä.
Esitän juhlallisen vetoomuksen: nouskaamme ylös, sillä tilanne on vakava. Meidän ei tarvitse kuin laskea kaikki ne asiaa koskevat päätöslauselmat, jotka olemme hyväksyneet ilman sen suurempia tuloksia, sillä tilanne vain pahenee pahenemistaan. Nyt on aika tehdä jotakin konkreettista. Kaikkien maiden on ryhdyttävä kitkemään niiden maaperällä jälleen päätään nostavaa vihaa. Euroopan unionin on ymmärrettävä tilanteen vakavuus ja otettava tämä taistelu ensisijaiseksi tavoitteekseen. Emme voi jonkin ajan kuluttua vain todeta, ettemme tienneet mitään. Nyt on tullut se aika, jolloin meidän kaikkien on toimittava yhdessä, pikaisesti ja viipymättä. Vetoan siis jäsenvaltioihin, jotta ne pääsisivät yhteisymmärrykseen rasismia ja muukalaisvihaa koskevasta puitepäätöksestä mahdollisimman pian. On aika toimia. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, jälleen kerran käsiteltävänämme on yksi päätöslauselma rasististen, antisemitististen ja homofobisten tekojen tuomitsemiseksi, päätöslauselma, joka on valitettavasti perusteltu, koska viha ja suvaitsemattomuus ovat lisääntyneet poikkeuksellisen ja hälyttävän paljon muutaman viime vuoden aikana Euroopan unionissa.
Tosiasiat ovat musertavia, ja niistä ovat puhuneet myös muut jäsenet minua ennen: rasistiset väkivaltaisuudet kaikenlaisissa rasismin ilmenemismuodoissa muuttavat muotoaan pahempaan suuntaan jatkuvasti. Yhteisen päätöslauselmaesityksemme 2 artiklassa mainitaan viimeisin tällainen tapahtuma: Antwerpenissa 12. toukokuuta 2006 murhattiin Oulemata Niangadou, koska hän oli musta, sekä hänen hoidossaan ollut pieni Luna-tyttö. Ranskassa Ilan Halimi kidnapattiin, häntä kidutettiin ja hänet murhattiin, koska hän oli juutalainen.
Voisimme keskustella päiväkausia näiden raakojen tekojen syistä. Ensimmäinen syy on minusta asiaa koskevien keskustelujen tyhjänpäiväisyys. On keskusteluja, joiden sanoma on "älkää heittäkö bensiiniä liekkeihin", ja toisissa keskusteluissa julistetaan surullisenkuuluisaa yhteiskuntarauhan edistämistä. Vallalla on myös tietynlainen vaikenemisen kulttuuri, joka vahvistaa rankaisemattomuuden tunnetta, josta kyseisten ulkomaalaisvastaisten tekojen tekijät hyötyvät, ja ennen kaikkea käydään keskusteluja, jotka kuohuttavat mieliä.
Haluan antaa esimerkin – joskin vain yhden muiden joukossa – tästä suuntauksesta, jossa turvaudutaan tyhjänpäiväisiin perusteluihin, jotka lamaannuttavat ihmiset ja estävät viranomaisia toimimasta ajoissa. Vuonna 2004 Ranskassa ihmisoikeuksien neuvoa-antava valiokunta totesi, että antisemitismi oli syynä puoleen maassa sattuneista tapauksista, joissa esiintyi fyysistä ja sanallista vihamielisyyttä. Siitä huolimatta tarvittiin kaksi vuotta ja Ilan Halimin murha, ennen kuin Ranskan kansalaiset havahtuivat huomaamaan, että antisemitistinen kulttuuri on voimissaan tietyissä lähiöissä, toki vähemmistön keskuudessa, mutta tämä vähemmistö on erittäin aktiivinen ja aatteistaan erityisen vakuuttunut joukko. Kaksi vuotta liian myöhään, kun ne kaksi vuotta olisi pitänyt käyttää asioista puhumiseen, tuomitsemiseen, integroimiseen ja ihmisten lähentämiseen.
Minulla on tapana päättää puheenvuoroni pienellä optimistisella huomautuksella. Olisin voinut esimerkiksi siteerata johdanto-osan I) kappaletta ja sanoa, että meidän on opetettava ihmisiä kunnioittamaan toisiaan, käymään keskustelua ja olemaan suvaitsevaisia. Tämä on itsestään selvä ja välttämätön velvollisuus. Se on tieto, jonka tavoitteena on tunnustaa muut ihmiset koko heidän rikkaudessaan ja erilaisuudessaan.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni muistuttamalla, että rasismin nousun ehkäisemiseksi meidän on aluksi, näin Albert Camus'tä mukaillen, uskallettava kutsua asioita niiden oikeilla nimillä. Meidän on tunnistettava ne, jotka yllyttävät tällaisiin tekoihin, ja meillä on oltava rohkeutta kohdata totuus. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ). –
Omassa vaalipiirissäni Pohjois-Irlannissa on nähty lukuisia väkivaltaisia hyökkäyksiä muista jäsenvaltioista tulleita yhteisöjä ja kauempaa tulevia ihmisiä kohtaan sekä jatkuvaa homofobista väkivaltaa. Lisäksi olemme joutuneet seuraamaan jatkuvia lahkojen välisiä hyökkäyksiä, kuten hiljattain tehty 15-vuotiaan katolilaispojan Michael McIlveenin murha.
On ehdottoman tärkeää, että neuvosto hyväksyy nyt vuoden 2001 puitepäätöksen rasismin ja muukalaisvihan torjumisesta. Toistan puheenjohtajavaltio Suomelle esitetyn kehotuksen käynnistää uudelleen asiaa koskeva työ mahdollisimman pikaisesti ja, kuten olemme tänään kuulleet, kehotan neuvostoa hyväksymään päätökset vesittämättä niitä. Jäsenvaltioiden hallitusten ja muiden toimielinten on toimittava asiassa sen edellyttämällä tavalla.
Eoin Ryan (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, mielestäni on tärkeää, että me kaikki käytämme tilaisuutta hyväksemme korostaaksemme, että rasismi on valitettavalla tavalla nostanut päätään jalkapallo-otteluissa Euroopassa.
FIFA, maailmanlaajuinen jalkapallon hallintoelin, totesi, että syrjivä käyttäytyminen faneja ja mustaihoisia pelaajia kohtaan on viime aikoina lisääntynyt, ja nämä ilmiöt ovat yltyneet samaan aikaan, kun monet eurooppalaiset jalkapalloseurat ovat tehneet sopimuksia Afrikasta ja Latinalaisesta Amerikasta tulevien pelaajien kanssa. FIFA on todennut, että nyt on vallalla sellainen valitettava suuntaus, että rasistinen väkivalta lisääntyy Euroopassa. Kyse ei ole yksittäisestä maasta, vaan samaa tapahtuu kaikkialla. On ikävää, jos ihmiset ottavat silmätikukseen jonkin tietyn paikan tai maan tätä korostaakseen.
Euroopassa pelattavissa jalkapallo-otteluissa sattuneissa rasistisissa yhteenotoissa on nähty seuraavanlaisia tekoja: apinan ääntelyä muistuttavaa huutamista, halveksivaa laulua, banderolleja, joissa on uusfasistisia iskulauseita, sekä banaaninkuorten heittämistä jalkapallokentille. Kaiken kaikkiaan 30 miljardin televisionkatsojan odotetaan seuraavan juuri alkaneita jalkapallon maailmanmestaruuskisoja.
Suhtaudun myönteisesti siihen, että FIFA aikoo käyttää näitä kisoja tilaisuutena ryhtyä ankariin toimenpiteisiin Euroopassa pelattavissa jalkapallo-otteluissa tapahtuvia rasistisia yhteenottoja vastaan. Se aikoo tehdä monia asioita. Koska aikaa on rajallisesti, en nyt luettele niitä. Mielestäni on kuitenkin tärkeää, että urheiluasioista vastaava komission jäsen Figeľ, puheenjohtajavaltio Suomi, Euroopan unioni ja Euroopan parlamentti pohtivat tarkoin tulevina kuukausina, miten voimme tuoda esiin tätä valitettavaa suuntausta.
Katson myös, että pelaajilla on erittäin tärkeä rooli tässä asiassa. Heillä on suuri vaikutus faneihin, ja he voivat vaikuttaa erittäin myönteisesti siihen, että ihmiset lopettaisivat väkivaltaisen käyttäytymisen.
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, rasismi on seurausta sellaisten ihmisten toiminnasta, jotka haluavat hallita muita, koska he ovat vakuuttuneita omasta paremmuudestaan.
Rasistista väkivaltaa ja muuta syrjintää, joka perustuu sosiaaliseen taustaan, korkeaan ikään, sairauteen tai uskontoon, ei voida torjua käyttämällä rasistisia keinoja, etenkään täällä Euroopan parlamentissa. Tämän vuoksi vastustan ankarasti Puolan, puolalaisten ja katolisen radioaseman, Radio Maryjan, panettelua, joka on lisääntynyt erityisesti sen jälkeen, kun oikeisto nousi valtaan hallituksessa. Kansainväliset liberaalisosialistit ovat raivokkaasti taistelleet oikeistoa vastaan, ja koska heillä on maailmanlaajuinen lehdistö vallassaan, he ovat onnistuneet tahraamaan puolalaisten hyvän maineen syyttämällä näitä muukalaisvihasta, antisemitismistä ja homofobiasta yksinkertaisesti siitä syystä, että valtaosa maanmiehistäni uskoo Jumalaan ja pitää kiinni perinteisistä arvoista.
Katolisuuden vastaiset tiedotusvälineet ovat levittäneet katalaa valhetta, jonka mukaan pyhän istuimen väitetään kritisoineen Radio Maryjaa. Radio Maryja on Puolan ainoa itsenäinen tiedotusväline, jolla on maailmanlaajuinen kuulijakunta, minkä toivoisin koskevan kaikkia niitä tiedotusvälineitä, jotka kunnioittavat uskon totuuksia, suojelevat elämää ja oikeaa vapautta sekä edistävät totuutta, ihmisarvoa ja ihmisoikeuksia.
Puola oli ja on edelleen yksi suvaitsevimmista maista, jonne muissa maissa vainotut ovat vuosisatojen ajan olleet tervetulleita. Niinpä sellaisen päätöslauselman hyväksyminen, jossa esitetään, että Puolassa on antisemitismiä, muukalaisvihaa, rasismia ja homofobiaa, olisi skandaali ja merkki siitä, että Euroopan parlamentissa on rasismia ja muukalaisvihaa.
Nämä häväistykset loukkaavat meitä puolalaisia katolilaisia, eikä tämä ole ensimmäinen kerta, kun tunnemme, että meitä syrjitään. Tällaista ei saisi tapahtua etenkään täällä Euroopan parlamentissa, joka ylpeilee sillä, että se kunnioittaa suvaitsevaisuuden, demokratian, erilaisuuden kunnioittamisen ja uskonvapauden aatteita.
Frank Vanhecke (NI ).
   – Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan ilman muuta yhtyä niihin, jotka tuomitsevat painokkaasti ja varauksettomasti kaikenlaisen väkivallan. Itse asiassa meidän olisi rangaistava ankarasti kaikkia väkivaltarikoksiin syyllistyviä, olivatpa he kotoisin mistä tahansa. Tästä asiasta ei voi kiistellä.
Haluan myös korostaa, että yksittäisten ihmisten harjoittaman väkivallan ei pidä koskaan johtaa noitavainoon sellaisia ihmisiä ja puolueita kohtaan, joilla ei ole mitään tekemistä tällaisen väkivallan kanssa ja jotka ainoastaan rauhanomaisia keinoja käyttämällä korostavat niitä vaaroja ja valtavia ongelmia, joita maahanmuuttoon liittyy. Maahanmuutto on aivan liian laajaa, ja se on itse asiassa paisunut niin, ettei kukaan kykene sitä enää hallitsemaan.
Kolmanneksi haluan lisätä, että parlamentti osoittaa jälleen kerran käyttävänsä kovin vähän järkeä. Yhteinen päätöslauselma, josta toimitetaan huomenna äänestys, ei yksinkertaisesti ole sen asiakirjan arvoinen, jonka pohjalta se on laadittu, koska se sisältää järkyttävää liioittelua ja siinä sekoitetaan keskenään yhtäältä väkivalta ja toisaalta oikeutettu kritiikki toimimatonta monikulttuurista yhteiskuntaa kohtaan. Sen sisältämän yleisen vetoomuksen vuoksi siinä kannatetaan myös ilmaisuvapauden hillitsemistä entisestään, mikä on huolestuttavan epädemokraattista. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen nähnyt homofobiaa ja kuullut siitä jonkin verran televisiossa ja muualla, mutta kuunneltuani täällä tänään puolalaisten kollegojemme puheita, erityisesti jäsen Roszkowskin, jäsen Pękin, jäsen Giertychin ja jäsen Krupan puheita, totean, että niistä jos jostakin paistaa homofobia! Kerta kaikkiaan uskomatonta puhetta!
Olen iloinen, että minulla on monta hyvää, maltillista ja järkevää puolalaista ystävää, koska jos kertomanne on liberaalista historiaa, niin en herran tähden halua nähdä, minkälaista oikeistolainen konservatismi on!
Pyydän anteeksi äskeistä. Mielestäni päätöslauselma koskee neljää asiaa. Se koskee rasismin, muukalaisvihan, antisemitismin ja homofobian torjumista.
Ensinnäkin haluan sanoa, että meillä on jo homofobiaa koskeva päätöslauselma, jonka kaikki poliittiset puolueet allekirjoittivat, ja olen siitä todellakin hyvin iloinen.
Toiseksi on selvää, että rasistinen väkivalta on lisääntynyt Euroopassa, emmekä voi vain istua aloillamme ja seurata tapahtumia. Meidän on toimittava. Komission on toimittava, kuten jäsen in 't Veld totesi, ja puheenjohtajavaltio Suomen on toimittava, kuten monet ovat sanoneet.
Kolmas ja viimeinen asiani on se, että tullessani tänne ajattelin, ettei päätöslauselmassa nimettäisi mitään tiettyjä maita tai poliittisia puolueita, ja yritän edelleen ajatella, ettei niin pitäisi tehdä. Jos joku kuitenkin halusi mainita Puolan tässä päätöslauselmassa, tätä keskustelua kuunneltuani katson, ettei ole epäilystäkään siitä, miksi niin tehtiin. Koska olen suuri Puolan ystävä, olen edelleen sitä mieltä, että tämän pitäisi tulla esiin.
Józef Pinior (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan historia asettaa poliitikkojen, kirkkojen ja kansalaisyhteiskunnan harteille erityisen vastuun suvaitsevaisuuden ja ihmisoikeuksien suojelemisessa. Tämä vastuu painaa erityisen raskaana Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten harteilla, sillä niiden olisi valvottava Euroopan unionin perustamissopimuksessa asetettujen oikeuksien toteutumista.
Valitettavasti jotkin, toistan, jotkin, Varsovan nykyisen hallituksen toimista, erityisesti ne, jotka liittyvät Puolalaisten perheiden liittoon, levittävät suvaitsemattomuutta ja homofobiaa. Varapääministeri ja opetusministeri Roman Giertych erotti kansallisen opettajien täydennyskoulutuskeskuksen johtajan, koska keskus julkaisi Euroopan neuvoston laatiman virallisen oppaan ihmisoikeusasioiden opettamisesta nuorille nimeltä . Varapääministeri esitti kirjasta lehtikirjoituksessa väitteen, jonka mukaan kirja rohkaisee kouluja järjestämään tapaamisia homoseksuaalien järjestöjen kanssa. Roman Giertych pohtii, onko tarpeen sulkea kyseinen vuonna 1991 Puolaan perustettu tärkeä laitos, jonka tehtävänä on laatia inhimillisiin arvoihin perustuvia koulutusohjelmia ja panna ne täytäntöön.
Onneksi nämä hallituksen toimet ovat aktivoineet toisen puolen puolalaisesta yhteiskunnasta. Kaikkiaan 140 000 ihmistä on allekirjoittanut Internetissä olevan vetoomuksen, jossa vaaditaan opetusministeriä eroamaan. Opettajat ja oppilaat protestoivat, ja uusi kansalaisyhteiskunta on kasvamaan päin. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   – Olemme määritelleet homofobian irrationaaliseksi peloksi erilaisuutta kohtaan, peloksi jotakin sellaista kohtaan, jota emme tunne tai jota emme halua tuntea. Homoseksuaalisuuden vastustaminen on yksinkertaisesti tietynlainen mielipide, joka perustuu piintyneisiin ennakkoluuloihin. Se juontaa juurensa rasismista, muukalaisvihasta, vihasta eri vakaumuksia ja uskontoja edustavia ihmisiä kohtaan sekä muista peloista.
Homofobian tapauksessa kyse on perinteisestä ennakkoluulosta, johon tiedotusvälineet usein kannustavat ja jota populistiset poliitikot käyttävät väärin. Homofobia ilmenee monenlaisena toimintana. Siihen kuuluvat vihamieliset puheet ja yllytys erilaisia ihmisiä vastaan, kehotukset syrjiä tietynlaisia ihmisiä sekä lainsäädännössä esiintyvä varsinainen epätasa-arvo. Toisinaan tällaiset poliitikot saattavat nauttia laajaa tukea, erityisesti silloin, kun he päättävät liittää homofobian kansalliskiihkoon, uskonnolliseen kiihkoon sekä etnisiin vähemmistöihin kohdistuvaan halveksuntaan ja niin edelleen.
Koska tällaiset ajatukset saattavat lietsoa vihaa erityisesti köyhillä alueilla, velvollisuutemme on varoittaa homofobian ja rasististen tekojen laittomuudesta. Ennakkoluulojen kitkeminen on kuitenkin vain yksi tavoitteista, kun ihmisille yritetään opettaa suvaitsevaisuutta toisenlaisia ihmisiä kohtaan, ja sillä voidaan täydentää toisen tyyppisiä suvaitsevaan käytökseen tähtääviä opetusmenetelmiä. Euroopan parlamentti kykenee nimeämään homofobian vaarat ja tuomaan julki sen kannattajat, mutta viime kädessä kunkin jäsenvaltion velvollisuus on ryhtyä toimiin homofobian kitkemiseksi. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, valitettavasti rasistiset yhteenotot ja väkivalta lisääntyvät koko ajan ja ilmenevät yhä voimakkaampina ja yhä useammin, eikä tämä koske pelkästään Puolaa, vaan valitettavasti tilanne on sama koko Euroopassa. Meidän on tuomittava kaikki rasistiset rikokset, mutta kun otetaan huomioon sekä vanhat päätöslauselmat että yhteisön nykyinen lainsäädäntö, tämä ei riitä.
Lainsäädäntö ja jokapäiväiset hallinnolliset menettelyt eri jäsenvaltioissa edistävät suvaitsemattomuutta ja syrjintää siinä määrin, että voimme puhua institutionaalistetusta rasismista. Jäsenvaltioiden on sovellettava toimivia keinoja rasismin torjumiseksi. Yleisen mielipiteen muokkaajien ei pidä luoda rasistista ilmapiiriä. Rasismia edistävien ryhmien syytteeseenpanoa on kannustettava. Rasismi on monitahoinen ja moniulotteinen ongelma. Sen vuoksi tarvitaan yhdistettyjä toimia sen torjumiseksi, toimia, jotka sekä ehkäisevät että hoitavat. Meidän on torjuttava sekä rasistisia näkemyksiä että sosiaalista syrjintää, joka edistää rasismin kehittymistä. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, meidän olisi käytettävä tätä tilaisuutta hyväksemme, ja samaan aikaan, kun tunnustamme rasismin, muukalaisvihan, homofobian ja minkä tahansa muun sorron nousun, meidän olisi vältettävä katkaisemasta ennenaikaisesti tätä keskustelua toteamalla, ettei sitä pitäisi ylipäänsä käydä. Sen sijaan meidän olisi pohdittava tämän nousun syitä, koska tällainen pohdinta on jäänyt parlamentissa puuttumaan.
Niiden ryhmien lisäksi, jotka täällä on tänään mainittu, on lukuisia muitakin ryhmiä, joita sorretaan. Mielestäni kaikkia Euroopan unionin eurooppalaisia sorretaan, jos Eurooppa laajenee siten, että Turkki liittyy Euroopan unioniin vastoin eurooppalaisten tahtoa. Toinen sorrettu ryhmä on se osa yhteiskunnasta, joka kannattaa perinteistä kristillistä ajattelutapaa. Sillä ei ole mitään homoseksuaaleja vastaan, mutta homoparaatit tyrmistyttävät sitä. Mihin paraateja tarvitaan? Nekin ovat eräänlainen sortamiskeino. 
Michael Cashman (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minua surettaa se, mitä Puolalaisten perheiden liittoon ja Laki- ja oikeuspuolueeseen kuuluvat puolalaiset kollegat ovat sanoneet täällä tämän iltapäivän aikana. Olen kuullut heidän puhuvan vihan edistämisestä, syrjinnän edistämisestä, pahan edistämisestä. Olemme kuulleet, miten perhettä ja uskontoa käytetään syynä tai puolustuksena. Vihan edistämiselle ei ole mitään syytä, eikä sitä voida mitenkään puolustaa.
Olen kuullut viittauksia perinteisiin arvoihin. Mikä arvo väheksyy tavallisten ihmisten elämää? Ei sellaista ole. Euroopan parlamentti rakennettiin toisen maailmansodan jättämille raunioille. Kun se rakennettiin, vannoimme, että mistään vähemmistöstä ei enää tehdä syntipukkia. Pidämme tästä lupauksesta kiinni, ja puolustamme sitä.
Olin Varsovassa seuraamassa marssia, jonka hallituksenne yritti kieltää. Sallikaa minun sanoa teille tämä: se vastaanotto, jonka saimme niiltä ystävällisiltä ja tavallisilta ihmisiltä, todisti minulle, että teidän kaksi puoluettanne eivät edusta kyseisiä ystävällisiä tavallisia miehiä ja naisia Puolassa!
Sarah Ludford (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan toiminnassa on valtava ja anteeksiantamaton aukko. Asia varmasti kummastuttaa kansalaisia. Meillä on kunnolliset lait ja uusi strategia, jonka avulla työntekijän ja kuluttajan asemassa oleviin ihmisiin kohdistuva syrjintä voidaan kieltää.
Tästä huolimatta Euroopan unioni ei kuitenkaan kiellä niitä vihaan perustuvia rikoksia, joita tehdään ihmisiä kohtaan ihmisinä. Se ei luo turvallisuutta pelon keskelle, vaikka puhumme paljon vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomisesta. Komission puheenjohtaja Barroso kehotti meitä tänä aamuna olemaan ylpeitä Euroopasta ja sen arvoista. Miksi sitten ei toimita vihaan perustuvien rikosten torjumiseksi, jos jäsenvaltiot kerran kykenevät sopimaan saastuttamisrikoksista määrättävistä rangaistuksista? Onko kyse omahyväisyydestä? Onko kyse tietämättömyydestä? Vai poliittisen tahdon puutteesta?
Toivon pystyväni karttamaan enemmän mahtipontisen retoriikan arvojen Euroopasta samalla, kun johtajamme kieltäytyvät toimimasta. Olen iloinen voidessani todeta, että parlamentin jäsenet yhtyvät PPE-DE-ryhmän jäsenen Gaubertin kehotukseen ryhtyä toimiin.
Haluan vielä sanoa jäsen Roszkowskille, että oli täysin asiayhteyteen sopimatonta ja häpeällistä mainita pedofiilit sukupuolisesta suuntautumisesta puhuttaessa. Mikään ei viittaa siihen, että pedofilia olisi yleisempää homoseksuaalien keskuudessa. Asia on pikemmin juuri päinvastoin. 
Kader Arif (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kokoontuneet laatiaksemme yhteisen vastauksen maissamme esiintyvän rasistisen, antisemitistisen ja homofobisen väkivallan nousua ja sen aiheuttamia seurauksia eli yhä useammin esitettäviä äärioikeistolaisia näkemyksiä vastaan.
Velvollisuutemme on toistaa päättäväisesti, päivä toisensa jälkeen, sitä sanomaa, että meidän on torjuttava kaikenlaista vihaa ja syrjintää etnisen, rodullisen tai uskonnollisen taustan taikka sukupuolisen suuntautumisen perusteella. Velvollisuutemme on puhua suvaitsevaisuudesta, velvollisuutemme on opettaa lapsiamme ja velvollisuutemme on muistaa historiamme. Se olisi osoitus täydellisestä sitoutumisestamme ihmisoikeuksien puolustamiseen. Kauhu ei ole koskaan kaukana. Hiljattain sattuneet traagiset tapahtumat ovat ravistaneet omaatuntoamme ja kansalaisia. Siitä ei ole niin kovin kauan, kun vihasta toisia kohtaan alkunsa saanut maailmansota teki tuhojaan maanosassamme. Meidän on aina muistettava, että Eurooppa nousi tuosta katkerasta tuhkasta rauhaan ja suvaitsevaisuuteen perustuvien arvojen ansiosta.
Emme voi sallia minkäänlaista heikkoutta tai myönnytystä, mikä koskee myös Euroopan parlamenttia. Tarvitsemme tehokkaita toimia, ja meidän on lujitettava oikeudellisia välineitä ja sovellettava perusteellisesti jo olemassa olevia välineitä. On välttämätöntä käynnistää uudelleen työt neuvoston puitepäätöksen hyväksymiseksi. Meidän on pysyttävä lujina ja näytettävä esimerkkiä, koska sitä arvomme meiltä edellyttävät. Vastauksena puolalaisille kollegoillemme sanon, että on mahdollista uskoa Jumalaan olematta homofobinen. 
Claude Moraes (PSE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jos on itse joutunut rasistisen tai homofobisen väkivallan kohteeksi, sitä ei koskaan unohda. Kun vanhempani tulivat Euroopan unionin alueelle Intiasta, perhettäni ei otettu avosylin vastaan. Olemme joutuneet usein rasististen herjausten ja väkivallan kohteeksi. Kun sellaista on kokenut, sitä ei koskaan unohda.
Haluan sanoa puolalaisille kollegoilleni ja kenelle tahansa, joka epäilee parlamentin mahdollisuutta ryhtyä tänään toimiin, että me vaadimme toimia. Neuvoston puitepäätös on tämän päätöslauselman ydin. Niille kollegoille, jotka vastustavat sitä, että päätöslauselmassa mainitaan joitakin yksittäisiä nimiä, haluan sanoa olevani eri mieltä, koska hyvin henkilökohtaista tragediaa ei voi koskaan unohtaa.
Haluan kuitenkin sanoa puheenjohtajavaltio Itävallalle, että te pystytte tähän. Asia on hyllytetty hyvin monta kertaa, mutta rasistisiin selkkauksiin liittyvät ongelmat voidaan ratkaista, rangaistuksia voidaan koventaa ja poliittinen signaali voidaan lähettää. Saadaanko väkivalta näin kuriin? Ei saada. Te kuitenkin puhuitte tiennäyttäjänä toimimisesta, ja sitä me nyt vaadimme, koska tämä arpi vuoden 2006 Euroopassa on suurempi kuin silloin, kun vanhempani saapuivat Euroopan unionin alueelle 1960-luvulla. Se on hyvin häpeällistä. Tehkäämme asialle jotakin.
Hélène Goudin (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, olen jokseenkin tyrmistyneenä seurannut niitä uutisia, jotka ovat viime aikoina kantautuneet meille sekä Euroopan unionin alueelta että sen ulkopuolelta. Ne ovat merkki siitä, että vallalla on hyvin vastenmielisiä ja vaarallisia suuntauksia, jotka kohdistuvat Euroopan kansaan kuuluviin homoseksuaaleihin. Yksi demokratian perusperiaatteista on kokoontumisvapaus, jonka myös Euroopan yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi takaa. Tätä vapautta ei aina kunnioiteta. Venäjällä ei annettu lupaa järjestää Gay Pride -kulkuetta, mikä on selvästi paitsi sopimuksen vastaista myös loukkaus niitä kohtaan, jotka halusivat rauhanomaisesti käyttää demokraattista oikeuttaan.
Meidän ei kuitenkaan tarvitse katsoa Euroopan unionin ulkopuolelle löytääksemme vastaavanlaisia esimerkkejä. Riittää, kun katsomme Puolaa, jonka poliittisen toiminnan ytimestä kuullaan jatkuvasti homofobisia lausuntoja homoparaateja ja vastaavanlaisia vastaan. Kaikki tällainen on täysin tuomittavaa. Uskontoa käytetään usein puolustuksena. Uskonnonvapaus on tietenkin sekin yksi perusoikeuksistamme, mutta missään olosuhteissa sitä ei pitäisi käyttää puolustuksena muiden sortamiseksi. Sellaista emme voi hyväksyä, olipa kyse jäsenvaltioista tai Euroopan parlamentin jäsenistä.
Mikäli haluamme kotimaastamme riippumatta kutsua itseämme demokraateiksi, meidän on tarmokkaasti tuomittava se, mitä parhaillaan tapahtuu, ja tehtävä kaikkemme, jotta sortaminen loppuisi. Tämä asia on kuitenkin niin tärkeä, että olisi syytä kysyä, onko Euroopan parlamentti oikea foorumi siitä keskustelemiseksi. Missään tapauksessa ei saa kuitenkaan käydä niin, että homofobia otetaan keskustelunaiheeksi helppojen poliittisten pisteiden ansaitsemiseksi. 
Hans Winkler,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olen täysin vakuuttunut siitä, että voimme päästä hyvään lopputulokseen tämän tärkeän ja oman uskottavuutemme kannalta olennaisen asian käsittelemisessä vain, jos pidämme kiinni Euroopan unionin arvoista. Meidän on oltava luotettavia ja puhuttava yhtenäisesti. Mielestäni on tärkeää ja jopa ratkaisevaa, että Euroopan unionin toimielimet ja erityisesti Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio puhuvat samaa kieltä. Henkilökohtaisesti en usko, että edistymme asiassa, jos yritämme vain moittia toisiamme siitä, että kunnioittamisen ja suvaitsevaisuuden periaatteiden noudattamisessa on enemmän tai vähemmän epäonnistuttu. Meidän on löydettävä yhteinen kieli. Olen tänään kuullut paljon tämän suuntaisia puheita, mille annan hyvin suuren arvon. 
Jäsen Lambert viittasi asiaan, jolla on mielestäni ratkaisevan tärkeä merkitys, nimittäin tiedotusvälineiden asemaan. Wienissä pidettiin kymmenen päivää sitten EuroMed-konferenssi, jossa keskustelimme muun muassa tiedotusvälineiden roolista. Olimme yksimielisiä siitä, että tiedotusvälineitä ei voi sensuroida, niille ei voi sanoa, mitä ne eivät saa tehdä. Emme voi yrittää säännöillä tai lailla määrätä, miten lain pitäisi tai miten sen ei pitäisi vaikuttaa. Tiedotusvälineiden pitäisi kuitenkin noudattaa itsehillintää siinä, mitä ne tekevät, koska niillä on keskeisen tärkeä rooli. Oma näkemykseni on, että demokratiassa itsenäisillä tiedotusvälineillä on todennäköisesti kaikkein tärkein rooli välittäessään kaiken sen, mitä täällä on sanottu suvaitsevaisuuden ja rasismin vastustamisen puolesta. Tämä on hyvin tärkeä asia.
Jäsen in 't Veldille haluan sanoa, että tämä on Itävallan asia. Aina vuodesta 2000 asti olemme tehneet tarmokkaasti työtä löytääksemme ratkaisuja Itävallan natsien uhrien hyväksi. Ei ole epäilystäkään siitä, ettei sukupuolisen suuntautumisen perusteella syrjinnän kohteeksi joutuneita pidetä natsismin uhreina. 
Jäsen Agnolettolle, joka ei valitettavasti ole enää paikalla, haluan sanoa, että vastustan painokkaasti – tähän liittyy myös jonkin verran henkilökohtaisia tunteita – neuvoston puheenjohtajavaltiota Itävaltaa kohtaan esitettyä syytöstä siitä, että se on toimeton nimenomaan tässä asiassa. Katson, että jäsen Agnoletto ei ole seurannut kunnolla Itävallan puheenjohtajakauden tapahtumia kuluneen puolen vuoden aikana.
Haluan erityisesti kiittää jäsen Sonikia siitä, että hän korosti Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen toimintaa Wienissä sekä siitä, että hän painotti sitä mahdollista tärkeää roolia, joka ihmisoikeusvirastolla voisi tällä alalla olla. Kehotan jälleen kerran kaikkia jäseniä tukemaan neuvoston tulevaa puheenjohtajavaltiota tässä asiassa, jotta Euroopan ihmisoikeusvirastosta tulisi totta. Sillä olisi merkittävä asema rasismin vastustamisessa ja suvaitsevaisuuden edistämisessä. 
Vladimír Špidla,
   .  Hyvät kuulijat, yhdenvertaisuuden ja suvaitsevaisuuden aate on ollut osa Euroopan poliittista ajattelua jo vuosisatojen ajan. Muistelen erästä 900-luvun alussa laadittua paavin virkakirjelmää, joka alkaa sanoilla: "Eikö aurinko paista yhtä lailla kaikkien yllä?" Vaikka tämä aate on olemassa, Eurooppa on hyvin usein joutunut kärsimään julmasta suvaitsemattomuudesta, joka on johtanut miljoonien ihmisten kuolemaan, ja ihmisten kohtalo on yhtäkkiä saanut traagisen käänteen, puhumattakaan niistä, jotka eivät ole joutuneet fyysisen tuhon kohteeksi mutta ovat joutuneet elämään suvaitsemattomuuden keskellä. 
Hyvät kuulijat, täällä on mainittu eräitä historiallisia tapahtumia, ja mielestäni historian tuoma kokemus on ratkaisevan tärkeä. Kaikki alkaa siitä, kun suvaitsevaisuuden säännöistä ja yhdenvertaisten mahdollisuuksien periaatteista aletaan huomaamatta lipsua. Tuollaiset hädin tuskin näkyvät ensimmäiset merkit saavat aikaan suuntauksia, joilla on todellisia poliittisia vaikutuksia, ja näiden seuraamukset ovat tuhoisia.
Tämän vuoksi Euroopan unioni vakiinnutti yhdenvertaiset mahdollisuudet, suvaitsevaisuuden ja syrjinnän vastaisuuden poliittisen ajattelunsa ja poliittisen kehityksensä kulmakiveksi. Mielestäni tämä on kaikkein tärkein arvo, joka muodostaa osan Euroopan kehityshanketta, koska muut arvot ovat pikemmin toiminnan välineitä. Meistä riippuu, otammeko käyttöön tehokkaat keinot kaikilla mahdollisilla tasoilla. Nämä toimet eivät koske yksinomaan Eurooppaa, jäsenvaltioita tai toimintaa eri tasoilla. Hyvät kuulijat, ei, nämä toimet koskevat meitä kaikkia yksilöinä.
Sen vuoksi olen hyvin rohkaistunut tässä keskustelussa esiin nousseista ajatuksista, jotka osoittavat, että parlamentin keskuudessa on voimakas halu tukea tehokkaasti yhdenvertaisiin mahdollisuuksiin, suvaitsevaisuuteen ja rasismin, antisemitismin ja homofobian täydelliseen torjumiseen tähtäävien aikomusten täytäntöönpanoa ennakoivasti. 
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.30. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu
– Elmar Brokin ja Karl von Wogaun laatimasta ulkoasiainvaliokunnan suullisesta kysymyksestä neuvostolle pienaseista (O-0014/2006 – B6-0225/2006) ja
– Elmar Brokin ja Karl von Wogaun laatimasta ulkoasiainvaliokunnan suullisesta kysymyksestä komissiolle pienaseista (O-0015/2006 – B6-0226/2006). 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, kiitän komission ja neuvoston edustajia siitä, että he ovat läsnä täällä tänään. Kuten he tietävät, suhtaudumme hyvin vakavasti Euroopan aseviennin lujittamista koskevien valvontamekanismien parantamiseen ja aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen kurinalaiseen täytäntöönpanoon. Olemme myös hyvin innostuneita ajatuksesta ja kannatamme sitä, että meillä on vielä joskus kansainvälinen asesopimus. Toivokaamme, että saamme sen pian.
Meillä on ollut tilaisuus keskustella näistä kaikista kysymyksistä muissa yhteyksissä, ja käsittelemme niitä edelleen tulevaisuudessa. Tänään haluan kuitenkin keskittyä hieman täsmällisempään kysymykseen: pien- ja kevytaseisiin, jotka ovat niiden valtavasta tappokyvystä päätellen nykyään todellisia massatuhoaseita.
Esitän ainoastaan yhden tilastotiedon: tuliaseella tapetaan ihminen joka minuutti jossain päin maailmaa. Puheeni aikana tällaisten traagisten uhrien määrä lisääntyy siten viidellä. Tämän kysymyksen yhteydessä aika ei ole rahaa. Se on jotakin paljon enemmän. Se on ihmishenkiä.
Edessänne on joitakin kollegani Elmar Brokin ulkoasiainvaliokunnan puolesta ja kollegani Karl von Wogaun turvallisuus- ja puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta kirjallisesti esittämiä kysymyksiä; minulla on ilo edustaa heitä täällä tänään. Kysymykset liittyvät New Yorkissa 26.6.–7.7. pidettävään YK:n seuraavaan konferenssiin, jossa arvioidaan ja tarkistetaan pien- ja kevytaseita koskeva toimintaohjelma, ja Euroopan unionin kantaan kyseisessä konferenssissa.
Ennen siirtymistä varsinaiseen kysymykseen totean, että olen erittäin iloinen päätöksestä sisällyttää edustajisto Euroopan parlamentista olennaiseksi osaksi Euroopan unionin virallista valtuuskuntaa kyseisessä konferenssissa. Sellaista ei ole tapahtunut aikaisemmin tällä tasolla. Se on osoitus tarpeesta lujittaa vuoropuhelun mekanismeja kolmen toimielimen keskuudessa, ja se tarjoaa täydellisen tilaisuuden ottaa käyttöön entistä yhtenäisempi ja tehokkaampi EU:n asevalvontapolitiikka.
Olen aina tuonut esiin toiveeni toimielinten välisestä yhteistyöstä. Olemmekin todenneet tähänastisissa valmistelukokouksissamme komission ja neuvoston puolesta, että tuleva – uskoakseni hyvin voimakas ja yhä tiivistyvä – yhteistyö kolmen toimielimen kesken on meidän kaikkien etujemme mukaista.
Keskitän kysymykseni tämän vuoksi seuraaviin näkökohtiin: ensiksi kuinka komissio arvioi konferenssivalmisteluja ja kuinka se aikoo taata, että Euroopan unionin kevytaseita koskeva strategia otetaan huomioon Euroopan unionin ulkopolitiikassa? Toiseksi kuinka neuvosto suhtautuu neuvotteluihin ja millaisia tuloksia se toivoo saavutettavan?
Haluan tässä yhteydessä tietenkin kohdistaa huomion myös päätöslauselmaan, jonka parlamentin ulkoasiainvaliokunta hyväksyi yksimielisesti ja joka ratifioidaan täysistunnossa huomenna. Se sisältää kannan, jonka me, kansalaisten suoraan valitsema EU:n toimielin, haluamme teidän ottavan huomioon.
Olen iloinen todetessani, että käymissämme keskusteluissa on vallinnut hyvin suuri yksimielisyys kysymyksistä, joista konferenssissa on keskusteltava: ampumatarvikkeiden sisällyttäminen ohjelman soveltamisalaan, siirtojen valvonnan parempi määrittely, aseiden seuranta ja merkitseminen, asekauppa, kehityksen ja aseidenriisunnan välinen yhteys – kysymys, josta tiedän meidän lisäksemme myös komission olevan erittäin huolestunut – ja lopuksi suuntaviivojen käyttöönotto konferenssin seurantaa varten.
Lisäksi olisi toteutettava aseiden hallussapitoa ja hankintaa koskevia konkreettisempia toimenpiteitä; mielestäni meidän on joka tapauksessa keskusteltava tästä kysymyksestä.
Kuten hyvin tiedätte, parlamentti on korostanut monissa yhteyksissä haluavansa, että unioni on kansainvälisesti eturintamassa kansainvälistä asesopimusta koskevissa neuvotteluissa. Vaikka on totta, että tämänhetkinen keskustelunaiheemme ei ole konferenssin aiheena, haluamme, että konferenssissa luodaan perusta, jonka pohjalta voimme ryhtyä tavoittelemaan kyseistä päämäärää heti konferenssin päätyttyä.
Muistutan teitä siitä, että tämä pyyntö on jo saanut paljon kansainvälistä tukea, kuten Amnesty Internationalin, Oxfamin ja Iansan, jotka ovat hankkeen alkuunpanijoita, kaltaiset kansalaisjärjestöt ovat vahvistaneet.
Parlamenttien roolista yleensä ja erityisesti parlamentin jäsenistä korostan näiden toimielinten kasvavaa merkitystä prosessissa, ei ainoastaan lainsäätäjinä, vaan myös ja tämä on perustavanlaatuista niiden asiasta vastaavien johtohenkilöiden toimien valvonnassa.
Pien- ja kevytaseita koskeva parlamenttien välinen foorumi tekee tätä varten erittäin tärkeää työtä tietoisuuden lisäämiseksi ja parlamenttien jäsenten kouluttamiseksi tavoitteenaan aseviennin valvontamekanismien parantaminen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja hyvät komission jäsenet, mikäli hyväksytte nämä tavoitteet, voitte luottaa siihen, että olemme teidän voimakkaita liittolaisianne. 
Hans Winkler,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan tarkastella hyvin yksityiskohtaisesti parlamentin jäsenen Romeva I Ruedan kysymyksiä ja yritän vastata niihin yksi kerrallaan. Kiitän teitä myös huomautuksistanne. Itse asiassa olemme liittolaisia, koska Euroopan parlamentin ja Eurooppa-neuvoston tavoitteet ovat sopusoinnussa keskenään.
Käsittelen ensin ensimmäistä kysymystä eli sitä, kuinka neuvosto aikoo tehdä yhteistyötä komission kanssa unionin strategian johdonmukaisen ja menestyksekkään täytäntöönpanon valmistelemiseksi asianmukaisen rahoituksen turvin. Euroopan unionin joulukuussa 2005 hyväksymässä strategiassa pien- ja kevytaseiden sekä niissä käytettävien ampumatarvikkeiden laittoman keskittymisen ja kaupan torjumiseksi keskitytään neuvoston pääsihteeristön valmiuksien laajentamiseen, jotta se voi ratkaisevasti soveltaa strategiaa tällaisten aseiden laittoman keskittymisen ja kaupan torjumiseksi.
Strategian mukaan neuvoston pääsihteeristö toimii tässä asiassa tiiviissä yhteistyössä komission ja jäsenvaltioiden kanssa. Mielestämme tämä on hyvin tärkeää, koska strategiassa vaaditaan johdonmukaisuutta ja täydentävyyttä Euroopan unionin YUTP:n yhteydessä tekemien päätösten ja kehitysavun alalla toteutettavien komission toimien välillä niin, että kaikkien Euroopan unionin pien- ja kevytasealan hankkeiden ja toimien perustana on johdonmukainen lähestymistapa.
Minusta vaikuttaa siltä, että toimielinten välinen johdonmukainen politiikka on erittäin tärkeää: ainoastaan olemalla johdonmukaisia voimme säilyttää uskottavuutemme maailmalla.
Voin vastata myöntävästi toiseen kysymykseen, joka koskee sitä, takaako neuvoston puheenjohtaja, että se lähettää Euroopan parlamentin valtuuskunnan osallistumaan YK:n vuoden 2006 tarkistuskonferenssiin poliittisen ja parlamentaarisen sysäyksen antamiseksi asian käsittelylle: johdan valtuuskuntaa ja odotan tilaisuutta, koska on mielestäni hyvin tärkeää, että Euroopan unioni kohottaa profiiliaan kansainvälisellä näyttämöllä. Asiasta vastaavat neuvoston osastot ovat tarkistaneet ja hyväksyneet Euroopan parlamentin jäsenten osallistumisen tähän konferenssiin, ja olen iloinen siitä, että jäsenet todella osallistuvat konferenssiin. Sikäli kuin olen asioista selvillä, voin ilokseni todeta, että te itse osallistutte, ja myös muut jäsenet voivat osallistua konferenssiin. Tällä tavoin me epäilemättä korostamme edelleen tämän kysymyksen merkitystä Euroopan unionille.
Vastatakseni kolmanteen kysymykseen – joka koskee sitä, aikooko neuvosto ehdottaa aseiden vientiä koskevia Euroopan unionin vuoden 1998 käytännesääntöjä tulevan asekauppasopimuksen mahdolliseksi lähtökohdaksi, voin kertoa teille, että neuvoston paljon puhuttua tukea asekauppasopimukselle ei ole tarkoitettu Euroopan unionin yritykseksi määrätä omat standardinsa muulle maailmalle. Voitaisiin kuitenkin huomauttaa, että kolmannet valtiot, jotka pyrkivät nykyaikaistamaan kansallisen vientivalvontansa ja täydentämään sitä pitävät EU:n käytännesääntöjä tärkeänä viiteasiakirjana.
Tiedän, että olen itsekin alttiina tälle kiusaukselle. Jos oletamme, että olemme saaneet Euroopan unionissa aikaan joitakin erinomaisia sääntöjä, haluamme tietenkin, että nämä säännöt hyväksytään kaikkialla maailmassa. Meidän on oltava tämän suhteen kuitenkin realistisia ja oltava esimerkkinä muille; jos olemme hyvänä esimerkkinä, muut samankaltaisessa tilanteessa olevat valtiot ottavat mallia käytännesäännöistämme.
Asekauppasopimuksen, joka on merkittävä hanke humanitaarisesti ja ihmisoikeuksien sekä kehitys- ja aseidenriisuntapolitiikka kannalta, yhteydessä Euroopan unioni keskittää toimensa mahdollisimman mittavan ylikansallisen tuen saamiseen tätä varten.
Pääasiallisiin huolenaiheisiimme kuuluu pien- ja kevytaseiden siirtojen valvonnan parantaminen kaikkialla Euroopan unionissa. Muita merkittäviä huolenaiheita ovat pien- ja kevytaseiden jäljitettävyyden parantaminen, niin sanottu merkitseminen ja jäljittäminen, asekaupan tiukempi valvonta ja ampumatarvikkeiden laittomaan kauppaan liittyvät rangaistustoimenpiteet.
Olemme hyvin kiitollisia Euroopan parlamentin tuesta tässä kysymyksessä samoin kuin komission hyvin tiiviistä yhteistyöstä, ja uskoakseni Euroopan unioni selviytyy hyvin New Yorkissa järjestettävässä konferenssissa. 

Vladimír Špidla,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on valmis omaksumaan keskeisen roolin pien- ja kevytaseita käsittelevässä YK:n konferenssissa, vaikka se ei osallistu keskusteluun virallisista asiakirjoista. 
Joillakin mailla on poliittista mielenkiintoa, mutta ei riittäviä resursseja perustamissopimuksen täytäntöönpanon. Tämän vuoksi keskitämme kaikki toimemme käytännön täytäntöönpanoon. Pelkästään vuonna 2005 komissio käytti yli 16 miljoonaa euroa pienaseilla harjoitettavasta väkivallasta kärsivien maiden ja väestöjen tukemiseen. Tämän tuen avulla autoimme myös toteuttamaan EU:n yhteisiä toimia vuonna 2002 sekä perinteisten aseiden laittoman kaupan estämistä ja kieltämistä koskevan EU:n ohjelman sekä edistimme pien- ja kevytaseita koskevan EU:n strategian täytäntöönpanoa. Tämä muodosti poliittisen kehyksen aihetta koskevalle neuvoston ja komission työlle. 
Komission osuus pien- ja kevytaseiden alan yhteisiä toimia koskevasta vuoden 2002 vuosikertomuksesta koostuu erityisistä koordinointitoimista. Komission kyky noudattaa vuotta 2007 koskevia sitoumuksiaan on suurelta osin riippuvainen yhteisön toimien rahoitukseen käytettäviä ehdotettuja välineitä koskevien neuvoston ja parlamentin välisten keskustelujen tuloksesta. Komissio on esittänyt tätä varten joitakin järkeviä ehdotuksia. Samalla kun komissio odottaa myönteistä suhtautumista näiden ehdotusten pääsuuntaukseen, sen pien- ja kevytaseita koskevasta politiikasta vastaavat yksiköt pyrkivät takaamaan, että niiden kansallisia ja alueellisia strategioita koskevista asiakirjoista tulee esiin tietoisuus laittomia pien- ja kevytaseita koskevista riskeistä ja yksittäisten maiden valmiudesta käsitellä kyseisiä riskejä.
Komission yksiköt jatkavat työtään, jonka tarkoituksena on ottaa käyttöön kansallisten ja alueellisten ohjelmien standardit ja toimenpiteet laittomien aseiden leviämisen ja keskittymisen pysäyttämiseksi. Huomautettakoon kuitenkin, että ehdotettujen toimenpiteiden mukaisesti vastaanottajamailla on tietynasteinen vastuu määritellä tuki ja määrittää tärkeimmät toiminta-alat.
Geoffrey Van Orden,
   . Arvoisa puhemies, tuemme ehdotetun kansainvälisen asekauppasopimuksen periaatetta. Väärissä käsissä pienaseet voivat pitkittää ja kärjistää maailman raaimpiin kuuluvia konflikteja. Meillä ei ole kuitenkaan minkäänlaisia harhakuvitelmia siitä, että niin kauan kuin tietyt aseidenvalmistajakansat eivät liity kansainvälisiin sopimuksiin, sortohallitukset, terroristit ja kapinalliset sekä muut järjestäytyneet rikollisryhmät saavat edelleen aseita käyttöönsä helposti.
Yhdistyneen kuningaskunnan aseteollisuuden jo noudattamat standardit kuuluvat maailman tiukimpiin, ja British Defence Manufacturers’ Association -järjestö on ilmoittanut suhtautuvansa hyvin myönteisesti kansainvälisen asekauppasopimuksen taustalla olevaan periaatteeseen. Jos muut maat olisivat halukkaita jäljittelemään Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavia tiukkoja standardeja, asesopimus olisi varmasti arvokas asia ja edistäisi kansainvälistä turvallisuutta. Yhdistyneen kuningaskunnan kaltaisten vastuuntuntoisten maiden ja muiden EU:n jäsenvaltioiden saavuttama moraalinen voitto on kuitenkin petollinen, jos muut vähemmän omantunnontarkat kansat ryntäävät täyttämään sen aukon, jonka poissaolomme asemyynnistä saa aikaan.
Yhdistyneet Kansakunnat – ei Euroopan unioni – on se näyttämö, jolla kansainväliseen asekauppasopimukseen pyritään, ja mahdollisimman monien maiden, erityisesti Kiinan, on osallistuttava siihen, jotta toivotut vaikutukset voidaan saada aikaan. Amnesty International on äskettäin todennut, että Kiina kuuluu maailman suurimpiin aseiden viejiin, ja sen vaikutusvalta on lisääntymässä Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Kiinalaiset aseet ovat pitkittäneet konflikteja ja ihmisoikeusloukkauksia Sudanissa, Nepalissa, Burmassa ja Etelä-Afrikassa. Mieleeni muistuu, että Kiina myös varastoi edelleen valtavia määriä jalkaväkimiinoja.
Olen työskennellyt monta vuotta jalkaväkimiinaongelman voittamiseksi, mutta olen aina pyrkinyt kohdistamaan huomion todellisiin syyllisiin, jotka käyttävät tällaisia aseita erottelematta ja vastuuttomasti. Yleensä kyseessä ovat olleet kehitysmaissa toimivat aseistautuneet kapinallisryhmät, joiden asetoimituksista vastaavat länsimaihin lukeutumattomat maat.
Tarkasteltaessa pienasekysymystä pidän tämän vuoksi tärkeänä, että huolehdimme siitä, ettei meille kehity liiallista pakkomiellettä omia viranomaisiamme tai avoimesti toimivia laillisia kauppiaita kohtaan. Meidän olisi sen sijaan keskityttävä terroristiryhmiin ja muihin rikollisiin aineksiin, joilla joko on hallussaan asevarastoja tai jotka pyrkivät saamaan niitä edelleen eri lähteistä. Meidän olisi keskitettävä huomiomme nyt tähän alaan. Työskennelkäämme lujasti saattaaksemme Kiinan ja muut tällaiset maat kansainvälisen sopimuksen piiriin. 
Ana Maria Gomes,
   . Arvoisa puhemies, pien- ja kevytaseet ovat kehitysmaiden massatuhoaseita. Niiden arvioidaan tappavan puoli miljoonaa ihmistä vuosittain. Niiden pitkäaikaiset vaikutukset kestävään kehitykseen ovat kiistattomia. Niiden torjuminen edellyttää luovien tapojen löytämistä turvallisuusalan uudistuksen ja kehitysavun välisen kuilun pienentämiseksi.
YK:n aseidenriisuntatutkimusinstituutin viimeisimmissä kertomuksissa EU:n pien- ja kevytasealan toimista korostetaan, että EU:n on luotava enemmän synergiaa aiheeseen liittyvien YUTP:n ja yhteisön välineiden välille. Lisäksi laitonta asekauppaa koskevan vitsauksen torjunta olisi asetettava etusijalle. Euroopan parlamentti on toistuvasti ilmaissut pettymyksensä siihen, ettei monissa EU-maissa ole erityislainsäädäntöä yhteisen kannan 2002/203/YUTP hyväksymisestä huolimatta.
Lopuksi todettakoon, että EU:lla voi olla keskeinen rooli varmistettaessa, että pien- ja kevytaseita koskevaa YK:n toimintaohjelmaa käsittelevä tarkistuskonferenssi onnistuu, ja tämän vuoksi on järjestettävä seurantakonferenssi. Luotamme siihen, että puheenjohtajavaltio Itävalta ohjaa tätä prosessia.
Onnistuminen tarkoittaisi sopimusta aseiden siirtoja koskevista maailmanlaajuisista periaatteista, joiden avulla olisi taattava vähintään, että kaikki siirrot ovat sallittuja luvan tai lisenssin nojalla, että olemassa olevia velvoitteita ja asiaa koskevaa kansainvälistä oikeutta noudatetaan ja että YK:n turvallisuusneuvoston asettamia aseiden vientikieltoja noudatetaan ja ne pannaan täytäntöön. Lisäksi periaatteiden avulla olisi taattava, että myönnettäessä lupia tai lisenssejä on otettava huomioon, että vientiaseita saatetaan käyttää ihmisoikeuksien tai kansainvälisen ihmisoikeuslainsäädännön vakaviin loukkauksiin ja että tällaiset aseet saattavat joutua vääriin käsiin, esimerkiksi terroristeille, mikä saattaa vaikuttaa alueelliseen tai sisäiseen turvallisuuteen ja vakauteen.
YK:n tarkistuskonferenssin olisi tietenkin aloitettava työ oikeudellisesti sitovan kansainvälisen asekauppasopimuksen parissa heti kun sen työ on valmistunut. Minulle on suuri kunnia olla parlamentin valtuuskunnan jäsen kyseisessä tarkistuskonferenssissa. 
Tobias Pflüger,
   – Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti tähän pien- ja kevytaseita koskevaan päätöslauselmaesitykseen. Minun on kuitenkin todettava, että tarkasteltaessa näistä asioista aiheutuvia vahinkoja nimitys "pien- ja kevytaseet" antaa niistä aivan liian vaarattoman käsityksen. Tuon kuitenkin esiin muutaman tähän esitykseen liittyvän ongelman. Siinä todetaan esimerkiksi, että aseiden siirtoja ei saa suorittaa, jos on olemassa vaara, että ne johtavat ihmisoikeuksien rikkomiseen tai edistävät maiden tai alueiden epävakautta ja aseellisia konflikteja. Rehellisyyden nimissä on kysyttävä, eikö asevientiin liity aina tällainen riski. Mielestäni todellinen ongelma on, kuinka määritellään laillinen ja laiton vienti, koska tämä on itse asiassa niin sanottua harmaata aluetta. Tämän vuoksi olisi toteutettava toimia sekä laittoman että laillisen viennin torjumiseksi. Päinvastoin kuin jäsen Van Orden toteaa, myös Euroopan unionin jäsenvaltioita olisi tarkasteltava, koska Ranskan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan kaltaiset maat lukeutuvat pienaseiden suurimpiin viejiin.
EU:n jäsenvaltioista on viety aseita esimerkiksi Nepaliin. Aseita on käytetty, ja meillä on nyt tämä ongelma, johon neuvosto vastasi toteamalla, ettei kukaan voinut tietää, että tilanne kehkeytyisi tällaiseksi. Juuri sen vuoksi, ettemme voi tietää, meidän on kiellettävä sekä lailliset että laittomat aseet. Kaikki asevienti on uhka rauhalle. 
Richard Howitt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vuosittain valmistetaan 80 miljoonaa uutta taskuasetta, ja niillä tapetaan yksi ihminen joka minuutti. Näin ollen voidaan todeta, että pien- ja kevytaseiden laiton kauppa ruokkii konflikteja, rikollisuutta ja terrorismia kaikkialla maailmassa.
Nyt kun YK:n toimintaohjelman hyväksymisestä on kulunut viisi vuotta, tulevan tarkistuskonferenssin tavoitteena ei saa olla ainoastaan tarkistaa: sen on tähdättävä toimintaan. Sen olisi määritettävä suurimmat puutteet, kuten pienaseiden toimittaminen muille toimijoille kuin valtioille, ja keinot vähentää pienaseiden kysyntää. Sen olisi käsiteltävä tarkastuksia, jotka tehdään luvanvaraiseen valmistukseen liittyvien (kuten itävaltalaisten Steyr-kiväärien yhteydessä Malesiassa tehtyjen) kauppojen yhteydessä. Kuten puheenjohtaja Winkler toteaa, EU voi johtaa tätä keskustelua ja osoittaa asemyyntiä koskevien käytännesääntöjemme tehokkuuden.
Toivon, että neuvosto tarjoaa uusia sitoumuksia taloudellisen tuen ulottamiseksi koskemaan myös hankkeita, joiden tarkoituksena on rajoittaa pienaseiden leviämistä ja käyttöä – YUTP:n talousarviossa määrä on tällä hetkellä ainoastaan 2 miljoonaa euroa – ja ottaa huomioon viime vuonna Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskaudella ja puheenjohtajavaltio Itävallan Länsi-Balkania käsitelleessä konferenssissa aloitettua turvallisuusalan uudistusta koskevaa EU:n strategiaa varten esitetyt ehdotukset.
EU:n jäsenvaltiot sopivat viime vuonna osana YK:ta pienaseiden jäljitysvälineestä, joka ei ole laaja-alainen – se kattaa revolverit, mutta ei luoteja – eikä oikeudellisesti sitova. Tänä vuonna EU:n edustajien on osoitettava poliittinen tahtomme tehdä enemmän, jotta kansainvälistä asekauppaa koskevaa neuvoston ja parlamentin jo hyväksymää oikeudellisesti sitovaa sopimusta koskeva ehdotus hyväksytään, ja varmistaa sekä heinäkuussa pidettävässä tarkistuskonferenssissa että YK:n I-komiteassa (First Committee) lokakuussa työryhmän perustamista koskeva päätöslauselma, jotta asiat alkavat edetä. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.(1)
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0224/2006). 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Millaiseksi neuvoston puheenjohtajavaltio arvio mahdollisuuden, että Kroatian liittymisneuvottelut kytketään Turkin liittymisneuvotteluihin paitsi lain nojalla myös tosiasiallisesti, erityisesti mitä tulee yksittäisiä lukuja koskevien neuvottelujen avaamiseen ja päättämiseen?
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vastaan jäsen Posseltin kysymykseen – joka on jo esitetty kertaalleen tässä muodossa – että voin ainoastaan vahvistaa sen, mitä totesin jo aiemmin: liittymisneuvotteluja ei ole kytketty toisiinsa millään tavoin. Useiden hakijavaltioiden liittymisneuvottelujen aikataulujen yhteensovittamisen takia tiettyjä rinnakkaisuuksia voi tietenkin ilmetä. Liittymismenettelyt – arviointi, analyyttinen tarkastelu ja, mikä tärkeintä, neuvottelut – toteutetaan tietenkin erikseen jokaisen maan kanssa.
Haluan muistuttaa teitä siitä, että eräs liittymisneuvottelujen perusperiaate on se, että jokainen neuvottelu perustuu kyseisen maan yksilöllisiin saavutuksiin ja ettei mitään kytkentöjä voida tehdä. Neuvottelujen etenemisvauhti määräytyy yksistään sen perusteella, miten hyvin yksittäinen hakijavaltio edistyy liittymisehtojen täyttämisessä.
Lähinnä käytännön syistä on kuitenkin ilmennyt rinnakkaisuutta, mikä johtuu yksinkertaisesti siitä, että komissio on laatinut Turkkia ja Kroatiaa koskevat ensimmäiset arviointikertomukset lähes samanaikaisesti, jolloin niitä myös käsiteltiin samaan aikaan.
Kuten kävi ilmi kaksi päivää sitten, kertomuksia käsiteltiin kuitenkin täysin eri tavoin ja tulokset olivat täysin erilaiset, ja mielestäni tällainen tosiasiallinen kytkentä voidaan purkaa uudelleen myös tulevaisuudessa – lain nojalla tällaista kytkentää ei missään tapauksessa ole – esimerkiksi jos Euroopan komissio ehdottaa vertailuperusteita avatakseen neuvottelulukuja vain toisen hakijavaltion kanssa ja jos jäsenvaltiot vahvistavat nämä vertailuperusteet tai jos nämä kaksi hakijavaltiota täyttävät kyseiset vertailuperusteet eri aikaan.
Olemme neuvottelujen alkuvaiheessa, ja seuraavaksi käsittelemme lukua 36, joka koskee muita asioita. Toisin sanoen käytännön syistä ja neuvottelujen etenemisvauhdin takia nämä kaksi valtiota hyvin todennäköisesti ajautuvat pian kauemmas toisistaan. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – () Teoriassa olemme aina soveltaneet tätä periaatetta, jonka mukaan jokaista maata arvioidaan sen omien saavutusten perusteella, mutta tosiasiallisesti olemme havainneet useita kytkentöjä. Haluan kysyä jälleen kerran: aikooko neuvosto vaatia, että komissio käsittelee näitä kahta – määrällisesti ja laadullisesti niin erilaista – maata eri tavoin arviointimenettelyssä, ja aikooko neuvosto erottaa ne muodollisesti toisistaan lopullisesti? On nimittäin korkea aika tehdä näin, kun pidetään mielessä Turkin viimeaikoina esittämät uhkaukset Kyprosta koskevassa kysymyksessä? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa jäsen Posselt, mitään muodollista kytkentää ei ole, eikä se ole mahdollistakaan. Mistään sellaisesta ei puhuta sen enempää työjärjestyksessä kuin neuvoston käytännössäkään. En myöskään usko, että olisi asianmukaista vaatia tällaista asiaa komissiolta.
Neuvottelut etenevät automaattisesti eri vauhtia. Kuten aivan oikein totesitte, näiden maiden etenemisvauhti ja lähtökohdat ovat tietenkin täysin erilaisia. Siksi neuvottelut lähtevät – käytännössä – etenemään hyvin pian eri vauhtia. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette yhtäältä oikeassa todetessanne, ettei mitään kytkentää ole. Toisaalta kuitenkin nimenomaan Kroatiaa ympäröivät ainakin osittain muut ehdokasvaltiot, mahdolliset ehdokasvaltiot ja muut valtiot, jotka toivovat edelleen tulevansa ehdokasvaltioiksi.
Missä määrin Kroatian kanssa käytävät liittymisneuvottelut voivat vaikuttaa tähän koko Länsi-Balkanin alueeseen, joka kaipaa kiireisesti vakauttamista? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa jäsen Rack, olen todellakin sitä mieltä, että Kroatian kanssa käytävillä neuvotteluilla on tärkeä vaikutus, sillä Kroatia on esimerkki monille Balkanin maille, jotka pitävät Kroatiaa suunnannäyttäjänä. Tiedän tämän näiden maiden edustajien kanssa käymieni lukuisten keskustelujen perusteella. Kroatia on niitä edellä, eikä ole epäilystäkään siitä, että Kroatian edistyminen talous- ja sosiaalipolitiikassa kannustaa muita Balkanin maita eteenpäin.
Haluan muistuttaa teitä siitä, että Kreikan jälkeen Kroatia toimii Kaakkois-Euroopan yhteistyöprosessin (SEECP) puheenjohtajana. Myös tämä on tärkeää sikäli, että näin Kroatialla on todennäköisesti esimerkkivaikutusta muihin maihin tässä foorumissa, joka koostuu yksinomaan kyseisen alueen maista. Henkilökohtaisesti odotan paljon Kroatian kanssa käytäviltä neuvotteluilta, varsinkin muiden Balkanin maiden takia. 
Andreas Mölzer (NI ).
   Koska tilastot ovat jo jonkin aikaa osoittaneet, että Kroatian talous näyttää kehittyvän erinomaisesti, taloudellisesta näkökulmasta maa näyttää olleen liittymiskelpoinen jo pitkään. Ainoat ongelmat näyttävät liittyvän EU:n säädösten hitaaseen täytäntöönpanoon. Tätä menettelyä hankaloittaa vaatimus, jonka mukaan lainsäädäntöehdotukset on lähetettävä ensin komissiolle. Eikö ole mahdollista antaa Kroatian hallitukselle jonkinlaista käytännön apua tässä kysymyksessä? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa jäsen Mölzer, uskoakseni teemme juuri näin. Euroopan unioni, puheenjohtajavaltio Itävalta, auttaa Kroatiaa hyvin tehokkaasti sen pyrkimyksissä, ja olemme säännöllisesti ja tiivisti yhteydessä. Mielestäni ei ole myöskään reilua sanoa, että komissio vitkastelee tässä asiassa. Komissio tekee sen, minkä sen oletetaan tekevän, ja katson myös, että neuvottelut etenevät erinomaisesti.
On sanomattakin selvää, että neuvosto tukee jatkossakin Kroatian pyrkimyksiä liittyä Euroopan unioniin. Voin vain todeta teidän olevan oikeassa siinä, että taloustilastoissa näkyvien parannusten lisäksi maan ja sen kansalaisten valmiudet liittyä ovat parantuneet merkittävästi, joten neuvottelujen ei pitäisi venyä enää pitkälle. Tämä on neuvoston näkemyksen perustana. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Lokakuussa 2003 parlamentti hyväksyi ylivoimaisella äänten enemmistöllä mietinnön ihmisten elinten ja kudosten laittoman kaupan ehkäisystä ja torjunnasta (CNS/2003/0812). Voisiko puheenjohtajavaltio Itävalta antaa lisätietoa siitä, miksei neuvosto ole vieläkään ottanut asiaan kantaa? 
Hans Winkler,
   . Neuvosto haluaa kertoa jäsen Evansille, että se katsoo välttämättömäksi saada asiantuntijoilta lisätietoa tästä kysymyksestä. Kyse on nimittäin sen toteamisesta, onko säädös välttämätön ja yhteiskunnan kannalta tarpeellinen. Siksi neuvosto on keskeyttänyt ehdotusta koskevat neuvottelut, kunnes tämä tieto saadaan. 
Richard Howitt (PSE ),
   . Ihmisen munuaisilla käytävästä laittomasta kaupasta on tullut miljoonien eurojen arvoista liiketoimintaa, sillä eurooppalaiset potilaat, joiden henki on vaarassa, yrittävät epätoivoisesti löytää lahjoittajia Internetistä. Aivan liian usein he yksinkertaisesti saalistavat kehitysmaiden köyhiä ihmisiä. Lahjoittajien motivaationa on raha, ei terveys eikä elämänlaatu, jota elimen vastaanottajat voivat odottaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuultuani vastauksenne haluan muistuttaa teitä siitä, että tällainen kauppa merkitsee liian usein ihmisoikeuksien loukkaamista, sillä Kiinassa teloitusta odottavilta vangeilta poistetaan elimiä heidän tahtomattaan. On kulunut kolme vuotta siitä, kun asiasta äänestettiin Euroopan parlamentissa, joten antamanne vastaus, jonka mukaan pyydätte asiantuntijoilta lisätietoa, ei todellakaan ole riittävä. Pyydän teitä tekemään parhaanne neuvostossa, jotta tätä hyvin tärkeää ehdotusta voidaan viedä eteenpäin. 
Hans Winkler,
   . Olen henkilökohtaisesti täysin samaa mieltä kanssanne ja olen varma siitä, että monet neuvoston kollegani yhtyvät tähän näkemykseen. Haluan korostaa, että ehdotus siirrettiin syrjään asialistalta: sitä ei peruutettu. Kyse on tärkeästä ehdotuksesta, mutta sitä on tarkasteltava hyvin huolellisesti. Olen kuitenkin pannut merkille esiin tuomanne asian kiireellisyyden ja otan sen varmastikin esille kollegoideni kanssa neuvostossa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Voisiko neuvosto kertoa, mikä on sen mielipide joidenkin jäsenvaltioiden ja Iranin hallituksen välillä parhaillaan käytävistä ydinteknologian kehittämistä koskevista neuvotteluista? 
Hans Winkler,
   . Jäsen Mitchellin kysymys on tietenkin hyvin ajankohtainen nykytilanteessa, ja vastaan siihen mielelläni.
Neuvosto on luonnollisesti pohtinut tätä kysymystä hyvin perusteellisesti viime kuukausina, ja sen jälkeen kun asian ratkaisemiseksi ryhdyttiin diplomaattisiin toimiin, se on antanut aihetta koskevia päätelmiä, viimeksi 15. toukokuuta. Mielestäni on ensisijaisen tärkeää korostaa, että neuvoston yhtenä tavoitteena on näin osoittaa Euroopan unionin pysyvän yhtenäisenä rintamana, sillä voimme vaikuttaa Iraniin pitkällä aikavälillä vain, jos muu maailma näkee unionin yhtenäisenä. Tämä tarkoittaa, että vaikka neuvottelut ovatkin olleet viime kuukausina kolmen jäsenvaltion käsissä, todellisuudessa koko neuvosto ja korkea edustaja Solana ovat paitsi saaneet neuvotteluista jatkuvasti tietoa myös osallistuneet niihin, auttaneet neuvotteluissa ja olleet mukana antamassa asiaa koskevia päätelmiä.
Olemme ilmaisseet toistuvasti pahoittelevamme syvästi sitä, ettei Iranin hallitus ole ryhtynyt etenkin Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) johtokunnan ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston vaatimiin välttämättömiin toimiin ja että se on uhannut viime päiviin asti kieltäytyä toteuttamasta niitä jatkossakaan. Olemme vedonneet Iranin hallitukseen, jotta se tekisi yhteistyötä IAEA:n kanssa ilman ehtoja. Neuvosto ei ole kiistänyt Iranin oikeutta käyttää ydinenergiaa rauhanomaisiin tarkoituksiin ydinsulkusopimuksen mukaisten velvoitteidensa mukaisesti, ja elokuussa 2005 esitettyjen ja helmikuun 2006 päätelmissä toistettujen ehdotusten pohjalta EU olisi valmis – ja se on edelleenkin valmis – tukemaan turvallisen ja kestävän siviilikäyttöön tarkoitetun ydinvoimaohjelman kehittämistä yhdenmukaisesti ydinsulkusopimuksen periaatteiden kanssa, edellyttäen – ja tämä on kolikon toinen puoli – että kansainvälisen yhteisön toiveet otetaan täysimääräisesti huomioon ja että sen luottamus Iranin aikomuksiin palautetaan.
Neuvoston vakaana aikomuksena on edelleenkin saada aikaan rauhanomainen ratkaisu diplomaattisin keinoin, ja mielestäni se on kertonut siitä ja toistanut sen hyvin selkeästi koko maailmalle. 
Euroopan unioni olisi tyytyväinen, jos se voisi kehittää suhteitaan Iraniin luottamuksen ja yhteistyön pohjalta. Kuten tietänette, muutama päivä sitten korkea edustaja Solana esitti Iranille Euroopan unionin tarjouksen, jonka myös kaikki muut turvallisuusneuvoston jäsenet ovat hyväksyneet – mikä on mielestäni erityisen tärkeää – ja alustavia vastauksia voidaan kuvailla varovaisen myönteisiksi. Toivomme, että tämä tarjous – joka on hyvä tarjous – toimii perustana sille, että saavutamme rauhanomaisen ratkaisun tässä konfliktissa ja että tämä mahdollisesti vaarallinen kysymys saadaan hyvin pian pois päiväjärjestyksestä, jotta voimme saavuttaa kattavan sopimuksen ja yhteisymmärryksen Iranin kanssa, mikä puolestaan mahdollistaisi suhteidemme kehittämisen kaikilla aloilla. 
Gay Mitchell (PPE-DE ). –
   Olen tyytyväinen toimiin, joilla pyritään ratkaisemaan tilanne, jota neuvoston puheenjohtaja kuvaili "vaaralliseksi kehitykseksi". Minkälainen ennakkotapaus tämä asetelma on muille yksinäisille susille Euroopan lähialueilla, jos tarjoamme sopimuspakettia jollekulle, joka uhkailee ydinvoiman kehittämisellä, esittää muukalaisvastaisia kommentteja läheisestä valtiosta ja uhkaa kansanvälistä turvallisuutta?
Voiko neuvoston puheenjohtaja kertoa meille, mitä tämä paketti sisältää? Mihin tuloksiin Solanan käymät keskustelut ovat johtaneet, ja minkälainen vastaus iranilaisilta on saatu? Voiko hän esittää meille jotain tietoa siitä, mitä tarkkaan ottaen on pöydällä ja mitä Iranille tarjotaan näissä olosuhteissa? 
Hans Winkler,
   . Tämän paketin sisältö ei ole julkisesti tiedossa, ja Iranin kanssa on myös sovittu, että sopimuksen yksityiskohtaista sisältöä käsitellään toistaiseksi luottamuksellisesti niin kauan kuin nämä neuvottelut, jotka ovat hyvin arkaluonteisessa vaiheessa, ovat käynnissä.
Iranin antamasta vastauksesta olen jo todennut, ettei sopimusta hylätty, mikä jo sinällään merkitsee edistystä, sillä kuten tiedämme, Iran on tähän saakka torjunut aina jyrkästi Euroopan unionin ja muiden kansainvälisten toimijoiden esittämät tarjoukset. Nyt iranilaiset pohtivat tätä tarjousta, ja voimme vain toivoa paitsi itsemme myös Iranin takia, että tämä tarjous hyväksytään. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Kun Larijani vastasi viime viikolla ensimmäisen kerran julkisesti Solanan tarjoukseen, hän totesi, että tarjouspaketti sisältää joitakin epämääräisyyksiä. Voitteko antaa meille tietoa siitä, mitä nämä epämääräisyydet ovat? Onko ne jo selvitetty?
Hän sanoi myös, että Euroopan unionin neuvottelupuoli on antanut viikkoja, ei kuukausia, aikaa vastata. Milloin voimme odottaa iranilaisten vastausta? 
Hans Winkler,
   . Annoitte käytännöllisesti katsoen itse vastauksen kysymykseenne.
Ensinnäkään neuvoston tehtävänä ei ole tulkita Larijanin sanomisia. Olemme tehneet täysin selväksi, että jos tarjouksessa on epämääräisyyksiä, hänellä on nyt suhteellisen lyhyt aika – kuten juuri totesitte, emme puhu kuukausista vaan viikoista – selventää, mitä nämä epämääräisyydet ovat ja mikä on välttämätöntä Euroopan unionin kannan selkeyttämiseksi. Toivomme siten kuulevamme, mistä kysymyksistä iranilaiset tarkkaan ottaen haluavat lisätietoa, jota kyllä annamme heille. Toivon, että voin selventää näitä epämääräisyyksiä iranilaisia tyydyttävällä tavalla. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, Euroopan unionilla on maailmanlaajuisissa poliittisissa konflikteissa toistuvasti ongelmana se, että jokin se jäsenvaltioista valitsee oman tiensä ja liittoutuu Yhdysvaltain kanssa Euroopan unionin etujen vastaisesti. Voidaanko taata, että Irania koskevassa konfliktissa Euroopan unioni puhuu yhdellä äänellä ja että kaikki sen jäsenvaltiot tukevat sitä? 
Hans Winkler,
   . Voin vastata jäsen Mölzerille hyvin lyhyesti, ja tämä vastaus on selkeästi "kyllä". Olin läsnä kaikissa neuvostossa käydyissä keskusteluissa, joista viimeisin järjestettiin vain muutama päivä sitten, ja voin kertoa teille, että kaikki jäsenvaltiot pyrkivät poikkeuksetta yhteiseen kantaan tässä kysymyksessä, ettei kukaan kiistä sen tarpeellisuutta ja että Euroopan unioni on hyvin yhtenäinen tässä kysymyksessä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EU:n Afrikka-strategian ja siirtolaisuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan yhteydessä neuvosto totesi joulukuussa 2005 esittämissään päätelmissä siirtolaisuuskysymysten kasvavan merkityksen EU:lle. Se piti erityisen tarpeellisena tasapainoista, kokonaisvaltaista ja johdonmukaista lähestymistapaa, joka käsittää laittoman maahanmuuton torjumiseen tähtäävät politiikat ja laillisen siirtolaisuuden hyödyntämisen, ja totesi, että on tärkeää varmistaa riittävät varat näiden politiikkojen toteuttamiseen. Lisäksi neuvosto tunnusti, että on tärkeää pyrkiä vaikuttamaan maastamuuton syihin.
Voiko neuvosto antaa tietoja siitä, miten Afrikka-strategiassa määriteltyjen tavoitteiden saavuttamisessa on edistytty?
Käytännössä tilanne on se, että julkinen kehitysapu on määrä nostaa vuoteen 2010 mennessä 0,56 prosenttiin BKT:stä siten, että Afrikkaan osoitetaan 10 miljardia euroa lisää varoja. Afrikan maiden velkoja annetaan anteeksi 42 miljardin euron edestä, kauppasuhteiden parantamiseen tarkoitetut tuet nousevat jopa miljardiin euroon vuodessa ja afrikkalaisten maiden muodostamien ryhmien kanssa tehdään taloudellisia assosiaatiosopimuksia. Onko kehitysyhteistyövälineiden tarkoituksena edistää alueellista integraatiota ja parantaa näiden maiden pääsyä Euroopan markkinoille? 
Hans Winkler,
   . Saanen sanoa heti alkuun, että olen erityisen iloinen voidessani vastata vanhan hyvän ystäväni Martínez Martínezin esittämään kysymykseen. Teen sen mielelläni, sillä etenkin viime viikkojen aikana Afrikka-strategiaa sekä kehitysyhteistyötä ja maahanmuuttoa koskevat aiheet ovat olleet Euroopan unionin asialistan kärjessä. Maahanmuutosta on jo keskusteltu tänä aamuna Euroopan unionin tulevaisuutta ja Eurooppa-neuvoston valmisteluja koskevien keskustelujen aikana, jolloin korostin sitä – ja korostan tätä uudelleen vastatessani tähän kysymykseen – miten tärkeää on, että maahanmuutosta keskustellessamme pohdimme paitsi laitonta maahanmuuttoa, joka on luonnollisestikin tärkeä aihe, myös sitä, miten välttämätöntä on kiinnittää huomiota tämän kysymyksen kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevaan ulottuvuuteen.
Maahanmuutto oli hyvin tärkeä aihe troikan kokouksissa niin Afrikan unionin kuin Länsi-Afrikan talousyhteisönkin (ECOWAS) kanssa. Tällöin sovittiin maahanmuuttoa käsittelevän EU:n ja Afrikan välisen ministerikonferenssin järjestämisestä, ja ECOWASin kanssa päästiin sopimukseen aihetta käsittelevän tilapäisen työryhmän perustamisesta.
Pidämme hyvin tärkeänä Rabatissa 10. ja 11. heinäkuuta järjestettävää EU:n ja Afrikan välistä aluekonferenssia, jossa tarkastellaan maahanmuuttoreittejä ja jossa aiomme osoittaa Espanjalle erityistä tukea. Konferenssin valmistelut ovat riittävän pitkällä, jotta voimme hyväksyä tuolloin yhteisen toimintasuunnitelman.
Tässä yhteydessä kiinnitämme erityistä huomiota myös Cotonoun sopimuksen 13 artiklaan, jonka mukaan laittomat maahanmuuttajat on palautettava ja jossa säädetään asianomaisten maiden kanssa käytävästä vuoropuhelusta, jonka olemme käynnistäneet yhdessä Mauritanian ja Senegalin kanssa.
Huomenna tai ylihuomenna Eurooppa-neuvosto antaa päätöslauselman, jolla on tarkoitus vauhdittaa Afrikan kanssa käytävää vuoropuhelua, johon osallistuu suunnitelmien mukaan kymmenen Länsi-Afrikan maata ja neljä Itä-Afrikan maata. Tarkoituksena on, että näitä kahdenvälisiä keskusteluja ja niiden tuloksia tuetaan alueelliselta ja Afrikan laajuiselta pohjalta, ja että Rabatissa järjestettävää konferenssia ja useita muita aihetta käsitteleviä aluekonferensseja varten otetaan käyttöön seurantajärjestelmä.
Kehitysyhteistyötä koskevan kysymyksenne osalta haluan huomauttaa, että Euroopan unionin tämän vuoden seurantakertomuksessa todettiin EU:n tekevän parhaansa täyttääkseen Barcelonassa maaliskuussa 2002 tekemänsä sitoumukset ja lisätäkseen julkista kehitysapua 0,33 prosenttiin yksittäisten valtioiden BKT:stä ja 0,39 prosenttiin koko EU:n keskimääräisestä BKT:stä. Hyödynnän tätä tilaisuutta toistaakseni, että kaikki vuosituhannen vaihteen kokouksessa sovitut tavoitteet on tietenkin saavutettava. Nämä sitoumukset on täytettävä täysimääräisesti, ja yksittäisillä jäsenvaltioilla on tietenkin omat sitoumuksensa.
Tarkastelen seuraavaksi Afrikan valtioiden ryhmien kanssa solmittavia talouskumppanuussopimuksia. Olen täysin tietoinen siitä, että tällaiset talouskumppanuussopimukset ovat keskeisessä asemassa vuoropuhelussamme Afrikan kanssa. Kun muutama päivä sitten neuvottelimme AKT-maiden rahoituspöytäkirjasta Port Moresbyssä, Papua-Uudessa-Guineassa, teimme sitoumuksia myös tässä erityisessä kysymyksessä. Komissio on ilmoittanut olevansa halukas asettamaan varoja saataville paitsi nykyisestä myös seuraavasta Euroopan kehitysrahastosta. Olemme tietoisia Afrikan ja ylipäätään kehitysmaiden kanssa tehtävien talouskumppanuussopimusten aivan erityisestä merkityksestä. Ensimmäisen yleisluonteisen tarkastelun perusteella, joka toteutetaan toisen vuosipuoliskon aikana, teemme kattavan arvion siitä, mihin vaiheeseen neuvotteluissa on päästy, ja sen jälkeen voimme toivottavasti jatkaa työtämme hyvin tehokkaasti ja viivytyksettä. 
Miguel Ángel Martínez Martínez (PSE ). –
   Kiitos, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler. Vastauksenne on tietenkin tyydyttävä. Haluan kysyä teiltä yksinkertaisesti, miten on mielestänne mahdollista sovittaa yhteen antamamme sitoumukset, joihin juuri viittasitte, hyväksymiemme rahoituskehysten kanssa, sillä mielestäni summat eivät täsmää. Toisin sanoen katsomme, ettei näitä sitoumuksia ole mahdollista säilyttää rahoitusnäkymien yhteydessä, kun otetaan huomioon odotettavissa olevat leikkaukset.
Lisäksi haluaisin tietää, aiotteko osallistua henkilökohtaisesti Wienissä ensi viikolla järjestettävään edustajakokoukseen, jossa meillä olisi mahdollisuus puhua Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden kollegoidemme kanssa esimerkiksi talouskumppanuussopimuksia koskevasta kysymyksestä, ja ehdottaisin ja pyytäisin myös, että AKT–EU-edustajakokouksen ja Euro–Välimeri-edustajakokouksen tarkkailijat kutsuttaisiin Rabatin kokoukseen, sillä uskon, että näiden parlamentin jäsenten läsnäololla on...
Hans Winkler,
   . Olen erityisen iloinen voidessani osallistua tähän AKT–EU-edustajakokoukseen Wienissä. Aikatauluni on valitettavasti sellainen, että osallistumiseni osuu juuri sellaiselle päivälle, jolloin ohjelmassa on muita tapahtumia, myös Yhdysvaltain presidentin Wienin-vierailu, joten minun voi olla melko vaikeaa päästä ylipäätään kokouspaikalle. Teen kuitenkin parhaani, ja iloitsen jo nyt parlamenttinne jäsenten ja AKT-maiden parlamentin jäsenten tapaamisesta.
Tarkastelen seuraavaksi rahoitusvaroja. Haluan ensimmäiseksi korostaa, ettei Euroopan kehitysrahasto ole osa Euroopan unionin talousarviota: nämä varat tulevat päinvastoin jäsenvaltioiden omista kansallisista talousarvioista. Haluan korostaa myös sitä, että tämä kymmenes EKR on yli 35 prosenttia edeltäjäänsä suurempi. Vaikka Port Moresbyssä käytiin uudelleen neuvotteluja ja keskusteluja näistä summista, kyse on silti melkoisesta lisäyksestä. Keskustelemme täällä nyt – ja tämä on tuotava selkeästi julki – 22,6 miljardista eurosta kuuden vuoden aikana. Katson, että Euroopan unioni täyttää tällä tavoin velvoitteensa täysimääräisesti, varsinkin moraaliset velvoitteensa.
Siirryn nyt tarkastelemaan sopimusta, jonka mukaan Afrikalle annettavaa tukea lisätään 10 miljardilla eurolla. Tarkoituksena on, että tätä koskevat toimet alkavat vuonna 2006 ja ovat käynnissä vuoteen 2010 asti. Tällä hetkellä on todennäköisesti ennenaikaista esittää kattavaa arviota siitä, miten Euroopan unioni selviytyy tästä sitoumuksesta. Mielestäni kymmenes EKR on hyvä paketti, ja se sisältää riittävästi varoja Afrikassa, Karibialla ja Tyynenmeren alueella sijaitsevien kehitysmaiden asukkaiden tarpeisiin. Hyvin suuri merkitys on myös sillä – ja myös tätä on korostettava – miten nämä varat käytetään, sillä ne on käytettävä tehokkaasti. On yleistä, että ajanjakson lopussa merkittävä osa varoista on jäänyt käyttämättä, ja siksi meidän on myös parannettava valmiuksia näiden varojen käyttöön. Kyse ei ole yksistään varojen määrästä vaan myös siitä, miten niitä käytetään. Teemme töitä asian hyväksi, ja niin tekee komissiokin. 
Gay Mitchell (PPE-DE ). –
   Onko neuvoston puheenjohtaja kanssani samaa mieltä siitä, että keskitämme toimemme kehitysmaihin sekä itsekkäistä että epäitsekkäistä syistä? Yhden sukupolven aikana maailman väkiluku kasvaa kahdella miljardilla, ja 90 prosenttia näistä ihmisistä syntyy nykyiseen kehitysmaailmaan. Jätämme todellakin hirvittävän perinnön lapsillemme, jollemme varmista, että nykyinen tilanne muuttuu.
Toisaalta näistä ihmisistä voi tulla kauppakumppaneitamme. Onko ministeri tietoinen Kiinan toimista kehitysmaissa? Aikooko Euroopan unioni katsella vierestä ja sallia sen, että Kiinasta tulee kehitysmaiden kauppakumppani yhden sukupolven aikana? 
Hans Winkler,
   . Saanen sanoa jäsen Mitchellille, etten ensinnäkään katso voivani antaa täällä moraalisia tuomioita siitä, olemmeko itsekkäitä vai emme, mutta näiden maiden auttaminen on varmastikin omien etujemme mukaista. Kyse ei ole ainoastaan kaupankäynnistä, vaan kyse on myös maailmanlaajuisesta turvallisuudesta ja maahanmuutosta, josta olemme keskustelleet tänään ja viime kuukauden ajan ja josta keskustellaan edelleen tulevaisuudessa.
Näiden maiden kehittyminen on monessa mielessä etujemme mukaista. Siitä ei ole minkäänlaista epäilystä, eikä meidän pitäisi edistää niiden kehitystä ainoastaan anteliaisuudesta, vaikka meidän onkin oltava anteliaita ja mielestäni olemmekin.
Kiinasta totean, että esititte hyvin mielenkiintoisen näkökohdan. Vain viikko sitten johdin troikan matkaa Kiinaan ja kävimme kiinalaisten kanssa hyvin mielenkiintoista keskustelua. Eräs niistä kysymyksistä, joista keskustelimme, olivat juuri Kiinan toimet etenkin Afrikassa mutta myös muissa kehitysmaissa, varsinkin energian ja kaupan alalla. Kerroimme olevamme huolissamme siitä, ettei yhteisiä arvojamme – ja toivomme, että ne ovat myös Kiinan arvoja – hyvän hallinnon ja ihmisoikeuksien alalla kunnioiteta. Olemme siten täysin tietoisia tästä kysymyksestä. Tuomme sen esiin kumppaneidemme kanssa; olemme tuoneet sen esiin ja aiomme tuoda sen jatkossakin esiin Kiinan kanssa. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Ei ole epäilystäkään siitä, että talouskumppanuussopimukset ovat myönteinen toimi, jolla pyritään hillitsemään maahanmuuttoa sinällään ja etenkin laitonta maahanmuuttoa. Kun tämä pidetään mielessä, onko harkittu näiden sopimusten kytkemistä yhteen laittomien maahanmuuttajien palauttamista koskevien säännösten kanssa? Onko tällaista pohdittu? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa jäsen Rack, voin kertoa teille, että laittomien ja muiden maahanmuuttajien palauttamista koskeva kysymys on edelleen avoin, enkä voi sanoa, kytketäänkö se muodollisesti yhteen talouskumppanuussopimusten kanssa. Komissio käy asiasta neuvotteluja. Ei ole kuitenkaan epäilystäkään siitä, että sekä neuvosto että jäsenvaltiot haluaisivat näin käyvän, ja komissio tekee tietenkin ahkerasti töitä, jotta näin tapahtuisi. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EU ja Venäjä allekirjoittivat sopimukset viisumin saamisen ja uudelleenmyöntämisen helpottamisesta EU:n ja Venäjän huippukokouksessa 25. toukokuuta 2006.
Viisumin saamisen helpottamista koskevan sopimuksen allekirjoittamistilaisuudessa Venäjän presidentti Vladimir Putin sanoi, että päätös oli ensimmäinen askel kohti viisumivapaan alueen luomista Venäjän ja Euroopan unionin kansalaisille.
Mikä on EU:n kanta tähän lausuntoon? Mitkä ovat EU:n tulevat suuntaviivat viisumien myöntämisen suhteen Venäjän ja EU:n kansalaisille? Aikaansaako mainittu sopimus uusia suuntauksia EU:n ja Venäjän välisiä suhteita koskevaan politiikkaan? 
Hans Winkler,
   . Viisumin saamisen helpottamista ja takaisinottoa koskevat sopimukset, jotka allekirjoitettiin Venäjän kanssa Sotšissa 25. toukokuussa järjestetyssä huippukokouksessa – ja joihin viitattiin myös eilisessä keskustelussa Sotšin huippukokouksesta – laadittiin ihmisten kanssakäymisen sekä Euroopan unionin ja Venäjän välisen matkailun helpottamiseksi. Tämä ei ole ainoastaan Venäjän edun vaan myös meidän etujemme mukaista.
Tällä sopimuksella pyritään myös – yhdenmukaisesti vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen kehittämistä koskevan suunnitelman kanssa – varmistamaan, että ihmiset voivat ylittää rajat laillisesti ja ongelmitta ja oleskella laillisesti molemmilla alueilla.
Suunnitelman mukaan nämä sopimukset – jotka on kuitenkin ensin ratifioitava ja pantava täytäntöön – ovat ensimmäinen askel menettelyssä, jolla pyritään helpottamaan henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja heidän paluutaan.
Lisäksi viisumeista käytävää vuoropuhelua, jossa tarkastellaan viisumivapauden vastavuoroista käyttöönottoa koskevia ehtoja, on suunnitelman mukaan tarkoitus jouduttaa, mutta kyse on pitkän aikavälin hankkeesta ilman tarkoin määritettyä ajankohtaa.
Euroopan unionin ja Venäjän välistä vuoropuhelua viisumikysymyksistä jatketaan tältä pohjalta. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ). –
   Kiitos vastauksestanne. Haluaisin esittää teille erään toisen kysymyksen. Sotšissa allekirjoitetussa sopimuksessa on virke, jossa todetaan, että molemmat osapuolet vahvistavat aikomuksena ottaa käyttöön viisumivapaa järjestelmä Venäjän federaation ja Euroopan unionin välillä, joten kysyn seuraavaa: katsotteko todellakin, että on Euroopan unionin etujen mukaista ottaa käyttöön viisumivapaa järjestelmä Venäjän federaation ja Euroopan unionin välillä? Jos vastaus on myöntävä, mitkä nämä edut ovat? 
Hans Winkler,
   . Ollakseni täysin rehellinen en voi vastata tähän kysymykseen tänään. Kuten totesin edellä, kyse on pitkän aikavälin hankkeesta. En vastaa teille tänään, sillä tähän kysymykseen liittyy monia näkökohtia – kyse ei ole ainoastaan ulkosuhteista vaan myös maahanmuuttopolitiikasta – ja sekä neuvoston että komission on seurattava tilannetta tiiviisti, jotta voidaan tehdä lopulliset päätelmät. Kyse on varmastikin useiden vuosien hankkeesta, eikä meidän tarvitse päättää siitä tänään. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Haluan esittää ministerille kysymyksen. Itävallan puheenjohtajakauden aikana Euroopan unioni päätti korottaa viisumimaksua 62 euroon. On selvää, ettei tämä koske "uusvenäläisiä", mutta sillä heikennetään tavallisten Venäjän kansalaisten, saatikka Ukrainan, Valko-Venäjän ja muiden EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisten mahdollisuuksia vierailla Euroopan unionin maissa. Miten puheenjohtajavaltio Itävalta aikoo suhtautua tähän toimeen ja minkälaisia seurauksia sillä on Itävallan mielestä? 
Hans Winkler,
   . Tarkastelen aluksi viisumimaksujen korottamista. Se kävi välttämättömäksi biometristen passien käyttöönoton takia: tämä uudistus on tehnyt viisumien myöntämisestä ja siihen liittyvistä menettelyistä paljon monimutkaisempia. Toivon kuitenkin, että vastaan kysymykseenne, kun totean, että viisumimaksujen korottamista koskevassa keskustelussa sekä Länsi-Balkanin maille – jotka ovat puheenjohtajavaltio Itävallan erityinen painopiste – että niille maille, joihin sovelletaan Euroopan naapuruuspolitiikkaa, myönnettiin mahdollisia poikkeuksia niiden suuren merkityksen takia.
Asiaa koskeva säädös sisältää siksi muun muassa säännöksen, jonka mukaan niiden valtioiden kansalaisten viisumimaksuja ei koroteta, joiden kanssa on tehty viisumin saamisen helpottamista koskeva sopimus. Tällainen valtio on esimerkiksi Venäjä.
Kuten tietänette, myös muiden maiden kanssa pyritään tekemään viisumin saamisen helpottamista koskevia sopimuksia. Viittasin jo aiemmin tänään siihen, että Länsi-Balkanin maiden kanssa tehtävät viisumin saamisen helpottamista koskevat sopimukset tulevat mahdollisuuksien mukaan voimaan ensi vuonna.
Edellä tuotiin esiin huoli siitä, että maiden, joihin haluamme säilyttää erityisen läheiset suhteet, ei pitäisi joutua kärsimään näiden viisumimaksujen korotuksista, jotka perustuvat – ja ovat perustuneet – objektiivisesti katsottuna täysin ymmärrettäviin syihin. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haen parhaillaan viisumia Venäjälle. Hakumenettely on hyvin hankala: se kestää 15 päivää ja maksaa 71 euroa. Minulle kaikkein vaikein säännös on se, jonka mukaan passikuvassa ei saa hymyillä. Emme löydä yhtään sellaista.
Joka tapauksessa kysymykseni on seuraava – ja se on jokseenkin arkaluonteinen, sillä olen kotoisin Suomesta, jolla on 1 300 kilometriä pitkä yhteinen raja Venäjän kanssa: mikä on valistunut arvauksenne viisumivapaan alueen aikataulusta? 
Hans Winkler,
   . Haluaisin kysyä jäsen Stubbilta, onko hän koskaan yrittänyt saada viisumia Yhdysvaltoihin hymyillen tai hymyilemättä. Se on luultavasti vaikeampaa kuin viisumin saaminen Venäjälle!
Pelkäänpä, etten voi antaa kysymykseenne valistunutta arvausta. Pyydän teiltä ymmärtämystä. En todellakaan voi antaa teille vastausta. En ole tämän alan edustaja Eurooppa-neuvostossa. En harrasta spekulointia enkä haluaisi ryhtyä spekuloimaan tässäkään asiassa. 

Puhemies.
   Seuraavat kysymykset käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset.
Onko neuvosto samaa mieltä siitä, että biopolttoaineiden tuotanto on järjestettävä kestävästi vaarantamatta elävän luonnon monimuotoisuutta ja välttäen elinympäristöjen muuttamista tehoviljelymaaksi, ja samalla varmistettava, että koko tuotantosykli niin EU:ssa kuin muuallakin, polttoaineiden kuljetus mukaan lukien, ei ainakaan vaikuta hiilitasapainoon? Mitä neuvosto tekee varmistaakseen kestävän biopolttoainetuotannon toteutumisen?
Millaista edistymistä puheenjohtajavaltio Itävalta odottaa biomassan ja biopolttoaineita koskevan eurooppalaisen strategian suhteen nyt, kun komissio on esittänyt niitä koskevan toimintasuunnitelman?
Mitä mahdollisuuksia uusiutuvien raaka-aineiden käytön edistäminen, kuten biomassan ja biopolttoaineiden käytön lisääminen, tarjoaa puheenjohtajavaltio Itävallan mielestä eurooppalaiselle maataloudelle?
Josef Pröll,
   Kysymys biopolttoaineiden kestävästä käytöstä on yleisesti ottaen tärkeä kysymys Euroopan unionin kestävän energiastrategian kannalta. Olemme Itävallan puheenjohtajakauden aikana tuoneet tietoisesti esiin, että Euroopan unionin on keskeisen poliittisen periaatteensa mukaisesti edistyttävä tulevaisuudessa nykyistä voimakkaammin biopolttoaineiden kestävän käytön alalla.
Biomassaa koskevan toimintasuunnitelman ja EU:n biopolttoaineita koskevan strategian yhteydessä olemme saaneet käsiteltäväksemme tiedonantoja, joista on keskusteltu perusteellisesti ja joita neuvosto on vienyt asianmukaisesti eteenpäin. Kyse on siitä, miten biopolttoaineita voidaan käyttää tulevaisuudessa yleisiin tarkoituksiin sekoitteena tai uutena polttoaineena. Mielestämme on kiistämätön totuus – ja meidän on yhdessä levitettävä sitä kaikkialla Euroopassa – ettei biopolttoaineiden ja kaikenlaisten bioponneaineiden tuotanto, joka kattaa kaikki aineet biodieselistä etanoliin, voi toimia, jos siitä on haittaa ympäristölle. Myös Euroopan unionissa biopolttoaineiden tuotannon on perustuttava kestävyysperiaatteeseen. Olen vieraillut viime kuukausien aikana monissa ympäristöalan konferensseissa, ja voin kertoa teille, että on tärkeää, että kestävyysperiaate otetaan huomioon hyvin erilaisilla menetelmillä ja erilaisista raaka-aineista tuotettavien biopolttoaineiden kansainvälisessä kaupassa.
Puheenjohtajakauden aikana – ja etenkin tämän vuoden maaliskuussa järjestetyssä kokouksessa – olemme keskustelleet siitä, miten Euroopan unionin energiapolitiikkaa viedään uuteen suuntaan, etenkin polttoaineiden alalla. Neuvosto ja komissio kehottivat 8. kesäkuuta 2006 päivätyissä päätelmissä antamaan ehdotuksia lämmitykseen ja jäähdyttämiseen käytettävän biomassan kustannustehokkaan ja kestävän käytön edistämiseksi, eläimistä saataviin sivutuotteisiin sovellettavien säännösten tarkistamiseksi, maataloudesta ja elintarviketuotannosta saatavien sivutuotteiden käytön edistämiseksi uusiutuvana energianlähteenä – sillä biokaasu on tulevaisuudessa ajankohtainen puheenaihe – ja sen arvioimiseksi, voidaanko energiaviljelmiä koskevien sääntöjen soveltamisalaa laajentaa kaikkiin jäsenvaltioihin. Nämä ovat ne kulmakivet, jotka on otettava huomioon energiatuotannon järjestämisessä tulevaisuudessa. Se on ensisijaisen tärkeää etenkin nyt, kun Euroopan unioni on laajentunut kymmeneen uuteen jäsenvaltioon.
Komissio on myös ilmoittanut, että se aikoo esittää tiedonannon energiaviljelmiä koskevista säännöistä vuoden 2006 loppuun mennessä – kyseessä on mielestäni keskeinen päivämäärä – ja että tämä tiedonanto sisältää alaa koskevia käytännön ehdotuksia. Tarkoitan tällä sitä, että parantaaksemme kestävyyttä ja luodaksemme uusia tulonlähteitä Euroopan maaseutualueille ryhdyimme vuoden 2003 maatalousuudistuksen yhteydessä toimiin, jotta 1,5 miljoonan hehtaarin suuruinen uusiutuvien raaka-aineiden viljelysmaa saataisiin erilaisten vaihtoehtoisten energiamuotojen tuotantokäyttöön kaikilla aloilla, ja meidän on ymmärrettävä tänään, että olemme hyvin kaukana tavoitteestamme hyödyntää täysimääräisesti tätä 1,5 miljoonan hehtaarin maa-alaa.
Meillä on tähän mahdollisuudet, ja ne voivat vielä kasvaa. Odotamme mielenkiinnolla arvioinnin tuloksia ja komission ehdotusta, ja seuraavien kuukausien ja vuosien aikana aiomme pohtia kestävän energiapolitiikan haasteita perusteellisesti sekä maatalous- että ympäristöneuvostossa, sillä kestävä ja uusiutuva energiatuotanto on keskeisessä asemassa Euroopan energiariippumattomuuden ja energiantuotantoalamme tulevien hankkeiden kannalta. 
Fiona Hall (ALDE ). –
   Kiitos, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Olen hyvin iloinen siitä, että puheenjohtajavaltio Itävalta on ollut erityisen aktiivinen tässä kysymyksessä.
Haluan vain palata sertifiointia koskevaan kysymykseen, johon viittasin alkuperäisessä kysymyksessäni. Tänä aamuna komission jäsen Piebalgs mainitsi kuulemistilaisuudessa, että sertifioinnilla taataan biopolttoaineiden kestävä käyttö. Laittomat hakkuut ovat varmastikin aiheuttaneet huolestuneisuutta, ja sertifiointia on vaikea toteuttaa käytännössä, vaikka se näyttääkin hyvältä paperilla. Olisin kiitollinen, jos voisitte antaa minulle yksityiskohtaisempaa tietoa tästä kysymyksestä. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tervehdin teitä lämpimästi ja haluan kysyä teiltä, onko neuvosto pohtinut sitä, miten paljon tämän alan tutkimukseen ja kehittämiseen osoitetaan lisävaroja. Olen vakuuttunut siitä, että tämäntyyppisellä energiatuotannolla luodaan uusia työpaikkoja maaseutualueille ja edistetään siten Lissabonin strategian täytäntöönpanoa. Onko neuvoston puheenjohtajavaltion käytössä summittaisia arvioita siitä, miten monia uusia työpaikkoja näin luodaan maaseutualueille? 
Josef Pröll,
   . Arvoisa jäsen Schierhuber, saanen aloittaa ensimmäisestä kysymyksestänne, joka koskee sertifiointia ja merkintää. Olemme vasta päässeet alkuun uuden eurooppalaisen energiapolitiikan luomisessa, eikä ainoastaan Euroopassa vaan koko maailmassa. Tehtävämme on varmistaa kestävien vaihtoehtoisten energialähteiden saatavuus muista maailman osista ottamalla käyttöön sertifiointijärjestelmiä, sillä kaikki ne seikat, joihin viittasitte – sademetsien tuhoaminen ja palmuöljyn tuotanto sosiaalisten ja ympäristöllisten näkökohtien mukaan – ovat asioita, joita emme halua.
Tällä hetkellä ollaan omaksumassa muutamia lähestymistapoja. Esimerkiksi Itävallassa olemme määrittäneet maatalousuudistuksen pohjalta täydentäviä ympäristöehtoja energiatuotannon perustaksi ja biodieselin ja bioetanolin sekoittamista varten, ja tämän seurauksena kaikkia ympäristöllisten ja sosiaalisten perusteiden ja tuotantoehtojen sekä eurooppalaisten standardien mukaisesti tuotettuja tuotteita voidaan lisätä polttoainesekoituksiin riippumatta siitä, mistä päin maailmaa ne ovat peräisin. Seuraavien viikkojen aikana joudumme pohtimaan myös WTO:ssa, miten sertifiointi ja oikeusperustat voidaan toteuttaa siten, että ne täyttävät kansainvälisen kaupan ja WTO:n vaatimukset, ja tämä edellyttää yksityiskohtaista valvontaa. Komission jäsen Piebalgs on aivan yhtä innokas selkeyttämään tätä asiaa kuin asiasta vastaavat EU:n ja jäsenvaltioiden virkamiehetkin, jotta tästä kysymyksestä ei päätettäisi muutamien muiden kysymysten tapaan ennenaikaisesti, jolloin joutuisimme kärsimään oikeudellisia tappioita ja menettäisimme markkinat. Sertifiointi ja merkintä ovat keskeisiä kysymyksiä.
Tarkastelen seuraavaksi toista kysymystänne, joka koskee tutkimusta, kehitystä ja tutkimuksen puiteohjelmaa. Innovaatio- ja tutkimusstrategiassa annetaan entistä enemmän painoa vaihtoehtoiselle energialle koko infrastruktuurissa, raaka-aineiden keräämisestä ja tuotannosta aina teknologiseen soveltamiseen asti. Kuten myös tutkimuksen ja kehityksen alalla on hahmoteltu, toimimme jatkossa paljon voimallisemmin edetäksemme tähän suuntaan.
Tarkastelen seuraavaksi työpaikkoja. Mitä on arvioitu tapahtuvan, jos vaihtoehtoisia energiamuotoja painotetaan entistä voimakkaammin? Maani maatalous- ja ympäristöministerinä minulla on selvä "win-win-tilanteen" strateginen etu, sillä vaihtoehtoisia energiamuotoja käyttämällä vähennetään hiilidioksidipäästöjä ja edistetään siten merkittävästi Kioton tavoitteiden saavuttamista, mutta lisäksi näin hyödynnetään täysimääräisesti maaseutualueiden – etenkin Euroopan syrjäisten alueiden – resursseja ja luodaan niille uusia työpaikkoja. 30 000 uutta työpaikkaa on luku, johon on päästy Euroopan unionin ja muiden toimielinten toteuttamissa tutkimuksissa. Luvun saavuttaminen edellyttää, että etenemme johdonmukaisesti kohti vaihtoehtoisia energiamuotoja koskevia tavoitteita. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Euroopan unionin biopolttoaineita koskevassa strategiassa vahvistetaan Euroopan unionin tavoitteet ja jäsenvaltioille asetetut velvoitteet. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin merkittäviä eroja teknologisen kehityksen, markkinoiden koon, tuotannon laajuuden ja polttoaineiden markkinarakenteiden osalta. Siksi haluan kysyä neuvostolta, olisiko tätä toimintalinjaa ehkä tarkasteltava uudelleen. Ovatko asetetut velvoitteet ristiriidassa nykyisten taloudellisten ja teknologisten olosuhteiden kanssa? 
Josef Pröll,
   Puhutte nyt aiheesta, joka ei koske ainoastaan Euroopan energiapolitiikkaa vaan myös sitä, miten kansallisvaltiot mieltävät Euroopan unionin tavoitteet ja saavuttavat ne. Voin vain sanoa, että biopolttoaineita koskevan 5,75 prosentin valinnaisen tavoitteen perusteella on nähtävissä, että yhä useammat maat ovat mukana toimissa. Itävalta on saavuttanut tämän tavoitteen sitovan lainsäädännön avulla. Unkarilaiset ovat ehdottomasti kiinnostuneita asiasta, ja Saksassakin tätä tavoitetta ollaan jo sisällyttämässä lainsäädäntöön.
Asian hyväksi tehdään näin ollen paljon, ja suhtaudun hyvin toiveikkaasti siihen, että jäsenvaltiot pystyvät saavuttamaan johdonmukaisesti sekä biopolttoaineita koskevassa strategiasuunnitelmassa että biomassaa koskevassa suunnitelmassa vahvistamamme tavoitteet. Myönnän tosin, ettei kyse ole aina yksinomaan poliittisesta tahdosta vaan myös siitä, että fossiilisten polttoaineiden hintojen kehitys osoittaa jatkuvasti meidän etenevän oikeaan suuntaan. Kollegoidemme kanssa käytävissä keskusteluissa muistutamme aina siitä, ettei riitä, että Euroopan tasolla laaditaan strategioita, vaan nämä strategiat on myös pantava täytäntöön jäsenvaltioissa. Jotkin maat edistyvät toimeenpanossa ja toiset jäävät jälkeen, mutta loppujen lopuksi me kaikki etenemme oikeaan suuntaan. Olen hyvin toiveikas. 
Glenis Willmott (PSE ). –
   Biomassa on äärimmäisen tärkeä energiamuoto, ja sen osuus Euroopan unionissa käytetystä uusiutuvasta energiasta on 65 prosenttia. EU:ssa käytetyn uusiutuvan energian kokonaisosuus on kuitenkin pysynyt 6 prosentissa vuodesta 1990 alkaen. Onko puheenjohtajavaltio Itävalta näin ollen samaa mieltä siitä, että realistiseen yhteiseen energiapolitiikkaan olisi sisällyttävä ydinvoiman käyttö? 
Josef Pröll,
   . Voin vain olla kanssanne samaa mieltä siitä, ettei uusiutuvien energialähteiden käytön edistäminen ole suinkaan yksistään energiapolitiikan vastuulla. Sitä on tuettava raaka-aineiden hankintapolitiikalla – millä tarkoitan maa- ja metsätalouspolitiikkaa, biomassaa ja maataloustuotantoa – sekä ympäristö-, talous- ja veropoliittisilla toimilla. Meidän on ymmärrettävä, että tarvitsemme panoksia tai tuotantokannustimia varten entistä tiukempia sitovia maatalouspoliittisia tavoitteita. Lisäksi komission ehdotuksesta voidaan keskustella vuoden lopussa, ja se on erinomainen asia. Arvioimme, mikä on tilanteemme ja minkälaiset mahdollisuudet meillä on toimia. Kesäkuussa – ennen kuin puheenjohtajakautemme on ohi – käynnistämme keskustelun Euroopan unionin metsästrategiasta ja arvioimme metsien mahdollisia tulevia hyödyntämistapoja. Lisäksi meidän on myönnettävä kansallisissa talous- ja veropolitiikoissamme uusiutuvia energialähteitä koskevia helpotuksia, olkoon kyse ekoenergiasta, lämmityksen tukemisesta, laitteille ja infrastruktuurille annettavasta tuesta tai tutkimuksesta ja kehityksestä. Tämä on meidän yhteinen tehtävämme, ja tällä alalla tapahtuu valtavasti. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – On yleisesti tiedossa, että biopolttoaineiden tuotanto on tällä hetkellä hieman kalliimpaa kuin fossiilisten polttoaineiden käyttö, ja tästä syystä vaihtoehtoisille polttoaineille on myönnetty verohelpotuksia, minkä takia vuotuisen kasvun arvioidaan olevan noin 26 prosenttia. Eikö polttoaineiden sekoittamista koskeva velvoite, jonka komissio aikoo ottaa käyttöön, johda siihen, että öljyteollisuus turvautuu entistä voimakkaammin Brasilian kaltaisiin halvan raakaöljyn toimittajiin ja asettaa siten eurooppalaiset maanviljelijät entistä huonompaan asemaan tulevaisuudessa? 
Josef Pröll,
   . Olen asiasta eri mieltä. Vastausten antaminen kuuluu Euroopan unionille ja meille kaikille. Yritin aiemmin osoittaa, miten sertifiointia koskeva kysymys voitaisiin hoitaa. Täytäntöönpanon varmistamiseksi määräsimme Itävallassa pakollisesta 5,75 prosentin osuudesta, ja saavutamme tämän tavoitteen lokakuussa 2008.
Olemme hyvin, hyvin pitkällä tällä tiellä. Biodieselin ja etanolin tuotantolaitteita ollaan ottamassa käyttöön, ja näin luodaan työpaikkoja. Yksistään kotiosavaltiossani uusi etanolitehdas työllistää 180 ihmistä. Näin olemme tehneet, ja kannamme siitä vastuun. Olemme myös tehneet täysin selväksi määräyksissä, että sekoitettavat tuotteet on tuotettava eurooppalaisten sosiaalisten, ympäristöllisten ja maatalouspoliittisten standardien mukaisesti. Jos tällaista tuotetta voidaan valmistaa Brasiliassa, siinä tapauksessa Brasilia on kilpailijamme, mutta vaikka Brasilialla olisikin siihen valmiudet, tuotteiden pitkä kuljetusmatka on kuitenkin eräs sen kilpailukykyä heikentävä tekijä.
Meillä on siten valmiudet vastata tähän tilanteeseen, ja voimme tehdä sen turvautumalla sertifiointiin ja päättäväisiin toimiin markkinoilla, joita meidän on arvioitava ja puolustettava WTO:ssa. Emme halua, että Euroopassa otetaan ensin käyttöön kestävä energiapolitiikka, minkä jälkeen päädymme esimerkiksi tuomaan tuotteita. Kymmenen uutta jäsenvaltioamme – joihin liittyvät pian Romania ja Bulgaria – antavat meille valtavasti mahdollisuuksia, sillä monet maa-alueet voidaan osoittaa elintarviketuotannon sijaan energiatuotannon käyttöön, ja maatalouspoliittiset suuntaviivat on määritetty siten, että tämä on myös mahdollista. 
Puhemies.
   Eoin Ryanin kysymys nro 8 on peruutettu.
Euroopan komission ehdotus henkilöautojen ja kevyiden hyötyajoneuvojen saastepäästöjen Euro 5 -päästöraja-arvoja käsitteleväksi asetukseksi ei ole kovinkaan kunnianhimoinen varsinkaan dieselkäyttöisten henkilöautojen typen oksidien raja-arvojen osalta.
Mihin toimiin neuvosto on ryhtynyt asiassa tai mitä edistystä on saavutettu Itävallan puheenjohtajakauden aikana? 
Josef Pröll,
   . Puheenjohtajavaltio Itävalta on jo käynyt useita keskusteluja siitä ensisijaisen tärkeästä aiheesta, miten kauttakulkuliikenteen ajoneuvojen saastepäästöjä voidaan vähentää ja rajoittaa. Käynnistimme neuvottelut komission ehdotuksesta ottaaksemme käyttöön pakokaasuja koskevat edistykselliset säännöt, joita sovelletaan pitkällä aikavälillä. Näillä säännöillä on tarkoitus – ja tämä on ensisijaisen tärkeä näkökohta kestävyyttä koskevan tämänpäiväisen keskustelumme kannalta – täyttää ympäristöpolitiikan vaatimukset ja samalla taata eurooppalaiselle teollisuudenalalle suunnitteluvarmuus teknisen kehittämisen alalla. Molemmat näistä seikoista voidaan saavuttaa vahvistamalla keskipitkällä aikavälillä esimerkiksi dieselajoneuvojen saastepäästöjä koskevat tiukat raja-arvot.
Tältä osin neuvostossa käytiin neuvotteluja, joissa asetettiin tavoitteeksi päästä kesäkuussa 2006 – eli aivan pian – neuvostossa poliittiseen sopimukseen, edellyttäen että se on mahdollista aikataulun ja etenkin parlamentin osalta. Saanen esittää tilanteesta lyhyen yhteenvedon. Neuvottelujen yhteydessä jäsenvaltioille järjestettiin puheenjohtajavaltio Itävallan aloitteesta kaksi erityistä tiedotusseminaaria. Näistä ensimmäinen järjestettiin helmikuussa, ja siinä keskusteltiin lähinnä vallitsevan tekniikan tason mukaisista ympäristövaatimuksista ajoneuvojen hiukkaspäästöjen, etenkin dieselajoneuvojen typen oksidien, vähentämiseksi, ja toinen järjestetään 22. kesäkuuta. Näissä neuvotteluissa kävi ilmi, että suuri enemmistö jäsenvaltioista on ilmoittanut kannattavansa tätä tavoitetta, josta on määrä keskustella sitovasti Euro 6 -päästörajojen määrittämisen yhteydessä.
Aiomme tietenkin viedä tätä asiaa johdonmukaisesti eteenpäin. On ensisijaisen tärkeää, että sekä ilmastrategiasta että Euro 5- ja Euro 6 -päästöraja-arvojen täytäntöönpanosta keskustellaan seuraavassa ympäristöneuvostossa kesäkuun lopulla. Haluamme omaksua kunnianhimoisen lähestymistavan näihin asioihin. Hengitettävistä hiukkasista (PM10) tai hienojakoisen pölyn aiheuttamasta kuormituksesta etenkin Keski-Euroopassa sekä typen oksideista käytävän keskustelun valossa on tärkeää, että otamme käyttöön yksiselitteiset säännöt, sillä meidän on ymmärrettävä, että teollisuudenalamme tarvitsee suunnitteluvarmuutta ja että se käy maailmanlaajuista kilpailua muiden ajoneuvovalmistajien kanssa. Jotkin muista ajoneuvovalmistajista ovat jo uskaltaneet kokeilla hyvin kunnianhimoisia ratkaisuja.
Näitä näkökohtia kehittämällä haluamme edistää ympäristön turvallisuutta ja elämän laatua Euroopassa sekä kyseisillä alueilla asuvien ihmisten terveyttä. Pyrimme siten säilyttämään tämän pulmallisen tasapainon yhtäältä Euro 5- ja Euro 6 -normeja koskevien näkökantojen ja mahdollisesti typen oksidien ja PM10-pitoisuuksien ympäristötavoitteiden mukaisen vähentämisen ja toisaalta sen välttämättömyyden välillä, että Euroopan ajoneuvoteollisuus säilyy kilpailukykyisenä. Tällaisen tien olemme valinneet, ja meidän on keskusteltava ympäristöneuvostossa näistä kahdesta kysymyksestä – ilmastrategiasta ja Euro 5 -päästöraja-arvoista sekä niitä täydentävistä näkökulmista – hyvin perusteellisesti, ja useat komission jäsenet ovat läsnä keskustelussa. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Sallinette minun kertoa ensimmäiseksi, että olen hyvin kiitollinen vastaustenne täsmällisyydestä, joka on ilahduttavaa. Haluaisin myös tietää, mitä tarkoitatte tämän suunnitelman yhteydessä ilmaisuilla "edistyksellinen" ja "pitkä aikaväli", ja onko teillä mielessänne muita suunnitelmia raskasajoneuvojen osalta. 
Josef Pröll,
   . Voin antaa tänään ainoastaan yleisluonteisen selvityksen erityisistä vaatimuksista. Neuvostossa käydyn yleisen keskustelun tärkein tulos oli se, että ympäristöministerit hyväksyivät yksimielisesti ehdotuksen alentaa merkittävästi yksityisten dieselajoneuvojen hiukkaspäästöjen raja-arvoja 5 milligrammaan kilometriä kohden, samalla kun komission ehdottamaa typen oksidien raja-arvojen 20 prosentin vähennystä pidettiin riittämättömänä.
Tämä on keskustelujen nykytilanne, ja jatkamme keskusteluja kesäkuussa. Selvä enemmistö jäsenvaltioista on jo ilmaissut kannattavansa typen oksidien vähentämisen toista vaihetta Euro 6 -normin mukaisesti, toisin sanoen entistä kunnianhimoisemman lähestymistavan omaksumista typen oksidien vähentämiseksi – olemme mielestämme edistyneet hyvin pitkälle hiukkaspäästöjen raja-arvojen alentamisessa – ja tähän sisältyy myös visio, jossa teollisuudenalalle taataan jatkossa suunnitteluvarmuus myös Euro 5 -normin jälkeen, mikä tarkoittaa sitä, ettei Euro 5 -normia hyväksytä nyt raja-arvoja koskevista yksityiskohdista riippumatta ja että seuraavien kahden tai kolmen vuoden aikana käynnistetään seuraava keskustelu. Tämän lisäksi meidän on osoitettava teollisuudenalalle, miten asioiden on tapahduttava tulevaisuudessa, ja mielestäni tämä lähestymistapa, jonka haluamme omaksua, on myös järkevä. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Euro 5 -päästöraja-arvot ovat iso askel oikeaan suuntaan. Meidän on myös katsottava, montako prosenttia pystymme vähentämään päästöjä missäkin ajassa. Onko kenelläkään tässä varhaisessa vaiheessa mitään käsitystä aikataulusta ja siirtymäkausista? 
Josef Pröll,
   . Aikataulusta ja siirtymäkausista totean, että on luultavasti liian varhaista esittää niistä minkäänlaisia arvioita, vaikka käynkin asiasta vuoropuhelua useimpien jäsenvaltioiden kanssa. Edellisessä yleiskeskustelussa ongelmana oli, että noudatimme komission antamia eritelmiä ja käytimme niitä arvioinnin perustana, mutta emme ole vielä päässeet siihen vaiheeseen, että voisin esittää teille yhteenvedon kokouksen tuloksista vähennysten prosenttimäärien ja niiden toteuttamisajanjaksojen osalta. Aikomukseni on kuitenkin muutamien vuosien – jopa vuosikymmenen – aikana hahmotella toimintasuunnitelma ja määrittää summittaisesti ne vaiheet, joihin mennessä nämä asiat voidaan toteuttaa käytännössä, siten että samalla määritetään jo nyt seuraavat askeleet Euro 6 -päästöraja-arvojen täytäntöönpanovaihetta varten. Annamme siten seuraavan selkeän viestin: emme halua saattaa Euro 5 -normia päätökseen turvautumalla kompromissiin ja käynnistää sen jälkeen pikaisesti jotakin uutta, vaan haluamme antaa ennen kaikkea selkeän viestin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kuinka paljon taloudellista tukea EU myöntää rahoituskaudella 2007–2013 metsänhoito-ohjelmien tukemiseen Euroopassa yleensä ja erityisesti Irlannissa? 
Josef Pröll,
   . Euroopan metsänhoidosta totean, että haluamme näyttää kesäkuussa – eli vielä ennen Itävallan puheenjohtajakauden loppua – esimerkkiä käynnistämällä keskustelun Euroopan metsästrategiasta. Emme ole vielä keskustelleet yhdessä tästä aiheesta, mutta nyt siitä on tullut meille entistäkin tärkeämpi, sillä maaseudun kehittäminen Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta mahdollistaa jäsenvaltioille sen, että ne voivat panna kaudella 2007–2013 täytäntöön maatalousalueiden kehittämisohjelman, johon sisältyy metsien suojelu. Tarkoituksena on – ja tämä on tärkeää – että tällä metsäalan toimenpiteellä parannetaan metsäteollisuuden kilpailukykyä – 20 artiklan mukaisesti – ja edistetään metsämaan hoitoa.
Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että kansallisella tasolla tätä tarkoitusta varten käyttöön osoitetut varat saadaan – kuten asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 säädetään – yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteisrahoituksena.
Yhteisön osuus metsästrategialle ja metsätaloudelle annettavasta tuesta on noin 50–55 prosenttia, ja asetuksen liitteessä on esitetty selkeästi tuen ylärajat. Asiasta vastaavat viranomaiset määrittävät Irlannin metsäohjelmille esimerkiksi kaudella 2007–2013 myönnettävän tuen kokonaismäärän, ja he toimittavat suunnitelmansa Euroopan unionille kansallisten varojen kohdentamista ja Euroopan unionin osarahoitusta varten. Tästä on säädetty maaseudun kehittämistä koskevassa lainsäädännössä. 
Seán Ó Neachtain (UEN ). –
   Haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Haluan kysyä häneltä, katsooko hän, että Euroopan metsäteollisuuden sivutuotteilla voisi olla tulevaisuudessa tärkeä asema uusiutuvien energialähteiden saatavuuden näkökulmasta. 
Josef Pröll,
   . Minusta tämä suunnitelma on ehdottoman välttämätön. Emme saa tehdä Euroopan unionissa samaa virhettä, jonka olemme toisinaan tehneet kansallisella tasolla, esimerkiksi energiapolitiikassa, keskustelemalla kunnianhimoisista tavoitteista ja sulkemalla pois kaiken muun. Miten suuri osuus uusiutuvilla energioilla pitäisi olla energian kokonaistuotannosta? Meidän on todellakin arvioitava mahdollisuuksiamme. Minkälaiset ovat Euroopan unionin pitkän aikavälin mahdollisuudet tuottaa uusiutuvaa energiaa biomassasta, puusta, biokaasusta, tuulienergiasta tai vedestä? Minkälaiset ovat käyttökelpoiset mahdollisuutemme kestävyysperiaatteen näkökulmasta, ja millä keinoin haluamme osoittaa varoja maaseudun kehittämiseen, jotta tätä potentiaalia hyödynnetään energiahuoltomarkkinoilla siten, että varmistetaan resurssien hyvä, tehokas ja kustannusten kannalta järkevä käyttö?
Haluamme keskustella näistä kysymyksistä osana metsästrategiaa, jota olemme nyt saattamassa alulle, ja biomassaa koskevaa toimintasuunnitelmaa, joka on jo käynnissä. Suomi aikoo tehdä metsästrategiasta yhden puheenjohtajakautensa ensisijaisista painopistealueista, ja olemme nyt kesäkuussa suunnittelemassa sen alkuvaiheita. Keskusteluissa on painotettava entistä voimakkaammin resursseja, myös maaseudun kehittämisen alalla, kuten me teemme Itävallassa. Koska 47 prosenttia pinta-alastamme on metsämaata, aiomme tulevaisuudessa asettaa painopisteen raaka-aineena käytettävän biomassan kestävään toimitukseen turvautumalla muun muassa maaseudun kehittämisen rahastoihin ja tätä tarkoitusta varten kehitettyyn ohjelmaan. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EY:n perustamissopimuksen 2 ja 6 artiklan mukaisesti ympäristönsuojelua on pidettävä yleisenä tavoitteena. Metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurannasta yhteisössä on annettu asetus (EY) N:o 2152/2003(1) ja komissio on antanut Euroopan unionin metsästrategiasta tiedonannon KOM(1998)0649 lop. Euroopan parlamentti on antanut päätöslauselmat luonnonkatastrofien aluekehitystä koskevista näkökohdista (2005/2193(INI)), ympäristöä koskevista näkökohdista (2005/2192(INI)) ja maataloutta koskevista näkökohdista (2005/2195(INI)). Huomattakoon, että Yhdistyneiden Kansakuntien mukaan luonnonkatastrofit Euroopan unionissa ovat aiheuttaneet 65 000 henkilön kuoleman vuodesta 1980 lähtien ja niiden taloudelliset kustannukset ovat olleet 124,2 miljardia euroa.
Mihin toimenpiteisiin puheenjohtajavaltio Itävalta on ryhtynyt varmistaakseen Euroopan metsien kestävyyden? 
Josef Pröll,
   .  Yhteisön toimenpiteet, joilla edistetään kestävää metsänhoitoa Euroopan unionissa, ovat osa EU:n metsästrategiaa, joka sisältää useita osa-alueita, kuten maaseudun kehittämisen, metsien suojelun ja seurannan, biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen ja ilmastonmuutoksen vaikutusten lieventämisen.
Metsämailla on hyvin monia erilaisia tehtäviä, ja maaseudun kehittämispolitiikka on – kuten totesin edelliseen kysymykseen antamassani vastauksessa – tärkein väline yhteisön metsästrategian toteuttamisessa. Maaseudun kehittämistä koskevassa otsakkeessa yhteisö osoitti Euroopan metsäteollisuudelle kaudella 2000–2006 yhteensä 4,8 miljardia euroa, joka on 10 prosenttia maaseudun kehittämiselle osoitetusta kokonaisrahoituksesta. Lisäksi uudessa asetuksessa säädetään lisätoimista metsätalouden edistämiseksi osana maaseudun kehittämisen edistämistä kaudella 2007–2013. Tämä on osoitus selvästä sitoutumisesta metsätalouteen sekä metsätalousalan tuottajien että kuluttajien näkökulmasta.
Mitkä sitten ovat ne alat, joille myönnetään tulevaisuudessa metsätaloustukea ja joihin olemme viitanneet? Tällaisia ovat ensinnäkin maatalousmaan ensimmäinen metsitys, peltometsätalousjärjestelmien käyttöönotto maatalousmaalla, muun kuin maatalousmaan ensimmäinen metsitys, Natura 2000 -tuet, metsätalouden ympäristötuet, metsänhoitomahdollisuuksien palauttaminen, ennalta ehkäisevien toimien käyttöönotto ja ei-tuotannollisten investointien tukeminen.
Kun määritämme, mihin suuntaan lähdemme tulevaisuudessa etenemään, on tärkeää, ettemme unohda metsästrategiasta käytävässä keskustelussa yhtä asiaa, nimittäin sitä, että metsillä on oma tehtävänsä kasviston ja eläimistön monimuotoisuuden säilyttämisessä, ne antavat mahdollisuuden rentoutumiseen, niillä on ympäristöllistä merkitystä, ne auttavat meitä ilmastonmuutoksessa, ne valmistelevat tietä kestävälle energiahuollolle ja samanaikaisesti niillä on valtava merkitys Euroopan taloudelle. On ensisijaisen tärkeää, että tämä otetaan huomioon kokonaisuudessaan, ja metsästrategian yhteydessä on myös keskusteltava kattavasti näistä kysymyksistä. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   – Olen tietenkin tyytyväinen vastaukseenne. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Pröll, kun pidetään kuitenkin mielessä velvollisuus suojella ympäristöä, parlamentin luonnononnettomuuksista ja niiden alueellisesta, ympäristöllisestä ja maataloudellisesta ulottuvuudesta antamat päätöslauselmat, joissa kuvaillaan yksityiskohtaisesti Euroopassa Välimeren alueella, etenkin viime vuonna Espanjassa ja minun kotimaassani Portugalissa, hyvin voimakkaasti koettua murhenäytelmää, ja se, että nämä luonnononnettomuudet johtuivat laajojen metsäalueiden jatkuvasta tuhoamisesta ja johtivat raskaisiin kustannuksiin inhimillisen kestävyyden, maaseutualueiden autioitumisen ja näiden alueiden kasvun ja kehityksen näkökulmasta, haluan kysyä teiltä, onko vielä muuta... 
Josef Pröll,
   . Arvoisan jäsenen kysymys liittyy erityisesti alueeseen, jolla on ollut historiallisesti ongelmia metsänhoidon alalla, etenkin metsäpaloja ja kaikenlaisia muita asioita, jotka aiheuttavat huolta eri puolilla Välimerta. On selvää, ettei metsätalousstrategia voi olla ainoastaan sellaisten Euroopan maiden strategia, joissa on tuottavia metsiä ja valtavasti metsämaata, vaan meidän on samalla otettava huomioon arvoisan jäsenen mainitsemat ongelmalliset näkökohdat.
Arvoisa jäsen Fernandes, siksi pidän itsestään selvänä, että Suomen puheenjohtajakauden ja sitä seuraavien puheenjohtajakausien aikana kiinnitetään suurta huomiota muun muassa metsitystä, ympäristötoimia ja palontorjuntaa koskeviin kysymyksiin niissä maissa ja niillä alueilla, joihin viittasitte. Meidän on laadittava myös asianmukainen toimintasuunnitelma kaikkein huonoimmassa asemassa olevia alueita varten, ja minulle on tärkeää, että toimimme näin. Metsästrategia suunnitellaan paitsi Ruotsin, Suomen ja Itävallan kaltaisia maita varten myös siten, että otetaan huomioon kaikki olosuhteet eri puolilla Euroopan unionia. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Mainitsitte, että Natura 2000 -ohjelma on metsitysstrategioiden eräs mahdollinen lähde. Sen yhteydessä meillä on kuitenkin ollut jatkuvasti ongelmana se, että hyvin monet maanomistajat ovat saaneet vastuulleen velvollisuuksia, mutta osalle ei ole tarjottu minkäänlaista apua niiden täyttämisessä. Onko ohjelman tai rahoitusnäkymien yhteydessä säädetty rahoituksesta tämän huomioonottamiseksi? 
Josef Pröll,
   . Arvoisa jäsen Rack, tämä kysymys ei liity niinkään suoraan Euroopan unioniin kuin siihen, miten täytäntöönpano toimii jäsenvaltioissa. Metsästrategian, Natura 2000 -ohjelman ja kaikkien muiden omaisuuteen vaikuttavien toimenpiteiden – tällaisia ovat varsinkin eläimistön ja kasviston suojelutoimenpiteet – yhteydessä on kuitenkin tärkeää, että paikalliset maanomistajat otetaan mukaan niiden suunnitteluun ja käytännön toteuttamiseen. Tämä tehtävä kuuluu niille, joiden on pantava Natura 2000 -ohjelma täytäntöön. Kokemuksen puute on johtanut useisiin virheisiin, ja siksi Natura 2000 -ohjelma on saanut sanan laajimmassa merkityksessä usein huonon maineen, mutta järjestelmä on ollut tehokas niillä alueilla ja niissä maissa, joissa se on pantu onnistuneesti täytäntöön paitsi maanomistajien kanssa hoitosuunnitelmien tarkistamisen yhteydessä käydyn vuoropuhelun myös asianmukaisia suoria maksuja koskevien tarjousten avulla. Tältä osin on olemassa useita esimerkkitapauksia, mutta on välttämätöntä, että maanomistajat otetaan mukaan strategian ja hoitosuunnitelmien kehittämiseen, ja tarjouksen on oltava täysin selvä: jos ympäristö otetaan käyttöön, siitä on maksettava asianmukaista korvausta myös metsäalueilla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Itävallan ja Unkarin rajalla kulkeva Rába-joen vesi on vaahdonnut voimakkaasti vuodesta 2001 lähtien. Vakavan ongelman aiheuttajana on jätevesipäästöissä oleva naftaliinisulfonaatti, joka on peräisin itävaltalaisen Boxmark-yhtiön tuotantolaitoksilta Jennersdorfissa ja Feldbachissa sekä Schmidt-yhtiön tuotantolaitokselta Wollsdorfissa. Jo viisi vuotta toimineet laitokset ovat aiheuttaneet vahinkoa ympäröivälle luonnolle ja paikallisille asukkaille sekä johtaneet mielenilmauksiin Unkarin puolella (Itävallan ja Unkarin rajavesikomitea, hallitusten yhteiskokous, kansalaisyhteiskunnan edustajat jne.). Viidessä vuodessa ei ole tapahtunut mitään; Itävallan ympäristöministeriö on kehottanut kärsivällisyyteen. Miten Itävalta aikoo neuvoston puheenjohtajavaltion ominaisuudessa näyttää esimerkkiä muille jäsenvaltioille? Miten se noudattaa oikeudellisia sitoumuksiaan pintavesien laadun suhteen ja maasta toiseen ulottuvien vesistöjen ja kansainvälisten järvien suojelusta tehdyn Helsingin yleissopimuksen suhteen? 
Josef Pröll,
   . Kysymys, johon yritän nyt vastata neuvoston puheenjohtajana, on paitsi hyvin konkreettinen kysymys myös kysymys, johon olen velvollinen vastaamaan maan ministerinä. Hyväksyessään direktiivin 2060/EY Euroopan parlamentti ja neuvosto sopivat vesipolitiikan alalla toteutettavia yhteisön toimenpiteitä koskevasta kattavasta sääntelykehyksestä. Direktiivin tavoitteena on muun muassa vähentää asteittain vaarallisten aineiden joutumista veteen. Siinä säädetään jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä maasta toiseen ulottuvien vesistöjen suojelun alalla, ja komissio voi tarpeen vaatiessa toimia tässä sovittelijana.
Käsittelen seuraavaksi minulle esittämäänne konkreettista kysymystä Rába-joesta. Voin ainoastaan todeta, että joki vaahtoaa pääosin vain satunnaisesti ja että vaahtoaminen on alueellisesti hyvin rajattua ja sitä esiintyy erityisesti ylivuotokohtien alapuolella. Tähän mennessä ei ole kuitenkaan mitään todisteita siitä, että vaahtoamisella olisi haitallisia vaikutuksia Rába-joen ekosysteemiin. Tästä huolimatta Itävalta on – etenkin asiantuntijoideni toimien ansiosta – esittänyt vesipolitiikan alalla toteutettavien yhteisön toimenpiteiden sääntelyjärjestelmää koskevan vesipuitedirektiivin 5 artiklan mukaisessa raportissaan, jossa analysoidaan saastumista ja sen vaikutuksia, että Rába-joen kyseisen osan kemiallinen tila on sellainen, että vesistöjä koskevat laatunormit ovat vaarassa. Vedestä otetaan lisänäytteitä EU:n vesipuitedirektiivissä esitettyjen sääntöjen mukaisesti ongelman syiden ja laajuuden sekä mahdollisten ratkaisujen selvittämiseksi, jotta toimenpideohjelmalle olisi varma perusta.
Voin vakuuttaa teille tässä ja nyt, että on täysin etujeni mukaista löytää järjestelmällisessä ja myönteisessä hengessä naapurimaamme Unkarin kanssa ratkaisu siihen, mistä säädetään Euroopan vesipolitiikkaa koskevassa yhteisessä suunnitelmassa. Kuulen alueista vastaavia viranomaisia, etenkin Itävallan kahden asianosaisen osavaltion viranomaisia, ja teen kaiken voitavani, jotta ongelmaan suhtaudutaan vakavasti ja edistymme kohti ratkaisua, joka hyödyttää myös Unkaria. Se on ehdottomasti etujeni mukaista, ja aion huolehtia siitä, että näin tapahtuu, ja olen jo ryhtynyt Itävallassa asiaa koskeviin toimiin. 
Péter Olajos (PPE-DE ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja ministeri, haluan kiittää teitä ja Itävallan hallitusta siitä, mitä olette tehneet, ja lupauksestanne, jonka mukaan 1. heinäkuuta jälkeen Jennersdorfin nahkatehtaalta ei enää lasketa saastunutta vettä Rába-jokeen. Uskon meidän olevan samaa mieltä siitä, että eräänlaisena vihreänä vyöhykkeenä Itävallan ja Unkarin rajasta pitäisi tulla ekomatkailun linnake. Siksi haluan kysyä teiltä, voimmeko ratkaista myös Fürstenfeldin geotermistä hanketta koskevan ongelman, sillä se saastuttaa Lapincs-jokea (Lafnitz) Feistritz-joen kautta. 
Josef Pröll,
   . Molemmissa tapauksissa, ja etenkin mainitsemanne Rába-joen tapauksessa, olemme perustaneet kahdenkeskisiä toimikuntia varmistaaksemme yhdessä, että mainitsemanne huolenaiheet poistetaan, jotta voitte varmistua siitä, että mainitsemanne päivämäärän ja tehtaan osalta saadaan aikaan parannuksia. Olen myös kääntynyt suoraan asiasta vastaavien paikallisviranomaisten puoleen.
Tämä asia koskettaa minua suuresti ja huolehdin siitä, että onnistumme molemmissa tapauksissa, sillä Itävallan tasavallan ympäristöministerinä on yhtä lailla minun etuni mukaista tulla kuulluksi menettelyissänne, esimerkiksi Paksin ydinvoimalaa koskevassa kysymyksessä. Koska olemme naapureita, meillä on yhteisiä etuja alueella. Kyse on antamisesta ja ottamisesta, ja uskon, että se koskee jatkossa yhtä lailla vesistöjä kuin tähän asti ydinvoimaakin. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Koska Itävalta on luonnollisesti tunnettu puhtaista järvistään ja joistaan, olen halukas tietämään, miten hyvin Euroopan unionin säännöt vastaavat Itävallan sääntöjä. Ovatko tarkastukset tiukempia EU:ssa vaiko Itävallassa? 
Josef Pröll,
   . Muihin maihin verrattuna Itävallan vedet ovat laadultaan erinomaisia. Ongelmia esiintyy ajoittain – siitä ei ole epäilystäkään – ja meidän on yhdessä Unkarin kanssa tehtävä töitä löytääksemme niihin ratkaisuja, mutta kaiken kaikkiaan Itävallan vedet ovat laadultaan erinomaisia, kuten voidaan todeta Euroopan unionin uimavesidirektiivissä säädettyjen vaatimusten pohjalta.
Yhdessä ensimmäisistä keskusteluista, joihin osallistuin nuorena ministerinä ensimmäisessä ympäristöministerien neuvostossa maaliskuussa 2003, keskustelimme ensimmäisen kerran uimavesidirektiivistä, jossa säädetään näistä vaatimuksista, joten voin kertoa parlamentille tänään, että olemme tehneet merkittäviä parannuksia juoksevan veden laadun osalta ja että kaikkien Itävallan järvien vesi on uimakelpoista ja useimmissa tapauksissa jopa juomakelpoista. Tämä on maksanut meille miljardeja euroja puhdistuslaitteisiin tehtyjen investointien muodossa, mutta se on kuitenkin tärkeää. Tässä samassa kehittämishengessä haluamme myös ratkaista Rába-jokea koskevan ongelman yhdessä Unkarin kanssa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Välimeri on maailman huomattavin matkailukohde ja sen luonnonrikkauksia hyödynnetään monenlaisen toiminnan kautta, joka on kaikille EU:n jäsenvaltioille ja alueen maille taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti merkittävää.
Kun otetaan huomioon, että Euroopan ympäristökeskuksen tutkimuksissa vuosittain todettu ympäristön tilan huonontuminen, joka johtuu etupäässä yhdyskunta- ja teollisuusjätteistä samoin kuin merenkulkutoiminnasta, on johtanut muun muassa Välimeren luonnonrikkauksien ylenkatsontaan ja ympäristöllisesti kestämättömään kalavarojen hallintaan, mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä Välimeren toimintasuunnitelman kautta toteutettavan alueellisen yhteistyön ja YK:n ympäristöohjelman lisäksi, jotta toisaalta yhteisön lainsäädäntö pantaisiin tehokkaammin täytäntöön EU:n jäsenvaltioissa ja toisaalta edistettäisiin ympäristön ja vesiverojen suojelua koskevan yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa Välimeren valtioissa? Hyväksyykö neuvosto sitovien lausekkeiden ja toimien sisällyttämisen kumppanuussopimuksiin Välimeren maiden kanssa sekä Barcelonan prosessiin? 
Josef Pröll,
   . Kuten maaliskuussa 2005 järjestetyssä kevään huippukokouksessa pidetyssä neuvoston vuotuisessa esityksessä selvästi todettiin, neuvoston painopisteitä ovat muun muassa ympäristölain käytännön soveltaminen Euroopan yhteisössä ja unionin päätöksenteon parantaminen edelleen siten, että otetaan tasapainoisesti huomioon asiaankuuluvat taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristölliset tekijät.
EU–Välimeri-ministerikonferensseissa käsitellään säännöllisesti Välimeren alueen ympäristön kestävyyteen liittyviä monimutkaisia aiheita, ja – osana Helsingissä marraskuussa 1997 ja Ateenassa heinäkuussa 2002 pidettyjen ympäristökysymyksiä käsittelevien EU–Välimeri-ministerikonferenssien tulosten täytäntöönpanoa – toimet kohdistetaan strategisten puitteiden laatimiseen sekä yhteisen lähestymistavan ja yhteisten aloitteiden edistämiseen alueen institutionaalisten ja teknisten valmiuksien parantamiseksi. Ensisijaisena tarkoituksena on kiinnittää aikaisempaa enemmän huomiota synergiaan muiden ohjelmien kanssa.
Luxemburgissa 30. ja 31. toukokuuta 2005 järjestetyssä seitsemännessä ulkoasiainministereiden kokouksessa vahvistettiin jälleen kerran komission aloite Välimeren puhdistamiseksi vuoteen 2020 mennessä. Aloitteen avulla pyritään käsittelemään kaikkia saastumisen lähteitä, myös teollisuuspäästöjä, yhdyskuntajätteitä ja yhdyskuntajätevettä, matkailun kehitysnäkymien parantamiseksi, kalavarojen lisäämiseksi ja puhtaan juomaveden varmistamiseksi tämän alueen miljoonille asukkaille. Välimeren kumppanuusmaita tuettaisiin tässä asiassa tarjoamalla asianmukaista rahoitusta. Mainitsemani tavoitteet vahvistettiin Barcelonassa pidetyssä EU–Välimeri-yhteistyön huippukokouksessa. Tässä yhteydessä vaadittiin myös aikataulun laatimista Välimeren puhdistamiseksi vuoteen 2020 mennessä ja sitä, että kestävään kehitykseen liittyvät vastaavat kokemukset Itämeren, Välimeren ja Mustanmeren alueelta otetaan huomioon.
Viidestä toimintaohjelmasta on käyty neuvotteluja, ja ne on virallisesti hyväksytty Euroopan naapuruuspolitiikan yhteydessä. Nämä ohjelmat on laadittu Israelin, Jordanian, Marokon, Tunisian ja palestiinalaishallinnon kanssa. Egyptin ja Libanonin kanssa käydään neuvotteluja vastaavista ohjelmista, ja niiden erityinen ja kiireellinen painopiste on ympäristösuojelussa ja vesihuollossa, mutta huomiota kiinnitetään myös jätevedenkäsittelyyn, EU:n kokemukseen ympäristöä koskevista vaikutustenarvioinneista sekä Euroopan ympäristökeskuksen työhön. Tarkoituksenamme on joka tapauksessa, että aiempaa perusteellisempaan kahdenväliseen yhteistyöhön sisällytetään Välimeren suojelua koskevien monenvälisten ympäristösopimusten täytäntöönpano. 
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puheenjohtaja ja ministeri, kiitän vastauksestanne. Kuten sanoitte, Välimeri on merkittävä matkailukohde ja meriympäristöä koskeva politiikka on siksi erittäin tärkeää.
Aikooko neuvosto näin ollen käyttää mainitsemianne menettelyjä, kuten kumppanuussopimuksia ja Barcelonan prosessia, edistääkseen asioita samalla tavoin kuin meristrategiaa jo edistetään Euroopan unionissa asiaa koskevan direktiivin nojalla? Syy, miksi kysyn tätä, on se, että kyseisessä direktiivissä on jo esitetty strategia. Onko aikomuksemme näin ollen myös edistää tätä strategiaa Välimeren alueen maiden kumppanuuksien avulla? Mielestäni meriympäristön suojelu olisi siten paljon tehokkaampaa. 
Josef Pröll,
   . Olen ehdottomasti sitä mieltä, että kumppanuussopimus edellyttää meiltä suurempaa panostusta määriteltäessä rahoitusvarojen muotoa. Mekanismeja on otettu jo aiemmin käyttöön koko Välimeren alueen tukemiseksi sen moninaisten ja välttämättömien toimintojen suorittamiseksi ja sen erityispiirteisiin ja ongelmiin liittyvien vaatimusten huomioon ottamiseksi, eikä vähiten alueen ekosysteemeissä. Neuvoston on todellakin kiinnitettävä enemmän huomiota suoraa tukea koskevaan kysymykseen. 
Puhemies.
   Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Costan laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0194/2006) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisistä siviili-ilmaisun turvaamista koskevista säännöistä (KOM(2005)0429 – C6-0290/2005 – 2005/0191(COD)).
Jacques Barrot,
   Hyvät parlamentin jäsenet, käsittelyssämme on lainsäädäntöehdotus, jota komissio ja Euroopan parlamentti pitävät tärkeänä aloitteena. 
Komission 22 päivänä syyskuuta 2005 hyväksymä ehdotus on tärkeä, koska terrorismin uhkan torjuminen kaikilla rintamilla on ensisijaisen tärkeää. Lisäksi meidän on otettava opiksi siitä, miten nykyistä lainsäädäntöä on pantu täytäntöön. Meidän on edelleen pyrittävä parantamaan Euroopan unionin kansalaisten suojelua ja sovitettava turvallisuusvaatimukset tehokkaammin yhteen kaikkien sidosryhmien siis julkisten viranomaisten, lentokenttien ja lentoyhtiöiden operatiivisten tarpeiden kanssa.
Voimassa olevassa lainsäädännössä säädetään siviili-ilmailun turvaamista koskevista säännöistä. Ne laadittiin äärimmäisellä kiireellä 11. syyskuuta 2001 sattuneiden kauheiden terrori-iskujen jälkeen. Käsittelyssä olevan ehdotuksen tavoitteena on vahvistaa nykyistä lainsäädäntöä myöhemmän kokemuksen pohjalta. Voimassa olevat säännöt ovat melko yksityiskohtaisia. Tämä tule esiin aina, kun halutaan ottaa käyttöön uutta teknologiaa tai muuttaa järjestelmää joustavammaksi niin, että voitaisiin käsitellä erityisiä riskejä.
Kokemuksen myötä on tullut selväksi, että sääntöjä on yksinkertaistettava. Komissio on sitä mieltä, että EU:n turvallisuusvaatimusten yhdenmukaistaminen on välttämätöntä, mutta kuitenkin niin, ettei toissijaisuusperiaatetta loukata. Yhdenmukaistamisen edistäminen on Euroopan siviili-ilmailun etujen mukaista. Meidän on täytettävä odotukset.
Komission tekemät tutkimukset ovat osoittaneet, että eräät asetuksen säännökset kaipaavat lisäselvennystä. Komissio ehdottaa, että kanavia, joiden kautta täytäntöönpanovaltaa käytetään valiokuntamenettelyssä, tasapainotetaan niin, että kyettäisiin vastaamaan nopeammin teknologiseen muutokseen. Tämä myös lisäisi julkisuuden ulkopuolelle jäävien sääntöjen luotettavuutta. 
Olen vakuuttunut, että jos ilmailun turvaamista koskeva tarkistettu ehdotus hyväksytään, se takaa ihmisille parempaa suojelua. Se myös luo vakaat puitteet ja hyvän tasapainon erityisten riskien ehkäisemiseksi tehtävien tarkastusten laajentamisen ja tarkastusten operatiivisen vaikutuksen minimoinnin välille. Näin otetaan asianmukaisesti huomioon kaikkien osapuolten edut. 
Olen tyytyväinen, että tänään meille esitetyssä mietintöluonnoksessa käytetään samoja perusteluja, jotka ovat komission aloitteen perustana, ja että siinä käsitellään myös ilmeisiksi tulleita erityisiä operatiivisia vaatimuksia. 
Jäsen Costa on laatinut erittäin hyödyllisen mietinnön. Haluankin kiittää häntä mietinnön laadukkuudesta ja yhteistyöhengestä, joka oli ilmeistä hänen kanssakäymisessään komission kanssa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tuntien komission ehdotuksen, neuvoston mielipiteen sekä Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset ehdotuksen teknisimpään osaan, olen hyvin toiveikas, että tämä sopimus voi toteutua piankin.
Paolo Costa (ALDE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, uskon, että tänään voimme edistyä tämän asetuksen ja sen tarkoituksen käsittelyssä. Tämä mahdollistaisi 11. syyskuuta sattuneista terrori-iskuista alkunsa saaneen asetuksen loppuun saattamisen. Meidän on tutkittava kaikki tämän tapahtuman seuraukset ja oltava paremmin valmistautuneita torjumaan nyt syntymässä olevaa tilannetta. 
Haluan vain korostaa tekemämme työn kahta näkökohtaa. Komission ehdotus on erinomainen, mutta sitä piti selkeyttää muutamasta kohdasta ja yhtä kohtaa oli kehitettävä lisää. 
Ehdotuksessa oli tarkennettava ajatusta, jonka mukaan ilmailun turvallisuuden varmistaminen on mahdollista vain yhden ainoan järjestelmän avulla. Tämän järjestelmän avulla taataan tietty turvallisuustaso kaikilla lentokentillä ja jokaisessa lentoyhtiössä. 
Järjestelmä on siis selvennyksen vuoksi määritelty kokonaisuudessaan uudelleen. Yhden ainoan turvallisuusjärjestelmän toteuttaminen on olennaista, mikäli haluamme suojella mahdollisimman hyvin kaikkia Euroopan kansalaisia sekä ilmatilassamme lentäviä ja lentokenttiämme käyttäviä muita kuin EU:n kansalaisia. 
Mielestäni eräs seikka on jäänyt huomiotta aina vuodesta 2002. Vähintään perustason yhteisen turvallisuuden takaaminen koko Euroopassa edellyttää myös tehokkaita rahoitusmekanismeja. Tukea tällaisen rahoituksen varmistamiseksi voi tulla kahdelta taholta. Toisaalta sitä tukee yleinen julkinen huoli siitä, että meidän on suojeltava itseämme mahdollisten terrori-iskujen varalta. Lisäksi on henkilökohtainen pelko siitä, että jokainen matkustaja aiheuttaa tarpeen lisätä turvaamistoimia. 
Toimenpiteiden tämänhetkinen rahoitustilanne Euroopassa vaihtelee hyvin paljon, eikä se välttämättä ole oikeudenmukainen tai tarkoituksenmukainen. Tämän vuoksi olemme pitäneet kiinni – ja pidämme edelleenkin kiinni – siitä, että sääntöjen laatiminen on tarpeellista näiden perusturvallisuustoimenpiteiden rahoittamiseksi. Samalla on pidettävä mielessä, että rahoitus on mahdollista jakaa tasan näiden kahden lähteen välillä. Tämä on esittämämme tarkistuksen aiheena. Tarkistusta tuki valiokunnan laaja enemmistö, ja toivon, että se samalla tavoin hyväksytään huomenna tässä parlamentissa. Tarkistuksessamme kehotetaan komissiota tekemään teknisiä ehdotuksia aiheesta. Euroopan parlamentti tekee omalta osaltaan kaiken mahdollisen, jotta tarkistus hyväksytään. 
Olen tietoinen siitä, että tämä on arka aihe neuvostolle. Olen kuitenkin sitä mieltä, että jos turvallisuutta todellakin pidetään yhteisenä hyvänä ja ensisijaisena tavoitteena, on olennaista luoda oikeat olosuhteet turvallisuuden takaamiseksi. 
Turvallisuuden rahoitustilanne on tällä hetkellä hyvin vaihteleva. Juuri sen vuoksi on varmistettava, että asia selvitetään. Näin kansalaiset tietävät, mistä he maksavat, ja turvaamiseen tarkoitetut varat käytetään avoimesti ja tehokkaasti.
Yhteisten sääntöjen laadinnassa on käsiteltävä myös julkisesti paljon esillä olevia yksityiskohtia kuten turvallisuutta lentokoneessa. Parlamentti ehdottaa, että aseiden tuonti koneeseen sallitaan vain erityisissä valtuutetuissa tapauksissa.
Tämä on mielestäni hyväksyttävä ratkaisu, ja toivon, että parlamentti huomenna auttaa edistämään mietinnön ja asetuksen toteutumista. 
Romano Maria La Russa (UEN ),
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen asetusehdotuksesta yhteisten siviili-ilmailun turvaamista koskevien sääntöjen luomiseksi. Jos se hyväksytään, se antaa toivoa Euroopan unionin sisäisestä laajemmasta yhteistyötä niin, että voimme asua turvallisemmassa Euroopassa. 
Kannatan ajatusta yhdestä turvallisuusjärjestelmästä, jonka tavoitteena on lopettaa lisätarkistukset siinä tapauksessa, että jäsenvaltiot ovat kohtuullisen varmoja siitä, että perusturvallisuussääntöjä on noudatettu lähtölentokentällä. En ole kuitenkaan kovin iloinen siitä, ettei kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan lausuntoa, jonka valmistelija olen ja joka itse asiassa hyväksyttiin hyvin laajalla enemmistöllä, ole otettu asianmukaisesti huomioon. 
Mielestäni jäsenvaltioilla on edelleen oltava oikeus käyttää tiukempia turvallisuustoimia niin sisäisesti kuin kahdenvälisissä suhteissa kolmansien maiden kanssa, mikäli he katsovat ne välttämättömiksi perustellun riskiarvioinnin perusteella. Kuten valmistelemassani lausunnossa korostetaan, tiukempien toimien on oltava kuitenkin suhteellisia ja sopusoinnussa kansalaisvapauksien ja vapaamarkkinoiden periaatteiden kanssa.
Mielestäni komission on laadittava vähimmäisstandardit ja valvottava niiden noudattamista niin säännöllisten tarkastusten kuin yllätystarkistusten avulla. Mielestäni on kuitenkin kohtuutonta, että komission voisi itsenäisesti päättää, voiko valtio soveltaa tiukempia toimenpiteitä. 
Minua lohduttaa joka tapauksessa se, että ainakin lentokoneessa tapahtuvien toimenpiteiden osalta liikenne- ja matkailuvaliokunta on pitänyt sopivana hyväksyä tarkistukseni "mahdollisesti häiritsevän matkustajan" määritelmän laajentamisesta koskemaan ihmisiä, joiden käytös herättää aitoa huolestuneisuutta. 
Olen tyytyväinen, että tarkistukseni hyväksyttiin. Siinä kehotettiin komissiota laatimaan vuosikertomus kansallisten turvallisuusohjelmien soveltamisesta. Minun ja myös liikenne- ja matkailuvaliokunnan mielestä ehdotuksen hyväksyminen oli tarpeellista, koska sen tavoitteena on, että komissio laatii useista ohjelmista vuosikertomuksen Euroopan parlamentille ja kansallisille parlamenteille. Näin nämä tietävät, miten kansallisia turvallisuusohjelmia on sovellettu ja mitä tuloksia on saavutettu uuden asetuksen myötä. 
Philip Bradbourn,
   . Arvoisa puhemies, olen ollut mukana laatimassa useita kuljetusalan turvaamista koskevia mietintöjä tämän parlamenttikauden aikana. Olen huomannut, että joka kerta käymme tämän saman keskustelun koskipa mietintö sitten merisatamia tai kuten tässä tapauksessa lentokenttiä ja ilmailua. Eri toimialoilla on erilaisia uhkia, ja ne tarvitsevat siten erilaisia turvaamistoimenpiteitä. Tänään käsittelyssämme oleva mietintö on luultavasti kuitenkin mietintö, jolla on suurin vaikutus Euroopan unionin kansalaisten turvallisuuteen. Yleisesti ottaen suhtaudun myönteisesti tähän ehdotukseen. 
Selkeät turvallisuussäännöt kaikilla Euroopan unionin lentokentillä ovat ehdottoman tärkeitä. Olen kuitenkin itse henkilökohtaisesti hieman huolestunut joistain toimenpiteistä. Ensinnäkin tämän ehdotuksen avulla komissio pyrkii haalimaan itselleen enemmän valtaa. Viittaan erityisiin turvaamistoimiin, jotka ovat yleensä lyhytaikaisia turvaamistoimenpiteiden lisäyksiä. Ne perustuvat kansallisiin tiedustelutietoihin, eikä niitä pitäisi tarvita hyväksyttää komissiolla ennen täytäntöönpanoa. Komissiolla ei ole mahdollisuutta jakaa tiedustelutietoja, eikä sillä minun mielestäni pitäisikään olla. Se ei siten kykene suoriutumaan tehtävästä tehokkaasti. 
Joissain tapauksissa tällainen erityistilanne voi itsessään vaarantaa turvallisuuden. Jäsenvaltioiden on saatava päättää, mitä ylimääräisiä toimenpiteitä ne pitävät tarpeellisina. Komission tehtävänä on koordinoida, ei määrätä. 
Turvallisuutta lentojen aikana koskeva kysymys ei kuulu tähän asetukseen. Nämä ovat jälleen toimenpiteitä, jotka kuuluvat yksittäisille hallituksille ja heidän lentoyhtiöilleen. Suurin huoleni on joihinkin valiokunnassa hyväksyttyihin tarkistuksiin sisältyvä ehdotus, jonka mukaan Euroopan lentoturvallisuusviraston toimivaltaa olisi laajennettava turvaamisen alalle. 
Kun EASA alun perin perustettiin, sovittiin yleisesti, että se huolehtii turvallisuusasioista eikä sillä ole valtaa turvaamisasioissa. Muistan hyvin määrittelyongelmat, jotka tulivat esiin joissain kielissä. Siitä lähtien EASA ei ole kuitenkaan osoittautunut päteväksi turvallisuusasioissa. En tiedä, miksi sen valtaoikeuksia pitäisi näin ollen lisätä. 
Epäluuloistani huolimatta ymmärrän yhteisten turvallisuusstandardien edut koko Euroopan unionille. Ilmailussa kasvaneen terrorisminuhkan myötä olisi ja onkin rohkaistava turvaamisen parantamiseen. Olenkin siis useiden kollegoideni tukemana tehnyt joitain tarkistuksia, joissa ei käsitellä ainoastaan minun vaan koko toimialan huolenaiheita.
Toivon, että voimme saavuttaa toimivan ratkaisun näihin kysymyksiin. Jatkuvan turvallisuuden takaaminen kaikille Euroopan unionin kansalaisille edellyttää yhteisiä standardeja, ei ankaraa sääntelyä. 
Saïd El Khadraoui,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää esittelijä Costaa ja muita varjoesittelijöitä mainiosta ryhmätyöstä. Muutamaa pientä yksityiskohtaa lukuun ottamatta voimme yhtyä ainakin pääkohdittain kaikkeen. Onnistunemme siis parlamenttina esittämään vakuuttavan lausunnon. Turvallisuus on ollut tietysti 11. syyskuuta lähtien tärkeämpi kysymys kuin koskaan. On sanomattakin selvää, että ilmailu edellyttää erityishuomiotamme, koska lentokoneiskujen vaikutukset ovat tuhoisat. 
Minun ryhmälleni tämä merkitsee, että meidän on aina pyrittävä parhaimpaan suojeluun, mutta suojelun rinnalla on oltava riittävästi avoimuutta ja kansalaisvapauksien kunnioitusta. Suojelutoimenpiteiden ja niihin liittyvien kustannusten on vastattava turvallisuusriskejä. Näin ollen asiantuntijakomitealle, joka tekee tämän puitelainsäädännön täytäntöönpanopäätökset, ei pitäisi antaa täysiä vapauksia tehdä ehdotuksia ilman mitään vastustusta. Tämän vuoksi tarkistus 61, jossa säädetään neuvoa-antavan ryhmän perustamisesta asianosaisille, on tärkeä. Meidän mielestämme ryhmän jäseninä on oltava toimialan edustajien lisäksi myös muiden järjestöjen jäseniä, esimerkiksi matkustajayhdistysten ja mahdollisesti sellaisten järjestöjen jäseniä, jotka voivat antaa neuvoja kansalaisvapauksista. Pyydämme myös, että tämän asetuksen soveltamisesta laaditaan vuosikertomus. 
Toinen asia, josta olemme samaa mieltä ja johon esittelijä jo viittasikin, on se, että on oltava selvää, kuka maksaa turvaamiskustannukset lentokentillä. Laajemmin on selvitettävä myös koko kuljetusalan turvallisuuskustannusten jakautuminen. Maksavatko asiakkaat, toimiala vai ehkä hallitus? Ratkaisun on tietysti oltava näiden kaikkien kolmen yhdistelmä. Tärkeää on, että pyrimme luomaan samat Euroopan unionin laajuiset säännöt joka puolelle. Arvoisa komission jäsen, keskustelimme tästä edellisessä tapaamisessamme. Teidän on määrä esittää aloite kesään mennessä, ja odotamme sitä toiveikkaina. 
Suuri parannus komission ehdotukseen on turvallisuutta siviili-ilma-aluksissa koskevan kappaleen lisäys. Se koskee muun muassa paljon puhuttuja lennon turvahenkilöitä, siis lennolla mukana olevia aseistettuja turvallisuusviranomaisia. Vastustamme periaatteessa aseiden sallimista lentokoneessa, koska niiden väärinkäytöllä tai onnettomuuksilla voi olla tuhoisat seuraukset. Emme siten pidä kovin paljon näistä toimenpiteistä. Ongelma on, että turvallisuusviranomaisten kehittäminen on jäsenvaltioiden päätöksen alainen asia, ja niin sen pitäisi olla tulevaisuudessakin. Jotkin valtiot kuten Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat jo käyttäneet niitä, kun taas toiset kuten Kreikka ja Espanja eivät. Suhtaudumme siis myönteisesti tähän lisätoimenpiteeseen, jonka avulla voidaan vihdoin säädellä tämä asia osittain Euroopan unionin tasolla esimerkiksi luomalla yhtenäiset menettelytavat ja tiukat turvallisuusmääräykset tai järjestämällä rajatylittävää koulutusta. 
Me olemme myös tehneet kaksi tarkistusta. Toinen niistä on virallinen Gibraltarin lentokenttää koskeva tarkistus, jonka tavoitteena on yhdenmukaistaa teksti voimassa olevien sopimusten kanssa. Toisessa tarkistuksessa kehotetaan perustamaan eurooppalainen sertifiointijärjestelmä lentokenttien suojelussa käytettävien laitteiden kuten läpivalaisulaitteiden sertifioimiseksi. Tämä kysymys on selvitettävä Euroopan unionin laajuisesti myös sen vuoksi, ettei kaikilla jäsenvaltioilla ole tarvittavaa asiantuntemusta oikeiden päätösten tekemiseen aina vain nykyaikaisemmista turvallisuuslaitteista. Lisäksi standardien sokkelo on este Euroopan teollisuudelle verrattuna Yhdysvaltojen teollisuuteen. Haluan pyytää tukeanne myös tässä asiassa. 
Marios Matsakis,
   . Arvoisa puhemies, onnittelen jäsen Costaa hänen loistavasta mietinnöstään. Samalla haluan kuitenkin kiinnittää parlamentin huomion neljään siviili-ilmailun turvaamista koskevaan huolenaiheeseen, joita ei mielestäni ole riittävästi käsitelty niin voimassa olevassa kuin ehdotetussa lainsäädännössä. 
Ensimmäinen huolenaihe koskee sitä, ettei harkinnan alla olevaan ehdotukseen ole sisällytetty parannuksia toimenpiteisiin, joilla estetään luvaton pääsy ohjaamoon. Tällaisista toimenpiteistä säädetään tällä hetkellä ainoastaan kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön määräyksissä. Nämä määräykset ovat valitettavasti vanhentuneita ja kaipaavat kokemukseen perustuvaa tarkistusta. Tällaista kokemusta saatiin esimerkiksi Helios-lentoyhtiön suihkukoneen viime kesänä Kreikassa sattuneesta traagisesta maahansyöksystä, jossa kuoli 121 ihmistä. Tässä tapauksessa kaksi lentäjää menetti tajuntansa happivajauden vuoksi, eikä stuertti, joka itsekin oli pätevä lentäjä, päässyt ohjaamoon ajoissa estämään maahansyöksyä, koska koneessa oli äskettäin otettu käyttöön ohjaamon turvalukitusjärjestelmä. 
Toinen huolenaihe liittyy "mahdollisesti häiriötä aiheuttavan matkustajan" määritelmän laajentamiseen sisältämään ihmiset, joiden käytös aiheuttaa mahdollisesti vaarallista häiriötä. Laajennus on tervetullut, mutta tässä ei valitettavasti käsitellä yleisintä häiriötä aiheuttavaa matkustajatyyppiä eli päihtynyttä matkustajaa. Tällaisia tilanteita ei yritetäkään ehkäistä: alkoholia tarjoillaan edelleen suuria määriä ja monilla lennoilla ilmaiseksi. Loogisinta olisi kieltää alkoholinkäyttö lentojen aikana. 
Kolmas huolenaihe liittyy mahdollisten aseiden turvaseulontaan. Matkustajat eivät saa missään tapauksessa kuljettaa esineitä, kuten kynsisakset, joita voisi mahdollisesti käyttää hyökkäykseen. Esimerkiksi lasiset alkoholijuomapullot saa kuitenkin viedä koneeseen. Minun tuskin tarvitsee tähdentää, että rikkonainen pullo pullonkaulasta kiinni pidettynä on kaikkein vaarallisin ase hyökkääjän kädessä. Olisi järkevää kieltää lasiset pullot matkustamossa. 
Neljäs huolenaihe on lennon turvahenkilöitä koskeva kiistanalainen kysymys. Lainsäätäjien yleinen lähestymistapa on, ettei asetta kantavia turvallisuusviranomaisia pitäisi olla lentokoneessa. Pääasiallinen argumentti tämän kannan puolesta on oletettu katastrofaalinen riski, että ase laukeaa vahingossa lennon aikana. Asia ei ole aivan näin. Joissain valtioissa kuten Israelissa on jo vuosia ollut aseistettua henkilökuntaa kansallisen lentoyhtiön lennoilla, enkä ole tähän päivään mennessä kuullut yhdestäkään tällaisesta onnettomuudesta. Itse asiassa nykyaikaiset aseet kuten kaksitoimiset pistoolit, joissa on sisäänrakennettu kehittynyt turvallisuusmekanismi, eivät voi laueta vahingossa ja vaikka voisivatkin, se tuskin aiheuttaisi maahansyöksyä. On itse asiassa tapauksia, joissa ampuma-aseita on käytetty lentokoneessa ilman, että se olisi vakavasti vaikuttanut lentokykyyn. Toisaalta lennon turvahenkilöiden läsnäolo koneessa voisi olla ratkaisevan tärkeää kaappaustilanteen neutralisoimiseksi. Lisäksi se toimisi varmasti vahvana pelotteena niin, ettei kaappaustilannetta edes pääsisi syntymään. 
Eva Lichtenberger,
   . – Arvoisa komission jäsen, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme keskustelleet pitkään lentoturvallisuudesta, mikä on aivan oikein. Se, että asetusta on päivitettävä, ei varmasti ole yllätys. Päivityksen tarve ei johdu ainoastaan siitä, mitä tapahtui syyskuun 11. päivänä, vaan myös muista lentokoneessa sattuneista terrori-iskuista, joista olemme saaneet uutta kokemusta. 
Meillä oli suuri kiista rahoituksesta. Kysymys on ratkaiseva, kun kyse on turvallisuuden lisäämisestä. On siis olennaista kysyä, kenen on tarkoitus kerätä kokoon tarvittavat rahat.
Koko valiokuntaa ja kaikkia tämän parlamentin jäseniä olisi kuitenkin auttanut paljon, jos meillä olisi tämän keskustelun alusta saakka ollut käytettävissämme komission asiakirjat, jotka koskevat 11. syyskuuta 2001 jälkeisten toimenpiteiden arviointiprosessia. Tämä olisi varmasti tehnyt keskusteluistamme yksinkertaisempia ja tarjonnut meille monenlaisia vaihtoehtoja. 
Joka tapauksessa yhteisiin turvaamista koskeviin perustoimenpiteisiin ryhtyminen on järkevää. Se olisi monissa tapauksissa paljon avoimempaa kuin eri valtioiden hyvin erilaisten toimintatapojen välinen vastakkainasettelu, jota voidaan – ja sanon tarkoituksella voidaan, vaikka monet luultavasti tietävät, mistä puhun – käyttää väärin kilpailun vääristämiseksi ja tiettyjen käytäntöjen poissulkemiseksi. 
Meidän on tulevaisuudessa ratkaistava eräs rahoitusjärjestelyjä koskeva seikka, jonka jäsen El Khadroui jo mainitsikin. Emme voi rajata keskustelua vain lentokuljetuksiin, kun kyse on siitä, kuka huolehtii turvallisuustoimenpiteistä laajamittaisten kuljetusinfrastruktuurien kohdalla. Meidän on myös suunniteltava kaikkia kuljetustapoja kohtaan tasapuolinen rahoitustoimenpide, jottei turvallisuustoimenpiteiden rahoituksessa suosittaisi alusta saakka yhtä niistä. Tasapuolisuutta tarvitaan myös, kun päätetään siitä, missä suhteessa toimet rahoitetaan lippujen myynnillä, veronmaksajien rahoilla ja lentoyhtiöiden tai muiden elimien varoin. 
Tässä asiassa Euroopan unionin kansalaisilla on oikeus edellyttää avoimuutta, joka on perusedellytys. 
Haluan viitata siihen, mitä jäsen Matsakisilla oli sanottavanaan aiheesta. Mielestäni keskustelu tiettyjen matkustajien kieltämisestä on täysin perusteltu. Alkoholin vaikutuksen alaiset matkustajat ovat asian yksi puoli, mutta ehdotuksen alkuperäinen tarkoitus oli rajoittaa määritelmä kotiin lähetettäviin turvapaikanhakijoihin ja saatettaviin vankeihin. Tarve laajentaa termin merkitystä tuli nopeasti esiin valiokunnan keskustelujen aikana. 
Lennon turvahenkilöihin suhtaudun päättäväisesti. En usko, että aseistetun henkilökunnan läsnäolo koneessa lisää kovinkaan paljon turvallisuutta. Sula tosiasia on se, että joissain olosuhteissa se voi tarkoittaa, että koneessa on yksi ase lisää terroristeille tai niille, jotka suunnittelevat tai haluavat tehdä terroriteon. 
Lopuksi haluan tehdä kuitenkin yhden myönteisen huomion. Ajatus käyttäjien komiteasta on hyvin tärkeä askel oikeaan suuntaan, ja toivon, että sellaisilla komiteoilla on myönteinen vaikutus siihen, miten toimenpiteitä kehitetään jatkossa. 
Erik Meijer,
   Arvoisa puhemies, siviili-ilmailun suojelumääräysten yhdenmukaistaminen voi nostaa turvallisuuden tasoa. Tältä osin meidän on varmistettava, että valiokunnissa tehtäviä päätöksiä valvotaan tarpeeksi demokraattisesti, koska ne jäävät usein julkisuuden ulkopuolelle ja siten parlamentin valvonnan ulkopuolelle. Kyse on arkaluontoisista ja luottamuksellisista tiedoista, joten on ymmärrettävää, että ne haluttaisiin pitää poissa julkisuudesta. Tämän vuoksi on entistä välttämättömämpää, että parlamentti pystyy tarkasti valvomaan suljettujen ovien takana sovittujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa.
Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto tukee siten tarkistuksia 61 ja 62, joissa säädetään demokraattisesta valvonnasta. Mielestämme olisi hyvä, ettei neuvoa-antava ryhmän jäseninä ole vain toimialajärjestöjä, vaan myös matkustajien etuja ajavia järjestöjä ja kansalaisvapauksien suojelun puolesta kampanjoivia ryhmiä. 
Toinen seikka, joka erityisesti kiinnitti huomiomme, on niin sanotut lennon turvahenkilöt. Omavaltaisuuden ja onnettomuuksien ehkäisemiseksi on välttämätöntä laatia yhteiset säännöt aseistettujen turvallisuusvirkamiesten käyttämisestä lentokoneessa. Epäilen muiden puhujien tavoin sitä, että aseistetun henkilökunnan läsnäolo koneessa lisäisi turvallisuutta. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan onnitella jäsen Costaa hänen erinomaisesta työstään.
Käsittelemme tänään yleisen turvallisuuden kannalta hyvin tärkeää aihetta, joka on suojelutoimenpiteiden – toistan, suojelutoimenpiteiden – lisääminen siviili-ilmailun alalla. Tämä on seuraava askel kohti sellaisten uhkien, erityisesti terrorisminuhkien, ehkäisemistä, joissa käytetään hyväksi ihmisiä ja hyödykkeitä kuljettavia siviili-ilma-aluksia. Meidän on myönnettävä, että voimassa oleva vuoden 2002 asetus sisältää liian yksityiskohtaisia ja muodollisia ratkaisuja, jotka tekevät operationaalisiin tarpeisiin joustavasti vastaamisen vaikeaksi. On elintärkeää, että säilytämme sopivan tasapainon tehokkaan ja siis nopean reagoinnin tarpeen ja asianmukaisen suojelun ja valvonnan välillä. 
On tietysti välttämätöntä myös tehdä oikeita päätöksiä tarpeellisen toiminnan kustannuksista. On sääli, ettei asetusluonnoksessa käsitellä tätä asiaa. Arvoisa komission jäsen, haluaisin mielelläni saada edes arvion tarvittavista kuluista. On hyvä, että jäsenvaltioille annetaan vastuu asianmukaisen siviili-ilmailun turvaamissuunnitelmien laatimisesta. Lentoyhtiöt ja lentotoiminnan harjoittajat ovat vastuussa ohjelmien ja teknisten edellytysten täytäntöönpanosta oikean suojelun varmistamiseksi. Tämä edellyttää myös henkilökunnan asianomaista koulutusta. Meidän on myös kiinnitettävä huomiota turvallisuusstandardien tarpeeseen, eikä standardeja pidä alentaa säästöjä silmällä pitäen. 
Seuraava hyvin tärkeä kysymys on asianmukaisten sopimusten laatiminen EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. On hyvä, että asetuksen 17 artikla sisältää tätä ongelmaa koskevia säännöksiä. Olen iloinen nähdessäni, että asetuksen liite on selkeä ja että sen rakenne sallii tarpeen vaatiessa erityisten täytäntöönpano-ohjeiden lisäämisen. 
Haluan käyttää tilaisuuden hyväkseni ja kiinnittää huomionne siihen, kuinka välttämätöntä on, etteivät käytettävät toimenpiteet ja menetelmät ole tarpeettoman ankaria tai jopa nöyryyttäviä matkustajille. Tämä koskee vammaisia matkustajia tai pienten lasten vanhempia. Joskus on myös outoja tilanteita esimerkiksi, kun matkustajalta on juuri takavarikoitu pienen pieni kynsiviila, mutta vähän ajan kuluttua koneessa, jos hän matkustaa businessluokassa, hänelle annetaan metallinen veitsi ja haarukka. 
Lopuksi haluan todeta olevani vakuuttunut, että komission esittämä asetusluonnos paranee useiden järkevien tarkistusten hyväksymisen myötä, mitä tuen Unioni kansakuntien Euroopan puolesta –ryhmän puolesta. Ehkä tiedättekin, mitä erään äidin kerrotaan sanoneen lentäjäpojalleen: "Lennä vain hitaasti ja alhaalla". Minä sanoisin sen eri tavalla: "Lentäkäämme niin nopeasti ja niin korkealla kuin on tarpeen, mutta lentäkäämme aina turvallisesti". 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, osa kunnioitetun kollegani, jäsen Bradbournin, puheista oli hänen henkilökohtaista mielipidettään. Voin vakuuttaa parlamentille ja komission jäsenelle, että Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä tukee – yhtä tarkistusta lukuun ottamatta – täysin jäsen Costan mietintöä. Käytänkin tilaisuuden hyväkseni ja kiitän vielä kerran valiokunnan puheenjohtajaa ja esittelijää hyvin rakentavasta yhteistyöstä. 
Haluan nyt ottaa esille kaksi erikoispiirrettä, jotka liittyvät parlamentin tekemiin tarkistuksiin. Ensinnäkin mielestäni lentokenttien turvaamistoimenpiteiden kustannukset olisi jaettava lentokenttien käyttäjien ja jäsenvaltioiden kesken, sillä lentokentillä toteutettavat toimenpiteet eivät ole pääasiassa yksittäisen matkustajan eduksi, vaan niiden avulla ehkäistään vaaroja kaikkien puolesta. Tämä on perinteisesti yksi valtion tehtävistä, ja valtion olisi maksettava siitä. Haluan painottaa vertailun vuoksi – ja vertaus sopiikin hyvin tähän iltaan – että minun kotimaassani sadat poliisit ovat palveluksessa jalkapallo-otteluiden aikana niin ennen peliä, sen aikana kuin sen jälkeen, eikä yksikään katsoja joudu maksamaan tästä senttiäkään. Jos kerran ihmisiä suojellaan vaaroilta jalkapallo-otteluiden aikana julkisin varoin, samaa tapaa olisi ainakin jossakin määrin sovellettava lentokentillä. 
Toiseksi meidän on lopullisesti varmistettava, että yhden turvatarkastuksen järjestelmä otetaan käyttöön Euroopan unionin sisäisten lentojen lisäksi myös Euroopan unionin ja turvallisten kolmansien maiden välisillä lennoilla. Ei ole todellakaan hyväksyttävää, että Israelista Frankfurtin lentokentälle saapuva matkustaja joutuu läpikäymään toisen turvatarkastuksen ennen matkan jatkumista Hampuriin. Sama koskee myös Yhdysvaltoja. On mahdollistettava se, että turvallisista maista saapuvat ihmiset eivät joudu läpikäymään ylimääräisiä turvatarkastuksia, kun he vaihtavat lentoa Euroopan unionin jäsenvaltion sisällä. Tämä olisi järkevä ratkaisu, ja toivon, että parlamentti yhdessä komission ja neuvoston kanssa hyväksyy sen. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää jäsen Costaa rakentavasta mietinnöstä. Suhtaudun myönteisesti siihen, että täysistunnossa tarkistetaan voimassa oleva asetus, joka hyväksyttiin heti New Yorkissa 11. syyskuuta 2001 sattuneen terrori-iskun jälkeen. Toimin jäsen Hedkvist Petersenin sijaisena valiokunnassa. Olin kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan varjoesittelijä ja ehdotin tarkistuksia, jotka valiokunta hyväksyi ja joista äänestetään huomenna. Ne koskevat tavallisen postin ja perinteisen rahdin välistä jaottelua sekä terrori-iskuilta suojelua. 
Meidän on lisättävä turvallisuutta, mutta tarvitsemme myös tasapainoa vapauksien ja oikeuksien välillä. Kaikille EU:n kansalaisille, etenkin harvaan asutetuilla alueilla tai kaupunkien ja asutusalueiden ulkopuolella asuville, on hyvin tärkeä oikeus se, että heidän postinsa jaetaan tehokkaasti ja kohtuullisessa ajassa. Melko monessa jäsenvaltiossa on lentopostiliikennettä, joka ei ole samanlainen riski kuin muut ilmailun muodot. Postin jakelu ei saa kestää useita päiviä, sillä siihen Euroopan unionin kansalaiset suhtautuvat hyvin karsaasti. Postia ja postipalveluja koskevilla tarkistuksilla taataan, etteivät postipalvelut huonone asetuksen vuoksi. 
Haluan sanoa mielipiteeni myös tarkistuksesta 22, joka koskee mahdollisesti häiriköiviä matkustajia tai matkustajia, joiden käytös on selvästi epänormaalia. On tärkeää selventää, ettemme tarkoita henkilöitä, joilla on fyysisiä tai psyykkisiä ongelmia. Ajoliuskojen ja muiden apuneuvojen myötä ilmailu on tullut avoimeksi kaikille, eikä tämä asetus saa vaikuttaa siihen. 
On myös erittäin tärkeää laatia selkeät ja tiukat säännöt siitä, milloin lentoyhtiöiden on käytettävä vartijoita lennoilla. Mietinnössä on löydetty selkeä tasapaino toisaalta ilmailuun iskeneen kauhistuttavan terrorismin, jolta haluamme suojella itseämme, torjunnan sekä toisaalta turvallisen ja tehokkaan ilmailun ja posti- ja rahtipalveluiden välille. Tuen tätä mietintöä. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, on ilmiselvää, että toimenpiteet, joihin on ryhdytty osana terrorismin torjuntaa, ovat jossain määrin väistämättömiä. Selvää on kuitenkin myös se, että toimenpiteistä voi tulla kohtuuttomia ja niiden kansalaisvapauksia rajoittavia, joita toimenpiteiden pitäisi suojella. On ensiarvoisen tärkeää, että meillä on tehokkaat ikään kuin turvallisuusventtiileinä toimivat mekanismit, joiden avulla estetään kansalaisvapauksien rikkomukset. Lain kirjain on tärkeä, ja sitä on valvottava, mutta samalla myös sen soveltamista on valvottava. On huolestuttavaa, että yhä enemmän valtaoikeuksia siirretään Euroopan unionin keskukseen, erityisesti komissiolle. Toissijaisuusperiaatetta heikennetään hitaasti mutta varmasti. Toinen esiin nouseva kysymys on, miten kerättyä ja levitettyä tietoa käsitellään ja kenellä on pääsy siihen. 
Kaikesta tästä on puhuttu aikaisemminkin, kun olemme keskustelleet samantapaisista toimenpiteistä ja tavoitteista. Meillä on omat epäilyksemme, mutta tunnustamme myös Euroopan unionin oikeuden suojella kansalaisiaan. Erimielisyytemme koskevat siis erilaisia menetelmiä. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, erään sanonnan mukaan turvallisuustoimenpiteitä ei voi koskaan olla liikaa. Siitä onkin itse asiassa tullut yleinen itsestäänselvyys. 
On asia kuitenkaan niin? Onko totta, että mitä enemmän turvallisuustoimenpiteitä on, sitä pienempi on vaaraan joutumisen riski? Tarkastelen tässä asiaa tietysti vain yhdestä näkökulmasta ja koskien yhtä hyvin kiisteltyä kysymystä, joka liittyy mahdollisuuteen käyttää erityisiä siviili-ilmailun turvaamisjoukkoja, joilla olisi oikeus kantaa aseita. Minulla ei ole epäilystäkään, etteikö tässä tapauksessa olisi sovellettava ehdotonta ja yksiselitteistä kieltoa. Tämä johtuu siitä, että aseiden käyttö, vaikkakin tietysti vain matkustajien ja henkilöstön puolustamiseen, itsessään aiheuttaa vaaran niin hauraassa ilmapiirissä kuin lentokone. Tämän lisäksi aseet voivat yllyttää matkustajia, jotka muuten olisivat nousseet koneeseen ilman aggressiivisia aikeita. Etenkin jos he ovat psykologisesti epätasapainoisia. Tällaisiakin matkustajia voi kuitenkin löytyä lentokoneesta. 
On valitettavaa, ettei liitteen kappaleen 10 kohdassa 4 tai tarkistuksessa 79 käsitellä tätä asiaa. Toistan, että olen aseiden totaalisen kiellon kannalla. Joku voisi hyvin kysyä, mitä tehdään sellaisissa harvinaisissa erikoistilanteissa, joissa epäillään vaaraa? Tähän sanoisin, ettei sellaista lentoa saisi päästää nousemaan lainkaan, vaan lento olisi peruutettava. Minä itse en ainakaan haluaisi olla siinä koneessa. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää jäsen Costaa tästä mietinnöstä, jossa käsitellään ensimmäisestä asetuksesta poisjääneitä seikkoja. Ensimmäinen asetus laadittiin kiireellisesti syyskuun 11. päivän kauhean iskun jälkeen useiden toimielinten toimesta, mikä osoitti reagointikykyä. 
Asia on kuitenkin niin, että samalla joitain tiettyjä seikkoja jätettiin pois neuvotteluista, jotka pidettiin turvallisuuden kannalta merkittävän tapahtuman seurauksena. Jäsen Costa on mielestäni myös parantanut kaikkein tärkeimpiä seikkoja näiden komission esittämään asetukseen, joka on nyt puiteasetus niin kauan kuin valiokunnissa tehdyt muutokset ja kokemuksen soveltaminen arvioidaan, tekemiensä tarkistusten avulla. Tarkistukset koskevat niin jäsenvaltioiden kuin lentoyhtiöiden ja lentokenttienkin huolia ja etuja sekä rahoitukseen liittyviä seikkoja, joita ei ole vielä käsitelty ja jotka ovat niin tärkeitä jäsen Costalle. Hän onkin saanut paljon edistystä aikaan. 
Olemme sitä mieltä, että jäsen Costan ehdotuksessa on järkeä, vaikkakin ehdotus on innokkuudessaan muuttaa asetusta aiheuttanut myös sekaannusta. Esimerkkinä tästä on lausekepaketti, joka koskee siviili-ilmailun turvaamista koskevan lainsäädännön soveltamista Gibraltarin lentokentällä. Tästä on keskusteltu perinteisesti ja historiallisesti jo vuodesta 1987.
Olemme esitelleet useista eri näkökulmista yhden tarkistuksen, jonka avulla säilytetään ja suojellaan historiallista nyt ratkeamassa olevaa kiistaa vaarantamatta missään tapauksessa Gibraltarin lentokentän turvallisuutta. Pyydänkin siis jäsen Costalta, ettei hän aiheuta lisää konflikteja sopimukseen, josta on neuvoteltu jo joulukuusta 2004 ja jolla estetään Gibraltarin lentokentän lakkauttaminen ja purkaminen. Pyydämme teitä siis hyväksymään tämän tarkistuksen, jolla yksinkertaisesti säilytetään jotain historiallista vaikuttamatta millään tavalla siviili-ilmailun turvallisuuteen. 
Christine De Veyrac (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa kiittämällä liikenne- ja matkailuvaliokuntamme puheenjohtajaa, jäsen Costaa, hänen erinomaisesta mietinnöstään. Hänen luonnoksessaan esitellyt säännökset epäilemättä parantavat siviili-ilmailun turvallisuutta. 
On kuitenkin kaksi seikkaa, jotka haluan nostaa esille. Monet teistä ovat viitanneet niistä ensimmäiseen, siis rahoituskysymykseen. Keskustelemme täällä turvaamisesta, emme lentoturvallisuudesta. Kyse ei siis ole ainoastaan lentokuljetuksen käyttäjien vaan kaikkien eurooppalaisten suojelusta, jotka voisivat olla sellaisten iskujen kohteena, joissa lentokoneita käytetään hyväksi kuten 11. syyskuuta. Tuntuu epäoikeudenmukaiselta, kuten jäsen Jarzembowski sanoi, kuormittaa lentomatkustajia näiden toimenpiteiden kustannuksilla, varsinkin kun heitä jo verotetaan liikaa alalla, jossa keksitään koko ajan uusia veroja kuten esimerkiksi joissain valtioissa äskettäin käyttöön otettu lentolippuvero. Mielestäni olisi siis parempi, etteivät lentomatkustajat joutuisi maksamaan liikaa näistä toimenpiteistä. 
Toinen seikka, jonka haluan tuoda esille, liittyy tarkistuksiin 41 ja 42 sisältyvään sitoumukseen, joka velvoittaa jäsenvaltioita konsultoimaan sääntelykomiteaa ja ilmoittamaan sille ennen, kun se ryhtyy toteuttamaan omia turvaamistoimenpiteitä. Ymmärrän ja kunnioitan tarkistusten taustalla olevaa ajatusta avoimuudesta. Ihmettelen kuitenkin, miten tällaiset ehdotukset olisivat käytännössä sovellettavissa. Jos joka kerta kun lentokenttä haluaa ottaa käyttöön uuden turvallisuustoimen, täytyy odottaa, että sääntelykomitea kutsutaan koolle, sille tiedotetaan ja sitä konsultoidaan, en ole lainkaan varma, edistääkö sitoumus, jonka täyttämiseen kuluu noin paljon aikaa, ilmailun turvallisuutta. Oli varmasti järkevää löytää parempi tasapaino avoimuuden tarpeen ja toiminnan tarpeen välille. 
Bogusław Liberadzki (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, minulla on jälleen ilo ilmaista kunnioitukseni komission jäsentä Barrot’ta kohtaan loistavan ratkaisun esittämisestä meille. Arvoisa komission jäsen, se on todellinen panos turvallisen eurooppalaisen ilmatilan luomiseksi. Haluan kiittää jäsen Costaa, liikenne- ja matkailuvaliokunnan puheenjohtajaa, hänen mietinnöstään. Teidän opastuksellanne olemme päässeet hyvään sopimukseen lukuun ottamatta muutaman yksittäisen jäsenen epäilyksiä. 
Kansalaisten suojeleminen antaa heille turvallisuudentunteen, ja lentokuljetuksen suojeleminen vakaannuttaa ilmailumarkkinoita. Haluan korostaa tänään, että nämä seikat ovat hyvin tärkeitä erityisesti niiden valtioiden näkökulmasta, joissa nämä markkinat ovat lastenkengissään. Minun kotimaassani lentoliikenne kasvaa noin 30 prosentin vuosivauhtia. En ole kuitenkaan huolestunut siitä, että komissio ja lentoturvallisuusvirasto saavat oletettavasti kohtuuttoman paljon uutta toimivaltaa, koska tämä on tarpeellista.
Meillä on viiden vuoden kokemus 11. syyskuuta 2001 jälkeen. Edellä mainitussa asetusehdotuksessa on määritelty hallitusten ja valtioiden tehtävät, lentokenttien ja lentoyhtiöiden vastuut, virkamiesten ja lentoturvallisuustyöntekijöiden toimivalta sekä myös suuntaviivat matkustajan hyväksyttävästä käytöksestä. Asetusluonnoksessa mainitaan myös, miten ohjelma on rahoitettava. Kehotan vastustamaan kustannusten minimointia itse tavoitteena. Meillä on kuitenkin velvollisuus valvoa lentoliikenteen turvallisuutta. Emme myöskään vastusta mitenkään kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan esittämää ehdotusta. Olen siten sitä mieltä, että ihmisoikeuksien ja kansalaisvapauksien rajoittamista koskevat pelkomme eivät ole täysin aiheellisia. 
Tosiasia on, että tällä asetuksella on myönteinen, ehkä jopa kohtuuttoman myönteinen, vaikutus lentoliikennealan kilpailujohtoasemaan verrattuna muihin kuljetusaloihin. 
Jacques Barrot,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa kiittämällä valiokunnan puheenjohtajaa Costaa hänen loistavasta työstään. Kiitän myös kaikkia puhujia, joiden puheet osoittavat tämän illan keskustelunaiheen tärkeyden.
Euroopan komissio pystyy hyväksymään suuren osan mietintöön esitetyistä tarkistuksista. Arvoisa puhemies, välitän tarpeellisen tiedon jokaisesta tarkistuksesta tavanomaisten kanavien kautta.(1)
Käytän tilaisuutta hyväkseni ja vastaan joillekin puhujille ampuma-aseiden läsnäoloa lentokoneessa koskevaan kysymykseen. Komission asetusehdotuksen liitteen luvussa 10 ehdotetaan turvaamistoimenpiteitä lentojen aikana. Kappaleessa 4 vaaditaan, ettei ampuma-aseita saa olla lentokoneessa ilman kyseisen jäsenvaltion valtuutusta edellyttäen, että turvallisuusehdot täyttyvät. Komissio ei ehdota ampuma-aseiden sallimista lentokoneessa, mutta kokemus on osoittanut, että on tapauksia, joissa asetta kantavat koneessa valtionmiesten henkivartijat tai turvallisuusvirkamiehet. Komissio haluaa siis varmistaa, että näissä tapauksissa täyttyvät kappaleessa 4 säädetyt ehdot. En puhu enempää ampuma-aseista lentokoneessa. Tämä on vaikea ongelma, johon olemme pyrkineet löytämään muutamia kriteerejä. 
Hyvä jäsen Costa, komissio voi tukea johdanto-osan kappaleeseen 9 sisältyvää ehdotusta luoda vastavuoroisuusmekanismi, joka voitaisiin aktivoida terrori-iskun sattuessa. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä, että terroriteon seuraukset voivat ulottua paljon kuljetusalaa laajemmalle. Tästä syystä komissio on sitä mieltä, että tätä asiaa on käsiteltävän laajemmassa kontekstissa. 
Siirryn nyt turvaamisen rahoittamiseen. Lupasin teille huhtikuussa kertomuksen liikenteen turvaamisen rahoituksesta. Olemme juuri viimeistelemässä tuota asiakirjaa, joka on teillä ennen kesätaukoa. Kertomuksessa kuvaillaan nykyistä tilannetta ja osoitetaan, miten olisi toimittava niin, että toisaalta suojellaan kansalaisia ja toisaalta taataan, että yhtenäismarkkinat ja vääristymätön kilpailu toimivat hyvin. 
Siviili-ilmailun turvallisuutta koskevan tutkimuksen mukaan tällä hetkellä turvaamiskustannukset rasittavat suurelta osin käyttäjiä. Yhteisön sisäisten lentojen kohdalla hallitusten ja lentoyhtiöiden perimät turvaamiseen liittyvät verot ja maksut ovat yhdestä kahteen prosenttiin keskimääräisen lipun hinnasta. Olen siten samaa mieltä valiokunnan ja sen puheenjohtajan Costan kanssa siitä, että avoimuutta on lisättävä verojen ja maksujen suhteen. Näin vältetään kaikki vääristyneen kilpailun vaarat. 
Seuraava tehtävämme on tutkia tilannetta, joka voisi kehittyä, jos jotkin jäsenvaltiot asettaisivat lisävaatimuksia. Ymmärrän hyvin kaikkien näiden rahoitukseen liittyvien tarkistusten syyt, mutta onko välttämätöntä yrittää ratkaista kaikki nämä rahoitusongelmat teknisellä asetuksella? Asetuksen tehtävänä on luoda tekniset standardit siviili-ilmailun turvaamiseksi. Muilta osin on totta, että tiettyjen menettelyjen yksinkertaistaminen voi laskea kustannuksia. Minun on kuitenkin muistutettava parlamenttia siitä, ettei tämän turvallisuuslainsäädännön parannusta saa viivästyttää. Tämän vuoksi komissiolla on epäilyksiä rahoitusta koskevia tarkistuksia, erityisesti tarkistuksia 35 ja 43, kohtaan. On totta, että rahoitusongelmat edellyttävät selvitystä, mutta varokaamme viivyttelemästä tämän tarkistetun luonnoksen hyväksymisen kanssa. Mielestäni jokainen puhuja on tunnustanut, kuinka hyödyllinen se on erityisesti eurooppalaisen turvallisuusstandardeja koskevan lähestymistavan luomiseksi.
Lopuksi haluan sanoa vastaavalle valiokunnalle, ettemme voi tukea tarkistuksia, joilla uskotaan lisää tehtäviä Euroopan lentoturvallisuusvirastolle. Emme voi tällä hetkellä pyytää sitä ottamaan lisävelvoitteita, koska sillä on jo nyt hyvin tärkeitä tehtäviä, joiden hoidossa on ollut vaikeuksia tämänhetkisten resurssien vuoksi. 
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, huolimatta näistä epäilyksistä haluan vilpittömästi kiittää parlamenttia sekä esittelijää ja valiokuntaa, koska olemme sitä mieltä, että komissio voi hyväksyä suurimman osan tarkistuksista. Toivon todella, että tämä ehdotus voidaan hyväksyä nopeasti. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00.

Komissio voi hyväksyä tarkistukset 1, 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 33, 34, 37, 40, 46, 47, 48, 49, 53, 55, 56, 58, 60, 61, 65, 66, 67, 68, 73, 77, 78, 82, 89 ja 91.
Komissio voi periaatteessa hyväksyä tarkistukset 9, 14, 18, 23, 25, 39, 42, 51, 64, 72, 79, 81 ja 84.
Komissio voi hyväksyä osittain tarkistukset 5, 20, 21 ja 57.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 2, 3, 6, 19, 22, 32, 35, 36, 38, 41, 43, 44, 45, 50, 52, 54, 59, 62, 63, 69, 70, 71, 74, 75, 76, 80, 83, 85, 86, 87, 88 ja 90. 

Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Michael Cramerin laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0183/2006) eurooppalaisen rautatieliikenteen merkinantojärjestelmän (ERTMS/ETCS) käyttöönotosta (2005/2168(INI)). 
Michael Cramer (Verts/ALE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ilmaista suuren kiitollisuuteni sekä komissiolle, valiokunnan sihteeristölle, rautatieyhtiöille että rautatieteollisuudelle siitä rakentavasta yhteistyöstä, jota ne ovat tehneet, sekä viimeisenä mutta ei suinkaan vähäisempänä, ryhmän varjoesittelijöille, sillä myös heidän ansiostaan tämä mietintö hyväksyttiin liikenne- ja matkailuvaliokunnassa kenenkään äänestämättä vastaan tai tyhjää.
ERTMS:n myötä digitaalinen tekniikka otetaan käyttöön rautatieinfrastruktuurissa, mikä mahdollistaa sen, että monien vuosikymmenien jälkeen nykyään käytössä olevat 20 erilaista merkinantojärjestelmää kuuluvat pian menneisyyteen ja ne korvataan kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti ERTMS:llä. Järjestelmä parantaa turvallisuutta, supistaa rakennus- ja ylläpitokustannuksia ja nostaa ratojen kapasiteettia huomattavasti. Järjestelmän seurauksena myös veturien hinnat alenevat tuntuvasti, mikä mahdollistaa sen, että niitä voidaan valmistaa enemmän. Tämä standardisoitu junien turvallisuutta koskeva järjestelmä yksinkertaistaa ja nopeuttaa huomattavasti yhteentoimivuutta ja mahdollistaa pitkien reittien tarjoamien etujen hyödyntämisen erityisesti koko Euroopan laajuisessa tavaraliikenteessä. Nykyinen tekninen ja poliittinen tilkkutäkki on tehnyt tällaisten matkojen tuntuvan lisäämisen mahdottomaksi, joten ERTMS:ään sijoittaminen kannattaa asettaa etusijalle ja sen tarpeellisuutta kannattaa painottaa.
ERTMS:n investoinnit rinnastetaan infrastruktuurin investointeihin ja niitä pidetään rajat ylittävinä hankkeina. ERTMS:n kanssa yhteensopivien vetureiden ja infrastruktuurin yhteisöltä saama tuki on korkeintaan 50 prosenttia, ainakin rajat ylittävillä alueilla. Kannatan lujasti yhteisymmärryspöytäkirjaa, jolla Euroopan unioni ja kansalliset rautatieyhtiöt ovat sopineet kuuden käytävän varustamisesta ERTMS:llä. Nämä käytävät symboloivat Euroopan uudelleen yhdistymistä, ja ERTMS:n käyttöönotto niissä, muun muassa, voittaa kansallisen itsekkyyden, koska on alettava ajatella ja toimia eurooppalaisella tavalla. Näiden hankkeiden menestyminen lyhyellä aikavälillä kannustaisi uusien hankkeiden toteuttamista. Tämän ohella on tarpeellista, että EU:n päätöksentekijät pitävät ERTMS:n yhteisön asialistan kärjessä, ja myös jäsenvaltioiden, rautatieteollisuuden, infrastruktuurin haltijoiden ja rautatieyritysten on asetettava ERTMS etusijalle ja pyrittävä yhteiseen päämäärään kannustimien ja vaatimusten avulla yhtä aikaa.
Eräiden tärkeiden puite-edellytysten on kuitenkin toteuduttava, jotta junat voisivat kulkea tulevaisuudessa nopeasti ja ympäristöä vahingoittamatta. Eurovignette-järjestelmän ulkoiset kustannukset on sisällytettävä hintoihin, ja esimerkkinä siitä, miten se voidaan tehdä, on Sveitsi, missä tiemaksut ovat nelinkertaiset verrattuna Saksaan ja niitä sovelletaan kaikille teille ja kaikille raskaan liikenteen ajoneuvoille. Tähän asti kilpailu EU:ssa on ollut epäoikeudenmukaista. Esimerkiksi Saksassa valtavien verollisten epäkohtien lisäksi raidemaksut muodostavat käyttömaksun radan käytöstä kaikille junille ja kaikille reiteille, kun taas kuorma-autoista on tähän asti peritty maksuja ainoastaan moottoriteillä ja vain, kun niiden paino on yli 12 tonnia. ERTMS tarjoaa Euroopalle tilaisuuden kasvaa yhdessä ja tämän lisäksi se on välttämätöntä rautatieteollisuuden keskipitkän ja pitkän aikavälin kehittymiselle ja alan 15 000:lle korkeaa koulutusta vaativalle työpaikalle. Rautatieteollisuus on jo nyt vientimenestys. Korean, Taiwanin, Intian, Saudi-Arabian ja Kiinan veturitilaukset sekä näiden maiden infrastruktuurihankkeet osoittavat selkeästi rautatieteollisuuden markkinapotentiaalin. ERTMS:llä on hyvät mahdollisuudet tulla maailmanlaajuiseksi standardiksi, jos se saavuttaa Euroopassa riittävän vahvan markkinaperustan. 
Minulla on tulevaisuudenkuva eurooppalaisesta rautatieverkosta, joka ulottuu Lissabonista Tallinaan, Pariisista Varsovaan ja Lontoosta Budapestin kautta Ateenaan. ERTMS:n avulla tämä etenee valtavan askeleen eteenpäin. Toivon, että me kaikki tämä mielessämme vahvistamme huomenna valiokunnan äänestyksen. Pyytäisin teitä hylkäämään kaikki tarkistukset, jotka nyt on esitetty. Pyytäisin myös neuvostoa seuraamaan parlamentin esimerkkiä, kun se äänestää tästä. 
Jacques Barrot,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, luin jäsen Cramerin mietinnön hyvin tarkkaan ja mielenkiinnolla. Haluan onnitella häntä mietinnön korkeasta laadusta, joka on kaikkien rautatiealan toimijoiden yhteistyön tulosta. Ette ole säästellyt voimianne, jäsen Cramer! Ette tyytynyt vain järjestämään kuulemistilaisuutta eurooppalaisesta rautatieliikenteen hallintajärjestelmästä (ERTMS), vaan sen lisäksi matkustitte kaikkialla Euroopassa herättääksenne ERTMS:n tekniikkaa ja menetelmiä koskevaa keskustelua. Olette neuvotellut tiiviisti ERTMS:n eurooppalaisen koordinaattorin Karel Vinckin kanssa. Näiden syiden vuoksi mietintönne, jonka liikenne- ja matkailuvaliokunta hyväksyi yksimielisesti, on erinomainen.
Mietintönne tuo selkeästi esille ERTMS-järjestelmän edut sekä kolme haastetta, joihin on vastattava, jotta järjestelmä voidaan ottaa käyttöön menestyksekkäästi. 
Ensinnäkin ERTMS tunnetaan nykyään maailman parhaana olemassa olevana järjestelmänä, jolla välitetään kuljettajalle tietoa sallitusta nopeudesta, ja tätä nopeutta valvotaan automaattisesti. Kuten jäsen Cramer juuri painottikin, tätä järjestelmää voidaan hyödyntää myös vientituotteena, niin kuin sen vientimenestys Euroopan ulkopuolelle, muun muassa Taiwaniin ja Koreaan, on osoittanut.
Toiseksi monet radat Euroopassa on varustettu kansallisilla ja jopa alueellisilla järjestelmillä, jotka ovat yleensä vanhentuneita ja keskenään yhteen sopimattomia. Jäsen Cramer käytti sanaa "tilkkutäkki", joka kuvaa hyvin näiden järjestelmien turvallisuus- ja suoritustasojen suuria eroja. Voidakseen liikennöidä tietyllä radalla junat täytyy varustaa vastaavalla järjestelmällä, näin ollen esimerkiksi Thalys-junissa on oltava seitsemän erilaista nopeusvalvontajärjestelmää.
Kolmanneksi niin kauan kuin ERTMS-järjestelmää ei oteta laajasti käyttöön Euroopan rautatieverkossa, rautatieyritykset ovat haluttomia investoimaan siihen. Niin kauan kuin junia ei ole varustettu ERTMS:n mukaisesti, eivät myöskään infrastruktuurin haltijat ole halukkaita investoimaan siihen. Tämä aiheuttaa sen, että rautatieyritysten etujen mukaista on usein odottaa, että toiset ottavat ensimmäisen askeleen. Tästä viivyttelyn noidankehästä on vapauduttava ja saatava kaikki rautatieliikennealan toimijat vakuuttuneiksi valitsemaan sellainen strategia, jossa kaikki lopulta voittavat. Tämän ohella voimme luottaa siihen, että eurooppalainen koordinaattori Karel Vinck käyttää taivuttelukykyjään.
Suuret rahtiliikennekäytävät ovat kilpailukykyisiä vain, jos junia ei pysäytetä rajoilla teknisten esteiden vuoksi. Yhteisön strategiassa tämä on ilmaistava selkeästi, kuten jäsen Cramer on esittänyt mietinnössään. On varmistettava, että ERTMS otetaan käyttöön kaikkialla, missä se on pakollista, erityisesti kaikilla suurnopeusradoilla. Yhteisön rahoitusta on annettava vain sellaisille rautatiehankkeille, joissa ERTMS otetaan huomioon. On luotava huomattava taloudellinen kannustin niille infrastruktuurin haltijoille ja rautatieyrityksille, jotka ensimmäisinä varustautuvat ERTMS:llä. 
ERTMS:n menestymisen eteen on tehty paljon työtä, mutta meidän on tehostettava toimiamme, ja sen vuoksi, arvoisa puhemies, parlamentin tuki on lämpimästi tervetullutta.
Kiitän teitä tämän mietinnön parissa tekemästänne työstä, jäsen Cramer. Meidän on yhdessä pyrittävä samaan päämäärään eli eurooppalaiseen kilpailukykyiseen rautatieliikennealueeseen, joka tarjoaa korkealaatuista palvelua. Siten voimme siirtää osan maanteiden rahtiliikenteestä rautateille ja säästää energiaa ja paremmin saavuttaa Kioton sopimuksessa määritellyt vaatimukset. Kaikki tämä edellyttää, jäsen Cramer, todellakin kunnianhimoista ja rohkeaa strategiaa, joka tähtää ERTMS:n käyttöönottoon. Mietintönne tarjoaa tähän tärkeän tuen, josta kiitän sekä teitä että Euroopan parlamenttia. 
Georg Jarzembowski,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa varapuheenjohtaja, toivon, että yhden rautatiejärjestelmän käyttöönotto on nopeampaa ja täsmällisempää kuin se, miten me hoidamme asioitamme, sillä olemme jo – jälleen kerran – 20 minuuttia aikataulusta myöhässä. Suonette, että poistun melko pian, sillä haluan nähdä erään ottelun muualla.
Minun ei tarvitse toistaa sitä, mitä esittelijä sanoi, koska valiokunnassa edustettuina olevat ryhmät pääsivät keskeisissä kysymyksissä kompromissiin. Jaan myös näkemyksen, jonka varapuheenjohtaja esitti.
Haluan tähdentää vain kahta seikkaa. Ensinnäkin – ja tämä on jäsen Cramerille – meidän ei tulisi puhua prosenttimääristä, sillä emme vielä tiedä, kuinka paljon meillä on rahaa ERTMS:ää varten, emmekä sitä, mitkä hankkeet voidaan todella toteuttaa. Hanke, joka koskee reittiä Rotterdamista Genovaan, näyttäisi olevan valmis toteutettavaksi lukuun ottamatta viimeistä rataosuutta Genovaan, mutta muihin hankkeisiin jäsenvaltioiden rahoitusta ei ole vielä varmistettu. Meidän ei pitäisi näin ollen antaa lupauksia, joita jäsenvaltiot eivät halua täyttää, sillä niiden, verkkoyritysten ja rautatieyhtiöiden on tehtävä oma osuutensa. Ainoa asia, mitä me voimme tehdä, on lisätä summan päälle täydennystä TEN-talousarviosta. Jos jäsenvaltiot jarruttavat edistymistä, mitään ei tapahdu.
Toiseksi toivon, että ne jäsenvaltiot, jotka voivat saada rahoitusta koheesiorahastosta tai aluerahastosta, käyttävät määrärahat ERTMS:ään, mutta jos ne käyttävät rahan teiden rakentamiseen ja valittavat sitten rautateiden olevan huonosti organisoituja ja liian hitaita, niin se on jäsenvaltioiden omaa syytä. 
Tämän mietinnön myötä olemme antaneet oikean signaalin. Myös komissio on valmis tekemään oman osansa, mutta kaikki riippuu jäsenvaltioista, verkkoyrityksistä ja rautatieyhtiöistä ja siitä, että ne käyttävät tämän osarahoituksen hyödykseen. Jos ne eivät tee sitä, loistavasta ajatuksestamme, jota olemme vieneet eteenpäin, jäävät tulokset saavuttamatta. Toivokaamme siis kaikki, että jäsenvaltiot, ehkäpä huomenna, lukevat raportit siitä, mitä olemme sanoneet ja päättävät kaikesta huolimatta tukea tätä hanketta. 
Jörg Leichtfried,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa varapuheenjohtaja, haluan ensiksi käyttää tilaisuutta hyväkseni ilmaistakseni lämpimimmät kiitokseni jäsen Cramerille tiiviistä yhteistyöstä muiden kanssa. Mietintö on teknisesti hyvin vaativa ja vaikea. Olemme saaneet mietinnön viedyksi äänestykseen hyvin nopeasti ja täsmällisesti, ja se tietää hyvää Euroopan rautateiden tulevaisuudelle.
On varsin selvää, miksi asia on niin kiireellinen. Kuten jäsen Cramer jo mainitsi, Euroopassa on nykyään käytössä yli 20 erilaista merkinanto- ja nopeusvalvontajärjestelmää, mikä ensinnäkin vie vapaata tilaa junissa puhumattakaan rahasta ja tietysti myös maksimoi virheiden mahdollisuuden äärimmilleen ja on viime kädessä turvallisuusongelma. Tämä muodostaa suuren esteen yhteentoimivuudelle, ja se varmasti asettaa rautatieliikenteen epäedulliseen asemaan, kuten sanoittekin, jäsen Cramer, kun otetaan huomioon erityisesti liikenteen jatkuva kasvu ja kiireellinen tarve siirtää liikennettä maanteiltä rautateille. Toivon, että se mitä olemme kuulleet puhuttavan valkoisesta kirjasta, jonka on määrä ilmestyä, on pelkkää huhupuhetta. Järjestelmä on todella tarpeellinen. 
Olemme tulleet vakuuttuneiksi järjestelmän toimivuudesta. Kaikki, mitä on sanottu järjestelmän mahdollisesta toimimattomuudesta tai huonosti toimivuudesta tai muusta sellaisesta, on pötypuhetta. Järjestelmä toimii käytännössä, se toimii matkustajajunissa. Siksi on äärimmäisen tärkeää, että jäsenvaltiot löytävät nopeasti strategian järjestelmään siirtymiseksi ja sen käyttöön ottamiseksi.
Haluan käyttää tätä viimeistä tilaisuutta hyväkseni huomauttaakseni, että mielestäni ERTMS parantaa työntekijöiden sosiaalista asemaa rautatiealalla, jossa vaaditaan aiempaa parempaa ammattitaitoa ja korkeaa koulutusta, joten tämän alan lisävalmennusta ja jatkokoulutusta ei saa unohtaa.
Käyttäkäämme siis hyväksemme tätä suurta tilaisuutta, jota ERTMS edustaa rautatieliikenteelle, ja tehkäämme kaikkemme, jotta liikenteen siirtyminen maanteiltä rautateille edistyy tulevaisuudessa. 
Dirk Sterckx,
   Arvoisa varapuheenjohtaja, hyvä jäsen Cramer, kiitos työstänne, jonka olette tehnyt. Mietintönne sisälsi kaikki oikeat asiat pienimpiä yksityiskohtia myöten. Kaikki on esitetty hyvin selkeästi. On kuitenkin hieman ironista, että vuonna 2006, jo pitkän matkaa 2000-luvun puolella, meidän on vielä keskusteltava yhdenmukaisen rautatieliikenteen merkinantojärjestelmän eduista. Siihen aikaan, kun muunlaiset liikennemuodot olivat paljon edistyneempiä, eurooppalainen rajat ylittävä liikenne ei ilmeisesti koskaan ollut kovin tärkeää alan monopoleille. Ne eivät ainakaan sijoittaneet siihen niin paljon rahaa, kuin olisi pitänyt, eivätkä ne esittäneet uusia ajatuksia asioiden kehittymiselle. On hieman outoa, että me vieläkin huomaamme keskustelevamme rautateitä koskevista perusasioista.
Olemme iloisia, että järjestämänne kuulemistilaisuuden aikana infrastruktuurin edustajat olivat innokkaita ottamaan käyttöön eurooppalaisen rautatieliikenteen merkinantojärjestelmän (ERTMS). Mielestämme tämä on jo itsessään menestys. He olisivat voineet aivan hyvin kääntää selkänsä ja todeta, ettei ERTMS kiinnosta heitä sen hinnan vuoksi ja siksi, että niiden muutaman rajat ylittävän junan vuoksi olisi parempi käyttää kuitenkin kuorma-autoja, koska ne voidaan jäljittää satelliitin avulla. He olisivat voineet päättää jättää junat ennalleen. Ne, joiden olisi ryhdyttävä toimenpiteisiin, eli jäsenvaltiot, rautatieyhtiöt ja infrastruktuurin haltijat, eivät näytä olevan yhtä innostuneita kuin me.
Käytän tässä luonnollisesti samaa lähestymistapaa kuin jäsen Cramer, joka sanoi kaikki oikeat asiat. Meidän on otettava huomioon koko käytävä yhtenä kokonaisuutena, alusta loppuun, sen viimeistä kilometriä myöten. Rajat ylittäviin osuuksiin on oltava yhteisön rahoitus eikä yhtä tiettyä käytävää saa suosia muiden kustannuksella. Hanketta on käsiteltävä kokonaisuutena ja laajemmasta näkökulmasta. Lopullinen päämäärä on varustaa koko eurooppalainen rautatieverkko, tai ainakin suurimmat radat. Sen vuoksi tarvitaan enemmän kuin ne 5 miljardia euroa 10 vuodelle. Tähän liittyvät rahasummat ovat hieman eri suuruusluokkaa. On kiinnostavaa nähdä, ovatko rautatieyhtiöt ja jäsenvaltiot todella valmiita maksamaan tuon summan, koska se osa yhteisön rahoituksesta on vain pisara meressä. On turhaa teeskennellä: emme voi käyttäytyä ikään kuin olisimme sijoittamassa tähän ison kasan rahaa. Ei voida odottaa ihmeitä vain 1 prosentista bruttokansantuotteesta. Jäsenvaltiot ja muut osapuolet ummistavat tältä silmänsä eivätkä halua ajatella, että Euroopan, vaikkei sillä olisikaan rahaa, pitäisi silti olla tällaisten aloitteiden liikkeelle paneva voima.
Myös rautatieyhtiöiden on näytettävä, että ne käyttävät saamansa rahoituksen viisaasti ja että ne pitävät huolta asiakkaistaan ja houkuttelevat heitä, jotta ERTMS:n tärkein päämäärä eli rautatieverkon parempi käyttö saavutetaan. Siten rautatiestä tulee kilpailukykyinen liikennemuoto toisiin liikennemuotoihin verrattuna. 
Erik Meijer,
   . Arvoisa puhemies, aikaisemmin ainoastaan radan leveys muodosti esteen rajat ylittäville junille ja kaukojunille. Ratojen sähköistämisestä lähtien erot jännitteissä ja suojajärjestelmissä ovat pilkkoneet rautatieverkot vielä useampaan osaan. Tarvitsemme siis kipeästi yhteisen sähköisen suojajärjestelmän.
Näyttää siltä, että useasta ERTMS:n muunnoksesta tulee yleisesti käytetty standardi 20−30 vuoden sisällä. Alustavat investoinnit ERTMS:ään on tehty ja lisää on varmasti tulossa. Jatkuvan kasvun varmuus on suuri etu teollisuudelle. Jos kaikki haluavat käyttää tätä järjestelmää jo sen kehitysvaiheesta alkaen, seurauksena voi olla niukkuutta ja hintojen huimaa nousua. Lisäksi on hyvin mahdollista, että ainakin ohjelmiston ensimmäinen versio on päivitettävä lähitulevaisuudessa.
Rautatieyrityksien työntekijät tarvitsevat paljon valmistavaa koulutusta, ennen kuin he voivat käyttää ERTMS:ää turvallisesti. Tällä hetkellä järjestelmää käytetään muiden rinnalla omana toissijaisena järjestelmänään 20 muun hyväksi todetun järjestelmän ohella. Alankomaissa tämä on jo osaltaan vaikuttanut myöhästymisiin uusilla rautatieosuuksilla. Siellä missä ERTMS on käytössä ilman tällaisiin ongelmiin saatavaa tukea, seurauksena on ensin pahoja myöhästymisiä ja sitten aikataulujen merkitys on romuttunut täysin. Sveitsissä junat myöhästelivät neljän ensimmäisen kuukauden aikana keskimäärin 18 minuuttia, ja vasta sitten alkoi vähitellen tapahtua muutosta parempaan. Nämä alkuvaikeudet tarkoittavat, että eri osapuolet eivät vielä pidä järjestelmää suurena menestyksenä. Jotta saisimme hankkeen menestymään, meidän on tästä syystä erotettava selvästi kokeiluluonteinen alkuvaihe, jonka aikana järjestelmää voidaan testata valikoidusti käytännön kokemuksen keräämiseksi, valmiista vaiheesta, jolloin järjestelmään voi luottaa sataprosenttisesti. 
Euroopan unionin rahoituksen on kohdistuttava tähän kokeiluluonteiseen vaiheeseen, jotta versiot 2.3.0 ja 3.0.0 voidaan tehdä luotettaviksi ja mahdollisesti saada aikaan lisää kehittymistä täyttämättä tarpeettomasti teollisuuden rahakirstuja. Ennen kuin järjestelmä voidaan ottaa kokonaan käyttöön, on varmistettava, ettei hyväksi todettuja suojajärjestelmiä unohdeta ja estettävä rautatieverkon kutistuminen pelkäksi välineeksi, jonka avulla ERTMS:stä saadaan nopeasti hyvät tilastolliset tulokset. Todennäköisesti ainoa tapa hankkia tarvittavat varat on määrätä ylimääräinen maksu raskaille tavaraliikenteen ajoneuvoille, kuten Sveitsissä. Sen vuoksi aikaisempaa Eurovignetteä koskevaa päätöstä on tarpeen mukauttaa. 
Johannes Blokland,
   . Monet eri syyt haittaavat rautatieliikenteen kilpailukykyä. Yksi niistä on yhtenäisen turva- ja merkinantojärjestelmän puuttuminen. Ottaen huomioon sen roolin, joka rautateillä on tarkoitus olla logistisessa prosessissa, olen iloinen ERTMS:ää kohtaan nyt osoitetusta mielenkiinnosta. Yhdyn jäsen Cramerin mietinnön pääsisältöön, joka kattaa ERTMS:n tärkeimmät näkökohdat, ja olen samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että ERTMS voi auttaa rautateitä kehittymään tulevaisuudessa.
Nykyisillä palveluilla on esteitä, jotka haittaavat kilpailua muiden liikennemuotojen kanssa. Jotkin esteistä johtuvat varmasti historiallisista sisäisistä ja ulkoisista suhteista rautatiealalla. Kansallisesti hoidettavien suojajärjestelmien olemassaolo on epäilemättä osa sitä. Tämä sirpaloituminen estää rajat ylittävän liikenteen kehittymisen ja käyttöönoton, ja siten se heikentää rautateitse liikennöitävän raskaan tavaraliikenteen kilpailukykyä.
Koska ERTMS:n käyttöönotto voi poistaa tämän kielteisen näkökohdan, on tärkeää, että siirtymävaihe nykyisistä järjestelmistä ERTMS:ään pidetään lyhyenä kahden järjestelmän samanaikaisesta käyttämisestä johtuvien lisäkustannuksien ja toiminnallisten hankaluuksien rajoittamiseksi. On myös tärkeää, että saamme ERTMS:stä version, joka toimii riittävän hyvin, kun se on käytettävissämme. Tästä on nyt kysymys, ja toivon, että kaikki asianosaiset pyrkivät saamaan käyntiin sellaisen järjestelmän, joka on nyt ja tulevaisuudessa taloudellisesti perusteltu ja teknisesti ajanmukainen.
ERTMS:n käyttöönottoa koskevat taloudelliset näkökohdat olivat eräs tärkeä aihe, josta keskustelimme. Yhteisöllä, jäsenvaltioilla ja rautatieyhtiöillä on käytössään vain vähän resursseja, ja sen vuoksi on tarpeen harkita huolellisesti, miten ne käytetään. Ryhmäni on esittänyt usean tätä koskevan tarkistuksen, joissa painotetaan, että meidän tulisi tukea selvästi lupaavia sekä poliittisesti ja taloudellisesti täysimittaisia hankkeita, jotta voimme hyödyntää käytettävissä olevia keinoja mahdollisimman paljon.
Olen myös tietoinen Euroopan ulkopuolelta tulevasta kiinnostuksesta tätä järjestelmää kohtaan. Tämä tarkoittaa hyviä tulevaisuudennäkymiä teollisuudelle ja lisää työpaikkoja. Tällä hetkellä näyttää kuitenkin olevan mahdotonta ennustaa tarkasti odotettavissa olevia vaikutuksia työllisyyteen. Siksi esitimme tarkistuksen, jossa kehotetaan suhtautumaan tähän sekä myös houkutteleviin tulevaisuudennäkymiin varovaisesti.
Muilta osin olen iloinen siitä kiinnostuksesta, jota on osoitettu sille, miten tärkeää on, että asianosaiset eli yhteisö, jäsenvaltiot, teollisuus ja rautatieyhtiöt osallistuvat hankkeeseen täysimääräisesti. ERTMS:n mukaisen varustuksen kehittäminen, käyttöönotto ja täytäntöönpano onnistuvat ainoastaan, jos kaikki tekevät oman osansa.
Lopuksi haluan kiittää jäsen Crameria hänen tekemästään työstä ja kiinteästä yhteistyöstä varjoesittelijöiden kanssa. Toivon myös, että kaikki osalliset antavat tukensa prosesseille, jotka on jo käynnistetty tai kohta käynnistetään. 

Reinhard Rack (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olemme Euroopan unionissa jo pitkään työskennelleet maanteiden ja rautateiden välisen tasapainon saavuttamiseksi seuraavien keinojen avulla: säännöksillä, jotka koskevat kuorma-autoilijoiden ja junahenkilökunnan kohtelua sosiaaliturvan ja työoikeuden kannalta, tarjoamalla tukea ja rahoitusta rautatieliikenteelle, raskaalta rahtiliikenteeltä perittävillä tietulleilla ja muilla maksuilla, sekä vielä tärkeillä teknisillä yhteiskäyttöä ja intermodaaliliikennettä koskevilla säännöksillä.
Aivan viime aikoina olemme yrittäneet tukea ympäristöystävällisempiä liikennemuotoja Marco Polo -ohjelmien (I ja II) avulla, ja nyt yritämme luoda uusia mahdollisuuksia sisävesiliikenteelle NAIADES-ohjelman avulla. Kaiken kaikkiaan emme ole kuitenkaan onnistuneet tässä kovin hyvin. Kuilu on päinvastoin kasvanut. Rahtiliikenteessä rautatiet häviävät yhä maanteille, joten itse asiassa huomaamme ehkä pian unelmamme kutistuvan kokoon. Tämänpäiväisten tiedotusvälineistä saatujen tietojen mukaan komissiokin aikoo pian muuttaa strategiaansa ja luopuu proaktiivisesta politiikastaan, joka koskee siirtymää maantieliikenteestä rautatieliikenteeseen.
Olivatpa nuo tiedot totta tai, meidän on yhä tehtävä kaikki voitavamme varustaaksemme radat ja parantaaksemme niiden teknologiaa. Uusi maaginen taikasana tähän on "ERTMS", jonka tarkoituksena on saada rautatiejärjestelmä yhteentoimivaksi, joten toivottavasti rautatiet saavat vielä uuden tilaisuuden, vaikka siihen menisikin aikaa.
Työskentelimme yhdessä jäsen Cramerin mietinnön parissa löytääksemme yhteisen ratkaisun ja onnistuimme siinä, kuten jäsen Cramer aiheellisesti painottikin. Onnitelkaamme siis esittelijää ja myös komissiota tästä mietinnöstä ja toivokaamme rautateille kaikkea parasta hyvän ja turvallisen tulevaisuuden varalle. 
Gilles Savary (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kannatan vankasti Euroopan rautateitä, joiden menestys riippuu kolmesta tekijästä: yhteentoimivuudesta, rahoituksesta ja rautatieverkkojen avaamisesta kilpailulle. Tässä mietinnössä politiikan painopisteenä näyttää olevan rautatieverkkojen avaaminen kilpailulle, toisin sanoen markkinoille annetaan etusija. Aina kun näin tehdään, maantieliikenne vie voiton. Mielestäni kuitenkin me tosiasiassa haluamme keskittyä verkkojen yhteentoimivuuteen ja löytää keinon sen rahoitukseen. Tämän ohella ERTMS:n käyttöönoton keskeinen haaste tällä hetkellä on sen rahoittaminen niin, ettei rautateihin kohdistuva valtava investointi heikennä entisestään niiden kilpailukykyä maanteihin verrattuna.
Tältä osin haluan onnitella kollegaamme jäsen Crameria hänen mietinnöstään. Mielestäni ei ehkä ollut tarpeellista eikä pakollista asettaa tiettyjen käytävien varustamista etusijalle. Sen sijaan mielestäni olisi ollut parempi esittää, että aina kun jokin verkko uusitaan tai uusi rata otetaan käyttöön, on se varustettava uuden standardin mukaiseksi. On vaikea kuvitella, että uutta rataa ei automaattisesti varustettaisi uuden standardin mukaiseksi.
Ratkaisevan tärkeä kysymys on tietenkin myös se, joka koskee siirtymävaiheen rahoitusta, eli aikaa, jolloin vanha ja uusi järjestelmä ovat käytössä rinnakkain. Jos tähän tärkeään kysymykseen ei löydetä vastausta, kansalliset yritykset saattavat suhtautua asiaan epäluuloisesti. Löytämällä vastauksen, arvoisa komission jäsen, olen varma että viemme voiton, mitä me tarvitsemme, koska jokaisessa Thalys-veturissa, kuten mainitsitte, on oltava seitsemän erilaista merkinanto- ja nopeusvalvontajärjestelmää, ja lisäksi ne maksavat 60 prosenttia enemmän kuin muut veturit. 
Arūnas Degutis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää kattavasta mietinnöstä. Annan hänelle tukeni ja haluan painottaa, että Euroopan rautatieliikenteen hallintajärjestelmä, joka on Euroopan laajuisten verkkojen strateginen osa, olisi otettava käyttöön yhdenmukaisesti kaikissa Euroopan rautatieinfrastruktuureissa.
Junien automaattisen nopeusvalvonnan sisältävä suorituskykyinen merkinantojärjestelmä auttaa välttämään kuolemaan johtavia onnettomuuksia ja parantaa entisestään rautatieliikenteen turvallisuutta. ERTMS:n käyttöönotto parantaa turvallisuutta varmistamalla junan kulun aikaisen jatkuvan valvonnan. Se myös helpottaa maanteiden kuormitusta ja siirtää liikennevirtoja rautateille.
ERTMS on kansallisia järjestelmiä parempi, koska se laskee uushankinta- ja ylläpitokustannuksia sekä parantaa turvallisuutta kaikilla nopeuksilla. Olen samaa mieltä siitä, että ERTMS:ää ja kansallisia järjestelmiä ei pitäisi käyttää rinnakkain liian pitkään. Uuteen järjestelmään olisi siirryttävä mahdollisimman nopeasti. Nykyiset 20 erilaista merkinantojärjestelmää olisi korvattava yhdellä järjestelmällä kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa lähitulevaisuudessa.
Mitä nopeammin junat varustetaan Eurooppalaisella liikennevalvontajärjestelmällä, jolloin ne voivat liikennöidä suurimmilla yhteentoimivilla liikennekäytävillä, sitä nopeammin voidaan säästää ylläpitokustannuksissa ja poistaa kustannukset, jotka johtuvat usean järjestelmän samanaikaisesta käytöstä. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Cramerin laatiman liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnön yksimielinen hyväksyminen kertoo meille yleisesti ottaen kaksi asiaa.
Ensimmäinen on se, mitä te, arvoisa komission jäsen, ja muut ennen minua puhuneet kollegat olette korostaneet: esittelijä on tehnyt loistavaa työtä, josta kiitämme häntä vilpittömästi.
Toinen kohta on se, että huolimatta erilaisista huolenaiheista ja painotuksista, mielestäni tiedostamme yleisesti olevamme ehkä toteuttamassa järjestelmää, josta näyttää muotoutuvan aito huippuosaamiseen perustuva teollisuushanke Euroopalle. Tätä me juuri tarvitsemme liikennealalla ja myös yleisesti lisätäksemme kilpailukykyämme oikealla tavalla, toisin sanoen parantamalla turvallisuutta ja laatua.
Korostan vain muutamaa seikkaa, jotka jo sisältyvät mietintöön, mutta jotka ovat mielestäni tärkeitä mainita. Ensimmäinen koskee sitä, että jäsen Savary on varmasti oikeassa siinä, että kaikki se, mikä on uutta, olisi saatava uuden järjestelmän piiriin. Tällä hetkellä kuitenkin niiden rahoituksellisten vaikeuksien edessä, joista olemme kaikki tietoisia, mielestäni meidän olisi parempi tukea järjestelmän käyttöönottoa ainakin tärkeimmillä käytävillä, joita eurooppalainen koordinaattori Karel Vinck on tutkinut ja joita hän on ehdottanut ensimmäiseksi askeleeksi kohti täydellistä kattavuutta. Haluan korostaa, että koko Euroopan verkon siirtymiseen ja nykyisen standardin ylläpitämiseen on oltava selkeät määräajat ja toimintaedellytykset, jotta yhteensopivuus tulevien teknisten eritelmien kanssa voidaan varmistaa. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan onnitella lämpimästi jäsen Crameria hänen perusteellisesta mietinnöstään, joka käsittelee taitavasti ja seikkaperäisesti kaikkia niitä ongelmia, jotka meidän on ratkaistava täydellisen yhteentoimivuuden saavuttamiseksi ja rautateiden välisten rajojen poistamisen helpottamiseksi.
On myös tunnustettava, että valiokunnan äänestyksessä hänen alkuperäistä ehdotustaan katsoakseni parannettiin laajentamalla sitä ja tekemällä siitä vähemmän rajoittava, muun muassa antamalla tunnustusta sille työlle, mitä jo järjestelmää käyttävät valtiot ovat tehneet.
Tarkoitan valtioita kuten omaani, Espanjaa, missä neljäkymmentä vuotta kestänyt diktatuuri jätti maan täysin eristetyksi erilaisen raideleveyden sekä myös vuorista johtuvien ongelmien vuoksi. Samanlainen tilanne on tällä hetkellä Baltian maissa, joilla on historiallisia yhteyksiä Venäjään ja siitä syystä eri raideleveys.
Olemme tehneet Espanjassa kovan työn rautatieverkon uudistamiseksi yhteisön rahoituksella, ja sen seurauksena olemme ottaneet välittömästi käyttöön eurooppalaisen merkinanto- ja nopeusvalvontajärjestelmän, josta tällä hetkellä keskustelemme. Espanjalaisten mielestä oli luonnollista päästä eroon historiallisesta jälkeenjääneisyydestä ja antaa eurooppalaisuutemme johtaa meidät valitsemaan selkeästi yhdenmukainen järjestelmä, kuten ERTMS, joka edustaa rautateiden tulevaisuutta.
Itse asiassa olen iloinen, koska juuri viime viikkojen aikana olemme onnistuneet ratkaisemaan erään ERTMS:ään liittyvän teknisen ongelman, minkä seurauksena olemme lyhentäneet valtavasti välimatkaa ja saaneet Espanjassa rautateitse tapahtuvan matkustajaliikenteen vieläkin houkuttelevammaksi. Toivon, että liikenne- ja matkailuvaliokunnan valtuuskunta, joka vierailee seudullani ensi viikolla, voi todeta tämän. Tulevaisuudessa meidän on vielä ratkaistava tietyt rautateiden tavarakuljetuksia koskevat ongelmat, kuten puomeilla varustetut ylikäytävät. 
Saïd El Khadraoui (PSE ). –
   Ensinnäkin haluan onnitella esittelijää, jäsen Crameria, positiivisesta lopputuloksesta, johon olemme päätyneet. Sen saavuttaminen ei ollut helppoa aiheen arkuuden vuoksi. Kompromissitarkistukset, jotka lopulta hyväksyttiin, ovat hyvin tärkeitä. Mieleeni tulee eräs keskustelunaihe, joka koskee sitä, pitäisikö jokin tietty käytävä valita joukosta vai ei. Päädyimme lopulta valitsemaan kuusi suurinta rautatiekäytävää. Tämä on tärkeää, koska näin viestitämme, että ne ovat kaikki merkittäviä. Edistytäänkö asiassa vai ei riippuu nyt jäsenvaltioiden ja asianosaisten yritysten tahdonvoimasta ja toimenpiteistä.
ERTMS:n tärkeimmäksi päämääräksi on asetettava sen yhdenmukainen soveltaminen, koska Euroopan rautatieliikenteen yhtenäismarkkinat eivät ole kilpailukykyiset muihin liikennemuotoihin verrattuna, jos jatkamme yli 20 erilaisen merkinantojärjestelmän käyttöä. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on todella käytävä käsiksi kokonaisiin rataosuuksiin kerrallaan mieluummin kuin edettävä pala palalta.
Suurin ongelma on tietysti yhä, kuten suurin osa kollegoistani on jo todennut, ERTMS:n ja muidenkin Euroopan laajuisten verkkojen rahoitus. Tämän vuoksi meidän on oltava luovia ja yrittää saada esimerkiksi koheesiorahastosta varoja ja mahdollisesti kerätä lisärahoitusta yhdessä Euroopan investointipankin kanssa. Nämä resurssit on joka tapauksessa jaettava tasaisesti ja ne on käytettävä viisaasti ja tehokkaasti. Toivon komissiolle ja ERTMS:n koordinaattorille paljon menestystä tässä tehtävässä, jota on vaikea tasapainottaa. 
Jacques Barrot,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän teitä jäsen Cramerin loistavaa mietintöä koskevasta keskustelusta. Esitän vain neljä huomiota.
Ensimmäiseksi hämmästelen suuresti jäsen Rackin vihjailuja strategian muutoksesta ja väitteistä, ettemme olisi aina pyrkineet määrätietoisesti asettamaan rautateitä etusijalle, sillä rautateillä on monia tunnettuja etuja, jotka liittyvät energia- ja ympäristökysymyksiin. Neuvon jäsen Rackia tutkimaan valkoista kirjaa, joka esitellään ensi viikolla. Kaikki muu, mitä ei ole kirjattu siihen, perustuu pelkkiin olettamuksiin.
Toinen huomioni on tämä: ERTMS:n käyttöönotto on varmistettava tarjoamalla kannustimia, joissa Euroopan unioni toimii merkittävänä osarahoittajana. Jäsen Savary korosti riskiä siitä, että rautateiden kilpailukyky voi heiketä. Juuri tämän vuoksi teimme päätöksen osallistua ERTMS:n käyttöönoton rahoitukseen 50 prosentin osuudella. Aika näyttää, mitä tulee tapahtumaan, mutta mielestäni tämä tarjoaa hyvän motivaation.
Kolmanneksi toteaisin, että vaikka tällaisen järjestelmän teknisiä eritelmiä on aina mahdollista parantaa, voidaan sanoa, että tällä hetkellä järjestelmä toimii. Rooma─Napoli-linjan junat Italiassa eivät myöhästele ja linja on toiminut erinomaisesti loppuvuodesta 2005 lähtien. Voidaan todeta, että teknisten eritelmien nykyinen versio muodostaa riittävän perustan yhteentoimivuuden takaamiseksi ja myös rautatiekäytävien tarjouskilpailuille. Vaikka ERTMS:n on kehityttävä, nykyisten eritelmien perusteella ei ole syytä lykätä ERTMS:n käyttöönottoa.
Neljäs huomioni koskee rautatiekäytäviä. On totta, että koordinaattori on valinnut käytävät tarkoituksenaan saada selvempi kuva järjestelmän käyttöönoton kustannuksista ja eduista sekä yrittääkseen rohkaista eri osapuolia yhteistyöhön. Tämä ei kuitenkaan määrää ennakolta tiettyjen käytävien mukaan ottamista tai poissulkemista. Komissio toimii rahoitusasetuksen säännösten mukaisesti ja suosii parhaita hankkeita ja niitä käytäviä, jotka pystyvät tarjoamaan korkealaatuisia hankkeita tarkoituksenmukaisessa määräajassa.
Näiden huomioiden myötä haluan kiittää parlamenttia ja esittelijää erinomaisesta panoksesta tähän politiikkaan, joka on oleellisen tärkeä, jos haluamme muuttaa huomispäivän rautatiet eurooppalaiseksi rautatieverkoksi, joka voi lisäksi vähentää maantieverkon kuormitusta. Juuri tämä on toimiemme ydin. Olen ilahtunut parlamentin panostuksesta ja kiitän sitä sydämellisesti. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Seán Ó Neachtainin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö rannikkokalastuksesta ja rannikkokalastusyhteisöjen kohtaamista ongelmista [2004/2264(INI)] (A6-0141/2006). 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Arvoisa puhemies, sanon aluksi eli iirinkielellä 'pari sanaa' mietinnön otsikosta. Valiokunnan lopullisen äänestyksen jälkeen minulta tiedusteltiin, hyväksyisinkö täysistunnossa otsikkoa koskevan tarkistuksen. Otsikossa viitataan kalastajiin sanalla , ja otsikkoa muuttamalla tunnustettaisiin naisten tärkeä osuus kalastustalouden alalla. Ette varmaankaan ylläty siitä, että tuen täysin Miguélez Ramosin ja Kindermannin tarkistusta, joka on yhdenmukainen mietinnön sisällön kanssa mutta jossa tuodaan esille kysymys otsikon sukupuolten välisestä tasa-arvoisuudesta.
Maanantaina meille ilmoitettiin, ettei tarkistusta oteta käsiteltäväksi. En ollut uskoa korviani, kuten ei varmaan moni muukaan. Voin kuitenkin ilokseni kertoa, että puheenjohtajakokous on tänä iltana hyväksynyt mietintöni otsikon muuttamisen. Jos olisin voinut laatia mietinnön iirinkielellä, ongelmaa ei olisi syntynyt, koska olisin käyttänyt sanaa , joka on sukupuolineutraali ilmaus toisin kuin englannin kielen sana , joten sitä käyttämällä kaikki kalastusalan ihmiset olisi huomioitu.
Euroopan unionin rannikkokalastusalan moniin ongelmiin on puututtava viipymättä ja tarpeeksi kattavasti. Rannikkokalastus on ollut kalastustaloudessa lapsipuolen asemassa aivan liian pitkään. Aihealue on laaja ja monitahoinen. Se koskee kaikkia rannikolla sijaitsevia jäsenvaltioita mutta yleisesti ottaen kutakin yksilöllisellä tavalla. Rannikkokalastus on kalatalouden osa-alue, johon viitataan siellä täällä Euroopan unionin lainsäädännössä mutta jota varten ei ole erityisesti laadittu yhteisön säännöksiä tai asetuksia. Mielestäni tämä poikkeus on korjattava.
Rannikkokalastusta harjoitetaan pääasiasiassa kansallisen toimivallan piiriin kuuluvilla vesillä. Useassa tapauksessa rannikkokalastajia koskevat yhteisen kalatalouspolitiikan säännökset, mutta he saavat vain osan kyseisen politiikan etuuksista. Rannikkokalastus on tärkeä osa pienten rannikkoyhteisöjen taloudellista ja yhteiskunnallista rakennetta. Sen merkitys paikalliselle taloudelle on monin paikoin elintärkeä, koska elinkeinot ovat hyvin vähissä. Näissä yhteisöissä rannikkokalastuksen päätehtävä on yhteiskuntarakenteen ylläpitäminen. Rannikkokalastus on tärkeää myös säilyttämisen arvoisen kulttuuriperinteen kannalta. Tästä huolimatta ala on jätetty vaille huomiota aivan liian pitkään.
Rannikkokalastusalan tulevaisuuden kehitys riippuu yhteiskunnallisesta muutoksesta. Lisäksi se on riippuvainen asianmukaisten alan etuja ajavien elinten olemassaolosta. Tulevaisuuden kehitys on riippuvainen myös siitä, miten asianmukaisten markkinointirakenteiden avulla onnistutaan luomaan kysyntää paremmille ja lisäarvoa antaville tuotteille. Kehitys riippuu myös toimintakustannuksiin liittyvien talousnäkökohtien ratkaisemisesta. Kaikkein keskeisimmin rannikkokalastuksen tulevaisuuden kehitys riippuu erityisesti alan auttamiseksi laadittavista Euroopan unionin ohjelmista. Rannikkokalastusala kaipaa ehdottomasti kehittämistä ja uudistamista. Tähän sisältyy myös alusten uudistaminen erityisesti alusten turvallisuuden kannalta.
Meidän on suunniteltava toimenpiteitä, joilla voidaan vähentää kalliista polttoaineesta johtuvaa erilaisten kustannusten nousua. Jos alusten koneet pitää tämän vuoksi muuttaa sellaisiksi, että niissä voidaan käyttää runsaasti vaihtoehtoisia polttoaineita, kuten bioetanolia, sisältävää seosta, on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin koneiden muuttamiseksi.
Sekä nuoria miehiä että naisia on kaikin tavoin houkuteltava alalle sen jatkuvuuden turvaamiseksi. Mielestäni tehtävä on mahdoton, ellei rannikkokalastusalalla oteta käyttöön erityistä ammatillista koulutusjärjestelmää, jonka puitteissa kehitettäisiin myös markkinointiosaamista. Olen sitä mieltä, että kaupallistamista varten on kehitettävä uusia keinoja ja että rannikkokalastajat olisi otettava mukaan markkinointiprosessiin. Lisäksi järjestöjen ja sidosryhmien välistä yhteistyötä ja vuorovaikutusmahdollisuuksia on lisättävä.
Mietintöni tarkoituksena ei joidenkin edunvalvojien käsityksistä huolimatta ole puuttua virkistyskalastukseen yhdessäkään jäsenvaltiossa. Mietinnössä on kyse kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden pienimuotoisen rannikkokalastusalan yhteiskunnallisista, taloudellisista ja ympäristöä koskevista erityisongelmista. Tarkoituksena on edistää kestävää kalastusta.
Mietinnön avulla pyritään ratkaisemaan rannikkokalastusalan ongelmia eikä luomaan uusia ongelmia. Pyrin löytämään sopivia ratkaisuja, joiden avulla erilaiset taloudelliset etunäkökohdat voitaisiin ottaa huomioon kaikkien hyväksymällä tavalla. Etujärjestöillä ei ole oikeutta tulkita asiakirjaa millään muulla tavoin.
Arvoisa komission jäsen Borg, tämän mietinnön myötä Euroopan parlamentti kehottaa teitä harkitsemaan uutta yhteisöaloitetta kyseessä olevalle tärkeälle alalle. Myös rannikkokalastusalalla työskentelevät miehet ja naiset odottavat teiltä uutta yhteisön lähestymistapaa. Mielestäni velvollisuutemme on toimia heille edullisella tavalla. Kun otetaan huomioon henkilökohtainen sitoutumisenne kalastusalaa kohtaan, ette varmaankaan tuota heille pettymystä. 
Joe Borg,
   Arvoisa puhemies, aloitan kiittämällä esittelijää, jäsen Ó Neachtainia erinomaisesta mietinnöstä. Haluan lisäksi kiittää koko kalatalousvaliokuntaa tämän tärkeän aiheen esille ottamisesta valiokunta-aloitteisessa mietinnössä.
Pienimuotoinen rannikkokalastus poikkeaa selvästi monella tavalla suurilla aluksilla harjoitettavasta kalastuksesta. Mietinnössä tuodaan esille useita eroavaisuuksia, joista mainitsen muutamia.
Pienillä aluksilla pysytään rannikon lähellä, ja niillä tehdään pääasiassa yksipäiväisiä kalastusmatkoja. Yritykset ovat pieniä ja monesti perheyrityksiä. Usein alusta käyttää vain yksi henkilö ja enimmillään kolme henkilöä. Kalasaalis puretaan ja myös myydään yleensä paikallisesti, minkä vuoksi ala on hyvin riippuvainen paikallisesta taloudesta. Rannikkokalastus on kalatalouden osa-alueena hajanainen, eikä sillä ole tasapuolista edustusta laivanvarustajien organisaatioissa. Aluksilla harjoitetaan kalastusta rannikoilla, joiden luonto on herkkä ja joiden käytöstä joutuu kilpailemaan muiden käyttäjien, kuten muiden kalastusalusten, virkistyskalastajien tai matkailijoiden, kanssa.
Haluan kuitenkin painottaa, etteivät kaikki eroavaisuudet ole haittoja. Jotkin niistä ovat itse asiassa etuja, kuten purettavan saaliin tuoreus. On silti totta, että rannikkokalastustaloudella on hankaluuksia, ja olen samaa mieltä mietinnön useimmista niitä koskevista huomioista.
Olen samaa mieltä siitä, ettei rannikkokalastustalouden määritteleminen ole helppoa, mutta juuri sen vuoksi suosittelenkin lämpimästi, että käyttäisimme yhteisön lainsäädännössä käytettävää määritelmää, jonka mukaan rannikkokalastusalukset ovat 2 metrin pituisia aluksia ilman vedettäviä pyydyksiä. Määritelmä hyväksyttiin lähes kymmenen vuotta sitten, ja sen pohjalta on hyvä suunnitella tulevaa toimintaa. Se ei kuitenkaan sulje pois kansallisten tai paikallisten lisämääritelmien käyttämistä, kun rannikkokalastusalueiden eri toimijoiden rooleja määritellään. Rannikkoalueiden hoitotoimenpiteiden ja -suunnitelmien pitäisi nimenomaan sisältää lisämääritelmiä, joissa otettaisiin huomioon alueen erityisolosuhteet ja aluskanta.
Käsittelen nyt mietinnössä olevia ehdotuksia. Olen edelleen samaa mieltä monista ehdotuksista ja erityisesti siitä, että paikalliset kalastajat laatisivat rannikkoalueiden hoitosuunnitelmat. Lisäksi olen samaa mieltä rannikkokalastustaloutta koskevien tietojen yhdenmukaistamisesta, rannikkokalastajien koulutuksen parantamisesta, rannikkoalueisiin ja rannikkokalastajiin vaikuttavien kysymysten koordinoimisen parantamisesta, alusten turvallisuuden ja henkilöstön turvallisuusasenteiden parantamisesta, naisten osuuden tunnustamisesta ja heidän laillisen työntekijästatuksensa parantamisesta sekä viimeisenä muttei vähäisimpänä rannikkokalatalousalan osallistamisesta päätöksentekoon ja edustuksellisten elinten, kuten alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien, toimintaan.
Tästä päästään kysymykseen: kuka tekee ja mitä? Olen vakaasti sitä mieltä, että on ensisijaisesti paikallisten kalastusyhteisöjen vastuulla kokoontua yhteen, järjestäytyä, ehdottaa toimenpiteitä ja tehdä aloitteita. Lisäksi monet juuri mainituista osatekijöistä kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan, kuten koulutus ja ammattikoulutus, lainkäyttö kahdentoista meripeninkulman päähän ulottuvalla rannikkoalueella, turvallisuusstandardien valvonta ja täytäntöönpano ja niin edelleen.
Olen kuitenkin samaa mieltä siitä, että meillä on oma osuutemme kysymyksessä Euroopan unionin laajuisesti. Euroopan parlamentti on ryhtynyt toimeen tutkimuksen, viime marraskuun kuulemistilaisuuden ja nyt keskusteltavana olevan valiokunta-aloitteisen mietinnön avulla.
Myös komissio on ryhtynyt toimeen. Olen ehdottanut Euroopan kalatalousrahaston yhteyteen erityiskohtelua, joka toivottavasti vahvistetaan ensi viikolla. Rannikkokalastusta erityisesti koskevia mahdollisuuksia on muitakin. Ehdotettu Euroopan kalatalousrahasto alentaa pienten alusten omistajien osuutta alusten uudistamiskustannuksista kahteenkymmeneen prosenttiin. Euroopan kalastusrahaston pienten alusten koneiden vaihtamista koskevat ehdot ovat hyvät. Lisäksi rahasto kannustaa jäsenvaltioita myöntämään niin kutsuttua turvallisuuden parantamisesta johtuvaa vetoisuuden lisäystä mieluummin pienille aluksille. Kyseisellä toimintakokonaisuudella alaa kohdeltaisiin paremmin, minkä myötä osa mietinnössä mainituista parannuksista voitaisiin saavuttaa.
Rannikkokalastustaloutta kohdellaan yhteisen kalatalouspolitiikan monilla alueilla toisin, tai sille annetaan erivapauksia velvoitteista, kuten lokikirjan pitämisestä tai kaukokartoituksen ja VMS-järjestelmän käyttämisestä.
Ympäristön säilyttämiseen liittyen pienimuotoisen kalatalouden on otettava täysi vastuu kalakantojen hoitamisesta, koska rannikkoalueet ovat yleensä kalojen kutu- ja kasvupaikkoja.
Ennen kuin lopetan puheenvuoroni, haluan tuoda esille, että toimistoni on antanut hiljattain toimeksi parhaillaan tehtävän tutkimuksen, jonka valmistuttua saadaan uutta ja ajanmukaista tietoa monien yhteisön alueella sijaitsevien alueiden ja merien pienimuotoisesta kalataloudesta.
Tutkimuksen odotetaan valmistuvan tulevan vuoden aikana, ja olen varma siitä, että tulokset auttavat arvioimaan, tarvitaanko lisätoimenpiteitä ja miten ne on suunniteltava. Otan ehdotuksenne vastaan ja ryhdyn arvokkaan työnne pohjalta yhteistyöhön kaikkien sidosryhmien, jäsenvaltioiden ja myös rannikkokalastuksesta elantonsa saavien kanssa, jotta saataisiin aikaan selkeitä toimenpiteitä kalastuslaivaston kyseessä olevan segmentin tilanteen ja olosuhteiden parantamiseksi. Kiitän huomiostanne. 
Teresa Riera Madurell (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, puhun naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puolesta ja totean, että naisten työpanos kalatalousalalla ja erityisesti rannikkokalastuksessa olisi huomioitava paremmin sekä lainsäädännön alalla että yhteiskunnallisesti.
Ainoastaan kolme prosenttia naisista osallistuu varsinaiseen pyyntiin, mutta muihin kalastamiseen liittyviin tehtäviin osallistuu aktiivisesti suuri joukko naisia.
Koska alan taloudellinen rakenne koostuu pääasiallisesti pienistä perheyrityksistä, suurin osa naisista tekee raskasta työtä, mutta taloudelliset ja sosiaaliset etuudet puuttuvat, koska naisten työntekijäasemaa ei ole määritelty tarpeeksi selkeästi. Lisäksi naiset työskentelevät yleisesti terveydelle vaarallisissa olosuhteissa.
Kuten toteamme mietinnössä, komission ja jäsenvaltioiden on välittömästi ryhdyttävä toimenpiteisiin taatakseen naisten oikeudet rannikkokalastusalalla. Lisäksi alalla työskentelevillä naisilla on oltava oikeus rahoitukseen, luoton ottamiseen ja ammattikoulutukseen miesten kanssa tasavertaisin ehdoin.
Meidän on myös taattava, että naiset osallistuvat päätöksentekoon sekä edustuksellisten elinten ja neuvoa-antavien elinten toimintaan rannikkokalastusyhteisöissä. Alan rakennemuutoksen myötä on tapahtumassa suuria muutoksia, jotka vaikuttavat naisiin joko suoraan tai välillisesti. Näin ollen miesten ja naisten on etsittävä yhdessä ratkaisua kysymyksiin.
Haluaisimme komission suosittelevan asianosaisia elimiä ryhtymään toimenpiteisiin, jotta miehet ja naiset olisivat niissä tasapuolisesti edustettuina. Sukupuolen perusteella jaoteltavien tietojen puuttumisen vuoksi kalastusalan naisten kohtaamiin ongelmiin on vaikea löytää ratkaisua. Kehotammekin komissiota etsimään kysymykseen viipymättä ratkaisua Euroopan tasa-arvoinstituutin avulla.
Kalastusalan naisten esille tuomiseksi on myös käytettävä asianmukaisia ilmauksia, jotta kävisi ilmi, että kalastusalalla toimii sekä miehiä että naisia eikä pelkästään miehiä. Henkilökohtaisesti kannatan ja edustamani valiokunta tukee esittelijän puolustamaa mietinnön otsikon muuttamista niin, että sana muutetaan muotoon eli kalastusyhteisöiksi.
Hyvät parlamentin jäsenet, rannikkokalastusalan naisten kaltaisia ryhmiä on suojeltava. Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta vaatii kyseisten naisten työn tunnustamista ja ratkaisuja työstä aiheutuviin erityisongelmiin. 
Carmen Fraga Estévez,
   . Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää ja onnittelen häntä ryhmäni puolesta erinomaisesta mietinnöstä. Tulos ei olisi ollut näin hyvä, ellei esittelijä olisi ottanut auliisti vastaan tarkistuksia ja muutosehdotuksia toisilta parlamentin jäseniltä, jotka edustavat erilaisia kalastusalueita ja joiden käsitykset pienimuotoisesta kalastuksesta vaihtelevat.
On pidettävä mielessä, että tämän alan aluksista koostuu noin 80 prosenttia koko yhteisön aluskannasta ja että rannikkokalastusta harjoitetaan kaikissa rannikolla sijaitsevissa jäsenvaltioissa, vaikka kalastuksen erityispiirteet vaihtelevatkin.
Nimenomaan rannikkokalastuksen monimuotoisuuden käsitteleminen on yksi mietinnön suurimpia saavutuksia. Mietinnössä ehdotetaan useita kriteereitä, joita voidaan soveltaa valtaosaan pienimuotoisista kalastusaluksista, jotka joissakin jäsenvaltioissa määritellään aluksen pituuden perusteella ja toisissa kalatuotteiden käsittelyn perusteella. Määritelmänä voi olla myös etäisyys rannikosta, vuoroveden vaihtelun kesto tai monen määritelmän yhdistelmä.
Yhteisön lainsäädännön mukainen pienimuotoisen kalastuksen määritelmä, joka perustuu alusten kahdentoista metrin mittaan, ei siis vastaa todellisuutta ja toivommekin, että yhteisön lainsäädäntöä tarkistetaan tältä osin lähitulevaisuudessa.
Alusten vastuiden ja velvoitteiden painottaminen kalakantojen suojelun osalta on oikein, sillä vaikka kyseessä ovat pienet tai keskisuuret alukset, niiden määrä on suuri ja ne toimivat alueilla, jotka ovat herkkiä liikakalastukselle, koska suuret nuorten kalojen keskittymät ovat niille ominaisia.
Lisäksi haluan tuoda esille, että suuressa osassa aluksia turvallisuuskysymykset ovat edelleen huomioimatta. Siksi vaadin edelleen, että tulevan Euroopan kalatalousrahaston on otettava huomioon alusten turvallisuuden parantamisesta johtuvat ja myös energian säästöpaineista johtuvat uudistustarpeet, jotka täyttämällä voitaisiin lievittää öljyn hinnan nousun aiheuttamia ongelmia kalastusalalla.
Mielestäni pysyvien edustajien komitean tekemä ja ministerineuvostolle esitettävä päätös ei sisällä kaikkia Euroopan parlamentin vaatimia, jäsen Casan Euroopan kalatalousrahastoa koskevassa mietinnössä esitettyjä toimenpiteitä. Mietintö sisälsi monia toimenpide-ehdotuksia, joiden avulla pienimuotoisen kalastusalan uudistus voitaisiin epäilemättä toteuttaa paljon joustavammin. 
Rosa Miguélez Ramos,
   . Arvoisa puhemies, tämän mietinnön kautta Euroopan parlamentti antaa tunnustusta sille, miten tärkeää rannikkokalastus on paitsi paikallistalouden kannalta myös rannikkoyhteisöjen yhteiskuntarakenteen säilyttämisessä. Rannikkoyhteisöt kaipaavat kipeästi yhtenäisyyttä vahvistavia tekijöitä.
Onnittelen esittelijää, jäsen Ó Neachtainia, tämän valiokunta-aloitteisen mietinnön hyvästä ajoituksesta. Pienet yhteisöt elävät vaikeita aikoja, ja niiden kohtaamiin ongelmiin on puututtava viipymättä.
Ensinnäkin ikivanhojen alusten uudistamista on edelleen tuettava erityisesti aluksilla työskentelevien elin- ja työskentelyolosuhteiden parantamiseksi. Turvallisuutta parannetaan parhaiten turvallisempien ja uudempien alusten avulla.
Toinen ongelma on nuorten vähyys. Kannatan esittelijän näkemystä siitä, että koulutuksen osalta komission aloite on tarpeen, jotta ammattitaitoisia nuoria saadaan alalle. Koulutuksen on kuitenkin oltava tarpeeksi kattavaa. Siihen on sisällyttävä turvallisuuteen, resurssien suojeluun sekä meren ja rannikkoalueiden suojeluun liittyvää koulutusta. Rannikkokalastuksen asianmukainen sääntely on merkittävä tekijä ekosysteemin säilyttämisessä. Koulutuksen olisi käsiteltävä myös pyyntisaaliiden laadun parantamista, niiden markkinointia ja pienyrityksen hallintaa. Näillä keinoilla pienimuotoisen kalastusalan työntekijöiden yritystoiminnan tuloksia voidaan vakauttaa ja heidän elinolojaan parantaa.
Lopuksi haluan onnitella naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunnon laatijaa, jäsen Rieraa, joka on tuonut arvokkaan lisän mietintöön. Naisten työpanos alalla on merkittävä, ja asianmukaisesti järjestäytyneinä he voivat vaikuttaa merkittävästi kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen kehitykseen. 
Dirk Sterckx,
   Arvoisa puhemies, mielestämme on hyvä, että rannikkokalastuksen erityisongelmat otetaan mietinnössä huomioon ja että alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat ovat tulleet keskustelussa esille. Ryhmäni haluaa kuitenkin esittää kaksi huomautusta.
Ensinnäkin haluaisimme kiinnittää huomiota toissijaisuusperiaatteen toteutumiseen. Alueiden väliset erot ovat niin merkittäviä, ettei alan yhdenmukaistaminen onnistu. Lisäksi Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän mielestä Euroopan unionin rahastoja olisi käytettävä kestävän rannikkokalastuksen edistämiseen esimerkiksi polttoaineen kulutusta vähentämällä eikä suinkaan tuotantotehon kasvattamiseen. Jos näitä kahta kysymystä koskevia tarkistuksiamme ei toteuteta, ryhmäni joutuu äänestämään tyhjää. Haluamme kaikesta huolimatta kiittää esittelijää siitä, että hän on tuonut rannikkokalastuskysymyksen esille valiokunta-aloitteisella mietinnöllään. 
Ian Hudghton,
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää, jäsen Ó Neachtainia rannikkokalastusalan erityistarpeiden sekä sen taloudellisen ja yhteiskunnallisen merkityksen korostamisesta. Kyseessä on erittäin tärkeä, pääasiassa perheyritysten muodostama verkosto, joka on lähes kaikkien pienten rannikkoyhteisöjen elinehto.
Skotlannin rannikolla ja monilla saarilla rannikkokalastus on äärimmäisen tärkeä ala ja on selvää, ettei se ole saanut ansaitsemaansa poliittista tukea. Ikävä kyllä Skotlannin avomerikalastusteollisuuden kokemukset yhteisestä kalatalouspolitiikasta eivät ole olleet positiivisia. Uutta, erityisesti rannikkokalastusta koskevaa Euroopan unionin lainsäädäntöä ei siis kauniisti sanottuna suorastaan odoteta. Kuitenkin esimerkiksi alusten turvallisuuteen, polttoainetalouteen sekä koulutuksen ja investointien tukemiseen liittyvien aloitteiden tukemiseen kannattaisi pyrkiä Euroopan kalatalousrahaston avulla sekä paikallisesti että Euroopan unionin laajuisesti.
Skotlannissa yhteinen kalatalouspolitiikka ei ole ollut ainoa kalastusyhteisöjä piinaava tekijä. Skotlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset eivät ole tukeneet Euroopan unionin aloitteita osarahoituksella moneen vuoteen. Toivon, että tämän mietinnön myötä toteutuu uusia erityisohjelmia, joilla rannikkokalastusta voidaan tukea ja että Skotlannin hallitus taivutellaan tarvittaviin tukitoimiin.
Skotlannin pienten rannikkoyhteisöjen historia ulottuu kauas, ja kalastuksesta on saatu elanto useiden sukupolvien ajan. Olisi hienoa, jos näiden yhteisöjen tulevilla sukupolvilla olisi jälleen toivoa siitä, että ne voivat jatkaa perinnettä. 
Pedro Guerreiro,
   . – Arvoisa puhemies, rannikkokalastus ja erityisesti pienimuotoinen rannikkokalastus sekä perinteinen kalastus on merkittävää rannikkoyhteisöjen sosiaalisen ja taloudellisen hyvinvoinnin kannalta sekä Portugalissa että muissa rannikolla sijaitsevissa jäsenvaltioissa. Kuten olemme osoittaneet, rannikkokalastusalalla on suuri merkitys rannikkoyhteisöjen sosiaaliselle ja taloudelliselle hyvinvoinnille. Se hyödyttää paikallista kehitystä sekä työpaikkojen säilyttämistä ja uusien luomista sekä alku- että jatkojalostuksessa. Lisäksi rannikkokalastus auttaa paikallisen kulttuuriperinteen säilyttämisessä.
Kalatalousalaan vaikuttava taloudellinen ja sosiaalinen kriisi on erityisen huolestuttava sellaisten alussegmenttien osalta, joiden kilpailukyky on huono eli juuri rannikkokalastusalalla. Mielestämme kriisi liittyy myös yhteisen kalatalouspolitiikan ohjeiden täytäntöönpanoon, koska yhteinen kalatalouspolitiikka ei ota huomioon rannikkokalastuksen erityistarpeita.
Näin ollen kyseinen alussegmentti kaipaa tukea sekä kansallisesti että yhteisöltä. Yleisesti ottaen suhtaudumme mietintöön myönteisesti. Korostamme mietinnön niitä kohtia, joissa todetaan, että pienimuotoisen rannikkokalastuksen ja perinteisen kalastuksen erityisluonne on otettava huomioon yhteisessä kalatalouspolitiikassa, että nykyisiä yhteisön välineitä olisi mukautettava alan tarpeisiin ja että tulevan Euroopan kalatalousrahaston avulla olisi edelleen myönnettävä tukia pienimuotoiseen ja perinteiseen kalastukseen käytettävien alusten uudistamiseen.
Mietinnössä ei kuitenkaan käsitellä sitä, mitä olisi tehtävä välittömästi tämänhetkisen kriisitilanteen osalta eikä myöskään uusia välineitä, joita tarvittaisiin kyseisen alussegmentin erityisluonteen perusteelliseen arvioimiseen. Tämän vuoksi esitimme kahta tarkistusta. Ensimmäinen tarkistus liittyy siihen, että tarvitaan yhteisön ohjelma pienimuotoisen, perinteisen kalastusalan tueksi. Ohjelmalla tuettaisiin erityishankkeita ja parannettaisiin yhteisön välineiden ja varojen kohdentamista rannikkokalastusalalle. Toisessa tarkistuksessa otetaan huomioon hätätoimenpiteet, joita tarvitaan huonon yhteiskunnallisen ja taloudellisen tilanteen helpottamiseksi alalla. Niihin liittyen on luotava siirtymävaiheen hyvitysjärjestelmä, jolla tasoitettaisiin polttoaineen hinnannousun vaikutuksia. Toivomme parlamentin tukevan näitä ehdotuksia. 
Sebastiano (Nello) Musumeci,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, onnittelen esittelijää selkeästä ja kattavasta mietinnöstä. Olemme korostaneet jo pitkään, että erityisesti Välimeren kalastusvesien hyödyntäminen kestävällä tavalla on tarpeen. Tämä tarve on näytetty toteen myös keskusteltavana olevassa mietinnössä.
Valitettavasti en pysty lyhyen puheenvuoroni aikana paneutumaan syvällisemmin kiinnostaviin näkökohtiin, kuten sukupuolten tasa-arvoon kalatalousalalla, kalastusalusten turvallisuuteen, kalliille dieselöljylle vaihtoehtoisiin energialähteisiin ja kalastuslaivaston uudistamiseen.
Olen kotoisin Etelä-Italiasta, ja olen lähes päivittäin tekemisissä merenkulkualan kanssa. Rannikkokalastus ja perinteinen kalastus ovat tuhansille eurooppalaisille rannikolla asuville perheille äärimmäisen tärkeitä tulonlähteitä, mutta korostan mielelläni, että ne edustavat myös vuosisatoja vanhaa perinnettä, jota Euroopan olisi mielestäni tuettava ja säilytettävä. 
Rannikkokalastuksen tukeminen merkitsee muun muassa sen suojelemista sääntelemättömältä kalastukselta, jota kolmansien valtioiden lippujen alla purjehtivat alukset harjoittavat. Ne toimivat hävyttömästi ilman minkäänlaista valvontaa ja piittaamatta saaliinsa määrästä, laadusta tai kalalajeista. Etelä-Italian kalastusyhteisö on hiljattain esittänyt tämän vuoksi ties kuinka monennen vastalauseen tällä kertaa Bagnarassa, joka sijaitsee Calabrian maakunnassa. Euroopan unionin ei pitäisi pakottaa kalastajiamme hyväksymään rajoituksia ja uhrauksia samalla kun Euroopan ulkopuoliset alukset voivat toimia Välimerellä miten tahtovat.
Rannikkokalastusalan on pystyttävä ja se pystyykin mukauttamaan tärkeän taloudellisen toimintansa meriluontoa säilyttäväksi, mikä on sekä välttämätöntä että velvollisuutemme. Näistä ja muistakin syistä annan täyden tukeni tälle mietinnölle. Painotan erityisesti päätöslauselmaesityksen kappaletta 16, jossa vaaditaan komissiota lopultakin tunnustamaan rannikkokalastuksen ja perinteisen kalastuksen erityisluonne yhteisessä kalatalouspolitiikassa, koska niitä on tähän mennessä kohdeltu huonosti. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää usein laiminlyödyn kalatalousalan osa-alueen tuomisesta esille. Mietinnössä esiin tuodut asiat rasittavat kalastusalaa myös omassa vaalipiirissäni Pohjois-Irlannissa. Lisäksi viimeaikainen poliittinen päätös olla myöntämättä valkolihaisten kalojen kalastusaluksille tukea hyvitykseksi turskakannan elvyttämisestä johtuvasta kalastuskiellosta häiritsee sekä rannikkokalastusta että rannikon kala- ja äyriäiskantoja, koska tuetta jääneiden alusten on ollut pakko jäädä kalastamaan rannikkovesille.
Konservatiivisen puolueen käsityksestä huolimatta Yhdistyneen kuningaskunnan kalastajien kokemukset yhteisestä kalatalouspolitiikasta ovat olleet niin kielteisiä, ettei omatuntoni salli minun puolustaa esitystä, jonka seurauksena yhteisen kalatalouspolitiikan rajoitteita sovellettaisiin täysimääräisesti rannikkokalastukseen. Tältä osin olen esittelijän kanssa eri mieltä. Hänen mielestään rannikkokalastusalan ongelmat ratkaistaisiin Euroopan laajuisella sääntelyllä. Olen eri mieltä kahdesta syystä.
Ensinnäkin tarvitaan tietenkin markkinointitukea, alusten uudistamista, polttoainetukea ja rannikkokalastusalan tarpeiden asianmukaista huomioon ottamista, mutta Euroopan laajuinen yhdenmukaistaminen kalastusvälineiden rajoittamisen, tiedonkeruun ja uuden yhteisöaloitteen avulla johtaa mielestäni rajoituksiin eikä kasvuun. 
Toiseksi vain osa valtioista ryhtyisi rahoittamaan hankkeita, joita saattaisi seurata Euroopan unionin sääntelystä ja toimivallasta. Kotimaani Yhdistynyt kuningaskunta ei ryhtyisi siihen, joten alan Euroopan laajuiset eroavaisuudet vain lisääntyisivät eivätkä vähenisi. Alueeni kalastajat joutuisivat kestämään kaikki Euroopan unionin sääntelystä johtuvat haitat, mutta he eivät pääsisi nauttimaan tuista lainkaan.
Näin ollen en voi tukea mietintöä, vaikka uskonkin, että esittelijän syyt sen esittämiseen ovat aitoja. 
Neil Parish (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää, jäsen Ó Neachtainia, ja toivotan komission jäsenen tervetulleeksi.
Olen itsekin sitä mieltä, että rannikkokalastusyhteisö on hyvin keskeinen osa kalastusyhteisöämme. Lounais-Englannin kokemukset yhteisestä kalatalouspolitiikasta ovat kuitenkin olleet sellaisia, että sen ulottaminen rannikkokalastukseenkin hirvittää. Mielestäni olisi otettava huomioon sekä rannikolla että ulkovesillä kalastettujen kalojen kokonaismäärä, koska kalojen määrä on rajallinen, pidimmepä siitä tai emme. Tämän vuoksi rannikkokalastuksen tulevaisuus riippuu pitkälti siitä, miten kalasaaliin arvoa voidaan lisätä.
Rannikkokalastuksesta keskustellessa myös virkistyskalastajat ja -onkijat olisi otettava huomioon, koska he ovat tärkeitä tulevaisuuden kannalta. Saaliiksi saatavista kaloista olisi todellakin otettava irti kaikki mahdollinen.
Polttoaineen hinta ja kustannukset ovat tärkeitä tekijöitä, ja niidenkin osalta olisi suunniteltava tulevaa. Sähköllä toimivia aluksia ei tällä hetkellä ole, mutta niitä voi ehkä vielä olla. Keskustelun kohteena olevat korkeintaan 12 metriä pitkät alukset ovat melko suuria, ja niillä voidaan pyydystää paljon kalaa. Siksi verkkojen koon kanssa on oltava tarkkana. Tältä osin olen jäsen Allisterin kanssa eri mieltä, koska kalakantoja on ylläpidettävä ja on varmistettava suurempien kalojen verkkoihin jääminen ja pienempien kasvamaan jättäminen. Jos hupenevia kalakantoja ei oteta tosissaan, millään politiikalla ei voida luoda tarvittavaa määrää kaloja. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Haluan myös omalta osaltani onnitella jäsen Ó Neachtainia erinomaisesta mietinnöstä ja meille tärkeään kysymykseen sitoutumisesta.
Mielestäni rannikkokalastus olisi käsitteenä määriteltävä sen taloudellisten ja yhteiskunnallisten sekä ympäristöä ja tekniikkaa koskevien näkökohtien kautta unohtamatta rannikkokalastausalueiden maantieteellisiä erityispiirteitä. Tähän liittyen haluaisin komission ja parlamentin ottavan huomioon olosuhteet Euroopan ulkolaidoilla, kuten Azoreilla tai Madeirassa, joiden ympärillä ei ole mannerjalustaa. Näillä alueilla rannikkoa vastaavat rannikkosärkät, jotka saattavat sijaita saarista kaukanakin mutta jotka vastaavat käyttötarkoitukseltaan mantereiden rannikoilla sijaitsevien valtioiden rantamatalikkoa.
Näiden olosuhteiden huomioon ottaminen on tärkeää, jotta kyseisten alueiden tilannetta voitaisiin ymmärtää. Kehotan komissiota ottamaan kysymyksen huomioon. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ). –
   Arvoisa puhemies, rannikkokalastusta ja rannikkokalastusyhteisöjen kohtaamia ongelmia koskeva mietintö kuvaa selkeästi nykyistä tilannetta.
Puolassa lukuisia vanhoja aluksia romutettiin osana uudistuksia. Saaliiden rajallisen kannattavuuden ja taloudellisten resurssien puutteen vuoksi aluksia on ollut mahdotonta korvata uusilla. Monet kalastukseen tai kalanjalostukseen liittyvät perheyritykset ovat lopettaneet. Tällä hetkellä rannikolta on vaikea saada ostettua tuoretta kalaa, vaikka joskus sillä houkuteltiin matkailijoita ja matkailuyrittäjiä. Kalastusteollisuuden alalta poistuu jatkuvasti erityisesti nuoria ihmisiä.
Mietinnön toimenpiteisiin kuuluvat muun muassa edullisemman polttoaineen saaminen, kalastajien ja perheyritysten taloudellinen tukeminen ja investointituet sekä nuorten ja muiden alasta kiinnostuneiden kouluttaminen alalle. Näillä toimenpiteillä voidaan onnistua ehkäisemään kyseisen kalastusalan syrjäytymistä. Toimenpiteiden toteuttaminen helpottaisi työpaikkojen säilymistä ja uusien syntymistä alueilla, joiden työttömyys on korkea. Tuki on tärkeää sekä yhteiskunnalliselta että taloudelliselta kannalta, ja sen avulla varmistetaan myös, että paikalliset tuoreesta kalasta valmistetut perinteiset ruokalajit säilyvät. Euroopan kalatalousrahaston perustaminen on erityisen tärkeää. Mietinnön hyväksyminen ja sen sisältämien ehdotusten toimeenpaneminen otetaan kalastusyhteisöissä kiitollisena vastaan.
Kiitän jäsen Ó Neachtainia mietinnön laatimisesta. Tuen esittelijän suosituksia. 
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän jäsen Ó Neachtainia Euroopan unionin rannikkokalastajien ongelmien tarkasta analyysistä.
Mietinnössä käsitellään viimeinkin ansaitusti naisten tärkeää roolia alalla ja tunnustetaan heidän työssään kohtaamansa vaikeudet. Mietinnössä käsitellään myös alusten turvallisuutta, korostetaan ammattikoulutuksen tärkeyttä ja painotetaan, miten merkittävää rannikkokalastus voi olla rannikoiden meriympäristön säilyttämisen kannalta.
Haluan tuoda esille kaksi kotimaani Italian kannalta tärkeää näkökohtaa. Ne ovat tärkeitä sekä Etelä-Italian että Adrianmeren pohjoisosien kannalta.
Mielestäni rannikoiden resursseja on suojeltava ja kalastuksen kestävyys ja ympäristöystävällisyys on varmistettava lainsäädännöllä. Se, että kiellettäisiin sellaiset kalastustekniikat, jotka uhkaavat rannikon resurssien säilymistä ja kalastukseen liittyvän yhteiskuntarakenteen taloudellista kestävyyttä, saattaa vaikuttaa reilulta, mutta sen seurauksena monille toimijoille koituisi ongelmia. Koska toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoja ei ole, työttömyys vain lisääntyisi alalla, jota työttömyys jo valmiiksi rasittaa. 
Toinen näkökohtani on, että tuottajajärjestöjä tai heidän myönteistä osuuttaan kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen yhteiskunnallisessa ja taloudellisessa kehityksessä ei ole tarpeeksi huomioitu. Paikallisten olojen ja eri jäsenvaltioiden huomioiminen kalatalousalan hallinnassa vahvistaisi toissijaisuusperiaatteen toteuttamista, jonka soveltamista kalastusyhteisöt toivoisivat käytettävän rannikkokalastuksen hallinnassa ja joka toisi ongelmat lähemmäksi ratkaisuja.
Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien olisi edistettävä Euroopan unionin ja paikallisten toimijoiden välistä vuoropuhelua. Toimikuntia suunniteltiin perustettavaksi seitsemän, joista neljä on toteutettu. Toimikuntia ei pidetä tarpeeksi toimivina tai vaikutusvaltaisina, jotta niiden avulla voitaisiin hallita pienimuotoisen kalastuksen resursseja, koska toimikunnat ovat ainoastaan neuvoa-antavia elimiä.
Lopuksi kiitän komission jäsentä Borgia hänen tärkeästä työstään erityisesti yhteisen kalatalouspolitiikan tulevaisuutta koskevaan kirjan osalta, jossa ehdotetaan kaikkien merenkulkupolitiikan hallintaan osallistuvien alojen välistä vuorovaikutusta. 
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen kaikkiin esittelijän tuloksiin ja ehdotuksiin, ja haluaisin esittää joitakin kommentteja.
Tiedämme, että rannikkokalastus on Euroopan unionin vähäosaisten ja eristyksissä olevien alueiden peruselinkeino. Esimerkiksi Kreikassa rannikkokalastusaluksia on eniten (96 prosenttia kalastuslaivastosta) ja alan työllisyysaste on korkein. Ala tarvitsee taloudellista tukea alusten uudistamiseen ja uusien hankkimiseen.
Nuorten saamiseksi alalle sillä jo olevien perheiden ulkopuolelta edellyttää erityisien tukipolitiikkojen toimeenpanemista. Mietinnössäkin käsitellään alusten omistajien ja työntekijöiden taloudellisia vaikeuksia ja rajallisia lainansaantimahdollisuuksia. Näillä tekijöillä on kielteinen vaikutus nuorten houkuttelemiseen alalle. Ammattikoulutuksen lisäksi kyseiseen politiikkaan voisi sisältyä erityisten kannustimien myöntäminen nuorille kalastajille.
Naisten osuus ja työpanos rannikkokalastuksen perheyrityksissä on tunnustettava. Euroopan unionin olisi tuettava rannikkokalastuksen järjestäytymistä auttamalla kalastusjärjestöjä luomaan infrastruktuureja, kuljettamaan tuotteita ja parantamaan kalastusmenetelmiä. Mielestäni on tuotava esille, että nykyisellä tavalla järjestäytyneenä järjestöt eivät pysty edustamaan itseään asianmukaisesti päättävissä elimissä tai julkisissa kuulemisissa.
Neuvottelujen aikana yhtenä tavoitteistamme on oltava, että Euroopan unionin rannikkokalastusjärjestöt osallistuvat aktiivisesti vuoropuheluun, jossa paikallisista, alueellisista ja Euroopan laajuisista määräajoista päätetään. 
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, jäsen Ó Neachtain on mietinnössään etsinyt perimmäistä syytä hyvin monitahoiseen ongelmaan, jota ei ole helppo arvioida. Kyseessä oleva ongelma on rannikkokalastus. Ongelmallisuus johtuu siitä, että se kattaa yleisessä merkityksessään sekä teollisen kalastuksen, pienimuotoisen käsin käytettävillä välineillä kalastamisen ja virkistyskalastamisen. Kuten muutkin vaikeasti määriteltävät ja monitulkintaiset alat, rannikkokalastus on tuomittu syrjäytymään ja jäämään Euroopan unionin rahoitus- ja sijoittamisohjelmien ulkopuolelle, vaikka sen osuus kaikesta merellä harjoitettavasta kalastuksesta on noin 80 prosenttia. Ala kärsii sijoitusten puutteesta ja laiminlyömisestä, ja sillä on suuria teknisiä, sosiaalisia ja taloudellisia vaikeuksia.
Koska kalastuskaluston uudistamiseen on liian vähän varoja, kalastusalukset ovat yhä huonommassa kunnossa ja mikä pahinta, aluksia myös uppoaa. Päivittäiset olosuhteet ovat huononemassa, ja tilastot osoittavat saaliiden pienentyneen. Mahdollisuudet tuntuvat olevan vähissä tällä suositulla ja pitkät perinteet omaavalla kalastusalalla. Tukitoimenpiteiden esittäminen on näin ollen hyvin perusteltua. Tarvitaan toimenpiteitä, joilla rannikkokalastuksen perusedellytykset saadaan turvattua. Jäsenvaltioiden on toimeenpantava yhteisiä suojelujärjestelmiä, joilla sen jatkuvuus voidaan varmistaa. Järjestelmät toimivat tehokkaammin, jos niissä otetaan huomioon kyseessä olevan kalastusalan erityistilanne ja rannikkokalastusalueille ominaiset olosuhteet, tekniset tarpeet ja taloudelliset puitteet. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan onnitella esittelijää todella hienosta mietinnöstä.
Rannikkokalastus on hyvin tärkeää. Sen taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset sekä kulttuuri- ja ympäristövaikutukset ovat suuria. Rannikkokalastus on talouden kannalta tärkeää, koska se takaa ansion monella usein köyhällä, syrjäisellä saaristoalueella. Ala on yhteiskunnallisesti merkittävä, koska sillä on paljon perheyrityksiä, jotka kyseisen elinkeinon kuihtuessa katoavat samalla. Kulttuurin kannalta ala on tärkeä, koska perinteisyys on rannikkokalastukselle ominaista. Näin ollen osa eurooppalaista kulttuuria katoaa alan kalastajien myötä. Ala on tärkeä ympäristön kannalta, koska se aiheuttaa kalastusmuotona vain vähän tai ei lainkaan tuhoa verrattuna muihin kalastusmuotoihin. On pidettävä mielessä, että 44 prosenttia kalastusalan työvoimasta toimii rannikkokalastusalalla ja että 75 prosenttia Euroopan unionin kalastuslaivastosta harjoittaa rannikkokalastusta. Nämä tilastotiedot puhuvat puolestaan.
Totean, että rannikkokalastusta on suojeltava, mikä merkitsee alusten turvallisuutta. Kalastajien on voitava luottaa siihen, että he palaavat turvallisesti kotiin, ja tämän vuoksi kalastuskaluston uudistamista on tuettava.
Alalle on houkuteltava nuoria vanhojen työntekijöiden tilalle. Kalastajien on voitava myydä tuotteet itse, jolloin rahat, jotka kuuluvat kalastajille ja kuluttajille, eivät päädy välikäsien taskuihin. On puututtava myös esimerkiksi hintojen noususta johtuviin ongelmiin. Lisäksi on pyrittävä pitämään meret puhtaina, jotta kalat säilyisivät kalastamista varten ja lukemattomista muista syistä. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kiitän parlamentin jäseniä arvokkaista huomioista. Pyrin vastaamaan lyhyesti joihinkin niistä.
Aluksi totean, että olen samaa mieltä siitä, että naisten olisi saatava ja hyödynnettävä mahdollisuus sukupuolten tasa-arvon saavuttamiseen. Komissio tekee kaikkensa tämän eteen kalastus- ja erityisesti rannikkokalastusalalla, jolla naiset ovat paremmin edustettuina kuin muilla kalatalousaloilla.
Kolmesta esille tuodusta kysymyksestä totean, että kalastuskiellon aikaiset tuet kuuluvat kansalliseen päätöksentekoon ja että raportointi ja valvonta koskevat ensisijaisesti suuria eivätkä pieniä aluksia. Pienille aluksille myönnetään monessa tapauksessa vapautus, tai niitä koskevat vaatimukset ovat löyhempiä.
Kalatalousalan määrittelyn tarkkuudesta totean jälleen, että 12 meripeninkulman etäisyydellä rannikosta määritelmät kuuluvat suurelta osin jäsenvaltioiden toimivallan piiriin. Euroopan unioni ei osallistu kalatalousalan valvontaan kyseisen 12 meripeninkulman rajoittamalla alueella muuten kuin erityistapauksissa. Olen samaa mieltä siitä, että eri rannikkoalueiden erityispiirteet on otettava huomioon. Näin onkin tehty Välimerta koskevassa ehdotuksessa, ja toivon, että saan myöhemmin tänä vuonna neuvostossa kyseiselle ehdotukselle hyväksynnän.
Kuten aloituspuheenvuorossani totesin, Euroopan kalatalousrahastossa on mittava varaus pienimuotoisen rannikkokalastuksen tukemiseen. Haluan myös tuoda esille, että pitkän poliittisen tasapainoilun tuloksena olemme viimein saaneet aikaan kompromissin, jonka tuloksena pysyvien edustajien komitea voi tehdä päätöksen Euroopan kalatalousrahastosta, joka on näin ollen A-kohtana maanantain maatalous- ja kalastusneuvostossa.
Euroopan kalatalousrahaston tuki pienimuotoiselle rannikkokalastukselle käy ilmi muun muassa siitä, että pienten alusten omistajien osuutta alusten uudistamisen kustannuksesta alennetaan 20 prosenttiin. Euroopan kalatalousrahasto myöntää edulliset ehdot koneen vaihtamiselle korkeintaan 12-metrisissä aluksissa, jolloin kone voidaan vaihtaa yksi yhteen ilman kalastustehon alenemista. Jäsenvaltioita kannustetaan myöntämään turvallisuuden parantamisesta seurauksena olevaa vetoisuuden lisäystä mieluummin pienille aluksille.
Euroopan kalatalousrahaston avulla nuoria kalastajia voidaan auttaa kouluttautumaan ja ostamaan aluksi käytettyjä aluksia. Rahasto voi myöntää tukea myös tasa-arvohankkeisiin. Lisäksi se tukee tuotannon ja markkinoinnin edistämistä, mikä tuo etuja rannikkoyhteisöille ja rannikkokalastajille.
Komissio tutkii aiemmin tänä vuonna toimeksi antamansa tutkimuksen tulokset ne saatuaan, ja päättää niiden perusteella, mitä toimenpiteitä voidaan ehdottaa ensi vuodelle ja onko rannikkokalastusta koskevaan yhteisöaloitteeseen mahdollisuuksia. Jäsen Ó Neachtainin mietintö otetaan myös huomioon. Mielestäni tämäntyyppistä alaa ei kuitenkaan pitäisi säännellä liikaa vaan rannikkokalastajia olisi pääasiassa tuettava auttamalla heitä selviytymään ammattinsa harjoittamisesta johtuvista vaikeuksista. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   – Kalastusalaa Italiassa koskeva taloudellisen ja sosiaalinen kriisi, jonka on aiheuttanut hallintokustannusten kasvaminen yli 40 prosenttia ja tulojen pienentyminen noin 25 prosenttia viimeisen kolmen vuoden aikana, vaikeuttaa ennen kaikkea niiden kalastusalusten toimintaan, joiden kilpailukyky on kaikkein heikoin. Rannikkokalastusalan toimintaa on vaikeuttanut erityisen pahasti se, että sen toimintaan vaikuttavat enemmän korkeat polttoainekustannukset kuin erilaisten kulujen nousu.
Taloudellisten vaikeuksien lisäksi rannikkokalastusalaa haittaa alan lainsäädännöllisen kehyksen puuttuminen. Euroopan unionin on otettava realistinen asenne ja suostuttava hyväksymään määritelmiä, jotka eivät ole aivan tarkkoja. Välimeren kalastusaluksia koskevan tulevan asetuksen on esimerkiksi tarkoitus sisältää mukautuksia, jotka on toteutettava kansallisella tasolla.
Komission on myönnettävä, että rannikkokalastus ja perinteellinen kalastus ovat yhteisen kalastuspolitiikan erityistapauksia sekä otettava samanaikaisesti huomioon, että tietyt rannikkoalueet, erityisesti saaret ja ulommaiset alueet, ovat erittäin riippuvaisia kalastuksesta ja sen synnyttämästä muusta teollisuudesta. Sen on analysoitava, kuinka asianmukaisesti nykyiset välineet vastaavat alan tarpeisiin, ja sen pitäisi ottaa teollisuuden edustajia nykyistä enemmän mukaan päätöksentekoprosessiin. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   Rannikkokalastus on Irlannissa ala, jolla on erityistä sosiaalista ja taloudellista merkitystä. Se luo työpaikkoja, ylläpitää kaukaisia rannikkoyhteisöjä ja suojelee perinteistä kulttuuria. Siinä vaaditaan taitoja ja tietoja, joita perheet ovat siirtäneet sukupolvelta toiselle. On tärkeää, että tällainen teollisuudenala menestyy. Rannikkokalastuksen laiminlyöminen yhteisön lainsäädännössä luo tilanteen, jossa jo alan henkiinjääminen on kyseenalaista.
On erittäin tärkeää, että rannikkokalastusta kehitetään ja että siitä tehdään houkutteleva vaihtoehto työtä etsiville nuorille. Tähän työhön liittyy usein huonot palkat ja työn epävarmuus. Monen on etsittävä osa-aikaista työtä lisätulojen hankkimiseksi. Talouskasvu Irlannissa on johtanut siihen, että nuorilla ammattilaisilla on mahdollisuus paremmin palkattuihin ja pysyviin työpaikkoihin.
Yksi asia, jota pitäisi käsitellä, koskee Euroopan kalastusrahastosta maksettavia rahoitustukia niille rannikkokalastajille, joiden kalastustoiminta vaikeutuu pahoin lainsäädännöllisten ja poliittisten muutosten takia. Vuodesta 2007 alkaen 1 200:aa irlanninlohen kalastajaa uhkaa toimeentulon menettäminen tällaisten muutosten takia.
Rannikkokalastajat ovat erittäin haavoittuvia erityisten suojelualueiden määrittelemisen vaikutuksille. On erittäin tärkeää vahvistaa säännöksiä, joiden nojalla ne rannikkokalastajat, joiden elinkeinoa tällainen määrittely vaikeuttaa, voivat saada korvauksia. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma – Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 2004/39/EY täytäntöönpanotoimenpiteet (taso 2). 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää kollegani McCreevyn, joka ei voinut olla täällä läsnä tänä iltana, puolesta jäsen Kauppia, joka on toiminut erinomaisena esittelijänä; hän on hallinnut täydellisesti tämän vaikean ja erittäin teknisen aiheen, ja hän on ollut halukas tekemään rakentavaa yhteistyötä komission ja kaikkien osapuolien kanssa. Hän on tehnyt ensiluokkaista työtä yhdessä talous- ja raha-asioiden valiokunnan puheenjohtajan Berèsin kanssa. Kiitän myös Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komiteaa sen tekemästä erinomaisesta työstä. 
Prodin lausunnon mukaisesti komissio on sitoutunut ottamaan parlamentin kannan mahdollisimman hyvin huomioon. Olemme enemmän kuin täyttäneet tämän velvoitteen. Olemme nimittäin sisällyttäneet 90 prosenttia parlamentin tarkistuksista komission toimintaluonnokseen, josta Euroopan arvopaperikomitea äänestää kuun lopussa. Olemme samaa mieltä kaikista tärkeimmistä kohdista. 
Toimielimet ovat tehneet esimerkillistä yhteistyötä tämän asiakirjan parissa. Tämä osoittaa, että parlamentti, komissio ja jäsenvaltiot pystyvät tekemään järkevää ja käytännönläheistä yhteistyötä saavuttaakseen unionin rahoitusmarkkinoiden sekä eurooppalaisten sijoittajien ja kuluttajien kannalta oikean tuloksen. 
Olemme kaikki kovasti pyrkineet kehittämään viime vuosien aikana Lamfalussy-prosessia, ja se toimii. On tietysti tärkeää sopia mahdollisimman nopeasti Euroopan parlamentin perustellusta siirretyn lainsäädäntövallan palauttamisoikeudesta, jota komissio tukee. Katsomme, että Lamfalussy-prosesseista on meille suurta hyötyä tulevina vuosina, koska niiden avulla voimme mukauttaa lainsäädäntöämme nopeasti markkinoiden ja teknologian kehitykseen ja samalla ylläpitää olennaisen tärkeä demokraattinen valvontajärjestelmä. 
Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin avulla lisätään kilpailua investointiyritysten, arvopaperipörssien ja muiden kauppapaikkojen välillä sekä parannetaan sijoittajille tarjottujen palvelujen tasoa ja hyödytetään yrityksiä alentamalla pääomakustannuksia. Direktiivissä saatetaan ajan tasalle investointiyrityksien yhtenäinen passi, jolloin ne voivat toimia koko Euroopan unionissa tehokkaan yhtenäisen lupa-asiakirjan ansiosta ja monenlaisten rahoitusvälineiden puitteissa. Sen lisäksi, että direktiivissä kannustetaan rajat ylittävää kilpailua, sillä monipuolistetaan niiden tuotteiden ja palvelujen valikoimaa, jotka ovat sijoittajien saatavilla, sekä markkinoita, joille yritykset voivat pyrkiä. Olennaisen tärkeää on kuitenkin se, että sijoittajien suojelua koskevia sääntöjä yhdenmukaistetaan korkealla tasolla, jotta sijoittajat voivat hyödyntää luottavaisin mielin investointiyritysten palveluja kaikkialla Euroopan unionissa ja riippumatta siitä, mistä päin Euroopan unionia investointiyritykset ovat kotoisin. Lisäksi nämä säännöt perustuvat periaatteisiin sikäli, että säännöissä asetetaan yrityksille velvollisuus käyttäytyä ja toimia aina asiakkaidensa parhaiden etujen mukaisesti.
Rahoitusmarkkinoiden nopea maailmanlaajuistuminen suo mahdollisuuksia unionille. Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteiden ansiosta meillä on hyvät mahdollisuudet pysyä muiden edellä. Rahoitusmarkkinamme ovat hyvässä kunnossa. Ne kasvavat voimakkaasti ja kasvavat tulevaisuudessa vielä nopeammin, kun unioni laajenee, keskiluokka laajentuu ja ihmiset ottavat entistä enemmän vastuuta omista eläkejärjestelmistään.
Yhteinen sääntelykehyksemme on vaihtelevassa määrin otettu käyttöön. Rahoitusvälineiden markkinoista annettu direktiivi on viimeinen osa palapelistä, jossa markkinat yhdentyvät nopeasti. Euroopan unionin rahoitusympäristöstä on tulossa kaupallisesti houkuttelevampi. Muuten kuin poliittiselta kannalta katsottuna mahdolliset arvopaperipörssiin liittyvät toimet ovat luottamuslause unionille, arvopaperipörsseillemme, teknologiselle kyvykkyydellemme ja sääntelyjärjestelmällemme. Tärkeintä on loppujen lopuksi se, että pääomakustannukset pysyvät EU:ssa mahdollisimman alhaisina EU:n kaikkien taloudellisten toimijoiden kannalta, että eurooppalaiset sääntelijät sääntelevät asianmukaisella tavalla Euroopan unionin rahoitusmarkkinoita, että Euroopan unionin markkinat kasvavat voimakkaasti, että rajat ylittäviä selvitys- ja tilitysmaksuja alennetaan merkittävästi ja että Euroopan unioni voi uuden sääntelyjärjestelmänsä välityksellä vaikuttaa rahoituksellisiin suhteisiinsa muun maailman kanssa sekä kehittää niitä voimakkaasti käyttämällä passinaan hyvää, kehittymässä olevaa sääntelymalliaan.
Rahoitusvälineiden markkinoista annettu direktiivi on ratkaisevan tärkeä askel kohti unionin asemaa maailmanlaajuisena johtajana rahoituspalvelujen alalla. Tästä syystä komissio on erityisen kiitollinen parlamentille sen yhteistyöstä tässä olennaisen tärkeässä asiassa. 
Piia-Noora Kauppi,
   . Arvoisa puhemies, voimme kaikki olla hyvin tyytyväisiä käsiteltävänämme olevaan päätöslauselmaan. Se perustuu komission, Euroopan parlamentin, Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean ja markkinoiden toimijoiden tekemään merkittävään työhön, joka on johtanut siihen, että rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteet on saatettu onnistuneesti päätökseen. 
Direktiivi on suorastaan vallankumouksellinen sikäli, että EU:n sijoitusmarkkinat avautuvat sen myötä ja että sillä taataan sijoittajille parempi suoja kuin aiemmalla lainsäädännöllä. Käsiteltävänämme olevilla täytäntöönpanotoimenpiteillä, jotka muodostavat 17 direktiivin tärkeintä säännöstä, muodostetaan tasapainotettu ja harkittu lainsäädäntöjärjestely. Tämän järjestelyn ansiosta saadaan täytettyä nämä yhteenkuuluvat lupaukset.
Näiden täytäntöönpanotoimenpiteiden laatimismenettely on myös erittäin merkittävä. Euroopan parlamentti on osallistunut ensimmäistä kertaa täysimääräisesti täytäntöönpanolainsäädännön saattamiseen päätökseen komiteamenettelyssä. Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitea hyväksyi kaiken kaikkiaan 87 prosenttia parlamentin tarkistuksista. Tulos on erittäin hyvä verrattuna esimerkiksi siihen, mitä saavutimme rahoitusvälineiden markkinoista annetun alustavan direktiivin yhteydessä: tuolloin vastaava luku oli noin 50 prosenttia. Kaikki osapuolet voivat olla vilpittömästi ylpeitä siitä, että onnistuimme välttämään mahdolliset toimielinten väliset karikot, koska, kuten kaikki tiedämme, parlamentin asemasta komiteamenettelyssä on usein keskusteltu kiivaasti. Odottelemme itse asiassa edelleen joitakin vastauksia komissiolta ja neuvostolta.
Haluan kuitenkin erityisesti kiittää komissiota siitä, että se teki avoimesti ja auliisti yhteistyötä minun kanssani ja talous- ja raha-asioiden valiokunnan kanssa. Se oli olennaisen tärkeää tämän hyvin myönteisen lopputuloksen kannalta. Olen yhtä mieltä komission maanantaina esittämistä huomautuksista, joiden mukaan olemme tehneet historiaa, ei vain rahoitusmarkkinoiden kannalta vaan myös siltä kannalta, miten tason 2 lainsäädäntöä ja muuta komitealainsäädäntöä laaditaan. 
Myönteisestä lopputuloksesta huolimatta haluan mainita pari seikkaa. Olen hieman hämmentynyt siitä, että komissio ei hyväksynyt tarkistustamme, jolla pyrittiin selventämään investointiyritysten velvoitetta parhaaseen toimintaan asiakkaita kohtaan niiden toimiessa omaan laskuunsa. Toivon, että komissio tulkitsee – ja että kansallisissa asetuksissa tulkitaan – säännöstä tasoa 1 koskevassa direktiivissä saavutetun sopimuksen valossa. Lisäksi olisin toivonut, että suuriin kauppoihin liittyvän raportoinnin viivästymiseen olisi suhtauduttu joustavammin. Meidän on oltava valppaita ja vedottava nopeasti tarkistuslausekkeeseen, jos käy ilmi, että ennenaikainen raportointi suurista kaupoista heikentää maksuvalmiutta asiakkaille, sillä tällöin kustannukset lisääntyisivät tai EU:n markkinoiden kilpailukyky heikkenisi verrattuna muihin maailman osiin. 
Lopuksi totean toivoneeni, että johdannaisilla käytävää kauppaa olisi tulkittu uudenaikaisemmalla tavalla. On tärkeää tarkistaa nopeasti tason 2 toimia, jos käy ilmi, että uudet asiakkaat ja uudet markkinat, erityisesti Internetiä hyödyntävät siirrot, joutuvat epäsuotuisaan asemaan. 
Esitetty kritiikki on kuitenkin määrällisesti vähäistä myönteiseen kokonaistulokseen verrattuna. Haluan kiittää kaikkia osallistujia ja kollegojani, jotka auttoivat saavuttamaan tavoitteen. 
Pervenche Berès,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kertokaa komission jäsenelle McCreevylle, että noudatimme tänä iltana Euroopan parlamentissa ensimmäistä kertaa koko Lamfalussy-prosessia. Käsittääkseni kaikki katsovat Euroopan parlamentin myötävaikuttaneen asiaan laadukkaasti ja ammattimaisesti. Lisäksi parlamentti pyrki säilyttämään tasolla 2 tasapainossa tasoa 1 varten määrittämämme avoimuuden periaatteen ja markkinoiden avaamisen.
Euroopan parlamentti keskittyi ensisijaisesti myötävaikuttamaan niin sanotun Lamfalussy-prosessin asianmukaiseen toimintaan ja vahvistamaan toivoamme, että parlamentin oikeudet taataan sopimuksella, joka koskee menettelyä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä. Lisäksi olemme tyytyväisiä siihen, että komissio hyväksyi monet tarkistuksemme, joilla lisätään avoimuuden ja kuluttajien oikeuksien välistä tasapainoa.
Saanen vielä kiinnittää huomionne siihen, mitä päätöslauselmassamme todetaan markkinoiden sääntelijänä toimivan Euroopan arvopaperikomitean tehtävästä, toimivaltuuksista ja toimintamahdollisuuksista. Arvopaperikomitea koordinoi kansallisten sääntelijöiden toimintaa. Jäsenvaltioiden on kannettava vastuunsa ja annettava elimelle keinot valvoa direktiivin hyvää täytäntöönpanotapaa. Tämä direktiivi on näet olennaisen tärkeä taloutemme rahoituksen toiminnan kannalta.
Arvoisa komission jäsen, kun lähdimme tähän seikkailuun, eräät talous- ja raha-asioiden valiokunnan jäsenet halusivat, että huolehtisimme varsinaisten markkinoiden ohella myös siitä, mitä tapahtuu myöhemmin matkan varrella, eli niin sanotuista post trading -palveluista eli selvitystoiminnasta. Totesitte itsekin, että nämä post trading -palvelut ovat nykyään liian kalliita. Tästä syystä, ja vaikken olekaan markkinavoimien intomielinen kannattaja, olen sitä mieltä, että sitä, mitä sovelletaan toisaalla, on sovellettava myös tässä asiassa. Tarkoitan tuen ja tuotannon irrottamista toisistaan; näin saataisiin hyvin alennettua kustannuksia. Toivon, ettei komission jäsen puutu asiaan liian myöhään tai liian varovaisesti, kuten hän mainitsi eräille markkinatoimijoille. 
Margarita Starkevičiūtė,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin esittää lämpimät kiitokseni kaikille niille, jotka osallistuivat päätöslauselman ja asiakirjojen, erityisesti tarkistuksien, valmisteluun. Näin luotiin oikeudelliset puitteet yhtenäisten sijoituspalvelumarkkinoiden syntymiselle. Euroopan unionin pienen ja uuden jäsenvaltion edustajana pätevien ja kokeneempien kollegojen ystävällinen yhteistyö on minulle paras todiste siitä, että voimme toimia yhdessä laajentuneessa Euroopassa ja saada yhdessä aikaan tärkeitä uudistuksia. Haluan todella korostaa tätä. 
Haluan mainita myös, että meidän on kohdistettava katseemme tulevaisuuteen, koska rahoitusmarkkinoiden nopea ja kunnianhimoinen kehitys tuo mukanaan uusia tehtäviä päivittäin. Olen pahoillani, ettei komission jäsen McCreevy osallistu tänään keskusteluihimme ja ettei hän – kuten Euroopan komissiokaan – osallistunut tiiviimmin unionin rahoitusmarkkinoiden tämänhetkiseen uudelleen järjestämiseen. 
Tästä syystä ja kokemuksieni perusteella haluan huomauttaa seikoista, joita olisi korostettava keskusteltaessa maailman rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuisista haasteista. Strategisena tavoitteenamme pitäisi mielestäni olla, että noudatetaan erityislaatuista eurooppalaista rahoitusmarkkinoiden sääntelymallia. Tätä on korostettava entistä enemmän, koska tuntuu siltä, että eksymme tehokkaasti laajentuvien markkinoiden sekaan. Euroopan unionin rahoitusmarkkinoilla on omat perinteensä; niitä on vaalittava ja ne on mainittava useammin. Olen yhtä mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että Euroopan unionilla on nyt hyvät mahdollisuudet nousta johtoon rahoitusmarkkinoiden sääntelyn alalla, kun otetaan huomioon, että Yhdysvalloissa noudatetaan hyvin perinpohjaista sääntelykäytäntöä ja että uusien ja kehittyvien talouksien mailla on sääntelyongelmia.
Mitä tähän erityislaatuiseen eurooppalaiseen malliin pitäisi sisältyä? 
Ensinnäkin on tehtävä selväksi, että sääntelymme perustuu periaatteisiin eikä niinkään yksityiskohtaisiin sääntöihin, koska ensin mainittu vaihtoehto on paljon joustavampi ja merkitsee sitä, että on mahdollista reagoida nopeammin maailmanmarkkinoilla tapahtuviin muutoksiin. Valmisteltaessa rahoitusvälineiden markkinoista annettuun direktiiviin liittyviä asiakirjoja todettiin, että yksityiskohtaisemmalla sääntelyllä taattaisiin yhtenäinen lähestymistapa kyseisten toimien täytäntöönpanoon kaikissa Euroopan unionin valtioissa, mutta tämä voidaan saavuttaa myös siten, että parannetaan valvontaelimien toiminnan yhteensovittamista. 
Eurooppalaisen mallin olisi toiseksi perustuttava säännöksiin, joilla kannustetaan tulkintojen ja valvontaelimiin kohdistuvien vaatimuksien lähentämistä. Etelä-Euroopan, Ison-Britannian ja Pohjois-Euroopan rahoituskulttuurien erilaisuuksia ei saada poistettua minkäänlaisilla säännöillä. Näin ollen meidän on luotettava -pörssiin ja pohjoisten markkinoiden kokemuksiin sovittaessamme yhteen yhtenäistä tulkintaa oikeudellisista normeista. Suhtaudun epäluuloisesti Euroopan keskuspankin ehdotuksiin, että laaditaan yhteensovitetut normit, ja ehdotuksiin, joiden mukaan markkinoiden perustaksi tarvitaan lisää oikeudellisia asiakirjoja. Asiakirjoja on riittävästi; on vain kiinnitettävä enemmän huomiota niiden yhtenäistämiseen. On selvää, että rahoitusmarkkinat mahdollisesti tarvitsevat tulevaisuudessa oman yhtenäisen valvontaelimen, mutta tämä on pelkkä tulevaisuudennäkymä eikä tällä hetkellä kovin käytännöllinen. 
Kolmantena seikkana mainitsen, että rahoitusmarkkinoiden tehokkuutta on arvioitava loppukäyttäjien näkemysten perusteella. Tämä merkitsee palvelujen hajauttamista, valtavien rahoituksellisten monialayhtiöiden sisäisten menojen julkistamista sekä eturistiriitojen hallintaa ja esilletuomista. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   – () Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa kiittämällä hienoista työpanoksista paitsi esittelijä Kauppia myös kaikkia niitä – kuten erityisesti varjoesittelijöitä – jotka ovat tehneet töitä tämän erittäin monimutkaisen aiheen parissa.
Jälleen kerran on todettava, miten syvästi pettynyt olen puhemiehistöön. Tämä on historiallinen päivä, ja olemme saaneet todisteet siitä, miten tehokkaalla tavalla parlamentti osallistuu valiokuntamenettelyyn. Toimielimien sisällä me, kansalaisten, Euroopan kansojen edustajat, olemme tosiasiassa saavuttamassa jotakin, ja keskustellessamme asiasta hiukan ennen puoltayötä meitä käsketään toimimaan nopeasti. Ei ole ensimmäinen kerta, kun tällaista tapahtuu. Tiedän, etteivät puhemiehistö ja vallankäyttäjät ole kiinnostuneita, mutta aion siitä huolimatta toistaa väsymättä, että meidän on keskityttävä osoittamaan yleisölle, mitä oikeuksia parlamentilla on.
Keskustelemme parhaillaan komiteamenettelyyn liittyvien ja erityisesti Lamfalussy-prosessiin liittyvien parlamentin oikeuksien vahvistamisesta. Puhemiehistö on varannut keskustelulle aikaa juuri ennen puoltayötä sillä viikolla, jolla ratkaisevat istunnot on tarkoitus pitää: asiasta ei voisi lähettää kielteisempää viestiä. Se hyvä puoli tässä illassa on ollut, että olemme osoittaneet parlamentin tekevän yhteistyötä neuvoston ja komission kanssa käytävän vuoropuhelun yhteydessä, ja ettei tämä ole meidän syytämme. Kehotan neuvostoa suhtautumaan tähän myönteiseen esimerkkiin vakavasti, sekä tällä että ensi viikolla. Olemme osoittaneet, että voimme komiteamenettelyn välityksellä tehdä tehokkaampia päätöksiä, jotka mahdollistavat lainsäädännön parantamisen ja näin ollen myös Lamfalussy-prosessin jatkamisen. Parlamentilla on toisin sanoen edelleen oikeus esittää tarkistuksia siten, että parlamentille ilmoitetaan hyvissä ajoin ja siten, että tämä kaikki on mahdollista palauttamisoikeuden institutionaalistamisen myötä. Tästä asiasta olisi sovittava jotakin. 
Huomaan, että nuija on kopsahtamassa alas. Tässä parlamentissa aika on kaikkein tärkeintä. Oli miten oli, komission pitäisi pitää huoli siitä, että rahoitusmarkkinoita varten – koska niistähän tässä direktiivissä on kyse – luodaan tulevaisuudessa eurooppalainen malli, jossa huomioidaan kaikkien osapuolien vahvuudet. 
Puhemies. –
   Hyvä jäsen Radwan, täsmennän, että esityslistamme vahvistaa puheenjohtajakokous, ei puhemiehistö. 
Ieke van den Burg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan tukea eri puhujien esittämiä huomautuksia, joiden mukaan hetki on historiallinen. En viittaa siihen, että kello on viittä vaille puolenyön, vaan historialliseen hetkeen, jolloin saavutimme tämän järkevän sopimuksen ja saatoimme tarkistaa ehdotusta. Sanoin "tarkistaa" ehdotusta, koska komissio ei pitänyt terminologiasta, mutta olen sitä mieltä, että teimme juuri niin asianosaisten henkilöiden hyvän yhteistyön ja ammattimaisen asenteen ansiosta. 
Haluan korostaa, että kannatamme Lamfalussy-prosessia ja yhteistyötä eri toimijoiden välillä. Painotan jäsen Berèsin tavoin myös sääntelijöiden tehtävää ja sitä, että on tärkeää, että saamme välineet lainsäädännön ja nyt hyväksymiemme toimien voimaan saattamiseksi. Siinä tarvitaan työkaluja ja välineitä, ja jäsenvaltioiden tehtävänä on asettaa ne saataville. 
Viimeisestä seikasta, jonka haluan mainita, on syytä keskustella komission jäsenen McCreevyn kanssa, sillä asia kuuluu hänen toimivaltaansa. Toivon, että voimme kutsua hänet seuraavaan Strasbourgin istuntoon ja keskustella – ehkei näin myöhään kuin nyt vaan aiemmin päivällä – arvopaperipörssiin liittyvistä tapahtumista. Olin erityisen hämmästynyt siitä, mitä hän sanoi toissapäivänä Irlannissa pitämässään puheessa. Hän vertasi rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuistumista valtamerilaivaan ja totesi, että Euroopan unioni on komentosillalla, valvoo tilannetta ja johtaa prosessia. Emme ole aivan varmoja siitä, onko tilanne juuri tämä, koska komissio ei ennakoi markkinoiden tämänhetkistä tilannetta. Odotamme kiinnostuneina hänen kanssaan käytävää keskustelua. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kiitän parlamenttia hyvin hyödyllisestä panoksesta tässä prosessissa. Pidän tätä täydellisenä esimerkkinä siitä, miten hyvin kaikki kolme toimielintä voivat tehdä yhteistyötä Euroopan unionin rahoitusmarkkinoiden hyödyksi. 
Euroopan unionin pitäisi tänään olla ylpeä siitä, että se on luonut itselleen rahoitusmarkkinoiden sääntelykehyksen, joka nostaa unionin maailman rahoituskeskuksien eturiviin ja parantaa koko unionin talouden kilpailukykyä. Onnittelen kaikkia tämän tuloksen saavuttamisesta. 
Kahdesta ehdotetusta tarkistuksesta, joita komissio ei hyväksynyt – tarkistukset 4 ja 7, joihin esittelijä viittasi – totean, että komissio suosii joustavampaa lähestymistapaa asiakkaan tunnistamiseen. Käytännöt samoin kuin tunnistamisvaatimuksien hyödyllisyyden arviointi vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Kyseessä voi olla mittaamattoman arvokas väline tutkittaessa markkina-aseman väärinkäyttöön liittyviä tapauksia. Komissio pitää parempana, ettei asiaa yhdenmukaisteta tässä vaiheessa. 
Komissio ei kannata tarkistusta 7, joka koskee arvopaperikauppoihin liittyvien tietojen julkaisemista viiveellä. Tämänhetkisen arvopaperikauppaa koskevan ehdotuksemme mukaan kokonaisjärjestelyä sovelletaan jokaiseen kokonaisuuden muodostavaan osakkeeseen. Jos tarkistus hyväksytään, se voi heikentää avoimuuteen liittyviä vaatimuksia. Kun arvopaperikaupassa hyväksytään viive vain yhden kaupan osalta, viive sallitaan koko arvopaperisalkun osalta.
Totean lopuksi olevani varma siitä, että komission jäsen McCreevy ottaa mielihyvin vastaan kutsunne keskustella asiasta laajemmin Strasbourgin seuraavalla istuntojaksolla. 
Puhemies. –
   Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11. 

