Sutarties pakeitimų tvirtinimas (diskusijos) 
Pirmininkas
Kitas klausimas - Komisijos pareiškimas dėl Sutarties pakeitimų tvirtinimo.
Norėčiau atkreipti jūsų dėmesį į tai, kad nieko nebuvo numatyta per diskusiją iš salės pateiktais klausimais. Visi labai gerai žinome, kad vis dėlto tai yra itin svarbi diskusija, taigi ir diskusija, kuriai teikiame didelę reikšmę.
José Manuel Barroso
Pone Pirmininke, ponios ir ponai, šiandien Europos Komisija palankiai atsiliepapie gruodžio mėn. Europos Vadovų Tarybos priimtą sprendimą imtis riboto Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 136 straipsnio keitimo.
Kaip žinote, tikslas - leisti euro zonos valstybėms narėms sukurti nuolatinį mechanizmą, kuriuo būtų užtikrintas finansinis visos euro zonos stabilumas. 2013 m. Europos stabilumo mechanizmu bus pakeistos dabartinės laikinosios stabilumo priemonės - Europos finansinės padėties stabilizavimo fondas ir Europos finansinės padėties stabilizavimo priemonė, - o mes visi žinome, kokios jos yra naudingos.
Čia kalbame apie sprendimą, kuris būtinas, kad būtų patvirtintas mūsų pasiryžimas, susidūrus su tam tikrų valstybių narių ekonomikos disbalansu, - disbalansu, kurį turime ištaisyti, - ginti savo bendrą valiutą ir užtikrinti finansinį stabilumą. Tai yra mechanizmas, kurio reikia siekiant baigti kurti bendruosius Sutarties pagrindus.
Esant tokiai padėčiai ir, kaip pabrėžiau pastarojoje Europos Vadovų Taryboje, kiekvienoje iniciatyvoje, - įskaitant susijusias su Europos ekonomikos konkurencingumu ir konvergencija, o konkurencingumą ir konvergenciją miniu dėl to, kad taip pat kalbama apie mūsų ekonomikos konvergenciją, - kiekvienoje iniciatyvoje, pasakiau, turi būti laikomasi Sutarties, taip pat principų ir taisyklių, nustatytų Europos Sąjungai ir jos institucijoms.
Todėl Komisija imsis kiekvienos iniciatyvos, - teisėkūros arba kitokios, - kuria būtų užtikrinta būsimo stabilumo mechanizmo ir euro zonoje Europos Sąjungos vykdomo ekonomikos valdymo atitiktis.
Žinoma, laikytis Sutarties yra labai svarbu, todėl mane nuramino tai, kad vasario 4 d. Europos Vadovų Taryba tai aiškiai pripažino. Europos ekonomikos konkurencingumo ir konvergencijos didinimo mechanizmai, kurie taikomi ne tik 17 dabartinių euro zonos narių, bet ir visoms 27 valstybėms narėms, bus sukurti deramai atsižvelgiant į Sutartis, - t. y. į Europos Sąjungos ir jos institucijų kompetencijas ir visų pirma į Parlamento ir Komisijos kompetencijas. Ką tik Komisijos patvirtintoje nuomonėje tai yra aiškiai paminėta.
Šiandien kalbame bendro Europos intereso klausimu. Akivaizdu, kad apsaugoti eurą suinteresuotos ne tik euro zonos valstybės narės. Būtent dėl šios priežasties euro zonai nepriklausančios valstybės narės gali būtų įtrauktos, jei nori, į nuolatinio mechanizmo įgyvendinimo veiklą. Jos taip pat prireikus galės nuspręsti dalyvauti operacijose, kurios bus numatytos atsižvelgiant į šį būsimą mechanizmą, kaip kai kurios jau darpagal dabartinius laikinuosius mechanizmus.
Šiandien taip pat kalbame apie visuotinį atsaką į krizę, kurio vienas pagrindinių elementų yra būsimo Europos stabilumo mechanizmo sukūrimas. Šiuo klausimu privalome sparčiai ir tinkamai žengti pirmyn.
Skubumas nereiškia skubotumo, todėl tikrai neatmetama, kad bendram svarstymui prireiks laiko. Sprendimai, kuriuos priimsime artimiausiomis savaitėmis siekdami įgyvendinti krizės pamokas, yra mūsų bendrai ateičiai svarbiausi sprendimai. Todėl mums turi būti visiškai aišku dėl krypties, už kurią norime prisiimti atsakomybę.
Visi sutinkame, jog privalome sėsti į reformų traukinį, kad išsaugotume finansų stabilumą, padidintume savo ekonomikos konkurencingumą ir konvergenciją bei išlaisvintume visas tvaraus augimo, dėl kurio būtų kuriamos darbo vietos, galimybes.
Dabar mums telieka nustatyti bėgius, kuriais priversime šį traukinį važiuoti, taip pat manau, kad šiam Europos traukiniui važiuoti pirmyn geriausiai tiktų ES bėgiai. Į šį klausimą atsakyti labai padės tai, kaip mes įgyvendinsime Europos stabilumo mechanizmą.
Kalbant apie procedūrą, Komisija mano, kad buvo įvykdytos sąlygos tokiai supaprastintai Sutarties peržiūrai, kokia numatyta Europos Sąjungos sutarties 48 straipsnio 6 dalyje, pradėti.
Žinau, kad daugelis jūsų nori žinoti apie labai tarpvyriausybinį šio nuolatinio mechanizmo pobūdį. Taip pat pirmenybę turėtume teikti spartesnei pažangai, kuri būtų labiau paremta Europos Sąjungos sistema. Tačiau turime pripažinti, kad šiuo nauju žingsniu dabartinės Europos Sąjungos ir jos institucijų kompetencijos nemažinamos. Juo didinamas mūsų kolektyvinis pajėgumas reaguoti į tam tikrus uždavinius, kurie Sutartyje nebuvo aiškiai numatyti.
Čia norėčiau pabrėžti tam tikrus esminius klausimus, pabrėžtus Komisijos nuomonėje. Manau, jie mums padės orientuotis į didesnį solidarumą rodančią Europos Sąjungą - į atsakingesnę, vieningesnę ir stipresnę Europos Sąjungą.
Pirmasis aspektas - solidarumas. Čia kalbame apie pagrindinę Europos Sąjungos vertybę, todėl šiuo klausimu noriu būti labai tikslus. Per diskusijas dėl riboto Sutarties pakeitimo projekto Komisija pasakė, kad šiuo pakeitimu jokiu būdu neturi būti pakenkta solidarumo mechanizmams, numatytiems Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 122 straipsnyje, jeigu valstybėje narėje kiltų sunkumų arba rimta sunkumų grėsmė. Todėl, taip pat nepaisant kai kurių žmonių nuomonių, nedaromas joks 122 straipsnio pakeitimas.
Europos Sąjungos solidarumas taip pat reiškia atsakomybę. Europoje negalėtų būti solidarumo be atsakomybės; taip pat, žinoma, negalėtų būti atsakomybės be solidarumo. Tai visų pirma galioja finansiniam solidarumui ir atsakomybei ir tai yra visa pereinamojo laikotarpio stabilumo mechanizmų esmė. Tai taip pat bus nuolatinio mechanizmo, kuriam taikomos sąlygos bus labai griežtos, esmė. Tebūnie mums visiškai aišku: visos valstybės narės privalo rodyti pagarbą atsakingai finansų politikai.
Europos Sąjungoje solidarumą ir atsakomybę galima pagerinti tik geresniu koordinavimu ir geresne priežiūra. Tai yra svarbi pamoka, kurią išmokome iš krizės. Taigi, euro zonoje Europos Sąjungos vykdomu ekonomikos valdymu bus sudarytas pagrindas, kuriuo būtinai turės būti paremtas būsimas stabilumo mechanizmas.
Turėsime stiprinti Europos ekonomikos valdymą; t. y. turėsime jį plėsti ir stiprinti, kad užtikrintume konkrečiai euro zonos stabilumą, taip pat visos Europos Sąjungos stabilumą. Ekonomikos valdymo išplėtimas reiškia ne tik biudžeto politikos, bet ir ekonomikos politikos bei struktūrinių reformų įtraukimą. Toks yra bendras Europos semestro tikslas, dėl kurio susitarėme.
Šis procesas buvo pradėtas Komisijos parengtos metinės augimo apžvalgos pristatymu. Šiame dokumente aiškiai teigiama ir įrodoma, kad dabartinių politikos priemonių nepakanka. Turime daryti daugiau, kad atsakytume į dabartinius iššūkius. Turime daugiau daryti drauge, o ne būti pasidaliję. Turime daryti daugiau, kad sukurtume daugiau panašumų, o ne daugiau skirtumų.
Kalbant apie ekonomikos valdymo stiprinimą, jis yra tikrasis Komisijos pristatyto šešių pasiūlymų paketo tikslas. Žinau, kad šiuo klausimu galėsime tikėtis tvirtos Parlamento paramos, ir dėkoju jums už šią paramą. Galite būti tikri, kad Komisija rems ir lengvins šį procesą iki pat jo pabaigos, kad būtų galima įgyvendinti mūsų siekius.
Būtent nuo šio reformų paketo priklausys būsimas Europos stabilumo mechanizmas, kaip artimesnėje ateityje priklausys ir Europos finansinio stabilumo fondo stiprinimas. Esu įsitikinęs, kad mūsų požiūris yra teisingas ir kad jo laikantis kiekvienas turi atlikti savo vaidmenį. Komisija iki galo atliks savo vaidmenį, todėl visų pirma ketina aktyviai dalyvauti būsimo Europos stabilumo mechanizmo įgyvendinimo veikloje.
Dabar nebepakanka turėti teisingą požiūrį; privalome jį taikyti. Manau, kad mums pavyks įgyvendinti savo požiūrį, jeigu visi laikysimės labai paprastų ir aiškių elgesio taisyklių. Čia kalbu apie demokratinį teisėtumą, grindžiamą Europos Parlamento kontrole. Taip pat kalbu apie jėgą, kurią įgyjame dėl nuolatinių institucijų, kurios veikia skaidriai, kurios yra 27 valstybių narių bendros institucijos ir kurios užtikrina nuoseklumą visoje Europos Sąjungoje.
Be to, kalbu apie valstybių narių lygybės principą, numatytą Sutartyje, ir sąžiningos konkurencijos principą, pagal kuriuos valstybių narių pasirinktais veiksmais negali būti veikiamas bendradarbiavimo, kuris vyksta Europos Sąjungos lygmeniu, veiksmingumas, jis negali būti keičiamas arba negali būti jam kenkiama.
Būsime budrūs užtikrindami, kad nvienas vagonas neatsijungtų, nes taip rizikuotume nuversti nuo bėgių visą traukinį. Privalome daugiau investuoti į valstybių narių, taip pat valstybių narių ir Europos institucijų savitarpio pasitikėjimą.
Priklausome Europos Sąjungai, todėl privalome veikti kaip Europos Sąjunga, kad išbristume iš krizės ir padėtume tvirtą pagrindą konkurencingesnei, labiau klestinčiai, stabilesnei ir labiau įtraukiančiai Europai. Būtent tokia dvasia turi būti atliekami mūsų veiksmai; būtent tokia dvasia Komisija veikir toliau veiks. Manau, galiu sakyti, kad šiuo atveju galime tikėtis jūsų paramos.
Elmar Brok
Pone Pirmininke, pone J. M. Barroso, ponios ir ponai, visi puikiai suprantame, kad, siekiant užtikrinti teisinį tikrumą, Sutartyje mums reikia nuostatos. Mano šalyje tai laikoma konstitucine būtinybe, todėl svarstome būtinybę pakeisti Sutartį, kad ilgainiui galėtume užtikrinti euro stabilumą.
Yra daug kitų galimybių įtraukti platesnio masto pakeitimus į Sutartį, pagal kurią jie būtų visapusiškai įtraukti į Bendrijos politiką. Kita galimybmums būtų vartoti kitokią formuluotę kitame atitinkamo straipsnio punkte. Kita vertus, tokiu atveju, žinoma, būtų rizika, kad nebegalėtų būti taikoma supaprastinta procedūra, todėl reikėtų referendumų. Todėl nesugebėtume laiku priimti sprendimo ir dėl to kiltų problemų, kurios turėtų poveikį finansų rinkoms.
Tačiau svarbu paaiškinti, kad pinigų sąjunga yra Bendrijos galia. Privalome užtikrinti, kad šiai galiai nebūtų pakenkta stabilumo mechanizmu ar konkurencingumo paktu.
Sutartis turi trūkumų, kuriuos dėl jau nurodytų aplinkybių, deja, galima pašalinti tik pasirinkus tarpvyriausybinį požiūrį. Tačiau yra pavyzdžių, kai valstybės narės susitaria dėl bendrų rezoliucijų, pvz., taikydamos glaudesnio bendradarbiavimo procedūrą, tačiau naudojasi Europos Sąjungos institucijomis, kad atliktų būtiną darbą. Tai taip pat turėtų būti įmanoma šiomis aplinkybėmis ir tai visų pirma taikoma Komisijai. Būtų klaidinga kurti lygiagrečias struktūras, kurios ilgainiui vis daugiau nutoltų ir trukdytų Bendrijai likti darnia visuma. Privalome bet kokia kaina to išvengti. Jeigu artimiausiomis savaitėmis nereaguosime atsakingai ir teisingai, galime patirti pradedantį formuotis skilimą.
Be to, turi būti aiškiai pasakyta, kad Bendrijos metodas ir tarptautinis metodas nėra lygiavertės svarbos. Tarpvyriausybinis metodas yra paprasčiausia pagalba, taikoma tada, kai dėl su Sutartimi susijusių priežasčių pasinaudoti Bendrijos metodu nėra galimybės. Todėl privalome užtikrinti, kad galimo Sutarties keitimo atveju klausimą būtų galima be didelių problemų perkelti į Bendrijos politiką, kaip anksčiau pasielgėme su Šengenu ir daugeliu kitų atvejų.
Todėl reikalingas radikalus sprendimas, kuriuo kartu būtų numatytos ir aiškios teisinės struktūros, kad neįtrauktos šalys galėtų būti tikros, jog bus įtrauktos, kai įvykdys sąlygas. Juo taip pat turi būti užtikrinta, kad mažoms šalims būtų taikomos vienodos sąlygos, nes žinome, kad Bendrijos struktūros ilgainiui užtikrina ne tik sanglaudą, bet ir gebėjimą priimti sprendimus. Dar turime išsiaiškinti, kiek sunku bus tarpvyriausybinį požiūrį taikyti konkurencingumo pakto atveju.
Šiuo atžvilgiu yra trys sritys. Pirmoji iš jų yra Stabilumo ir augimo paktas, kuris apima įprastą teisę ir Bendrijos metodą. Taip pat yra Sutarties pakeitimas, su kuriuo kartu atsiranda iširimo rizika, ir konkurencingumo paktas, kurį neabejotinai reikia toliau svarstyti. Parlamentas privalo parodyti, kad yra atsakingas, o mes tą patį turime padaryti savo frakcijoje. Žinome, kokia svarbi kovo 24 d. ir kitas pirmadienis. Manau, kad neieškome idealaus sprendimo, tačiau jeigu veikiame atsakingai, kitos institucijos ir visų pirma Taryba turėtų daryti tą patį.
Mūsų idėja tokia: tarpvyriausybinį požiūrį turėtume patvirtinti kaip laikinąjį sprendimą. Tai yra susiję su institucijų ir ypač Komisijos galiomis šiuo klausimu. Keletą artimiausių dienų Taryba turėtų būti pasirengusi diskusijoms. Tai reiškia, jog esame pasirengę diskutuoti šiuo klausimu, kad įveiktume problemas, kurių turime šiame Parlamente, nes mažos šalys ir euro zonai nepriklausančios šalys jaučia, kad yra nepalankioje padėtyje dėl specifinio konkurencingumo pakto inicijavimo būdo. Visa tai apsunkina mūsų darbą. Norėčiau padėti užtikrinti, kad šiam planui pritartų dauguma, laikydamasi nustatyto privalomo termino. Tikiuosi, kad Taryba suteiks mums galimybę vykstant diskusijoms sutelkti šią daugumą.
Roberto Gualtieri
Pone Pirmininke, ponios ir ponai, stovime kryžkelėje Europos Sąjungos ateities požiūriu. Po daugybės atidėliojimų, dėl kurių mes kalti, kiekvienam tapo akivaizdu, kad Europai reikia tikro ekonomikos valdymo, kuris turi būti ypač griežtas toms šalims, kurios įsivedeurą.
Todėl pritariu nuolatinio stabilumo mechanizmo, kuris, mūsų manymu, yra svarbiausias dalykas tikro Europos ekonomikos valdymo struktūroje, sukūrimui, net jei tebeturime teisinių ir politinių abejonių dėl patvirtintos procedūros, kuri, mūsų manymu, yra rizikinga ir kurioje ne visiškai išnaudojamos Sutartyje numatytos priemonės. Man labai malonu girdėti, kad jūs taip pat pritariate šioms abejonėms.
Bet kuriuo atveju dabar dėmesį sutelkiame į kitą klausimą: kaip naujas mechanizmas iš tiesų veiks? Ar juo bus prisidėta prie Europos Sąjungos ekonomikos valdymo, ar tai bus žingsnis į priekį formuojant naują (ir neišvengiamai diskretišką) "tarpvyriausybiškumą", kuris yra kryptis, taip pat pasirinkta nesėkmingoje Prancūzijos ir Vokietijos konkurencingumo pakto formuluotėje? Tiesą sakant, kokia kryptimi išvyksta šis traukinys? Kas jį vairuos?
Iš tiesų, viena vertus, siūlomame 136 straipsnio pakeitime išdėstomas tarpvalstybinis mechanizmas, kuris yra visiškai atsietas nuo Europos Sąjungos ir jos institucijų, o kita vertus, Komisijos nuomonėje galime perskaityti, kad mechanizmas turės priklausyti nuo Europos Sąjungos vykdomo ekonomikos valdymo ir kad Komisija imsis visų priemonių, kad užtikrintų stabilumo mechanizmo ir minėto ekonomikos valdymo darną.
Mes vertiname šiuos ketinimus, tačiau dėl to, kad pasiūlyme iš dalies pakeisti 136 straipsnį nėra jokio ženklo apie tai, manome, kad atėjo laikas aiškiai nustatyti, kaip šis mechanizmas veiks. Kokia procedūra bus patvirtinta siekiant nustatyti šį mechanizmą? Kokį vaidmenį turės atlikti Komisija jį valdant ir nustatant jo taikymo sąlygas? Kokia bus sekretoriato sudėtis? Ką Taryba mano apie tai, ką J. M. Barroso ką tik pasakapie dabartinių nepaprastųjų solidarumo mechanizmų pagrįstumą? Ar Europos Parlamentui bus skirtas vaidmuo?
Manau, kad tik pakeitus 136 straipsnio pakeitimo formuluotę arba kitu atveju - Europos Vadovų Tarybai paskelbus aiškų pareiškimą šiais klausimais Parlamentas galės patvirtinti nuomonę pagal Europos Vadovų Tarybos pageidaujamą tvarkaraštį.
(Kalbėtojas sutiko atsakyti į klausimą, pateikiamą pakeliant mėlynąją kortelę pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį.)
William
Pone Pirmininke, norėčiau paklausti R. Gualtieri: ar jums atėjo į galvą, kad Europos gyventojams ir Europos bedarbiams tarpvalstybinis bendradarbiavimas būtų daug geresnis kelias nei Europos supervalstybė, kurią jūs, matyt, propaguojate? Ar tai jums atėjo į galvą?
Roberto Gualtieri
(IT) Pone Pirmininke, ponai ir ponios, esu entuziastiškas pagarbos Europos Sąjungai ir jai Sutartimis priskirtoms kompetencijoms šalininkas, nes, mano manymu, tai taip pat yra geriausias būdas atlikti savo, kaip tiesioginių Europos Sąjungos piliečių atstovų, funkciją.
Guy Verhofstadt
Pone Pirmininke, manau, kad galime būti patenkinti J. M. Barroso pareiškimais dėl Sutarties pakeitimo. Žinoma, dabar mūsų eilparengti savo nuomonę ir tai turime padaryti iki kovo 24 d., nes šią dieną vyks svarbus Tarybos susitikimas. Ar galime užsitikrinti daugumą, pritariančią supaprastintai procedūrai? Pamatysime. Manau, kad dar yra tam tikrų sąlygų, kurias reikia tenkinti.
Pirmoji man į galvą ateinanti sąlyga yra būtinybmums užtikrinti, kad šį mechanizmą kuo daugiau valdytų Komisija. Tam turiu keletą gerų argumentų. Jūs tikrai pastebėjote, kad sausio 6 d. pagal Europos finansinės padėties stabilizavimo priemonę (EFSM), kurią valdo Komisija, į rinką išleisti 5 mlrd. EUR obligacijų daugiau nei penkeriems metams. Sausio 25 d. su Europos finansinio stabilumo fondu, kuris yra tarpvyriausybinis, taip pat išleista 5 mlrd. EUR obligacijų ir taip pat daugiau nei penkeriems metams.
Obligacijos, kurias valdo Komisija, buvo išleistos su 2,5 proc. palūkanų norma, o obligacijos, kurias valdo tarpvyriausybinsistema, buvo išleistos į rinką su 2,89 proc. palūkanų norma. Tai reiškia, kad pagal EFSM, kuri valdoma pagal Bendrijos metodą, obligacijos išleidžiamos su mažesnėmis palūkanų normomis nei pagal tarpvyriausybinę sistemą. Norėjau išsakyti šią minti, nes svarbu parodyti, kad Bendrijos metodu gaunami daug geresni rezultatai nei tarpvyriausybine sistema.
Antra, manau, kad taip pat privalome savęs paklausti, ar galime pasinaudoti 136 straipsnio pakeitimu siekdami sustiprinti ekonomikos valdymo paketą, dėl kuriuo šiuo metu diskutuojama. C. Wortmann-Kool ir kiti pranešėjai pateikšešis pasiūlymus. Tačiau šiems šešiems pasiūlymams dar reikalingas Tarybos leidimas, kad Komisija galėtų inicijuoti procedūras. Šią problemą taip pat galima išspęsti pasinaudojant 136 straipsniu. Galėtume pasakyti, kad jei bus pritaikytas 136 straipsnis, - tai yra nuolatinis krizės mechanizmas, - Komisija galės automatiškai pradėti šią procedūrą ir kad Taryba negalės jos blokuoti pasinaudodama pasikeitusia kvalifikuota balsų dauguma. Taigi, šiuo atveju yra realus automatinis sankcijų aspektas. Tai yra antras pastebėtas dalykas, prie kurio galbūt turėsime sugrįžti savo nuomonėje, kaip sakiau dviem mūsų komiteto pranešėjams - E. Brokui ir R. Gualtieri.
Norėčiau pateikti trečią ir paskutinę pastabą. Jūs, pone E. Brokai ir pone R. Gualtieri, kaip pranešėjai, privalote pabandyti gauti Tarybos pareiškimus ir patikinimus ne dėl dabartinio paketo, o dėl visų dalykų, kurie buvo paskelbti per pastarąsias kelias dienas: konkurencingumo pakto, tarpvyriausybinio metodo, daugelio tam prieštaraujančių šalių ir kt. Šiuo metu Taryboje yra tiktas nuomonių nesutapimas šiuo klausimu. Manau, kad Taryba turi mums užtikrinti, kad ji Bendrijos metodą taip pat pritaikys šiame antrajame ekonomikos valdymo pakete. Kodėl? Todėl, kad tarpvyriausybinis metodas neveikia. Akimirką įsivaizduokime, kad Europos Sąjungoje konkurencijos taisykles tvarko Taryba! Kiek kartų baudos būtų skirtos įmonėms, netaikančioms konkurencijos taisyklių? Įmonarba privačiojo verslo įmonniekada nebūtų nubausta dėl to, kad Europos Sąjungoje netaikkonkurencijos taisyklių. Tą patį galima pasakyti apie šias taisykles, todėl prašau dviejų pranešėjų pabandyti gauti patikinimą, kad antrajame ekonomikos valdymo pakete Bendrijos metodas taip pat bus taikomas.
Rebecca Harms
Pone Pirmininke, ponios ir ponai, manau, kad aišku, jog Europos Parlamentas supranta, kodėl Sutarties pakeitimas grindžiamas supaprastinta procedūra. Svarstome ekstremalią situaciją. Tačiau taip pat akivaizdu, jog Europos Parlamentas laikosi nuomonės, kad būtų neteisinga, jei dėl procedūros, kuria įgyvendinamas krizių mechanizmas, ateityje baigtųsi Bendrijos metodo taikymas ir Europos Parlamentas bei Komisija būtų bent iš dalies išstumti.
Taip pat norėčiau paaiškinti mūsų labai kritišką požiūrį į tarpvyriausybiškumo stiprinimą. Manau, jog šiuo metu vis mažiau Europos piliečių supranta, kokie sprendimai priimami kiekvienu atveju. Vokiečiai buvo nuteikti prieš graikus, o graikai buvo nuteikti prieš vokiečius. Airiai mano, kad Vokietijos bankai gelbėjami jų pinigais. Šis padėties nesuvokimas yra susijęs su tuo, kad Taryba yra juodoji dėžė, ir su tuo, kad sprendimai priimami tik paskutinę minutę.
Šioje srityje mums reikia daugiau skaidrumo. Kitaip prarasime piliečių pasitikėjimą greičiau nei galbūt galime įsivaizduoti. Todėl, jei šiuo momentu norite, kad pateiktume svarstyti supaprastintą procedūrą, turėtumėte būti pasirengę padidinti Parlamento, kaip piliečių atstovo, vaidmenį Taryboje ir Komisijoje, kaip visi žadėjo prieš įsigaliojant Lisabonos sutarčiai. Šią Sutartį ir argumentus didesnės Europos demokratijos naudai rėmėte ne tik jūs, pone J. M. Barroso, bet ir tie, kurie yra valstybių narių valdžioje. Dabar norėčiau matyti, kaip tai įgyvendinama praktiškai.
Mums tereikia pažiūrėti, kas šiuo metu vyksta Graikijoje. Planuojama privatizuoti paplūdimius, kad būtų galima aptarnauti Graikijos skolą. Tai reiškia, kad nebebus taikomas būdas, kuriuo iki šiol buvo kovojama su krize. Visą dėmesį skiriant griežto taupymo politikai, kurią labai rėmVokietija, šios šalys, turinčios biudžeto deficitą, bus stumiamos arčiau katastrofos ribos. Privalome įvertinti tai, kas daroma. Mums reikia apsvarstyti šios krizių politikos ir tariamos solidarumo politikos struktūrą. Kaip dar galime užtikrinti, kad bet kur Europoje būtų aiškus supratimas, ką dar reikia padaryti šios krizės sąlygomis?
Šiuo momentu norėčiau pasakyti dar vieną dalyką. Manau, turėtume būti pasirengę parodyti solidarumą su kitomis Europos šalimis. Šiuo metu turimų lėšų nepakanka. Šiandien Briuselyje priimtas sprendimas užtikrinti didesnį likvidumą. Netrukus turėsime vėl kalbėti apie tai ir apie euroobligacijas. G. Verhofstadt pateiktinkama to pagrindimą. Tačiau mums taip pat reikės apsvarstyti, kokios ateityje norėtume savo pajamų politikos.
Apgailestauju, kad viršijau skirtą laiką. Tačiau galiausiai mums reikia daugiau laiko šiai diskusijai, kad padarytume išvadas, o ne paprasčiausiai pasirinktume gynybinį požiūrį.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Ashley Fox
ECR frakcijos vardu. - Pone Pirmininke, pritariu Sutarties pakeitimui, kuriam pritaria ir mano frakcija, nes norime, kad euro zona būtų stabili. Nors JungtinKaralystnėra euro zonos narė, - ir, tikiuosi, niekada prie jos neprisijungs, - esame teisėtai suinteresuoti jos sėkme. PusJK prekybos vyksta su euro zonos šalimis. Londono Sitis yra finansinEuropos sostinė. Taigi, Didžioji Britanija euro zonai linki gero, todėl tikimės, kad pagal siūlomą stabilumo mechanizmą artimiausiu ir vidutinės trukmės laikotarpiu bus suteikta parama.
Tikiuosi, kad šis Parlamentas elgsis atsakingai ir patvirtins Tarybos siūlomą pakeitimą. Tačiau ilgainiui, jeigu euras išliks ir klestės, bus reikalingos radikalesnės permainos. Pone J. M. Barroso, galite turėti tokį priežiūros ir stebėjimo lygį, kokio norite, ir tokį ekonomikos valdymo lygį, kokio norite, tačiau iš esmės, jeigu tokios šalys, kaip Graikija, Airija ir Portugalija, ketina likti euro zonoje, jos turi tapti daug konkurencingesnės, kad būtų tokios pat konkurencingos, kaip Vokietija, todėl Komisija savo pastangas turėtų sutelkti būtent šia kryptimi.
Lothar Bisky
Pone Pirmininke, ponios ir ponai, Lisabonos sutartis veiktik trumpą laiką. Tačiau dabar ketinama ją keisti antrą kartą vos per keletą mėnesių dėl to, kad tariamai yra skubus reikalas. Todėl keičiant Sutartį nebus laikomasi demokratinio proceso, nustatyto Lisabonos sutartyje. Užuot jo laikiusis, dėl pakeitimo bus nuspręsta taikant pagreitintą procedūrą.
Matėme, kaip šia procedūra buvo pasinaudota siekiant sudaryti sąlygas apeiti Parlamentą su bankų gelbėjimo paketais, siekiančiais milijardus eurų. Dabar Taryba vėl stokoja laiko, o vyriausybių vadovai nori, kad naujas Sutarties pakeitimas būtų įgyvendintas taikant tariamai išbandytą ir patikrintą pagreitintą procedūrą. Europos vieningųjų kairiųjų jungtinfrakcija - Šiaurės šalių žalieji kairieji nepritaria šiam požiūriui, kuris potencialiai gali tapti standartiniu procesu, ir ragina Sutarties pakeitimus daryti taikant įprastą procedūrą, įskaitant Lisabonos sutartyje numatytą konvenciją.
William  Dartmouth
EFD frakcijos vardu. - Pone Pirmininke, galbūt galėčiau pradėti nuo nulio. Pradžioje ji buvo paprasčiausia muitų sąjunga, paskui tapo politine sąjunga, tačiau be tinkamo demokratinio turinio, o paskui tapo pinigų sąjunga - na, lyg ir tokia, nes dešimt valstybių narių buvo pakankamai išmintingos, kad liktų nuošalyje, - o tai, ką turime dabar, yra skolų sąjunga, kuri paprasčiausiai neveikia.
Panagrinėkime Vokietijos obligacijų palūkanų normą. Jeigu pinigų sąjunga būtų veikusi, visos pinigų sąjungos narės, visos euro zonos narės, būtų galėjusios pinigus skolintis už tokią pat palūkanų normą - už tokią pat palūkanų normą, kaip ta, kuri taikoma pagrindiniam rodikliui Vokietijos obligacijoms, - tačiau yra visiškai ne taip. Šiuo metu Portugalija moka 4,8 proc. daugiau, Airija moka 5,9 proc. daugiau ir Graikija moka 8,25 proc. daugiau. Kaip visiškai teisingai sakR. Gualtieri, tai yra lemiamas momentas.
Nesitikiu, kad PPE frakcijos pirmininkas arba S&D frakcijos pirmininkas, - kuris purtgalvą man kalbant, - bando suprasti nepaprastą to svarbą, tačiau manau, kad labai greitai jie turės suprasti. Jūsų problemą, o tai yra daugiausia jūsų problema, būtų geriausia spręsti pasinaudojant tarpvyriausybiniu bendradarbiavimu. Ekonomikos valdymas yra spąstai, be to, jam nėra įgaliojimo. Niekas net neužsiminar net, atrodo, negalvojo apie prispaustus nacionalinės valstybės mokesčių mokėtojus jums stengiantis kurti šią trapią ir nereikalingą imperiją.
Dar kartą norėčiau jums priminti, kad yra 27 valstybės narės. 11 iš jų yra neto įmokų mokėtojos ir 16 iš jų yra gavėjos, taip pat yra "šv. Andriejaus lūžis" tarp tų, kurios moka įmokas, ir tų, kurios jų nemoka. Įtariu, kad daugiausia Vokietijos mokesčių mokėtojas labai ilgai nesitaikstys su šia brangia apgaule.
1896 m. William Jennings Bryan savo puikioje kalboje apie bimetalizmą pasakė: "Neturėtumėte nukryžiuoti žmonijos ant aukso kryžiaus." Dabar dar primygtiniau šiandien jums ir visų pirma Komisijos Pirmininkui, turinčiam vykdomąją valdžią, pasakiau: neturėtumėte nukryžiuoti JK ir likusios Europos dalies mokesčių mokėtojų ant bendrosios valiutos kryžiaus.
Bruno Gollnisch
(FR) Pone Pirmininke, pirmiausia norėčiau pakalbėti apie skandalą, t. y. vadinamąją supaprastintą procedūrą, - tikrovėje apgaulingą, - taikomą Sutarčiai iš dalies pakeisti.
Nevyksta jokių tikrų diskusijų ir, kaip paprastai, jokių tiesioginių konsultacijų su žmonėmis. Tačiau tai nėra nežalingas dalykas. Tai yra Europos finansinės padėties stabilizavimo fondo pavertimo nuolatiniu klausimas. Ką vis dėlto šis fondas reiškia, jei ne galimybę didinti Europos įsiskolinimą, kurį galiausiai turėtų prisiimti valstybės narės, kurios jau dabar pernelyg daug įsiskolinusios ir kurioms prieš padengiant savo įsiskolinimus turbūt tektų padengti šį Europos įsiskolinimą? Tam tikru požiūriu tai yra Sapeur Camember - Prancūzijoje išleistos humoristinės knygos pagrindinio personažo, t. y. kareivio, kuriam įsakyta užpilti duobę kareivinių kieme ir kuris tam, kad ją užpiltų, iškasa kitą duobę visai šalia jos, ekonomikos politika.
Mainais į Vokietijos dalyvavimą mums bus duotas leidimas paktui, vadinamajam konkurencingumo paktui, kurio detalės, kaip teigiama Prancūzijos Europos reikalų generalinio sekretoriaus rašte, neturėjo būti žinomos. Iš tikrųjų jos yra kuo puikiausiai žinomos. Tai bus priemonė, susijusi su tikru griežtu taupymu, priežiūra ir didesniu biudžeto politikos standartizavimu.
Kalbama apie konvergencijos išplėtimą, cituoju, į visas politikos sritis, turinčias poveikį konkurencingumui, net jei jos iš esmės priklauso nacionalinei kompetencijai. Trumpai tariant, kalbama apie visų tų Vokietijos politikos sričių, apie kurias tiek daug svajoja N. Sarkozy, perkėlimą į visos euro zonos nacionalinę teisę. Nėra nieko priimtino nei šiuo klausimu, nei vienarūšės Europos valstybės skolų rinkos ir Europos biudžeto didinimo bei konkretaus mokesčio jam finansuoti alternatyvos klausimu. Privalome daryti kažką kita.
José Manuel Barroso
Visų pirma norėčiau padėkoti jums už kalbas, tačiau ypač norėčiau padėkoti pranešėjams E. Brok ir R. Gualtieri už pastabas dėl Bendrijos metodo svarbos, taip pat už jų dėmesingumą tam, kas galėtų tapti tarpvyriausybine kryptimi. Galiu jiems tik padėkoti už šį dėmesingumą.
Šiuo konkrečiu atveju visiškai aiškiai supraskime: Komisija palaikšią peržiūrą, nes manome, kad ja siekiama reaguoti į iššūkį, susijusį su Sutartyje nenumatyta kompetencija. Sutartyje nuolatinis stabilumo mechanizmas nenustatytas. Todėl valstybės narės vieningai nusprendsukurti mechanizmą ir tai padaryti tarpvyriausybiniu pagrindu. Tai buvo vieningai priimtas valstybių narių sprendimas.
Neslepiu, - todėl labai aiškiai pasakiau, - kad būsiu kartu su visais tais, kurie nori sparčiau daryti pažangą šiuo klausimu. Tarpvyriausybinis žingsnis galbūt yra pažanga, tačiau geriau sparčiau žengtume tarpvyriausybiniu žingsniu. Tačiau, kaip žinome, kai kurie didžiuliai Europos žingsniai jos integracijos istorijoje buvo pradėti žengti tokiomis tarpvyriausybinėmis iniciatyvomis, kaip, pvz., Šengeno erdvarba laisvės ir teisingumo erdvė. Taigi, klausimas dėl politinės atsakomybės buvo toks: ar turime, ar neturime remti tai, kas, nors ir ne visiškai atitinka mūsų prioritetus, - t. y. Bendrijos metodas, - vis dėlto apima mūsų kolektyvinio gebėjimo reaguoti į iššūkius, kurie nebuvo aiškiai numatyti Sutartyje, stiprinimą? Mūsų atsakymas į tai yra "taip"; manau, kad turime būti už tai. Štai kodėl dėl šios Sutarties reformos Komisijos nuomonyra teigiama.
Tačiau norėčiau labai atvirai jums pasakyti, kad Komisija pirmenybę teikia Bendrijos metodui. Beje, tai yra diskusija, kuri vyko rengiant šį sprendimą. Kai kurie žmonės norėjo - ir netgi tai pasiūl- 122 straipsnio pakeitimo, kuriuo būtų panaikinta kompetencija, buvusi nuo Romos sutarties. Aš asmeniškai tam nepritariau. Todėl, mano manymu, galime pasakyti, kad dabar galime plėsti šią naują kompetenciją kartu, net jei, kalbant iš esmės, jai netaikomas Bendrijos metodas. Tačiau kartu savo nuomonėje labai aiškiai sakome tai, ką cituoju: "Komisija, atsižvelgdama į Sąjungai ir jos institucijoms Sutartimi suteiktą kompetenciją, imsis visų ir teisinių, ir kitokio pobūdžio iniciatyvų, kad užtikrintų šio būsimo mechanizmo ir Sąjungos ekonomikos valdysenos, ypač euro zonoje, suderinamumą." Tai yra visiškai aiški pozicija, todėl norėčiau siekti šio tikslo kartu su jumis.
Per diskusijas kai kurie žmonės kalbėjo, pvz., apie valstybių narių ir kitų šalių, taip pat Jungtinės Karalystės ir euro zonos vaidus arba nesutarimus. Paprastai nemėgtu taip skirstyti, tačiau, beje, yra kai kurių skirtumų, iš kurių pagrindinis yra tas, kad euro zonos skola yra daug mažesnnei Jungtinės Karalystės. Jungtinės Karalystės įsiskolinimo lygis yra daug aukštesnis nei visos euro zonos. Štai kodėl problema, esanti euro zonoje, - kaip kai kurie iš jūsų, be kita ko, pabrėžė, - tikrai yra santykinio konkurencingumo problema. Štai kodėl dabar ieškome sprendimo Europos Sąjungos konkurencingumui ir konvergencijai - pabrėžiu konvergenciją.
Net jei kai kurie žmonės nesutinka, pereikime prie didesnės konvergencijos euro zonoje ir Europos Sąjungoje dėl tų, kurie nori žengti pirmyn, nes dabar daugiau valdymo Europos Sąjungoje nori ne tik federalistai arba integracijos šalininkai. Rinkos taip pat prašo tokio valdymo, todėl mums reikia į jas įsiklausyti. Šiandien rinkos Europos prašo ne tik būti ryžtingai siekiant apginti euro zoną, bet ir numatyti aiškesnę valdymo sistemą. Be to, tiesa tai, kad pagal Bendrijos metodą paprastai suteikiama daugiau garantijų, negu pagal metodą, kuris pernelyg dažnai paliekamas gerai lyderių valiai.
(Plojimai)
Dabar šia kryptimi dirbame kituose projektuose, ypač šiame konkurencingumo ir konvencijos projekte, tačiau apie tai bus kita diskusija kitą dieną. Šiaip ar taip, manau, kad šiuo klausimu Komisija pasirinko teisingą poziciją: išreikšdama aiškią nuomonę už šią ribotą Sutarties peržiūrą, kartu visų paprašydama būti dėmesingesniems būtinybei vengti kurti mechanizmus, dėl kurių, kaip, pvz., sakE. Brok, galėtų atsirasti nesutarimų, nes būtent Bendrijos institucijos gali garantuoti visos Europos Sąjungos egzistavimą, nes būtent Komisija imasi veiksmų euro zonos, taip pat tų valstybių narių, kurios nepriklauso euro zonai, atžvilgiu.
Todėl šiuo aspektu būkime dėmesingi. Dabar, skatinami būtinybės reaguoti į neatidėliotinai spręstinus iššūkius, nesudarykime problemų, dėl kurių ateityje mums galėtų kilti didesnių problemų. Užtikrinkime tvirtesnį valdymą ir kartu užtikrinkime visos sąjungos egzistavimą dvasia, kuri neabejotinai turi būti Europos Sąjungos dvasia: solidarumo ir atsakomybės dvasia.
Manfred Weber
(DE) Pone Pirmininke, pone J. M. Barroso, tiek būtinas Sutarties keitimas, tiek mūsų rengiamos institucinės diskusijos rodo, kad nors Lisabonos sutartis galioja tik daugiau nei metus, nebegalime atremti iššūkių, kuriuos pasaulis meta mums, remdamiesi tokia Sutartimi, kokia ji yra šiuo metu. Būtent tai rodo šiandieninės diskusijos. Kita vertus, kai kalbame apie dabartinę Sutartį, mums sakoma, kad, atsižvelgiant į padėtį valstybėse narėse ir visų pirma Jungtinėje Karalystėje bei Čekijoje, platesnės diskusijos apie Sutartį yra neįsivaizduojamos ir beprasmiškos. Šiuo metu mūsų padėtis konfliktinė. Mums reikia daugiau, tačiau iš valstybių narių to negausime. Europos Parlamentas privalo duoti atsakymą.
Jeigu įsiklausytume į tai, ką šiandien sako piliečiai, mums būtų aišku, kad jie supranta, jog dabar mums reikia padaryti Sutarties pakeitimus. Jie užduoda, pvz., tokius klausimus: "Kaip artimiausioje ateityje ketiname suvaldyti rinkas?" Štai kodėl mums reikia stiprios Europos.
Tačiau turime užduoti sau dar svarbesnį klausimą, kuris yra toks: kokią naudą galiausiai duoda mūsų Europos projektas? Daugelį dešimtmečių mūsų žemyne jis lėmtaikos palaikymą ir karų užbaigimą. Šįryt priėmiau lankytojų grupę iš mokyklos. Jaunuoliams karas, ačiū Dievui, nebėra problema. Jie negali įsivaizduoti, koks gali būti karas. Savo diskusijose dabar keliame globalizacijos grėsmės klausimą ir aiškiname, jog mums reikia Europos, kad būtų galima suvaldyti globalizacijos blogį, tačiau tai yra neigiamas argumentas. Jeigu norime patraukti į savo pusę ne tik žmonių protus, bet ir širdis, privalome žengti dar vieną žingsnį klausimu, ką gero duoda Europos projektas. Turime kalbėti apie vaizdus ir savęs paklausti, ko Europa siekia ir kokia jos funkcija.
Kas pakels ranką ir paklaus, ar pakankamai dėmesio skiriame socialiniams klausimams, kai susitiks galingųjų pasaulio šalių, įskaitant JAV, Japoniją, ES, Braziliją, Indiją ir t. t., atstovai? Kinijos atstovai to nedarys. Tai turėsime padaryti patys. Kas pakels ranką ir pasakys, kad "mums reikia galvoti apie aplinkosaugos problemas"? Amerikiečiai to nedarys. Šią problemą turėsime pabrėžti mes. Kas pasakys, kad "mes norime visame pasaulyje palaikyti taiką ir užtikrinti, kad konfliktai nevirstų karais"? Tai turėsime padaryti mes, remdamiesi savo istorine patirtimi.
Kai pažvelgiame į Tunisą, tampa aišku, kad ten gyvenantys žmonės nori tokio pat socialinio modelio, kokį turime Europoje. Mūsų gyvenimo būdas labai patrauklus. Todėl svarstydami Sutarties klausimus, kalbėdami apie tai, kaip veikia mūsų žemynas, ir darbą, kurį privalome padaryti, turime matyti bendrą vaizdą, kad patrauktume į save ne tik mūsų projekto žmonių protus, bet ir širdis. Tada mums pavyks pelnyti jo pripažinimą nacionaliniu lygiu.
(Kalbėtojas sutiko atsakyti į klausimą, pateikiamą pakeliant mėlynąją kortelę pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį.)
Proinsias De Rossa
Pone Pirmininke, norėčiau padėkoti M. Weberiui, kad sutiko atsakyti į mano klausimą, į kurį, tikiuosi, galėtų atsakyti ir Pirmininkas J. M. Barroso, nes klausimas pirmiausia skirtas jam.
Pritariu ketinimui, dėl kurio daromas šis Sutarties keitimas. Kaip ir kiti, esu susirūpinęs dėl mechanizmo. Tačiau pagal supaprastintą procedūrą numatyta, kad visi nacionaliniai parlamentai, visi 27 nacionaliniai parlamentai, privalo bent sutikti, kad būtų patvirtintas šis Sutarties pakeitimas.
Nacionaliniams parlamentams suteikiami šeši mėnesiai spręsti, ką jie gali padaryti. Kalbame apie gruodžio mėn. priimto Tarybos sprendimo patvirtinimą kovo mėn. Kaip gali būti padaryta? Ar tikrai jie turi laukti iki birželio mėn., kad galėtų priimti šį sprendimą?
Manfred Weber
(DE) Pone Pirmininke, viena vertus, svarbu, kad valstybės narės kontroliuotų sutartis, todėl keitimas turi vykti šiuo lygmeniu. Kita vertus, esame susidūrę su klausimu, numanomu daugelyje klausimų, į kuriuos bandžiau atkreipti dėmesį. Ar rūpestingai tai apsvarstome, ar pakankamai laiko tam skiriame ir ar mums skiriama pakankamai laiko, kad išsamiai viską apsvarstytume? Ar mūsų žmonių lūkesčiai tokie dideli ir pasaulinių iššūkių spaudimas toks didžiulis, kad mums reikia būti greitesniems ir veikti greičiau? Dėl šios priežasties laiko klausimo nelaikau problema, tačiau mums reikia pateikti atsakymus. Turime į tai sutelkti dėmesį.
Pirmininkas
Kitas kalbėtojas, esantis sąraše, yra M. Schulz, kurio laišką gavau. Jei yra kokių nors nesusipratimų dėl eilės sąraše, galiu tai paaiškinti po mūsų diskusijos.
Martin Schulz
(DE) Pone Pirmininke, šis laiškas adresuotas asmeniškai jums, o ne Parlamentui.
Sutarties keitimai, netgi supaprastinti, visada yra sudėtingi. Tai, ką šiandien svarstome, rodo, kad esame nepaprastai keblioje padėtyje. Terminu "supaprastinta procedūra" užmaskuojama tai, kad yra tikimybė, jog tokia procedūra nepavyks. Ji gali nepavykti čia, taip pat bet kur kitur. Mums buvo pasakyta, kad jei ji nepavyks, būsime labai keblioje padėtyje. Todėl mums reikia dar kartą savęs paklausti, ką galime padaryti, kad ji nežlugtų. Tiesa, kad mes esame išklausomi. Ar žlugs tik ratifikavimo procedūra, ar ir visas euro projektas priklausys nuo vyriausybių vadovų pasiryžimo nuosekliai ir vieningai imtis veiksmų. Šiuo aspektu jau buvo pateikta daug pagrįstų pastabų.
Norėčiau aptarti dar tris klausimus, turinčius didžiulę reikšmę. Šiandien, praėjus metams nuo šios rimtos krizės pradžios, norėčiau jūsų paklausti, kokia yra mūsų valiutos tarptautinvertė. Atsakymas į šį klausimą: 1,35 USD. Iš pradžių, kai buvo įvestas euras, minėtas skaičius buvo 1,17 USD. Dabar jis pasiek1,35 USD. Tarptautinės valiutos vertgrindžiama tarptautine jos verte. Praėjusiais metais tarptautineuro vertbuvo labai stabili. Tačiau vidineuro struktūra jokiu būdu nėra stabili. Taip yra dėl labai dviprasmiško valstybių ar vyriausybių vadovų požiūrio ir jų taikomų dvigubų standartų.
Problema ne ta, kad Europa negali veikti nuosekliai. Šiaip ar taip, priemonės įgyvendintos. Problema ta, kad Europa negali susitarti dėl nuoseklios procedūros. Sakydami, kad Europa negali susitarti, turėtume taip pat pridurti: "ne tie iš mūsų, kurie yra čia". Tai nėra Europos Parlamentas arba Komisija; tai yra suverenių valstybių narių vyriausybės, kurios sukūrstiprią pinigų erdvę, pajėgią imtis išorės veiksmų, tačiau nepasirengusią sukurti savarankiškas vidaus priemones, kurių reikia siekiant kartu su tvirta valiuta suformuoti tvirtą ekonomikos ir socialinę politiką bei tvirtą vyriausybės politiką. Tai yra esminis punktas.
Antra, viskas, kad vyksta Europoje, vyksta sutarčių sąlygomis. Tačiau kai kažkas vyksta pagal sutartis ir mes nenorime kažko savavališkai daryti peržengdami sutarčių ribas dėl to, kad manoma, jog kai kurie žmonės tai daro, Europos Parlamentui aišku, kad svarbiausia institucija šiuo klausimu turi būti svarbiausia pagal sutartis institucija, būtent Komisija. Mūsų Europos lygmens veiksmų demokratinį teisėtumą, tiesiogiai siejamą su Europos Parlamentu, lemia Komisija. Štai kodėl tai, ką paaiškinote, yra teisinga lygiai taip pat, kaip ir tai, ką taip pat pasakpranešėjai E. Brok ir R. Gualtieri.
Mano trečia mintis apie tai, kad pavojų Europai kelia tai, kad ji stipri tada, kai veikia nuosekliai kaip pasaulyje didžiausia ekonominerdvė, turinti 500 mln. gyventojų, tačiau leidusi sau susiskaidyti į 27 atskiras dalis ji tampa nereikšminga. Deja, tai paaiškėjo per įvykius kitoje Viduržemio jūros pusėje. Jeigu Europa neužims nuoseklios pozicijos, ji neturės jokio vaidmens. Jeigu ji užims nuoseklią poziciją, turėdama savo socialinį ir ekonominį modelį taps pasaulio ekonomikos varikliu ir įtakinga tarptautinės politinės arenos partnere.
Klausimas, kurį svarstome atsižvelgdami į šią supaprastintą procedūrą, susijęs su klausimu, ar Europa turės ateitį, ar subyrės į atskiras valstybes ir nusileis iki nesvarbaus ir nereikšmingo lygio. Štai kokiu klausimu diskutuojame.
Ivo Strejček
(CS) Pone Pirmininke, kad ir koks būtų mūsų ryšys su bendrąja valiuta euru, manau, kad visi, gyvenantieji ES, yra suinteresuoti, kad euras ir euro zona vystytųsi stabiliai, ar jį naudojame, ar ne, nes mūsų ūkiai yra labai tarpusavyje susiję.
Vis dėlto, apibūdindamas Europos stabilumo mechanizmą, Pirmininkas J. M. Barroso vartotojo tokius žodžius kaip geresnpriežiūra, ekonomikos koordinavimo išplėtimas, biudžeto politikos koordinavimas ir socialinės politikos suderinimas. Ponios ir ponai, taip atveriamas kelias į fiskalinės sąjungos sukūrimą, o ekonomikos istorija rodo, kad nesukūrus politinės sąjungos fiskalinsąjunga niekada ilgai neišsilaiko. Todėl šiandien mūsų svarstomas nedidelis pakeitimas atskiroms ES valstybėms narėms yra didžiulis pakeitimas. Europos Sąjunga politiškai pertvarkoma ateičiai. M. Weber pasakė, kad Europos piliečiai nori matyti stipresnę Europą. Privalome tai žinoti visada. Kadangi Europos piliečiai ne vieną dešimtmetį paprasčiausiai pritarė, o ne sprendė, jų paklauskime, kas vyksta Europos institucijose.
Joe Higgins
Pone Pirmininke, pasiūlytas naujas stabilumo mechanizmas. Per Airijos rinkimų kampaniją tos partijos, kurios tikriausiai formuos naują vyriausybę, žada labai svarbias pakartotines derybas dėl esamo griežto ES ir TVF taupymo plano ir per jas sumažinti jo griežtumą. Tačiau tai paprasčiausia spekuliacija, todėl neteisinga ir nedemokratiška prašyti Airijos žmonių balsuoti už miglotus spėjimus.
Norėjau J. M. Barroso, kaip Komisijos Pirmininko, paprašyti nesikišti į Airijos rinkimų kampaniją, o atkurti Airijos žmonių demokratinę teisę į tikrą informaciją ir tiesą.
Komisijos narys O. Rehn vakar pasakė, kad, matyt, būtų įmanoma persiderėti dėl ES ir TVF sandėrio, tačiau turiu keturis konkrečius klausimus. Pirma, ar pakartotinės derybos įmanomos vos tik naujai Airijos vyriausybei pradėjus eiti pareigas ir anksčiau nei 2013 m. įsigalios naujas mechanizmas? Antra, ar tai reikštų esminį neregėto taikomų palūkanų normų lygio sumažinimą? Trečia, ar finansiniai spekuliantai būtų verčiami prisiimti savo nuostolius, o ne nukryžiuoti Airijos žmones? Ketvirta, ar jis supranta, kad tik pakartotinėmis derybomis, kuriomis būtų pakeisti išlaidų mažinimai ir numatytos didelės investicijos į darbo vietas, bus išspręsta mūsų Airijos krizės problema, o didesniais išlaidų mažinimais ir griežtu taupymu bus sužlugdyta Airijos visuomenė?
Nicole Sinclaire
Pone Pirmininke, na, kiek gi galima! Dėl žlugusio politinio projekto, t. y. euro, per trumpą laiką buvome priversti du kartus iš dalies keisti Lisabonos sutartį. Be abejo, turėtumėte prisiminti, kad Lisabonos sutartis buvo prievarta primesta pasinaudojant Airijos referendumu. Airijos žmonės pasak"ne", tačiau jiems buvo meluojama; jiems buvo sakoma, kad jų ekonomika bus apsaugota, tačiau jie buvo suklaidinti, o dabar, kaip Europa daro susidūrusi su problema, ji nežengia žingsnio atgal, kad paklaustų: "Ką padarėme klaidingai?" Ne, jūs norite didesnės integracijos ir norite, kad mažesnės valstybės kentėtų daugiau. Jūs norite bausti jas, jei jos patenka į dar keblesnę padėtį, todėl jos pateks į dar keblesnę padėtį ir bus priverstos labiau priklausyti nuo jūsų Europos imperijos.
Štai ką noriu pasakyti J. M. Barroso: taip, JK turi įsiskolinimo problemą, tačiau jai nepadėjo tai, kai ji turėjo gelbėti tokias euro zonos šalis, kaip Airija, tada, kai turėjome skolintis pinigų tam, kad tai padarytume pirmiausia.
Kay Swinburne
Pone Pirmininke, Sutarties keitimas nėra toks dalykas, kurio reikėtų imtis neapgalvotai, ypač atsižvelgiant į tai, kad Lisabonos sutarčiai prireikdaug darbo ir derybų. Todėl šis Parlamentas ir Taryba turi labai santūriai vertinti būdą, kuriuo dabar imamės ją taisyti. Šio pakeitimo reikia tam, kad būtų galima apsaugoti euro zonos ūkius. Tačiau taip pat reikia palaikyti tų valstybių narių, kurios nepriklauso euro zonai, pozicijas.
Šiuo Sutarties pakeitimu valstybių narių nesugebėjimo įvykdyti savo susitarimus pagal Stabilumo ir augimo paktą klausimas nebus išspręstas. Nei juo bus išspręstos didžiulio viešųjų finansų deficito problemos, nei dėl jo ES taps konkurencingesnpasaulio arenoje. Tai tik laikina priemonė, kuria mums būtų suteikta daugiau laiko susitvarkyti individualius euro zonos ir mūsų kolektyvinius namus.
Kiekvienai ES valstybei narei reikia išnagrinėti savo valstybės išlaidas ir mokesčių politiką bei sugalvoti realias programas, kuriomis būtų siekiama atgaivinti mūsų ūkius. Viena į tarptautinį susitarimą papildomai įtraukta teksto eilutė, nors būtina, nepakeis tikros reformos ir apdairumo. Todėl reikia, kad atsirastų reali konkurencingumo pasaulyje strategija.
Maroš Šefčovič
Komisijos pirmininko pavaduotojas. - Pone Pirmininke, norėčiau padėkoti visiems diskusijos dalyviams ir Europos Parlamento nariams už aiškų pritarimą bendruomeniniam požiūriui, stipresnei Europos Sąjungai ir atitinkamam vaidmeniui šiandien mūsų svarstomame būsimame mechanizme.
Mūsų nuomonbuvo labai aiški - visiškai pritariame Europos stabilizavimo mechanizmo sukūrimui ir jį laikome labai svarbia stipresnės ir labiau ekonomiškai klestinčios Europos mozaikos dalimi. Savo šešiais svarstyti pateiktais teisės aktų pasiūlymais darbuojamės siekdami geresnės finansų rinkų priežiūros ir geresnio ekonomikos valdymo. Pirmąjį Europos ekonominės politikos koordinavimo semestrą pradėjome nuo metinio augimo apžvalgos, kuri turėtų būti paskutindėlionės dalis.
Taip pat manau, kad tuo ir šiandienos diskusija bei tuo, kas kovo mėn. bus teigiamas sprendimas, siunčiame labai aiškius signalus visiems tiems, kurie lažinasi, kad euras žlugs. Jei lažinatės, kad euras žlugs, prarasite savo pinigus. Tai labai svarbi žinia, kurią reikia pasiųsti.
Todėl sprendimas šiuo klausimu bus neabejotinai lemiamas, tačiau žinau, jog šiam Parlamentui taip pat labai svarbu, kad visiškai laikytumėmės Europos Sąjungos kompetencijų ir kad visiškai laikytumėmės Europos Sąjungos institucijų prerogatyvų ir vaidmens. Žinoma, Komisija neabejotinai pasirūpins, kad visada būtų laikomasi Europos teisės.
Kaip pareiškėme savo nuomonėje, Komisija taip pat yra pasirengusi pasinaudoti savo kompetencija valdydama šiuos mechanizmus, nes manau, kad jie turėtų būti visiškai suderinti su geresniu ekonomikos valdymu, ypač valstybių narių, visų pirma euro zonos valstybių narių, ekonomikos ir finansų politikos koordinavimo ir priežiūros požiūriu.
Kai kurie iš jūsų nuogąstavo, kad nesukurtume dviejų lygių Europos. Manau, kad Komisijos pozicija šiuo klausimu taip pat labai aiški: nors tiesioginatsakomybuž euro valiutą toliau tenka euro zonos valstybėms narėms, visiškai aišku, kad bet koks būsimas bendradarbiavimo mechanizmas turi būti atviras kitiems ir kad visas darbas, mūsų atliekamas siekiant padidinti konkurencingumą ir konvenciją, turi būti atliekamas dėl visų 27 valstybių narių.
Taigi, manau, kad procesas, kurį išgyvename ir per kurį finansų rinkos taip pat atliko savo vaidmenį spartinant mūsų integraciją ir intensyvinant mūsų bendradarbiavimą ekonomikos valdymo srityje, turėtų būti labai palankiai vertinamas, nes juo neabejotinai stiprinama mūsų Europos Sąjunga.
Ypač norėčiau padėkoti dviem pranešėjams, E. Brokui ir R. Gualtieriui, už jų glaudų bendradarbiavimą, pateiktas svarstyti idėjas ir konsultacijas, kurias Komisija nuolatos rengsu šiais dviem pranešėjais. Manau, kad jų geras darbas padės parengti pranešimą, kuris bus patvirtintas šiame Parlamente anksčiau nei bus priimtas Europos Vadovų Tarybos sprendimas.
Mano paskutinpastaba skirta J. Higginsui iš Airijos. Jis labai teisingai nurodKomisijos nario O. Rehno citatą, kurioje teigiama, kad susitarimas buvo sudarytas su Airija - ne su vyriausybe, o su Airija kaip šalimi. Žinoma, tikimės, kad bet kuri būsima vyriausyblaikysis šio sandėrio. Kita vertus, labai aišku ir labai akivaizdu, kad Komisija labai užjaučia dėl dabartinių sunkumų, kuriuos patiria Airija, ir padarys viską, ką gali, kad paremtų spartų grįžimą prie augimo Airijoje.
Europos institucijos - ar tai būtų Europos Sąjunga, Komisija, ar Europos centrinis bankas, ar iš tiesų TVF - labai daug prisidėjo prie padėties Airijoje stabilizavimo. Esu tikras, kad visi kartu padarysime viską, ką galime, kad sugrąžintume augimą ir klestėjimą ir Airijoje.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Ilda Figueiredo
Ši diskusija aiškiai parodė, kad Europos Komisija yra pasiryžusi toliau eiti keliu, kuriuo ji pradėjo eiti nedemokratiškai siekdama Lisabonos sutarties patvirtinimo. Reikėtų nepamiršti, kad, Prancūzijos ir Nyderlandų piliečiams atmetus vadinamąją Europos konstituciją, Europos Sąjungos lyderiai darviską, ką galėjo, kad būtų išvengta tolesnių referendumų. Net po pirmojo Airijos atmetimo jie taikvisas įmanomas spaudimo priemones, siekdami užtikrinti, kad, praėjus šiek tiek laiko, įvyktų naujas referendumas.
Dabar, praėjus keliems mėnesiams nuo naujos Lisabonos sutarties įsigaliojimo, čia jie ir vėl bando greitai ir be jokių diskusijų kai ką keisti, baimindamiesi įvairių Europos Sąjungos valstybių narių ir visų pirma tų, kurios patiria vis neoliberalesnės politikos pasekmes, piliečių reakcijos.
Dabar jie nori pasinaudoti vadinamąja supaprastinta procedūra, siekdami nuslėpti, kad iš esmės keičia svarbų klausimą, susijusį su perkėlimu į konstitucijos lygį, siekiant Europos finansinio stabilumo fondą pertvarkyti į nuolatinį fondą, nepriimtinomis sąlygomis, įtrauktomis į vadinamąjį konkurencingumo paktą, ir jo skaudžiomis pasekmėmis socialinei politikai: atlyginimų ir pensijų mažinimu ir pensinio amžiaus ilginimu.
