
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets sammanträdesperiod återupptagen efter avbrottet torsdagen den 1 juni 2006.
Talmannen.
   – Efter rådets ordförandeskaps begäran till talmanskonferensen beslutade den senare vid sitt sammanträde den 8 juni att anordna ett plenarsammanträde. Jag vill betona att detta blir ett plenarsammanträde i ordets fulla bemärkelse, inte en talmanskonferens, som är öppet för alla ledamöter, och det kommer att äga rum på tisdag nästa vecka den 20 juni, kl. 11.00–13.00. Vid detta plenarsammanträde kommer rådets ordförande, förbundskansler Wolfgang Schüssel, att redogöra för det senaste sammanträdet och för sitt ordförandeskap, och jag hoppas därför att ett vederbörligt antal ledamöter kommer att närvara vid mötet för att lyssna till detta viktiga uttalande.
Den enda punkten på föredragningslistan blir rådets och kommissionens uttalanden om resultaten från Europeiska rådet den 15–16 juni 2006. 
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Jag anser att talmanskonferensen, när man beslutade om detta sammanträde, inte tog hänsyn till att den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen skulle hålla ett möte i Wien samma dag, och att 78 parlamentsledamöter därför inte kan närvara vid något av de två mötena: antingen måste man flytta det extra sammanträdet eller den parlamentariska församlingens plenarsammanträde, som vi är skyldiga att närvara vid. Jag anser att det minst sagt är beklagligt att man inte har tagit hänsyn till detta, eftersom 78 ledamöter utgör mer än 10 procent av parlamentet. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Martinez. Kollisionen är beklaglig, men det är inte beklagligt att man inte har tänkt på den, eftersom man faktiskt har tänkt på den. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag undrar bara om jag har förstått saken rätt: talar vi här om ett extra plenarsammanträde? Det är fullständigt nonsens. Vi införde förfarandet att ha en talmanskonferens som var öppen för ledamöterna för länge sedan. Det är väl det som krävs. Är det så eller inte? Allt annars vore dumt. Vi behöver inte ett plenarsammanträde. 
Talmannen.
   – Herr Posselt! Detta är inte en ordningsfråga utan snarare en åsikt. Det är en respektabel åsikt, men vi kan inte ta hänsyn till den. Talmanskonferensen, som är det organ som planerar plenarsammanträdena, har diskuterat frågan och fattat ett beslut. Jag uppskattar att alla slags åsikter finns representerade här i kammaren. De som vill applådera en åsikt kan göra det, och de som vill avvisa den kan göra det, men uttryck inte era personliga åsikter i form av ordningsfrågor.
Talmanskonferensen har tagit hänsyn till den kollision som Miguel Ángel Martínez Martínez nämnde. Ibland kan vi inte sammanjämka alla dagordningar. Alternativet skulle ha varit att anordna en talmanskonferens som är öppen för alla ledamöter. Effekten skulle ha blivit exakt densamma, eftersom de ledamöter som befinner sig i Wien fortfarande inte hade kunnat delta.
Tack så mycket, mina damer och herrar. Trots de påpekanden som har gjorts kommer plenarsammanträdet att äga rum den 20 juni kl. 11.00.
Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet den 8 maj 2006 (artikel 130.1 i arbetsordningen) har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har begärt att ingen omröstning om resolutionen rörande Bulgarien och Rumänien ska äga rum denna vecka. Elmar Brok har ordet för att förklara denna begäran. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman! Efter att kommissionen hade lagt fram sin rapport för sextonde gången sa vi att vi inte ville ha någon resolution i förväg. Eftersom det nu visar sig – enligt rapporten – att kommissionens slutliga förslag kommer tidigast i oktober, så är det också i oktober, och inte tidigare, som parlamentet bör uttrycka sin åsikt på grundval av denna rapport.
Frågan har inte debatterats, vare sig i utskotten eller i de flesta grupperna, och eftersom den uppenbarligen diskuterades för första gången i torsdags av talmanskonferensen, anser jag inte att det är lämpligt att besluta om den nu, eftersom frågan är så viktig. Parlamentet bör behandla en sådan väsentlig fråga med stort allvar, för att senare på lämpligt sätt kunna välkomna båda dessa länder i vår mitt.
Jag vill därför be er stryka denna punkt på föredragningslistan. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag är mycket förvånad över den anklagelse som Elmar Brok har kommit med. Vi kan inte bara avstå från en rättighet som vi har tillkämpat oss. Vi måste absolut göra ett uttalande.
Jag är mycket förvånad över denna ändring. Naturligtvis måste jag notera den. Att bli klokare är också en god demokratisk rättighet. Men vi håller fast vid att en resolution bör finnas med. Vi får vänta och se vilket resultatet blir av omröstningen. Vi anser i vilket fall att det förvisso är förnuftigt att uttrycka vår ståndpunkt före rådets möte, och vår ståndpunkt är att vi bemödar oss om att göra allt vi kan för att se till att anslutningen sker den 1 januari 2007.
(Applåder) 

(1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anförandena på en minut om frågor av politisk vikt, vilka som alltid överskrider den tid vi har till vårt förfogande. Jag ska försöka ge alla ledamöter möjlighet att tala, och därför ber jag er samarbeta och inte överskrida den tilldelade tiden. Som ni vet kommer jag att prioritera de ledamöter som inte har talat under de senaste två sammanträdena. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Förra veckan massakrerades några familjer när de hade picknick på en strand i Gaza. Det finns inte något annat ord för det än ”massakrerades”. Det förefaller som om det finns ett sådant överflöd av intressanta frågor under detta sammanträde att det inte ens är möjligt att tala om denna fråga, för att inte tala om att göra den till ett brådskande ärende.
Jag vill säga er att om detta var en blunder, är den av en sådan storleksordning att den förtjänar en oberoende utfrågning. Om det inte var en blunder, utan en avsiktlig handling, är det ett brott som förtjänar att tas upp av internationella domstolar. Jag vill att vårt parlament ska ta upp frågan. År 1987 startade den första intifadan på grund av en mindre allvarlig händelse. Denna gång innebär det en faktisk provokation, med tanke på den nuvarande spänningen i Palestina.
Graham Watson (ALDE ).
   – Herr talman! När president George W Bush kommer till Europa den 21 juni för toppmötet mellan EU och Förenta staterna, uppmanar jag er att göra allt ni kan för att se till att Guantánamo står högst upp på dagordningen. Efter att ha suttit fängslade i fyra år i ett rättsligt osäkert läge, tog tre män som var internerade där sina liv under helgen. Förenta staternas biträdande minister för offentlig diplomati beskrev på ett grovt och respektlöst sätt dessa självmord som ett bra pr-trick. EU, FN samt människorättsgrupper över hela världen har krävt att Guantánamo ska stängas. President George W Bush behöver informera oss om när och hur.
Högsta domstolen i Förenta staterna kommer i slutet av månaden att avgöra huruvida militärkommissioner är ett lagligt sätt att sköta utfrågning av fångar. Jag yrkar på att allt som EU kan göra för att sätta press på president George W Bush bör göras för att se till att lägret stängs så att människor, om det finns berättigade anklagelser mot dem, kan få rättvisa rättegångar.
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   – Låt mig ta tillfället i akt att uttrycka min djupa oro över de ansträngningar som gjorts av det nya nederländska politiska partiet Välgörenhet, frihet och mångfald, i syfte att legalisera pedofili och sex med djur. Jag vill förena mig med majoriteten av den nederländska allmänheten i dess kritik av detta initiativ, och uppmana den nederländska regeringen, Europaparlamentet och andra relevanta EU-institutioner, inklusive Interpol, att vidta nödvändiga åtgärder för att motarbeta denna typ av brottsliga förehavanden som inriktas på barn och tonåringar. Dessa avskyvärda, perversa och brottsliga planer, som går långt utöver det som är naturligt och värdigt, och till och med den minsta antydan om att de skulle kunna genomföras, får inte tolereras och måste entydigt kriminaliseras. De mänskliga rättigheter, som vi så ofta hänvisar till under andra omständigheter, äventyras allvarligt av denna typ av övergrepp mot barn. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa er och parlamentets uppmärksamhet på de mycket oroande nyheterna från Iran, särskilt om att man slog ned en demonstration som genomfördes av kvinnliga aktivister som hade gått samman för att bland annat begära erkännande av sina grundläggande rättigheter. Dessa rättigheter inkluderar avskaffande av polygami, lika rättigheter i händelse av skilsmässa, lika rättigheter för kvinnor som inkallats för att vittna i domstol, och slutligen beviljande av temporära anställningskontrakt, som för närvarande innebär mycket ogynnsamma villkor för kvinnor.
Demonstrationen ledde till att en person arresterades, och att många andra demonstranter togs in för förhör. Jag hoppas därför att ni, herr talman, och Europaparlamentet inte kommer att överge dessa kvinnor just när de demonstrerar för att vinna erkännande för rättigheter som betraktas som fullständigt normala i alla andra delar av världen. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I dag diskuterar vi huruvida vi ska slutföra det första kapitlet med Turkiet. Jag undrar hur vi kan undvika en kris mellan EU och Ankara, som uppenbarligen är beslutna att fortsätta med sin hårdnackade politik. Med andra ord visar man en oacceptabel ståndpunkt i sin utrikespolitik, med tanke på att man å ena sidan talar med EU och å andra sidan skjutit ned stridsflygplan från en medlemsstat, med resultat att vi får sörja de döda.
På samma sätt avslutar man å ena sidan lagstiftningskapitel med EU, medan man å andra sidan inte erkänner Republiken Cypern som medlemsstat, vilket fått till följd att dess hamnar och flygplatser är stängda för Cypern.
Till slut återstår det viktigaste kapitlet av alla: de mänskliga rättigheterna. Vad kan Turkiet visa på här? Nästan ingenting. Mordiska angrepp på domstolar, bombningar som varje vecka kostar människoliv och förtryckande av minoriteter.
Vi måste därför allvarligt granska ramen för förhandlingarna med Turkiet. Vi kan inte förlåta dem för allt bara för att de är en strategisk partner, till exempel i energifrågor. Denna typ av ståndpunkt passar minoriteten och inte de många medborgare som förväntar sig öppenhet av EU. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! De faror som den europeiska arresteringsordern utgör för traditionella brittiska friheter illustreras av fallet med en invånare i min valkrets, Malcolm Cubin. Malcolm Cubin är en av tre dykare som hotas med utlämning till Spanien, grundat på anklagelser om att de ska ha skadat det spanska kulturarvet och stulit föremål från ett vrak. Malcolm Cubin vidhåller att dessa anklagelser är falska och att inga bevis har anförts för att styrka dem.
Det brukade vara så att prima facie-bevis måste inges till en brittisk domstol innan en brittisk medborgare kunde utlämnas. Brottet i fråga måste erkännas som sådant och det måste konstateras att det land som begär utlämnande har en regelrätt rättsordning. Alla dessa säkerhetsmekanismer är nu borta och en brittisk medborgare kan, givet att formuläret med begäran om utlämnande är korrekt ifyllt, skickas iväg lika enkelt som man skickar ett paket.
Den brittiska regeringen bör vägra att låta Malcolm Cubin och hans kolleger utlämnas tills tillräckliga bevis har lagts fram och tills man har förvissat sig om att det kommer att hållas en rättvis rättegång. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   – Herr talman! Polen är en av EU:s största producenter av frusna jordgubbar. Sedan 2004 har producenternas ekonomiska situation försämrats, och ett förslag har lagts fram om att anti-dumpningsåtgärder ska vidtas mot leverantörer från tredjeland.
I betänkandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling från maj 2005 om att förenkla den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker nämns bland annat att det är tillrådligt med snabb hantering av frukt.
Förra året lades ett förslag fram om att vidta skyddsåtgärder för jordgubbsmarknaden, men inget beslut har fattats. Tiotusentals producenter har börjat odla jordgubbar medan man väntar på beslutet. Denna produktion kommer att bli kostsam på grund av de låga temperaturerna och översvämningar på många fält i år, medan det bristande skyddet för marknaden kommer att leda till masskonkurser bland odlarna.
Byråkratiska förfaranden kan vara i sin ordning när det handlar om stabil produktion, men inte på en konkurrenskraftig global marknad, där viktiga beslut ofta måste fattas snabbt. 
Aldis Kušķis (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den 14 juni denna vecka är den 65:e årsdagen av ett brutalt brott och den mest ofattbara kränkningen av mänskliga rättigheter i Europa. I Lettland, Estland och Litauen drevs över 30 000 fullständigt oskyldiga barn, gamlingar, kvinnor och män bedrägligt in i boskapsvagnar för att deporteras till dödslägren i Sibirien. Jag är stolt över det lettiska folket, som klarade sig igenom de smärtsamma åren av ockupation och alltid gjorde allt de kunde för att vi ska kunna vara stolta över hur vi lever i dag. Jag vill inte ha EU:s sympati. Jag vill att det europeiska samhället ska förstå den misär som den sovjetiska totalitära kommunismen orsakade Lettland och Europa som helhet. Den 14 juni kommer jag och mina kolleger Tunne Kelam och Vytautas Landsbergis att visa Europaparlamentet en plakett till minne av offren för den sovjetiska totalitära kommunismen, som tillägnas den 65:e årsdagen av massdeportationerna från de baltiska staterna 1941. Ni är alla mycket välkomna att närvara vid denna minneshögtid kl. 16.00 på onsdag. Josep Borrell Fontelles, parlamentets talman, har också fått en officiell inbjudan att hedra dem som deporterades och motta plaketten till minne av dem. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   – Förra veckan drabbades östra Slovakien av farliga översvämningar i flera flodbäcken. Sådana översvämningar har blivit enormt vanliga under de senaste åren – snabba översvämningar som orsakas av häftiga regn inom ett särskilt område. EU försöker hjälpa till att hantera följderna av översvämningar och andra katastrofer genom anslag från solidaritetsfonden. En gräns har dock införts på cirka 0,6 procent av det drabbade landets BNP eller 3 miljarder euro, vilket i många fall är ett orimligt belopp, trots de orimliga förlusterna. Jag skulle förespråka att man reviderade denna gräns nedåt. Översvämningar är ett naturfenomen som man måste förvänta sig, och effekterna av dem måste förhindras. Det gläder mig att vi under sammanträdet nu ska diskutera ett betänkande om bedömning och hantering av översvämningar, som kastar nytt ljus över hur följderna av detta globala fenomen bör tacklas, särskilt i fråga om förebyggande åtgärder. 
Edit Herczog (PSE ).
   – Herr talman! Vid 1945 års Potsdamkonferens beslutades om expatriering av den etniska tyska befolkningen som bodde i Ungern, Polen och f.d. Tjeckoslovakien. Från och med den 19 januari 1946 fick 135 000 tyskar lov att lämna Ungern – alla de som 1939 hade uppgett att de hade tyska som modersmål. Nästan hälften av dem kom från min valkrets, och måste lämna sitt hem i slutet av maj och början av juni 1946.
Sextio år senare minns vi nu dessa landsförvisningar vid gripande och rörande minneshögtider på olika håll. Jag vill nu förmedla det centrala budskapet från dessa minneshögtider. I dag är vår viktigaste uppgift att garantera att de händelser som ägde rum för 60 år sedan aldrig kommer att upprepas. En av de största mänskliga och politiska landvinningarna i Europa under 1900-talet har varit skapandet av ett gemensamt område med frihet och fred, där landsförvisningar har ersatts av fri rörlighet för människor. Det viktigaste resultatet är fred mellan medlemsstaterna i EU, som utgör grundvalen för alla vidare resultat. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Påtvingad prostitution är ett allvarligt problem för Europa. Jag störs av den artikel som publicerades i den tyska tidskriften Der Spiegels nummer den 8 juli. Trots att man i artikeln erkände det våld och den brottslighet som förekommer i den miljö som omger prostitutionen, innehöll den påståenden som jag skulle vilja höra en tydlig kommentar om från kommissionsledamot Franco Frattini, den tyska justitieministern Brigitte Zypries och Europol.
I artikeln lades vinklade påståenden fram om att det inte kan bekräftas att cirka 40 000 prostituerade från Östeuropa har förts till Tyskland. Dessutom betvivlades det i artikeln att fotbolls-VM har lett till en ökning av tvångsprostitutionen i Tyskland. En Europolundersökning, uppgifter från Europeiska rådet och de temporära bordellstäder som visats i tysk TV gör att ingen kan betvivla att det finns ett problem.
Jag uppmanar kommissionsledamot Franco Frattini att ta det löfte som han gav oss förra torsdagen på största allvar – nämligen att se till att det görs en grundlig genomgång av tvångsprostitutionen under fotbolls-VM. Jag förväntar mig därför noggrann information, och om nödvändigt motbevis mot eventuella grundlösa påståenden. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! För en månad sedan deltog jag i ett trepartsmöte om vattnet i floden Evros. Greker, bulgarer och turkar deltog i mötet. Jag berättade med stolthet för dem att EU är mottagligt för miljöfrågor, i motsats till stora länder som Förenta staterna, Kina, Indien etc. En turkisk parlamentsledamot begärde ordet och påpekade att Donau är den huvudsakliga orsaken till föroreningen av Svarta havet, tillsammans med andra floder som utmynnar där. Förutom i Svarta havet förekommer föroreningar också i Marmarasjön och till och med så långt bort som Egeiska havet.
Efter att ha undersökt frågan måste jag först av allt säga att Donau är en flod som rinner genom många länder i EU, och många länder utanför EU, samt genom två länder som står i begrepp att ansluta sig, nämligen Bulgarien och Rumänien. Tidigare var den ett kommunikationsmedel som fyllde en viktig funktion för transport, handel, jordbruk och fiske. Under tidens lopp förstörs floden dock kontinuerligt av industriavfall och avfall från tätorterna. Vad ska vi göra med Donau och med andra floder inom EU för att ge dem nytt liv? 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Herr talman! År 2006 är det europeiska året för arbetstagarnas rörlighet. Inom ramen för Lissabonstrategins framsteg är syftet med de planerade åtgärderna att ändra européernas inställning till möjligheten att leva inom EU och betrakta EU som en gemensam marknad, få möjlighet att kunna utnyttja rätten att flytta från ett arbete till ett annat och från en medlemsstat till en annan för en viss tidsperiod, eller inrätta sig där mer permanent.
Men varför har de åtgärder som vidtagits sedan 2000 haft så föga framgång? Medlemsstaternas politik har inte tillnärmats när det gäller främjandet av kvalificerad utbildning. EU-medborgarna får inte veta att 45 procent av de framtida arbetstillfällena kommer att gå till personer med akademisk utbildning, 40 procent kommer att gå till personer som har slutfört gymnasiet och endast 15 procent av arbetstillfällena kommer att gå till personer som har slutfört den obligatoriska utbildningen, och att denna obligatoriska utbildning inte omfattar den procentandel som har slutat skolan i förtid.
Vuxna medborgare deltar inte i tillräcklig omfattning i programmen för livslångt lärande. Endast de som arbetar olagligt har uppnått någon rörlighet. För resten är rörligheten en utopi. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Efter energikonflikten mellan Ukraina och Ryssland i början av året påbörjade vi diskussioner om en gemensam energipolitik för EU. De tre viktigaste bålverken för den framtida politiken har förklarats vara en gemensam energimarknad, diversifiering av energiresurser och en klimatförändringspolitik. En gemensam energimarknad kommer att garantera en trygg energiförsörjning, konkurrenskraftiga priser och tillgång för konsumenterna. Men hur ser den verkliga situationen ut?
I sin strävan att skapa en gemensam marknad har Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter för el och gas, som är rådgivare till kommissionen, beslutat att inrätta fyra regionala energimarknadsprojekt: det nordöstra, det norra, det södra och det sydöstra. Inget av dessa inkluderar de fyra baltiska länderna Litauen, Lettland, Estland och Finland. Måste vi, de fyra staterna, tvingas inrätta en separat marknad för naturgas?
Mina damer och herrar! Hur kan vi tala om EU, dess utvidgning och solidaritet? Har ett sådant EU en säker framtid och möjligheter att konkurrera i en global ekonomi? 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! När jag nyligen hörde den österrikiske förbundskanslern Wolfgang Schüssel helt korrekt säga att en dag skulle alla medlemsstater i EU rösta om den europeiska konstitutionen, kom jag att tänka på uttrycket ”bättre sent än aldrig”. Jag hoppas att han menade folkomröstningar, snarare än omröstningar i de nationella parlamenten. Jag vill påpeka att det här i kammaren finns flera ledamöter som redan från början, eller med andra ord i två år, har sagt att dessa folkomröstningar bör hållas samma dag.
När det gäller att godkänna konstitutionen råder det inget tvivel om att det besök i Polen som gjordes av kommissionsledamot Margot Wallström, som är närvarande i kammaren i dag, inte bidrog till detta, eftersom hon upprepade att hon inte kan föreställa sig en situation där de kristna värderingarna skulle nämnas i ingressen till konstitutionen. Enligt min åsikt är kompromisser, vilket är hela idén med Europeiska unionen, ett ord som inte finns i kommissionens vokabulär. 
András Gyürk (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under de senaste veckorna har kommissionen beordrat lokala inspektioner hos flera betydande energibolag. Syftet med dessa inspektioner är att fastställa att konkurrensprinciperna genomförs på EU:s gas- och energimarknad.
Det finns två huvudsakliga anledningar till att resultaten av inspektionerna bör offentliggöras så snart som möjligt. För det första är det mycket viktigt för EU:s förädlingsindustri och de europeiska hushållens välfärd att garantera en icke snedvriden konkurrens på energimarknaden. För det andra inleddes, parallellt med kommissionens åtgärder, en debatt här i parlamentet om att eventuellt inrätta en gemensam energipolitik inom EU, och resultaten av inspektionerna förefaller vara absolut nödvändiga för detta arbete.
Jag använder därför också detta forum för att vädja till kommissionen att informera parlamentet och allmänheten om resultaten, snarast möjligt efter att inspektionerna är genomförda. 
Lasse Lehtinen (PSE ).
   – Herr talman! När stämningen inom unionen är dålig bör man ägna större uppmärksamhet åt den bild man får av EU i medlemsstaterna. Förra hösten ingrep EU mot Finlands vargjakt. Kommissionen hävdade att vargen inte är tillräckligt skyddad i Finland, trots att antalet vargar nästan har tredubblats på 10 år.
I början av året tillkännagav Finland en varghanteringsplan, men ärendet går vidare. EU är mer impopulärt än någonsin i Finland, och nyheter som denna har en benägenhet att förlöjliga frågan om integration. Direktiven måste följas, men det är inte förbjudet att använda hjärnan. Det finns vissa frågor som är lättare att behandla lokalt, och vargjakten är en av dem. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ska dra nytta av att kommissionens vice ordföranden Margot Wallström och Franco Frattini är här i dag för att ta upp frågan om ungdomsbrottslighet i EU, en ungdomsbrottslighet som visar en oroväckande uppåtgående trend.
Naturligtvis bidrar det som psykologer, sociologer och ekonomer säger till att utveckla brottsliga instinkter hos ungdomar. Återgivande av våldsamma scener i audiovisuella sändningar, särskilt genom interaktiva elektroniska spel, bidrar också.
Jag anser att det är vår skyldighet att se till att inrätta en effektiv strategi för att förhindra och bekämpa fenomenet med ungdomsbrottslighet. Det är vår plikt att kombinera enskilda sektorsvisa åtgärder till en systematiskt organiserad politik, en politik som omfattar ett systematiskt främjande av psykisk och social hälsa i skolan, i samarbete med föräldrar och skolan, med det särskilda målet att utarbeta program för att kontrollera våldet bland ungdomar. 
Andrzej Jan Szejna (PSE ).
   – Herr talman! Förra veckan ägde flera fredliga demonstrationer rum i Polen till stöd för åsiktsfrihet, minoriteternas rättigheter och tolerans. Deltagarna kom från olika åldersgrupper och kön och hade olika åsikter. Det är ett bevis på att det polska samhället är ett moget civilt samhälle och att det vårdar EU:s grundläggande värderingar, till exempel frihet, demokrati, åsiktsfrihet och jämlikhet.
Jag vill tacka alla kolleger som stödde dessa initiativ och åtgärder. Jag vill särskilt tacka Martin Schulz, som deltog i konferensen ”Polen i Europeiska unionen:. vänsteralternativet”. Jag vill särskilt stödja hans förslag att ni, herr talman, ska inbjuda den polske presidenten Lech Kaczyński till parlamentet så att han kan berätta om sin vision av EU och om respekten för europeiska värderingar i Polen. 
Marian Harkin (ALDE ).
   – Herr talman! I de nuvarande WTO-förhandlingarna kan man konstatera en stadig urholkning av den europeiska politik som alltid har strävat efter att garantera livsmedelssäkerhet för EU:s medborgare. Samtidigt finns det stränga och verkligt nödvändiga kravet på att livsmedel producerade inom EU ska hålla en mycket hög standard. När EU:s kontor för livsmedels- och veterinärfrågor inrättades var en del av dess verksamhetsmål att bidra till att upprätthålla förtroendet för säkerheten hos de livsmedel som erbjuds EU:s konsumenter.
I en färsk studie genomförd i Brasilien av den irländska jordbruksorganisationen avslöjades att man hade fullkomligt otillfredsställande kontroller av mul- och klövsjuka, obefintlig spårbarhet och att det förekom utbredd miljöförstöring och social exploatering. Mot bakgrund av dessa fakta och det faktum att Förenta staterna, Japan, Australien, Sydkorea och Nya Zeeland inte tillåter import av färskt kött från Brasilien, varför fortsätter EU och kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor att tillåta sådan import?
Vi måste garantera livsmedelssäkerheten för EU:s medborgare och vi behöver ha säkerhet när det gäller importvarornas kvalitet och spårbarhet, i enlighet med de standarder som gäller för producenter inom EU. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! För två veckor sedan gjorde polisen i Sverige en 50 man stor razzia för att stänga ner en hemsida som underlättade för fildelare. Ett stort antal servrar beslagtogs hos en rad olika företag som inte hade någonting med verksamheten att göra, och verksamheten vid dessa småföretag stängdes ner. Dessutom tvingades ett antal personer lämna DNA-prov för misstanke om ett mycket ringa brott.
Ännu allvarligare är det att en politisk motståndare till musikindustrin som hade tvingat fram denna razzia fick sin hemsida nedsläckt mitt i vår valrörelse och inte kunde ägna sig åt den debatt som öppet hade drivits, nämligen att förespråka en liberal lagstiftning vad gäller fildelning för privat bruk utan vinstintresse. Musikbranschen har tidigare alltid försökt stoppa teknisk utveckling, såsom kassetter, digitala musikspelare, skrivbara CD-skivor. De har alltid haft fel – alla dessa nya uppfinningar har alltid lett till ökad försäljning. Det är därför synd om polisen hjälper till med att stoppa debatten. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Efter rapporter om olagliga handlingar mot portugisiska arbetare i flera av EU:s medlemsstater for jag den 4 juni tillsammans med andra parlamentsledamöter till Arendonk i Belgien, nära den nederländska gränsen, till ett möte med portugiser som arbetar i dessa två länder.
De berättade för oss om ett antal problem och fall av diskriminering, särskilt i samband med agenturer som erbjuder temporärt arbete och säsongsarbete, framför allt i blomväxthusen i Nederländerna och inom jordbruket, inklusive jordgubbsplockning, i Belgien. Jag vädjar än en gång till er, herr talman, att uppmana kommissionen och regeringarna i dessa två medlemsstater att göra de nödvändiga kontrollerna för att garantera lika rättigheter och att lagstiftningen följs, särskilt direktiven om information till arbetstagarna och registrering, och att bekämpa alla slag av diskriminering, t.ex. den fortsatta diskrimineringen av portugisiska arbetstagare i flera av EU:s medlemsstater. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vid ett möte nyligen med talman Josep Borrell Fontelles och generalsekreterare Julian Priestley, var vi överens om, och det var många här i kammaren, att vi måste undanröja de hinder och förutfattade meningar som leder till uteslutning och diskriminering av personer med funktionshinder genom att hantera olikheterna.
År 2003 genomfördes en kontroll av tillgängligheten i Europaparlamentet. Vi kan öka de framsteg vi gjort genom att tillämpa slutsatserna av denna kontroll. Låt oss också använda och stödja tjänsteföreskrifterna och uppförandekoden vid anställning av personer med funktionshinder. Låt oss med tanke på tid och infrastruktur stödja den frivilliga arbetsgrupp vid Europaparlamentet som hanterar funktionshinder. Men ännu viktigare för de mål vi har satt upp för anställning av personer med funktionshinder är att vi behöver be om siffror och besvara dessa frågor:
- hur många personer med funktionshinder arbetar inom EU:s tjänster?
- hur stor andel av det totala antalet arbetstagare utgör detta antal?
Vi behöver också stödja Europaparlamentet i dess ansträngningar att uppfylla sina skyldigheter som arbetsgivare enligt principen om lika möjligheter.
Jag uppmanar er att spela en ledande roll. 
Antonio Masip Hidalgo (PSE ).
   – Herr talman! En ledamot från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater ifrågasatte de demokratiska garantierna för en rättvis rättegång i Spanien. Jag anser tvärtom att Spanien kan betraktas som en förebild när det gäller försvar av svarandens rättigheter, och det är något som inte kan sägas om vissa andra länder. Som Graham Watson sagt är vi särskilt oroade över det som sker i Guantánamo, och jag vill ta tillfället i akt att fördöma det som Emilio González, president Bushs talesman för immigration och medborgarskap, sa i min stad Oviedo, där jag har varit borgmästare, nämligen att Guantánamo är en förebild när det gäller mänskliga rättigheter. Det är något som vi inte kan tolerera, och jag anser att EU inte kan se åt andra hållet, som en tidigare generation gjorde i samband med förintelsen. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Varje sommar orsakar skogsbränder förödelse för miljön och tragedier för våra medborgare. Detta gäller särskilt i de södra medlemsstaterna där höga temperaturer, starka vindar och otillgänglig terräng gör brandsläckningsarbetet extremt svårt. Förebyggande åtgärder är utan tvivel av mycket stor vikt.
I Cypern inträffar varje sommar hundratals skogsbränder. Många av dessa orsakas när luftledningar kommer i kontakt med varandra längs kraftledningar som löper genom skogar. Förra veckan bevittnade jag utbrottet av en sådan brand i min hemregion. Detta skulle lätt kunna förhindras helt enkelt genom att ha luftledningar som är gummitäckta. Ändå är en sådan enkel och relativt billig åtgärd inte allmänt tillämpad i många skogsområden i Sydeuropa.
Herr talman! Jag skulle vilja be er uppmärksamma kommissionen på den här frågan. Jag vill även be om att ett uttalande görs innan sommaruppehållet om medlemsstaternas genomförande av förebyggande åtgärder mot skogsbränder. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma parlamentet på att ett andra fjäderfäslakteri har slagit igen i min valkrets under de senaste två veckorna, med en förlust av 300 till 400 arbetstillfällen. Detta kommer efter en förlust av 600 arbetstillfällen inom ett litet område som Nordirland. När jag hörde mig för om anledningen till detta sa man mig med all önskvärd tydlighet att det huvudsakligen berodde på billig import från Thailand och Brasilien.
Vi har allvarliga frågor att ställa oss själva i EU. Jag anser verkligen att det måste finnas stränga standarder för livsmedel och för hur kyckling produceras. EU kan inte och får inte bara stå och se på när våra producenter tvingas ut från marknaden. Vi behöver tydlig etikettering för att visa var livsmedlen är producerade. Vi måste ge konsumenterna möjlighet att välja. Låt oss åtminstone ge våra jordbruksföretagare, våra producenter, en chans att lösa detta problem. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   – Herr talman! Man antar att det finns enorma guld-, silver- och kopparfyndigheter under olika glaciärer på gränsen mellan Chile och Argentina. Arbetslösheten i omgivningen är mycket hög, och människorna lever nästan uteslutande av jordbruk. Flera företag tänker nu börja bryta dessa mineraler på ett sätt som ger stor anledning till oro. Man använder sig av ämnen som innehåller arsenik, och vissa glaciärer ska delvis flyttas och byggas upp på nya platser, vilket jag har svårt att föreställa mig.
Miljöorganisationer befarar skadliga effekter – särskilt på grund av arseniken – i Huascodalen, där 70 000 småbrukare odlar grödor med hjälp av konstbevattning. Miljögrupper och invånarna i området har protesterat mot detta, men den chilenska regeringens beklagliga svar till dem har varit att ge klartecken till att brytningen kan börja. Genom att göra detta godtar regeringen medvetet att den ekologiska balansen i området kommer att förstöras. Jag uppmanar därför kommissionen att uppmärksamma detta problematiska projekt och lägga fram förslag till hur man kunde få landet att avstå från det. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   – Herr talman! I den rapport som lades fram den 7 juni av Dick Marty från Europarådets parlamentariska församling sägs det bland annat att det i Polen fanns hemliga fängelser där påstådda terrorister hölls fängslade på order av CIA. Men rapportens författare lägger inte fram några bevis för att stödja detta. Polen angrips som en övertygad allierad till Förenta staterna, och indirekt för att landet håller fast vid traditionella värderingar och sitt motstånd mot EU:s likformighet.
Syftet med att grunda dessa anklagelser på antaganden snarare än bevis är att misskreditera Polen på den internationella scenen. Senator Marty talade inför parlamentets tillfälliga utskott, och ändå nämns det i utskottets förslag till betänkande ingenting om Polen, och det som hittills gjorts har inte bidragit med något nytt till undersökningen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill komma med en vädjan från en av invånarna i min valkrets på Shetlandsöarna i Skottland, som gäller det inhumana handlandet av Storbritanniens regering. Sakchai Makow är en ny skotte och en ny shetländare. Han kommer ursprungligen från Thailand men växte upp på Shetlandsöarna. Han talar endast lite thailändska och har inga vänner eller släktingar kvar i Thailand.
År 2004 begick han det allvarliga brottet uppsåtlig mordbrand. Han sattes i fängelse, avtjänade sitt straff, betalade sin skuld till samhället och välkomnades tillbaka in i det shetländska samhället med öppna armar. Efter en gryningsräd, vid vilken han greps i sitt hem i Skottland, befinner han sig nu i ett engelskt högsäkerhetsfängelse under hot om avvisning. Detta beror till stor del på att Storbritanniens inrikesdepartement gör en illa vald satsning på att slå ner på påstått olagliga invandrare med ett brottsligt förflutet, huvudsakligen för att göra ett tufft intryck på tabloidpressen, som är baserad i sydöstra England.
Jag anser att Sakchai Makows mänskliga rättigheter har överträtts enbart för att följa ett program som är osunt, odemokratiskt och, om jag törs säga det, oeuropeiskt.
Jag kommer att ta upp dessa brott mot de mänskliga rättigheterna med EU:s myndigheter och hoppas att ni, herr talman, som en vän av Skottland och av de mänskliga rättigheterna, kommer att stödja oss. Sakchai är en ny skotte och en ny shetländare. En minister baserad i London bör inte ha möjlighet att kasta ut honom ur landet bara för att göra ett tufft intryck. 
Marcin Libicki (UEN ).
   – Herr talman! Med godkännande av ledamöterna från alla politiska grupper i min valkrets Wielkopolska vill jag påminna er om att vi denna månad högtidlighåller den 50:e årsdagen av Poznanarbetarnas uppror mot den totalitära regim som styrde landet vid den tiden. Resningen slogs ned med våld på bekostnad av närmare 100 liv. Det hände i juni 1956. Detta uppror bland arbetarna i Poznan kanske inte markerade slutet på den totalitära regimen, eller ens början till slutet. Men det var slutet på början för de totalitära regimerna i Öst- och Centraleuropa.
Jag vill erinra om dessa händelser i dag och hedra dem som deltog, och särskilt dem som förlorade livet där. 
Richard Corbett (PSE ).
   – Herr talman! Som den sista talaren vill jag ta tillfället i akt att använda min minut för att berömma er för det sätt ni organiserar minutsanförandena. Ni försöker att få in så många ledamöter som möjligt och dem som inte nyligen har yttrat sig.
Emellertid undergrävs era ansträngningar en aning av det stora antal personer som anmäler sig för att tala och sedan inte dyker upp. Kanske ni kunde be det behöriga parlamentariska utskottet att titta på det här problemet, att titta på arbetsordningen och kanske göra en analogi med frågestunden. När en ledamot inte dyker upp för frågestunden förlorar han eller hon rätten att lägga fram ytterligare frågor under en viss tid. Kanske detta skulle leda till bättre disciplin.
Kanske borde vi också faktiskt sätta upp denna fråga på parlamentets dagordning. Folk på åhörarläktaren, eller de som iakttar oss via Internet, måste vara mycket förbryllade över vad vi gör för tillfället, eftersom det inte står på dagordningen. De måste undra vilken debatt vi håller på med. Kanske borde detta rättas till och denna fråga tas upp där den hör hemma: på dagordningen. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Corbett. Jag anser att ni har kommit med några mycket bra förslag. Vi ska försöka tillämpa dem, eftersom de, som alltid, förefaller vara mycket förnuftiga. Jag beklagar att jag inte kan fortsätta med att ge ordet till vissa ledamöter som har talat under tidigare sammanträden, men vi får inte låta kommissionsledamöterna vänta längre. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0178/2006) av Michael Cashman för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret mars 2004 – december 2005 (2005/2135(INI)). 
Michael Cashman (PSE ),
   – Herr talman! När jag först blev vice ordförande för utskottet för framställningar sa kolleger till mig att det skulle vara ungefär som att vara portvakt till en kyrkogård: Jag skulle se många komma in, men inte mycket komma ut.
Jag är nöjd över att rapportera, särskilt när det gäller förra årets verksamhet, att vi har sett många komma in och betydligt mer komma ut. En kyrkogård är det sannerligen inte, det är i allra högsta grad levande och det blir allt livligare. Det är troligen ett av de viktigaste utskotten i parlamentet. Vissa skulle säga att jag, som förste vice ordförande, säga det, men ärligt talat tror jag att det är sant. Det är den plats där institutionen och medborgarna direkt möts – medborgarna söker ofta upprättelse för problem som uppstår på medlemsstatsnivå. Jag är också glad över att kunna säga att vi har ett nära samarbete med kommissionen. Vi är ett lösningsbaserat utskott. Människor kommer till oss med problem och vi försöker att arbeta snabbt och effektivt.
På medlemsstatsnivå erkänner man inte alltid vikten av utskottet som företräder parlamentet. En av mina rekommendationer är utan tvekan att medlemsstaternas företrädare bör visa större uppmärksamhet när vi arbetar med frågor som är förbundna med deras verksamhet.
Betänkandet är långt och detta beror främst på utvidgningen. Det har funnits ett större engagemang i det här utskottet. Framställningsförfarandet och utskottets arbete har spelat en viktig roll i att utöva påtryckningar på medlemsstaterna för att se till att EU:s lagar införlivas och genomförs på tillfredsställande sätt. Viktigt är också att det belyser belägenheten för EU-medborgare vars rättigheter försvagas. Införandet av tjänsten e-framställning har visat sig vara ett användbart verktyg för ledamöter, assistenter och gruppernas personal och det tillåter oss alla att hålla ett öga på utvecklingen av pågående framställningar.
Jag nämner några nyckelfrågor i mitt betänkande. Utan att gå in alltför mycket i detalj skulle jag bara vilja belysa två områden där utskottet har lyckats vara inflytelserikt, även om inte helt och hållet. De fall det gäller är den spanska lagen om stadsplanering (LRAU), Janelly Fourtous betänkande, vilket vi antog i december 2005, och ett av mina betänkanden om de grekiska myndigheternas konfiskering av bilar, vilket vi antog tidigare i år. Dessa exempel är bra illustrationer som visar upp systemets bästa och värsta sidor. Ja, vi har kommit fram till en lösning i vissa av fallen med den grekiska konfiskeringen av bilar, men jag måste säga att läget i Valencia tråkigt nog fortfarande är allvarligt och även fortsättningsvis behöver bevakas.
I mitt betänkande kommer jag med flera rekommendationer, t.ex. att öka antalet ledamöter i utskottet till ungefär samma antal som för andra utskott och att snabba upp våra förfaranden när det gäller det sätt som vi samarbetar med kommissionen, för att garantera ett nära samarbete och effektiva arbetsmetoder.
Jag vill särskilt ge mitt erkännande till kommissionens personal, som ofta kommer till utskottet, väntar länge och sedan uppriktigt och effektivt tar itu med de frågor som föreläggs dem. Vi kan inte tacka dem nog. Det arbete som kommissionens personal gör får inte alltid sitt fulla erkännande.
Jag anser emellertid att det är viktigt att vi har tydliga regler om framställningars godtagbarhet, särskilt för framtiden, för att se till att alla medborgare kan tillgripa framställningsförfarandet men att systemet inte missbrukas. Jag har bara lagt fram ett ändringsförslag till betänkandet, för socialdemokratiska gruppen, där det understryks att framställningsförfarandet i princip riktar sig till EU-medborgare. Där betonas också att framställningsprocessen i princip bör vara en tjänst som riktar sig till de EU-medborgare som inte har andra sätt att vända sig till Europaparlamentet. Parlamentsledamöterna kan i egenskap av medborgare utnyttja den rättigheten, men icke desto mindre har parlamentsledamöterna andra parlamentsförfaranden till sitt förfogande. Jag hoppas att andra grupper kan stödja målsättningen med detta ändringsförslag.
Jag skulle också vilja uttrycka min uppskattning för sekretariatet vid utskottet för framställningar och deras outtröttliga stöd för ledamöternas arbete och för vårt arbete. Liksom andra utskotts sekretariat som jag har samarbetet med, ger sekretariatet vid utskottet för framställningar utmärkt stöd till oss alla. För att uttrycka det enkelt skulle vi inte kunna utföra arbetet utan dem. Jag skulle vilja avsluta genom att än en gång ge mitt erkännande till alla medlemmar av sekretariatet. Jag ser fram emot att höra parlamentets kommentarer. Jag vill också tacka utskottets ordförande Marcin Libicki för allt arbete han har gjort och för det stöd han ger mig och andra.
Margot Wallström,
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Michael Cashman, för ett klart och nyttigt betänkande. Hans historia om kyrkogårdsvaktmästaren påminner mig om en rektor vid ett universitet som jämförde sitt jobb med att vara kyrkogårdsvaktmästare. Han sa: ”Jag har många under mig men ingen som lyssnar”.
Framställningarna erbjuder en kalejdoskopisk överblick över de bekymmer som många medborgare har i dag. De spänner över ett brett spektrum av politiska områden, de inbegriper praktiskt taget alla medlemsstater och de täcker ett brett utsnitt av civilsamhället, från den enskilda medborgaren ända upp till de multinationella frivilligorganisationerna.
Er föredragande har rätt när han understryker vikten av allt det arbete som representeras av de tusentals eller fler framställningar som ni tar emot varje år. Det råder inget tvivel om att utskottet för framställningar erbjuder medborgarna en viktig kanal för feedback på EU:s rättsakter och politiska åtgärder. På så sätt bidrar det till att stärka den demokratiska kontrollen över gemenskapslagstiftningen och dess genomförande på EU-nivå och på nationell, regional och lokal nivå.
Jag skulle vilja ta upp tre aspekter i betänkandet och i resolutionen. Föredraganden var mycket vänlig och tillmötesgående mot kommissionen, så jag vill inte ta upp några konflikter här. I betänkandet gör man stor sak av samexistensen av framställningsförfarandet å ena sidan och å andra sidan kommissionens klagomålsförfaranden, vilka ibland leder till överträdelseförfaranden. Där det finns samexistens, eller till och med överlappning, är det naturligt att göra jämförelser. Jag anser att vi bör undvika att komma in på en diskussion om de relativa förtjänsterna hos framställnings- och klagomålsförfarandena. Varje förfarande har sin egen rättsliga grund och sin egen särart och jag anser att varje institution gör väl i att bevara detta, medan man respekterar de andras behov. Enkelt uttryckt tjänar båda förfarandena i slutändan till att se till att EU-lagstiftningen tillämpas till förmån för medborgarna.
Överträdelser handlar dock om kommissionen och medlemsstaten. Framställningsförfarandet gäller individerna och deras parlament. Så förfarandena har olika karaktär. Det innebär inte att vi inte kommer att fortsätta sträva efter ännu bättre samarbete. Kommissionen står, som alltid, till utskottets förfogande.
Detta för mig till den andra frågan. Som ni vet har kommissionen redan gått med på att i sin årsrapport angående genomförandet av gemenskapslagstiftningen ägna mer uppmärksamhet åt framställningar som gäller överträdelseförfaranden. Det är också viktigt att komma ihåg att den mängd information som ges till utskottet för framställningar redan överskrider vad som krävs enligt vårt interinstitutionella avtal. Detta är viktigt för öppenheten.
I resolutionsförslaget påstås det att kommissionen inte agerar tillräckligt snabbt och kraftfullt i vissa fall där ett framställningsförfarande och ett överträdelseförfarande löper parallellt. Därför föreslås det att dessa förfaranden behöver vara bättre samordnade.
Låt mig bara säga en sak om detta. Det är bara naturligt att den framställare som har ett klagomål kan behöva brådskande prövning, men låt oss komma ihåg att den ideala tidsramen för den enskilda personen nästan oundvikligen kommer att vara kortare än tidsramen för ett överträdelseförfarande, vilket definitionsmässigt tar en viss tid. Vi har, bland annat, en skyldighet att samarbeta med medlemsstaterna, vilket nödvändigtvis medför ett förfarande i flera steg. Låt oss undvika att väcka orealistiska förhoppningar i fall där det finns överlappning. För den enskilda medborgaren är en framgångsrik utgång av ett överträdelseförfarande inte nödvändigtvis och automatiskt slutmålet och det enda som man bör sträva efter.
Ett lyckat resultat av ett överträdelseförfarande kanske inte ens direkt för med sig exakt den upprättelse som framställaren vill ha. Vi har flera exempel på detta. Framställningsförfarandet och överträdelseförfarandet har olika och tydligt definierade mål, funktioner och roller. På så sätt kan inte effektiviteten hos kommissionens klagomålsförfarande formellt knytas till framställningarna.
Låt i stället var och en av oss, kommissionen och parlamentet, sträva efter att se till att våra respektive förfaranden – framställningar och överträdelser – passar för sina respektive syften och låt oss fortsätta vårt fruktbara samarbete och stärka detta så mycket som möjligt.
Jag ska avstå från att kommentera några andra detaljer som rör processer och förfaranden.
Låt mig avsluta med att säga att jag är öppen för det här betänkandets allmänna budskap: framställningarna är viktiga för demokratin och för medborgarna. Kommissionen är beredd att göra så mycket som möjligt för att förbättra vårt samarbete.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou,
   – Herr talman! Jag gratulerar min hedervärde vän Michael Cashman till det betänkande som han lägger fram inför Europaparlamentet, eftersom EU-medborgarnas utövande av rätten till framställningar måste betraktas som ett grundläggande verktyg för att stärka medvetandet om den europeiska nationaliteten.
Kommissionsledamoten redogjorde i detalj för kommissionens åsikter om den del av betänkandet som rör kommissionen. Det stämmer att EU-medborgarna utnyttjar både anmälningar till kommissionen – vilket framgår av kommissionens tjugoandra rapport om övervakningen av hur gemenskapslagstiftningen tillämpas – och framställningar till Europaparlamentet som ett verktyg för att stärka sin önskan om att gemenskapslagstiftningen ska tillämpas.
Å ena sidan vill vi att EU-medborgarna ska vara samvetsgranna bedömare av gemenskapens regelverk. Men å andra sidan ger vi dem inte möjlighet att få samma behandling från både kommissionen och parlamentets utskott för framställningar, eftersom, vilket tydligt framgår av Cashmanbetänkandet, deras offentligt valda företrädare inte kan kontrollera framställningar från den första instansen. Det saknas också öppenhet i kommissionens beslut, rådet är inte närvarande, och vi stöder den åsikt som uttryckts i betänkandet, nämligen att metoden och förfarandet för att ta emot och undersöka framställningar måste ändras, så att EU-medborgarna känner att deras framställningar verkligen utreds utan partipolitiska eller andra kriterier, av ett sekretariat som förblir neutralt och inte ingriper i parlamentsledamöternas arbete. 
Alexandra Dobolyi,
   – Herr talman! Jag skulle vilja välkomna Michael Cashmans betänkande, vilket är precis så bra som vi förväntade oss. EU står inför ett missnöje när det gäller medborgarnas förtroende. Det starkaste budskapet var avvisandet av konstitutionen för ett år sedan. Medborgarnas budskap är tydligt. De kräver mer genomsynlighet och mer öppenhet från oss. De vill att politiker och institutioner ska visa större intresse för problem som påverkar medborgarna personligen.
Det är tydligt att olika former av samråd som har företagits på EU-nivå har haft en viss effekt. Vi hör budskapet nu, men vi måste också lyssna. För att göra detta behöver mer resurser ges till de olika organ som har den mest direkta kontakten med medborgarna och, utan att utesluta något annat organ, personligen skulle jag börja med utskottet för framställningar. Som Michael Cashmans betänkande tydliggör är detta utskotts roll mycket betydande när det gäller att uppmärksamma EU:s institutioner på medborgarnas bekymmer och problem.
Men liksom parlamentet behöver ge mer resurser till utskottet för framställningar behöver andra institutioner, särskilt kommissionen, ge mer resurser för att minska dröjsmål med att svara medborgarna. Därför stöder jag särskilt punkterna 20 till 23 i betänkandet och jag hoppas att det kan bli en debatt i alla politiska grupper, och även i presidiet och vid talmanskonferensen, om hur man ska stärka vårt arbete för att hjälpa medborgarna. Parlamentet bör ge detta hög prioritet under valperiodens andra hälft. 
Diana Wallis,
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Michael Cashman för hans omfattande och kompromisslösa betänkande. Jag välkomnar också det stödjande och stärkande sätt på vilket han tar itu med några av de frågor som vi redan har behandlat i betänkandet om kontroller av hur gemenskapsrätten tillämpas.
Det är mycket tydligt att framställningarna i stor utsträckning visar våra medborgares respons, och det finns två teman i betänkandet som jag skulle vilja lyfta fram. Det ena gäller lagstiftning av högre kvalitet som är mer påverkad av medborgarna, och det andra gäller bättre mekanismer för prövning. Det finns en röd tråd som löper genom båda dessa, och det är behovet av mer information på ett nationellt plan. Information om EU:s lagstiftning och politik, information om hur den genomdrivs, om hur man får tillgång till rättslig prövning. Alltför ofta ser vi i utskottet medborgare som har slussats fram och tillbaka mellan olika institutioner och ombudsmän och som inte vet vart de ska vända sig. Vi måste sätta stopp för detta.
Det andra temat gäller tydligare lagstiftning som är påverkad av medborgarna. För några veckor sedan stödde vi i parlamentet en idé om att ha en medborgarnas sammanfattning i början av varje europeisk rättsakt. Förra veckan var några av oss i Helsingfors för möten med det finska justitiedepartementet. Finland använder redan medborgarnas sammanfattningar eller motiveringar. I deras handledning om detta sägs att man i varje lagförslag ska ange huvudmålen för den föreslagna lagstiftningen. Dess huvudsakliga innehåll bör formuleras på ett enkelt språk och på högst en sida, där juridiska termer, yrkesjargong och referenser till annan lagstiftning undviks. Om vår lagstiftning vände sig till våra medborgare på detta sätt, på ett enkelt språk, så skulle vi kunna ha betydligt färre framställningar! 
Marcin Libicki,
   – Herr talman! Jag brukar inte alltid lovorda betänkanden när jag får ordet, för ofta innehåller de ingenting som är berömvärt. Men jag tar med största respekt av mig hatten för Cashmanbetänkandet, och önskar att alla betänkanden som läggs fram för kammaren kunde vara sådana. Det är klart, precist och innehåller det vi begär och vad vi förväntar oss.
Som ordförande i utskottet för framställningar vill jag förutom att tacka föredraganden också tacka de vice ordförandena i vårt utskott, samt de mycket aktiva ledamöterna i utskottet som är närvarande här i kammaren, för deras stora insatser för att utföra sina uppgifter. Jag vill naturligtvis också instämma i uttrycken för tacksamhet till sekretariatet, som gör ett så bra arbete med att förbereda våra uppgifter.
Herr talman! Vårt utskott inrättades för att föra EU:s institutioner närmare de vanliga medborgarna, och det är vad det gör. Det är också därför vårt arbete återspeglar alla de problem som mest berör EU-medborgarnas dagliga liv, t.ex. miljön, markplaneringen som är ett problem som redan berörts, yrkeskvalifikationer, försäkringar och en hel rad frågor som gäller ohederligheten bland försäkringsbolag.
Herr talman! Arbetet i vårt utskott återspeglar också grundläggande principer i EU, till exempel demokrati och yttrandefrihet. Här vill jag särskilt understryka det som Michael Cashman sa i punkterna 18 och 22, och be kommissionen att utse en högre tjänsteman att arbeta tillsammans med oss. Detta är ytterst viktigt. Vi arbetar utan tvivel mycket bra tillsammans med kommissionen, men det vore bra att ha en högre tjänsteman som samarbetar med oss, och som dagligen följer vår verksamhet. En annan punkt som togs upp i Cashmanbetänkandet, och som jag starkt vill framhålla, är att vårt utskott är mycket viktigt därför att det arbetar direkt med vanliga medborgare. Antalet ledamöter bör ökas, som Michael Cashman redan sagt. 
András Gyürk (PPE-DE ).
   – Herr talman! När de försöker övertyga väljarkåren om den viktiga roll som Europaparlamentet spelar har säkert många parlamentsledamöter hört det resignerade svaret: ”Bryssel ligger alltför långt borta!” Tyvärr återspeglas denna åsikt också i den statistik som varje gång visar minskat deltagande i valet till Europaparlamentet.
”Bryssel ligger alltför långt borta!” Jag hörde också dessa ord från fyrtio ungerska brandmän, som kom hela vägen med buss till Bryssel för ungefär ett år sedan, vilket tog tre dagar, för att personligen inge sin framställning i parlamentsbyggnaden. Bryssel var långt borta för dem också, men bara geografiskt. De talade med förtröstan och hoppades att deras framställning om regleringen av deras arbetstider skulle krönas med framgång.
Deras framställning var en av de första som ingavs från de nya medlemsstaterna. Det betänkande som vi nu har framför oss visar att antalet sådana framställningar är mycket litet, vilket leder till slutsatsen att det krävs ytterligare insatser för att informera medborgarna i de nya medlemsstaterna.
Men ändå syftar vi inte till att öka antalet framställningar bara för ökningens egen skull. Vårt syfte är att se till att rätten till att inge framställningar inpräntas i det europeiska medvetandet, både i de gamla och i de nya medlemsstaterna. I Cashmanbetänkandet påpekas det helt korrekt att detta skulle vara nyttigt för EU:s verksamhet, eftersom framställningar utgör en värdefull informationskälla om genomförandet av gemenskapslagstiftningen, och belyser bristerna i genomförandet, så som de upplevs av de vanliga EU-medborgarna. 
Verksamheten under de senaste arton månaderna visar också att många framställningar har lämnats in om miljöskydd, social trygghet eller till och med den inre marknaden, vilket kan vara till hjälp för att finslipa vissa EU-direktiv.
I förhoppningen att denna process kommer att fortsätta tackar jag Michael Cashman för hans arbete, och jag stöder naturligtvis hans betänkande. 
Miguel Ángel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera Michael Cashman till hans betänkande, och jag stöder de rekommendationer som han föreslår för att öka effektiviteten i vårt utskott för framställningar.
Jag vill lägga till ett par kommentarer. För det första beklagar jag att många parlamentsledamöter är omedvetna om det arbete som görs av vårt utskott för framställningar, och bara noterar det vid de enstaka tillfällen när utskottet behandlar ett klagomål som gäller deras egen region. Utskottets arbete är emellertid en grundläggande mekanism i förbindelserna mellan parlamentet och medborgarna. Medborgarnas förtroende, inte bara för parlamentet och dess företrädare här, utan för EU i allmänhet, beror ofta på hur effektiv den mekanismen är. Därför uppmanar jag ledamöterna här i parlamentet att intressera sig mer för vårt utskott för framställningar, eftersom det är deras utskott.
Min andra iakttagelse handlar också om att öka effektiviteten, i detta fall för att förhindra det som jag anser är ett missbruk av utskottet. Utskottet är den huvudsakliga tillgängliga plattformen för EU:s medborgare och medborgarorganisationerna så att de kan vidarebefordra sina klagomål om fall av förmodade överträdelser av gemenskapslagstiftningen till parlamentet. Ledamöterna, å sin sida, har parlamentets arbetsordning till sitt förfogande, med flera olika sätt att agera. Det förefaller därför otillbörligt att parlamentsledamöter kan inge klagomål som sedan behandlas i Europaparlamentets utskott för framställningar.
Jag ifrågasätter inte vår rätt som medborgare att rikta klagomål till parlamentet, men jag anser att denna praxis är politiskt inkorrekt, och den används ibland i agitationssyften. Jag anser att det är etiskt oacceptabelt att ledamöter inger en framställning, och sedan själva bedömer den i utskottet för framställningar. Dessutom förefaller denna situation vara tveksam rent juridiskt. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet lägger därför fram ett ändringsförslag som jag hoppas att parlamentet kommer att stödja, där vi rekommenderar att ledamöterna överlåter till medborgarna att inleda sådana förfaranden, medan vi själva går genom andra kanaler som finns nämnda i arbetsordningen.
Jag vill avsluta med att gratulera de ledamöter som arbetar inom presidiet för utskottet för framställningar och de mycket duktiga tjänstemän som arbetar för parlamentet och för de politiska grupperna, som dagligen gör det möjligt för oss att gå framåt med vårt arbete. Jag har under många månader följt det arbete som de har utfört under det extremt långvariga förfarandet, som lyckligtvis nu är avslutat, för att möjliggöra en fortsättning på flygplatsprojektet Don Quijote i min provins Ciudad Real i Spanien. Under mitt engagemang i den debatten fick jag också se hur utskottet för framställningar arbetade effektivt för att se till att vårt parlaments arbete bidrog till att saker och ting gjordes på rätt sätt. 
Carlos José Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vet inte om Jean-Claude Martinez hänvisade till Baroness Sarah Ludford, som lade fram ett liknande förslag härom dagen.
Jag vill tacka Michael Cashman för det arbete han har lagt ned, men med största respekt för detta arbete måste jag säga att vår delegation är av en helt annan åsikt än den som framgår av motiveringen, för trots att resolutionsförslaget inte innehåller någon direkt hänvisning till Valencias samhälle, så har ni beslutat att kritisera det. Eftersom det har nämnts ska jag förklara för er hur situationen ser ut: Valencia är en modell för ordnad och sammanhållen tillväxt och en modell för hållbar utveckling, trots den negativa bilden av en region som förstör sitt område som både socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och José Luis Rodríguez Zapateros regering försöker förmedla till EU:s institutioner och till det spanska samhället.
Vi får inte heller glömma bort den smutskastningskampanj som den spanska statliga televisionen genomförde, när de gav vinklad och partisk information om den urbana utvecklingen i Valencia.
Ja, mina damer och herrar. Valencia har en av Europas mest avancerade lagstiftningar i fråga om stadsplanering och skydd för den naturliga miljön, och ett bevis på detta är att Valencia har 19 naturparker, 31 kommunala skyddade områden och fyra övriga skyddade områden.
Det område som skyddas av det regionala parlamentet under denna mandatperiod överskrider det område som har omklassificerats för byggnation med 2 500 procent – ja, ni hörde rätt, 2 500 procent – vilket visar att ledningen i Valencia främjar skyddet av den naturliga miljön och stadsmiljön, och att dess egen planering är hållbar och av hög kvalitet.
I själva verket är de skyddade naturområdena i Valencia nio gånger större än de var för åtta år sedan, eftersom de skyddade områdena 1995 uppgick till 3 procent, medan de i dag överskrider 29 procent.
Valencia ligger därför 17 poäng över EU:s genomsnitt när det gäller skyddade områden. Samhället har fler skyddade områden än länder som Danmark, Grekland, Portugal, Nederländerna, Italien, Irland, Finland, Luxemburg och Sverige, och jag ska inte tråka ut er med att nämna procentsatserna för dessa länder.
Vi måste därför komma ihåg att Valencias folkpartistiska ledning moderniserade LRAU (lagstiftning om regionalplanering), som godkänts av den socialdemokratiska regeringen i Generalitat, och därmed fullbordade Valencias lagstiftning för stads- och markplanering, i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Man godtog hela tiden Europaparlamentets och kommissionens rekommendationer. 
Maria Matsouka (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Ett år efter att fransmännen och nederländarna sagt nej till konstitutionsfördraget genomgår vi en period av förvirring över hur vi ska kunna föra EU närmare dess medborgare. Men EU betyder just medborgarna, det betyder exakt institutionerna. För dess medborgare innebär EU institutionerna, utom att institutionerna ofta ger ett intryck av att de arbetar långt borta från verkligheten.
Om EU försvarar sina medborgares rättigheter, måste detta göras begripligt i medborgarnas dagliga liv. Rätten att inge framställningar är ett av de viktigaste medlen för att alla ska känna sig aktiva i byggandet av Europa. Rätten att inge framställningar är ett av de viktigaste verktygen för att framhäva ett socialt och medborgarorienterat EU.
Inrättandet av vårt utskott och Europeiska ombudsmannen är steg som togs därför att vi insåg våra brister och svagheter. Vi måste i högre grad utnyttja dessa möjligheter till kommunikation med medborgarna. Vår föredragande begär helt riktigt att utskottet för framställningar ska stärkas. Dt gäller både sekretariatet och den politiska personalen.
Vi måste faktiskt informera medborgarna bättre om att vi existerar, och i alla händelser måste kommissionen och rådet eller medlemsstaterna sluta att vara rädda för att utöka samarbetet med oss. De bör veta att om man belyser problem genom att lösa dem, så skapar det trovärdighet. Med andra ord leder detta till att medborgarna gradvis kan vinnas över till idén med EU, alla de medborgare som är mot öppenhet eller inte vill ha något EU eller är euroskeptiker.
Mina gratulationer, Michael. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Jag ville bara säga till Carlos José Iturgaiz Angulo att vi inte är här för att hålla en spansk debatt om nationella eller regionala TV-stationer, och att vi har 15 000 framställningar från medborgare från alla delar av EU.
Jag vill emellertid koncentrera mig på detta betänkande och varmt gratulera Michael Cashman till det och till hans många intelligenta slutsatser. Jag vill också tillsammans med honom tacka våra administratörer och kommissionens sekretariat, och jag stöder fullständigt hans begäran om mer resurser, om att utskottet för framställningar ska ha större representation i parlamentet – eftersom det finns ledamöter som vill delta i det men inte kan göra det på grund av att antalet ledamöter är begränsat – och en förbättring av samarbetet med kommissionen.
Jag vill ta upp tre frågor eller anledningar till oro som jag har upplevt som resultat av den enormt livliga debatten i detta utskott, som är fascinerande.
För det första kanske det är nödvändigt att från och med nu börja analysera hur tillåtligheten kan förflyttas från det rent byråkratiska till det politiska området, så som sker i andra institutioner, till exempel Europarådet.
För det andra vill jag också säga att de tidsperioder det gäller och kommissionens oacceptabla förseningar med att inkomma med sina yttranden till oss, och framför allt med att fatta beslut, ibland leder till avsevärda förluster. Jag vill därför tacka kommissionsledamot Margot Wallström för hennes beredvillighet att förbättra situationen i framtiden och förhindra förseningar. När det gäller dessa förseningar har jag ibland fått intrycket av att de andra institutionerna, till exempel kommissionen och till och med ombudsmannen, har utnyttjat ledamöterna i utskottet för framställningar i stället för att samarbeta när det är dags att meddela besluten. 
Michael Cashman (PSE ),
   – Herr talman! Carlos José Iturgaiz Angulo har i kväll upprepat det påstående som gjorts av en tidigare minister i den valencianska regeringen – nämligen att jag tillsammans med andra för en kampanj mot den valencianska regeringen utan att ha några bevis.
Jag måste säga med en gång och med det allvar som situationen kräver att jag ser mycket allvarligt på dessa anklagelser, vilkas syfte är att undergräva min integritet och mitt anseende. Jag kommer att försvara mitt anseende och min integritet till fullo. Jag säger till dem som för fram dessa anklagelser att om de tror att jag för en kampanj utan några bevis, så är de välkomna att föra sin talan och att göra detta snabbt. 
Margot Wallström,
   – Herr talman! Jag vill tacka alla ledamöterna för deras vänliga ord, vilka utgör ett trevligt komplement till ett kompromisslöst betänkande.
Diana Wallis sammanfattade på ett utmärkt sätt vad detta i sista hand handlar om. Det handlar om bättre lagar och bättre prövning. Tillåt mig säga att vi har följt Finlands exempel och jag har föreslagit som del av den interna handlingsplanen för kommunikation att vi bör börja producera en sammanfattning för lekmän för varje förslag som läggs fram av kommissionen. Vi arbetar hårt med detta och jag vill se det förverkligat innan jag lämnar kommissionen. Vi borde ha möjlighet att på en sida förklara, på ett enkelt och tillgängligt språk, vad vi vill göra och vilka våra förslag är.
Vi lovar att arbeta mer intensivt med ombudsmannen, utskottet för framställningar och Europaparlamentet för att se till att våra rutiner förbättras där det är nödvändigt.
Jag ska avsluta med att säga att kommissionen, liksom Europaparlamentet, uppskattar det arbete som sekretariatet vid utskottet för framställningar har gjort. Stort tack för denna diskussion. 
Carlos José Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det förefaller som om Michael Cashmans förföljelsemani inte känner några gränser. Jag hänvisade inte direkt till er i mitt inlägg, herr Cashman, utan till min grupps oenighet med er när det gäller en del av motiveringen i ert betänkande. Vi ledamöter kan naturligtvis tala om motiveringen i det betänkande som ni lagt fram.
Jag ska därför begränsa mina påpekanden till det som ni sa i er motivering, och det var endast den jag hänvisade till. Era ärenden med andra ministrar, direktörer osv. är ert problem, som ni vet, herr Cashman.
Jag vill betona att jag endast talar om den text som ni lade fram, särskilt motiveringen i betänkandet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (O-0054/2006 – B6-0221/2006) till kommissionen från Anna Záborská för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om tvångsprostitution i samband med fotbolls-VM 2006. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tvångsprostitution utgör i dag en stor del av sexindustrin på global nivå. Därför har vi beslutat att återigen vända oss till kommissionen genom att till ställa den muntliga fråga som ni har fått. Vidare vill jag påpeka tre saker.
Det första är en semantisk fråga. Att tala om tvångsprostitution är en eufemism. Uttrycket förmedlar idén att det finns något sådant som frivillig prostitution bland kvinnor som gillar att exploateras och sälja sina kroppar. Men dessa ord döljer verkligheten. Även om den är avkriminaliserad förblir prostitution, vare sig den är påtvingad eller inte, ett brott mot kvinnor och mot mänskligheten som helhet.
Tvångsprostitution måste fördömas öppet. Joseph Blatter, ordförande i FIFA, har inte förstått detta, och det har inte heller andra inflytelserika män och kvinnor. Varför stödde de inte fördömandet av tvångsprostitution under fotbolls-VM?
Som en kontrast vill jag framhålla det utmärkta samarbetet mellan ledamöterna i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Vi övervann politiska motsättningar, och vårt kollektiva samarbete har inspirerats av den djupt mänskliga känslan att ingen kvinna bör exploateras. Jag måste betona att vi tillsammans gav en tydlig signal under demonstrationerna den 8 mars, tack vare kampanjen ”Rött kort för trafficking”. Jag uppmanar er alla, kommissionsledamöter, företrädare för rådet och ledamöter i Europaparlamentet, att visa ett rött kort för alla dem som uppmuntrar till tvångsprostitution på grund av sin tystnad, genom att inte vidta några åtgärder eller på grund av sitt direkta eller indirekta engagemang.
Eftersom smuggling av kvinnor, liksom sexindustrin, är ett globalt fenomen måste vi bekämpa den i en global skala. Jag vill särskilt nämna det beaktansvärda arbete som utförts av vår äldre syster, Europarådet, som har föregått med gott exempel. Europarådets konvention om agerande mot människohandel antogs av ministerkommittén den 3 maj 2005. Alla regeringar bör underteckna denna konvention och ratificera den. Kvinnor som tvingats till prostitution kommer att vinna en seger när medlemsstaterna och EU:s institutioner samarbetar effektivt med Europarådet.
För det tredje uppmanas vi i vår muntliga fråga att bevilja ytterligare medel för att utveckla jämställdhet för alla, medan vi bevarar mäns och kvinnors respektive roller, för att inte skapa en brytning mellan dem. Men vem säger något om den manliga kunden, konsumenten, och den som begär prostitution? Vi kan inte kämpa mot tvångsprostitution och handel med kvinnor utan att förstå vad som pågår i förbindelsen mellan den prostituerade och kunden, utan att tänka på kravet på prostitution och utan att analysera männens motiv.
Det är faktiskt så att fattiga kvinnors prostitution inte skulle finnas utan rika män. Kampen mot prostitutionen kräver mer än bara socialt fördömande eller böter för kunderna, eftersom betalning till en prostituerad springer ur kulturen med dominans och gagnas av praktiskt taget allmän acceptans, och av skenhelig och beredvillig tolerans. Mina damer och herrar! Följaktligen kastar tvångsprostitutionen ljus över en grundläggande fråga som ligger mig som kvinna varmt om hjärtat, eftersom jag engagerar mig för kvinnor som tvingas till prostitution, men också eftersom jag är ordförande i det berörda utskottet i parlamentet. Respekten för olikheter kommer aldrig att uppnås så länge som männen inte är övertygade om att en förbättring av kvinnors villkor leder till en förbättring av välståndet i samhället som helhet. 
Franco Frattini,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att det är nödvändigt i dag att nämna här i kammaren de initiativ som kommissionen och jag personligen har arbetat med de senaste månaderna.
Jag vill tacka Anna Záborská, som talade om ett mer allmänt problem, nämligen behovet av åtgärder på EU-nivå för att avveckla nätverket för smuggling av kvinnor och barn med det huvudsakliga syftet att exploatera dem sexuellt. Jag anser att detta är en modern form av slaveri som EU inte kan tolerera och ännu mindre bortse från.
Vi står inför ett kort- och långsiktigt problem. Jag hoppas att vi under 2006 kan sammanställa en plan, vilket vissa kvinnliga ledamöter har begärt, som syftar till att bedöma den inverkan som efterfrågan på prostitution har på volymen av människosmuggling för sexuella ändamål.
Jag är personligen övertygad om att ju större efterfrågan är från kunderna, desto mer uppmuntras indirekt människosmuggling för sexuellt utnyttjande. Vi har inga exakta uppgifter, men vi är beredda att påbörja en plan som vi naturligtvis kommer att lägga fram för parlamentet.
Jag vill ge er en uppfattning om listan på konkreta initiativ i samband med fotbolls-VM i Tyskland. För det första har jag – tillsammans med kommissionen och José Manuel Barroso – stött alla informationskampanjer i syfte att öka medvetandet om den allvarliga risken för en ökning av människosmugglingen för sexuella ändamål i samband med VM. I detta sammanhang hade jag nöjet att för några dagar sedan i Bryssel möta en delegation som leddes av Zita Gurmai. Vi mottog resultaten från en framställning som stöddes av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, som lyckades samla in tusentals underskrifter. Sedan kontaktade vi de tyska myndigheterna för att få deras stöd för förebyggande kampanjer och informationskampanjer i Tyskland.
Jag begärde särskilt en ytterligare sak, nämligen att specifik, positiv information om förebyggande åtgärder skulle tas med på Internationella fotbollsfederationens webbplats. Jag delar Anna Záborskás missnöje med federationens kyliga svar på denna begäran.
Ni känner också till att gruppen med oberoende experter på människosmuggling för några dagar sedan lämnade över den rapport som vi hade begärt. Det är en rapport som offentliggjordes den 2 juni 2006, där man analyserar risken för ökad människosmuggling för sexuella ändamål, med särskild hänvisning till VM. Parlamentet har naturligtvis tillgång till denna rapport.
Som ni förmodligen känner till hade vi också bett Europol att sammanställa en rapport i frågan. Europol har producerat ett analytiskt dokument som riktar sig till polis- och undersökningsmyndigheter, i syfte att stärka de praktiska arrangemangen för samordning mellan polismyndigheterna. Jag kan berätta för er – utan att gå in på detaljer med tanke på tidspressen – att detta dokument bekräftar hypotesen att det har skett en ökning av tvångsprostitutionen och människohandeln i samband med fotbolls-VM. Som vissa personer befarade har alltså sannolikheten bekräftats att ett stort antal unga flickor kommer att bli offer för människohandel under VM.
För att återgå till den fråga som lades fram innan denna debatt inleddes delar jag inte den slutsats som en auktoritativ tysk tidskrift kommit fram till, nämligen att detta idrottsevenemang inte har något samband med någon ökning av den sexuella exploateringen. En sådan ökning kan förväntas, och den förväntas faktiskt. Frågan är följaktligen inte alls irrelevant.
De tyska myndigheterna, särskilt inrikesministeriet och delstatsministerierna, har reagerat på vår begäran. Vi har diskuterat den vid två tillfällen i inrikesministeriet, och instruktioner har utfärdats för grundligare gränskontroller. Vi har informerats om att grupper av människosmugglare har organiserat ett nätverk för att smuggla unga flickor, huvudsakligen från länderna vid EU:s östra gränser. I detta sammanhang vill jag ånyo bekräfta att gränskontrollerna måste skärpas. Dessutom har instruktioner utfärdats på vår begäran om att sexuellt utnyttjade offer måste skyddas, och att de särskilda stödprogrammen ska tillämpas. Detta handlar inte om att behandla personer som olagliga invandrare, utan snarare som offer för en modern form av slaveri, och dessa personer måste följaktligen skyddas.
Vi stöder även inrättandet av två flerspråkiga akuttelefonlinjer, som redan är i bruk, och som två tyska icke-statliga organisationer som är välkända i Tyskland har ansvaret för. Vi är medvetna om problemet med att det saknas ett gemensamt telefonnummer för hela EU, men ett sådant projekt skulle kräva samtycke från alla telefonbolag i samtliga medlemsstater. Det är ett initiativ som vi kan genomföra på medellång sikt, på samma sätt som vi genomför ett kostnadsfritt larmnummer för barn inom EU.
Vidare har vi i samarbete med de tyska myndigheterna stött en informationskampanj som sponsrats av det tyska kvinnorådet, som ni väl känner till. Vi har beslutat att tillsammans ordna ett seminarium, som kommer att hållas av kommissionen och de tyska myndigheterna direkt efter VM. Dess uppgift kommer att bli att sammanställa ett dokument som täcker alla positiva och negativa erfarenheter från denna period och utarbeta en sorts handbok som ska användas vid alla internationella idrottsevenemang.
Jag vill också säga några ord om Europols och Eurojusts roll. Vi har uppmanat medlemsstaterna att utöka sitt samarbete med dessa två organisationer. Som ni känner till har Europol uträttat ett utomordentligt arbete under de senaste veckorna. Europol rapporterade vid det senaste sammanträdet med rådet (rättsliga och inrikes frågor) som hölls förra veckan i Luxemburg, och Europols direktör har bekräftat att nätverket av samarbetande polisstyrkor har haft stor nytta av det understöd som medlemsstaterna gett de nationella polisstyrkorna.
Sammanfattningsvis vill jag berätta att vi har vidarebefordrat en begäran, formulerad i enlighet med handlingsplanen, till nätverket för EU:s medlemsstaters konsulat i ursprungsländerna. Vi har begärt att periodiska möten ska organiseras på konsulär nivå i alla ursprungsländer för att förbättra den förebyggande identifieringen av potentiella offer för människosmuggling och alltså hjälpa dem att undvika att bli offer. Vi kommer att utarbeta en rapport beträffande denna begäran i slutet av 2006. Det är en sammanställning av den lista med initiativ som hittills har antagits. 
Christa Klaß,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Herr kommissionsledamot! Ni har redogjort och räknat upp många frågor för oss, och vi kunde faktiskt till och med säga att vi redan har åstadkommit en hel del för att hantera de problem som diskuteras och läggs fram här. Den 17 januari 2006 antog vi ett betänkande av Christa Prets om strategier för förebyggande av handel med kvinnor och barn som riskerar att utsättas för sexuellt utnyttjande. I mars 2006 antog vi en muntlig fråga med en resolution om tvångsprostitution under internationella idrottsevenemang, och den 8 mars i år organiserade vi kampanjen ”Rött kort för trafficking” här i parlamentet.
Men vi fortsätter. Alla dessa projekt innehåller mycket praktiska förslag för att bekämpa tvångsprostitution. För ögonblicket pågår fotbolls-VM i Tyskland. Vi vet att efterfrågan på sexuella tjänster ökar dramatiskt under sådana evenemang, och att brottsliga handlingar ökar före och efter evenemangen, till exempel i form av människosmuggling och tvångsprostitution. Redan i mars vädjade jag här i kammaren om att man å ena sidan skulle ge information lokalt i de länder från vilka de flesta kvinnor hämtas, och att man å andra sidan skulle lämna god information och utföra PR-arbete för att öka medvetandet hos potentiella kunder. Ett 24-timmars flerspråkigt avgiftsfritt telefonnummer skulle inrättas, med garanti för att de som ringer upp kommer att erbjudas vård och stöd av polis, akutmottagningar och kvinnohärbärgen.
Fotbolls-VM har nu börjat, men det förekom också ett ishockey-VM – kanske en något mindre händelse, men säkert med samma problem. I dag måste vi ställa frågan – och jag vill tacka Anna Záborská för att hon formulerade frågan åt oss – hur detta erbjudande accepteras. Det är vad vi nu måste fokusera på. Fotbolls-VM håller nu på, och det avgiftsfria telefonnumret kommer nu – efter vissa initialproblem – att fungera till den 31 juli. Vi måste emellertid dra slutsatser av dessa projekt som kan tillämpas vid framtida större arrangemang. Vi måste lära oss av alla problem och hitta det riktiga tillvägagångssättet. Jag ber oss alla, och även er, herr kommissionsledamot, att se till så att det sker. 
Christa Prets,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Ni har redogjort för många positiva saker, men jag vill ändå uttala vissa tvivel. För det första vill jag säga att det inte räcker att endast koppla detta problem till fotbolls-VM och till Tyskland. Vi har använt VM för att göra allmänheten uppmärksam på en fråga som är tabu, och det gjorde vi därför att fotbollen är en så stor händelse. Det finns inget annat arrangemang som är så spektakulärt och har så många åskådare som fotbolls-VM.
Tvångsprostitution förekommer vid sidan av alla stora arrangemang, och inte bara sportevenemang. Som vi vet ökar prostitutionen även i Strasbourg när parlamentet sammanträder här, och detta måste också sägas för att vi inte ska ge sporten skulden för allting. Trots detta stöder jag projektet, och det gläder mig att fotbolls-VM gjorde det möjligt för oss att få upp allmänhetens ögon för frågan. Om FIFA kanske har missförstått detta och känner sig angripet så beklagar jag det, eftersom man kunde ha stött oss på ett fantastiskt sätt med många stora fotbollsspelare och stjärnor, och gjort fansen mer medvetna om de frågor som hänger samman med arrangemangen. Det innebär inte att FIFA är ansvarigt för problemet, men man kunde ha hjälpt oss, och jag anser att man borde ha varit skyldig att göra det.
Herr kommissionsledamot! Ni talade om akuttelefonlinjen. På internationella kvinnodagen sa ni att det skulle finnas ett enda nummer, som skulle översättas till många språk och fungera 24 timmar om dygnet. Jag frågar er: Fungerar verkligen numret dygnet runt? Tyvärr finns det inget enda nummer. Nu måste kvinnor, offer eller till och med kunder som har modet att försöka få hjälp, eller som vill rapportera någonting, notera tre olika nummer, eller snarare måste de slå olika nummer. Jag anser inte att det är till särskilt stor hjälp, och jag vill be er att fortsätta att arbeta med denna fråga, särskilt i framtiden.
Ni har talat om förbättrat samarbete med Europol. Men frågan är om också Europol har stärkts, för om vi ökar kraven på Europol måste tjänstemännen där utrustas i motsvarande utsträckning – annars blir de överbelastade och då får vi än en gång ett dåligt resultat. Jag vill be er att också titta på detta. Det är ingen mening med att bara säga att ni deltar. Vi behöver resultat också. Dessa åtgärder bör samordnas med vårt arbete tillsammans med Interpol, och det gläder mig att de tyska myndigheterna, – ambassaderna, konsulaten och så vidare – också deltar. Kanske kan vi efter fotbolls-VM göra en sammanfattning och visa hur man har reagerat på larmsamtalen, från vilka ursprungsländer de flesta offren kommer, och framför allt vad som har gjorts för att ta hand om offren. Det är frågor som vi måste ställa oss efter VM.
Jag har ytterligare en fråga: Hur stor del av handlingsplanen – den som rådet lade fram och där ni är engagerade – har genomförts nu till juni? En stor del av den borde redan ha genomförts, och resten bör slutföras till slutet av året.
Jag önskar oss alla lycka till, och låt oss visa tvångsprostitutionen rött kort! 

Hiltrud Breyer,
   – Herr talman, mina damer och herrar, kommissionsledamot Frattini! Det gläder mig att ni har godkänt detta initiativ från Europaparlamentet mot människosmuggling och tvångsprostitution. Men liksom föregående talare anser jag att det här inte får vara någon modefluga. Det måste vara startsignalen för fler projekt som går utöver VM, inte bara för idrottsevenemang, utan för alla stora arrangemang i allmänhet.
Ert tal var fullt av utmärkta åsikter, men jag beklagar att det behövdes en hel del press utifrån för att larmtelefonnumret skulle inrättas, och då blev det till och med olika nummer dit och begränsad tillgänglighet. När allt är sagt och gjort måste en larmtelefon som denna vara permanent. Det vore också viktigt att ha en europeisk dag mot människosmuggling. Jag betraktar det som en allvarlig försummelse i april att justitieministrarna inte uppmanade till att EU-direktivet om skydd av offren och den europeiska konventionen mot människosmuggling skulle införlivas omedelbart. Det måste också vara en central fråga. Vad erbjuder vi dessa kvinnor förutom larmtelefonen? Bara genom att erbjuda stöd utöver larmtelefonen kan vi hjälpa drabbade kvinnor och barn. Det gläder mig mycket att denna debatt beträffande VM också har blivit en debatt om prostitution i samhället, för vi måste bli medvetna om att sexindustrins årliga vinster på 5-7 miljarder US-dollar överskrider alla militärbudgetar. Detta måste bli ett stridsrop så att vi vidtar åtgärder mot det sexuella utnyttjandet av kvinnor och mot all tvångsprostitution, men vi behöver också diskutera bästa lösningar tillsammans med andra medlemsstater. Det finns goda möjligheter att göra det. Vi behöver tjänstemän med särskilt ansvar för att bekämpa människosmuggling och liknande, och här måste vi föregå med gott exempel. 
Eva-Britt Svensson,
   – Herr talman! Herr kommissionsledamot! Med anledning av den utfrågning som ägde rum den 8 mars, och som anordnades av jämställdhetsutskottet gav företrädare för kommissionen ett antal löften om åtgärder för att förhindra den avskyvärda sexslavhandeln. Idag tvingas vi konstatera att det inte är många av dessa löften som verkligen har uppfyllts.
Fotbolls-VM pågår som bäst – och bordellverksamheten blomstrar. Kvinnor och barn förs in till EU från andra delar av världen för att utnyttjas sexuellt. FN uppskattar att det varje år transporteras fyra miljoner människor inom eller mellan länder för att utnyttjas sexuellt. De transporteras runt, säljs och köps för att konsumeras av människohandlare, sexturister, porrproducenter och s.k. vanliga män. Unga kvinnor från fattiga miljöer lockas med löften om arbete, försörjning och ett bättre liv. Sedan fråntas de sina ID-handlingar, hålls inspärrade, vet sällan var i världen de befinner sig, hör bara främmande språk, pryglas, hotas, och framförallt skall de stå till tjänst med sina kroppar på alla sätt som kunderna kan tänkas vilja.
Prostitution tillhör tillsammans med vapen- och narkotikahandel de mest vinstgivande verksamheterna i EU. Det finns bara ett sätt att sätta stopp för denna handel, nämligen genom att minska efterfrågan på sexuella tjänster. Att minska efterfrågan innebär att synliggöra och kriminalisera köparen, dvs. kunden. Utan kunder – ingen efterfrågan. Om vi åstadkommer det, har vi tagit de avgörande stegen för att stoppa denna fruktansvärda handel. Sambanden mellan legalisering av prostitution och ökningen av antalet offer för trafficking måste utredas ordentligt. Sexköparen bryr sig inte om varifrån den prostituerade kommer eller under vilka omständigheter hon arbetar som prostituerad, utan hon reduceras till en kropp som kan köpas.
Kvinnor i sexhandeln är offer för mäns våld mot kvinnor. Jag lägger inga moraliska synpunkter på prostitutionen. Det är helt politiska frågor. Ingen skall behöva prostituera sig.
En studie från 1999 visar till exempel att 80 procent av kvinnorna på Hollands bordeller är offer för sexslavhandeln. I den tyska bordellindustrin är nio av tio prostituerade från Östeuropa och forna Sovjetunionen. Sedan prostitutionen legaliserades i Holland exploderade barnsexhandeln. År 1999 fanns det 4 000 barnprostituerade, år 2001 hade antalet ökat till 15 000 – allt enligt organisationen Barnens rätt.
Låt fotbolls-VM i Tyskland bli historiskt, inte endast för vad som händer på matcherna utan framför allt för att vi äntligen tar itu med dessa frågor. Låt detta VM blir ihågkommet som ett idrottsevenemang som tog de avgörande stegen för att stoppa sexslavhandeln. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att säga några ord om tåg.
Den första dagen av fotbolls-VM tog min tågresa från Köln till Gelsenkirchen 2 timmar och 15 minuter i stället för normalt 59 minuter, medan tåget från Bryssel till Köln var 30 minuter försenat. Det gav mig tid att tänka på Franz Beckenbauer, ordföranden i den kommitté som organiserar VM, som nyligen bryskt slog bort frågan om tvångsprostitution under VM med några nonchalanta kommentarer. Jag kommer också ihåg Karl-Heinz Rummenigges reaktion. När en av våra kvinnliga parlamentsledamöter bad honom om en kommentar om tvångsprostitutionen, skrattade denne en gång berömda tyska fotbollsspelare – en stor fotbollsspelare – föraktfullt. Det är inte den inställning som vi förväntar oss av personer som är förebilder för många fotbollsentusiaster. Det är ibland uppmaningar från sådana personer, snarare än från politiker, som kan åstadkomma betydligt mera, under förutsättning att några av dem växer in i den roll man skulle önska att de hade.
Det är ett verkligt problem vi talar om. Låt oss vara uppriktiga. Det är inte ett problem som vi kan utrota fullständigt, men vi kan kontrollera och bekämpa det. Det är inte en fråga som vi ska avfärda. Vår röst är och bör vara en moralisk röst, men ju mer herrarna Beckenbauer och Rummenigge hånfullt avfärdar frågan, desto mer måste vi göra vår röst hörd. Europaparlamentets röst, en röst som går utöver alla politiska grupperingar, är absolut nödvändig i denna fråga. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   – Herr talman! Eftersom kommissionsledamot Franco Frattini tydligt har uppgett att det finns bevis för att handel med kvinnor och barn samt tvångsprostitution ökar under detta fotbolls-VM, är det inte bara ett teoretiskt problem utan också ett verkligt problem, och det är verkligen oroande att detta fortfarande förekommer i västvärlden i dag 2006. Det är därför rätt och riktigt att det blev ett sådant politiskt rabalder nyligen och att inte bara parlamentet utan också kommissionen och ministerrådet engagerar sig i detta problem.
När det gäller fotboll brukar vi i Nederländerna säga ”inga ord, utan handling”, och det är ett budskap som jag också skulle vilja förmedla till kommissionsledamot Frattini och medlemsstaterna. Det gläder mig att ni har uppgett att verkliga framsteg görs på flera områden. Men när det gäller gränskontroller österut resonerar ni mycket långsiktigt, till exempel beträffande larmtelefoner och även när det handlar om att få insyn i problemet och de brottsliga nätverk som ligger bakom.
Jag uppskattar verkligen era insatser, men jag är också kritisk, eftersom Europol inte bara borde ägna sig åt att analysera och ni borde inte bara uppmana medlemsstaterna att öka sitt samarbete med Europol. Europol borde nu också vara närvarande i Tyskland, och använda sina kunskaper och sin expertis för att hjälpa den tyska polisen. Allt som nu krävs av den tyska polisen är att de kontrollerar de prostituerades licenser, eftersom det då framgår vilka prostituerade som inte har licens och därför har tvingats till detta yrke.
Jag upptäcker i ert uttalande att samarbetet från medlemsstaternas sida är bristfälligt, och det är allvarligt, eftersom jag inser att ni är beroende av information från dem. Jag ser med ganska stort intresse fram emot er utvärdering i slutet av detta VM och jag hoppas att vi, tillsammans med er, även i detta avseende kan sätta större press på medlemsstaterna och uppmuntra dem att rulla upp ärmarna och göra någonting åt det. 
Zita Gurmai (PSE ).
   – Herr talman! Människohandel är ett av världens mest lönsamma brott. Internationella kriminella grupper utnyttjar de mest sårbara kvinnorna och använder dem som sexslavar. Från tidigare erfarenhet – till exempel under Olympiska spelen i Aten – har vi sett att internationella sportevenemang leder till en ökning i människohandeln.
Förra torsdagen, dagen före fotbolls-VM, kom flera kolleger och jag själv för att träffa er, fru kommissionsledamot, för att diskutera detta problem och lägga fram två framställningar. Som ordförande för partiet för europeiska socialdemokratiska kvinnor startade vi en namninsamling för att uppmana till handling för att förhindra människohandel, särskilt i samband med fotbolls-VM. Vi samlade in fler än 23 000 namnunderskrifter på två månader. De största fackföreningarna i Danmark anslöt sig till oss och gav oss en namninsamling med 80 000 underskrifter.
Det finns en dålig matchning mellan den höga graden av allmän medvetenhet och uppmärksamhet från media, vilket är en oerhört positiv utveckling, och å andra sidan det utbredda förnekandet – till exempel i åtskilliga ledande tyska tidningar och hos andra grupper i det tyska samhället – av sambandet mellan fotbolls-VM och en ökning av människohandel och tvångsprostitution. I fanns till exempel förra torsdagen en artikel där detta samband förnekades, som ni nämnde, fru kommissionsledamot. Det är betydelsefullt att ni inte håller med, men jag uppmanar er att svara eller att be en tysk regeringsrepresentant att göra detta. Det är av väsentlig betydelse att någon i er ställning vederlägger dessa förnekanden. EU kommer då att ha bedömt situationen och identifierat ett mycket allvarligt problem.
Efter fotbolls-VM behöver man, för att se till att ansvar tas, göra en uppskattning av problemets omfattning i Tyskland under fotbolls-VM, samt en uppskattning av de åtgärder som vidtagits. Efter fotbolls-VM finns det ett stort behov av debatt inom EU om hur man ska hantera de grundläggande orsakerna till människohandel för sexuellt utnyttjande. Detta inbegriper att titta på hur man ska minska efterfrågan på prostitution. Skulle kommissionen också kunna se till att EU når det mål som har lagts fram i Christa Prets betänkande om att minska människohandel med kvinnor och barn med 50 procent under de kommande tio åren?
Vi har lyckats höja profilen för denna moderna form av mänskligt slaveri och detta kommer att vara upp till den politiska dagordningen, men vi behöver konkreta åtgärder på plats, från regeringar och från kommissionen, för att kunna gå till botten med detta problem. 
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   – Herr talman! Det finns ett tydligt samband mellan människohandel och stora idrottsevenemang, och det är ledsamt att sådana intressanta och positiva evenemang står i samband med en sådan ondskefull handel. Denna gång hålls idrottsevenemanget här i EU. Vi måste agera, och vi måste göra mer än vad vi gör för tillfället.
Vi behöver fler svar från kommissionen om de åtgärder som faktiskt vidtas och om de lärdomar som vi kan dra av detta inför framtiden. Jag är rädd att inte tillräckligt görs vid detta fotbolls-VM för att stoppa denna motbjudande handel, fastän jag vet att tyska myndigheter gör sitt bästa, vilket jag uppskattar.
Det är nästan säkert att många offer för människohandel just som jag talar arbetar som slavar, långt ifrån alla tv-kameror. De är offer, som ni helt riktigt påpekade, fru kommissionsledamot, och måste behandlas som sådana, inte som brottslingar.
Fru kommissionsledamot! Jag hoppas att de telejourer som ni nämnde har inrättats och att de fungerar. Också jag skulle ha velat se en telejour med gratisnummer, liknande barnjouren. Jag hoppas att det finns tillräckligt med fristäder dit offer kan söka sig, och jag skulle vilja att ni uppger om ni anser att tillräckliga tjänster har inrättats i Tyskland. Jag hoppas också att offren inte kommer att skickas tillbaka till sina ursprungsländer bara för att på nytt utnyttjas i människohandeln, eftersom jag vet att detta tidigare har förekommit.
Jag är mycket nöjd över att man, som ni nämnde, har samarbetat med Europol. Emellertid behöver vi veta mer om vilka åtgärder kommissionen, jämte Europol, vidtar för att bekämpa människohandel i samband med fotbolls-VM. Vi behöver också veta vilken den fulla omfattningen av människohandeln är vid detta fotbolls-VM. Efter att evenemanget är slut behöver vi en fullständig rapport och jag skulle vilja höra från er vilken sorts rapport det kommer att vara.
Vi måste lära oss för framtiden. Här talar vi inte om prostituerade som av en eller annan anledning har valt att vara prostituerade – vi talar om slavhandel, och vi får inte blanda ihop dessa två. Vi gör rätt i att tala om dessa frågor, men vi måste se till att fotbollsspelarna, fansen och organisationerna – och jag hade verkligen hoppats att FIFA skulle göra gemensam sak med oss – försöker få ett slut på denna slavhandel, eftersom detta är just vad det handlar om, och vi talar inte om prostitution i allmänhet. Vi måste se till att man minns fotbolls-VM av rätt anledningar och inte som något som främjar slavhandel. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Som vi har redogjort för är främjandet av prostitution ett verkligt angrepp på de mänskliga rättigheterna, och det har blivit ännu mer uttalat genom att det byggts en enorm bordell i närheten av serviceanläggningarna för VM i Tyskland.
Flera kvinnoorganisationer och tiotusentals personer har undertecknat en framställning där det förklaras att sexköp inte är en sport, utan en form av sexuellt och fysiskt utnyttjande av kvinnor, där deras kroppar betraktas som varor som kan köpas och säljas. Dessutom är vi medvetna om att ett sådant beteende strider mot de internationella idrottsreglerna, som måste främja jämställdhet, ömsesidig respekt och icke-diskriminering.
Det är viktigt att det sexuella utnyttjandet och kvinnohandeln undanröjs och att alla åtgärder vidtas för att stoppa det främjande av prostitution och den människohandel som vanligen förknippas med detta, eftersom det faktiskt är en verklig form av slaveri, som redan har sagts här.
Men efter det vi hört hör kan vi inte dra den slutsatsen att alla nödvändiga åtgärder har vidtagits, inklusive att göra det mesta möjliga av detta arrangemangs höga status för att slå till mot orsakerna, som ligger bortom detta fotbolls-VM. Vi betonar därför, samtidigt som vi bekämpar handeln med kvinnor och de brottsliga nätverk som bedriver den, att det är mycket viktigt att främja lika rättigheter och värdighet för kvinnor. Det innebär också att skapa arbetstillfällen med rättigheter och garanterad tillgång till högkvalitativa allmänna tjänster, särskilt när det gäller hälsa, utbildning, bostäder och rättsliga frågor, så att vi kan minska fattigdom och social uteslutning och på så vis angripa de viktigaste anledningarna till att kvinnor tvingas till prostitution, vare sig de är EU-medborgare eller kommer från tredjeland, där fattigdomen är stor.
Vidare finns det ett behov av att vi ägnar större uppmärksamhet åt att främja kvinnornas värdighet när det gäller social kommunikation, annonsering, inom familjen och att bekämpa alla former av diskriminering och våld där de fortfarande är offer. Herr kommissionsledamot! Vi föreslår därför att ni börjar prioritera alla dessa frågor för att skydda kvinnornas rättigheter. 
Edit Bauer (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, kolleger! Det är vida känt att prostitutionen i Tyskland är laglig och reglerad i lag. Erfarenheter visar emellertid att laglig prostitution inte hindrar smuggling av offer för påtvingad prostitution på denna marknad. Experterna uppskattar att så många som 30-40 000 prostituerade kan komma till VM, och det råder en rättmätig oro för att det bland dem kommer att finnas ett stort antal offer för människosmuggling, eller, som flera talare har kallat det, offer för modernt slaveri. Därför är frågan som ställts till kommissionen synnerligen aktuell. Vad görs för att se till principerna för mänskliga rättigheter tillämpas, med fokus på offer för människosmuggling och befästa i internationella instrument, vare sig de föreskrivs i FN-konventioner eller i Europarådets protokoll? Europol har kommit fram till den tydliga slutsatsen att offrens uppgifter är den enda trovärdiga källan till information.
Herr kommissionsledamot! Jag vill också ha ett svar på min fråga om de tyska myndigheterna kommer att behandla dessa offer som olagliga invandrare och utvisa dem, i stället för att ge dem det skydd som de har rätt till enligt internationell lagstiftning. Detta är svårigheten när det handlar om att avslöja dem som ägnar sig åt människosmuggling, medan de tjänar miljarder.
Herr kommissionsledamot! Jag är mycket glad över att ni har betonat den viktiga roll som efterfrågan spelar. Det är allmänt känt att utan efterfrågan skulle denna affärsverksamhet inte blomstra. Jag är övertygad om att er attityd i denna fråga kommer att bidra till att bryta igenom det hinder som utgörs av den allmänt toleranta inställningen till denna efterfrågan. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Bortsett från ert värdefulla personliga engagemang är det vi har hört otillräckligt. För att kunna komma vidare med denna fråga måste EU enligt min uppfattning tillämpa två sammanhängande strategier.
Syftet med den första strategin måste vara att bryta den onda triangel som binder samman offer, människohandlare och kunder. Detta skulle förvisso kräva ett konkret och bindande handlingsprogram: ett exempel på äkta EU-samarbete som, enligt vad ni har sagt endast kan existera på medellång och lång sikt. Vi kommer att lyssna uppmärksamt på varje framtida inriktning som ni kan tänkas föreslå oss, och vi är medvetna om att detta problem förvisso inte kommer att försvinna när VM i fotboll väl är över.
Trots detta måste vi få EU-medborgarna att medverka i slagkraftiga, mycket synliga kampanjer som har en mycket viktig symbolisk betydelse så att era önskemål i denna fråga blir en politisk prioritering för oss alla. På detta sätt kommer vi att bekräfta tanken på ett verkligt europeiskt folk och bygga upp ett begrepp om övernationellt medborgarskap. Det måste medges att detta andra inslag saknas i kommissionens ledarskap. De politiska grupperna har vidtagit åtgärder genom den kampanj som bedrivs av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män och av parlamentet självt, men kommissionen har inte gjort någonting. Man kunde ha utnyttjat möjligheten att ge uttryck för den etiska grundsyn som vi försöker bygga upp inom gemenskapen, den grundsyn som utgör den etiska ramen för vårt europeiska livsrum.
EU är inte närvarande vid VM i fotboll. Detta försvagar den kommunikationsplan som kommissionen så högtidligt har utlovat, det vill säga plan D.
Jag skulle bli orolig om jag trodde att kommissionen faktiskt inte hade gjort några försök att använda sin fantasi och sitt engagemang i tro att det skulle vara opassande att fördärva festen – en fest som rymmer så många ekonomiska intressen och reklamintressen. Kommissionen anser kanske att festen inte bör användas till att få miljoner åskådare att förstå att det är nödvändigt att tillämpa den ramlagstiftning som innebär att de som tvingar människor till prostitution ska åtalas.
Om det var på detta sätt skulle jag vara bekymrad, men jag hoppas att situationen inte är sådan som jag har beskrivit den. Herr kommissionsledamot! Jag hoppas att ni kommer att hjälpa oss i denna fråga och även göra vissa symboliska gester. Ni skulle till exempel kunna hålla upp rött kort innan ni stöder ert lag eller mitt. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   – Herr talman! I Frankfurt am Main – som jag kommer från – välkomnades för en vecka sedan hundratusentals fotbollsentusiaster från hela världen med ett imponerande optiskt och akustiskt evenemang, Sky-Arena, med framstående fotbollsspelare och fotbollsentusiaster i mer än naturlig storlek, jubel- och sorgescener, samtidigt som både just och ojust spel visades på elva våningar höga husväggar. Under VM i fotboll i Tyskland är det meningen att miljoner människor ska få en känsla av att de är gäster hos sina vänner. Dessa stora evenemang kan ge upphov till många positiva känslor men också till ett antal negativa händelser, och där slutar det roliga.
Under EU:s inrikesministerkonferens den 28 april betonade kommissionsledamot Franco Frattini med rätta att Tyskland är berett att bekämpa denna tvångsprostitution. Trots isolerad kritik och en del hot om bojkott är vi väl rustade: förstärkta gränskontroller, ett kraftigt utbyggt vittnesskyddsprogram för offren, en federal byrå för insamlande av information – 160 tjänstemän arbetar dygnet runt och förbundsregeringen har använt 2 miljoner euro till den förebyggande kampanjen. I maj genomfördes polisrazzior i bordellkvarteren, då bland annat 700 bordeller inspekterades och lägenheter och nästan 2 000 personer kontrollerades.
Trots detta är de åtgärder som medlemsstaterna och kommissionen har vidtagit inte tillräckliga – och på denna punkt håller jag med de föregående talarna – eftersom det handlar om att förhindra lidande, förnedring och utpressning.
I Anna Záborskás förslag till Europaparlamentets resolution påpekas det att FIFA inte har någon som helst anledning att känna sig förödmjukat när det gäller tvångsprostitution under internationella idrottsevenemang. Vi kräver begripliga kampanjer för att upplysa potentiella offer och effektivt avskräcka brottslingarna, och när det gäller det telefonprojekt som ska täcka hela Europa har det på denna ”hotline” hittills bara funnits ett meddelande: ”Detta nummer är för närvarande inte tillgängligt.” 
Detta duger inte. Både Europol och Eurojust måste kunna göra någonting åt denna fråga. Detta är naturligtvis en fråga om tillgänglig personal men det krävs också ekonomiskt stöd.
Låt oss göra vad mina parlamentskolleger redan har gjort och göra det som vi måste genom att visa detta sexuella utnyttjande rött kort 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! I flera månader har vi fått en hel del exceptionell information som gäller VM i fotboll. Fyrtiotusen kvinnor förväntades transporteras från Östeuropa och Nordafrika för att utnyttjas sexuellt, och i de städer där matcherna spelas förbereddes dessutom stora utrymmen där många kunder skulle kunna tas emot samtidigt.
De kvinnor som förväntades komma levde i extrem fattigdom i sina ursprungsländer och hade rekryterats genom svek och falska löften om ett bättre liv som de aldrig skulle få uppleva.
Den 17 januari krävde Europaparlamentet lämpliga åtgärder för att förhindra kvinnohandel som syftar till tvångsprostitution. Den 13 mars uppmanade parlamentet dessutom medierna och idrottsstjärnorna att hjälpa till i kampen mot det sexuella utnyttjandet av kvinnor och att bidra till en förändrad inställning som överensstämmer med idrottens solidaritetsvärderingar.
Många kvinnoorganisationer bedriver kampanjer för att öka medvetenheten bland medborgarna. Vi har lyssnat till vad ni har att säga, herr kommissionsledamot, vi stöder och lovordar era initiativ, men det får inte vara engångsåtgärder. Vad har hänt med den plan för att förhindra och bekämpa människohandel som har antagits? Vi inom institutionerna måste kämpa hårt, eftersom det är oacceptabelt att det skapas en verklig slavmarknad i vår moderna tid mitt i Europas hjärta.
Stora idrottsevenemang får inte längre innebära strålande affärsmöjligheter för kvinnohandlare och hallickar. Vi måste komma fram till en gemensam ståndpunkt för att förhindra att de minst utvecklade länderna utnyttjas för att tillhandahålla kvinnor som utnyttjas i de rika länderna i Europeiska unionen.
Därför är det nödvändigt att snarast skapa ett gemensamt regelverk för hela EU, och det är viktigt att skapa ett effektivare samarbete mellan ursprungs-, transit- och destinationsländer eftersom vi har att göra med en brottslig verksamhet av enorma proportioner vars nätverk i regel är sammankopplade med den organiserade brottsligheten.
För att göra framsteg, herr kommissionsledamot, måste vi ställa mer resurser till förfogande och även göra kampen mot kvinnohandeln till en prioritering inom EU.
Tadeusz Zwiefka (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! I dag diskuterar vi tvångsprostitution och sexuellt utnyttjande av barn med anledning av VM i fotboll som hålls i Tyskland. Det skulle vara oärligt att ge intryck av att denna företeelse har uppstått plötsligt i en så enorm skala i Tyskland av alla platser och i synnerhet med anledning av fotbolls-VM.
Tvångsprostitution och sexuellt utnyttjande av barn har förekommit i många, många år, i själva verket i flera decennier, under större idrottsevenemang och inte bara under idrottsevenemang. Dessa företeelser hör ihop med alla stora evenemang, oavsett om de äger rum i ett europeiskt land eller på andra kontinenter, i USA, Asien eller Australien.
Problemet med sexuellt tvång är väl definierat, och vi har rättsliga instrument för att bekämpa det. Problemet är emellertid att använda dessa instrument, och därför, herr kommissionsledamot, ansåg jag att det var någonting som saknades när ni talade om frågan som något slags statistiskt problem. Undersökningar har genomförts av Europol och andra kvalificerade organisationer och rapporter har utarbetats. Hur viktigt detta än må vara är det handling som krävs.
Jag vill bara fästa er uppmärksamhet på en enda fråga: de statliga myndigheterna i Förbundsrepubliken Tyskland och även i många andra länder har naturligtvis gjort en hel del för att ta itu med problemet. Men den verkliga tvångsprostitutionen och det verkliga sexuella utnyttjandet av barn sker bakom fördragna gardiner. Om vi inte lyckas få medborgarna att samarbeta med oss, om det inte finns någon som de sexuellt utnyttjade kan vända sig till, kommer vi inte att kunna åstadkomma särskilt mycket genom organisatoriska åtgärder som bara har en begränsad räckvidd inom samhället, eftersom offren ofta saknar pass, pengar och möjligheter att komma i kontakt med omvärlden och bara kan nå polisstationen eller en hjälplinje för att säga vad som sker med dem via en privatperson.
Jag hoppas att våra tyska kollegers utmärkta sätt att organisera VM i fotboll, vilket vi utan tvivel kommer att gratulera dem till när VM är avslutat, också kommer att ge oss anledning att gratulera dem till att ha bekämpat just detta problem.
Emine Bozkurt (PSE ).
   – Herr talman, kommissionsledamot Frattini! Jag undrar om ni någonsin har öppnat en europeisk tidning och skummat sista sidan, för det är där ni ofta kommer att finna små annonser, kompletta med telefonnummer, för unga damer med namnen Lolita, Tina och Francesca som är flickor av polskt, bulgariskt och ukrainskt ursprung. Vad som saknas är dock en allmän flerspråkig hjälplinje som Lolita kan ringa till om hon tvingas att prostituera sig. Det är på tiden att ett sådant nummer görs lätt tillgängligt.
VM i fotboll har inletts som ni nog har märkt, men även det systematiska utnyttjandet av kvinnor som tvingas till prostitution har inletts även om detta ännu inte har fått den uppmärksamhet det förtjänar. Kommissionsledamot Frattini! Jag vädjar till er att som rättvis domare hålla upp rött kort och göra slut på denna omfattande kränkning, inte i förlängningen utan med en gång. Jag kommer inom kort att resa till Tyskland där fotbolls-VM äger rum för att driva en kampanj mot rasism inom fotbollen, men ni kan lita på att jag också kommer att hålla ögon och öron öppna för att ta reda på vad som görs för att angripa problemet med tvångsprostitution.
Kommissionsledamot Frattini! Det räcker inte att oroa sig över dagens moral. Vad avser ni att göra på det praktiska planet för att hjälpa de kvinnor och flickor som förnedras, våldtas, utnyttjas och misshandlas under VM? Era analyser ger ett intryck av att detta pågår i stor skala. Om ni kan vidta lämpliga åtgärder för att verkligen hjälpa dessa flickor, då kan ni räkna med mitt stöd. Jag önskar er lycka till!
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som ni kanske kommer ihåg debatterades frågan om tvångsprostitution under VM den 8 mars, Internationella kvinnodagen, på initiativ av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män.
Debatten hölls inte bara av symboliska skäl och för att fira kvinnodagen. Den var ett politiskt val av vårt utskott för att ännu en gång slå ett slag för principer, säkerhet och skyddet av mänskliga rättigheter, kvinnors värdighet och bilden av EU som det uppfattas av sina medborgare och av medborgarna i hela världen.
I dag stöder vi Anna Záborskás initiativ att debattera frågan ännu en gång medan dessa idrottsaktiviteter pågår efter anklagelser om fall av tvångsprostitution i Tyskland. I dag uttrycker vi ännu en gång vår djupa oro över spridningen av denna avskyvärda företeelse. Vi uttrycker också vår oro över effektiviteten i våra politiska insatser. Herr kommissionsledamot! Det gläder mig att ni delar vår uppfattning om tvångsprostitutionens omfattning och om behovet att bekämpa den med alla tänkbara förebyggande och repressiva åtgärder i värdlandet och i ursprungsländerna.
En delegation från vårt utskott besökte nyligen Aten och diskuterade med behöriga regeringsorgan och parlamentskolleger behovet av gränsöverskridande samarbete, behovet av att tillämpa lagstiftningen och att utbilda tjänstemän inom polis- och domstolsväsendet. Vi insåg att det är viktigt att skydda offren och att öka medvetenheten i samhället. Jag har noga uppmärksammat de planer som ni förklarade, herr kommissionsledamot, om att studera denna företeelse och de specifika åtgärder ni nämnde, vilket vi också diskuterade den 8 mars.
Den specifika situation som har uppstått i Tyskland ger oss dock möjlighet att kontrollera hur medvetna vi är och i hur hög grad vi har beslutat att bli effektiva, både de politiska organen och samhället, och med detta menar jag både medlemsstaternas samhällen och EU:s samhälle.
Katerina Batzeli (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag är rädd för att ni har begränsat er – och att vi har begränsat oss – till uttalanden, beskrivningar, undersökningar och mer avlägsna framtida politiska insatser när det gäller att fatta grundläggande beslut om att bekämpa de ligor som bedriver tvångsprostitution.
Inte ens när ni nämnde den tyska regeringens arbete, som verkligen är en bedrift i dag, i dessa dagar, förtydligade ni hur de nationella och lokala myndigheterna bör arbeta för att omedelbart upplösa och bekämpa dessa ligor och inte genom gränsöverskridande samarbete nu när varorna redan har lämnat fabriksporten.
FIFA gör å andra sidan ingenting även om denna organisation hade kunnat informera supportrar och nationella lag för flera månader sedan. Organisationen hade kunnat bedriva en informationskampanj riktad till de människor som följer dessa matcher, och det vet FIFA. Varför? Därför att FIFA kanske anser att tvångsprostitution är dålig reklam för dessa fotbollsmatcher. Vi som europeisk union lyckades inte ens övertyga en organisation som FIFA om detta.
Å andra sidan kan man säga att EU har en stark kommunikationspolitik, men under dessa månader har ni, herr Frattini, inte tillämpat någon mer betydande, slagkraftig kommunikationsstrategi med reklaminslag på TV under de matcher som pågår i samarbete med reklamföretagen, i samarbete med FIFA självt, och resultatet är att dessa röda kort är den enda kommunikationspolitiken, det vill säga gemenskapens politik mot tvångsprostitution.
Därför, herr Frattini, anser jag att vi har lämnat den tyska regeringen utan hjälp. Den utkämpar en väldig kamp utan några kommunikationsresurser. Men framför allt fruktar jag att vi kommer att begränsa oss till undersökningar, att vi kommer att svika offren och säga att operationen lyckades men att patienten dog, och varje dag kommer kvinnor och barn att dö bakom stängda dörrar.
Bernadette Vergnaud (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Att köpa sex är inte någon idrott. Fotboll och sex hör inte ihop. EU måste uppmana Angela Merkels tyska regering att bekämpa den organiserade handeln med kvinnor i prostitutionssyfte under fotbolls-VM. Sexarbetarna, som i Tyskland anses fullkomligt lagliga och som normalt tar emot många kunder om dagen, kommer inte att räcka till för att kunna möta den extra efterfrågan från potentiella kunder bland de miljoner manliga åskådarna vid VM i fotboll.
Vad skulle därför kunna vara mer naturligt för sexindustrin än att importera omkring 45 000 kvinnor från Östeuropa, Afrika och Latinamerika för att tillfredsställa dessa herrars önskemål? Det handlar inte om att gå emot Tysklands lagar, utan om att sätta stopp för denna öppet organiserade kvinnohandel. Kvinnohandeln utgör en kränkning av individens grundläggande rättigheter och särskilt av rätten till värdighet och respekt för den fysiska och psykiska integriteten och av rätten att inte utsättas för våld.
De individer som är offer för människohandel och särskilt de kvinnor och unga flickor som tvingas att prostituera sig har rättigheter som regeringarna måste skydda och respektera. Därför måste vi inrikta oss mer på dem som bedriver människohandel och deras nätverk av organiserad brottslighet som utnyttjar dessa kvinnor och inte på kvinnorna själva. Detta sexuella utnyttjande måste upphöra och lämpliga och effektiva åtgärder måste vidtas mot denna sexmaffia.
Det gläder mig särskilt att socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har framfört en begäran att sätta stopp för denna organiserade prostitution och denna upprörande behandling av tusentals kvinnor. Jag stöder verkligen detta initiativ och fördömer kraftfullt den organiserade människohandel som gör kvinnor till handelsvaror.
Herr kommissionsledamot! Kommer ni i detta sammanhang att beakta några av våra förslag, till exempel förslaget att bedriva en förebyggande kampanj som är riktad till potentiella offer och som informerar dem om farorna och riskerna med att rekryteras in i dessa nätverk eller förslaget att inrätta en direkt flerspråkig telefonlinje som stöds av en omfattande publicitetskampanj?
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag håller med er om att människohandeln är en modern form av slaveri. Av psykologiska och kulturella skäl underskattar allmänheten tyvärr allvaret i människohandeln i prostitutionssyfte i jämförelse med till exempel narkotikahandel eller penningtvätt. Denna handel är dock ännu mer förhatlig och måste bekämpas med större kraft och effektivitet.
Vi har föreslagit vissa effektiva instrument som till exempel inrättandet av en europeisk telefon-hotline. Vi vet att det är mycket svårt att få alla telefonbolag att ingå en överenskommelse, men vi ber er att fortsätta era ansträngningar eftersom detta är ett effektivt instrument. Av samma skäl ber vi om ett harmoniserat system för insamlande av uppgifter med gemensamma definitioner, indikatorer, åtgärder och metoder. Slutligen behöver vi tydliga, målinriktade strategier.
Förekomsten av en omfattande olaglig prostitution inom EU:s gränser bör till exempel inte enbart uppfattas som ett brott mot invandringslagarna utan också som en alarmsignal om den organiserade brottslighetens styrka. Därför måste frågan om människohandel hållas isär från frågan om invandring och föras tillbaka till frågan om den organiserade brottsligheten. 
Vidare får vi inte nöja oss med att agera på utbudssidan genom att motarbeta dem som bedriver människohandel, utan vi måste också agera på efterfrågesidan genom att aktivt avråda kunderna och genom att främja kampanjer för att öka allmänhetens medvetande. Vi kan inte tillåta att människor säger ”Men visste ingenting om det”. Om vi tillåter att problemet ignoreras kommer vi inte att tala om sexuell frigörelse utan om brottsligt förtryck. Om kunderna är medvetna om situationen bör de inte klandras med utgångspunkt från borgerlig anständighet eller moralism, utan utgångspunkten bör vara att de har ett samhällsansvar och att de objektivt sett gör sig till medbrottslingar i den olagliga människohandeln.
Slutligen är det viktigt att ta hjälp av de icke-statliga organisationerna för att bryta upp det nätverk som skapar medbrottslighet och beroende. Dessa organisationer är helt säkert bästa tänkbara samtalspartner för människohandelns offer. Deras roll underskattas ofta och de motarbetas också ibland av myndigheterna. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Mitt hemland Estland utmärker sig på ett skamligt sätt genom att ligga på tredje plats i Europeiska unionen när det gäller antalet prostituerade per 1 000 invånare och överträffas endast av Tyskland och Österrike. Enligt en TV-undersökning som anordnades i mars ansåg en överväldigande majoritet av tittarna att den ökande prostitutionen är det främsta problemet för bilden av Estland.
Jag anser att vi har varit alltför försynta när vi har ställt denna fråga. Skillnaden mellan tvångsprostitution och prostitution är mycket liten. Enligt vissa siffror är 95 procent av prostitutionen tvångsprostitution. Uppgifter från Estland tyder på att två tredjedelar av de prostituerade har övervägt att begå självmord och att 80 procent lider av kronisk depression. Detta ger inte intryck av att dessa personer fritt har valt sitt yrke utan snarare att de är slavar.
Jag har personligen gjort allt jag kan för att minska efterfrågan på prostitution. Jag deltog aktivt i den namninsamlingskampanj som organiserades av kvinnorna inom PSE. I den lilla staden Pärnu i Estland samlade vi på bara några timmar in hundratals namnunderskrifter mot tvångsprostitution. Om man räknar alla, från spädbarn till de allra äldsta, uppgår Pärnus befolkning till 40 000. Samma antal kvinnor transporterades tvångsvis till Tyskland från Östeuropa inför VM i fotboll.
Kommissionsledamot Frattini! Jag uppmanar er att komma till oss efter VM och ge oss en översikt över exakt vad som hände i Tyskland. Jag vill ha ett svar på frågan om hur ni, enligt vad ni säger, planerar att minska efterfrågan på prostitution inom EU. Kan ni eller har ni för avsikt att gå lika långt som Sverige och kräva att medlemsstaterna straffar dem som köper sex? Detta är vad som faktiskt behövs för att minska efterfrågan.
Franco Frattini,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka alla dem som har medverkat i debatten. Jag instämmer i de flesta synpunkter jag har hört.
Med anledning av fotbolls-VM står vi först och främst inte inför en tragisk nödsituation utan inför en modern form av slaveri som tyvärr kommer att fortsätta att drabba tusentals och antagligen miljontals unga kvinnor. Därför är det uppenbart att vi inte bör begränsa oss till att diskutera VM i fotboll.
Som jag redan har avslöjat kommer vi av just detta skäl att anordna ett seminarium omedelbart efter VM. Under detta seminarium kommer vi att samla alla erfarenheter från denna månad och dra slutsatser som ska ingå i ett dokument som kommer att användas för alla idrottsevenemang av denna typ och även för kulturella och politiska evenemang. De tyska polismyndigheterna konstaterade till exempel en ökning av tvångsprostitutionen vid tiden för Expo i Hannover för några år sedan.
Det har varit mycket diskussioner om telefonhjälplinjer. Med tanke på att det är viktigt att snabbt ge ett svar och faktiskt därför att vi anser att de icke-statliga organisationerna bör spela en roll i detta projekt överväger vi att låta Solvodi, en icke-statlig organisation som är särskilt välkänd i Tyskland, sköta två flerspråkiga hjälplinjer som redan är i bruk. De har lovat täckning dygnet runt under denna period.
Låt mig tillägga att kommissionen också har för avsikt att ge ekonomiskt stöd till de europeiska hjälplinjerna för kvinnor liksom vi har stött skyddet av barn som utsätts för våld. Tyvärr har det inte varit möjligt att anslå medel till detta projekt ur 2006 års budget, men jag tror att vi ska kunna göra det i budgeten för 2007. Eftersom detta är en åtgärd på medellång sikt har jag gett mina tjänstemän anvisningar om att ta fram ett juridiskt hållbart system som också skulle göra det möjligt för oss att anslå medel för unga kvinnor som är offer för sexuellt utnyttjande.
Det har också sagts mycket om kommunikation och information. Jag stöder helt Marta Vincenzis rekommendation att vi måste fördärva festen om det är nödvändigt, och att vi följaktligen inte får förbli tysta när det är dags att komma med slagkraftiga budskap. Jag måste medge att vi inte har haft mycket tid och att jag på det institutionella planet har varit tvungen att inrikta mig på förebyggande åtgärder och snabbinsatser som uppenbart måste kombineras med informationskampanjer. Även när det gäller detta är jag villig att lämna ett ekonomiskt bidrag till informationskampanjer.
Som jag redan har nämnt har vi dessutom för första gången aktiverat medlemsstaternas konsulatnätverk i ursprungsländerna, eftersom vi anser att det är just i dessa länder som informationskampanjer riktade till potentiella offer måste vara kraftfullare och mer omfattande.
Jag håller helt med om att begreppet människohandel och handel för sexuella syften måste hållas isär från invandringsfrågan eftersom det handlar om helt olika frågor. Ni känner till att vi övervakar genomförandet av de EU-förordningar som är i kraft för närvarande, i första hand rambeslutet. Dessa förordningar måste antas av medlemsstaterna. I dem hålls frågorna om människohandel och invandring helt isär.
Offren är offer, inte olagliga invandrare. Därför har de rätt att utnyttja de hjälpprogram som vissa medlemsstater redan erbjuder de personer som rapporterar att de har varit offer för sexuellt utnyttjande eller, ännu värre, offer för människohandel som syftar till tvångsprostitution.
Jag instämmer också i Hiltrud Breyers krav på långsiktiga initiativ som till exempel en europeisk dag för kampen mot människohandel, och jag hoppas att vi kommer att ha fastställt ett datum för denna dag senast i mitten av nästa år.
Som jag redan har sagt stöder jag tanken på att minska efterfrågan. För att fastställa hur efterfrågan på prostitution påverkar människohandeln är det trots allt viktigt att genomföra analyser även om någon uttryckte motsatt uppfattning. Vi började arbeta med detta förslag i början av detta år, och jag kan tala om för er att vi har fått en hel del ny information. I dag vet vi ganska exakt vilka handelsvägarna och de viktigaste ursprungsländerna är. Vi har också identifierat de medlemsstater som används som genomfartsleder av de minibussar som transporterar små grupper med flickor till Tyskland.
Även om polismyndigheternas uppgifter är svåra att förklara kan jag också tala om för er att hundratals kontroller har genomförts under de senaste månaderna – inte bara i Tyskland utan också i många transitländer som till exempel Polen, Ungern och Tjeckien. Tack vare dessa kontroller har personer som bedriver människohandel med unga kvinnor stoppats och gripits.
Genom dessa metoder och tack vare samarbetet mellan polisstyrkorna har vi lyckats minska den potentiella effekten till en procentsats som vi ännu inte kan specificera, eftersom hundratals av de personer som kontrollerades och greps var på väg till Tyskland. Jag vill därför uttrycka min uppskattning av de tyska myndigheternas uppförande.
Katerina Batzeli har frågat hur de tyska myndigheterna bedriver verksamheten på plats. Jag kan bekräfta att de fungerar bra, både på federal nivå och på delstatsnivå. När ni får möjlighet att läsa slutrapporten efter VM i fotboll kommer ni att få veta någonting som även vi upptäcker mer och mer: att kontrollerna har skärpts och att många fall har upptäckts där det faktiskt är offer för sexuellt utnyttjande som döljer sig bakom förklaringar om syftet med ett kortvarigt uppehåll, till exempel att arbeta på en bar eller att utföra hushållsarbete. Offren har identifierats och gärningsmännen har troligen gripits.
Avslutningsvis vill jag återigen framhålla att det är nödvändigt att angripa dessa fall vid roten. Det finns en europeisk handlingsplan som ni stödde i december 2005 och som vi nu måste genomföra, en handlingsplan där utgångspunkten är att varje människas rättigheter och mänskliga värdighet är okränkbara. Detta kommer att vara utgångspunkten för vårt arbete under de kommande månaderna. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0146/2006) av Christa Klass för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för grundvatten mot föroreningar (12062/1/2005 – C6-0055/2006 – 2003/0210(COD)). 
Christa Klaß (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! På samma sätt som vi inte kan leva utan luft kan vi inte heller leva utan vatten. Vatten är bokstavligen ett mycket djupt ämne och vi måste akta oss för att gå under i dess djup. Jag blev påmind om detta under de senaste dagarnas diskussion om den gemensamma ståndpunkten om grundvattendirektivet.
Betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet innehåller 43 ändringsförslag som en rekommendation för andrabehandling i parlamentet. Betänkandet antogs med 50 jaröster, utan nejröster eller nedlagda röster. Endast fyra ytterligare ändringsförslag har ingivits. Jag uppfattar denna övertygande omröstning som ett otvivelaktigt mandat för förhandlingar mellan parlamentet och rådet. Jag hoppas att dagens debatt kommer att bidra till att bekräfta denna omröstning, så att Europaparlamentet kan inleda förlikningsförfarandet med en stark plattform och ett tydligt mandat. I egenskap av er föredragande föreslår jag därför att vi röstar om ett paket. Jag motsätter mig alla de ändringsförslag som lades fram med 37 underskrifter. De återspeglar inte min egen grupps åsikter.
Rådet har sorgligt nog inte visat sig flexibelt nog att bana väg för en överenskommelse med parlamentet vid denna andrabehandling. Förlikningsförfarandet kommer nu att ge oss möjlighet att göra ytterligare förbättringar av den gemensamma ståndpunkt som har lagts fram för oss. Det finns ett desperat behov av förbättringar på vissa områden. Språket i de rättsliga bestämmelserna måste formuleras mer exakt på alla ställen där det fortfarande är vagt och öppet för olika tolkningar. De begrepp som nämns i texten måste dessutom definieras. Den naturliga, geogent betingade halten av förorenande ämnen måste beaktas när grundvattnets status bedöms. Detta kommer att skapa den flexibilitet som krävs för att man ska kunna ta hänsyn till de varierande förhållandena i medlemsstaterna. Den försämring av grundvattnet som orsakas av förorenande utsläpp måste förhindras med hjälp av tydliga kriterier för att vända negativa trender. De nationella tröskelvärdena måste fastställas med utgångspunkt från toxikologiska och ekotoxikologiska kriterier. Detta är de enda kriterier vi har, och en undersökning som genomförts av Europeiska kommissionen har bekräftat att denna strategi faktiskt är genomförbar. En översynsklausul måste infogas för att garantera att direktivets effektivitet kan bekräftas och att bestämmelserna i direktivet kan förbättras om det är nödvändigt.
För mig som er föredragande är det särskilt viktigt att vi lägger större tonvikt vid förebyggande skydd av grundvattnet. Vi har propagerat för detta i många år här, eftersom det är bättre att förebygga än att bota. Ingenstans är denna sanning mer uppenbar än när det gäller grundvattnet. Det kan ta år och till och med decennier innan förorenande ämnen som har släppts ut kan identifieras i grundvattnet efter att ha sipprat genom marken. Det tar precis lika lång tid innan beslutade åtgärder och grundvattnets självrenande egenskaper kan eliminera en skada sedan den väl har inträffat. Om rening av grundvattnet över huvud taget är möjlig är det en enormt dyrbar process, vilket med rätta har framhållits av många av mina kolleger, särskilt av dem från Förenade kungariket.
I Österrike och i mitt hemland Tyskland kommer mellan 80 och 100 procent av dricksvattnet från grundvatten. Som vi just har läst gäller detta även i delar av Storbritannien. Just därför måste vi se till att vårt grundvatten som fortfarande är rent förblir rent under framtida generationer. Grundvattnets ekosystem som sådant måste skyddas.
Många telefonsamtal från parlamentskolleger och åtskilliga yttranden från olika föreningar och även vissa förslag om separata omröstningar vittnar alla om en hög grad av osäkerhet. Med tanke på ämnets svåra och ytterst tekniska natur och de omfattande bestämmelserna i ramdirektivet om vatten är detta verkligen knappast förvånande. Faktum kvarstår dock att vi inte behöver uppfinna hjulet på nytt helt och hållet. Detta grundvattendirektiv är ett dotterdirektiv till 2000 års ramdirektiv om vatten där många hithörande frågor redan regleras. Trots det måste vi göra direktivets budskap tydligt och otvetydigt. Därför, kommissionsledamot Dimas, väntar jag ivrigt vad ni kommer att säga om kommentarerna om nitratdirektivet och omnämnandet av detta. Dessa bestämmelser är ytterst viktiga för de EU-jordbrukare som påverkas av dem.
”Vatten i stället för diamanter” var rubriken för en artikel som i förra veckan publicerades i ekonomisektionen i en större dagstidning i Tyskland. Sakta men säkert håller vatten på att bli en sällsynt och värdefull vara, lika sällsynt som diamanter. Efterfrågan på rent vatten kommer att fortsätta att öka under de kommande decennierna. Under de senaste hundra åren har per capita-förbrukningen ökat två gånger så snabbt som befolkningen och som det verkliga värdet av den ekonomiska produktionen. Investeringar i företag för vattenresursförvaltning rekommenderas. I dag och vid omröstningen i morgon bör vi bana väg för att vårt grundvatten ska kunna förbli ett livselixir och en dyrbar diamant för framtida generationer. 

Stavros Dimas,
   Herr talman! Först vill jag tacka Europaparlamentet, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och föredraganden Christa Klaß för det utmärkta arbete de har utfört inför andrabehandlingen av detta förslag.
Jag håller fullständigt med om att rent vatten är viktigare och mer värdefullt än diamanter. Det råder inget tvivel om att det behövs ett effektivt system för att skydda kvaliteten på grundvattnet som naturresurs för att möta behovet av dricksvatten och industrins och jordbrukets behov.
Grundvattnet har också ett stort miljövärde. Det är ett grundläggande inslag i vattencykeln, och följaktligen måste det skyddas, inte bara grundvattnet utan även det ytvatten och de markekosystem som det är förbundet med.
Det föreslagna ramdirektivet kompletterar ramdirektivet om vatten. För det första fastställs i ramdirektivet tydliga kriterier för hur grundvattnets goda kemiska status ska utvärderas och hur en försämring av grundvattnets kvalitet ska identifieras och den negativa trenden vändas. För det andra fastställs åtgärder för att förhindra eller begränsa det direkta inflödet av farliga ämnen i grundvattnet i detta direktiv.
Vid förstabehandlingen godtog kommissionen många av de 89 ändringsförslag som Europaparlamentet hade godkänt eftersom de innebar förtydliganden och förbättringar av texten samtidigt som de fortfarande överensstämde med det ursprungliga förslagets struktur och kommissionens inställning mer generellt.
Den gemensamma ståndpunkten innehåller nu 54 av parlamentets ändringsförslag, antingen bokstavligen eller till innehållet. Innan den gemensamma ståndpunkten utformades slutgiltigt diskuterades frågan om i vilken utsträckning gemenskapens normer för kvaliteten på grundvattnet kan tillämpas och, ännu viktigare, frågan om nitrater i samband med nitratdirektivet. I detta fall anser kommissionen att nitratdirektivet, ramdirektivet om vatten och det aktuella direktivet har samma mål när det gäller att förhindra och begränsa nitratföroreningar.
I stort sett anser kommissionen att den gemensamma ståndpunkten innebär en förbättring av bestämmelserna om definitionen av tröskelvärden för grundvatten och de motsvarande bestämmelserna om efterlevnad. På liknande sätt innebär den gemensamma ståndpunkten en förenkling av kriterierna för att identifiera och motverka föroreningstrender och ett förtydligande av de åtgärder som måste vidtas för att förhindra och begränsa inflödet av förorenande ämnen.
Jag hoppas att vi lyckas slutföra lagstiftningsförfarandet så snabbt som möjligt eftersom vi verkligen behöver detta nya direktiv. Tack vare direktivet kommer utvärderingen av miljömålen i ramdirektivet om vatten att göras med utgångspunkt från tydliga kvalitativa kriterier och åtgärder för att skydda grundvattnet. 
John Bowis,
   . – Herr talman! Kommissionsledamoten och vår utmärkta föredragande har båda hänvisat till behovet av denna åtgärd: den stora skam som kommissionen just har tagit upp, den dyrbara resurs som min kollega Christa Klaß hänvisade till – en resurs som det, när den en gång är förorenad, kan ta årtionden att återställa. Därför förespråkar vi för en åtgärd vars syfte är att förhindra detta och att skydda det grundvatten som, vilket Christa Klaß säger, i delar av vissa länder står för en stor del av dricksvattnet. I det arbete hon har gjort gör hon rätt i att inte bara skilja mellan de olika geologiska bakgrunderna i olika delar av EU, för att visa att det inte finns en enda lösning på dessa problem, utan också att belysa områden där det finns jämförbara problem och sätt som vi kan finna för att hantera dessa.
Det finns två lösningar. En är att se till att vi har konsistens med andra direktiv, särskilt ramdirektivet om vatten. Nitratdirektivet har också nämnts, och det finns andra – dotterdirektiven. Den andra lösningen är att redan nu förtydliga – och jag är rädd att det måste komma vid förlikningen – några av frågorna: till exempel, i ändringsförslag 22, användandet av orden ”inriktade på”. Att uppnå det absoluta kan vara omöjligt, men att åtgärder är ”inriktade på” något betyder ingenting, och det är tvetydigt eftersom det skulle kunna innebära antingen bara tomma ord eller en uppriktig strävan. Jag är säker på att vi behöver ett starkare uttryck, så långt det är möjligt, och den föreliggande texten i grundvattendirektivet där man talar om att ”vidta de åtgärder som de anser nödvändiga för att förhindra”, kan vara svaret. Men vi behöver också se till att de franska och engelska texterna stämmer överens. För tillfället står det i den engelska texten ”stoppa” medan det i den franska texten står ”försöka förhindra”.
Dessa är den typ av frågor som vi behöver titta på när vi går vidare med detta. Men under tiden gratulerar jag vår föredragande och välkomnar kommissionens drag att förbättra just denna dyrbara tillgång. 
María Sornosa Martínez,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera föredraganden för hennes arbete, som enligt min åsikt har förbättrat detta förslag betydligt.
Jag tror att vi alla uppskattar betydelsen av att skydda grundvattnet och att detta måste vara ett av huvudmålen för EU-lagstiftningen, i syfte att lösa den nuvarande föroreningssituationen och förhindra alla sådana problem i framtiden.
Föroreningen av grundvattnet leder till situationer som är svåra och kostsamma att rätta till. Att samla upp detta grundvatten för att använda det som dricksvatten är mycket viktigt i hela Europa och att öka skyddet för grundvattnet är därför ett grundläggande mål för all skyddslagstiftning, inte bara för vatten, utan även för människors hälsa och för medborgarnas livskvalitet.
Vi måste därför komma ihåg att kontroll och förebyggande är nödvändigt eftersom det finns mycket begränsade möjligheter att rena ett grundvattenförande lager för att förhindra att föroreningar når detta grundvatten.
Jag vill betona att grundvattnet är Europeiska unionens mest känsliga och viktiga resurs och det är i synnerhet huvudkällan för den offentliga dricksvattensförsörjningen.
Vidare anser jag att de medlemsstater som delar vattenmassor bör samordna sin verksamhet för att fastställa tröskelvärden och identifiera de huvudsakliga farliga ämnena, för att garantera samma skydd för grundvattnet.
Slutligen hoppas jag att plenum kommer att anta de ändringsförslag som vi godkände i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och att rådet kommer att notera dem, eftersom deras syfte är att öka kvalitetskraven och främja förebyggande, i syfte att förhindra ytterligare dumpning av förorenande ämnen. 
Chris Davies,
   – Herr talman! En av kommissionens tjänstemän talade nyligen till miljöutskottet. Som svar till en av mina kolleger sa han att målvärden inte tjänar någonting till. Vi måste ha gränsvärden, annars gör medlemsstaterna ingenting. Strävanden är bara en produkt av Bryssels fantasi. Inget resulterar av detta när folk väl kommer tillbaka till sina nationella huvudstäder.
Jag tror att detta är det intryck som många ledamöter har – intrycket att ord inte leder till handling. Det är allt svårare att se till att miljöskyddslagstiftningen följs av medlemsstaterna. Jag hoppas att detta är något som kommissionen kommer att ta upp regelbundet och ofta i rådet (miljö) – samt att de skyldiga utpekas. Det är viktigt att man tittar på vad som har hänt, och jag vet att kommissionen har detta in tankarna hela tiden.
Jag minns att vi, när vi diskuterade ramdirektivet om vatten, fick hjälp av parlamentets ändringsförslag för att ge denna lagstiftning riktig kraft. Vi fastställde rättsliga krav för medlemsstaterna. Som ett resultat av detta gavs stora incitament för att försöka lösa några av problemen i vissa stater. Men att döma av vissa av de siffror som vi nyligen har sett gör andra sitt bästa för att kringgå de krav som pålagts dem.
När vi betraktar just den här rättsakten är ändringsförslag 22 grunden till många av våra bekymmer. Vi försökte att ta bort orden ”inriktade på” eftersom vi vill stänga igen detta kryphål. Vi litar inte längre på att ministrar ska göra vad de säger att de ska göra när de kommer till Bryssel. Vi vill att rättsligt bindande krav införs, hur svår mekanismen för genomdrivande än må vara. Det har föreslagits att detta inte är nödvändigt, att det finns språkliga tolkningar, eller att vi missförstår svårigheterna. Men jag menar att det är mycket tydligt vad ledamöterna vill. Vi vill att ord följs av handling.
Jag tillbringade några av de senaste veckorna med att försöka avvärja de påstådda farhågorna inom bekämpningsmedelsindustrin – tillverkare av växtskyddsprodukter – att denna lagstiftning, såsom den ändrats av parlamentet, skulle leda till ett totalt förbud mot bekämpningsmedel. Detta slog mig som ganska märkligt. Jag har alltid trott att bekämpningsmedel var avsedda för att bekämpa skadedjur, inte för att hamna i grundvattnet, och om de används i enlighet med tillverkarens instruktioner borde de inte hamna i grundvattnet. Så jag kan inte se att det finns något problem här.
Det viktiga för oss alla, och även för jordbruksintressena, är att erkänna att vi alla har ett intresse av att bevara grundvattnet och markstrukturen på lång sikt. Dåliga jordbrukare skulle kunna ha svårt att möta några av kraven i denna typ av lagstiftning, men vi står på de goda jordbrukarnas sida och på miljöns sida, inte de dåliga jordbrukarnas, och det är i sin ordning. 
Hiltrud Breyer,
   Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Alla talar i dag om hur viktigt vattnet är för oss. Vi är därför alla eniga i parlamentet om att frågan är exakt hur vi har för avsikt att skydda grundvattnet. Vi har från Europeiska miljöbyrån fått veta att 87 procent av grundvattnet redan har en alltför hög nitratkoncentration. I Tyskland kan grundvattnet innehålla mellan en och sju gånger den tillåtna nitratnivån, särskilt i områden med storskalig djurhållning.
I kroppen omvandlas nitrater till giftiga nitriter, som ökar risken för cancer och kan leda till livshotande cyanos, särskilt hos spädbarn.
Jag är säker på att vi alla är eniga om att vi inte kan fortsätta att tillåta undantag. Det är en annan punkt som är aktuell i denna omröstning. Vi ska absolut inte rösta för undantag från taket på 50 milligram nitrater per liter grundvatten, eftersom sådana undantag sannolikt kommer att leda till utbredda föroreningar. Vi måste verkligen betona starkt i dag att vi inte har för avsikt att tillåta undantag och att vi lägger stor vikt vid bevarandet av försiktighetsprincipen, för vi vet att bearbetningen av förorenat vatten är tio gånger dyrare än tillämpningen av försiktighetsprincipen. Vi måste rösta i enlighet med detta.
Fyrtio procent av grundvattnet i Europa är redan förorenat. Detta måste vara en varningssignal för oss, som avhåller oss från varje tanke på att behålla rätten att i undantagsfall ägna oss åt de dåliga metoder som fortfarande används i många medlemsstater och att överskrida de föreskrivna gränserna. Detta är inget alternativ. Vi måste få ett slut på den dagliga föroreningen av grundvattnet och framför allt måste vi få de alltför stora utsläppen av kväve från det industriella jordbruket att upphöra, vilket föregående talare nämnde. Bekämpningsmedelsindustrin kommer att göra sig själv en otjänst om den inte tar ett aktivt intresse i uppfyllandet av dessa mål. 
Dimitrios Papadimoulis,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Min politiska grupp håller med om att grundvattnet utgör det mest sårbara ekosystemet, den viktigaste vattenkällan för mänsklig konsumtion och även en grundläggande del av andra ekosystem, såsom vattendrag och sjöar.
Mer än två tredjedelar av dricksvattnet kommer från grundvattendepåer och stora skador har redan skett. Grundvattnets kvalitet har försämrats mycket och denna försämring har påverkat miljön, folkhälsan och ekonomin. Mer än hälften av allt grundvatten har redan förorenats enligt specialistforskare, och alla grundläggande möjligheter till att rena det skulle vara mycket tidsödande och mycket kostsamma. Vi måste därför agera snabbt, eftersom många konsumenter, våra europeiska medborgare, nu har förlorat sitt förtroende för kranvattnet och föredrar flaskvatten, som ibland kostar upp till tusen gånger mer. Bortsett från detta har vi inte tillräckligt mycket information om sambandet mellan utvecklingen av djurekosystemet och användningen av grundvatten, vilket betyder att vi inte vet hur stora skador föroreningarna orsakar djurekosystemet.
Min politiska grupp anser att det direktiv om skydd för grundvattnet som vi nu diskuterar är det viktigaste lagstiftningsverktyget för att bevara ett rent grundvatten i Europa. Vi behöver därför ett starkt direktiv och inte bara en avsiktsförklaring, som den som ingår i rådets helt otillräckliga gemensamma ståndpunkt. Det är därför som min politiska grupp vill tacka föredraganden, Christa Klaß, för ett väl utfört arbete, trots att det fanns punkter som vi inte instämde i under diskussionsstadiet och förfarandet fram till första behandlingen. Vi har emellertid en tillfredsställande kompromiss och har även kommit mycket nära kommissionens ståndpunkt. Det som behövs är att rådet äntligen enas, för om vi överlåter åt medlemsstaternas gottfinnande att förhindra att grundvattnet förorenas av farliga ämnen kommer denna fråga att hamna långt efter de befintliga lagtexterna, när vi i stället behöver gå framåt, för att effektivt hantera allvarliga nitratföroreningar och bli mer effektiva i vår förebyggande politik.
Min politiska grupp vill därför ha en rättsligt bindande text, som är tydlig och medför stränga påföljder för dem som överträder bestämmelserna, på grundval av förebyggande och kontinuerlig kontroll av kommissionen. Att förneka detta gemensamma ansvar gentemot EU:s medborgare och konsumenter skulle vara ett farligt misstag. 
Liam Aylward,
   – Herr talman! Jag välkomnar varmt det föreslagna direktivet, vars avsikt är att se till att grundvattnets kvalitet övervakas och utvärderas inom EU på ett harmoniserat sätt. I direktivet presenteras ett till sin natur flexibelt sätt att bestämma kvalitetskriterier där man tar hänsyn till lokala särdrag och ger utrymme för ytterligare förbättringar.
Jag välkomnar de åtgärder som lagts fram i direktivet, i vilket man fastställer obligatoriska kriterier för att bedöma grundvattnets kemiska status och för att identifiera trender i förorenandet av grundvattenförekomsterna, medan man också inför åtgärder för att skydda grundvattnet från indirekta föroreningar.
Jag håller med föredraganden om att direktivet bör göras mer ambitiöst och effektivt. I många delar av EU och Irland där det inte finns några floder eller sjöar, eller där dessa är förorenade, är grundvattnet ofta den enda källan till sötvatten. I mitt land är vi lyckliga nog att ha sötvattensresurser och måste se till att framtida generationer har samma tillgång till vatten och samma kvalitet på vattnet som vi har.
Allteftersom vi utvecklas har trycket på denna resurs ökat och kommer att fortsätta att göra det. Grundvattnet är en resurs som vi behöver skydda, för när det väl är förorenat kan det inte utnyttjas igen på många år. Denna generation – eller varje annan för den delen – har ingen rätt att förstöra eller utarma en sådan enastående och dyrbar resurs. 
Johannes Blokland,
   . – Herr talman, kommissionsledamot Dimas, mina damer och herrar! Jag vill först och främst rikta ett tack till Christa Klaß för det arbete som hon har utfört med att på ett sakkunnigt sätt lotsa detta ärende genom andrabehandlingen. Att hennes betänkande har antagits enhälligt i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet visar att hon har intagit en hållning som många kan identifiera sig med. Vi kan inte göra annat än att konstatera att den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet förra året inte överensstämmer med den ståndpunkt som parlamentet intog vid förstabehandlingen. Särskilt när det gäller definitionen av minskning skulle det vara bra med en skärpning av denna gemensamma ståndpunkt.
Lyckligtvis kommer vi i morgon att anta många ändringsförslag som avsevärt kommer att förbättra den gemensamma ståndpunkten. Ett ändringsförslag som jag tänker på är nr 30, som rör harmoniseringen av mätmetoder. Vi vet att vissa medlemsstater uppnår utmärkta resultat eftersom de överjusterar sina mått. Ändringsförslag 30 kommer i alla händelser att innebära att dessa metoder övervakas, vilket är en välkommen utveckling.
Även i Nederländerna används grundvatten till dricksvatten. Det är även en reservtillgång för framtida generationer. Eftersom föroreningar förstör resurser måste de till varje pris undvikas. Jag vill be om ert stöd för ändringsförslag 44, som lades fram av min gruppkollega, Jens-Peter Bonde. Ett identiskt ändringsförslag godtogs med avseende på fluorgasdirektivet, och införlivades till slut i det. Om ni anser att detta ändringsförslag går för långt vill jag uppmana er att ändå stödja ändringsförslag 37.
Jag har fortfarande en fråga kvar till kommissionsledamot Stavros Dimas. Han påstod att målen för nitratdirektivet och detta grundvattendirektiv är desamma. Min fråga är då om det är nödvändigt att detta nitratdirektiv fortsätter att gälla parallellt med detta grundvattendirektiv i framtiden. Jag ser fram emot hans svar. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Mina damer och herrar! Jag vill också tacka min parlamentskollega, Christa Klaß, för hennes betänkande, för jag håller med om att den nuvarande lagstiftningen om skydd för grundvattnet är vag när det gäller fastställande av kvalitets- och kvantitetsnormer.
Vi känner alla till att vattenkvaliteten i många delar av Europeiska unionen är bristfällig. Jag anser att det är viktigt att fokusera på förebyggande. Vi måste dock även ägna oss åt att rena grundvattenkällor när de redan har förorenats. Jag anser att medlemsstaterna har fått för mycket spelrum när det gäller fastställandet av vattenkvalitetsnormerna. Erfarenheterna visar att det ofta är tidskrävande att se till att medlemsstaterna följer lagstiftningen, särskilt när det gäller miljöpolitiska frågor, och att det ibland blir nödvändigt att inleda överträdelseförfaranden i EG-domstolen. Eftersom grundvattnet inte känner några gränser skulle det vara mer effektivt om medlemsstaterna hade en enhetlig ram för regleringen av vattnets kemiska tillstånd och kvalitet, i stället för att varje land har sina egna normer. Eftersom grundvattnet rör sig långsamt under jordens yta påverkar mänskliga aktiviteter kvaliteten på detta vatten i stor utsträckning. Felaktig hantering av deponier, förekomsten av olagliga deponier som ofta innehåller mycket farligt avfall, industri- och jordbruksverksamhet eller bristfälliga avloppssystem utgör alla faror för grundvattnets kvalitet och därför för befolkningens hälsotillstånd.
Att anta en bindande EU-lagstiftning genom att fastställa kvalitetsnormer för grundvatten förefaller vara den enklaste lösningen. Samtidigt skulle det vara nödvändigt att följa upp genomförandet av denna lagstiftning genom effektiv övervakning av Europeiska miljöbyrån.
Slovakien står också inför stora problem med dricksvattenförsörjningen till allmänheten. Cirka hälften av landet försörjs från grundvattenkällor. Resten förlitar sig på ytvattenskällor. Det är här som stora föroreningar uppstår, eftersom avloppssystemen i denna del av landet inte är färdigställda. Med otillräckliga eller obefintliga avloppssystem i vissa områden, särskilt i östra Slovakien, är det rimligt att säga att människorna där dricker vatten som inte är rent. Sådant vatten är ofta orsak till hög sjuklighet på grund av mag-, tarm- och infektionssjukdomar. I själva verket skulle det vara bättre att använda pengarna till att färdigställa avloppssystemen i stället för att slösa bort dem på dyra behandlingar och vaccinationer. 
Riitta Myller (PSE ).
   – Herr talman! Livet skulle inte vara möjligt utan grundvatten av god kvalitet. Hittills har dock denna fråga inte tillmätts den grad av allvar som den kräver. Det direktiv som nu ska reformeras, som omfattar EU, gör det möjligt att göra mer åt de utsläpp som hotar grundvattnets kvalitet.
Syftet med detta direktiv måste vara att se till att skadliga ämnen inte hamnar i grundvattnet, avsiktligt eller oavsiktligt. Förebyggande är därför nödvändigt. Genom att använda EU-lagstiftning måste vi se till att skyddsnormerna är så höga som möjligt. Det faktum att det finns olika utsläppskällor i medlemsstaterna, vilket beror på historiska orsaker och naturliga förhållanden, hör samman med detta. Därför är det bara sunt förnuft att medlemsstaterna deltar i utarbetandet av förteckningar över förorenande ämnen.
När detta har gjorts kommer vi kraftfullt att kunna ta itu med problemet med de stora utsläppskällorna i varje region. Resurser bör anslås effektivt så att grundvattnets kvalitet kan förbättras överallt i Europa, så att vi dessutom kan bevara och underhålla den höga kvalitet som blir följden av detta arbete. 
Jan Mulder (ALDE ).
   – Herr talman! Även jag vill börja med att tacka Christa Klaß för hennes arbete. Jag uppskattade särskilt att hon tog sig tid varje gång jag ville träffa henne, även om vi inte alltid var överens. Alla är naturligtvis – vilket har sagts många gånger – för rent grundvatten. Det finns ett uttryck som lyder så här: ”det är bättre att förebygga än att bota”. Om det är så framtiden kommer att gestalta sig kan vi bara applådera detta.
Jag delar Johannes Bloklands åsikt att det är av största vikt att vi tar med något om mätmetoder i kompromissen. Det som betyder mest för mig är att dessa mätmetoder inte blir likadana i hela Europeiska unionen. De måste vara annorlunda för sandjord än de är för lerjord, och de kan behöva vara olika under en kort växtsäsong än under en lång.
Någonting som fortfarande oroar mig för närvarande, och jag har lagt fram ändringsförslag om detta – och jag citerar inte alltid Johannes Blokland, men han tog upp samma ämne i kväll – är förhållandet till annan befintlig lagstiftning. Jag tänker särskilt på nitratdirektivet. Finns det en risk att Bryssel kommer att fortsätta att stapla lagar ovanpå varandra utan att veta vad de håller på med? Enligt nitratdirektivet kan man hålla 1,7 stora kreatur per hektar. Enligt grundvattendirektivet bör grundvattnet inte innehålla mer än 50 milligram nitrat.
Föreställ er att följande situation uppstår. En jordbrukare håller fem kor per hektar och nitratinnehållet i hans grundvatten är 30 milligram. Han uppfyller inte nitratdirektivet, men däremot grundvattendirektivet. Vilket direktiv ska gälla i detta fall? Denna typ av dubbel lagstiftning kräver ett tydligt svar. Det är orsaken till mitt ändringsförslag om att kommissionen ska beakta de framstegsrapporter som utfärdas, vilket kommer att ske.
Trots att jag knappt kan föreställa mig att någon skulle kunna motsätta sig detta hörde jag föredraganden säga att hon gör det. Jag anser inte bara att det är häpnadsväckande, utan även beklagligt, eftersom det enda jag ber om är en bättre bedömning för att undvika dubbel lagstiftning. Detta gäller för övrigt även utsläpp av gödsel, som det redan finns lagstiftning om.
Vi måste undvika att den genomsnittliga EU-medborgaren får intrycket att vi fabricerar någon form av byråkratiskt monster som medborgarna inte har någon kontroll över men som de måste följa blint. Vi i Nederländerna lärde oss en hel del när vi röstade om den europeiska konstitutionen för över ett år sedan. Ett av argumenten var tydligt – vi vill inte ha detta byråkratiska monster i Bryssel, och jag är lite orolig över att vi, med denna dubbla lagstiftning, löper stor risk att i slutänden ändå få det. Därför har jag lagt fram mina ändringsförslag. 
Margrete Auken (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Grundvattnet har varit en central fråga för miljörörelsen ända sedan rörelsen började på 1970-talet. Vi varnade för att både industrin och jordbruket satte denna värdefulla resurs i fara. ”Domedagsprofeter”, ropade de åt oss, ”det kommer att ta minst 30 år”. Tack så hemskt mycket. På många håll gick det mycket snabbare än så, men i vissa medlemsstater har vi lyckats hålla grundvattnet rent och undvika de tveksamma tillstånd som söks av alla som i stället för rent vatten talade om friskt vatten med inbyggt hänsyn till vad människor och djur kan tolerera.
Attackerna mot vårt rena vatten fortsätter. Vi har haft ett mer eller mindre fungerande grundvattendirektiv, som gjorde det möjligt för medlemsstaterna att behålla kravet på rent vatten. Sedan fick vi ett verkligt bra vattenramdirektiv – ett direktiv som har varit en ära för EU. Men vad händer? Jordbrukslobbyn försöker nu rasera vattenramdirektivet genom den fula taktiken att försvaga det där så är möjligt, som vi kan se i förslaget till det nya grundvattendirektivet. Lyckligtvis kunde utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet reparera raseringen. Det är nu av kritisk betydelse att rättelserna antas.
Miljöorganisationen European Environmental Bureau (EEB) har påpekat att 87 procent av den europeiska åkermarken är mer förorenad än vad som rekommenderas i de nuvarande riktlinjerna. I maj skickade EEB en skrivelse till oss med en kraftfull rekommendation om att stödja det förslag om återinförande som vi kommer att rösta om på onsdag. Särskilt omstridda är ändringsförslag 22, del 1, och ändringsförslagen 24, 26 och 38, som alla har till syfte att klargöra förordningarna, samt även ändringsförslagen 36, 42 and 43, genom vilka de absurda undantagen från direktivet för jordbruk stryks – undantag som skulle vara en ren skam för både grundvattnet och EU:s anseende. Om dessa ändringsförslag inte antas kommer gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen aldrig att kunna stödja förslag som undergräver det som vi redan har. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Även jag vill börja med att stämma in i den kör som tackar föredraganden för ett väl utfört arbete. Om man jämför miljöutskottets ståndpunkt med rådets gemensamma ståndpunkt är det en enorm kvalitetsskillnad när det gäller miljöinnehållet. Rådets gemensamma ståndpunkt påminner lite om en schweizerost som är full av hål. Dessa hål skall medlemsstaterna kunna göra lite vad de vill med – eller välja att inte göra någonting alls på vissa områden. Jag anser att det är helt oacceptabelt. Det fanns en stor enighet i utskottet med 50 ledamöter som röstade för förslagen och ingen som röstade emot. Det borde ge Christa Klaß en mycket stark plattform som jag är säker på att hon kommer att använda på bästa sätt i förhandlingarna med ministerrådet.
Det viktigaste området är lantbrukets ställning och att det inte ges en särställning som innebär att det undantas från förpliktelserna. Allra viktigast är nitratutsläppen. Idag är nitratutsläppen från jordbruket den kanske allvarligaste föroreningskällan för grundvattnet. I stora delar av EU har vi problem med direkt hälsofarliga nitratnivåer i grundvattnet. Självklart innebär det att vi måste åtgärda det som är huvudproblemet, i detta fall utsläppen från jordbruket. För oss är detta den helt avgörande frågan.
Minskade utsläpp av nitrater från jordbruket är utmärkt för grundvattnet, men det medför även andra positiva effekter. Nitratutsläppen är idag också en viktig orsak till övergödning av sjöar, hav och vattendrag. Samtidigt som vi får en bättre situation för grundvattnet, kan vi också göra någonting åt andra stora miljöproblem. Det blir tydligt till exempel när det gäller Östersjön, där vi har stora problem med övergödning till följd av utsläpp från jordbruket. Därmed skulle jag vilja anbefalla att vi röstar för miljöutskottets ändringsförslag och att vi genomför en hård förlikning med ministerrådet. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja betona några få punkter som handlar om grundvattnet och som vi måste hålla i tankarna redan på det här stadiet. Distinktionen mellan grundvatten och ytvatten är inte alltid klar. Vattnet är inte prydligt uppdelat på alla platser, så där dessa vattenkällor står i förbindelse med varandra, där de blandas, kommer förorenat ytvatten att förorena grundvattnet och vice versa.
Föroreningen av grundvatten och ytvatten är ett bekymmer i min valkrets i Munster, särskilt med hänsyn till miljökatastrofer som den övergivna slaggdammen vid silvergruvorna i grevskapet Tipperary, dammarna med röd lera och saltdammarna som hela tiden blir större i Aughinish, aluminiumoxidanläggningen i Limerick, och Kilworth i norra Cork, där giftigt flytande avfall dumpas i diken och lämnas för att sippra ner i jorden. Ett annat bekymmer är att irländska regeringar systematiskt har förorenat ytvatten och grundvatten under de senaste 40 åren i programmet för fluorering av vatten, där man dagligen tillför vattnet hexafluorokiselsyra, ett giftigt ämne som bioackumuleras.
Men det finns en annan sak som vi bör ta allvarligt på. I det föreslagna direktivet handlar det om kvalitetsnormer och föroreningsnivåer i grundvattnet. Emellertid verkar vi bortse från rimliga nivåer om föroreningen förekommer naturligt i grundvattnet. Det spelar ingen roll hur mycket av föroreningen som finns i vattnet. Vi förefaller att vilja kalla det för grundnivån, den acceptabla nivån. Det kommer inte att fungera. Bara för att något är naturligt betyder inte det nödvändigtvis att det är hälsosamt. Detta misstag gjordes i Indien på 1970- och 1980-talen, när man försökte att komma fram till en lösning på vattenbristen. Internationella utvecklingsfonder användes för att borra ett stort antal djupa brunnar. Brunnarna gav mycket vatten, men spädbarn i närheten av många av dessa brunnar föddes med benmissbildningar. Skelettsjukdomar började drabba barnen och även den vuxna befolkningen. Många av brunnarna måste stängas. Vattnet var naturligt men det gjorde det inte säkert. Det hade ett betydande innehåll av fluor som inte hade någon tid att filtreras genom de mineralhaltiga marklagren, vilket skulle ha lett till att fluoren skulle ha bundits till stabiliserande mineraler som t.ex. kalcium. Detta skulle ha gjort ämnet mindre giftigt och minskat dess möjlighet att tas upp av kroppen. För hundra år sedan trodde folk att vatten som var starkt, om än naturligt, radioaktivt var nyttigt och flockades vid kurbad för att dricka vattnet och bada i det. Först fick det dem att känna sig underbart bra, sedan gjorde det dem sjuka och sedan dödade det dem.
Är det inte teoretiskt möjligt att en industri med en viss typ av giftigt avfall kunde välja att etablera sig i ett område som har naturligt förorenat grundvatten? Vi bör alltid grunda våra godtagbara nivåer av förorenande ämnen på vad som är acceptabelt, dvs. vad som är säkert och icke-förorenade och vad som är hälsosamt om vattnet ska drickas. 
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill uppriktigt tacka Christa Klaß för hennes utmärkta arbete. Jag kan med entusiasm godkänna 99 procent av hennes betänkande. Jag vill även återkomma till det som Jan Mulder sa om att vi kräver jämförbara normer inom EU, inte nödvändigtvis normer som dem i Tyskland eller Nederländerna, utan normer som garanterar att jämförbara bestämmelser gäller för alla typer av lerjord och alla typer av sandjord.
När jag hör några av mina kolleger – varav några redan har avvikit – blir jag ganska förvånad över att nitratdirektivet tydligen inte har införts i deras respektive länder ännu, annars skulle de inte upphäva ett sådant ramaskri. Om deras regeringar hade infört nitratdirektivet – och jag säger detta som en av de få jordbrukare i detta parlament som fortfarande driver ett verkligt jordbruk – skulle denna situation inte ha kunnat uppstå. På åkrarna i dagens Europa kan jordbrukarna bara använda så mycket gödningsmedel som deras grödor faktiskt absorberar. Vi kan därför föra denna debatt igen med dem som verkligen förstår sig på saken och som inte anser att det är tillräckligt att bara införa normer. Det räcker verkligen inte. Det är därför som behovet är stort av en koppling till nitratdirektivet som en grund för ingripanden.
Kommissionen hade inget annat val än att lägga fram ett bra förslag av denna typ, eftersom man som jordbrukare bara kan påverka det som man själv faktiskt gör på sina egna åkrar. Inte ens med den bästa viljan i världen kan man påverka de avlagringar som följer av geogena processer mer än i den egna jordbruksverksamheten. Hur man än försöker är det bästa man kan hoppas på att trenderna kommer att vända på många årtiondens sikt, kanske om 50–100 år. Det är därför som jag anser att kombinationen av ett nitratdirektiv och ett grundvattendirektiv måste behållas, och jag kommer att driva en aktiv kampanj för detta.
Dessutom är mina kolleger i kampanjen inte begränsade till dem som alltid kämpar för ren luft. Längtan efter ren luft, rent vatten och ren jord var de avgörande orsakerna till det beslut som jag fattade för 17 år sedan om att resa till Bryssel i stället för att ställa upp i valet till mitt nationella parlament. Det var därför, fru Auken, som jag kämpade med liv och lust vid sidan av er bror, som då var miljöminister, och vi lyckades säkra framsteg inom många områden. Han var som ni vet inblandad i förhandlingarna om nitratdirektivet. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill ansluta mig till de många gratulationer som har riktats till föredraganden för hennes goda arbete. Med detta betänkande och det enhälliga stöd som det har fått från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har vi en god grund för att ta udden ur den gemensamma ståndpunkten. Med morgondagens omröstning måste vi sända en tydlig signal om hälsa och miljö, medan våra ändringsförslag, som med stor sannolikhet kommer att antas i morgon, bidrar till att förstärka artikel 6, vilket blir ett tydligt tecken på avsikten att skydda miljön på ett effektivare sätt.
Jag vill även betona att det är nödvändigt att undvika alla undantag. Den gemensamma ståndpunkten möjliggör ett undantag för förorenande ämnen från utspridda källor. Det är viktigt att det ändringsförslag som rör denna bestämmelse antas. Ett sådant undantag skulle göra övervakningen av utspridda källor komplicerad och leda till rättslig osäkerhet.
En av nycklarna till skyddet för vårt grundvatten är en uppsättning enhetliga EU-normer för de viktigaste förorenande ämnena. Det är bara med sådana normer som snedvridning av konkurrensen och miljödumpning kan förhindras.
Taket för nitrater bör fastställas till 50 milligram, och det får inte finnas några undantag för jordbruksverksamhet, som är den huvudsakliga källan till föroreningar av grundvattnet i många delar av Europa. Jag stöder därför helhjärtat de ändringsförslag som har formulerats i detta avseende. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera Christa Klaß till hennes utmärkta betänkande. När det gäller frågan om skydd för grundvattnet har det utan tvekan funnits en stor skillnad i tolkningen och den påföljande viljan att handla mellan parlamentet å ena sidan, och kommissionen och rådet å andra sidan.
Det har varit uppenbart för alla att både kommissionens förslag och rådets gemensamma ståndpunkt inte motsvarar uppmaningarna i artikel 17 i ramdirektivet om grundvatten från 2000. Detta är både ledsamt och bekymrande och väcker inte oväntat många frågor som bör ställas om anledningarna till denna synbarliga brist på beslutsamhet som de nämnda institutionerna uppvisat. Varför vill kommissionen och rådet inte ha sådana krav på skydd för grundvattnet som kommer att trygga bevarandet av grundvattnet i ett så naturligt tillstånd som möjligt? Varför försöker de inte att genom denna lagstiftning uppnå en nivå för grundvattnets kvalitet som är av god dricksvattenstandard? Varför görs ingen klar åtskillnad mellan sådana fundamentalt viktiga aspekter som prevention och återställande? Vidare, varför lämnas så många viktiga frågor till medlemsstaternas omdöme, t.ex. bedömningen av de kemiska undersökningarna av grundvatten och definitionen av kriterierna för att vända den ökande koncentrationen av föroreningar. Man har ju full vetskap om att vissa av dessa stater kommer att handla på ett helt otillräckligt sätt för att bekämpa den alarmerande ökningen av kemiska föroreningar av grundvattnet?
Bara kommissionen och rådet har svaren på dessa och på många andra relaterade frågor. En kvalificerad gissning skulle dock vara att påverkan från vissa medlemsstaters regeringar har varit oerhört kraftfull och överväldigande eftersom dessa stater helt enkelt inte har viljan att höja kvaliteten på sitt grundvatten.
I detta betänkande görs ett försök att omvandla den gemensamma ståndpunkten till en värdefull rättsakt, som inkluderar områden såsom inbegripandet av den utsläppsrelaterade metoden, där man ser till att de begrepp som används är klara, och råder bot på den förvirring som orsakats av den oklara relationen mellan de olika målen i samband med nitratdirektivet, ramdirektivet om vatten och dotterdirektivet om grundvatten. Låt oss hoppas att man till slut kommer att producera lagstiftning som kommer att vara både effektiv och leda till att principen om omfattande preventivt grundvattenskydd genomförs. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ansluter mig till dem som har tackat Christa Klaß, som har arbetat mycket ambitiöst för att uppfylla detta viktiga mål, trots att hon har varit tvungen att kämpa mot ett ganska starkt motstånd från våra egna led.
Jag hade dock förväntat mig ett mer ambitiöst förslag från kommissionen och rådet och särskilt en tydligare, mer målinriktad och mer genomdrivbar gemensam ståndpunkt. Jag anser inte att denna gemensamma ståndpunkt från rådet gör rättvisa åt artikel 17 i vattenramdirektivet. Varför inte? Därför att man inte tar hänsyn till att grundvattnet är ett ekosystem i sig. Dessutom är dess krav på skydd av grundvattnet inte inriktade på att bevara grundvattnet i ett så naturligt tillstånd som möjligt. Vi måste komma ihåg att människor i större delen av Europa får sitt dricksvatten från grundvattenreserver och att detta vatten fortfarande kan hämtas direkt från källan utan någon bearbetning. Det är så det måste förbli, och det finns faktiskt till och med ett behov av att förbättra situationen.
En annan huvudpunkt i kritiken är att medlemsstaterna får stort utrymme för godtyckliga bedömningar, särskilt när det gäller bedömningen av grundvattnets kemiska status, angivande av kriterier för upphävande av tillväxten i koncentrationer av förorenande ämnen och definitionen av en utgångspunkt för att vända denna trend. Detta utesluter naturligtvis ett enhetligt genomförande av bestämmelserna i både vattenramdirektivet och det aktuella dotterdirektivet – exempelvis med hänsyn till att vända trenden – redan från början. Om medlemsstaterna redan måste lämna en fullständig beskrivning av varje ämne som en del av mätningsprocessen – vilket jag anser vara ett mycket bra krav – måste vi helt klart fastställa kvalitetsnormer för gemenskapen, eller bara nationella kvalitetsnormer. Provtagningsförfarandena måste förbättras och ordalydelsen när det gäller instrumenten i allmänhet måste skärpas för att stänga kryphål som medlemsstaterna kan utnyttja och för att se till att hela direktivet inte urvattnas. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar betänkandet och lyckönskar föredraganden. Denna rättsakt har mycket stor betydelse för oss alla. Varken miljöförstöringen eller grundvattenföroreningarna tar någon hänsyn till nationsgränser.
Jag lade fram vissa ändringsförslag vid den första behandlingen och synpunkterna kvarstår även inför den andra behandlingen. Jag stöder samtliga tvingande åtgärder och instrument för att få till stånd ett samarbete mellan medlemsstaterna om delade grundvattenförekomster. I Ungern kommer 90 procent av allt dricksvatten från grundvattnet, och utan gränsvärden på gemenskapsnivå kan dricksvattennormerna knappast uppnås.
Internationellt samarbete gör det allmänt sett lättare att vinna gehör för att gränsvärdena för dricksvatten måste respekteras. I denna tid av global klimatförändring är dricksvattnet en av de viktigaste hotade naturtillgångarna. Vi måste göra vårt bästa för att säkra en god dricksvattenkvalitet. Detta är i högsta grad en gemenskapsangelägenhet. De gränsvärden för nitrat som föreslås i nitratdirektivet bör bli tvingande i grundvattendirektivet. Vi ungrare, såväl här i parlamentet som i rådet, stöder en sträng lagstiftning på detta område. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Herr talman! När vi talar om skatter som är gömda under jord tänker alla i dag på olja, naturgas eller sällsynta mineraler, trots att vi även har en mer väsentlig skatt – grundvattnet.
I många länder, däribland Ungern, kommer det mesta av dricksvattnet – nästan 90 procent – från grundvatten. Därför är det viktigt att skydda denna skatt från föroreningar, och detta är endast möjligt om länderna samarbetar, eftersom grundvattendepåerna inte tar hänsyn till nationsgränserna. De naturliga processer som påverkar grundvattnets sammansättning sträcker sig också över flera årtionden, vilket betyder att föroreningarna inte bara kommer att påverka oss, utan även framtida generationer. Det är därför viktigt att skapa en sträng lagstiftning som innehåller flera definitiva gränsvärden, som – låt oss ärligt erkänna det – bara har varit delvis framgångsrika, på grund av motstånd från några medlemsstater.
Allt är dock inte förlorat ännu. Det är därför som jag stöder förslagen om att ett separat gränsvärde för nitrat ska anges, och av samma skäl anser jag att vi inte heller kan undanta jordbruket, eftersom undantaget för jordbruk skulle urholka direktivets effektivitet.
De stränga åtgärder som jag förespråkar innebär naturligtvis inte att vi ska bortse från varje lands olika naturliga särdrag. På samma sätt som rena naturliga vattenmassor kan vara en sällsynt skatt för ett land är naturliga föroreningar också ett särdrag som vi måste acceptera, särskilt när det inte finns något som vi kan göra åt dem. Det finns ingen anledning att betunga dessa områden med förordningar som inte kan uppfyllas, och som medför omotiverade begränsningar av människors verksamhet. ”Sanus per aquam” (hälsa genom vatten) är ett mycket relevant romerskt talesätt. Låt oss göra allt som står i vår makt för att se till att det fortsätter att stämma. Tack så mycket, och jag vill gratulera fördraganden Christa Klaß för hennes utmärkta arbete. 
Andres Tarand (PSE ).
   – Herr talman! Skyddet för grundvattnet mot föroreningar är en bra förbättring av vattenramdirektivet. Om man tar hänsyn till de geografiska, eller snarare geologiska, skillnaderna på den europeiska kontinenten är detta inget förenande dokument, men ändå ett steg mot skyddet för en betydande och allt viktigare naturresurs.
Mot denna positiva bakgrund är det förvånande hur vissa medlemsstater kan tillåta sig att helt strunta i de överenskommelser som har nåtts. För ett halvår sedan lade jag fram en rapport för parlamentet från den estniska naturskyddsstiftelsen om föroreningar av grundvattnet med sulfater och det avfall som hör samman med brytningen av oljeskiffer, som är mycket viktig för den estniska energiindustrin. Initiativet kom från Claude Turmes, som i ett av sina anföranden krävde att tredjesektorsrapporter skulle presenteras parallellt med dem som lades fram av regeringarna.
Detta handlar i grund och botten om en slösaktig användning av en naturresurs, det vill säga subventionering av energiproduktion på bekostnad av den naturliga miljön och invånarna i den region som omger gruvområdet. Detta vatten avspeglas inte i elpriset, vilket snedvrider energimarknaden, och även gör det svårare att införa förnybara energikällor. Priset för grundvatten på flaska är minst tusen gånger högre än för vattnet som kommer från vattenverken i Europas städer. Föroreningar är därför i detta fall även ett rent ekonomiskt misstag.
Min fråga, som mina kolleger redan har talat om här, är om kommissionen har tillräcklig auktoritet för att få detta avfall under kontroll? 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Christa Klaß för ett väl utfört arbete.
Som de främsta källorna till vattenföroreningar anger hon felaktiga jordbruksmetoder, brist på infrastruktur av hög kvalitet, avloppsnät och anläggningar för bearbetning av vatten i stadsområden, vid sidan av lignit- och kolgruvor och flödet av vatten med hög salthalt. Direktivet såsom det har författats av föredraganden kommer utan tvekan att bidra betydligt till att förbättra vattenkvaliteten i Europeiska unionen. Användningen av organiska gödningsmedel i jordbruket är en viktig fråga. I många jordbruk används gödningsmedel efter det att skörden har hämtats in och fälten har plogats, sedan är marken är täckt med snö fram till våren och de lösliga kväve- och fosforföreningarna går ned djupt i jorden, tills de i slutändan förorenar grundvattnet.
Skyddet för grundvattnet kräver därför att jordbruks- och skogsbruksmetoderna förändras, vilket skulle kunna minska inkomsterna i dessa sektorer, och detta är anledningen till att införandet av ett system för att lämna särskilt stöd skulle kunna beaktas vid utarbetandet av stadsutvecklingsplaner enligt den reformerade gemensamma jordbrukspolitiken.
Huvudproblemet med skyddet för grundvattnet är dock vårt sätt att tänka. Vem bryr sig om något som inte kan ses och som är gömt djupt under marken? Utbildningsverksamhet bör därför utgöra en viktig del av genomförandet av de principer som anges i direktivet.
Att skapa en sådan revolution i samhällets sätt att tänka kräver aktiva insatser. Europeiska initiativ som Interreg III skulle kunna bli perfekta redskap för att uppnå sådana mål. Ett exempel på ett projekt som har genomförts i en polsk stad är projektet MAGIC för hantering av vattenresurser under mark på platser som påverkas av föroreningar från industrin. Dess syfte är att involvera olika socialgrupper, ungdomar och företag samt lokala myndigheter. Dessa aktiviteter kanske inte omfattas av bestämmelserna i direktivet om grundvattenskydd, men de bidrar till att uppfylla dess grundläggande målsättningar.
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
   – Herr talman! Kemiska föroreningar av grundvattnet har skett i åratal, men i och med utvecklingen av kemiindustrin har problemet blivit betydligt värre. Underjordiska vattensamlingar flyttar på sig, och det kommer att bli svårt att uppnå positiva resultat för att bevara dem utan förändringar i regioner i andra EU-medlemsstater, både i närheten och längre bort.
Jag vill därför ta upp en av många viktiga frågor. I förslaget till direktiv föreslås övre gränser för innehåll av bekämpningsmedel. Förutom de bekämpningsmedel som används för den nuvarande produktionen finns det emellertid tiotusentals ton gamla bekämpningsmedel som lagras i enskilda länder, varav de flesta är dåligt skyddade – om alls – från effekterna från regn, vind och människor som fortsätter att använda dessa kombinationer av olika bekämpningsmedel för att skydda sina anläggningar.
Det kan verka som att mängden bekämpningsmedel som används på ytan minskar, men vi vet att det även finns stora mängder i grundvattnet. Om vi vill skydda grundvattnet och därför vår hälsa kan, och måste vi, finna den finansiering som krävs för att avaktivera och eliminera dessa lager av bekämpningsmedel. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig börja med att tacka Christa Klaß för hennes goda arbete i samband med båda behandlingarna av detta förslag till direktiv. Jag hoppas verkligen att hon lyckas behålla sin uthålliga inställning. Som ni vet håller vi i utskottet till stor del med om huvudinriktningen i era målsättningar, och vi kommer att försvara dem med eftertryck mot rådet och kommissionen.
Grundvattendirektivet handlar i grund och botten om förebyggande och återställande, och jag anser personligen att den förebyggande infallsvinkeln är mer lockande. Det är självklart att alla Europas folk ska ha tillgång till grundvatten av tillräckligt hög kvalitet. Vad ska grundvattnet bestå av förutom vatten? Ingenting, anser jag, utom naturligt förekommande mineraler och upplösta ämnen. Vattenkvaliteten är inte densamma i hela Europa. Rent geologiskt skulle så aldrig kunna vara fallet, och det är inte heller önskvärt eller nödvändigt, men när allt kommer omkring vill vi att vatten av hög kvalitet utan negativa effekter på folkhälsan ska finnas tillgängligt för alla européer. Upp till 80 procent av dricksvattnet kommer från grundvatten i flera olika länder, exempelvis i Tyskland och Österrike, och stora delar av södra England. Tillgången till rent grundvatten kommer att vara en avgörande faktor i framtida beslut om placering av företag.
Om man misslyckas med att skydda vattnet och hålla det rent innebär detta redan från början att man måste acceptera en rad olika extrautgifter och långsiktig förorening av vattenresurserna. Jag anser att det föreslagna direktivet ligger i linje med vattenramdirektivet och nitratdirektivet, och det är bara rätt och riktigt. För nitrater och bekämpningsmedel har vi dock inget behov av att göra några fler undantag eftersom ansvarsfulla jordbrukare, som Karl-Heinz Florenz också sa, kan leva med de befintliga gränserna. Jag stöder förslaget till direktiv. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! Också jag vill tacka föredraganden för hennes arbete. Ingen här ifrågasätter behovet av att skydda och förbättra kvaliteten på grundvattnet eftersom det är en viktig dricksvattenkälla. Vi vet alla hur obehagligt det är att dricka förorenat vatten.
Vi är inte särskilt duktiga på att genomföra miljödirektiven. Ett flertal ledamöter har i kväll tagit upp nitratdirektivet från 1991. Många medlemsstater, däribland Irland, kämpar fortfarande med att genomföra det. Har kommissionen inte undrat varför det är så problematiskt att genomföra detta direktiv? Jag vill också be kommissionen att om möjligt redan i kväll och med särskild tonvikt på situationen i Irland klarlägga vilka länder som genomför, respektive inte genomför det.
Jag vill ställa två frågor om grundvattendirektivet. De rör ändringsförslagen 36 och 43, som inte längre innehåller den bestämmelse där förhållandet mellan nitratdirektivet och grundvattendirektivet tydligt framgår på de punkter där direktiven sammanfaller. Om ändringsförslagen antas kommer vi enligt min uppfattning att ha två olika rättsakter om nitrater från jordbruket i kraft samtidigt. Kommissionen kunde kanske reda ut frågan. Eftersom vi är så dåliga på att genomföra nitratdirektivet är det inte särskilt välbetänkt och kan till och med visa sig direkt ohanterligt att ha två olika rättsakter om nitrater.
För att hantera miljöproblemen krävs det utbildnings- och informationskampanjer som är riktade mot samtliga sektorer, dvs. jordbrukare, industriidkare och husägare. Det problem inom jordbruket som diskuteras i kväll har sin grund i att jordbrukarna tidigare följde de expertråd där man förordade användning av tillsatser utan att ha tillräcklig kunskap om den miljöpåverkan som råden kunde leda till. Ironiskt nog understöddes vissa av råden genom bidrag från EU och medlemsstaterna.
Nu behövs en intensiv kampanj för att öka kunskapen om miljön, där en kampanj för att understryka vikten av att grundvattnet inte utsätts för föroreningar ingår och där det informeras om hur detta kan uppnås.
Jag ser fram emot att kommissionen tydliggör det viktiga förhållandet mellan de tre direktiven, dvs. ramdirektivet om vatten, nitratdirektivet och grundvattendirektivet. 
Stavros Dimas,
   Herr talman! Låt mig sammanfatta kommissionens åsikter om vissa viktiga frågor som har tagits upp av parlamentet.
De ändringsförslag som rör definitionen av försämringar av grundvattnet och regler för nitrater är utomordentligt viktiga. I ändringsförslagen 12, 18 och 23 föreslås bestämmelser för att behålla status quo när det gäller grundvattnets kvalitet. Samtidigt är målet att förbjuda negativa förändringar av koncentrationerna av förorenande ämnen i grundvattnet.
Jag godkänner föredragandens anmärkning om att det krävs vaksamhet för att förhindra eventuella försämringar av grundvattnets kvalitet. Oron för att det nya direktivet kan lämna en marginal för ytterligare föroreningar hanteras emellertid genom kravet i artikel 5 på att varje uppåtgående trend i koncentrationerna av förorenande ämnen identifieras och vänds. Dessutom ligger bevarandet av status quo inte i linje med kraven i vattenramdirektivet, enligt vilket grundvattnets kvalitet måste hanteras på ett sådant sätt att det förhindrar varje försämring. Därför kan ovanstående ändringsförslag inte godtas.
När det gäller reglerna om nitrater kan kommissionen godta ändringsförslag 36, i vilket det föreslås att hänvisningen till nitratdirektivet stryks. Kommissionen anser att denna hänvisning är onödig om hänsyn tas till de relevanta bestämmelserna i vattenramdirektivet. När det gäller åtgärdsprogrammen för att vända trenderna i koncentrationerna av nitrater med ursprung i jordbruket bör det noteras att dessa program fortfarande omfattas av de relevanta bestämmelserna i nitratdirektivet, och att det därför inte finns något behov av att även inkludera dem i direktivet, och det är därför som kommissionen kan godta ändringsförslag 43.
Här vill jag upprepa att nitratdirektivet, vattenramdirektivet och detta direktiv har samma målsättningar när det gäller förebyggande och begränsning av föroreningar från nitrater. På liknande sätt finns det inga väsentliga skillnader när det gäller deras rättsligt bindande karaktär och de åtgärder som krävs eller de olika tidsfristerna. Dessutom är nitratdirektivet fortfarande viktigt, med tanke på att Europeiska unionens vattenpolitik har till syfte att hantera föroreningar på den plats där de uppstår. Det måste dock fortfarande införlivas i vattenramdirektivets allmänna administrativa struktur. Vissa andra ändringsförslag är godtagbara, såsom hänvisningarna till den gemensamma jordbrukspolitiken, förvaring och utvinning av grundvatten och forskning. De nya definitionerna av begreppen ”bakgrundsvärde” och ”baslinjekoncentration” samt de motsvarande hänvisningarna är likaså godtagbara.
Däremot kan kommissionen inte hålla med om ändringsförslag 15, vars syfte är att basera normerna för grundvatten på human- och ekotoxikologiska kriterier, med tanke på att denna fråga hanteras på ett tillfredsställande sätt genom dricksvattendirektivet. Ändringsförslagen 24, 25, 28 och 29 rör även de frågor som redan omfattas av vattenramdirektivet och de kan därför inte godtas.
Avslutningsvis vill jag säga att kommissionen godtar 9 ändringsförslag till fullo och ytterligare 19 i princip eller delvis. Det finns emellertid 19 ändringsförslag som inte kan godtas av kommissionen. Jag kommer att lämna in en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen till parlamentets sekretariat(1). Jag vill även än en gång tacka föredraganden Christa Klaß för hennes utmärkta arbete. 
Christa Klaß (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill ställa en kompletterande fråga till kommissionsledamoten. Hörde jag rätt nyss att kommissionen kan godta ändringsförslagen 36 och 43? Det är precis vad vi har diskuterat ur så diametralt motsatta positioner här. Kanske har översättningen förvirrat saken något. Kan ni förklara vad ni sa, herr kommissionsledamot? Jag skulle bli mycket glad om ni kunde godta även dessa ändringsförslag, eftersom de naturligtvis rör direktivens ömsesidiga förenlighet. Det som jag hörde föreföll öppet för olika tolkningar, och några förklarande ord skulle vara välkomna. 
Stavros Dimas,
   – Vi har godtagit ändringsförslagen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.

Jag konstaterar med tillfredsställelse att kommissionen kan godta följande 28 ändringsförslag helt eller delvis eller i princip: 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 26, 27, 30, 31, 36, 37, 38, 40, 43, och 47.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 4, 12, 15, 18, 23, 24, 25, 28, 29, 32, 33, 34, 35, 39, 41, 42, 44, 45 och 46. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0081/2006) av Frieda Brepoels för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (INSPIRE) (12064/2/2005 – C6-0054/2006 – 2004/0175(COD)). 
Frieda Brepoels (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Miljöpolitiken är utan tvekan en av EU:s största framgångar, och gemenskapslagstiftningen är av största betydelse för att hantera de stora miljörelaterade utmaningar som Europa står inför. Bättre tillgång till rumslig information är av grundläggande betydelse om vi vill involvera allmänheten mer i genomförandet av miljöpolitiken på alla administrativa nivåer. Som ni vet vill vi använda INSPIRE för att skapa en infrastruktur för rumslig information i Europa, där utbyte och delgivande av uppgifter mellan regeringarna är av största betydelse.
Det har naturligtvis även till syfte att vara drivkraften bakom jämförelser av ny relevant miljöinformation och slutligen kommer det även att bli ett instrument för att göra miljöpolitiken effektivare över gränserna. Befintliga infrastrukturer för data och befintlig miljöinformation i medlemsstaterna kommer till slut att bli bättre harmoniserade och även göras begripliga på EU-nivå. Detta förslag inriktas både på den information som krävs för att övervaka miljösituationen och den information som bidrar till att förbättra situationen. Jag anser att alla politiska beslut som antingen direkt eller indirekt påverkar miljön kommer att vinna på detta.
Låt mig ge er några exempel. För att skydda medborgarna mot översvämningar – och det är något som Richard Seeber som föredragande kommer att kunna bekräfta om ett ögonblick – är standardiseringen och utbytet av data om flodbäddar, vattenvägar och risker ovärderliga. Vi kommer även att kunna övervaka och vara beredda på skogsbränder, som de som vi har sett i södra Europa, under förutsättning att vi har data om jordtyper, växtlighet, luftfuktighet och vindriktningar. På grundval av uppgifter om migrationen av fiskstim, vattentemperaturer och föroreningar kommer på liknande sätt en bättre balans att kunna nås mellan fiskeindustrins behov å ena sidan och den fortsatta förekomsten av vissa fiskarter å den andra.
Slutligen – i samband med exempelvis fågelinfluensan, när vi upplever den, eller förhoppningsvis inte ännu, skulle vår gemensamma reaktion kunna bli ännu effektivare om uppgifter om gårdar med fjäderfä, vilda djur och flyttfåglar över gränserna kunde göras tillgängliga. I ett antal andra större EU-projekt, exempelvis GMIS (Government Management Information Sciences), är mervärdet också betydande, eftersom INSPIRE kan ge de uppgifter som behövs för att inom ramen för GMIS upprätta ett fungerande globalt informationssystem för övervakning av miljön och säkerheten.
Därmed nog sagt om INSPIRE:s betydelse och mervärde om nu någon fortfarande skulle tvivla på det. Jag skulle vilja säga några ord om förfarandet, för det är ungefär ett år sedan vi nästan enhälligt antog betänkandet i första behandlingen här i parlamentet. Vid slutet av det luxemburgska ordförandeskapet nådde rådet en politisk överenskommelse och den gemensamma ståndpunkten följde i januari i år. Under andrabehandlingen av betänkandet, som vi diskuterar i dag, betonade utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet än en gång några delar som vi anser vara mycket viktiga men som ströks i den gemensamma ståndpunkten. Låt mig nämna några av de viktigaste för er.
För oss är söktjänsterna och rådgivningstjänsterna för allmänheten viktiga och förnuftiga och de bör, i princip, vara kostnadsfria. Gratis nedladdning är inte ett problem. Det är möjligt, men inte obligatoriskt. Möjligheten att bygga in klicklicenser kvarstår, och för tydlighetens skull berörs inte försäljningen av exempelvis kartor eller atlaser. Parlamentet motsätter sig även ändlösa analyser och ytterligare genomförbarhetsstudier för att inte överbelasta INSPIRE i förväg. Miljöutskottet anser även att immateriella rättigheter för statliga organ inte kan vara ett argument för att vägra tillgång till miljörelaterade uppgifter. När data utbyts mellan statliga tjänster är ersättning eller licenser inte uteslutna. I förslaget föreskrivs till och med att de statliga organens ekonomiska livskraft ska vara medlemsstaternas angelägenhet.
Tillsammans med mina andra skuggföredragande, som jag vill tacka varmt för det mycket konstruktiva samarbetet i detta mycket svåra och tekniska ärende, beklagar jag därför att vi inte kunde nå en överenskommelse med rådet vid andrabehandlingen. Trots detta bör en öppen och ärlig dialog i allmänhetens intresse vara möjlig, till och med under ett förlikningsförfarande, och jag anser att detta betänkande är en utmärkt utgångspunkt. Jag vill än en gång tacka utskottet och alla kolleger för deras stöd. 
Stavros Dimas,
   Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Frieda Brepoels, för hennes utmärkta arbete med det förslag som debatteras.
Utarbetande av passande politik, från fågelinfluensan, som ni nämnde, till översvämningar, beror på tillgången till god information. Miljöpolitiken på EU-nivå eller på nationell nivå är särskilt beroende av rumslig information eller, med andra ord, av information som kan placeras geografiskt på en karta. Alla andra sektorer är också beroende av liknande information av hög kvalitet. Jordbrukspolitik och regional politik är exempelvis särskilt beroende av att det finns rumslig information. Utarbetandet av vår politik hämmas av att den rumsliga informationen ofta är isolerad i svåråtkomliga system. Likaså klassas uppgifter i vissa fall på ett sådant sätt att det är omöjligt att kombinera dem med andra källor, med resultatet att de utvärderingar som behövs för att formulera en politik inte kan genomföras. Syftet med det föreslagna INSPIRE-direktivet är att ta upp de aktuella problemen genom att förbättra tillgängligheten och samverkansförmågan hos de system för rumslig information som de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna har. På detta sätt kan den moderna teknikens potential när det gäller tillgång till den information som vi behöver utvecklas på bästa möjliga sätt. Jämförelser av medlemsstaternas enskilda erfarenheter är i detta fall ett tydligt exempel på det föreslagna direktivets mervärde på EU-nivå.
Vid förstabehandlingen godtog kommissionen de flesta av parlamentets ändringsförslag. Dessvärre kunde kommissionen inte godta rådets gemensamma ståndpunkt, med tanke på att den avsevärt försvagade delar av kommissionens förslag. De mest grundläggande frågorna är följande: den utsträckning i vilken allmänheten kommer att ha elektronisk tillgång till den rumsliga informationen, avlägsnande av hinder för en gemensam användning av rumslig information mellan offentliga myndigheter och kommittéförfarandet för införande av genomförandebestämmelser.
Det är med tillfredsställelse som jag noterar att de aktuella frågorna till största delen har behandlats genom de ändringsförslag som har lagts fram av föredraganden och godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Dessa ändringsförslag avspeglar på ett tillfredsställande sätt förslagets ursprungliga anda och målsättningar. Därför utgör paketet av ändringsförslag en god grund för att gå vidare till kompromissförfarandet med rådet. Med tanke på att många av medlemsstaterna fortfarande har reservationer när det gäller grundläggande frågor står det klart att de kommer att kräva eftergifter från båda sidor. Jag vill försäkra er att kommissionen kommer att vidta alla tänkbara åtgärder för att göra det lättare att nå en överenskommelse som alla sidor blir nöjda med. 
John Bowis,
   – Herr talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden, Frederika Brepoels, för att hon har varit så lyhörd för de olika synpunkterna och betänkligheterna och försökt komma fram till en lösning på den fråga vi alla i huvudsak stöder, nämligen att allmänheten och de människor som behöver sådan kunskap får ökad tillgång till information, i första hand om miljöfrågorna och därefter, som kommissionsledamoten har aviserat, om bland annat jordbruk och transporter.
Som han har konstaterat finns det ett problem, och jag anser att detta, liksom den senaste åtgärden, måste lösas i samförstånd, men ett par frågor återstår att lyfta fram och behandla. Som Frederika Brepoels mycket väl känner till, och antagligen är ganska trött på att höra talas om, finns det helt klart betänkligheter, särskilt från lantmäteriverkets, Ordnance Survey, sida i Storbritannien, som har mycket lång erfarenhet av att framställa kartografiskt material och geografisk plottning. Ordnance Survey har problem eftersom man inte kan ta betalt för sina tjänster. Detta är i och för sig möjligt men resultatet kan i så fall bli att man får vänta ganska länge på pengar från skattebetalarna, som man har gjort i urminnes tider, i stället för att åtminstone få en viss kostnadstäckning. Detta är ett problem som vi måste synliggöra och försöka hantera.
Mitt andra och kanske allvarligare bekymmer härrör från källor inom försvaret. Om man skulle tillåta obegränsad tillgång till sökning av metadata skulle det gå att urskilja vissa mönster inom de områden som övervakas, och exempelvis få fram information om marina patrullvägar, som gör det möjligt för den som planerar ett terrorattentat eller något annat brott mot sjöfarten att spåra, genskjuta eller undvika fartygen. Detta är ytterligare en viktig fråga. Den måste hanteras och kan vi få kontroll över detta är jag övertygad om att vi har kommit fram till en åtgärd som vi alla kan ställa oss bakom och bygga vidare på. 
María Sornosa Martínez,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka Frieda Brepoels för hennes arbete och även uttrycka min tacksamhet med tanke på arbetet för att nå en kompromiss med rådet vid denna andrabehandling.
Jag hyser ingen som helst tvekan om att detta förslag är ett användbart och grundläggande redskap för att upprätta, tillämpa, övervaka och utvärdera miljöpolitik på alla nivåer och politik och verksamhet som direkt eller indirekt påverkar miljön.
Vidare anser jag att det är lämpligt att basera denna gemenskapsinfrastruktur på de infrastrukturer för rumsliga uppgifter som har upprättats och hanteras av medlemsstaterna, och att subsidiaritetsprincipen tillämpas fullt ut, särskilt när medlemsstaterna har flera nivåer i sin offentliga administration – såsom ofta är fallet.
Det råder inget tvivel om att utbytet av uppgifter mellan offentliga myndigheter utgör ett viktigt mervärde för INSPIRE. Det måste vara den princip som styr bestämmelserna i artikel 17. Om det ändå uppstår kostnader vill jag i alla händelser betona att dessa kostnader måste vara skäliga.
Jag anser också att det är avgörande att INSPIRE har utformats som ett instrument för att tillhandahålla offentlig information. I detta avseende hoppas vi att INSPIRE kompletterar den offentliga sektorns information och direktiven om tillgång till miljöinformation som antogs genom tillämpningen av Århuskonventionen, som vi nyligen godkände, och att det berör en rad frågor som inte föreskrivs i dessa direktiv, exempelvis delgivning av uppgifter mellan offentliga myndigheter och frågor som rör samverkansförmågan.
Detta instrument måste så långt som möjligt utnyttja de fördelar och möjligheter som globaliseringen av uppgifter och tjänster ger regeringar, privata företag, universitet, samhället som helhet och, framför allt, medborgarna. Jag anser att detta är viktigt eftersom det ger oss aktuell information om något som redan är vanligt till följd av Internet och den information som finns att hämta där.
Jag hoppas därför att detta direktiv kommer att främjas kraftfullt av alla sektorer och administrativa nivåer och att vi genom förlikningsförfarandet till slut kan uppnå ett bra instrument som kan uppfylla alla dessa målsättningar. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Målet att sprida information är givetvis berömvärt, men det finns alldeles speciella problem. John Bowis har redan pekat på ett av dem som gäller Storbritannien. Jag vill gärna uppehålla mig vid detta en stund.
Ordnance Survey, det statliga lantmäteriverket i Storbritannien, är synnerligen välutvecklat och sofistikerat. I min valkrets i Nordirland finns faktiskt en egen avdelning som också är världsledande. Den har kommit till genom satsningar på den mest avancerade tekniska utrustning som finns och genom att man har byggt vidare på den kunskapsbas som det har tagit år att få fram. Värdefulla immateriella rättigheter är alltså knutna till de innovativa rumsliga data som har samlats in.
Jag har emellertid intrycket att rådet genom sin gemensamma ståndpunkt om INSPIRE-direktivet i huvudsak erkänner och slår vakt om dessa förhållanden. Parlamentets utskott för miljö, hälsa och livsmedelssäkerhet verkar emellertid vilja iscensätta en smash-and-grab-kupp och ge alla kostnadsfri tillgång till något som har tagit årtionden och inneburit stora kostnader att bygga upp. Jag har inget emot en delning av information och data i Europa, men något som har kostat så mycket att bygga upp måste ha ett pris. Ett informationsutbyte av detta slag måste ske på affärsmässiga grunder och kan inte vara gratis.
Att datainformation har ett värde som kan mätas i pengar är nyckeln till framsteg och utveckling på längre sikt. Det är följaktligen min fasta övertygelse att den gemensamma ståndpunkten är den bästa och att resultatet av utskottets ändringsförslag blir en försämring som kommer att få ödesdigra konsekvenser för det som har byggts upp och varit så framgångsrikt, exempelvis inom Ordnance Survey i Storbritannien. Vi vill inte äventyra den ekonomiska hållbarhet som är kopplad till insamlingen av rumsliga data i Storbritannien eller någon annanstans. Jag är rädd för att detta skulle bli följden av en del av ändringsförslagen. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete och särskilt för det engagemang som hon har lagt ned på detta betänkande. När man lyssnar till olika ledamöter får man intrycket av att deras länder aldrig borde ha anslutit sig till unionen, för allt är uppenbarligen bättre där de bor, och unionen gör bara misstag. Jag anser emellertid att en gemensam miljöpolitik är något som gynnar alla europeiska länder – även dem som redan har föredömliga arrangemang – eftersom miljöproblemen helt enkelt inte slutar vid nationsgränserna. Detta instrument, som vi tackar kommissionen för och som vår kollega har hanterat så väl, är ytterligare bevis på att vi behöver EU-bestämmelser. Faktum är att vi behöver gemensam rumslig information, särskilt för miljöändamål, för att stödja utvecklingen av normer för tillgänglighet och, så långt som möjligt, skapa en geodatastruktur som fungerar effektivt inom hela EU.
Det finns dock ett behov av att fastställa vem som bär ansvar för vad – vem som framställer informationen, vem som är ansvarig för att underhålla och uppdatera den och vems egendom den är. Det är absolut nödvändigt att vi bygger upp dessa metadata och ger dem allmän spridning. Samtidigt finns det vissa problem som vi måste lösa, exempelvis ansvarsfrågor. Om vi vidarebefordrar mycket detaljerade uppgifter, varav de flesta är kommunala uppgifter, och med det menar jag information som sammanställs av lokala myndigheter, måste vi alltid se till att vi även meddelar användningsvillkoren. Vi måste även ta hänsyn till att de lokala myndigheterna kommer att drabbas av vissa inkomstförluster. Såsom anges i betänkandet bör det vara tillåtet att ta ut avgifter för överföring av uppgifter. Det skulle även vara logiskt att beslutet om avgiftsbeloppet fattades av den myndighet som sammanställer uppgifterna.
Ett annat problem är att de uppgifter som vi genererar bör vara så enhetliga som möjligt, och det kommer att medföra en viss harmoniseringsgrad. 

Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tillåt mig att tacka min ärade vän för hennes arbete med det aktuella betänkandet och resultaten hittills.
Det är faktiskt dags att vi i Europa på allvar tar upp frågan om bristen på infrastrukturer och de register över rumslig information som är tillgängliga, särskilt när det gäller miljö- och folkhälsofrågor, för att inleda en ny insats som kan tjäna som grund för en rad tjänster till medborgarna, tjänster av hög kvalitet som är tillgängliga för alla utan begränsningar och, framför allt, för de offentliga myndigheterna och andra organ, med åtkomstmöjlighet via Internet.
Vi har en gemensam målsättning – att gå ifrån filosofin om att dölja information och förstå att vi kommer att vinna på ett gemensamt och fritt tillhandahållande av rumslig information. Det kommer att bli lättare att finna informationen för de offentliga myndigheterna, och det kommer naturligtvis att bli lättare för medborgarna att få tillgång till känsliga uppgifter, så att de kan bilda sig en uppfattning och delta i verkliga samrådsförfaranden.
Slutligen måste vi särskilt betona bristen på infrastruktur i flera medlemsstater, vilket innebär att det troligen kommer att behövas specifika åtgärder och detta måste vi ta hänsyn till i de förslag som utarbetas inom ramen för INSPIRE-direktivet. 
Stavros Dimas,
   Herr talman! Många av ändringsförslagen avser grundläggande frågor i den gemensamma ståndpunkten. Ändringsförslagen 13 och 14 rör de genomförandebestämmelser som måste godkännas enligt kommittéförfarandet. Dessa ändringsförslag bidrar till att det blir möjligt att undvika komplicerade förfaranden för att anta bestämmelser och att se till att de tillämpas enhetligt i alla medlemsstater. Kommissionen kan därför godta dessa ändringsförslag i sin helhet.
Ändringsförslagen 18–22 avser allmän tillgång till uppgifter och avspeglar den ursprungliga avsikten med kommissionens förslag. Dessa ändringsförslag kan godtas helt, med undantag för ändringsförslag 21, som kan godtas i princip. Avsikten med ändringsförslag 21 är att ersätta den ursprungliga bestämmelsen, genom vilken den fria allmänna tillgången till information skyddas, och det är en inställning som kommissionen kan stödja. Det finns emellertid – som jag sa tidigare – vissa datakategorier som är ekonomiskt svåra för informationsleverantörer att tillhandahålla kostnadsfritt. Därför måste den slutgiltiga ordalydelsen i denna punkt omfatta dessa specifika fall.
Ändringsförslagen 23–27 avser utbyte av information mellan offentliga myndigheter och kan godtas till fullo, med undantag för ändringsförslag 24, som kan godtas delvis. Den första delen av ändringsförslag 24 är verkligen av avgörande betydelse, eftersom den innebär att de offentliga myndigheter som tillhandahåller information ska licensiera data och ta ut avgifter i linje med den allmänna skyldigheten att utbyta information. Den andra delen av ändringsförslag 24 rör avgiftsbeloppen, vilket inte nödvändigtvis gäller i alla fall.
Genom många av de andra ändringsförslagen återinförs avsikterna med det ursprungliga förslaget när det gäller mindre viktiga frågor och så finns det ändringsförslag som exempelvis rör organisationen av samordningsstrukturerna i medlemsstaterna. Kommissionen kan godta alla dessa ändringsförslag helt, i princip eller delvis, med undantag för ändringsförslag 15, som rör berörda aktörers deltagande i förberedande diskussioner om antagandet av genomförandebestämmelser. Ändringsförslag 15 kan inte godtas, eftersom det leder till att ett nyttigt klargörande i rådets text stryks.
Jag kommer senare att överlämna en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt till parlamentets ändringsförslag(1) och jag vill än en gång tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.

Kommissionen kan godta följande ändringsförslag i sin helhet: 1, 2, 3, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13, 14, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 23, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35 och 36.
Följande ändringsförslag kan godtas delvis eller i princip: 4, 8, 12, 21 och 24.
Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 15. 

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0182/2006) av Richard Seeber för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning och hantering av översvämningar (KOM(2006)0015 C6-0020/2006 2006/0005(COD)). 
Stavros Dimas,
   Herr talman! Jag vill börja med att tacka Europaparlamentet och särskilt föredraganden Richard Seeber och utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för det utmärkta betänkande som de har utarbetat i första behandlingen.
Översvämningar är naturkatastrofer och kan därför inte undvikas helt. Mycket kan emellertid göras för att begränsa de katastrofala följder som översvämningar ofta har på människors hälsa och liv, ekonomisk aktivitet och egendom samt miljön i Europa. Kort sagt behövs en ambitiös och sammanhängande syn på hanteringen av översvämningsrisken inom hela Europeiska unionens territorium. Detta kommer att bidra till att det blir möjligt att garantera en genomförbar och allmänt godtagbar skyddsnivå för medborgarna och företagen.
Eftersom effekterna av klimatförändringarna blir allt tydligare förväntas översvämningarna i Europa dessutom bli mer extrema och oförutsägbara. Detta är ännu ett skäl till att agera för att garantera tillfredsställande och lämpliga åtgärder för hantering av översvämningsrisker, som kommer att ses över regelbundet så att de kan anpassas till klimatförändringarna.
Lyckligtvis började vi inte på noll. Efter en rad tidigare extrema översvämningar har flera medlemsstater och regioner redan gjort stora framsteg i hanteringen av översvämningar. Kommissionen har naturligtvis för avsikt att se till att tillämpningen av direktivet bygger på det arbete som redan har utförts, för att undvika upprepningar och överlappningar.
På grundval av detta och efter omfattande samråd med de berörda parterna lade kommissionen fram sitt förslag, som innehåller följande huvudpunkter: en preliminär utvärdering av översvämningsrisken, för att identifiera högriskområdena (där hänsyn tas till klimatförändringarnas möjliga effekter på framtida översvämningar), kartor över översvämningsrisker, där medborgare och planeringsmyndigheter kan se den möjliga utsträckningen av översvämningar och de skador som de kan orsaka på människor, företag och miljön och den gränsöverskridande samordningen av avrinningsområden och kuststräckor som delas mellan flera länder.
I förslaget krävs att översvämningskartor utarbetas till 2013 och att planer för hantering av översvämningsrisker utarbetas till 2015 för alla avrinningsområden och kuststräckor där översvämningsrisken anses vara förhöjd.
Avslutningsvis bör det noteras att förslaget till direktiv om hantering av översvämningsrisker är nära knutet till ramdirektivet för vatten som antogs av Europaparlamentet och rådet 2000. Genom detta direktiv upprättades en ny politik för vattenresurser, genom vilken principen om integrerad hantering av flodområden infördes.
Genom detta synsätt införlivas inte bara all politik som hör samman med vattenresursernas kvalitet och mängd i en enda ram, utan dessutom skyddas den gränsöverskridande samordningen av de avrinningsområden och kuststräckor som delas av flera medlemsstater eller till och med tredjeländer.
Principen om integrerad förvaltning av avrinningsområden utgör även en viktig del av politiken för hantering av översvämningsrisker. Översvämningar måste faktiskt hanteras av regionala och centrala myndigheter på ett sådant sätt att risken för översvämningar vid både flodmynningar och källor minskas. Som jag sa tidigare är det därför som detta direktiv genom principen om integrerad förvaltning av avrinningsområden kopplas ihop med ramdirektivet för vatten.
Det bör vidare betonas att översvämningar indirekt kan orsaka skador och föroreningar från farliga ämnen, med katastrofala effekter på ekosystem och dricksvatten. På liknande sätt kan byggandet av större infrastrukturer för att skydda mot översvämningar mot översvämningar visa sig skadliga för vattenresurser, reserver av vattenresurser och känsliga ekosystem. Därför är kopplingen till ramdirektivet för vatten mycket viktig.
Slutligen betonas subsidiaritet och flexibilitet starkt i förslaget till direktiv, så att medlemsstaterna får möjlighet att hitta den lämpligaste lösningen för varje område. 
Richard Seeber (PPE-DE ),
   Herr talman! När vi kommit så här långt vill jag uttrycka mitt särskilda tack till kommissionsledamot Stavros Dimas och särskilt till hans personal och till skuggföredraganden för deras utmärkta samarbete under utarbetandet av detta betänkande.
Jag anser att översvämningar är ett mycket stort miljöproblem, vi behöver bara slå på teven för att inse att de sker allt oftare. Från 1998 till 2004 hade vi mer än hundra fall av allvarliga översvämningar, särskilt vid Danubes och Elbes stränder 2002. Dessa översvämningar krävde 700 liv, en halv miljon människor förlorade sina hem och kostnaden för skadorna uppgick till cirka 25 miljarder euro.
Vi hade återigen enorma översvämningar förra året, och min hemtrakt var ett av de områden som drabbades direkt, och därför anser jag att det är förnuftigt att diskutera vad som kan göras för att bekämpa dem på EU-nivå. Det finns mycket välgrundade vetenskapliga bevis för att frekvensen och särskilt intensiteten hos de kraftiga regnen har ökat på grund av flera faktorer som hör samman med människors verksamhet.
Jag tänker exempelvis på hejdlös urbanisering, särskilt i högriskområden. Tätorter utvecklas i riskområden, vi bygger vägar, ändrar flodriktningar och tillåter sorgligt nog ogenomtänkta byggprojekt i översvämningsområden vid flodstränder. Sedan har vi skogsavverkningen, som bland annat medför att skogen inte längre kan fylla en skyddande funktion. Intensivt jordbruk, som kan skada de övre jordlagrens porositet, inkräktande på flodnära ängar och översvämningsområden, bebyggelse av betesmark osv. bidrar till jorderosion och ökar risken för allvarliga översvämningar. Av dessa anledningar välkomnade jag kommissionens förslag att lägga fram sitt åtgärdsprogram för översvämningar efter 2000 års översvämningar.
Sedan kom kommissionens meddelande om hantering av översvämningar, och efter detta uppmanade miljöministrarna kommissionen att lägga fram detta förslag till direktiv. Vattenramdirektivet har redan nämnts. Låt mig påminna er om att det syfte som anges i artikel 1 i ramdirektivet inte bara är att skydda och förbättra vattenmiljön utan även att mildra effekterna av översvämningar. Jag anser därför att detta initiativ från kommissionen för oss i rätt riktning.
EU:s regelverk är helt nödvändigt, särskilt med tanke på att vattenmassor och vattendrag inte rättar sig efter nationsgränserna, och inte ens de allra bästa nationella strategierna kan garantera framgång. Lyckligtvis har vi medlemsstater som Storbritannien, Nederländerna och Tyskland samt även Österrike som utan tvekan redan har gjort stora framsteg. Deras insatser hindras emellertid av att de flesta strategier är av rent nationell karaktär.
Om vi skapar denna rättsliga ram för EU måste vi dock ändå lägga särskild tonvikt vid subsidiaritetsprincipen. Det var därför som jag var särskilt noga med ta upp denna fråga än en gång i mitt betänkande. Jag nämnde den uttryckligen på flera ställen eftersom jag anser att det är medlemsstaterna som bär det huvudsakliga ansvaret för att avgöra hur hög skyddsnivå de vill ha för sina medborgare och att de bör agera självständigt, särskilt när det gäller valet av skyddsåtgärder.
I detta avseende anser jag att det är särskilt viktigt att vi tar hänsyn till hur detaljerade bestämmelserna är i betänkandet, att vi inte går för långt in på detaljerad reglering på EU-nivå och framför allt att vi fortsätter att vara medvetna om ännu en risk som hör samman med kommittéförfarandet, nämligen att fastställa bestämmelser för medlemsstaterna som de anser vara politiskt olämpliga.
Vi bör även se till att medlemsstaterna kan genomföra direktivet med minsta möjliga administrativa och tekniska insatser. Det arbete som tidigare har utförts måste bevaras. Med andra ord är det viktigt att de insatser som medlemsstaterna redan har gjort för att bekämpa översvämningar beaktas fullt ut. Vi kan därför absolut inte använda parallella EU-bestämmelser för att tvinga de medlemsstater vars arbete med åtgärder till skydd mot översvämningar redan har kommit för långt för att det ska vara vettigt att införa ytterligare en uppsättning åtgärder, när deras befintliga system redan fungerar perfekt. Detta har även samband med behovet av nära samordning med vattenramdirektivet, så att alla bestämmelser i dotterdirektivet faller inom tillämpningsområdet för huvuddirektivet.
Solidaritetsprincipen är också viktig. Detta betyder att ingen medlemsstat får vidta någon åtgärd som skadar någon annan medlemsstat. Jag anser att principen att länderna i högsta divisionen alltid bör samråda med länderna i den lägre divisionen är mycket viktig. 
Jill Evans (Verts/ALE ),
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Richard Seeber för hans mycket grundliga arbete med detta viktiga betänkande. Vi har nu ett förslag till direktiv som dels är kraftfullt nog att ge människorna skydd, utan att fördenskull försöka efterlikna det arbete som redan har utförts av andra myndigheter, särskilt på regional och lokal nivå, dels också är miljövänligt.
Förslaget intresserade mig alldeles särskilt eftersom en region i Wales drabbades av mycket allvarliga översvämningar för ett antal år sedan vilket avslöjade att de åtgärder som då fanns att tillgå för att förhindra eller hantera en naturkatastrof av detta slag var otillräckliga. Det lidande och de störningar som uppstod kunde i stor utsträckning ha undvikits. De alltmer påtagliga följder för miljön som klimatförändringen innebär kräver en samordnad och genomtänkt strategi för översvämningar, som för EU:s del blir allt vanligare och mer intensiva.
Vi vill givetvis inte förhindra alla översvämningar. Översvämningar är ett naturfenomen och de är viktiga för att ett ekosystems ekologiska funktion ska upprätthållas. Men vi måste få till stånd såväl en hållbar hantering av översvämningsrisker som lämpliga politiska åtgärder och finansiella mekanismer för att åstadkomma detta. När översvämningarna når allt högre nivåer räcker fördämningar, dammar och övriga infrastrukturåtgärder inte till för att ge skydd, och de måste därför bli föremål för en helhetsbedömning.
Åtgärder för kostnadstäckning måste också föreskrivas, så att miljöarbetet inte hämmas av ekonomiska faktorer. Vi måste främja åtgärder för hantering av översvämningar som innebär att vi anpassar oss efter naturen och inte gör våld på den, och vi måste exempelvis inse att områden som i dagsläget inte riskerar att drabbas av översvämningar i framtiden kan komma att vara ytterst viktiga för att begränsa översvämningsrisken, och därför föra in dem på kartorna och i planerna.
För att direktivet ska vara effektivt och genomförbart och för att det byråkratiska förfarandet ska förenklas bör det avslutningsvis anpassas till ramdirektivet för vatten, och jag ber kollegerna att stödja de ändringsförslag som jag har lagt fram på uppdrag av min grupp och därmed se till att de båda direktiven kompletterar varandra. 
Anja Weisgerber,
   Herr talman! Även jag vill tacka föredraganden Richard Seeber för hans arbete. Det råder ingen tvekan om att vi måste göra något för att förhindra dessa översvämningskatastrofer. Jag anser dock att vi även skulle kunna uppnå ett tillräckigt skydd mot översvämningar i Europa utan ett direktiv om bedömning och hantering av översvämningar. Detta är min fasta övertygelse. Som vi alla vet tillkännagav kommissionen från början ett meddelande, inte ett direktiv. Som politiker har vi en skyldighet, nu mer än någonsin tidigare, att undvika onödig byråkrati i form av EU-direktiv. Därför anser jag faktiskt att vi kan uppnå samma ändamål med andra medel, till exempel genom att förbättra samarbetet.
En sak måste i alla händelser stå klar – om vi ska anta ett direktiv är det nödvändigt att ta hänsyn till medlemsstaternas tidigare insatser. Det arbete som gjorts tidigare måste alltså bevaras, vilket också föredraganden nämnde. Om medlemsstaterna redan uppfyller målen för detta nya direktiv med hjälp av lämpliga åtgärder måste vi i EU-institutionerna respektera detta. Det är därför av allra största vikt att hänsyn tas till de insatser som medlemsstaterna redan gör.
Om medlemsstaterna redan har sammanställt översvämningskartor för särskilda områden eller om en riskbedömning redan har gjorts får detta arbete inte nedvärderas genom ett direktiv, och dessa stater ska inte behöva utarbeta nya kartor eller genomföra nya riskbedömningar. Det skulle skapa alltför mycket byråkrati, och det är något som vi måste och ska bekämpa.
Jag vill därför be parlamentet att stödja ändringsförslag 71 i morgondagens omröstning i plenum. I detta ändringsförslag, som antogs av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, föreskrivs bland annat att medlemsstaterna kan välja att inte sammanställa planer för hantering av översvämningsrisker om de redan har planer som gör det möjligt att uppfylla direktivets mål på ett effektivt sätt. Det är subsidiaritet, det är flexibilitet.
Jag hade dock gärna sett mer av denna typ av flexibilitet. Lokala aktörer bör exempelvis kunna bestämma vilken skala som är lämpligast för kartläggningen av varje del av floden för en förebyggande översvämningshantering. Detta är ett av skälen till att jag faktiskt i princip är emot ett direktiv. 
Edite Estrela,
   Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För det första gratulerar jag föredraganden till detta utmärkta betänkande och jag tackar kommissionen för att den har lagt fram detta direktiv.
Tillsammans med Richard Seeber och andra kolleger besökte jag några av de länder som hade drabbats hårdast av översvämningarna och vi kunde observera de skador som orsakades av 2005 års översvämningar på plats. Under våra besök i Tyskland och Österrike lyssnade vi på människors oro, samlade in förslag från de regionala myndigheterna och noterade exempel på god praxis inom förebyggande och hantering av översvämningsrisker. Denna kontakt med människorna på plats var en mycket nyttig erfarenhet för oss under utarbetandet av våra rapporter.
Naturkatastrofer tenderar att återkomma allt oftare och med allt högre intensitet. De är inte längre något som inträffar en gång per århundrade. Nu återkommer de vart fjärde eller vartannat år och följderna av dem blir alltmer tragiska.
I Centraleuropa, exempelvis i Bayern, skedde allvarliga översvämningar 1999, 2002 och 2005. Redan i år har tusentals människor dessutom tvingats lämna sina hem och många fabriker har tvingats upphöra med sitt arbete, inte bara i Tyskland, utan även i länder som Tjeckien, Slovakien, Ungern och Österrike. Vissa medlemsstaters regeringar har till och med utlyst undantagstillstånd i olika regioner, och dödsoffer har redan skördats.
Naturkatastrofer lämnar regelbundet ett spår av förstörelse och död efter sig. Översvämmade städer, förstörda hem, skador för miljoner och åter miljoner euro och allvarliga sociala och miljörelaterade problem är några av de uppenbara konsekvenserna av översvämningarna.
Enligt Världshälsoorganisationen (WHO) dödas hundratals människor i naturkatastrofer varje år. Stavros Dimas sa att vi måste vara ambitiösa. Låt oss då vara ambitiösa med att förhindra naturkatastrofer och kreativa med att hitta svar på frågor som dessa: Vad kan vi göra för att förhindra att ett naturfenomen förvandlas till en katastrof? Vad kan vi göra för att förhindra alla dödsoffer, de ekologiska katastroferna och de sociala och ekonomiska problem som naturkatastrofer leder till?
Förenta nationernas generalsekreterare Kofi Annan sa i detta avseende att vi måste gå från att reagera till att förebygga, och det finns bevis för att förebyggande ger resultat. Om vi jämför översvämningarna i Bayern 2002 och 2005 ser vi att det fanns hundratals offer och betydande skador 2002, medan skadorna var 30 procent mindre 2005, trots att översvämningen var fem gånger värre. 
Holger Krahmer,
   Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Översvämningar är ett katastrofscenario som hotar många områden i Europa år efter år. Bara de senaste åren har översvämningarna i Europa kostat hundratals människoliv, gjort hundratusentals människor hemlösa och orsakat skador för miljarder. Experterna säger att sannolikheten för återkommande översvämningar kommer att öka ytterligare i framtiden.
Under sommaren 2002 översvämmades många flodområden i Centraleuropa. Jag kommer själv från Sachsen, en region som drabbades särskilt hårt av dessa översvämningar, och många av er kommer säkert ihåg bilderna av vår översvämmade huvudstad, Dresden. Efteråt arbetade min region, liksom många av de översvämningsdrabbade länderna, inte bara med återuppbyggnad och återställande av den förstörda infrastrukturen, utan även med att utarbeta förnuftiga strategier för att på lång sikt undvika och hantera översvämningar i de drabbade områdena. Det hördes högljudda krav på EU-bistånd vid denna tidpunkt. Solidaritetsfonden inrättades innan ett specifikt EU-direktiv ens hade utarbetats.
Jag ifrågasätter inte behovet av rättsliga bestämmelser och handlingsplaner för gemenskapen i princip, eftersom de flesta av Europas flodområden är uppdelade mellan två eller flera länder, och renodlat nationella strategier ibland är olämpliga. I sitt förslag till direktiv om bedömning och hantering av översvämningar har kommissionen producerat en hel del onödig byråkrati. Jag vill fokusera på två specifika punkter.
För det första innebär förslaget till direktiv ett tydligt åsidosättande av subsidiaritetsprincipen, särskilt i artiklarna 7 och 9. Tanken att medlemsstaterna ska behöva sammanställa kartor och hanteringsplaner för översvämningsrisker för delar av flodområden är oacceptabel. Vi bör endast skapa EU-regler för frågor som måste regleras på EU-nivå. Direktivet bör vara inriktat på avrinningsområdena, som inte följer nationsgränserna.
För det andra tas liten eller ingen hänsyn till befintliga planer och åtgärder. I många medlemsstater finns redan tillfredsställande arrangemang för nationella vattenmassor och vattendrag. Just de länder som tidigare har drabbats av översvämningar har nu mycket bra strategier och planer där både EU:s mål för översvämningsskydd och specifika lokala villkor beaktas. Jag stöder därför helhjärtat det ändringsförslag som innebär att en ny artikel 16a skapas, enligt vilken medlemsstaternas tidigare arbete skulle erkännas i den mån det överensstämmer med direktivets syften. Länderna måste ges det nödvändiga svängrummet i detta avseende, för om vi inte inför en god portion flexibilitet skulle detta leda till att övergången blir en enormt dyr verksamhet för just de länder som redan har utfört en hel det arbete för att utveckla effektiva strategier. Förslaget måste justeras i enlighet med detta. Vi säger ja till förebyggande av översvämningar på EU-nivå, men nej till åsidosättande av subsidiaritetsprincipen och till onödig byråkrati. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   . – Herr talman! Jag vill uttrycka min tacksamhet till Richard Seeber för hans arbete. Gratulerar.
I dag har vi i parlamentet beskrivit underjordiska vattenkällor som en betydande naturresurs. Vi måste skydda dem mot föroreningar. Nu diskuterar vi i stället sätt att skydda oss mot de destruktiva effekterna av vattnet som element, eller med andra ord mot floder. Här måste jag betona att det är nödvändigt att medlemsstaterna och länder utanför EU för ett nära samarbete om detta. Vi kan naturligtvis inte strunta i subsidiaritets- och flexibilitetsprinciperna. Jag anser dock att en viss standardisering är nödvändig när det gäller både lagstiftning och de principer som styr krishanteringen i händelse av översvämningar, samt för att se till att livräddningsutrustningar är fullständigt kompatibla. Detta kommer att möjliggöra snabb och samordnad hjälp, vilket är mycket viktigt i avrinningsområdena för floder som rinner genom mer än ett land.
Föredraganden lägger med rätta stark tonvikt vid att undvika översvämningar och behovet av skydd och ett varningssystem. Dessutom måste invånarna i hotade områden förberedas på rätt sätt, både genom utbildning i skolorna och genom väl fungerande civila försvarssystem. I Polen, där vi i år upplevde översvämningsskador i både Podkarpackie-regionen och Malopolska, har frivilligbrandkåren spelat en mycket viktig roll vid räddningsoperationer i många år, och jag vill ta detta tillfälle i akt att tacka dem offentligt för detta.
Jag vill även ansluta mig till dem som anser att vårdslös användning av åkermark har en negativ effekt på översvämningshotet, tillsammans med vårdslös skogsavverkning, placering av bostadsområden på flodslätter osv. Vi bör notera att endast en del av naturkatastroferna, inklusive översvämningar, orsakas av naturkrafter som ligger bortom människornas kontroll. Ett stort antal av dessa katastrofer, som ofta orsakar dödsoffer, personskador och enorma materiella skador, är emellertid en följd av människors ansvarslöshet eller likgiltighet. Låt oss därför vara kloka i förväg och minimera våra förluster. Syftet med det direktiv som vi nu debatterar är att hjälpa oss med detta, och låt oss hoppas att det blir effektivt. 
Johannes Blokland,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Eftersom jag lever i ett land som till stor del ligger under havsytan kommer inte mitt speciella intresse för diskussionen om detta direktiv som någon överraskning för er. Jag bor själv sex meter under havsytan. Under de senaste åren har vi bevittnat vilka katastrofala följder som översvämningar kan få. Mitt land, som inte för inte kallas länderna, har flera gånger drabbats av översvämningar.
Därför välkomnar jag detta direktiv, som bör leda till bättre skydd mot översvämningar. Det förslag som kommissionen har lagt fram för parlamentet innehåller emellertid några punkter som jag ogärna stöder. Enligt min mening bör man i detta direktiv först och främst föreskriva att medlemsstaterna inte får vidta åtgärder som leder till stora risker längre ner längs ett vattendrag. Mycket av den skada som orsakats av översvämningar förefaller vara ett resultat av mänskliga ingripanden, såsom kanalbyggen, omformning av våtängar, avverkning på bergssluttningar och liknande. Särskilda åtgärder kan bidra till att förhindra dessa skador. Detta kommer att ge dem som bor på låglandet en grundläggande känsla av trygghet. Därför stöder jag ändringsförslagen 61 och 62.
För det andra bör detta direktiv inte specifikt inriktas på att minska riskerna. När allt kommer omkring skulle detta vara en enorm uppgift i länder som redan har en hög skyddsnivå. På det hela taget kan jag säga att jag kommer att stödja de ändringar som gjordes i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, medan min grupp bedömde att fem ändringsförslag var nödvändiga, av vilka ändringsförslag 78 är det viktigaste.
Kommissionens förslag till artikel 9 kan faktiskt tolkas på ett sådant sätt att inte bara planerna, utan också genomförandet av de åtgärder som ingår i dessa planer, måste bestämmas av kommissionen. Detta innebär att överträdelseförfaranden kan inledas mot medlemsstater som inte genomför dessa konkreta åtgärder. Det leder inte endast till en helt annorlunda situation, för detta har aldrig fastställts i något direktiv, men det skulle också kunna innebära att medlemsstaterna endast kommer att begränsa sig till mycket oambitiösa planer. Jag skulle vilja höra från kommissionsledamot Stavros Dimas vad han anser om detta, för det är en mycket grundläggande fråga för mig.
Jag vill avsluta genom att tacka Richard Seeber för hans utmärkta betänkande. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   – Herr talman! Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning och hantering av översvämningar gäller fenomen som har varit kända under århundraden.
Vattenflödet förändras som ett resultat av reglering av floder, jordbruk, avverkning och minskningen av skogar. Därför behövs träning i hur vi ska reagera i händelse av översvämningar för att begränsa följderna och hoten. På platser där fördämningar, vallar och poldrar har byggts och där det inte finns några hinder för vattenflödet, drabbades man av mycket mindre skador under ”århundradets översvämning”. Deras vägar förstördes inte, eftersom de har stora kulvertar och höga broar. Programmen för att motverka översvämningar vid avrinningsområden inom kommuner, distrikt och regioner inom EU måste utformas med stor fantasi och med hjälp av den erfarenhet som finns. All denna verksamhet stöds i direktiven.
Jag skulle vilja tacka Richard Seeber för hans arbete. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta betänkande från Europaparlamentet är ett viktigt steg för hela EU:s säkerhet. I juli 1997 drabbades Polen av de värsta översvämningarna på 200 år, vilka omfattade 2 procent av landets yta. Denna naturkatastrof förde med sig enorma ekonomiska, sociala och psykologiska kostnader, 55 dödsfall och förstörelsen av hundratusentals hem, fabriker, avloppsreningsverk, skolor och historiska byggnader. De förluster som orsakades av översvämningarna uppskattades till 13 miljarder polska zloty, eller med andra ord ungefär 3 miljarder euro. Översvämningarna drabbade senare andra europeiska länder.
I förslaget till direktiv betonas att planens huvudsakliga prioritering är att skydda människors liv. Mellan 1997 och 2005 miste fler än 700 personer livet till följd av översvämningarna i Europa. Till detta kommer den ekonomiska kostnaden för översvämmade jordbruksföretag, kostnader i samband med skador på transportnätet, miljökostnader orsakade av kemiska föroreningar, översvämning av deponier och markerosion.
Detta direktiv innehåller specifika åtgärder för att minimera den skada som översvämningar orsakar, men vi bör även komma ihåg den ekologiska inverkan och de miljöeffekter som dessa har. Det återställande arbete som genomfördes efter översvämningarna i många delar av EU orsakade betydande och oersättliga förluster av skogar och av faunan i vattendrag. Vattentekniska åtgärder genomfördes med metoder som ledde till permanent obalans i floders och skogars ekosystem. På grund av detta behöver vi ägna stor uppmärksamhet åt metoderna för återställande efter översvämningar, så att man vid återställandet bevarar, i stället för att förstöra, den ekologiska balansen. 
Dorette Corbey (PSE ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag berömma Richard Seeber. Jag anser att han har lagt fram ett utmärkt betänkande, vars huvuddrag vi kommer att stödja. För miljontals människor i EU är översvämningar en realitet och en skrämmande sådan. Under de senaste åren har Donau, Rhen och Meuse alla svämmat över med förödande konsekvenser. Allt fler människor drabbas av översvämningar. Omformningen av våtängar har intensifierats och flodbäcken har förkortats. Vattennivåerna kan mycket väl höjas som ett resultat av klimatförändringar. Eftersom de flesta floder är internationella är det nödvändigt att man tar itu med detta problem på internationell nivå. Även om jag uppskattar kommissionens förslag har jag två kommentarer om det.
För det första framställs det sätt som denna fråga ska hanteras på internationellt alltför otydligt. Den enda bestämmelse som klargjorts är att problem inte får skickas vidare. Detta är enligt min åsikt inte tillräckligt, för frågan är naturligtvis: vad menas med att skicka vidare? Detta är anledningen till att den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet vill att tanken om samarbete mellan medlemsstater ska få mer kött på benen. Vi bör låta oss ledas av flodens naturliga flöde, vilket när det gäller många floder och många platser naturligtvis inte längre existerar. Principen är dock klar. Vem som helst som förkortar eller dämmer upp floden måste kompensera för detta inom sitt eget område, så att vattnet inte forsar till iväg till länder nedströms floden. Det är helt enkelt en fråga om god grannskapspolitik, och detta är anledningen till att jag ber er att stödja ändringsförslag 82.
Min andra kommentar gäller subsidiaritet. EU bör inte befatta sig med mer än vad som är absolut nödvändigt. Det finns många anledningar till detta. Demokratin bör finnas så nära medborgarna som möjligt, och det är anledningen till att PSE-gruppen i ändringsförslag 81 ber att vi ska avskaffa kravet på att planera och rapportera om floder som rinner inom en medlemsstats område, på villkor att denna medlemsstat garanterar den skyddsnivå för höga vattennivåer som beskrivs i direktivet. 
Vittorio Prodi (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Richard Seeber för det arbete han har utfört.
Jag skulle vilja betona det mervärde som detta dokument kommer att ge EU, eftersom det handlar om globala händelser som förutsätter ett globalt handlande. Åtgärder på gemenskapsnivå kan inte begränsas till de avrinningsområden som omfattar flera länder, eftersom problemet gäller alla avrinningsområden. För att hantera detta problem måste vi använda oss av bra lantmäterimetoder och av lämpliga långsiktiga försiktighetsåtgärder, huvudsakligen genom markskötsel.
I samband med detta vill jag också betona det mervärde som detta tillvägagångssätt kan bidra med i organiserandet av en satellitövervakningstjänst för vårt område. En sådan tjänst är helt nödvändig, inte minst för att ge civilskyddsenheter en ram för gemensamma ingripanden. De kommer också att behöva ingripa utanför medlemsstaternas gränser. Enligt min mening behövs ingen överdrivet stor byråkrati för att kunna reagera effektivt på sådana problem. Vad som krävs är snarare förmågan att tillhandahålla exempel och bra metoder som syftar till att garantera högsta möjliga nivå för förebyggande och kapacitet för ingripande.
Jag skulle också vilja hänvisa tillbaka till det dokument om kartografi som Frederika Brepoels lade fram. För att kunna ingripa måste vi ha kartor med georeferenser till vårt förfogande. I ett läge där kartor finns tillgängliga i elektroniskt format och på GPS-mottagare är det absurt att man ställer upp hinder för att man vill sälja papperskartor. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det dokument vi diskuterar i dag är utan tvivel nödvändigt, eftersom man där behandlar frågan om bedömning av översvämningshot och hantering av översvämningar. Detta är extra viktigt eftersom översvämningar är och kommer att fortsätta att vara den vanligaste typen av naturkatastrofer som beror på klimatförändringar, och även på grund av risken för översvämningar till följd av att grannländer släpper ut vatten från sina reservoarer. En sen reaktion eller ingen reaktion alls kan leda till att överfyllda floder svämmar över och orsakar miljörisker och materiella förluster, och även kräver människoliv. Kraftiga regn kan också leda till att floder svämmar över, särskilt i flera länder i Central- och Nordeuropa.
Som läget nu är ger dock direktivet intryck av att översvämningar kommer att vara ett förutsägbart och kontrollerbart fenomen inom EU, eftersom en grupp experter kommer att hantera dem. Ändå tar man i betänkandet inte upp frågan om översvämningar i randområden. Polens östra gräns utgör även gränsen mellan EU och Vitryssland och Ukraina, vilken löper längs floden Västra Bug. Det är svårt att föreställa sig samordnade räddningsinsatser mellan till exempel Polen och Vitryssland, eller samarbete inom avrinningsområden mellan de relevanta myndigheterna. Det är ännu svårare att koppla ihop alla strategier och finansiella mekanismer, särskilt de som faller under sammanhållningspolitiken, vars syfte är att eliminera eller minimera hoten från översvämningar genom rationella politiska åtgärder.
På västra stranden av floden Västra Bug kan EU:s experter, lokala myndigheter och krishanteringsgrupper beväpnade med kartor över hotade områden, rättsliga instrument samt finansiella analyser se till att eventuella översvämningar hålls under kontroll med små förluster. Men några meter längre bort, på Vitrysslands och Ukrainas område, strax bortom EU:s gräns, skulle översvämningen av människors bostäder och fabriker kunna bli mycket allvarlig, helt okontrollerad och leda till miljöskador. I scenariot ovan räknar man uppenbarligen inte med naturens lagar, eftersom naturkatastrofer, vilka otvivelaktigt inkluderar översvämningar, inte tar hänsyn till några politiska gränser. I direktivet borde större uppmärksamhet ha ägnats år de områden som gränsar till tredjeländer, såsom är fallet med Polen och Ukraina eller Vitryssland. I sådana områden finns det en verklig risk för dödsoffer och ekonomiska förluster, samt förorening av miljön i både mitt eget land och i andra angränsande stater. Det som krävs är naturligtvis flexibilitet, särskilt när det gäller de föreskrifter som genomförs i medlemsstaterna, och en minskning av onödig byråkrati. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ansluter mig till dem som har berömt Richard Seebers utmärkta och noggranna arbete.
Varje år transporterar Donau och Tisza 120 miljarder kubikmeter vatten genom Ungern, vilket gör oss till ledare per capita i Europa. Olyckligtvis måste vi på grund av klimatförändringar och mänskliga ingripanden flera gånger om året försvara oss mot översvämningar. Det gör vi just nu, och det gjorde vi i april i år, över ett avstånd på 1 500 kilometer. Varje gång ådrar vi oss kostnader på omkring 100 miljoner euro för dessa åtgärder, och om en damm brister uppgår skadorna till miljarder euro.
Det är dags att vi inser att vi inte kan kämpa mot naturen eftersom vi aldrig kan uppnå en varaktig seger. Vi behöver ändra vårt tillvägagångssätt och detta är vad begreppet hållbar utveckling handlar om. Det är hög tid att denna förändrade inställning leder till en förändring av våra försvarsstrategier mot översvämningar. Detta måste grundas på ett omfattande program där man fäster lika stor vikt vid att prioritera bekämpning av översvämningar som vid landsbygdsutveckling och miljöskydd.
En hållbar vattenförvaltning där man använder tekniker som är i samklang med naturen måste prioriteras. I detta avseende behöver vi uppmuntra förändringar i markanvändningen längs floder och markförvaltningen i översvämningsdrabbade områden. Inrättandet av kontrollsystem för vatten som baseras på kvarhållande av det överflödsvatten som översvämningar har fört med sig bör stödjas genom EU:s stöd för skydd av jordbruksmiljön. Inom förvaltningen av översvämningsdrabbade områden skulle det vara värt att stödja decentraliserad produktion av förnybar energi baserad på den biomassa som skapats inom de översvämningsdrabbade områdena. Problemen med infrastrukturen i de drabbade områdena bör lösas med integrerade lokala utvecklingsplaner och program för landsbygdsutveckling, där särskild uppmärksamhet ges till återställande och underhåll av vägnäten mellan och inom bebyggda områden.
En stor förtjänst hos detta betänkande är slutligen att den stora vikten av samarbete mellan länder som delar avrinningsområden betonas. Det är inte särskilt svårt att se sambandet mellan Tiszlas översvämningar och den olagliga avverkningen och stölden av timmer som genomförts med förbrytarmetoder i Ukraina, Rumänien, och nyligen i Ungern. Jag skulle vilja uppmana de ansvariga myndigheterna i de berörda länderna att göra allt de kan för att bekämpa korruptionen inom skogsindustrin, som har nått sådana tragiska proportioner i Östeuropa. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans utmärkta betänkande och goda arbete. Det allmänna tillvägagångssättet och många enskilda punkter har tagits upp i kväll. Jag skulle vilja ta upp två av dessa, nämligen föredragandens uppmaning, vilken vi också har gett uttryck för, om att detta betänkande bör vara nära kopplat till ramdirektivet om vatten, eftersom vi är övertygade om att effektivt förebyggande och effektiv hantering av översvämningar endast kan uppnås om målen för detta betänkande är förenliga med målen i ramdirektivet om vatten.
Samtidigt välkomnar jag varmt kravet på förbättrat naturligt förebyggande av översvämningar. De senaste årens översvämningar har visat att man inte kan förhindra katastrofer med enbart tekniska åtgärder och att de naturliga egenskaperna hos floder och vattendrag måste beaktas. Floder och vattendrag måste åter ges större plats. Dessutom måste den ökande tendensen att förstöra marken genom intensivt jordbruk bekämpas. Större tonvikt måste läggas vid den funktion som jordbruket och skogsbruket fyller i förebyggandet av översvämningar. 
Petr Duchoň (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig göra några kommentarer om Europaparlamentets och rådets förslag till direktiv om bedömning och hantering av översvämningar.
Detta direktiv är resultatet av erfarenhet som uppnåtts under många år i medlemsstaterna när det gäller förvaltning av vattenvägar. I direktivet fästs stor vikt vid de rationella principer som är viktiga för att hantera översvämningsrisker. De som är verksamma inom det här området välkomnar detta direktiv. På ett praktiskt plan kommer införandet av detta direktiv att bidra till att de ökande översvämningshoten kan minskas.
Det bör inte finnas några större problem vare sig med att anpassa medlemsstaternas lagstiftning eller med de administrativa krav som följer av det antagna direktivet.
Tjeckien har många års erfarenhet av drift och underhåll av vattenvägar. År 1975 var Tjeckien ett av de första länderna i Europa som godkände en plan för vattenförvaltning baserad på förvaltningen av enskilda avrinningsområden.
Den solidaritet över gränserna som krävs enligt direktivet under diskussion kan naturligtvis observeras redan i dag. Ett exempel på detta är det enastående arbete som utfördes vid floden Morava i Tjeckien under de senaste översvämningarna i våras. Genom detta fantastiska arbete, som omfattade 230 miljoner m3 vatten utanför de uppdämda reservoarerna i Tjeckien, minskade strömningstakten med mer än 215 m3/s när den var på topp på 1500 m3/s. Vallarna på den slovakiska och österrikiska sidan är gjorda för ett maximalt flöde på 1600 m3/s. På detta sätt lyckades man förhindra dödsoffer och mycket värre skador från översvämningen. Av detta exempel kan man se att vi definitivt inte står försvarslösa inför översvämningar. Genom en förnuftig och samordnad politik kan vi uppnå påtagliga resultat. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! Förra året inträffade enorma översvämningar över hela Europa och vi glömmer aldrig de sorgliga bilderna på drabbade familjer, landsbygdsområden och städer. De översvämningsdrabbade begär på goda grunder att politikerna agerar på både nationell nivå och EU-nivå för att förhindra katastrofer.
Översvämningarna låter sig inte hejdas av nationsgränser. Programmet för att förebygga översvämningar bör, liksom översvämningskartorna, innefatta såväl enskilda stater som avrinningsområden. En samordning av de omfattande internationella planerna för avrinningsområden måste innefatta även delavrinningsområdena och de åtgärder som vidtas i ett land får inte innebära att översvämningsrisken i andra stater ökar. Detta bör vara utgångspunkten för allt samarbete inom och utanför EU.
Översvämningarna leder ofta till miljöföroreningar som orsakas av industri-, jordbruks-, och andra anläggningar i det berörda området, och föroreningarna är inte sällan farligare än själva översvämningen. På kartorna över översvämningsrisker eller i planerna för hantering av översvämningsrisker måste därför möjliga föroreningskällor beaktas. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först tacka Richard Seeber för hans berömvärda behandling av detta förslag till direktiv. Vi vet alla hur många orsaker det finns till dessa allt hemskare översvämningskatastrofer. Lyckligtvis har vi inte alla behövt uppleva sådana katastrofer. Åttio procent av våra europeiska floder korsar gränser och är således internationella vattendrag, vilket betyder att vi alla kan dra nytta av en uppsättning EU-regler. Samtidigt måste vi betona att subsidiaritet är en mycket grundläggande princip som inte får överträdas. Därför slits jag mellan dessa två positioner.
Förebyggande av översvämningar är ett klassiskt exempel på solidaritet. Jag bor vid en flods nedre lopp och jag vet vad det innebär när det inte finns något skydd mot översvämningar uppströms, när det inte finns några kompensationsområden, fördröjningsmagasin och liknande, när det övre loppet hela tiden stängs in, med åtföljande ökning av strömningshastigheten. I förslaget till direktiv garanteras en miniminivå för skyddet av gemensamma intressen och en grad av solidaritet – till exempel genom solidaritetsfonden, ur vilken faktiskt omkring 100 miljoner euro betalades ut till Rumänien, Bulgarien och Tyrolen under 2005. Jag anser att man tar hänsyn till subsidiariteten i förslaget, men inte tillräckligt mycket. Man skulle kunna gå lite längre i denna riktning. Det behöver inte ens sägas att subsidiaritet inte innebär att medlemsstaterna befrias från sina skyldigheter.
Det tillvägagångssätt i tre steg som vi har skisserat är logiskt: bedömning av gränsöverskridande risker, utarbetande av översvämningskartor och utarbetande av beredskapsplaner för effektiv krishantering. Även om det inte fanns någon översynsklausul, skulle jag vara glad om vi efter de första fem åren diskuterar om det europeiska tillvägagångssättet verkligen har lett till önskat resultat. 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det har handlat om ”vatten, vatten överallt” i kväll och ännu kan man inte se slutet! Jag välkomnar uppmaningen till internationell samordning av åtgärder för hanteringen av översvämningsrisker, och jag tackar min ärade kollega Richard Seeber för hans balanserade betänkande. Vatten känner inga gränser, inte bara grundvatten utan också, i synnerhet, det vatten som transporteras av floder. För många av dessa floder finns det redan gränsöverskridande planer och som ett resultat av detta också gränsöverskridande åtgärder.
Alla som betraktar Rhen och Mosel, vilka rinner genom min hemregion, som internationella europeiska floder kommer att vara medvetna om att översvämningsproblem endast kan hanteras genom gemensamt handlande av alla stater som har någon strand mot dessa floder. Om ni observerade människornas reaktioner på översvämningen i vårt område, skulle ni kunna få intrycket att invånarna i Moselområdet hade bemästrat konsten att hantera översvämningar, att de så att säga hade fått god övning i denna konst. Men alla de, vars familjer någonsin har varit tvungna att utrymma sina källare, lador eller till och med hela hemmet efter att ha hört ett meddelande från Trier om att vattennivån skulle stiga med ett visst antal centimeter inom den närmaste timmen, med vetskap om att detta kommer att leda till att vattnet kommer in i hallen i deras hem, vet annorlunda. Gudskelov kan vi få sådan korrekt information nuförtiden, men alla som varit utsatta för detta vet vad det innebär att vara i ständig beredskap närhelst det kommer ett kraftigt eller varaktigt regn. De vet allt om den fysiska ansträngning, den kostnad och den tid som krävs för att hantera dessa hårda prövningar. Ingen region vänjer sig någonsin vid översvämningar.
Nu har vi kämpat med dessa problem under många år och under den tiden har vi också funnit bundsförvanter på andra sidan gränserna. Vi har gjort givande erfarenheter som vi kan bygga vidare på. Förebyggande och hantering av översvämningar i områden där det finns risk för översvämning måste vara en uppgift för behöriga lokala organ som verkar utifrån internationellt harmoniserade bestämmelser. I linje med målet att minska byråkratin, måste skyldigheterna för alla myndigheter, och på alla förvaltningsnivåer, gentemot kommissionen begränsas till ett minimum. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Temat översvämningar har nyligen blivit mycket aktuellt och skadorna som orsakats av översvämningar har nått astronomiska proportioner, vilket påverkar den ekonomiska utvecklingen i de enskilda länder som berörs. Skadorna uppstår huvudsakligen till följd av att avrinningsområdenas naturliga vattenhållningsförmåga minskas, och även på grund av människors vårdslösa ingripande i miljön, till exempel genom att reglera flöden, genom uppförande av byggnader och industrier i översvämningshotade områden och genom att minska omfattningen av naturliga översvämningsområden. Klimatförändringar spelar också en stor roll, med längre perioder av torka och ökad förekomst av intensiv lokaliserad nederbörd. Därför välkomnar jag förslaget till direktiv, vilket kommer att möjliggöra ett förbättrat samarbete om förebyggande av översvämningar och när det gäller att föreslå och hantera åtgärder mot översvämning, inklusive övervakning av särskilda områden i enskilda EU-stater och även i angränsande stater.
Den stärkta solidaritetsprincipen enligt artikel 9.4, där man fastställer regeln att hantering av översvämningar i en stat inte kan tillåtas öka risken för översvämning i angränsande stater, måste tolkas i den bemärkelsen att det är nödvändigt att genomföra ömsesidiga förberedande samråd och därefter samordna individuella åtgärder mot översvämningar, och att det ska råda enighet om detta både uppströms och nedströms längs den berörda floden, och utan risk för ömsesidiga negativa effekter för någon av de stater som den berörda floden rinner igenom.
Jag uppskattar också att föredraganden Richard Seeber förstår hur viktiga de lokala och regionala myndigheterna är i denna process. Detta framgår av den långa rad ändringsförslag som handlar om att engagera lokala myndigheter på ett positivt sätt i beslutsprocessen för förebyggande, planering och hantering av de översvämningsrisker som påverkar dem. Jag skulle vilja tacka Richard Seeber för att han har lagt fram ett sådant utmärkt arbete. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill lyckönska föredraganden till hans arbete.
Översvämningar blir allt vanligare i hela Europa och orsakar oerhörda ekonomiska förluster, och ibland går också liv till spillo. Lagen kommer därför att vara viktig och bidra till att underlätta en samordning av de resurser i Europa som syftar till att minska risken för sådana händelser. Det ursprungliga förslaget var bristfälligt genom att man endast beaktade översvämningar från avrinningsområden. Därmed förbisågs fullständigt andra typer av översvämningar, exempelvis till följd av kraftiga regn, som inte nödvändigtvis uppstår genom att floder svämmar över. Direktivet skulle följaktligen vara helt eller i stort sett betydelselöst för exempelvis mitt eget land Malta, som saknar floder men inte desto mindre drabbas av översvämningar.
Översvämningar är vanliga i mitt land, men de orsakas av kraftiga regn. För bara några år sedan fick mitt land ett betydande ekonomiskt stöd från Europeiska unionens solidaritetsfond till följd av omfattande skador efter översvämningar som i sin tur orsakades av kraftiga regn.
Det är av största betydelse när en ny lag antas på EU-nivå att den utformas på ett sätt som gör den relevant och verkligt tillämplig i samtliga medlemsstater och att hänsyn tas till varje lands problem och speciella omständigheter. Jag är följaktligen tacksam över att föredraganden, liksom utskottet för regional utveckling, har godtagit mitt förslag om en bredare och mer övergripande definition av begreppet översvämningar och om att den nya lagen också ska innefatta översvämningar till följd av kraftiga regn. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För en månad sedan, vid plenarsammanträdet i maj, och mot bakgrund av de allt vanligare naturkatastroferna och särskilt översvämningarna, antog vi betänkandet om den nya solidaritetsfonden för perioden 2007–2013, som jag var föredragande för, i första behandlingen. Under denna debatt uttryckte man liksom i dag klart och tydligt en önskan om europeisk solidaritet. Jag är också övertygad om att denna fond i händelse av direkta skador starkt kommer att bidra till att unionen kan agera på ett effektivare och mer målinriktat sätt inom områden där allmänheten förväntar sig att EU ska vidta åtgärder.
Den här våren kom ytterligare belägg för att översvämningar inte hejdas av nationsgränserna i Europa. Med allt kortare intervaller har vi betalat priset för oansvarigt byggande, otillräckliga försiktighetsåtgärder och brist på översvämningsområden. Vid detta tillfälle var dessa brister mest påtagliga vid Donaus nedre lopp. Ja, problemen är i stor utsträckning orsakade av människor. Vad som saknas är en bindande rättslig ram, en viss grad av hantering av förebyggande av översvämningar samt viljan att genomföra det som redan har avtalats. Det betänkande som sammanställts av Richard Seeber ger oss en god grund för ett europeiskt regelverk, förutsatt att – som ni ju åter betonade, herr kommissionsledamot – subsidiaritetsprincipen tillämpas strikt. Viktiga beslut såsom skyddsnivåer och rätt val av skyddsåtgärder kan bara fattas av medlemsstaterna själva. Enkelt uttryckt måste medlemsstaterna, även efter det att förslaget till direktiv har trätt i kraft, ha rätt att fortsätta presentera EU-relevant information och vidarebefordra den till Bryssel på det vanliga sättet, för att undvika att skapa ny byråkrati som inte skulle tjäna något praktiskt syfte. Betänkandet i dess nuvarande form är bra och bör därför antas av en stor majoritet. 
Stavros Dimas,
   .  Herr talman! Låt mig kort beskriva kommissionens inställning i några viktiga frågor som parlamentet har tagit upp.
Jag skulle vilja betona att de flesta ändringsförslag som har antagits av Europaparlamentet innehåller nyttiga förtydliganden av förslaget som ytterligare tydliggör sambandet, särskilt i samband med ramdirektivet för vatten. Jag kommer först av allt att kommentera de ändringsförslag som kommissionen kan godta helt, i princip eller delvis.
Översvämningar och de krishanteringsåtgärder som tillämpas för att hantera dem har två sidor: De kan på en och samma gång både vara skadliga och bidra till att förbättra miljön. Kommissionen håller därför med föredraganden om att det är viktigt att hitta rätt balans mellan åtgärder för hantering av översvämningsrisker och miljöskydd, medan man samtidigt behåller de lämpliga hänvisningarna till ramdirektivet för vatten. Följaktligen godtar kommissionen följande ändringsförslag: ändringsförslag 36 om bedömning av effektiviteten hos befintliga infrastrukturer konstruerade av människan för att förhindra översvämningar, ändringsförslag 60 om ekonomiska och miljömässiga bedömningar av åtgärder för riskhantering och ändringsförslag 74 om prioritering av de åtgärder som främjar hållbar riskhantering.
När det gäller effekten av klimatförändringar håller kommissionen med om att denna parameter måste tas i beaktande, särskilt när man ser över bedömningar av översvämningsrisken. Följaktligen kan kommissionen godta ändringsförslagen 38 och 73, vilka stärker de relevanta bestämmelserna i direktivet.
Kommissionen vill inte belasta medlemsstaterna med några onödiga administrativa bördor och delar åsikten att medlemsstaterna under direktivets första tillämpningsperiod måste få använda kartor och diagram som redan existerar och som uppfyller kraven i direktivet. Detta betonades av kommissionen i skäl 13 i förslaget, med innebörden att kommissionen i princip kan godta de relevanta ändringar som föreslagits av parlamentet, nämligen ändringsförslagen 37, 55 och 71.
Direktivets praktiska och effektiva tillämpning beror på samarbete och samordning mellan de huvudsakliga organen för hantering av översvämningsrisker i avrinningsområden som korsar flera länders administrativa och politiska gränser. Kommissionen kan därför helt eller i princip godta en rad ändringsförslag där dessa skyldigheter förtydligas ytterligare, såsom ändringsförslag 62, vilket godtas helt, och ändringsförslag 61, vilket godtas i princip.
Jag vill nu nämna de ändringsförslag som kommissionen inte kan godta. För det första anser kommissionen att medborgarna har rätt till skydd mot översvämningar oavsett ursprung. Följaktligen kan vissa typer av översvämningar inte undantas, vilket är anledningen till att jag godtar ändringsförslag 28. Inte heller kan den nödvändiga informationen begränsas med syfte att kartlägga den. Följaktligen kan kommissionen inte godta ändringsförslagen 14, 27, 42, 43 eller 47. Inom denna ram är inte heller ändringsförslag 51 godtagbart, eftersom det inte överensstämmer med resten av direktivets text. För det andra läggs överflödiga referenser till i vissa ändringsförslag eller så sker en överlappning med andra delar av gemenskapslagstiftningen eller så skapas rättslig oklarhet. Jag syftar specifikt på ändringsförslagen 53, 59 och 63. Kommissionen kan inte godta dessa.
Slutligen kan kommissionen inte heller godta ändringsförslag 23 och stryker det skäl där man hänvisar till stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Av de 20 nya ändringsförslagen kan kommissionen godta 14 antingen helt eller delvis. Emellertid skulle jag vilja hänvisa till ett specifikt ändringsförslag som inte kan godtas av en särskilt viktig anledning. Jag syftar på ändringsförslag 81, där man föreslår ett undantag för nationella avrinningsområden på vissa villkor. Det finns två skäl till detta. För det första gäller kommissionens förslag alla avrinningsområden, såväl nationella som internationella. Både medborgare och företag kräver samma skyddsnivå och hantering av översvämningsrisker, oberoende av avrinningsområdets typ eller dess geografiska placering. Varje försök att begränsa direktivets omfattning till nationella avrinningsområden skulle skapa diskriminerande situationer och skulle skapa ett olämpligt prejudikat inom EU:s miljöpolitik. För det andra, och med tanke på den rättsliga klarheten, stöder kommissionen som jag tidigare sa ett antal ändringsförslag där man fastställer nödvändiga förutsättningar för att se till att de befintliga bestämmelserna kommer att tillämpas på ett sätt som är förenligt med direktivet under övergångsperioden. Ändringsförslag 81 strider mot detta mål och skapar rättslig osäkerhet för medborgarna.
Avslutningsvis är jag glad att kunna tillkännage att kommissionen godtar 71 ändringsförslag, av vilka 16 godtas helt och 55 godtas i princip eller delvis. På grund av de skäl som jag tidigare uppgav kan kommissionen inte godta 24 ändringsförslag. Jag kommer att lämna en komplett förteckning över kommissionens ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen till parlamentets sekretariat(1).
Jag skulle ännu en gång vilja gratulera och tacka Richard Seeber för hans insatser och för hans enastående arbete. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.

Jag konstaterar med tillfredsställelse att kommissionen kan godta 71 ändringsförslag helt, delvis eller i princip.
Kommissionen godtar helt 16 ändringsförslag: 1, 2, 3, 5, 13, 16, 18, 25, 28, 32, 39, 45, 54, 58, 62 och 66.
Kommissionen godtar 55 ändringsförslag i princip eller delvis: 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 17, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 29, 30, 31, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 41, 46, 48, 49, 52, 55, 56, 60, 61, 64, 67, 68, 69, 71, 73, 74, 77, 78, 79, 80, 82, 83, 84, 86, 87, 88, 90, 93 och 94.
Kommissionen kan inte godta 24 ändringsförslag: 14, 23, 27, 42, 43, 44, 47, 50, 51, 53, 57, 59, 63, 65, 70, 72, 75, 76, 81, 85, 89, 91, 92 och 95. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (O-0049/2006 – B6-0307/2006) till kommissionen från Luís Queiró för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater om åtgärder för att främja turismen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Herr Verheugen! När kommissionen i mars lade fram sitt meddelande ”En ny turistpolitik för EU – Mot ett stärkt partnerskap för turismen i Europa” skulle detta ha kunnat vara, och borde ha varit, ett tillfälle att diskutera gemenskapsinstitutionernas kommande åtgärder för att stärka turistnäringen inom EU. Tyvärr var detta inte fallet.
Världen i dag är inte längre den som vi levde i för 15 eller 20 år sedan, när en vital ekonomi under snabb utveckling fördelade välstånd bland Europas medborgare. I dagens värld ställer den globala ekonomin oss inför nya svårigheter, men också nya lockelser. Det är en annorlunda verklighet som kräver annorlunda svar. Vår utvecklingsmodell är föråldrad och kommer att vara ineffektiv om vi inte åtgärdar detta.
EU behöver alltså finna utvecklingsmöjligheter där unionen kan vara konkurrenskraftig och hållbar, där den har relativa fördelar med ekonomisk potential. Detta är fallet med turismen.
Vi kan självklart inte tävla med exotiska resmål, men vi har historia, kulturarv och en enastående, enormt varierad potential för att dra till oss besökare.
Vi är alla medvetna om att den europeiska turistnäringen är en av de sektorer som bäst kan reagera på de utmaningar som den globala ekonomin skapar. Den är svår att omlokalisera och lätt anpassningsbar, och den kan uppfylla krav på kvalitet och miljöskydd. Den kan möta kravet på bättre yrkesutbildning. Den kan övervinna problemet med säsongsbundenhet om den kan anpassa sig till nya målgrupper, och den har förutsättningar för tillväxt.
När kommissionen lägger fram ett nytt meddelande om detta ämne kunde man därför förvänta sig att den skulle komma med något nytt och bemöta de utmaningar som parlamentet framställde i sin resolution om framtiden för hållbar turism inom EU, som antogs i september 2005. I stället har kommissionen åstadkommit ett fantasilöst dokument, där den mycket sällan tar upp de initiativ som parlamentet kommit med. Detta räcker inte, herr kommissionsledamot. Förslaget om att anta specifika åtgärder för en hållbar utveckling av turistindustrin och till att utnyttja denna sektor på ett ekonomiskt lönsamt sätt har inte gett upphov till något svar från kommissionen, eller bara ett otillräckligt sådant.
Låt oss se på bevisen för detta. Varför har inte kommissionen följt upp våra förslag för att ta itu med problemet med säsongsbundenhet, särskilt genom att stärka mekanismerna för att utveckla seniorturismen under lågsäsonger? Är det för att kommissionen inte håller med? Är det för att den anser att det är meningslöst? Eller skördar program som Spaniens Inserso, till exempel, inte de framgångar som alla ekonomiska aktörer finner i det?
Ett annat exempel är följande: De europeiska kulturhuvudstäderna är en framgångsrik modell när det gäller att främja värdstädernas kulturarv och skapa en ökad identitetskänsla bland EU:s medborgare. Det som kommissionen har att säga om att anpassa denna idé till turismen, vilket parlamentet och ett antal ekonomiska aktörer förespråkar är, och jag citerar, att den kommer ”att arbeta för att sprida dessa goda rutiner, exempelvis genom en utmärkelse till resmål i Europa som lyckats bra med sin turistsatsning”. ”Arbeta för att sprida dessa goda rutiner?” När det gäller initiativ och dynamik måste vi konstatera att detta inte ens på långa vägar är gott nog. Samma sak skulle man kunna säga om parlamentets önskemål om att delta i utarbetandet av Agenda 21 för europeisk turism, eller behovet av att införa mekanismer för att skydda europeiska turister som har fastnat i kris- eller katastrofsituationer utomlands. Än en gång har kommissionens svar varit tystnad.
I en marknadsekonomi förväntas inte offentliga institutioner planera ekonomin, organisera investeringar eller förvalta ekonomiska strukturer. Inom EU är det inte kommissionens uppgift att göra vad medlemsstaterna och privata företag kan göra bättre. Turism är ett typiskt subsidiaritetsområde. Trots detta skulle man kunna förvänta sig större visioner, större politisk vilja, en förmåga att fatta beslut och, framför allt, att man sänder klara signaler till privata ekonomiska aktörer och till medlemsstaterna. Detta var vad vi förväntade oss av kommissionens meddelande om turism.
Herr kommissionsledamot! Jag måste säga er än en gång att vi har blivit besvikna. Kommissionens meddelande är inte ambitiöst. Det är mer ett analysdokument, vilket har sina positiva sidor, det medger jag, men meddelandet är inte särskilt kreativt och saknar mod och visioner. Det är ett dokument som inte ens överensstämmer med grönboken om unionens sjöfartspolitik, som har offentliggjorts sedan dess, där havets och kustländernas potential för turism betonas i stor utsträckning.
Herr kommissionsledamot! Låt mig att avslutningsvis omformulera den fråga som gav upphov till den här debatten. Enklare uttryckt frågar jag vilka nya idéer, viktiga förslag och användbara råd som kommissionen har för turistnäringen eller, med andra ord, hur kommissionen avser att bidra till att göra turismen inom EU mer dynamisk.
I slutändan, herr kommissionsledamot, är de frågor som jag här ställer i grunden olika sätt att uttrycka en och samma sak. De handlar om behovet att utnyttja denna sektors enorma ekonomiska potential till fullo för att åstadkomma tillväxt och arbetstillfällen inom EU. 
Günter Verheugen,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag är rädd att jag knappast kan hålla med Luís Queiró. Jag skulle verkligen uppskatta allt det som ni föreslår, men tyvärr faller det inte inom Europeiska kommissionens behörighet. Som ni vet har konstitutionen, i vilken EU ges befogenhet för att lagstifta om turism, inte trätt i kraft. Och alla de utmärkta förslag som ni har kommit med kan mycket väl vara önskvärda, men de kan inte genomföras eftersom kommissionen inte är berättigad att göra detta.
Jag sa detta redan då, och vad kommissionen har gjort i stället är något mycket svårare, nämligen att övertala medlemsstaterna, under de mycket prövande omständigheter som råder i dagsläget, att de trots detta skulle sätta igång och utveckla en samordnad EU-politik för turism. Detta kan inte uppnås på kort sikt eftersom vi, som sagt, inte har befogenheter för att reglera dessa frågor.
Vi lade fram detta meddelande i mars i år, det har diskuterats vid ett flertal tillfällen med de ministrar som är ansvariga för turism i medlemsstaterna och har mottagits väl av dem. Det kommer att leda till att många nya möjligheter erbjuds, men jag kan inte förutsäga när dessa åtgärder faktiskt kommer att vidtas. Det är tyvärr bara så det förhåller sig.
Jag föreslår att vi fortsätter att diskutera detta ämne på djupet, men särskilt att vi gör vårt bästa för att se till att den europeiska konstitutionen träder i kraft. Då kommer vi att ha en helt ny uppsättning möjligheter att agera inom detta område, vilket – och här håller jag helhjärtat med er – är ytterst viktigt för EU:s ekonomiska framtid.
Jag är fast övertygad om att turismen erbjuder en enorm potential för EU:s ekonomiska utveckling. Om det finns något område där vi kan förvänta oss en global ekonomisk utveckling och där vår egen befolkningsutveckling kan producera kraftig tillväxt, så är det utan tvekan turismen. Kommissionen kommer att sträva efter att uppmuntra medlemsstaterna och de berörda sektorerna inom näringslivet att vidta samordnade åtgärder för att maximalt utnyttja denna potential. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ämnet för vår debatt är högst aktuellt. Den viktigaste och längsta turistsäsongen, sommarsäsongen, ligger mycket nära i tiden och vi kan nu bättre förstå vad turismen innebär för ekonomisk utveckling, regional konvergens, arbetstillfällen, livskvalitet och säkerhet för EU:s medborgare.
Turismen är en dynamisk verksamhet som, tillsammans med relaterad verksamhet, står för 11 procent av EU:s BNP. Emellertid krävs det enligt Lissabonstrategin och med tanke på vår internationella konkurrenssituation att vi gör ännu mer och att vi utvecklar denna sektor. Med denna muntliga fråga vill vi därför belysa turismens potential för att bidra till EU:s utvecklingsmål och till de utmaningar som vi alla tillsammans står inför.
Vi anser att många av de åtgärder som det hänvisas till i Europaparlamentets resolutionsförslag, och som även tas upp i Luís Queirós muntliga fråga, kan sättas i verket om den politiska viljan och det politiska engagemanget finns där. Det är möjligt att göra den europeiska turismen mer synlig, att samordna marknadsföringen och göra produkterna och målen enhetliga, så den blir synlig och känd både i omvärlden och av EU-medborgarna.
Därför anser jag att vi, även om vi inte har konstitutionen, kan samarbeta med den privata sektorn och med de statliga organen för att främja några av dessa faktorer. Jag är mycket nöjd över att kommissionsledamoten instämmer med oss och vi litar på att han kommer att utnyttja alla möjligheter som kommissionen har genom arbetsgrupper och forum så att vi alla blir medvetna om dessa utmaningar. Det faktum att de nämns i konstitutionen och att vi alla har godtagit dem som en positiv faktor för att gå mot en samordnad politik gör att vi kan börja genomföra dem på ett intelligent sätt. 
Marta Vincenzi,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I september 2005 antog parlamentet resolutionen om hållbar turism. Ungefär en månad senare, den 21 oktober, hade jag möjlighet att lyssna till ert anförande i Malta, vid ett viktigt men informellt möte – jag syftar på forumet för arbetstagare och branschorganisationer. Fastän ni inte hänvisade till parlamentets debatt anammade ni många av de observationer som vi hade gjort här i parlamentet och i utskottet.
Vid detta tillfälle hade ni inga planer på att dra tillbaka förslaget om en EU-politik för turism på grund av att konstitutionen ännu inte hade antagits. Ändå hade Frankrike och Nederländerna redan sagt nej i sina folkomröstningar.
Fastän tanken om att en gemenskapspolitik för turism skulle kunna ersätta den nationella politiken definitivt verkar ha uteslutits är stöd från EU fortfarande möjligt. Detta skulle kunna ta formen av ekonomiskt stöd, vilket skulle leda till administrativt samarbete, pilotprojekt och vägledning, för att genomföra (såsom skett med strukturfonderna) en verklig politik för turistsektorn, som skulle styra de beslut som offentliga organ och ekonomiska aktörer fattar.
Trots att det inte går att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning kan EU-institutionerna fortfarande samarbeta när det bedöms vara nödvändigt för att den inre marknaden ska fungera eller där det finns en specifik rättslig grund, som till exempel konsumentskydd, transporter och miljön. Enligt min åsikt finns det därför ingen anledning till att detta meddelande ska behöva rinna ut i sanden eller varför vi inte skulle kunna ha en politik för europeisk turism.
Herr kommissionsledamot! Jag anser att ett närmare samarbete med parlamentet skulle vara till nytta även för er. 
Sepp Kusstatscher,
   — Herr talman! Jag instämmer med den föregående talaren Marta Vincenzi, och anser även att kommissionen med en stor portion av god vilja kan göra ganska mycket för samordningen, trots att konstitutionen ännu inte har trätt i kraft. Jag tackar Luís Queiró för att han tagit upp frågan.
Jag skulle vilja begränsa mig till två punkter, nämligen turistnäringens säsongsbundenhet, vilken har åsidosatts, och hållbarheten hos turistnäringen som helhet. Att turistnäringens säsongsbundenhet är ett problem betonades vid ett möte i Bryssel förra torsdagen, där framstående gästtalare och deltagare medverkade. De negativa effekterna av säsongsbunden verksamhet är kännbara främst för dem som arbetar inom turistnäringen, vare sig de är egenföretagare eller löntagare. Under högsäsongen är de överarbetade och när det inte är säsong är de arbetslösa. Samma sak gäller turistmålen, som invaderas av människor under en del av året och sedan blir till övergivna spökstäder. Vad är det jag försöker säga? Att kommissionen bör ta itu med den här obalansen som är ett brådskande problem inom EU och försöka finna lösningar tillsammans med medlemsstaterna och regionerna.
Låt mig gå över till hållbarheten, vilket är den huvudsakliga anledningen till att jag anser att kommissionen bör ingripa i större grad när det gäller turismen. Vi har tillräckligt med exempel på platser där ohämmad turism har lett till en sådan stor belastning på den naturliga miljön att hela vilda eller odlade landskap har förstörts, vilket i sin tur har urholkat den väsentliga ekonomiska grunden för turismen.
Det mest hållbara sättet att resa är med tåg. För omkring 100 år sedan var järnvägarna det viktigaste transportmedlet, men nu har de nästan fallit i glömska. Det är av väsentlig betydelse att vi återupptäcker järnvägarnas roll inom turismen. Jag säger er detta eftersom jag har tillbringat åtta timmar på tåget för att komma till Strasbourg i dag. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   . – Herr talman! Turismen är ett viktigt socialt, kulturellt och ekonomiskt fenomen. Turismen medför utmaningar som vi måste ta itu med.
EU:s utvidgning för att inkludera nya medlemsstater har inneburit att man har utarbetat en ny politik för turismen för att tillgodose nuvarande och framtida krav. Därför är det bra att Europeiska kommissionen har lagt fram ett lämpligt meddelande om detta, och att parlamentet den 8 september 2005 antog en resolution om de nya perspektiven och utmaningarna för en hållbar europeisk turism. Mer än nio månader har förflutit sedan dess men ingenting har hänt. Låt oss hoppas att Luís Queirós fråga kommer att få kommissionen att börja agera. Det är oacceptabelt att komma med ursäkten att vi inte har någon konstitution, eftersom turismen fanns före förslaget om en konstitution och kommer att fortsätta att existera även om en konstitution inte antas. Turismen kräver omsorg och utveckling.
Jag skulle vilja utnyttja detta tillfälle till att påminna er om att det utöver det problem som togs upp i frågan finns andra frågor som är minst lika viktiga, till exempel utvecklingen av turismen i de nya medlemsstaterna och i mindre kända regioner med oförstörda landskap och en naturlig balans, där den traditionella kulturen fortfarande är mycket levande. Särskild uppmärksamhet bör fästas vid den ”östra muren”, eller med andra ord de fattigaste regionerna i EU, som emellertid har de största utvecklingsmöjligheterna. Dessa regioner kräver ett särskilt, noggrant genomtänkt program.
För de gamla medlemsstaterna, och särskilt för de regioner som i allmänhet betraktas som attraktiva, är problemet att de har alltför många turister, med alla de konsekvenser som detta för med sig, inklusive förluster av naturresurser och viktiga kulturella aspekter. En viktig fråga rör bevarandet av historiska träbyggnader, exploateringen av historiska städer för turism och utarbetande av ett effektivt program för att genomföra landsbygdsturism i landsbygdsområden.
Vi måste komma ihåg att investeringar i turism ger den snabbaste utdelningen, att turism har mycket att erbjuda människor, men att en planlös och okontrollerad utveckling av turismen kan leda till oåterkalleliga skador. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Trots att turismen onekligen bidrar till tillväxt och arbetstillfällen inom EU måste man inom denna sektor fortfarande överbrygga den obegripliga klyfta som finns mellan vettiga förslag som är avsedda att göra turismen mer dynamisk och hållbar, och praktiskt och snabbt agerande. Ska vi se detta som resultatet av ett bristande intresse från de politiska myndigheternas sida? Om förslagen i den resolution som Europaparlamentet antog för några månader sedan faktiskt genomfördes skulle de kunna fungera som en utmärkt hävstång för utvecklingen inom denna sektor.
Det är mycket viktigt att vi tillsammans lanserar EU som ett turistmål. Detta måste ske genom samordning och samarbete mellan offentliga och privata aktörer. Vi måste mildra eller minska de kontraproduktiva konsekvenser som säsongsbundenheten har, som Luís Queiró mycket riktigt påpekade. Detta måste åstadkommas genom utvecklande av nya former av hållbar turism såsom landsbygdsturism, vandring, cykling eller ridning. Detta kan också åstadkommas genom att undanröja hindren för äldre och funktionshindrade, som vill resa men som har svårt att göra detta på grund av brist på infrastruktur och hjälpmedel.
Kommissionen har en skyldighet att förbättra samordningen mellan åtgärderna för turism och annan relaterad gemenskapspolitik. På detta sätt bör varje projekt som påverkar turistsektorn identifieras när kommissionens arbetsprogram genomförs. Genom denna tvärgående politik bör särskild uppmärksamhet fästas vid regioner som har naturliga och strukturella nackdelar, såsom de yttersta randregionerna och andra avlägsna regioner, samt de nya medlemsstaterna.
Jag anser att det är ytterst angeläget att Europaparlamentet blir mer delaktigt i de beslut som fattas och att man äntligen tar hänsyn till förslagen från den församling som företräder EU:s medborgare. Vid en tidpunkt när medborgarna tvivlar på de politiska makthavarna skulle det bästa sättet att återställa deras förtroende för EU-institutionerna vara att beakta Europaparlamentets rekommendationer. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ökat inflytande för EU-institutionerna är av väsentlig vikt om turismen ska utvecklas på ett mer hållbart sätt. Därför delar jag den oro som gav upphov till frågan från min kollega Luís Queiró, särskilt eftersom jag kommer från ett land, Portugal, och mer specifikt från ett randområde, Madeira, där turismen är en av de viktigaste faktorerna för den ekonomiska och sociala utvecklingen. Dessutom har unionen, trots att turismen faller inom medlemsstaternas berörighet, en viktig roll att spela inom detta område genom politiska riktlinjer och åtgärder på EU-nivå.
Unionens åtgärder för att stödja, samordna och komplettera medlemsstaternas åtgärder – vilket faktiskt fastställs i det fördrag som vi ännu inte har ratificerat – bidrar stort till den nationella politiken och de nationella åtgärderna för en hållbar utveckling av turistnäringen. Jag ska nämna två punkter till stöd för åtgärder på EU-nivå: Turismens stora ekonomiska och sociala vikt i kombination med den viktiga informations- och kommunikationstekniken och den innovation den medför, kommer att göra turismen till en av de sektorer som kommer att bidra mest till konkurrenskraft och skapande av arbetstillfällen, i linje med Lissabonstrategin. För det andra är EU världens största turistmål, och EU:s medborgare är de som mest köper turisttjänster och de som mest besöker EU:s turistmål.
Mot bakgrund av unionens och medlemsstaternas befogenheter inom turistområdet, vilka tidigare nämnts, och med tanke på behovet av ökad integration och sammanhållning i de åtgärder som unionen, medlemsstaterna och regionerna vidtar, uppmanar jag slutligen till närmare samarbete, samordning samt tillhandahållande av information, inte bara mellan unionen, medlemsstaterna och regionerna, utan också mellan institutionerna: parlamentet, kommissionen och rådet. Därför är denna moraliska fråga viktig när det gäller att få kommissionen och rådet att göra det nödvändiga åtagandet att följa upp de relevanta initiativ för hållbar utveckling som parlamentet har föreslagit, särskilt genom skapandet av Destination Europa, EU:s varumärke, och en försäkran att turisters rättigheter kommer att skyddas och garanteras. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   – Herr talman! Turismen har inte bara nästan med våld hakats på utskottet för transport som ett reservdäck, utan vi diskuterar dessutom denna fråga sent på kvällen. Det är svårt att förknippa turismen med natten.
Några av de mest intressanta programmen, som har stor betydelse för turismen, är programmen för ”landsbygdsförnyelse”. Dessa program har en lång tradition i Tyskland och i Österrike och de införs långsamt i andra länder såsom Polen. Men de är uteslutande lokala till sin natur. Ibland får de regionalt stöd.
Dessa program har ett erkänt värde och bör därför stå i centrum för EU:s intresse, och de är självklart av även av ekonomiskt intresse. Därför ställer jag en mycket specifik fråga: Skulle kommissionen inte kunna överväga att införa ett speciellt program för marknadsföring av och ekonomiskt stöd för landsbygdsutveckling? Skulle det inte vara värt att ägna sig åt sådana initiativ i betydligt större utsträckning än nu? Enligt min åsikt är dessa frågor retoriska, men jag skulle önska att kommissionens svar blir mer än bara retoriskt. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi har hört att det har gått tre år sedan kommissionens meddelande och ungefär ett år sedan parlamentets antagande av betänkandet där specifika initiativ föreslogs. Vi inser dock att man har gjort föga framsteg.
Fastän turismen faller under medlemsstaternas behörighet, påverkas den också mycket av gemenskapspolitiken. Vi måste därför uttömma möjligheterna för att lansera en hållbar europeisk turism genom regionalpolitik och landsbygdspolitik. Ledamöterna har med rätta talat om förnyelse och om samarbete mellan Europa och Medelhavsområdet, om sysselsättningspolitik, utbildning, yrkesutbildning, transporter och konsumentskydd.
Åtgärder som kan vidtas för att stärka turismen omfattar skydd av alternativa former av turism genom en utveckling av det naturliga och det historiskt formade landskapet, och att stärka denna turism genom befintliga program där turistföretag erbjuder tematurism (ekologisk turism, vandringar och så vidare) i orörda turistområden. Andra sådana åtgärder är införandet av speciella program för äldre, huvudsakligen för högsäsonger, införandet av skyltar för turistmål och införandet av bestämmelser för att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade personer. Europeiska kommissionen kan genom sådana initiativ ge ett mervärde till turismen. 
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill än en gång välkomna dessa initiativ för turismen, som vår gode vän Luís Queiró har fäst vår uppmärksamhet på.
Turismen är en av våra största och mest konkurrenskraftiga sektorer med en betydande tillväxtpotential. Turismen representerar välstånd på många olika sätt, och den är viktig för att skapa arbetstillfällen.
Forskning visar att skapandet av arbetstillfällen inom turistsektorn är 1,5 gånger större och snabbare än inom någon annan näringslivssektor. Turismen ger dessutom goda möjligheter till utveckling av landsbygden, den ger upphov till enorma investeringar i infrastruktur och bidrar till att förbättra levnadsförhållandena för lokala invånare och självklart också för turisterna.
Det välstånd som genereras av turismen är inte bara ekonomiskt. Miljön och den lokala kulturen gynnas när myndigheter restaurerar monument, öppnar museer, skapar naturparker etc. Viktigast av allt är att turismen har en effekt på människorna, berikar dem genom kultur och genom att öka miljömedvetandet och den sociala medvetenheten. Därför är den ett viktigt instrument för social och regional integration.
Mot bakgrund av allt detta skulle jag vilja be kommissionen att visa prov på fantasi och, i samarbete med alla berörda parter och självklart i partnerskap med Europaparlamentet, undersöka möjligheten till något slags bestämmelse, varigenom medlemsstater med en stark turistnäring skulle kunna införa åtgärder inom de nationella strategiska ramarna och i de operativa programmen för att göra det möjligt för regionerna att genomföra och finansiera projekt som är förenliga med utvecklingen av en hållbar turism och som anpassas till lokala förhållanden och utvecklingsmöjligheter.
Om det finns en sann vilja att uppnå Lissabonmålen så bör man åtminstone gemensamt överväga detta initiativ. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Tack, herr talman. Herr kommissionsledamot! Jag ska inte upprepa vad mina kolleger redan har sagt. Jag vill bara några specifika frågor till er om saker som ni också har nämnt. För det första, med avseende på det turistforum som ägde rum i Malta, där ni hade sagt att arbetet med att rationalisera bestämmelserna för turistsektorn kommer att inledas, vill jag fråga: Hur långt har denna rationalisering kommit? Hur långt har vi kommit från de tvåhundrafemtio olika regler som berör turistsektorn? För det andra, vad kan vi göra för att utöva större påtryckningar för att restaurangsektorn ska bli berättigad till en reducerad momssats? Vi kan tala och säga många trevliga saker, men ändå är denna sektor i behov av praktisk hjälp. I slutändan behöver konkreta åtgärder vidtas. För det tredje, har det gjorts någon undersökning av de effekter som de ökade visumavgifter som tredjelandsmedborgare måste betala för att få resa in i EU kommer att ha på turistsektorn, som många av de regioner som är representerade här är beroende av? Slutligen behöver vi också se över våra bestämmelser och se hur de påverkar våra hamnars konkurrenskraft när det gäller kryssningsfartyg och den ekonomiska omsättning som de medför.
Tack. 
Talmannen. –
   Debatten är avslutad. 

