Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Hallam
Fru ordförande! Jag vill tacka sekretariatet för det tredje försöket att i protokollet korrekt återge vad jag sagt dag efter dag i denna kammare om att användning av nickel i det nya euromynten inte utgör någon hälsorisk. Jag beklagar att jag måste ta upp det här gång på gång, men jag kan bara inte förstå varför Europeiska kommissionen så hårt går in för att påtvinga Europa en privatägd metall, som produceras av ett finskt företag med namnet Outokumpu. Jag kan inte förstå varför de skall få leveransmonopol. Jag hoppas verkligen att vi kan få ordning på denna fråga under de närmaste veckorna.

Fontaine
Fru ordförande! När det gäller omröstningen om ändringsförslag 4 som avser budgetomröstningen - detta finns på sidan 11 i den franska versionen av referatet - uttalade sig Samland för att göra ett ytterst viktigt påpekande, nämligen att ändringsförslagets syfte absolut inte var att ifrågasätta och bestrida pensionsfondens legitimitet. Jag tror mig för övrigt minnas att jag sade till honom att det var ett mycket viktigt klargörande, och att jag noterade det. Jag skulle önska att det skrevs in i protokollet.

Chichester
Fru ordförande! Jag tar inte till orda för att komma med några anmärkningar angående labourmunkavlarna - även om en del av oss anser att det har varit lite av ett skämt denna vecka -
(Blandade reaktioner.) utan med avseende på vad Hallam tar upp. Jag söker ett klarläggande. Jag är lite förvirrad med avseende på huruvida Hallam har ertappat kommissionen med handen i syltburken, eller om det är de själva som har rört till det för sig. Jag skulle uppskatta ett klarläggande.

von Habsburg
Fru ordförande! Jag vill göra er uppmärksam på något: Det är ett absolut ofog, att grupperna fördelar talartid. Vi är här till klockan 13.00, och när man begär ordet, så heter det genast att det inte finns någon talartid kvar, fastän vi slutar före klockan 11.00! Officiellt är vi här till klockan 13.00, och det är en skandal, att gruppledarna helt enkelt fördelar tiden, och sedan inte tillåter några flera talarinlägg. Jag ber Er att ta upp detta, ty här slösar man med våra skattebetalares pengar!

Ordföranden
Vi är fortfarande på protokollet. Jag ber er att granska detta. Enligt min åsikt lästes ett förslag inte upp i Breyers betänkande, och därigenom har två ändringsförslag fallit bort, som måste läsas upp. Jag ber er att återigen granska detta.
(Parlamentet godkänner protokollet.)

McMahon
Fru ordförande! Jag har en fråga om protokollet. Det handlar om den sak jag tog upp i går, som också tagits upp av Ewing och Tomlinson, om demonstrationen. Liksom Habsburg så tror jag på att spara på skattebetalarnas pengar genom att den personal som är anställd här inte anordnar demonstrationer under parlamentets arbetstid mot ledamöternas rykte.
Finns det någon uppföljning med avseende på vilka åtgärder ordförandeskapet avser att vidta för att säkerställa att detta inte kommer att hända igen? Har några disciplinära åtgärder mot de personer som gjort detta övervägts?

Fontaine
Fru ordförande! Jag kan mycket kort svara McMahon. Självklart begärde jag att få veta vilken typ av demonstration det rörde sig om, eftersom den ägde rum medan jag var sammanträdesordförande. Först och främst var de demonstrerande mycket få till antalet: de var endast ett tiotal. Demonstrationen hade absolut inte arrangerats av personalkommittén, som underströk att den inte alls hade gett sitt gillande. Med andra ord handlade det om en liten vild demonstration. Detta är vad jag ville säga er.

Ordföranden
Den här debatten handlar inte om vad som helst. Var vänliga begär ordet enbart med hänvisning till föredragningslistan.

Tomlinson
Fru ordförande! Vi ska inte ha någon debatt om det här, men det är något oärligt av personalkommittén att säga att den inte organiserade det, när den har satt upp affischer runt om i hela byggnaden. De lade till och med ett brev i varje ledamots brevlåda om saken. Det var ett personligt angrepp på parlamentets generalsekreterare, på presidiets beslut ifråga om förslaget till budgetberäkning, och på budgetutskottet för att ha antagit ett betänkande med mitt namn på. Det var ett mycket personligt angrepp med avseende på vad de sade om mig i egenskap av föredragande för det utskottet.
Om ni tänker godta att personalkommittén inte hade någon del i det hela så tycker jag att de bör förklara varför de har satt upp affischer runt om i byggnaden. Jag tror att det finns ytterligare ett problem som presidiet måste överväga. Eftersom det senaste valet till personalkommittén inte var beslutsfört har vi förmodligen inte någon personalkommitté, och jag anser att presidiet behöver undersöka varför det finns medlemmar av personalen som har sabbatsår när vi inte har en beslutsför personalkommitté.

Miller
Fru ordförande! Jag vill fortsätta med de frågor som togs upp av min kollega MacMahon. Även om jag inte ställer mig bakom gårdagens demonstration så kan jag inte och kommer inte att acceptera att disciplinära åtgärder vidtas mot fackföreningsfolk. Jag har varit fackföreningsmänniska i hela mitt liv. De har tillåtelse att organisera och att demonstrera. Vi bör inte vidta några åtgärder mot dem.

Ordföranden
Mina damer och herrar! Det har redan talats en del om detta. Denna incident kommer att diskuteras ytterligare en gång.

Roth
Fru ordförande! Som föredragande för betänkandet om de mänskliga rättigheterna förra året vill jag be herr Tomlinson att ta fram detta betänkande åter en gång och läsa igenom kapitlet om rättigheterna för fackföreningar och fackföreningsrepresentanter. Europaparlamentet har visat på att medlemmar av fackföreningar, att arbetstagare naturligtvis också har rätt att demonstrera och säga sin mening...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Fru Roth, diskussionen i detta ärende står inte på föredragningslistan i dag. Det kan vi bara diskutera när det står på föredragningslistan!

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande! Jag vill uttala mig om sidan två i protokollet, och I synnerhet om McMahons inlägg. Och eftersom det i dessa bänkar finns ledamöter som kan uttrycka sig om frågor...

Ordföranden
Protokollet har redan godkänts.

Fabre-Aubrespy
Ni skulle väl tillåta mig att säga att det just har gjorts två inlägg här...

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy, jag beklagar. Nu äger ingen mer diskussion rum, protokollet har redan antagits.

Omröstning
Posselt
Fru ordförande! Palacio har lagt fram ett utmärkt betänkande om höjning av medvetandet om gemenskapsrätten, och jag vill här säga att detta program med all rätt bär namnet Robert Schuman, ty Robert Schuman har i grunden gjort vår gemenskap till en rättsgemenskap. Vi sträcker i dag ut denna rättsgemenskap mot öster, ägnar oss åt ekonomin, och försummar detta element när vi utsträcker tanken om rättsstaten.
Jag ber om att vi intensivt ägnar oss åt att mer intensivt utbilda de juridiska tjänsterna, domstolarna och också förvaltningarna i de associerade länderna. I Prag erfor jag från justitieministern att man för detta ändamål har anlitat ENA. Jag uppskattar ENA, men jag tror inte att ENA är till för att medvetandegöra något när det handlar om gemenskapsrätt. Här måste vi i ännu högre utsträckning än tidigare engagera Europadomstolen och de europeiska institutionerna.
(Applåder) Betänkande: Daskalaki (A4-289/97)

Evans
Med avseende på omröstningen om Daskalakis betänkande så har de flesta ledamöter som representerar det brittiska labourpartiet reservationer rörande punkt 12, samtidigt som de stöder huvudinriktningen i betänkandet. Vi har avstått att rösta med avseende på denna punkt eftersom vi anser det vara avgörande att momsen på tidningar och tidskrifter ligger kvar på 0 %.
Det skrivna ordet och dess tillgänglighet för alla, utan censur eller begränsningar, utgör en viktig demokratisk princip. Vi bör undvika allt som på något sätt kan begränsa denna tillgänglighet.

Ryynänen
Betänkandet om den europeiska pressens framtid har sitt ursprung i oron över att det tryckta ordet kommer i kläm mellan elektroniska medier och den avancerande informationstekniken. Dock utnyttjar ju pressen själv den nya tekniken på många sätt.
Snabba förändringar i omvärlden är framför allt en utmaning för utbildningen och för att svara på den kan vi utnyttja också EU: s utbildnings- och mediaprogram. Journalisterna är en nyckelgrupp i informationssamhället, och för att de skall få kontinuerlig utbildning för att svara på de krav som den internationella kommunikationsmiljön ställer, behövs stöd både nationellt och på EU-nivå.
Journalisterna har ett skapande arbete och deras behov av ett immateriellt och etiskt upphovsrättsligt skydd måste tillgodoses även i framtiden eftersom deras arbete utnyttjas många gånger i olika medier. Detta framhäver också journalistens personliga ansvar för arbetets innehåll och kvalitet.
På sista tiden har händelser som tagit upp gränserna för skyddet av kända personers privatliv satt fart på en yrkesetisk debatt inom medierna. I den debatten är det också värt att diskutera behovet av internationella spelregler i form av en pressetisk nämnd på europeisk nivå.
Journalisterna och särskilt då den lokala pressen som står nära medborgarna spelar en viktig roll vid byggnaden av ett Medborgareuropa. Information om EU borde i begriplig och tydlig form föras närmare medborgarna om man verkligen vill börja fylla igen den klyfta som nu finns mellan institutioner och medborgare. Även här behövs möjligheter till kompletterande utbildning i EU-politik, språk och kultur.
Hur borde man - eller borde man alls - stödja pressen i förhållande till den elektroniska informationsförmedlingen? För det första kommer kommunikationerna också i framtiden att behöva både tryckta och elektroniska medier eftersom de kompletterar varandra. Pressens hävdvunna uppgift att försvara demokrati, frihet och mänskliga rättigheter har ingalunda försvunnit, behovet har delvis rentav ökat. Denna uppgift hotas av mediakoncentration, på vilken det finns färska exempel i alla medlemsstater, bland annat i Sverige och Finland. Som ett extremt fall kan jag nämna Italien, där landets politiske ledare i sina händer höll ett centralt elektroniskt medium.
För att jämvikten skall bevaras behöver det tryckta ordet - böcker, tidningar och läsande - nu ett insiktsfullt stöd. För att bli en kritisk läsare och en participerande medborgare måste man börja redan i barndomen. Till exempel i Finland har kampanjerna " Tidningen i skolan" börjat ge goda resultat.
Pressen arbetar under i en hård kostnadspress och många former av stöd till den nya tekniken tjänar främst de elektroniska medierna. Samarbete mellan medlemsstaterna behövs för att sänka kostnaderna, till exempel för transporter och i momsbeskattningen. Alla måste tillförsäkras en lika tillgång till distributionssystemen. Även i övrigt bör det europeiska kommunikationssamhällets mål vara att bibehålla pluralismen och motverka uppkomsten av mediamonopol. Det är också en garanti för tryckfriheten.

Lindqvist
Detta är ingen fråga för EU. Det är rent nationella angelägenheter som skall handhas av nationalstater. EU är inte, och skall inte bli, någon stat.

Waidelich
Undertecknad vill tacka föredraganden för ett väl genomarbetat betänkande på ett angeläget område. Undertecknad anser dock att förslagen i betänkandet om harmonisering av momsbestämmelserna för tidningar och tidskrifter med målet att nå lägsta möjliga momsnivå (punkt 12) samt förslaget om övervakning av distributionssystemen (punkt 13) inte kan anses vara motiverade.

Wibe
Jag har svårt att se någon anledning till varför man skall harmonisera momsbestämmelserna för tidningar och tidskrifter i EU. Tidningarna konkurrerar inte med varandra över medlemsstaternas gränser annat än mycket marginellt i dag. Jag ser heller ingen anledning till att kommissionen skall vara med och övervaka distributionssystemen för den skrivna pressen i medlemsstaterna. Detta sköter medlemsstaterna bäst själva.
Därför har jag röstat mot punkterna Z, 12 och 13 i betänkandet.

Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0302/97) av Anttila för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (KOM(97)0161 - C4-0212/97-97/0122(CNS)).

Anttila
Fru ordförande, bästa kollegor! EU betalar omkring 300 miljoner ecu per år i exportbidrag för transport av levande nötkreatur. Utbetalningen av bidrag motiveras bland annat med att exporten sänker interventionskostnaderna för nötkött och minskar överproduktionen av nötkött samt tillgodoser efterfrågan hos slakterier i tredje land som annars skulle förses med djur från annat håll om exporten från EU upphör. Djuren exporteras levande eftersom den kylteknik som behövs saknas i Egypten, Libanon och Syrien.
Trots att denna exporthandel har pågått i många år fick djurens välbefinnande uppmärksamhet först 1994. Djurtransporternas grymhet vid hantering av djuren, bland annat avsiktlig misshandel och grymheter vid lastning i Marseille, kom i dagen först genom dokumentärprogram som visades i TV i de flesta medlemsstater. Jag såg själv den film som visades i Finland och kunde ibland inte titta, så grymt och rått var det. Så fick filmerna också till stånd en allmänna protester och därför tillämpas nu bättre metoder i utskeppningshamnarna. Boskapen tas bättre om hand vid lastningen.
Problemet är alltjämt hur behandlingen av boskapen skall kunna övervakas under transporten och vid lossningen i hamnarna i tredje länder. Kommissionen har föreslagit att detta skall åtgärdas genom att exportbidrag betalas ut på villkor att djurskyddsbestämmelserna iakttas vid transporten av djuren.
I mitt betänkande försöker jag bygga upp ett omfattande och fungerande kontrollsystem som faktiskt låter oss övervaka att djurskyddsbestämmelserna efterlevs. Transporttillståndets innehavare, alltså företaget och transportören, har ansvaret för att de som deltar i transporten av djuren kan sin sak och är yrkeskunnigt folk. Ansvaret ligger således hos transportföretaget och transportören. Straffen bestäms enligt lagstiftningen i medlemsstaterna.
Om ansvaret för övervakningen under lastningen och den egentliga transporten stadgas i direktiv att de ligger hos medlemsstaterna. Djuren och fordonen skall inspekteras vid starten och vid behov skall djuren även inspekteras genom stickprov under transporten. För att sådana stickprov skall bli möjliga måste transportens rutt och tidtabeller före starten delges övervakningsmyndigheterna i de medlemsstater genom vilka transporten går. En veterinär skall inspektera djuren på destinationsorten och utfärda ett officiellt intyg över deras kondition, vilket är en ovillkorlig förutsättning för utbetalning av exportbidrag. Övervakningen måste vara heltäckande, inspektionerna genomsynliga och öppna, så att folk kan lita på dem. Exportbidraget skall minskas eller vägras helt och hållet om bestämmelserna om transport av djur inte följs.
Svårast är det att övervaka vad som händer med boskapen när den ankommer till hamnar i tredje land utanför EU. Så långt når inte EU: s övervakningsbestämmelser. Transportföretagets och transportörens ansvar upphör när djuren har nått sin destination och företaget och transportören kan inte hållas ansvariga för fel som begås i en destinationshamn utanför EU.
Jag föreslår att EU skall förhandla och avtala med tredje land om att EU: s normer om djurtransport och bestämmelser om djurskydd iakttas också utanför EU: s område när det gäller hantering och transport av djur som kommer från EU. Övervakningen kostar mellan två och tio ecu per djur. Det blir omkring fem miljoner ecu per år för det nuvarande antalet transporterade djur. Vidare föreslår jag å ELDR-gruppens vägnar att de företag som utför transporterna skall stå för inspektionskostnaderna. Jag föreslår att inspektionskostnaderna finansieras med exportbidrag som för tillfället är 600 ecu per djur. Brott mot bestämmelserna under transport medför behovet av övervakning och det är därför befogat att exportörerna finansierar kostnaderna för denna övervakning. Kommissionens personella resurser är anspråkslösa och förslår inte till övervakning. Medlemsstaterna har yrkeskunniga övervakningsmyndigheter och deras kunskaper och tjänster bör utnyttjas till fullo. För kontroll i tredje land kan man anlita ett utomstående företag som står under kommissionens uppsikt utan att dock vara en del av kommissionen. Jag motser snabb aktion från kommissionen vid verkställandet av lagstiftningen.
Fru ordförande! Detta är mitt första betänkande. Att utarbeta betänkandet var en mycket lärorik upplevelse. Jag är en ny ledamot och har varit med sedan november i fjol, och jag vill här avslutningsvis lägga fram en allvarlig vädjan till er, fru ordförande, och till hela ordförandekollegiet om att utveckla parlamentets arbetssätt. Parlamentet har ofta uttalat sin önskan om en större rätt att fatta beslut. Innan medbeslutandeförfarandet utvidgas måste logiken i parlamentets beslut bli bättre. Särskilt behöver vi förbättra förhandsberedningen av ändringsförslag och mer precist begränsa ändringsförslagen att gälla det som behandlas, i dag förekommer det alltför ofta konflikter mellan olika betänkanden.

Sindal
Fru ordförande! Också vi stöder detta förslag. Det handlar som bekant om en gammal förordning från 1968. För att förbättra djurens välbefinnande måste vissa punkter både i direktivet från 1991 och i det från 1995 förbättras. Utgångspunkten i denna fråga bör vara att transport av levande djur på det hela taget inte är önskvärt, men naturligtvis nödvändigt. Orsaken är för det första den mycket stora smittrisken för levande djur och för det andra djurens välbefinnande. Det är fullständigt oacceptabelt att levande djur transporteras över långa avstånd på de europeiska motorvägarna i dåligt utrustade lastbilar. Djuren stressas och det i vissa fall i så hög grad att de dör under transporten.
Problemet kanske hänger samman med att man har samlat slakterierna i stora koncerner och att man därför av ekonomiska skäl måste transportera djuren. Detta skulle kunna tyda på att det är dags för en annan inställning på detta område. Men fram tills dess behövs högre krav för de lastbilar som skall transportera djuren. Likaledes skall gränskontrollerna, som redan nämnts, skärpas. Sist men inte minst behövs nya ekonomiska argument, som kan bidra till att förbättra välfärden för djuren. Man skulle kunna transportera djuren slaktade. Kylvagnen är ju uppfunnen. Jag menar att vi i parlamentet inte bara skall införa system som bevarar den gamla ordningen, utan också tänka lite framåt. Därför menar jag att parlamentet framöver, både i jordbruksutskottet och i andra utskott, bör diskutera denna fråga.
Det är bra att man i detta betänkande föreskriver att en veterinär skall godkänna transporten, och att man inte kan ta ut preferenstull om bestämmelsen inte följs. Jag anser att detta är ett steg i rätt riktning, men som jag redan sagt anser jag att vi måste arbeta vidare med denna fråga.

Gillis
Fru ordförande! Jag vill först tacka kommissionären för att ha tagit fram det originaldokument som ligger till grund för detta betänkande. Jag vill särskilt tacka Anttila för hennes betänkande om transporten av djur. Det är ett mycket balanserat betänkande. Hon har inte gjort det vanliga misstaget att fördöma hela systemet. Hon har med rätta insisterat på behovet av att de välfärdsregler som redan existerar ska efterlevas. Hon har pekat på fall av avsiktlig grymhet och dålig behandling av djur i vissa medlemsstater.
I juni 1995 antog rådet långtgående regler om transporten av djur. Dessa regler har i stor utsträckning föreslagits av dåvarande irländska jordbruksministern, Yates, och de har genomförts till fullo på Irland. I själva verket har vi de allra strängaste föreskrifterna om djurs välbefinnande inskrivna i den irländska lagen och vi beaktar dem till fullo. Tyvärr har andra medlemsstater ännu inte helt ut genomfört den europeiska lagstiftningen. Som föredraganden sagt, så måste de utan vidare dröjsmål uppfylla dessa krav och kommissionen måste övervaka situationen och tillämpa stränga straff då reglerna inte genomförs till fullo.
Grymhet mot djur äger i de flesta fall rum när djuren har lämnat gården. Av detta skäl måste de personer som arbetar med att transportera djur få ordentlig utbildning för att säkerställa en god omsorgsstandard vid alla tidpunkter. Detta är också ett inslag i de irländska reglerna och på de större fartygen är det ganska vanligt att en veterinär medföljer för att övervaka hjorden. Korrekt övervakning av tillämpningen av direktivet regler behövs nu omedelbart. Kommissionen måste strikt se till att föreskrifterna om djurens välbefinnande efterlevs och säkerställa att de respekteras i hela Europeiska unionen för djur som importeras och exporteras.
Jag anmodar kommissionen att tillbakavisa det ändringsförslag som förelagts oss, vilket har till syfte att förhindra transporten av djur ut ur Europeiska unionen genom att dra in exportbidragen. Detta skulle uppenbarligen komma att förstöra handeln med nötkött, inte bara i Irland utan på en del andra ställen, och göra det möjligt för köttfabrikerna att ytterligare reducera priserna till jordbrukarna. Dessutom finns det ingen grund för ett sådant förslag om vi verkligen bryr oss om de berörda djurens välbefinnande.
Djur kan transporteras med full respekt för deras välbefinnande, och så görs också. Det vore väldigt orättvist och skadligt att agera så att oskyldiga exportörer och lantbrukare som utför ett ordentligt och omsorgsfullt jobb blir skadelidande till följd av den bristande omsorgen och vårdslösheten hos bara några få. Föredraganden har med skärpa påpekat att det finns en åtgärd mot sådana personer, dvs. indragning av exportbidraget.
EU exporterar totalt omkring 500 000 levande djur varje år. Irland är en ö och vi exporterar mer än 90 % av vår totala produktion. I själva verket måste 1 1/2 miljon djur exporteras varje år, både i form av nötkött och som levande boskap. Huvuddelen i form av nötkött. Vi är helt klart beroende av marknaderna i Europa och på annat håll, och om inte vi levererar till marknaderna utanför Europa så kommer våra internationella konkurrenter utan tvekan att göra det. Då det finns ett behov av levande djur så måste vi uppfylla dessa behov - inom ramen för de stränga regler och föreskrifter som föreligger naturligtvis.
Jag stöder förslaget att införa allvarliga straff då man finner att djur har hanterats illa under produktion och under transport. Sådana tilldragelser, är lyckligtvis sällsynta, eftersom producenterna är vettiga människor och hela deras försörjning och inkomster är beroende av att de djur de har hand om är i gott skick i slutet av resan.

Santini
Fru ordförande, herr kommissionär! I den fredagsstiltje som felaktigt anses prägla hela arbetsveckans slut, skall vi alltså stuva undan den fråga som jag nu vill rikta ledamöternas uppmärksamhet på. Det är inte ett ämne som enbart hör till jordbrukssektorn, men som berör en serie faktorer - tillåt mig att beteckna dem som viktiga - och som berör många andra utskott. Låt mig peka på utskottet för transport och turism som ett exempel, där vi har fört omfattande diskussioner om problemet med villkoren för djurtransporter och djurens hälsa under transporterna, och det är bra att det finns denna samstämmighet när det gäller åsikter och avsikter, och även när det gäller ansträngningar, för att försöka komma fram till en gemensam och heltäckande lösning.
Utgångspunkten är helt klart av teknisk och ekonomisk art, ändringen av förordning nr 805/68. Som de mer meriterade och erfarna kollegorna redan har sagt så är detta verkligen inte en ny diskussion, men kanske just därför att man talat om detta under lång tid och det fortfarande behövs en debatt, så innebär det att det inte är lätt att komma fram till en lösning. Vi måste ta hänsyn till många olika faktorer innan vi beslutar, vissa rent ekonomiska, som till exempel betalning av premier, och andra av mer humanitär karaktär, som just rör transporten av dessa djur.
Föredraganden förklarar sig förnuftigt nog instämma i kommissionens förslag, men pekar på samtliga dessa faktorer, framför allt det som rör djurens välbefinnande under resan, och föreslår där en ändring som gäller införande av att övervakningssystem som omfattar regelbundna stickkontroller och som vid behov använder sig av en oberoende myndighet som emellertid skall vara underställd kommissionens kontroll och finansierad via exportavgifter. Kontroller, alltså. Det centrala i problemet är kontrollsystemet.
Någon kanske minns de skandalartade tv-reportagen för ett par månader sedan från en italiensk hamn och en hamn i södra Frankrike. Man visade hästar från länder i Östeuropa som behandlades på ett sätt som var föga ortodoxt, för att inte säga barbariskt. Det var slutpunkten på en lång resa som hade börjat vem vet var, som genomförts på ett sätt som inte heller var klart och som skulle kunnat ha slutat varsomhelst, det hade kunnat gälla Hannover eller vilken annan hamn som helst i Europa.
I det ögonblicket kunde man endast notera de olidliga förhållanden under vilka dessa djur anlände. Det är därför det är viktigt att påminna om det som föredraganden föreslår: speditörens ansvar; det måste finnas garantier för att man följer de regler om maximalt åtta timmars transport som anges, att det finns platser där man kan dricka, utfordra djuren och att de som ombesörjer transporten, speditören och därmed också chauffören, har utbildning i hur man tar hand om djuren. Tänk på vilka problem som kan uppkomma vid resor till islamiska länder där man i enlighet med vad den religionen föreskriver, kräver att djuren hålls vid liv. Tänk på den ekonomiska förlusten som blir resultatet av den långa resa som dessa djur måste genomföra om de, vilket ofta sker, kommer från länder i Östeuropa.
Det finns med andra ord många frågetecken i samband med ett betänkande som kommer att diskuteras även i fortsättningen, åtminstone till dess att vi har kommit fram till klarhet när det gäller grundfrågan: hur skall man kontrollera de ansvariga?

Virrankoski
Fru ordförande! Anttila har utarbetat ett utomordentligt betänkande om transporten av levande nötkreatur och jag vill gratulera till det. Transporten av nötkreatur, särskilt slaktboskap, har kommit att bli ett allvarligt etiskt problem då det har visat sig att djur har fått en omänsklig och rå behandling.
För att råda bot på detta föreslår kommissionen en ändring av förordningen om transportbidrag. Enligt ändringsförlaget utgår exportbidrag på villkor att gemenskapens rättsakter följs. Särskilt innovativ är ju inte denna nya princip. Tvärtom så är det förvånansvärt att villkoret inte har tillämpats tidigare, efter som det för jordbruksbidragen i långa tider allmänt har gällt att bestämmelserna skall följas. I annat fall har bidraget minskats eller vägrats helt och hållet.
Att minska exportbidraget är nästan det enda medel som EU har att tvinga exportören att sörja för att djuren behandlas rätt. Man kan självfallet alltid framhålla att exportören inte har möjligheter att kontrollera transporterna. Men exportören kan effektivt påverka exportarrangemangen genom att kräva ett kontrakt där transportören förbinder sig att ersätta den förlust av exportbidrag som kan uppstå om anvisningarna inte följs eller om djuren får en rå behandling.
En av de bästa sidorna i det betänkande vi nu behandlar är att det vill utsträcka transportkontrollen också till djur som transporteras utanför EU. Det måste anses befogat.
Den förändring av förordningen som nu behandlas ger anledning att även i vidare mening ta upp etiska frågor inom jordbruket. Också inom EU bedrivs husdjursskötsel på sätt som är tvivelaktigt och etiskt ohållbart. Ett exempel på sådana metoder är uppfödning av kalvar i häckar för produktion av vitt kött till gourmetrestauranger, tvångsmatning av gäss då mat med våld pumpas in i fågelns matsäck för att ge en förstorad lever, samt förlösning av nötkreatur genom kejsarnitt. Det är ofattbart att en civiliserad internationell gemenskap kan tillåta att en helt och hållet onaturlig köttras uppföds genom upprepade kejsarsnitt där kalven dras ut ur kon genom operationssnitten.
En av hörnstenarna i den europeiska kulturen är respekt för djuren och rätt behandling av dem. Det är upprörande om man i den fria marknadshushållningens namn tillåter att näringsidkare som behandlar djur omänskligt och rått uppnår ekonomiska fördelar.
I betänkandet sägs det att EU inte har möjligheter att kontrollera behandlingen av djuren när de har nått sina desitinationer utanför Europa. De kan där få en mycket omänsklig behandling. Därför är det befogat att försöka minska transporten av levande djur. Det bör ske med positiva metoder så att man främjar och stödjer anskaffningen av behövliga frysrum och utrustningar för kyltransport både inom EU och i köparländerna. För EU: s trovärdighet är det ytterst viktigt att djurtransporterna kan ställas på en sund basis. Jag hoppas att förordningen skall behandlas raskt och snabbt träda i kraft.

Graefe zu Baringdorf
Fru Wulf-Mathies, jag riktar mig till er personligen. Exportbidrag är ett ekonomiskt vansinne. Exportbidrag, alltså subventioner för export av levande boskap, är medhjälp till djurplågeri. När vi här diskuterar åtgärderna för förbättring av kontrollen, då får vi inte dölja att det egentligen handlar om att avskaffa dessa exportbidrag. När djuren till väsentlig del är betalda när de står i vagnen, skall man inte förvånas över att de behandlas på sådant sätt. Om Ni köper en häst, en arab, för en miljon i Mellanöstern, behöver Ni inte bekymra er över att den inte skall komma fram hit på ett förnuftigt sätt. Om ni subventionerar slaktdjur på detta sätt, sker exakt det som vi ser på dessa bilder. Alltså måste vi ta oss ur denna exportsubventionering, och vi kommer att understödja de förslag som syftar till detta.
Wulf-Mathies, göm nu inte undan era innersta tankar utan säg oss, att ni också är emot detta vansinne, även om ni nu på förmiddagen måste representera kommissionen! Vi måste se till att de som producerar levande djur i Nordafrika kan sälja sina djur, att de gör affärer med de människor som där vill äta kött på detta sätt. Vi måste hålla oss utanför detta. Då har vi bidragit förnuftigt till djurskyddet. Människor hanterar sina djur på ett förnuftigt sätt, det är bara vi som inte tillåter det. Det är det som är problemet.

Barthet-Mayer
Fru ordförande, ärade kollegor! I fråga om djurtransporter och djurs välbefinnande är det en nödvändighet att respekten för gemenskapens normer skall vara en förutsättning för att få exportbidrag för levande nötkreatur.
Det problem som vi har diskuterat ingående i jordbruksutskottet gäller kontrollen av djuren fram till dess att de anländer till tredje land. Hur dessa veterinära kontroller går till - särskilt hur ofta de utförs, vilken kvalitet de har och inspektörernas oberoende - lyfts ständigt fram sedan BSE-krisen inleddes och kommissionen medger ibland, mer allmänt, de svårigheter man möter för att få tredje länder att respektera gemenskapens normer.
Det är grundläggande att de kontrollerande veterinärerna är auktoriserade, oberoende av transportbolagen och mottagarna samt att de tillhör en förvaltningsenhet i kommissionen eller i en medlemsstat. När det gäller kontrollerna måste de vara slumpmässiga stickprovskontroller. Vi kommer att stödja ändringsförslag med det innehållet. För övrigt lider kommissionens text av en viktig brist när det gäller de fall då levande djur direkt importeras från tredje land, utan att de passerar en instans i Europeiska unionen.
Anttilas betänkande täcker denna brist och föreslår att kommissionen inrättar bestämmelser som gör det möjligt att avskaffa vissa förmånsvillkor för importerade nötkreatur.
För att avsluta skulle jag vilja gratulera Antila till hennes synnerligen effektiva arbete. Min grupp kommer att rösta för det här betänkandet.

Souchet
Fru ordförande! Jag skulle vilja gratulera vår föredragande Anttila till hennes utmärkta betänkande och för att hon införlivade de fem ändringsförslag som vi hade lämnat in i utskottet.
Ändringsförslagen 1 och 6 tydliggör på ett bra sätt att kontrollerna måste utföras av kommissionens eller medlemsstaternas officiella experter. Dessutom ansåg vi att det var viktigt att specificera att livsmedels- och veterinärkontoret har full behörighet att göra eller låta göra dessa kontroller.
Dessutom, i motsats till en önskan som vissa har, ansåg vi att det var nödvändigt att inte låta kostnaden för de här kontrollerna belasta exportbidragens budget. Eftersom exportbidragens summa är begränsad, med hänsyn till de krav som Europeiska unionen har accepterat inom ramen för WTO, skulle ett införlivande av kontrollkostnaderna i " exportbidrags" -budgeten medföra en ytterligare upplösning av gemenskapspreferensen.
Ändringsförslag 2, som vi hade lämnat in i utskottet och som vi har antagit, understryker nödvändigheten av att förordningen helt och hållet överensstämmer med WTO: s mål och bestämmelser för nötkött. Jag vill erinra om att Europeiska unionen exporterar nästan 500 000 levande boskap med destination Libanon, Egypten, Turkiet och Libyen. Jag vill erinra om att det finns tre orsaker till deras önskan att importera levande djur: problem som är förbundna med fryskedjan, den rituella slaktningen och bevarande av sysselsättningstillfällen på slakterierna i de berörda länderna. Om Europeiska unionen inte längre exporterar levande djur till de här länderna skall man inte tro att dessa börjar importera skrov, de kommer att fortsätta med att importera levande djur, men från andra länder än de i Europeiska unionen.
Ändringsförslagen 3 och 4, som vi lämnade in i utskottet och som har antagits, specificerar att de finansiella krav och straff som tillämpas på Europeiska unionens export av levande djur till tredje länder också måste tillämpas för import av djur som kommer från tredje land, om transportförhållandena inte är lämpliga. På den här punkten skulle jag vilja påminna om att Europeiska unionen under 1996 importerade nästan 500 000 levande boskap från tredje länder. Om vi inför krav för vår egen export bör vi tillämpa samma krav på vår import.
För att avsluta fru ordförande, vid omröstningen kommer vi att motsätta oss de ändringsförslag som har lämnats in av PSE-gruppen, och som föreskriver att inget exportbidrag skall utbetalas till export av levande djur till tredje land. Det förslaget är helt absurt och strider fullständigt med våra europeiska intressen eftersom, som jag sade tidigare, om vi upphör med att exportera levande djur, så kommer andra länder att göra det i vårt ställe. Låt oss alltså inte låta Australien och Nya Zeeland ta marknader från oss, som för oss är traditionella marknader och som dessutom ligger geografiskt nära våra produktionsregioner. Exporten av levande djur som kommer från Europeiska unionen möjliggör kortare transportsträckor, vilket desto mer kommer att gynna de här djurens välbefinnande.

Thomas
Fru ordförande! Jag vill börja med att gratulera Anttila till hennes mycket fina betänkande och hennes hårda arbete med att upprätta det.
Föreskrifterna innebär ytterligare ett steg i rätt riktning. Djurens välbefinnande är en fråga som varit föremål för ett stort intresse bland allmänheten under de senaste åren. Det är en sak som har tagits med i protokollet till Amsterdamfördraget, som undertecknades tidigare i år, där man erkänner behovet av att beakta djurens välbefinnande när man utformar politiken
Kommissionens förslag gör det genom att göra utbetalningen av exportbidragen avhängigt av att reglerna om transport av djur följs. Det innebär emellertid i sig själv att den nuvarande lagstiftningen ger ett tillräckligt gott skydd. Jag stöder till fullo kommissionens förslag som förelagts parlamentet här idag, men jag uppmanar kommissionen att undersöka olika sätt på vilka ytterligare förbättringar kan göras.
Föredraganden har riktat vår uppmärksamhet på det faktum att reglerna om transport av djur är otillräckliga när det gäller transporter till sjöss och att de inte skyddar djuren när de väl kommer fram till sina destinationer utanför Europeiska unionen. Anttila har med rätta insett svårigheterna med att säkerställa ett välbefinnande för djuren när de väl har lämnat europeiska unionen. Även om reglerna fanns i destinationsländerna så skulle de inte kunna genomdrivas av oss.
Dessutom är de kommersiella skälen till att fortsätta med systemet med exportbidrag starka. Naturligtvis kunde vi genom att enbart betala ut bidraget för slaktkroppar säkerställa att föreskrifterna om välbefinnande uppfylldes utan att störa en mycket plågad marknad.

Keppelhoff-Wiechert
Fru ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Sedan många år tillbaka, anser jag, sörjer ansvarsfulla företagare för leverans av djur i bästa tillstånd. Många transportörer tillåter insyn för att tillmötesgå den ofta förekommande kritiken mot djurtransporterna. Detta bör vi också fastslå i diskussionen i dag på förmiddagen. Tyvärr finns naturligtvis också den andra sidan av medaljen. Det visar ju också fru Anttilas betänkande på, nämligen på dem som inte tar så allvarligt på transporter som är lämpade för djur.
Här hänger det nu på oss att ta ytterligare initiativ för att bemöta dem med all skärpa i lagstiftningen. För att förbättra transporterna med levande djur kräver jag att man beaktar följande punkter:
För det första bör kontrolltätheten höjas, både inom EU och i tredje land, ty oftast kvarstår transportproblemen inte på grund av svagheter i lagstiftningen, utan i dess tillämpning.
För det andra måste måste man utarbeta och framför allt också komma överens om konkreta transportvillkor, också med köpare i tredje land, som motsvarar EU: s rättsliga föreskrifter. För det tredje behöver vi rigorösa och skarpa sanktioner vid grovt vårdslöst handlande eller uppsåtliga brott mot djurskyddsbestämmelserna.
Och sist men inte minst, fru kommissionär, kräver vi av kommissionen att man utformar exportsubventionerna för nötkött och nötboskap för slakt på så vis att det inte längre finns någon ekonomisk stimulans för export av levande djur till tredje land.
Ett effektivt djurskydd just i det internationella transportväsendet är bara möjligt med hjälp av EU-enhetlig lagstiftning. Jag bestrider inte att det är en mycket svår och besvärlig process på europeisk nivå, annars skulle vi inte diskutera detta tema så länge. Jag är naturligtvis också medveten om att garanterandet av exportsubventionerna ofta kritiseras helt generellt. De naturliga produktionsförhållandena, miljöpålagorna, djurskyddskriterierna och hälsoföreskrifterna för djur i EU betyder dock att vår inhemska nötköttsproduktion är dyrare än den är i Argentina eller i Förenta Staterna.
Inom industrin är det i sådana fall vanligt att företagen vid stigande kostnadsutveckling helt enkelt flyttas till utlandet. Detta kan våra jordbrukare inte göra, och därför räknar WTO-överenskommelserna för nötköttssektorn med en drastisk reducering av nötköttsexport med exportsubventioner. Mellan 1995 och år 2001 skall den reduceras från 1, 1 miljoner till 0, 8 miljoner ton. Detta är visserligen ett sätt, men jag tror att vad gäller problemställningen med BSE och med de växande inneliggande lagren råkar det europeiska jordbruket ut för ett oändligt tryck.
Jag skulle vilja säga att vi generellt skall låta bli djurtransporter. Detta låter naturligtvis bra i konsumenternas öron; å andra sidan är konsumenterna inte beredda att betala mer för produkterna, så att vi kan unna oss hela denna lyx.

Hyland
Herr ordförande! Jag vill förena mig med tidigare talare i att komplimentera Anttila till hennes mycket objektiva och balanserade presentation. Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött är en mycket viktig åtgärd inom totalramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, och av stor betydelse för mitt land, Irland, där nötköttsproduktionen utgör en av huvudnäringarna inom jordbruket. Det faktum att vi exporterar mer än 90 % av vår produktion gör den irländska sektorn relevant för de andra medlemsstaterna, och faktiskt sägs det ofta att Irlands nötköttsproduktion är Europas överskott. Vi vet alla att nötköttssektorn har haft en mycket svår tid, men många allvarliga problem återstår för jordbrukarna. Köttproduktion har alltid varit en näring med låga vinster och även med generösa EG-bidrag gör många jordbrukare inte en godtagbar vinst.
Exporten av levande djur utgör ett viktigt inslag i Irlands nötköttsproduktion. Många av de djur som exporteras levande lämpar sig inte för vår slaktkroppsindustri, och det hedrar den irländska regeringen att vi uppfört anläggningar av allra modernaste slag för transport av nötboskap till tredje land. Om inte Europa tillgodoser behoven av levande boskap, så kommer andra länder att göra det, och säkert måste väl vi på vår dagordning ha målsättningen att maximera det Europeiska jordbrukets fulla potential.
Avslutningsvis så måste vi ompröva förslagen i Agenda 2000 med avseende på Europas nötköttsmarknad, och i samband med överläggningarna om världshandel sörja för ett ökat skydd och ökade möjligheter för nötköttsproducenterna i Europa.

Van Dijk
Fru ordförande! Jag skulle gärna vilja ställa ett par frågor till kommissionär Wulf-Mathies. När jag arbetade med mitt betänkande om transporten av levande djur i och utanför Europa kunde jag snart konstatera att EU på intet sätt är i stånd att kontrollera djurens välbefinnande under transport, inte heller att tillse att det europeiska regelverket efterlevs, där det finns en hel del anmärkningar att göra. Jag skulle gärna vilja fråga kommissionär Wulf-Mathies hur hon tror att om det inte lyckas alls inom EU, hur den kontrollen då skall kunna fungera utanför EU, och då inte bara under transporten, utan även vid urlastningen och vad som sedan sker i slakterierna. Är det då inte så att den kontrollen snart kommer att kosta så mycket pengar att det överhuvudtaget inte längre uppväger de fördelar som nötkreaturssektorn i Europa kan uppnå vid export av 500 000 stycken kreatur per år? Det rör sig verkligen om en mycket liten andel av nötkreatursmarknaden i Europa, och det är fullkomligt skrattretande att vi skulle vilja fortsätta, även parlamentet, med att betala exportrestitutioner. Det måste vi omedelbart sluta med.

Wibe
Fru ordförande! För det första hoppas jag att ordföranden kan korrigera ett tidigare beslut att inte godkänna en röstförklaring från mig på grund av att jag inte var här. Jag är här. Jag har varit här sedan i måndags och kommer att vara här tills denna sammanträdesperiod är slut.
Vad gäller sakfrågan finns det få saker som har upprört den svenska allmänheten så mycket som när man i TV kunde visa bilder på det oerhörda djurplågeri som sker i samband med exporten av levande djur från unionen. Denna export har en enda orsak, nämligen existensen av exportbidrag för denna hantering. Det finns bara ett enda sätt att avskaffa denna export, nämligen genom att vi avskaffar bidragen.
Den extra kontroll som nu föreslås är naturligtvis ett steg i rätt riktning. Det finns dock möjligheter till fusk, dessutom har vi ingen möjlighet att kontrollera hur behandlingen av dessa djur är i mottagarländerna. Därför kommer jag att rösta för ändringsförslag 11 och 12. Jag hoppas att alla andra också gör det. Skälet är enkelt: Våra skattebetalare önskar inte att deras skattemedel används till att subventionera avancerat djurplågeri!

Funk
Fru ordförande, kära fru kommissionär! Jag vill först tacka min kollega Anttila för hennes utmärkta, noggrant utarbetade betänkande. Sedan vill jag börja med den provocerande frågan: varför genomför vi egentligen djurtransporter, om nu allt är så omöjligt som det framställs här? Där skulle jag vilja fastslå följande: Vi har en kontinuerlig överproduktion av nötkött. Denna situation har ytterligare skärpts genom BSE-skandalen. Nötköttsförbrukningen har snabbt gått tillbaka, och vi importerar fortfarande många djur från tredje land. Det är situationen för den europeiske jordbrukaren.
Råd, kommission och parlament söker nu efter möjligheter att lindra krisen. Vilka möjligheter står till vårt förfogande? Den dyraste och mest improduktiva metoden är magasinering av kött. Det kommer senare tillbaka till marknaden, säljs billigt, och kvaliteten blir lidande. Nästa metod som tillämpas för att reducera stora mängder kött, är en premie för kalvar som säljs tidigt. Den har nu beslutats på nytt, men den förutsätter att vi har en kalvköttsmarknad, att vi har konsumenter i Europa, som äter detta kalvkött. Annars är detta också ett slag i luften, och det uppstår enbart sidoeffekter.
Nästa metod vill jag inte beskriva så noggrant, eftersom den beskrivs med ett bibelord, och i bibeln står också många bra saker. Det är inte precis ett lämpligt exempel, men denna metod tillämpas inte i de flesta staterna, eftersom den stöter på etiska förbehåll. Detta är den situation vi står inför. Nu har vi en marknad i Mellanöstern och i de nordafrikanska staterna, men försäljningen av djuren till dessa länder förutsätter jättelika transporter. Det är problemet.
Så länge som vi vill utnyttja denna avsättningsmarknad, bör vi åtminstone utforma villkoren för djuren så att de är uthärdliga för dem. I varje fall föreslår jag att exporten av kött måste ha företräde framför alla andra metoder. Det är det allra viktigaste. Och det går väl inte heller att helt och hållet inställa djurtransporterna.
I mitt land har jag granskat siffrorna: under tiden har 48 % transporter med levande boskap ägt rum, bestående av avels- och nyttodjur. Det finns ingenting att invända mot detta, om bönderna där bygger upp ett boskapsbestånd åt sig för att de skall själva kunna livnära sin befolkning med mjölk och med köttprodukter. Alltså får vi inte bortse från denna punkt och skära allt över en kam; vi måste understödja nytto- och avelsboskap också i fortsättningen så att de kan komma fram till dessa marknader. Vi får därmed också en meningsfull utvecklingspolitisk effekt.
För övrigt bör transporter endast genomföras av fackfolk som kan handskas med djur och hålla gemenskapsföreskrifterna. Om detta inte lyckas, får inte heller några exportsubventioner betalas. Det är denna princip vi skall ledas av.

Evans
Fru ordförande! En ordningsfråga. Detta är en mycket intressant debatt om jordbruk och jordbrukssubventioner. Skulle man kunna få fråga om alla de talande kan uppge eller har uppgivit - jag är säker på att de flesta redan har gjort det - om de har särskilda ekonomiska intressen i denna debatt? Det tycks mig som om en eller två av dem kanske är jordbrukare och att deras ekonomiska engagemang och intressen i beslutsprocessen då kan påverka det sätt de röstar på och vad de säger. Vi borde veta. Jag är säker på att de har uppgett det i enlighet med arbetsordningen.

Graefe zu Baringdorf
Det vet jag inte riktigt. Jag ville bara säga att jag är bonde och har egna intressen av detta. Men jag är för avskaffandet av exportsubventionerna. Naturligtvis ligger detta i mitt intresse.

Ordföranden
Jag skulle vilja kommentera det på annat sätt. Enligt min åsikt rör det varje enskild medlems integritet här i församlingen. Ett sådant förhör skall vi inte ta oss för här. Naturligtvis skall vi inte heller fråga de enskilda talarna.

Hautala
Fru ordförande! Frihandeln har sannerligen stött på sina egna etiska gränser om levande djur måste transporteras globalt. Det måste bli slut på hanteringen. Jag se bara en lösning, att Europeiska unionen slutar ge finansiellt stöd för export av levande djur.
Det har sagts här att araberna då köper levande djur i Nya Zeeland eller Australien. Det är naturligtvis ett svårt problem. Men jag tror att Europeiska unionen kan påverka också världshandelsförhandlingar så att de levande djurens rättigheter erkänns, att transporter inte sker och att djuren slaktas så nära uppfödningsstället som möjligt. Europeiska unionen har faktiskt ett rätt stort etiskt ansvar för att sprida dessa europeiska värden. Virrankoski konstaterade att respekt för djuren är ett sådant europeiskt värde. Vi bör verkligen utgå ifrån att vi i denna ska också skall försöka påverka globalt.

Schierhuber
Fru ordförande, högt ärade fru kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! Jag tror att när det gäller nötkött eller nötboskap har var och en av oss som sitter i denna sal egna intressen, antingen som producenter, som marknadsförare eller som konsumenter. Kommissionen föreslår att man gör subventionerna för export av levande nötboskap, inom ramen för den gemensamma organisationen för marknaden för nötkött, avhängiga av djurens välbefinnande under transporten. Jag måste på förhand säga att det principiellt skall vara en strävan och ett mål för unionen att inställa transporter av slaktboskap till förmån för köttexport. Detta skall vara ett mål på lång sikt.
Tills vi har kommit dithän, måste åtminstone djurens förhållanden under transporten förbättras. Av denna anledning bör en distriktsveterinär bekräfta att transporten av nötboskap sker i god ordning, och utbetalningen av exportsubventioner bör göras avhängig av denna officiella bekräftelse. Bönderna har ett starkt intresse av att transporterna är lämpliga för djuren, ty köttets kvalitet hänger mycket samman med hur djuren transporteras.
En utveckling i denna riktning har man redan kunnat observera under de senaste åren. Så har andelen export av levande nötboskap räknat på EU: s export sjunkit med 6 % under tre år, och uppgår nu till ca. 10 %. I gengäld har andelen avelsdjursexport stigit från 16 % till 28 %, och det tror jag inte behöver diskuteras. Vidare kan man fastställa att köttexporten har gynnats på bekostnad av export av levande nötboskap för slakt, och exportsubventionering för slaktade halva djur mycket mer än levande nötboskap.
För att helt kunna inställa exporten av slaktboskap måste EU dock stödja två saker. För det första måste det byggas slakthus inom EU, som motsvarar slaktkriterierna i ankomstländerna. På så vis kan djuren slaktas inom EU, och man skulle kunna exportera köttet. För köttexporten måste unionen dessutom stödja motsvarande kylanläggningar i ankomstländerna med know-how och finansiell hjälp. Transporten av avelsboskap är det ju ingen diskussion om, och de stränga djurskyddsbestämmelser som ligger i böndernas intresse är självklara. Kommissionen har i uppgift att genomföra och kontrollera bestämmelserna för skydd av djuren. Parlamentet måste regelbundet underrättas om detta.
Det är likaså nödvändigt att inte enbart kontrollera iakttagandet av bestämmelserna, utan att även utdöma sanktioner vid brott mot dem. Fru Anttilas betänkande vill jag helt och hållet stödja!

McKenna
Fru ordförande! För några veckor sedan begärde detta parlament att bidrag inte längre skulle utbetalas för levande nötboskap. Vi skulle se löjliga ut om vi nu återgick till en svagare position. Vad kommissionen föreslår är helt enkelt att exportbidrag inte skall utbetalas om reglerna för välbefinnande under transporter åsidosätts. Men detta är orealistiskt. Det är omöjligt att uppfylla detta krav, och när djuren lämnar EU så är det omöjligt att övervaka dem. 1995 exporterades 600 000 från EU och hälften av dessa kom från Irland. Jag håller inte med mina irländska kollegor. Det som pågår är oacceptabelt.
Europeiska unionens skattebetalare måste i stor utsträckning subventionera något som en stor majoritet är emot. Vi använder skattebetalarnas pengar för att subventionera ett inhumant sätt att behandla djur på. Det är vansinne också ur ekonomisk synpunkt. Vi i Irland exporterar dessutom jobb. Vi exporterar levande djur som skall förädlas i andra länder, och sedan klagar vi över arbetslöshetsproblemen i Irland. Det är alldeles tokigt och det måste komma till ett slut. Det finns ett dåligt tecken. Europeiska unionens skattebetalare vill inte längre se filmer på TV som dokumenterar ett grymt och inhumant sätt att behandla djur på. Det är inte levande nötkött, som några har sagt, utan det är levande djur som känner smärta precis som vi gör. Vi kan inte stödja detta längre.

Cunha
Fru ordförande! Vi har redan ett flertal gånger haft tillfälle att i detta parlament diskutera denna så viktiga och känsliga fråga om djurtransporter. Vi vet att det inte är någon fredlig fråga, men jag tror att vi under senare tid sakta men säkert lyckats nå en del kompromisser och en del samstämmighet. Det finns en sak som förefallit missförstådd under de debatter vi haft den senaste tiden. Detta missförstånd är betydelsen av goda hygieniska förhållanden och behandlingen av djuren under transporten. Varför har denna fråga missförståtts? Därför att det faktiskt å ena sidan just handlar om den rätt djuret har och å andra sidan att det är väsentligt att förbättra kvaliteten, och det är viktigt att detta understryks, vilket både ligger i producentens intresse att sälja och i konsumentens att köpa köttet.
Vår kollega Anttilas betänkande är ett arbete med hög kvalitet, välgrundat och fullt av bra förslag. De olika inlämnade ändringsförslagen kommer att, utifrån den text hon föreslår, att verkligen förbättra Anttilas förslag och ge ett mycket positivt bidrag till den ursprungliga texten.
Jag anser att framför allt förslaget om att bidragen i vissa fall kan delbegränsas eller till och med vägras betalas ut om lagstadgade krav inte uppfylls eller respekteras, oavsett om det är hygienkrav eller välfärdskrav, är intressant och kan bidra till finansieringen av förslagen, kan bidra till finansieringen av en förstärkning av de tekniska medlen och framför allt de veterinära tillgångar som Europeiska unionen och medlemsstaterna behöver.
Förslaget är mycket intressant och mycket positivt. Jag anser - med all tillbörlig respekt - att det är fullständigt meningslöst att här begära ett borttagande av återbetalning vid export vid transport av levande djur. Vår kollega Souchet har här redan talat om detta och motiverat det. Denna fråga är högst motiverad och det är bara sorgligt att vissa försvarar borttagandet av exporthjälpen som om det vore någonting religiöst. Det är inte något religiöst, det är någonting som är fullt motiverbart inom Europeiska unionen.
Avslutningsvis fru ordförande, vill jag säga en sak: nyss bad en engelsk kollega sina kollegor att förklara huruvida de hade intressen i denna fråga. Jag vill säga att jag inte har det, jag är inte nötdjursproducent. Jag vill emellertid säga att detta krav, på det sätt den gjorts, till kollegor som är lantbrukare är en autentisk förolämpning mot dessa kollegors ärlighet. Därför protesterar jag!

Wulf-Mathies
Fru ordförande, mina damer och herrar! Till att börja vill jag tacka Anttila så hjärtligt för hennes mycket välavvägda betänkande. Kommissionen oroas, liksom ni, i ökande omfattning av de överträdelser mot djurskyddsnormerna, som om och om igen kan fastställas vid transport av levande boskap, framför allt över långa sträckor. Fastän gemenskapen har utfärdat olika direktiv för att skydda djur vid transporter inom gemenskapen, men också vid transporter som delvis går genom tredje land, så kan det inte bestridas att genomdrivandet av dessa direktiv på de ansvariga nationella myndigheternas nivå, och iakttagandet av djurskyddsdirektiven från de berördas sida inom handeln, väcker problem, nu som alltid. Jag kan därför också mycket väl förstå de kritiska anmärkningar som har gjorts här under debattens gång.
Med det förslag som nu debatteras åsyftar kommissionen att göra betalningen av exportsubventioner avhängig av iakttagandet av de för djurtransporterna gällande djurskyddsnormerna. Låt mig först göra några påpekandet rörande ändringsförslagen, och försäkra er, att det i dag föreliggande utkastet till ändring av förordningen 805/68 om den gemensamma organisationen för marknaden inte går ut på att undergräva målsättningen i grundförordningen. Ändringsförslag nr 2 är därför överflödigt. Den första delen av ändringsförslag nr 1, där det krävs att exportsubventionerna görs avhängiga av att det attesteras i veterinärintyg att transporten utförts i enlighet med föreskrifterna, känner kommissionen mycket stor sympati för. Om det ändå inte kan antas så beror det på att exportören möjligen inte alltid kan kräva ett sådant certifikat från den mottagande staten. Han skulle därmed bli diskriminerad.
Ändringsförslag nr. 3, 4 och 5 rör tillämpningen av gemenskapsdirektiv i tredje land. Kommissionen önskar inget hellre än att kunna efterkomma detta krav. Den kan dock inte göra det utan en motsvarande rättslig grundval. Ni torde känna till att förhandlingar nu förs med östeuropeiska länder, som går ut på att dessa länder skall förklara sig beredda att erkänna gemenskapens veterinärlagstiftning.
Vad gäller ändringsförslag 8 och 9, som förklarar att regelbundna stickprovsundersökningar skall finanseras med hjälp av exportsubventioner för levande djur, vill jag påpeka att betalningen för sådana stickprov bör följa de vanliga handelsreglerna. Detta omfattar också att exportören skall betala för denna kontroll. Subventionerna kan automatiskt höjas för att motsvara dessa tilläggskostnader, men de rättar sig efter den rådande marknadssituationen, och tar såtillvida helt och hållet hänsyn också till exportörens situation.
Förordningens mål är att göra iakttagandet av djurskyddsstandarden till förutsättning för utbetalning av exportsubventioner för levande djur. Exporten av levande djur utgör en viktig del av den allmänna marknadsmekanismen för nötkött. Av denna anledning kan kommissionen inte anta ändringsförslag 11 och 12, vilka står i motsatsställning till målriktningen i vårt förslag.
Vad gäller ändringsförslag nr. 10 får jag påpeka, att det visserligen är sakligt riktigt, men att dylika rent faktiska hänvisningar emellertid inte bör omfattas av en lagtext. Vad övriga ändringstexter beträffar, så betraktar kommissionen det inte för ändamålsenligt att ta upp dessa förslag i själva texten till förordningen. Man kommer dock att ta hänsyn till dem i direktiven till genomförandet. Jag refererar här framför allt till del 3 i ändringsförslag nr. 1, där man kräver stickprovskontroller, ett förslag som skulle kunna vara helt ändamålsenligt och tas med i beräkningen, när genomförandeförordningen till förordningen fastslås.
Samma sak gäller för ert krav på proportionerlighet vid tillämpningen av sanktioner i de fall, då bestämda djurskyddsnormer har kränkts. Tillämpningen av förordningen kommer, som ni vet, att regleras i utförliga genomförandeförordningar, som kommissionen kommer att fastlägga efter det gängse förvaltningsutskottsförfarandet. I enlighet med Plumb/Delors-överenskommelsen kommer parlamentet självklart att hållas underrättat.
Avslutningsvis vill jag ännu en gång uttryckligen påpeka att kommissionen, liksom ni, fäster stor vikt vid att nötboskap transporteras så som det passar dess art, så att den kommer fram till sin bestämmelseort i gott skick. Jag ber er därför stödja oss också i ra parlamentariska kontakter med tredje land, så att vi också här vid förhandlingar skall kunna komma fram till motsvarande regleringar.
Därför hänvisar jag åter en gång uttryckligen till att vid import från tredje land det framför allt också gäller att de associerade länderna har förpliktat sig till att inom ramen för Europa-avtalen göra sina rättsliga bestämmelser mer lika dem som EU har. Därför gör vi nu upp ekvivalensavtal med dessa stater om veterinärväsende och växtskydd i form av tilläggsprotokoll till Europa-avtalen. Dessa avtal kommer också att innehålla direktiv om djurskydd under transport, så att djurens situation inte bara förbättras vid transporter inom EU, utan att detta också i stegrad utsträckning gäller för tredje land.
Jag vill också än en gång - eftersom frågan har ställts - kort visa på att man genom de fastställda subventionssatserna inte har stimulerat till export av levande djur. Tvärtom, förhållandet mellan subventionerna för levande djur och för nötkött har under åren 1993-1997 sjunkit från 65 % till 47 %. Såtillvida visar sig också här en tendens att minska exportsubventionerna där så är möjligt, och därmed också transport av levande djur.
Än en gång: Förslaget till förordning skall och kommer att, enligt kommissionens åsikt, avsevärt bidraga till förbättringen av kontrollerna. Kommissionen utgår från att en av de mest effektiva sanktionerna är indragning av exportsubventionerna, om djurskyddsbestämmelserna inte iakttas, eftersom därigenom stora ekonomiska förluster uppstår. Vi utgår därför från att detta förslag kommer att bidraga väsentligt till förbättrat djurskydd under transporterna. Dessutom pekar jag ännu en gång på att man planerar veterinärkontroller inte endast vid lastning, utan också vid ankomst till tredje land, för att på så sätt så mycket som möjligt utesluta missbruk.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi ska nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Pack
Fru ordförande! Den som vill avge en röstförklaring, måste också vara närvarande! Det är inte fallet med alla som har anmält en röstförklaring!

Ordföranden
Ni har rätt, fru Pack. Vi kommer att registrera detta.

Pack
Det kan ni inte registrera. Ni måste nu ropa upp dem, och om de inte är här, så kan de inte heller lämna någon skriftlig förklaring.
(Applåder)

Ordföranden
Vi kan visserligen överblicka det härifrån, men om ni så önskar, så ropar jag upp de berörda parterna. Morris, Waidelich, Cushnahan och Lindqvist, är ni alla närvarande? Bra, då kan vi fortsätta med föredragningslistan.

Cushnahan
Om Van Dijks betänkande i en närliggande fråga hade varit bindande så hade den på ett effektivt sätt förstört den irländska nötboskapshandeln. De irländska nötköttsproducenterna producerar 90 % av sina djur och vi är mycket beroende av vår möjlighet att exportera levande boskap
Denna valmöjlighet fanns inte förrän helt nyligen och dess återupptagande anses vara värt omkring 60 miljoner årligen. Det är viktigt att detta tillåts fortsätta och jag tror att Anttilas betänkande, om det går igenom i sin ursprungliga form, leder fram till en korrekt balans mellan djurens rättigheter och jordbrukarnas rättigheter att syssla med sin näring.
De irländska lantbrukarna har alltid följt de allra högsta normerna när det gäller djurens välbefinnande. De irländska föreskrifterna i denna fråga är också stränga.
Jag är helt säker på att de allra strängaste normer som säkerställer att djuren inte får lida kommer att införas i Irland, till alla berördas belåtenhet.

Morris
Som föredragande ansvarig för att ha infört åttatimmarsregeln - den längsta transporttiden för djur avsedda för slakt - så vill jag säga att exportsubventionerna för levande djur leder till omfattande grymheter.
Bara under år 1995 exporterades 600 000 levande nötdjur till Mellanöstern. Handeln tjänade mer än 200 miljoner pund på denna typ av offentliga utgifter. Det är fel att använda offentliga medel på detta sätt. Det leder till att grymheter subventioneras.
Kommissionen motiverar sitt handlande med att säga att exportbidragen inte skulle utbetalas om reglerna om välbefinnande inte följs. Det är orealistiskt. När dessa djur väl har kommit utanför EU: s gränser så är det omöjligt att övervaka hur de behandlas.
De största exportländerna är Tyskland, Irland och Förenade kungariket. Utöver de grymheter dessa djur utsätts för under transporten, och det lidande de förorsakas vid lossning med rep och slingor, så utsätts för ytterligare grymheter vid slakthusen. Stöd ett upphörande med exportbidragen.

Lindqvist
Jag har röstat ja till betänkandet, men kan absolut inte acceptera några exportbidrag för djurtransporter till tredje land. Jag har därför röstat ja till ändringsförslag 11 och 12. Exportbidrag skapar onödiga djurtransporter som onödigt plågar djuren.

Waidelich
Jag vill tacka föredraganden för ett väl genomarbetat betänkande på ett viktigt område. Jag vill framhålla betydelsen av välutvecklade regler för bästa möjliga djurskydd vid djurtransporter, vilket är en fråga som i allra högsta grad måste beaktas i sammanhang av exportbidrag. Jag vill särskilt framhålla mitt stöd för ändringsförslag 11 och 12 beträffande att inga exportbidrag skall utbetalas för export av djur från gemenskapen till tredjeland.

Äpplen, päron, persikor och nektariner
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0301/97) av Rehder för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning om sanering av gemenskapsproduktionen av äpplen, päron, persikor och nektariner (KOM(97)0035 - C4-0135/97-97/0031(CNS)).

Rehder
Högt ärade fru ordförande, högt ärade fru kommissionär, kära kolleger! För att jag inte skall blanda ihop äpplen och päron, skulle jag dock vilja be om att vi diskuterar det i lugn och ro, ty det är inga peanuts , som vi talar om här.
Med denna förordning kommer ytterligare ett stycke av en nedärvd börda att undanröjas för den europeiska skattebetalaren. Gränslös och hejdlös tillväxt, också när det gäller produktion av frukt och grönsaker inom den gemensamma marknaden, hade tills för några år sedan lett till hejdlös ökning av kostnaderna för stabilisering av marknaden. Enbart 1993 gav man ut 776 miljoner ECU inom frukt- och grönsaksområdet, och tidvis - och detta är en skandal - har i enskilda medlemsstater närmare 70 % av skörden av en enda frukt förstörts.
Tvånget att regelbundet stjälpa ut många tusen ton värdefulla livsmedel - skönmålat omskrivet som återköp på "euronesiska" - har med all rätt retat upp människorna i Europa mot Europa som helhet. Det är i dag också svårt för den genomsnittlige europeiske gourmén att följa handelns argumentation i Europa, där ett äpple har en särskild kvalitet först när det är mer än 70 mm stort.
Den gemensamma organisationen för frukt och grönsaker har äntligen satt effektiva gränser för detta meningslösa slöseri med skattepengar. Jag är av den åsikten, att föreliggande förslag om ett omfång om 100 000 hektar för den yta som skall röjas är förnuftigt och också finansiellt tolerabelt, och väl i grunden utgör en slutsten för den nödvändiga åtgärden.
Kommissionen antar att genom denna så kallade återköpsåtgärd 80 % av dessa återköp i framtiden inte längre skall bli nödvändiga, och om fyra år skall också de därtill nödvändiga kostnaderna om årligen 28 miljoner ecu ha betalat sig. Fru kommissionär, vi håller också ögonen på pengarna. Vi kommer om fyra år att titta noga efter, om det faktiskt stämmer.
I slutändan måste det dock vara målet för en också på övriga områden från grunden reformerad gemensam jordbrukspolitik att reducera dessa statliga eller gemenskapliga ingrepp ner mot noll. Ingrepp har också för skattebetalaren ett berättigande endast när det handlar om bevarandet av miljön, men framför allt om bevarandet av framtidssäkra arbetsplatser.
Agenda 2000, som så många oftast talar illa om, och som uppenbarligen ganska få av kritikerna överhuvud taget har läst till slut, erbjuder bra ansatser för det dubbla målet, att för det första bevara arbetsplatser på landsbygden och för det andra avveckla de kostnadsintensiva överflöden. Vi gläder oss naturligtvis åt att Europaparlamentets krav från december 1996 tagits upp på många punkter. Detta gäller särskilt vårt krav att skapa en integrerad politik på och för landsbygden, där jämsides med omsorgen om bibehållandet av ett yttäckande jordbruk också omsorgen om ytterligare arbetsplatser, en förbättrad infrastrukturpolitik och ett konkret miljöskydd finns med på lika villkor.
Även de som med stort retoriskt larm, också här i parlamentet - de är tyvärr inte längre här, kanske skulle herr Habsburg också kunna påtala detta någon gång - förvägrar varje grundläggande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som borde gjorts för länge sedan, och de som, till skada just för de mindre jordbrukarna som behöver vår hjälp, hellre fortsätter att sticka huvudet i sanden, borde till slut erkänna att endast i denna integrerade ansats finns det ett effektivt skydd mot avfolkning på och minskad betydelse för landsbygden och dess invånare.
I så måtto har Europa endast en framtid om även landsbygden, som utgör 80 % av Europa, har en säker framtid.
Jag ber också de representanter för PPE - de är inte heller här, men kanske postumt höll jag nästan på att säga - de som vid denna avvägning har avhållit sig från att rösta, att nu erkänna att det har existerat sådana missförhållanden. I det gamla Grekland, demokratins vagga, var det vanligt att den som avstod från att rösta, blev utjagad ur folkförsamlingen. De har nu alla jagat ut sig själva. Jag ber trots detta dem som stannat kvar att nu rösta ja. Jag tror, att vi då också tillsammans kan bedriva en förnuftig och en anständig politik för detta.

Thomas
Fru ordförande! Jag vill börja med att gratulera Rehder till hans betänkande. Som vanligt har han gjort ett utmärkt arbete.
Förslagen ingår i en serie åtgärder som kommissionen har vidtagit för att minska kostnaderna för att dra in äpplen, persikor, päron och nektariner från marknaden och för att stabilisera producenternas inkomster. Jag välkomnar denna utveckling. I själva verket kommer den bara att påverka upp till totalt 10 000 hektar i de 15 medlemsstaterna.
Inköp av och förstörelse av frukt och grönsaker med EU-medel bidrar inte särskilt mycket till att förbättra Europeiska unionens image i skattebetalarnas ögon, i synnerhet då priserna i handeln gör att många av våra medborgare måste begränsa de mängder färska produkter de kan äta. Vi är alla mycket medvetna om skrämselhistorierna och berättelserna om livsmedelsberg.
Produkternas karaktär i sig innebär att de antingen måste behandlas och konserveras eller förstöras. Inspektioner som utfördes av revisionsrätten 1994 och 1995 avslöjade att förstörelse av frukt i vissa regioner i unionen hade förorenat grundvattnet i en sådan utsträckning att vattenförsörjningen till hushåll i närheten av destruktionsanläggningarna hade infekterats.
Hela omfattningen av de skador på miljön som detta förfaringssätt leder till är ännu inte klart, men den är tydligen så stor att en undersökning av miljöaspekterna av den gemensamma jordbrukspolitiken i sin helhet initierades. Rapporten har ännu inte publicerats. Också de av oss som bara har de allra mest grundläggande vetenskapliga kunskaper känner till att dumpning av tonvis av frukt och grönsaker med höga nitratinnehåll innebär en miljörisk.
Detta är ett lovvärt initiativ att balansera tillgång och efterfrågan bättre. Jag hoppas att ni alla kommer att stödja detta förslag här i kammaren denna förmiddag, eftersom jag kan se att många är här för att ta del av denna intressanta debatt. Jag uppmanar icke desto mindre kommissionen att säkerställa att priserna för återköp ses över regelmässigt, för att säkerställa att de inte uppmuntrar till överproduktion.

Redondo Jiménez
Fru ordförande, fru kommissionsledamot, ärade ledamöter! Vi behandlar i dag förslaget till rådets förordning om sanering av gemenskapsproduktionen av äpplen, päron, persikor och nektariner.
Reformförslaget grundar sig på det som redan 1990 beslutats för äpplen och säsongen 1994-1995 för persikor och nektariner med några modifikationer som beaktar uppnådda erfarenheter. Åtgärderna har även utsträckts till att omfatta päron. Den totala ytan enligt förslaget kommer att vara 10 000 hektar för äpplen och päron och 10 000 hektar för persikor och nektariner. Denna yta fördelar sig på medlemsstaterna i förhållande till planterad areal, produktion och återköp i vart och ett av länderna.
Erfarenheterna visar att åtgärderna genomförda 1990-1993 och 1994-1995 med en total röjning begränsar effektiviteten och är svårare att kontrollera eftersom det kräver en fullständig kontroll och kännedom om de ansökandes fruktodlingar, varför vi bedömer att åtgärder bör genomföras extensivt vid delröjningar av fruktodlingar, inte bara vid total röjning, med villkoret att de arealer som röjs skall uppgå till minst 0, 5 hektar för att undvika missbruk.
För att garantera åtgärdernas effektivitet skall endast regelmässiga planteringar med flera än 300 träd per hektar komma i fråga och finansieringen skall ske ur garantisektionen i EUGFJ.
Dessa åtgärder är användbara för att eliminera förintelsen av enorma överskott på de europeiska skattebetalarnas bekostnad och som har, som få andra åtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken, bekymrat och upprört den europeisk allmänheten på grund av det ur etisk synpunkt tvivelaktiga förstörandet av fullgoda, värdefulla livsmedel, för vilka det fanns ett stort behov i andra delar av världen men som av olika skäl inte salufördes och därmed orsakade överproduktion i unionens länder.
Man föreslår att, för att engångsbidraget skall vara effektivt, skall åtgärderna appliceras på odlingar med mer än 300 träd per hektar och arealer på minst 0, 5 hektar. Anläggningarna som kan komma i fråga för röjningsbidraget skall ha en av medlemsstaterna fastställd minimi- och maximiålder. Man föreslår också att åtgärderna appliceras på planteringar som uppfyller vissa ekologiska, miljömässiga och sociala krav och lämnar det upp till medlemsstaterna att inom ramen för förordningen och under eget ansvar besluta om konkreta regioner, områden och detaljer för genomförandet.
Vi stödjer således Rehders betänkande, liksom de ändringsförslag som antagits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vilka vi tror förbättrar dess igångsättande och applikation, men vi instämmer inte i ändringsförslagen nr. 7, 8 och 9 då vi inte finner några rimliga skäl att ändra kommissionens förslag till fördelning, vilket har gjorts enligt kriterier som vi redan nämnt: planterade arealer, total produktion och återköpta kvantiteter. Och vi anser att ändringsförslag 7 är hasardartat, diskriminerande och dessutom sekteristiskt.
Vad gäller ändringsförslag nr. 8 föredrar vi originalformuleringen av texten i artikel 1.2, stycke 2. Ändringsförslag nr. 9 förstår vi inte eftersom vi inte vet vilka de objektiva kriterierna skulle vara för att fastställa prioriterade kategorier av producenter, inte varken produktion eller anläggningar. Är det så att herrar förslagsställare menar att dessa skulle vara långa, blonda och blåögda? Nå, det var ett skämt. Vi kan inte stödja det eftersom vi anser att kriterierna som kommissionen fastställer och som har nyanserats i ändringsförslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling angående anläggningarna, är tillräckliga. Således anser vi att denna förordning är en positiv åtgärd för sektorn och för den europeiska allmänhetens syn på Europeiska unionen och vi stödjer den som grupp.

Santini
Fru ordförande! Även vi stödjer detta betänkande, också därför att det så att säga slår in öppna dörrar. När ett betänkande föreslår minskningar av de kvantiteter som förorenar marknaden med överskott, och som framför allt hjälper till att befria oss från mycket impopulära bilder, som till exempel berg av frukt som förstörs av bulldozers, så kan det inte få annat än allmän uppslutning. Men i detta betänkande från Rehder verkar det som om även de tekniska förslagen är välbalanserade, de sätt på vilka man har för avsikt att ta itu med det allvarliga problemet med överskott, som, som vi alla vet, är bland de svåraste åtgärderna att föreslå eller att införa i medlemsstaterna. Det verkar vara lagom att erbjuda en ersättning för 10 000 hektar mindre där man odlar äpplen och päron, och ytterligare 10 000 hektar mindre där man odlar persikor och nektariner. Detta är även rimligt med tanke på att det, framför allt när det gäller de två sistnämnda typerna av frukt, har funnits en modetrend: man har lämnat den gamla typens persika med päls - som vi säger i Italien - och man har börjat odla en mängd nektariner, med det oundvikliga resultatet att man blockerat marknaden och förvirrat konsumenten.
Man måste göra mycket noggranna kontroller; de arealer som rensats ut får inte återplanteras med samma slags frukt. Minimiarean ett halvt hektar verkar lämplig. Även åldern är en viktig fråga när det gäller att undvika spekulationsaffärer i övergången till det nya systemet. En minimi- och maximiålder hjälper till att förhindra planteringar ad hoc just för att man sedan skall kunna kvittera ut ersättningen.
Vår föredragande hävdar att vi, tack vare detta nya program, kan minska skörden med 80 procent. Låt oss hoppas att det blir så. Hon hävdar dessutom att kostnaderna kommer att vara i balans med besparingarna efter mindre än fyra säsonger. Detta är vad vi alla hoppas på, med ett visst beklagande: varför har vi inte tänkt på det tidigare?

Querbes
Fru ordförande! Rådets förslag till förordning syftar till att på nytt använda sig av en röjningspolitik för fruktträd, med det huvudsakliga argumentet att utgifter som är förbundna med återköp och förstörelse av frukt därmed kommer att minska.
Detta röjningsbidrag kommer att accepteras av fruktproducenterna, även om det medför en minskning av deras produktionsmöjligheter. Vissa av dem kommer att se ett sätt att lösa sina finansiella svårigheter. Men är detta ett kännetecken för en ambitiös och effektiv politik inom området för fruktproduktion? Jag anser inte det. Det huvudsakliga skälet för nedgången i försäljningen av frukt producerad i Europeiska unionen beror inte på en verklig obalans mellan efterfrågan och utbud inom gemenskapen. Den beror framför allt på den internationella handelns och de stora distributörernas nya metoder, de använder sig av importerna från tredje land för att skapa en konstgjord obalans mellan utbud och efterfrågan och på så sätt framkalla ett prisfall i producentledet, försäljningsnedgång och förstörelse.
Borde inte kommissionen och rådet fråga sig vilka åtgärder som skall vidtas för att gemenskapspreferensen skall respekteras, vilka åtgärder som möjliggör ett snabbt och effektivt verkställande av garantiklausuler samt vilka nödvändiga överläggningar och samarbeten som vi måste utveckla inom unionen för att förhindra intern konkurrens?
Borde inte kommissionen och rådet också fråga sig vilka åtgärder som bör föreslås och vidtas för att tillrättavisa relationerna mellan producenter och konsumenter å ena sidan, och den internationella handeln och de stora distributörerna å andra sidan, t.ex. genom att fastställa en multiplikatorkoefficient mellan produktionspriset och konsumtionspriset, detta i producenternas och konsumenternas gemensamma intresse?
I stället för att tala om överproduktion, bör man inte undersöka verkligheten bakom den minskade konsumtionen? Rådet och kommissionen borde fråga sig om inte efterfrågan på frukt på unionens marknad skulle vara mycket större om man verkligen fick arbetslösheten och fattigdomen att minska. Det är dessa faktorer som gör att tiotals miljoner familjer inte köper en normal mängd frukt, vilket för övrigt är nödvändigt för hälsan. Bör man i det avseendet inte lyssna till välgörenhetsorganisationernas appell? Den understryker, jag citerar: " Fattigdomen och näringsbristen i unionen och unionens minskade livsmedelsbidrag" , ett bidrag som i deras ögon borde uppgå till 230 miljoner ecu, för att man skall kunna bemöta de minst bemedlade personernas behov.
Till sist: är det inte dags att vi, inom frukt- och grönsaksproduktionen - som är otillräcklig i hela unionen - garanterar en rättvis lön för jordbruksarbetet och finansierar diversifiering, produktionsutveckling och omställningar, då dessa är nödvändiga, och på så sätt göra det möjligt för tiotusentals unga lantbrukare att etablera sig, i synnerhet i regionerna kring Medelhavet? Detta skulle göra prioriteringen av sysselsättningen till en realitet och inte en slogan.
Betänkandet från vår kollega Rehder avser en bestämmelse som i huvudsak har en punktuell och konjunkturell aspekt. Det bör inte dölja de grundläggande reformer som återstår att förverkliga, och som jag just tog upp.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Rehder, vi stödjer ert betänkande, eftersom vi är av den åsikten att det för med sig några förbättringar, men vi är principiellt mot röjningsinstrumentet. Ni vet, att detta inte är nytt, det har funnits i årtionden i det förgångna. Det har bidragit till att spridda fruktodlingar förintats, att plantager anlagts, eftersom det samtidigt också fanns subventioner för att att anlägga dessa plantager. Dessa åtgärder har lett till att vi i dag över huvud taget har en sådan överskottssituation, att företagen inte har orienterat sig mot marknaden, att man producerat kvantitet istället för kvalitet, och nu har vi problemet med förstörelsen.
Samma sak gäller för övrigt också vinet. Under 70- och 80-talen fanns det en omorientering av ca. 50 % av vinodlingsytorna där kvalitetssorter togs bort, och massproducerande sorter togs in. Det gick så långt, att vin planterades i de djupa jordarna i Eifel, på sockerbetsjordar. Också där måste vi nu ta itu med överskott. Det är helt och hållet en felaktig riktning, och vi önskar att dessa instrument överges. Vi önskar att marknaden övertar regleringen. Vi stödjer dock ert betänkande, eftersom vi säger att här finns några moment inarbetade, som förhindrar det värsta. Men jag tycker att vi än en gång skall diskutera hur vi på ett grundligt sätt på nytt ska kunna ta itu med dessa händelser på marknaden.

Barthet-Mayer
Fru ordförande, kommissionen säger att vi skall röja: låt oss alltså röja, eftersom vi måste. Låt oss röja i enlighet med marknadens lagar, för låt oss inte glömma att vi också har planterat och skördat i enlighet med marknadens lagar. Vi låter en artificiell matematisk mekanism styra våra markers utveckling och liv. Vi röjer för att röjningen i dag representerar det politiskt korrekta alternativet till en massiv förstörelse av överskotten. Fungerar det för övrigt? Jag tror inte det, eftersom det i det här fallet redan rör sig om det tredje förslaget som syftar till att få bukt med det ständiga överskottet av äpplen, päron, persikor och nektariner. Jag oroar mig för ett sådant systems snedvridna effekter, som verkar ha gjort det möjligt för vissa att plantera för att kunna röja mer, ja t.o.m. att förvandlas till riktiga bidragsjägare: planteringsbidrag, sedan röjningsbidrag och dessförinnan bidrag för att förstöra överskotten.
Bör man klandra dem för detta? Visst inte. Hur skulle man kunna kritisera producenterna för att använda resurserna i ett system, hur klandervärt detta system än är? Allt detta är chockerande, ja rent av omoraliskt, men i dag måste vi ge vårt godkännande till den här typen av reservåtgärd. Nåväl, det är lika bra att göra det med en gång, så låt oss göra reservalternativet effektivt. Vi ställer oss positiva till betänkandet av Rehder, men om det nu är så att man måste röja, låt oss inte åstadkomma konkurrenssnedvridning eller orättvisa. Det är därför onödigt att förbinda utbetalningen av bidraget med trädens ålder, då man redan har fastställt en gräns på minst 300 träd per hektar. Vi kommer alltså att avslå ändringsförslag 6.
Samtidigt tror jag att vi alla önskar göra något av vårt arbete som valda representanter än att här och där rätta till de snedvridna effekterna av ett onaturligt produktionssystem. Vi behöver en dag finna det politiska mod som krävs för att bryta den här onda cirkeln, för att visa oss verkligt kreativa. Producera mindre för att producera bättre: när kommer man på allvar att lyssna till och förstå det budskapet?

Van Dam
Fru ordförande! Av siffrorna från Europeiska kommissionen framgår att det inom odlingssektorerna äpplen, päron, nektariner och persikor förekommer en ansenlig överproduktion. Under åren 1991 till 1996 togs inom EU i genomsnitt 800 000 ton äpplen och päron bort från marknaden och förstördes. Föredraganden påpekar med rätta att detta slöseri med goda livsmedel är etiskt svårt, i själva verket går det inte alls, att försvara. En saneringsåtgärd på europeisk nivå kan lämna ett värdefullt bidrag till att få ner överproduktionen. Den nu föreslagna röjningsåtgärden är avsevärt bättre än tidigare åtgärder. Förbudet mot ny odling på samma mark kommer att vara mycket positivt för effektiviteten.
Jag kan instämma i den föreslagna fördelningen av den maximala arealen över medlemsstaterna. Kommissionen baserar sitt förslag på objektiva och relevanta kriterier. Det hindrar inte att det kan vara möjligt att vissa medlemsstater inte fullständigt utnyttjar den del de anvisats. Röjningsåtgärdens effektivitet kommer att bli lidande av detta. Fullständig klarhet i detta får vi först när odlarna fått möjlighet att anmäla sig till saneringsåtgärden. Jag anser att det därför först efter anmälningsperioden är lämpligt att se över om en omfördelning av de anvisade arealerna över medlemsstaterna är önskvärd, i stället för att redan nu börja krångla med fördelningen mellan medlemsstaterna.
Jag kan instämma i flertalet av föredragandens ändringsförslag. Det gäller dock inte för ändringsförslag 6. Jag kan inte inse varför unga träd inte skulle få omfattas av åtgärden. De har ju fortfarande ett långt produktivt liv framför sig. Att röja sådana fruktträdgårdar, kopplat till förbudet mot ny plantering, bidrar på längre sikt till att få ner överskottsproduktionen kraftigt. Dessutom är ålderskraven för träd svåra att kontrollera.
Till sist beklagar jag att behandlingen av detta betänkande i parlamentet har skjutits upp så länge. Kommissionens förslag är redan 8 månader gammalt. Det faktum att parlamentets yttrande har dröjt har försenat beslutsprocessen i rådet. Implementering i nationell lagstiftning och att skriva till odlarna tar också sin tid. Man kan då också befara att åtgärden inte kan träda i kraft förrän i mitten av januari. Och då är en stor del av vintern, den särklassigt bästa perioden för röjning, redan förbi.

Wibe
Fru ordförande! Låt mig först säga att detta är ett alldeles utmärkt betänkande, men vår grupp kan ändå inte rösta för det. Skälet är att vi på inget vis kan godkänna det direktiv som ligger till grund för betänkandet.
Detta är ytterligare ett exempel på de absurda resultat som EU: s jordbrukspolitik leder till. Vi har alltså först bidrag till att producera äpplen, päron och nektariner, bidrag som leder till ett överskott. Det överskottet går vi in och köper upp. I en svältande värld förstör vi sedan dessa frukter. Allmänheten har upprörts, men i stället för att då sänka bidragen, går vi in med ett nytt bidrag, nämligen denna gång för att hugga ned träden. Låt mig försäkra er, fru ordförande, att detta kommer att leda till samma upprördhet hos våra medborgare, när de ser hur bidrag beviljas för att levande fruktträd skall huggas ned. Dessutom kommer detta inte att leda till någon större minskning av de återköp som unionen gör. De 80 procent som det talas om är alltså enbart i förhållande till genomsnittsproduktionen på dessa 2 procent av marker som vi nu skall hugga ned.
Vidare finns det inget som hindrar att en odlare planterar denna mark igen, men nu med ett annat fruktslag, eller att han säljer den till sin bror, som i sin tur då planterar med samma träd som man nyss har huggit ned. Även denna gång med bidrag från unionen. Det finns inte heller något som hindrar att odlaren hugger ned de minst produktiva träden, eller att han, när han har huggit ned dessa träd, använder de inkomster som han då får från unionen till att sköta de övriga träden mer intensivt.
Låt mig alltså säga att detta kommer att misslyckas! Det kommer inte att leda till några besparingar. Den enda rimliga vägen, om vi vill komma bort från detta oerhörda slöseri, är att direkt och rakt av minska bidragen.

von Habsburg
Fru ordförande! Först vill jag tacka herr Rehder för hur han har framställt hela sitt koncept. Ty här har vi att göra med en sak som är en sådan riktigt lapptäcke av alla möjliga åtgärder, som man provisoriskt griper till, och som väl för ögonblicket lindrar smärtorna på samma sätt som aspirin, men som i grunden inte ändrar problemet på något sätt. Det är nämligen tredje gången sedan 1990 som man befattar sig med denna fråga. Varje gång har man låtit förstå att det skulle vara sista gången, och när jag här i betänkandet läser att det denna gång bestämt är sista gången, så skulle jag vilja säga: Rehder, ni kommer än en gån att uppleva att det blir allra sista gången, alldeles säkert!
Detta visar återigen helt klart svagheten i vår totala jordbrukspolitik som inte har något omfattande koncept. Därför tackar jag Rehder för att han har gjort alldeles klart att vi inte kommer att få ordning på jordbrukspolitiken om vi inte sätter in den i ett framtidsperspektiv, dvs. i perspektivet med de förnybara råvarorna. Förra månaden talade jag också om detta, i samband med Hallams utmärkta rapport, att det helt enkelt är nödvändigt att tänka om.
Det stora felet hos oss är att man sätter in forskning om och utveckling av icke-förnybara råvaror Men att behandla de förnybara råmaterialen med samma intensitet, det skulle vara den riktiga politiken. Under tiden har vi lärt oss, att vi i framtiden behöver det jordbruk som är uppbyggt på en grundval av bönder och som utgör framtidens form.
Jag måste tacka Rehder, vi kommer denna gång självklart att godkänna det, eftersom det är nödvändigt för att bevara grundvalen för livet för några människor, men vi måste också säga att man borde finna en omfattande lösning.

Novo
Fru ordförande, mina damer och herrar, fru kommissionär! Det verkar finnas en överproduktion av päron, äpplen, persikor och nektariner i Europeiska unionen. Vi har i detta sammanhang ännu inte glömt bilderna från den nyligen utförda destruktionen av tonvis av päron i Portugal, som tycks kräva en bekräftelse av denna eventuella överproduktion.
För att vi inte skall behöva se fler bilder av denna typ och för att det inte skall fortsätta att orsaka ett generellt avståndstagande bland dem som ser det, nämligen de miljoner som i vår union och i vår värld alltjämt lider av hunger eller alltjämt lever på gränsen till fattigdom, gav rådet indikationer och kommissionen lydde och föreslog införande av ett röjningsbidrag om produktionen övergavs definitivt.
Det handlar om nästan 100 miljoner ecu för att återigen främja en definitiv produktionsnedläggelse. Denna investering anses betala sig på mindre än fyra år, eftersom man förutsätter ett borttagande av de nuvarande 28 miljonerna ecu per år som avsätts för att betala garantipriser för en mängd överskott.
Kommissionen fastställer också den maximala ersättningen för nedlagd areal, fördelar detta belopp på medlemsstaterna, fastställer minimibeloppet per hektar för den areal som skall läggas ner när odlingstätheten är lika med eller större än 300 träd per hektar. För att kunna föreslå denna inriktning och dessa belopp har kommissionen därför inte varken beaktat eller analyserat vissa frågor som för oss är väsentliga. Man fastställer inte förhållandet mellan nationell konsumtion och produktion, vilket skulle kunna klargöra vem som i själva verket bidragit till den generella överproduktionen och vem som producerar mindre än respektive konsumtion, man beaktar inte påverkan på handeln från den aktuella gemenskapsimporten av dessa produkter, som sker under förhållanden som många gånger är tecken på en ökande och olovlig konkurrens, man reflekterar inte över det faktum att nuvarande system med garantipriser åtminstone garanterar avkastningen och kanske kan upphöra att utgöra en belastning om man de facto investerade i förbättra handelsförhållanden och om man främjade exporten och konsumtionen för att få en mer stabil balans mellan produktion och efterfrågan. Detta avslöjar och visar återigen på en total okänslighet och ignorans för de följder som bidrag för definitiv nedlässning av produktionen alltid ger och kommer att fortsätta att ge på ökningen av arbetslösheten, på den växande ökenspridningen och den ökande flykten från landsbygden.
Om denna generella analys inte genomförs, det förefaller oss som att det inte finns någon som helst politisk vilja att genomföra den, kommer vi att fortsätta att kämpa emot för att man varken skall generalisera eller ge bidrag för en definitiv nedläggning av produktionen.

Wulf-Mathies
Fru ordförande, mina damer och herrar! Först vill kommissionen tacka Rehder så hjärtligt för hans betänkande. Ni vet, att detta förslag ju står i omedelbart samband med den förra året beslutade reformen om en gemensam organisation för marknaden för frukt och grönsaker Kommissionen har på rådets anmodan lagt fram detta förslag, med vilket åtgärderna för å ena sidan var och en av de båda berörda produktkategoriena äpplen och päron, som vi ju inte vill blanda ihop, och å andra sidan persikor och nektariner, skall begränsas till 10 000 hektar.
Med hänsyn till hittillsvarande erfarenheter av liknande åtgärder - och här har det ju redan sagts att de inte alla har lett till den önskade framgången - siktar detta förslag i första hand på att utforma kriterierna för garanterandet av en röjningspremie så flexibla som möjligt för att göra den maximalt effektiv, för att också ge medlemsstaterna tillfälle att ta hänsyn till den ekonomiska och ekologiska situationen i de olika regionerna. Jag vill här uttryckligen än en gång säga, att man naturligtvis genomför kontroller som hänför sig till jordegendomen, och inte bara till den nuvarande producenten. Kommissionen hoppas att dessa röjningsåtgärder långfristigt kommer att underlätta saneringen av sektorn så att den kan dra full nytta av reformen från den gemensamma organisationen för marknaden.
Låt mig säga följande vad gäller ändringsförslagen: argumentationen i det första ändringsförslaget, som skapar ett direkt samband mellan återköp och strukturbetingad överskottsproduktion, kan kommissionen inte godkänna. På grund av ömtåligheten hos de produkter som här diskuteras och de varje år uppträdande variationerna i skörden så är återköp och förstöring ett, om än ej idealiskt, så dock ett instrument till kortfristig stabilisering i sektorn. Kommissionen håller principiellt med om ändringsförslag nr. 2 och kommer att ta hänsyn till det vid genomförandet av åtgärderna. Den betraktar dock sin egen formulering, som hänför sig till saklägen och inte enbart till åtgärder, som mera lämplig. Den är i varje fall av den uppfattningen att man som hittills inom ramen för rådsförordningen eller dess utförliga direktiv för genomförandet bör fastställa vilka träd som skall röjas och åtgärderna för förhindrande av nyplanteringar, och avslår ändringsförslag nr. 3.
Ändringsförslagen nr. 4 och 5 gäller uteslutande mål och ändamål för några bestämmelser i förslaget. Stimulans av detta slag, som kommissionen visserligen förespråkar, bör inte tas hänsyn till i lagtexten. Ändringsförslag nr. 6 kommer vi att ta hänsyn till inom ramen för de utförliga förordningarna för genomförandet, liksom vid alla hittillsvarande åtgärder av detta slag. Ändringsförslag nr. 7 befattar sig med det känsliga problemet med uppdelning mellan medlemsstaterna av de ytor som maximalt skall röjas, och detta har man ju också redan tagit hänsyn till. Kommissionen välkomnar den ansats i ändringsförslaget, som vid uppdelningen sätter in produktion och återköp i ett nära sammanhang. Kommissionen kommer att ta med detta i den slutliga överläggningen, utan att vid nuvarande tidpunkt låsa sig slutgiltigt.
Kommissionen kan inte acceptera ändringsförslag nr. 8. För vårt beslut att modifiera den ursprungliga uppdelningen, behöver vi information från medlemsstaterna. Kommissionen kan därför inte binda upp sig vad gäller en tidsfrist. Men jag vill uttryckligen försäkra parlamentet, att allt görs för att bidraga till ett snabbt beslut. Sist men inte minst, ändringsförslag nr. 9: jag gläder mig åt att kunna meddela er att det kommer att tas upp av kommissionen.
Låt mig vidare helt kort säga någonting rörande tre punkter i diskussionen. För det första om den ekonomiska situationen för de verksamma på detta område. Röjningsåtgärderna är, och det vill jag uttryckligen hänvisa till, ju bara en del av den gemensamma organisationen av marknaden, och den gemensamma organisationen av marknaden siktar ju uttryckligen på att möjliggöra lämpliga marknadsintäkter för producenterna i gemenskapen, varvid ju också förnyelser som driftsfonden och de operationella programmen är en mycket viktig utgångspunkt. Jag vill därför påpeka att denna enda åtgärd naturligtvis inte kan erbjuda en lösning för det totala problemet.
Vidare vill jag peka på att med hjälp av den nya gemensamma organisationen av marknaden även de miljöskador skall reduceras, som uppstår på grund av återköpet. För det första genom att den gemensamma organisationen av marknaden förpliktar producentorganisationerna att vid återköpet och förstörelsen skydda kvaliteten på vatten, mark och landskap, och sedan genom att producentorganisationerna måste meddela sina åtgärder till de nationella myndigheterna, och att slutligen medlemsstaterna måste fastslå de nationella ramvillkoren för förfaringssättet vid det miljövänliga återköpet och framlägga utkasten till dessa ramvillkor för kommissionen, varvid denna kan kräva ändringar. Det är nu säkert för tidigt att kunna fastställa några resultat, men Ni vet, att ett betänkande skall framläggas för rådet år 2000. Jag hoppas att vi då kan rapportera för er att vi har gjort framsteg också vad gäller undvikande av miljöskador.
Ett sista påpekande: jag vill uttryckligen tacka Rehder för hans positiva värdering av Agenda 2000 och också hans betonande av nödvändigheten av en integrerad politik för landsbygden. Jag delar allas mening, som säger att vi nu visserligen också måste försöka kurera symptomen, men att det är avgörande att vi finner vägen till vidare reformer. Jag hoppas på parlamentets stöd för dessa grundläggande förslag från kommissionen.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi ska nu genomföra omröstningen.

Posselt
Fru ordförande! Jag har ett problem. Jag gick ut ett ögonblick. Under tiden kom en dam - det var väl en medarbetare här i huset, som min granne, Rübig, sade - och tog bort mitt kort. När han sade att hon skulle låta kortet sitta kvar, sade hon, att hon hade blivit tillsagd att ta bort detta kort. Jag har inte sagt åt någon att göra det. Jag ber att få informera om detta. Jag vill rösta.

Ordföranden
Det kan ni också göra. Såvitt jag ser, har inga omröstningar med namnupprop begärts.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Bonde och Sandbæk
, skriftlig. (DA) Junirörelsen kan inte rösta för kommissionens förslag om röjning av fruktodlingar. Den bristande jämvikten på marknaden kan åtgärdas på bättre sätt. Junirörelsen skulle således kunna rösta för ett bidrag till fruktodlare om det enbart vore en belöning för omläggning till ekologisk produktion.

Lindqvist
Det är fullständigt absurt att EU först skall ge bidrag till fruktodling genom jordbruksstödet och sedan, när överskott uppstår, också ge bidrag, enligt detta betänkande med 100 miljoner ecu, för att förstöra odlingar.
Det bästa vore att minska eller ta bort jordbruksstöden till dessa odlingar, eller att sälja överskottet på världsmarknaden. Ändringar i reglerna måste ske, så att inte lantbrukare drabbas och arbetslösheten ökar.

Waidelich
Även om betänkandet ger förbättringar åt kommissionens förslag, utgår det från ett regleringstänkande inom jordbrukspolitiken som jag inte kan ställa upp på. EU: s jordbrukspolitik borde i stället snabbt reformeras med färre regleringar och mindre subventioner. Därför kan jag ej stödja betänkandet.

Souchet
Det planerade röjningsprogrammet som är begränsat till 10 000 hektar för Europeiska unionen är helt otillräckligt, eftersom den tilldelade ytan, för Frankrike t.ex., bara är 2 750 hektar, en areal som ligger långt under de behov som yrkeskåren uttrycker.
Vår grupp har alltså lämnat in tre ändringsförslag som syftar till att öka den areal som tilldelas för röjning, men också till att göra det möjligt att maximalt vidga det handlingsutrymme som medlemsstaterna bör förfoga över, för att de på ett lämpligt sätt skall kunna hantera förvaltningen av sin fruktodlingssektor.
Inrättandet av ett röjningsprogram bör vara ett svar på målsättningen att sanera marknaden, som just nu karakteriseras av specifika överskott för var och en av medlemsstaterna. Vi vet att konsumtionen utvecklas både kvantitativt och kvalitativt. När det gäller Frankrike kan vi konstatera avsättningssvårigheter i vissa regioner, t.ex. regionerna i Loire. Lantbrukarna är mycket skuldsatta och lyckas inte övervinna den kris som inleddes 1992. Bruken har förlorat sitt värde, men man fortsätter att driva dem för att undvika konkurser. Deras produkter säljs till låga priser och dessa producenters ekonomiska situation är särskilt vansklig. Förutom att röjningsbidraget reducerar utbudet kan det göra det möjligt för ett antal bruk att göra sig skuldfria, och därför kan det bidra till att arbetstillfällen inom jordbruket bevaras, arbeten som just nu befinner sig i en mycket svår situation.
Avslutningsvis motsätter sig vår grupp ändringsförslag 6, som syftar till att fastställa en minimi- och en maximiålder för de träd som får röjas. Låt oss ha förtroende för våra lantbrukares sunda förnuft. Tror ni, herr ordförande, att en lantbrukare gladeligen röjer en hektar? Nej, herr ordförande! Om någon röjer en hektar fruktträdgård, är det för att han är tvingad till det av ekonomiska skäl. Jag tror att man här i kammaren inte längre bara skall resonera i makroekonomiska och räkenskapsmässiga termer. Vi får helt enkelt inte längre glömma verkligheten för människorna ute på fältet.

Posselt
Fru ordförande! Jag förstår att många tycker det är roligt, men det är inte roligt! Det är andra gången det händer att kortet försvinner före omröstningen. Jag ber verkligen om att man undersöker om någon från sessionstjänsten är ansvarig för det, för när Rübig protesterade - han sade: Posselt behöver fortfarande kortet - så förklarade damen att hon uttryckligen hade fått i uppdrag att ta bort kortet. Jag ber er undersöka detta.

Ordföranden
Herr Posselt, eftersom ni redan tidigare har meddelat detta har jag låtit fastställa att det inte var någon från sessionstjänsten som ligger bakom detta. Vi skall följa upp saken och undersöka den, och nästa sammanträde kommer ni att få veta vad som ligger bakom detta.

Lulling
Fru ordförande! Jag tror att jag har en förklaring till det. Herr Posselt hör till fredagsklubben, dvs. till de personer som alltid liksom jag är här till slutet. Förmodligen var det någon från Bryssel-lobbyn som knyckte kortet från honom, eftersom de ju alltid vill bevisa att fredagen inte längre skall vara någon sammanträdesdag i Strasbourg.

Ordföranden
Det är ett bidrag som vi också skall följa upp, fru Lulling. Jag är nyfiken på vad som kan komma ut av det.

Rübig
Fru ordförande! Eftersom endast få personer har tillträde till salen och det inte var någon från sessionstjänsten, skall jag se igenom listan på parlamentsledamöterna, och om namnet är mig bekant, skall jag meddela detta.

Ordföranden
Vi skall som sagt följa upp det, och det kommer att lösa sig. Därmed är vår föredragningslista uttömd, och jag önskar er en trevlig helg!

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.24.)

