
Van Orden
Jag skulle vilja uppmärksamma den försämrade situationen i Zimbabwe. Vi har sett att president Mugabe omotiverat nekat att tillmötesgå de åtaganden som gjordes vid toppmötet i Abuja i september, och så sent som förra veckan bevittnade vi hans tillrättavisning av den besökande EU-trojkan. Det verkar nu vara dags att införa snabba sanktioner mot Mugabe och hans hejdukar. Det var det vi efterlyste i parlamentets resolution och jag skulle vilja be er att göra ert bästa för att nu genomföra detta.

Talmannen
Van Orden, som ni vet sades det just när trojkans besök avslutades att om åtagandena inte respekteras kan inte Europeiska unionen underlåta att ta initiativ, också i form av sanktioner. Jag tror att vi måste vara konsekventa om utvecklingen inte blir positiv, vilket den inte verkar bli.

Humangenetik
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0391/2001) av Fiori för det tillfälliga utskottet för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen om humangenetikens etiska, juridiska, ekonomiska och sociala följder (2001/2097(INI)).

Fiori
. (IT) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! I juni förra året lade president Bill Clinton i Förenta staterna och premiärminister Tony Blair i Förenade Kungariket fram en kartläggning av människans arvsmassa för världen, ett resultat deras respektive forskningsgrupper nådde samtidigt. En månad senare fäste Nature världens vetenskapsmäns uppmärksamhet på de gjorda upptäckterna mer i detalj. I dagarna nåddes vi av nyheten om det första experimentet som inleder processen med kloning av människor i Förenta staterna.
Som ofta är fallet med profetior som görs i efterhand höjs nu förskräckta röster som mycket indignerat unisont uttrycker fördömande och oro. Forskarna själva erkänner att de har banat vägen för dem som vill begå dårskapen att klona människor.
Dessa båda händelser är historiska: mellan dem har det gått något mer än ett år, men det verkar nästan som om vi talar om två skilda historiska epoker. Bortsett från de oroande scenarierna tror jag trots allt att jag kan slå fast att det mellan dessa båda historiska ögonblick har uppstått ett nytt sätt att utöva läkekonst: botandet av sjukdomar lämnar plats för en regenerativ läkekonst som är inriktad på att förutse sjukdomar. Inom en snar framtid kommer vi förmodligen att kunna förutse vilka sjukdomar vi kommer att drabbas av och, vilket är ännu viktigare, urskilja sätt att undvika att de bryter ut.
På så sätt öppnar sig, som ofta i de mänskliga upptäckternas historia, två motsatta vägar: å ena sidan börjar den underbara vandringen på det terapeutiska hoppets väg. Å den andra faller den ångestladdade mur som markerar gränsen till den etiska monstruositet kloning av människor innebär. Vi har alltså den paradoxala uppgiften att staka ut gränserna i det okända mare magnum vi har framför oss.
Det handlar om det största projektet under det sekel som just har börjat, och det berör hela mänskligheten. Det är just tack vare medvetenheten om detta som man har känt behovet att införa övervakningsgrupper som skall följa de nya forskningsprogrammens etiska, sociala och juridiska konsekvenser. De enastående möjligheterna till vetenskapliga och medicinska framsteg har genast fått varningsklockor att ringa på grund av sin inneboende potential. Det var fruktan som fick Unesco att tillsätta en bioetisk kommitté med uppgift att studera de sociala konsekvenserna av kunskaperna om våra gener och det var fruktan som ledde till att Allmänna förklaringen om människans arvsmassa och de mänskliga rättigheterna antogs 1997. Den stora uppslutningen bakom förklaringen medförde att Förenta nationernas generalförsamling firade 50-årsdagen av ett annat mycket viktigt dokument - den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna - genom att anta Unescos förklaring om genetik.
Ändå har jag en känsla av att en del av de principer som vi har slagits så för oförklarligt försvinner när man kommer in på detaljbestämmelser. Jag är medveten om hur omfattande denna fråga är, men jag skall ändå försöka mig på en sammanfattning av projektets återverkningar på de mänskliga rättigheterna och människovärdet, återverkningar som ligger till grund för vårt betänkande. Jag skall sammanfatta försöket och åtagandet att förena vetenskapens efterlängtade framsteg med absolut respekt för att mänskligt liv är heligt i fyra målsättningar.
Som första punkt framträder de vetenskapliga genetikexperimentens framsteg när det gäller att uppnå terapeutiska fördelar. Med kunskaperna om våra gener som utgångspunkt måste man göra kliniska experiment. Läkekonsten i sig lär oss att det alltid kommer en punkt när dessa experiment måste göras på människor och således är det uppenbarligen nödvändigt att vidta alla åtgärder som syftar till att garantera säkerheten hos dem som underkastar sig dessa experiment, så att det inte finns någon som helst risk för deras hälsa, eller än mindre för deras liv, och man alltid kan basera sig på deras fria, upplysta samtycke.
För det andra kan vi, också med den bristfälliga information vi fortfarande har, hävda att de genetiska kunskaperna skulle kunna göra det möjligt att manipulera våra gener. Därför är det absolut nödvändigt att redan i dag slå fast vilka dörrar vi aldrig skall öppna. Här påminner jag återigen om Allmänna förklaringen om människans arvsmassa och de mänskliga rättigheterna som förbjuder ingrepp i könscellernas utvecklingskedja. Jag tycker inte att det som inträffade i dagarna verkade ha detta som rättesnöre. Kunskapen är dessutom någonting som utvecklas kontinuerligt och fordrar ständig övervakning. Mot bakgrund av den information vi har är det enda som är säkert att embryona har mänsklig natur, oavsett vad det blir av dem.
För det tredje innebär dörrarna som leder till kunskap om arvsmassan att vi ställs inför allvarliga risker för brott mot privatlivets helgd, som en följd av kunskapen i sig. Vi måste kunna garantera att den information som stammar ur kunskapen om vårt genetiska arv inte sprids till andra än de som använder den för vårt eget bästa. Det står ju klart att om det skulle vara möjligt att få tillgång till information om att en individ har anlag för en viss sjukdom öppnar man lätt fältet för att en ny sorts diskriminering uppstår, till exempel på arbetsmarknaden, men inte bara där. Vi måste vara medvetna om denna risk och om behovet av att vidta lämpliga åtgärder för att undvika den.
Ytterligare ett mål för mänsklighetens framtid som står på spel, slutligen, är målet att forskningen skall ha en universell karaktär. Det är självklart att forskningen kräver betydande investeringar och att ekonomiska incitament är oundgängliga för framsteg. Emellertid är det också så att vi inte kan acceptera att kravet på att resultaten av framstegen obestridligen skall tillhöra mänskligheten sätts i andra rummet. Om vi inte kan göra nyttan av kunskapen om människans gener allmängiltig kan vi redan konstatera att vi har förlorat. Då har vetenskapen i stället för att vara ett redskap för att skapa en rättvisare värld bidragit till att skapa ytterligare klyftor mellan fattiga och rika och gjort sig till ytterligare ett instrument för sociala skillnader.
Mot bakgrund av detta kan det inte undgå någon hur viktigt - och svårt - det är att på ett genomtänkt sätt göra en seriös reglering av patenten, med målet att skapa en rättvis fördelning av nyttan mellan alla människor: det är återigen en balansgång mellan incitament till initiativ och tryggandet av människovärdet och instrumentet för att uppnå detta. Europarådet, som var angeläget att trygga mänskliga rättigheter i medlemsstaterna, gav klara anvisningar i Oviedo: förbud mot all diskriminering på grundval av genetiskt arv, förbud mot ingrepp i människans gener som inte sker av terapeutiska skäl, absolut förbud mot förändringar av arvsmassan och förbud att välja kön. Jag anser att vi bör hålla oss till dessa punkter.
Ärade ledamöter! Vi står inför en rad utmaningar för vetenskapsmännen, juristerna, etikspecialisterna, sociologerna och för dem som, som vi, skall staka ut gränserna för vår nya väg från institutionernas sida. Jag har närmat mig betänkandet - denna uppgift som får ådrorna att koka och pulsarna att slå, och som jag inte vet om jag har varit vuxen - ledd av en princip som för mig är oavvislig: jag har inte ansett det vara rätt att gå vidare där framstegen skulle innebära att det mänskliga livets helighet fick maka på sig, där de krockar med respekten för människovärdet. När denna kollision uppstår har jag ansett att det är de vetenskapliga framstegen som skall slå in på en annan väg. En av dessa vägar känner vi till redan i dag: det är ett icke destruktivt alternativ som är lika lovande som forskningen på embryoceller, men som använder sig av celler från vuxna människor. Jag tror att vi borde föredra denna inriktning som förutom att den är önskvärd inte medför några etiska och sociala konflikter.
Inom ramen för den biomedicinska forskningen förutsätter respekten för människovärdet att vetenskapen skall underkasta sig människan, inte tvärtom. Alla mänskliga varelser skall skyddas under alla faser av sin existens, från befruktningen till en naturlig död, särskilt om de är sårbara eller har funktionshinder. Jag är för framsteg inom den vetenskapliga forskningen, också eftersom de ger upphov till ekonomisk utveckling, men jag tycker att jag måste förhindra att de förvandlas till en slags dödsfälla för människan för att vi inte i tillräcklig grad har uppmärksammat de etiska principer som måste styra den.
Slutligen tackar jag alla de som har bidragit till mitt betänkande.
(Applåder)

Liese
Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger! Jag vill inledningsvis tacka föredragande Fiori för ett utmärkt arbete. Det är ett framstående betänkande som han har lagt fram, och det politiska budskapet är tydligt: Vi säger ja till forskning, vi säger ja till behandling av allvarliga sjukdomar, men människovärdet är den högsta principen, och den kan begränsa även forskningen. Detta innebär exempelvis att vi säger nej till kloning av människor i alla utvecklingsstadier. Rapporterna från USA om att företaget Advanced Cell Technology (ACT) har klonat ett mänskligt embryo chockade förmodligen oss alla. Det finns all anledning för människorna att oroa sig.
Man behöver varken vara högerorienterad eller konservativ för att motsätta sig kloning av mänskliga embryon. Låt mig citera ett dokument från det kommunistiska partiet i Frankrike. Där heter det: Godkännandet av terapeutisk kloning genom överföring av cellkärnor skapar många etiska problem. Det första problemet rör embryot. Det andra problemet rör kvinnan som givare av äggceller samt risken för att en regelrätt marknad uppstår. Det tredje problemet rör försiktighetsåtgärderna i fråga om reproduktiv kloning. Även om de båda typerna av kloning har skilda mål, råder det inget tvivel om att det finns en uppenbar risk för att det skall uppstå en sorts automatism, samtidigt som vi i nuläget fortfarande saknar de medel som krävs för att kontrollera området.
Det finns ingenting att tillägga till detta. Den så kallade terapeutiska kloningen av embryon leder till reproduktiv kloning, och därför måste det förbjudas. Så säger Fiori i sitt betänkande. Jag är chockad över de ändringsförslag från socialdemokrater och andra som vill stryka denna passage ur Fioris betänkande. Dessutom saknas det logik i argumentationen från dem som vill stryka detta. I Caudrons betänkande fattade vi beslut om att inte stödja kloning av embryon. Jag vill tacka kommissionär Busquin för att kommissionen i början av veckan återigen mycket tydligt sade att kommissionen inte kommer att stödja denna teknik. Men om vi sedan inte förbjuder den är det detsamma som en inbjudan till företag som ACT att komma till Europa om detta förbjuds i USA. Jag kan inte tänka mig att det är vad majoriteten i parlamentet önskar sig. Därför ber jag om stöd för Fioris betänkande och nej till förslagen om strykningar.

Paciotti
Herr talman! Arbetet i det tillfälliga utskottet för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen har varit komplicerat och intressant: Fioris innehållsrika och uttömmande betänkande som åtföljer resolutionsförslaget vittnar om detta. Det förslag till resolution som föredraganden lade fram för utskottet var i sin tur en balanserad sammanfattning av de slutsatser man kunde dra av våra undersökningar, som har handlat om de många etiska och politiska problem som har uppstått på grund av de vetenskapliga framstegen under de senaste åren: framkomsten av genetiska test som öppnar möjligheter att tidigt upptäcka och bota allvarliga degenerativa sjukdomar men som samtidigt medför risker när det gäller skyddet av personuppgifter. På detta område avser dessa inte bara den enskilde individen utan även alla hans blodsförvanter. Vid sidan av rättigheten att veta, vars och ens rättighet att få reda på möjliga risker förknippade med anlag för framtida sjukdomar formas det en ny rättighet att inte veta, att om man så vill inte ta itu med det öde livet har i beredskap för en utan sätta sin tillit till framtiden.
Vi har diskuterat problem med att tillämpa patentreglerna - detta traditionella industripolitiska instrument som gynnar privat finansiering av forskningen - på de biotekniska och biomedicinska innovationer som har med levande organismer att göra och därför medför känsliga gränsdragningar mellan uppfinningar som ett resultat av människans verksamhet och upptäckter av levande materia, som ingen kan ha äganderätt till.
Slutligen har vi diskuterat de mest bestickande frågorna som har med stamcellsforskningens nya frontlinje att göra. Denna ger utomordentliga möjligheter till ingrepp som kanske kan utrota sjukdomar som hittills har varit omöjliga att besegra, men bär också med sig dramatiska frågeställningar om etiska principer som skall hållas okränkbara.
Vi börjar inte från noll, bland annat tack vare det fruktbärande arbete den europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknik har gjort och de många instrument som har utarbetats på europeisk och internationell nivå. För två veckor sedan kunde ju vårt parlament också med stor majoritet fastställa kloka och allmänt accepterade kriterier när vi antog det sjätte ramprogrammet om forskning som prioriterar den nödvändiga forskningen inom detta område. Enligt detta program finansieras särskilt den forskning som görs på stamceller från vuxna människor och embryoceller från aborterade foster eller så kallade övertaliga embryon, som skapas för fortplantning med medicinsk hjälp och inte längre kan användas för detta ändamål, i den utsträckning medlemsstaternas lagar tillåter detta.
Tyvärr förvrängdes det ursprungliga förslaget i utskottet, där det härskade en stämning som kännetecknades av rädsla i stället för av hopp. De gamla spökena som säger att kloning skapar monster kom fram och man kom till den absurda slutsatsen att det är bättre att låta övertaliga embryon dö eller förstöras än att använda dem för en medicinsk forskning som kan rädda mänskligheten, våra barn, kommande generationer från de gissel som har plågat oss i det förflutna och som fortfarande hotar oss. Vi vill inte att kvinnornas kroppar skall användas för att producera foster för forskningen, men det är omoraliskt att förbjuda att befintliga foster får användas till mänsklighetens fromma. Man talar inte om människovärdet för att befria människan från förödmjukande lidanden utan bara för att skydda de första uppsättningarna embryoceller från icke fullgångna foster. Och ändå har människofoster aldrig under mänsklighetens historia varit tillnärmelsevis så omhuldade som i dag. Man påstår att laglig, reglerad och kontrollerad forskning skulle öppna dörrarna för beklämmande spekulationer, nästan som om vi skulle förbjuda transplantationer av organ som räddar liv bara för att det kan förekomma en ljusskygg handel med organ. Då får man bekämpa den, inte offra hoppet om tillfrisknande! Man åberopar gudomliga lagar för att undgå att ta det ansvar som en från religionen fristående sträng etik ålägger dem som i demokratiska val har utsetts att fatta beslut för det gemensamma bästa. I stället borde vi begrunda vilka värden som står på spel och vidta alla försiktighetsmått, sätta upp alla rimliga gränser, stå emot allt köpenskapstänkande men ändå tillåta frihet till kunskap, till forskning, till hopp om nya milstolpar när det gäller att bota ohyggliga sjukdomar.
Därför hoppas min grupp att Europaparlamentet inte kommer att säga emot det kloka beslut det fattade för bara två veckor sedan.

Thors
Herr talman, värderade kommissionär! Vill vi att Europa skall bli ett museum? Det frågade en av kollegerna i ELDR-gruppen efter att ha tagit del av betänkandet om humangenetik. Det finns många etiska frågor och dimensioner i denna debatt. Vi har den viktiga etiska dimensionen om respekt för mänskligt lidande och för människan, men vi har samtidigt en etiskt motiverad önskan om att lindra lidande. Det är den förstnämnda av dessa dimensioner, den om respekt för människan, som har dominerat utskottets betänkande.
Det vi nu debatterar handlar inte om lagstiftning, men vi ger viktiga signaler till dem som berörs av dessa frågor, till forskarsamfundet och till människor som är sjuka. Sänder vi signaler till forskarsamfundet att det knappast lönar sig att försöka bedriva lovande stamcellsforskning i Europa? Sänder vi signaler till patienter som lider av sjukdomar som i dag saknar botemedel eller behandling, att vi inte vill pröva forskningsvägar som skulle leda fram till lindring för dem?
Vi liberaler är ödmjuka inför kunskap och forskning. Vi är ödmjuka även när det gäller stamcellsforskningen. I detta skede vet vi inte exakt vad det kan innebära för människor, men djurförsök har varit lovande. Vi får därför inte utesluta embryonal stamcellsforskning, utan detta måste kunna fungera parallellt med forskning om andra stamceller. Genom parallell forskning kan vi öka vårt kunnande. Båda behöver varandra.
Vi uppfattar att offentligt stöd till forskning är en viktig garanti för att resultaten skall komma så breda folklager som möjligt och hela jorden tillgodo. Vi hade gärna sett att det sjätte ramprogrammet för forskning skulle ha stött terapeutisk kloning. Ett totalförbud mot viss forskning leder till större risker för missbruk och spekulation. Visst finns det delar av forskningen som bör övervakas av offentliga organ! Jag tror att offentligt stöd också ökar möjligheterna att övervaka.
Den liberala gruppen tycker att det är viktigt att diskussionerna förs vidare och framför allt fördjupas. Ingen skall dock ha monopol på etiska frågor. Personligen ställer jag mig väldigt frågande till hur den europeiska gruppen för etik, som rådgiver kommissionen, har fungerat. Det har inte varit i öppenhet. Jag tror inte heller att kritik inom gruppen har tillåtits.
Vi måste också i parlamentet fördjupa tänkandet mycket mer än vad vi kunde göra i det tillfälliga utskottet. Det gäller frågor om försäkringar, genetik och arbetsförhållanden. Den genetiska debatten skall dock föras i alla utskott. På det sättet blir den mer balanserad än vad den nu har varit.
Slutligen vill jag på liberalernas vägnar säga att betänkandet i dess nuvarande form är sådant att vi inte kan rösta för det. Endast om vissa ändringsförslag antas kommer vi att kunna stödja slutresultatet.

Breyer
Herr talman! De första försöken till mänsklig kloning i USA måste bli en väckarklocka för oss, så att vi i dag mycket tydligt sätter stopp för all form av mänsklig kloning. Särskiljandet mellan terapeutisk och reproduktiv kloning är ett semantiskt trick. I båda fallen produceras ett embryo, förklaras överflödigt, förintas och används som råmaterial. Därför måste vi mycket tydligt motsätta oss kloning, ty ett avsiktligt skapande av liv i forskningssyfte är ett brott mot människovärdet. Människan får aldrig bli ett medel helgat av målet. Det mänskliga livet är ingen konsumtionsvara. Det får inte degraderas till en vara, och att skapa ett reservlager av mänskliga embryon är inte förenligt med människovärdet. För oss, och detta måste vi göra helt klart här i dag, har människovärdet utan tvekan högre prioritet än forskningen. Terapeutisk kloning bereder vägen för reproduktiv kloning och har en sugande effekt. Vi måste utfärda ett tydligt förbud mot terapeutisk kloning, annars förlorar vi möjligheten att bromsa risken för att konsumtionen av embryon trappas upp globalt.
Även stamcellsforskning på embryon förintar embryon. Också här rör det sig i grund och botten om terapeutisk kloning. Därför måste vi ge en tydlig signal som visar att vi inte vill ha ett samhälle där kvinnor blir till äggleverantörer och embryon till en lukrativ handelsvara. Forskningen på vuxna stamceller är ett klart alternativ till forskningen på embryon, och därmed blir den terapeutiska kloningen överflödig. Även i fråga om patentering måste vi helt klart kunna förvänta oss att kommissionen en gång för alla löser nuvarande oklarheter rörande vad som får patentbeläggas och ger medlemsstaterna tydliga riktlinjer för detta, eftersom upptäckten av mänskligt liv inte får skrivas om till en uppfinning. Mänskligt liv är inget som skapas av tredje part. Det är därför vi behöver en mycket tydlig signal. Europa får inte bli ett etiskt minfält. Vi behöver tydliga etiska gränser. Det får inte finnas luckor i lagstiftningen, och människovärdet måste vara vårt rättesnöre!

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Mötet mellan politik och forskning är inte alltid lätt. Det går inte att bedriva forskning utan risker. I dag inleds en forskning, forskningen om stamceller, och vi har inte tid att vänta på och se vad den leder till om tio eller femton år. Det är syftet med det utskott som vi inrättade förra året.
Med det sjätte ramprogrammet för forskning röstade vi i förra veckan om en rangordning av prioriteringar och sätt att finansiera forskningen om genetik. Jag ställer mig bakom denna väl avvägda omröstning, som överensstämmer med yttrandet från den europeiska etikkommittén. Den risk som påtalas i dagens betänkande är att den medicinska forskningen för med sig en önskan om kloning av människor. I betänkandet föreslås ett förbud och framför allt att sådana försök skall straffbeläggas. För egen del gläder jag mig särskilt åt att vi går längre än att bara utfärda ett förbud - jag har stridit för att man skall tala om kriminalisering av reproduktiv kloning. Men bör man därmed dra slutsatsen att det terapeutiska syftet med forskningen på stamceller, vuxna och embryonala, bör kritiseras och förkastas? Vem tillskriver dagens vetenskapsmän och forskare nödvändigtvis demoniska projekt? Är det forskarna själva, eller andra än forskarna? Vi måste undvika att förväxla olika former av kloning - jag håller inte med föregående talare - och kanske se på mänskligheten som förmögen att inrätta garantier och kontroller. Jag skulle vilja ta mig friheten att påminna er om historien om Frankenstein, som trots allt är en grundläggande myt för vår modernitet. Minns att monstret uppmanar sin skapare att ge honom en följeslagerska. Han, professorn, börjar med att skapa en kvinnlig kamrat åt Frankenstein. Han börjar, men vägrar sedan att tillverka en fästmö åt honom. Därmed förvägrar han monstret ättlingar och dömer honom till ensamhet, och till döden. Detta är slutet på Frankensteins historia. I denna för vår tid grundläggande myt visar mänskligheten sin förmåga att utöva kontroll över sig själv.
När det gäller hypotesen om terapeutisk kloning, som vi måste komma ihåg har att göra med stamceller, är det två mänskliga realiteter som kommer in i bilden, och jag skulle vilja avsluta med dessa frågor, nämligen frågan om embryots status och frågan om användningen av kvinnokroppen. Somliga - och detta är verkligen invecklat - förväxlar celler och embryon och vill inte ha någon som helst forskning, inte ens på övertaliga embryon, aborterade embryon eller fortplantning på medicinsk väg. Vi bör vara klart medvetna om att de därigenom återuppväcker frågan om förbud mot aborter. Detta är politik, inte forskning. Andra, och jag tillhör dem, påpekar att stamcellsproduktion fordrar användning av äggceller producerade av kvinnor. Man bör vara på sin vakt mot forskningens instrumentalisering av kvinnor, och på den punkten ansluter jag mig till flera talare. Jag beklagar verkligen att man vid samordnarnas senaste möte, där jag tyvärr inte var närvarande, beslutade att stryka skäl AJ - ett av mina ändringsförslag - utan kollektivt samråd. Vi har lagt fram det på nytt.
Detta föranleder mig slutligen att betona att det finns ett tvåsidigt problem, ett problem med dem som vill återuppta kampen mot aborträtten och ett problem med dem som kan tänka sig att kommersialisera kvinnans kropp. Detta är invecklat och svårt. Samtidigt finns det saker i detta betänkande som jag är mycket angelägen om: kravet på avgiftsfrihet och samtycke samt förbud mot diskriminering med stöd av genetiska tester på arbetsmarknaden och i försäkringssammanhang.

Hyland
Herr talman! Detta är uppenbarligen en viktig diskussion och jag delar oron hos de ledamöter som är angelägna att stödja forskningen för att möjliggöra verkliga och kontinuerliga framsteg för läkemedel och en förbättring av livskvaliteten för individen och samhället, samtidigt som man skyddar varje individs värdighet från att missbrukas genom överträdelser av de etiska normer som är nödvändiga för införandet av detta skydd. Vetenskapsmän som medvetet bortser från detta skydd gör vetenskapen en björntjänst och agerar i strid mot det allmännas bästa. De senaste dagarnas händelser uppmärksammar tydligt denna möjlighet och måste utan tvekan uppmärksamma parlamentet på behovet av snabba och positiva åtgärder. Samtidigt som vi inte vill ifrågasätta forskarnas garantier om att genombrottet inte syftar till att skapa en människa, är verkligheten den att en så grundläggande fråga nu inte kan anförtros åt individer som är fria att verka utanför den befintliga lagstiftningen.
Jag stöder på min grupps vägnar helt och hållet bestämmelserna i punkterna 54 och 55 i förslaget till resolution, i vilka ett förbud för mänsklig kloning påkallas, oavsett vilken metod som används, och för annan verksamhet som är avsedd att leda till en förändring av människans genetiska uppsättning. Detta är en känslig och komplex fråga för medborgarna, och förvisso för parlamentsledamöterna, och jag anser inte att jag själv är kvalificerad att hantera de många vetenskapliga argumenten i denna diskussion. Men detta är jag säker på: samhället kommer inte att tolerera, och måste skyddas från alla intrång, medvetna eller inte, som minskar värdigheten och okränkbarheten hos varje människa i syftet med vetenskaplig manipulation. Vi, som delar underverket med vår skapelse, måste nu agera i mänsklighetens intresse.

Blokland
Herr talman! Det är en besvikelse att vi först nu kan behandla det så viktiga betänkandet från det tillfälliga utskottet för den mänskliga genetiken och andra nya tekniker inom modern medicin. Genom Fiori-betänkandet skapas en etisk ram för den genetiska forskningen, men tyvärr är detta delvis som att kasta in jästen i ugnen när brödet är bakat med tanke på att finansieringen av denna forskning fastställs i det sjätte ramprogrammet.
Jag uppmanar rådet, som också skall behandla detta ämne, att använda en ansvarsfull etisk ram. Det betyder i alla fall att forskning som är förbjuden i en eller flera medlemsstater, såsom forskning med mänskliga embryon, aldrig kan komma ifråga för finansiering av gemenskapen.
Fiori-betänkandet ger en god översikt över etiska och andra dilemman som denna forskning inom den mänskliga genetiken för med sig. Det tillfälliga utskottet har arbetat hårt med detta ett år, och jag är i stort sett nöjd med betänkandet i den form det nu föreligger. Betänkandet har efter revidering ändrats genomgripande av föredraganden. Det var också nödvändigt, men jag saknar ändå något. Inte ett visst problem, för alla problem som hänger samman med den mänskliga genetiken i detta betänkande behandlas, men ändå ...
Enligt min kristna livsåskådning är denna värld med alla växter, djur och människor Guds skapelse, en skapelse i vilken Gud har lagt otaliga möjligheter. Människan är därför i stånd att finna lösningar på problem. Jag tror att människan måste söka och skall finna terapier och behandlingar för sjukdomar.
Men att forskning som avser botande av sjukdomar måste använda sig av mänskliga embryon, det vägrar jag att tro på. Ett embryo är en potentiell människa, har allting i sig för att bli en människa och är en skapelse av Gud. Som sådant är det värt att skydda från den allra första början. Redan filosofen Emmanuel Kant sade det, och jag citerar honom: " Handla så att du också använder människan som mål och aldrig enbart som medel." Och när mänskliga embryon används till forskning och därigenom alltså förstörs är det just detta som sker. Detta gäller såväl för embryon som blir över vid in vitrobefruktning som för embryon som skapats särskilt för forskningsändamål.
Vi har också med bestörtning tagit del av uppgifterna om att mänskliga embryon har klonats i Förenta staterna. Att använda begynnande mänskligt liv som ett redskap på detta sätt är moraliskt fullständigt oacceptabelt. Efter president Bush har lyckligtvis även kommissionär Busquin fördömt detta experiment. I Fiori-betänkandet finns med rätta en begäran om ett förbud mot denna terapeutiska kloning.
För övrigt vill jag kraftigt opponera mig mot de överspända förväntningar som vissa forskare väcker, vilket även en del av oss gör, inte bara hos friska medborgare utan också hos patienter, vilket är ännu värre. Om den här typen av forskning över huvud taget skall komma att tillämpas kliniskt, då kommer det inte att bli förrän om ett eller två decennier.
Men de utmärkta terapier som kan utvecklas med hjälp av stamceller, skall vi då inte utveckla och använda dem? Jag anser det, men än en gång, inte på bekostnad av mänskliga embryon. Därför är det ett underverk, och jag ser det som Guds seger, att det visar sig finnas även s.k. " vuxna" stamceller. Dessa stamceller, som kan återfinnas i bland annat navelsträng, blod, fettvävnad och hjärnvävnad, kan återdifferentieras och därigenom också utgöra en rik mångfald av vävnadstyper. Lås oss därför använda alla våra medel, vår kunskap och inte minst pengar för att med hjälp av denna lovande forskning om " vuxna" stamceller utveckla terapier.
Jag gratulerar föredragande Fiori till det nu föreliggande resultatet, och jag hoppas att det i dag kan klara sig igenom detta sammanträde intakt.

Dell'Alba
Herr talman, ärade ledamöter! Det är sällan Europaparlamentet behandlar en så känslig och samtidigt så viktig fråga som den Fioris betänkande handlar om: en fråga som helt och fullt är politisk och skall avgöras av den lagstiftande makten - vilket vi radikala ledamöter förgäves har försökt få gehör för i vårt land - en samhällsfråga som i första hand berör de miljontals människor som lider av sjukdomar som i dag är obotliga och som väntar sig att vi skall ge ett svar som för dem kan innebära konkret hopp om räddning och liv.
Potentiellt står vi i dag inför en av de stora förändringarna i mänsklighetens historia, en förändring som kan jämföras med den som upptäckten av penicillinet eller vaccinen ledde till. Vi står inför ett ställningstagande som det vore fåfängligt och tragiskt att försöka bromsa. Ur denna synpunkt har tyvärr Fioris utmärkta förundersökningsarbete gett upphov till en grundtext som är frukten av förenade ansträngningar från två fundamentalistiska strömningar, väl rotade i vårt parlament, och som - liksom alla fundamentalister - skulle vilja att Europa stod stilla medan världen snurrar omkring oss.
Galileos ande svävar över oss i dag. För oss radikaler måste dagens val vara klart: " nej" till Fioris betänkande i dess nuvarande form, " ja" till större delen av de ändringsförslag som har lagts fram till fromma för friheten att bedriva vetenskaplig forskning, " ja" till alla typer av terapeutisk forskning som kan ge liv och inte död åt det liv som finns, inte åt det som bara existerar i doktrinerna och som i dag ligger i laboratoriefrysarna och väntar på att förstöras, " ja" till forskning på de objektivt sätt mest formbara stamcellerna alltså, " ja" till forskning på övertaliga embryon utan utsikter till liv, " ja" till kloning av terapeutiska skäl som inte har det minsta att göra med kloning av människor - vilket två personer med pondus, Nobelpristagaren Dulbecco och den före detta italienska hälsovårdsministern Veronesi, slog fast i går respektive i dag - sammanfattningsvis " ja" till ett vuxet, fritänkande Europa som tar sitt ansvar för forskningen.
  

Vidal-Quadras Roca
Herr talman! Jag vill bara informera om att eleverna vid Masterskolan för statsvetenskap för spanska regeringens utrikes- och Latinamerikastiftelse har tagit plats på åhörarläktaren. Det är en framstående grupp unga politiker, kommunpolitiker, parlamentsledamöter och höga myndighetstjänstemän från olika latinamerikanska länder som besöker oss och som har genomfört ett fruktbart arbetsbesök i Bryssel denna vecka och de är ett bra prov, herr talman, på de nära förbindelserna mellan Europa och Latinamerika.

Talmannen
Tack, herr Vidal-Quadras. Jag ansluter mig till era ord.
  

Oomen-Ruijten
Herr talman! Den fråga som vi arbetar med i dag har fått stor uppmärksamhet. Vi har hört många experter, genomfört många besök. Vi har rådgjort med andra parlamentsledamöter i våra egna länder och i utlandet, i EU:s medlemsstater, men även i anslutningsländerna.
Det har varit många samtal, och efter alla dessa insatser, herr talman, har jag bildat mig en mycket personlig uppfattning i denna svåra, men även etiskt laddade fråga. Jag vill i det sammanhanget påpeka att jag respekterar varje åsikt som kommit till stånd på ett samvetsgrant sätt. Indelning i vänster eller höger, konservativ eller modern, är inte aktuellt här. Jag kan därför inte tolerera att min eller andra kollegers ståndpunkt här stämplas som fundamentalistisk, vilket nyss har skett.
Herr talman! Min syn och den röst jag kommer att avge ansluter till största delen till det som överenskommits inom gruppen. Jag avviker på en punkt: jag är för användning av embryon som blir över vid in vitrobefruktning, men jag vill begränsa att ytterligare embryon skapas medvetet. Jag är emot att blockera de möjligheter som terapeutisk kloning kan erbjuda för att i framtiden bota sådana sjukdomar som Parkinsons sjukdom och Alzheimer.
Herr talman! Det har aldrig varit aktuellt med reproduktiv kloning, och det är önskvärt med ett absolut internationellt förbud. Jag avvisar framställning av embryon enbart för forskning. Enligt min uppfattning har vi att göra med ett definitionsproblem när det gäller terapeutisk kloning. Får en kärna från en av mina äggceller, kombinerad med en egen hudcell, användas för att någon gång i framtiden göra en hjärtcell till mig själv?
Herr talman! Slutligen, patentlagstiftningen duger inte: den mänskliga kroppens oåterkallelighet är fastställd, men lagstiftningen är tvetydig, och till följd av detta beviljas patent som inte tjänar människan och möjligheterna att bota. Jag vill därför också be mina kolleger från D66 och VVD som har röstat annorlunda vid behandlingen av betänkandet att stödja vår grupp även på den här punkten.

Gebhardt
Herr talman! Efter att i ungefär ett år ha ägnat mig intensivt åt upptäckterna inom humangenetiken och dess inflytande på medicinen, efter otaliga samråd och samtal under besök på plats i informativt syfte har jag i dag blivit en förhoppning fattigare. Jag är rentav besviken. Det tillfälliga utskottet för humangenetik och den nya tekniken inom medicinen har inte nått de mål som jag förväntade mig. Det betänkande som utskottet antog kommer nämligen inte att utgöra grunden för en sammanhållen lagstiftning på bioteknikområdet i EU:s medlemsstater, vilket många med mig hade önskat. Snarare hotar betänkandet att falla i bitar på grund av det åsiktskaos som råder i plenum. Dessa bitar kommer i slutändan inte längre att passa ihop särskilt väl. Därför ber jag er, ärade kolleger, låt oss åtminstone förhindra det värsta.
Låt oss fatta ett beslut som på ett balanserat sätt tar hänsyn till de samhällspolitiska, de ekonomiska och de juridiska aspekterna och som på inga villkor kör över den noggranna etiska gränsdragningen. Europaparlamentet får inte svika i denna fråga. Vi måste sätta normen. Att sätta normen är i en representativ demokrati en uppgift för det direktvalda parlamentet och inte för regeringarna eller rentav de krafter som inte i första hand har allmänhetens intresse som riktmärke. Under överläggningarna i Nantes förra veckoslutet lade den tyska och den franska regeringen om växeln mot ett gemensamt ställningstagande i de frågor som biotekniken ställer om ekonomi och etik.
Låt mig citera ett dokument från den tyska förbundsregeringen: " En sådan samordning mellan Tyskland och Frankrike skulle kunna bli upptakten till en bredare samordning på europeisk nivå." Europaparlamentet kan göra vägen kortare och redan i dag börja ställa krav. Utskottet för humangenetik, som vi kort och gott kallar det, har noggrant samlat ihop nödvändig information och hela spektret för att bilda sig en uppfattning. Nu måste parlamentet stå samlat för att leda vetenskapen, medicinen och ekonomin i medlemsstaterna in i den biotekniska revolutionens framtid. Dock får vi inte trampa i fällan och göra oss en falsk bild av framtiden. Det är inte så att varje framsteg som människan gör automatiskt är ett framsteg för mänskligheten.
Inte heller får vi underkasta oss ideologier eller dogmer, och vi bör verkligen inte ha för avsikt att skapa nya. På det etiska området känner sig många så osäkra att man helst av allt bara vill glömma det. Här råder dock en flerdubbel klarhet. Ibland ser vi det bara inte. Exempelvis: Av en befruktad mänsklig äggcell kan det bara bli en människa och ingenting annat. Alltså gäller skyddet av människovärdet från ögonblicket då den manliga sperman förenas med det kvinnliga ägget. Denna icke förhandlingsbara princip nedtecknas hela tiden om och om igen, senast i inledningen till stadgan om Europeiska unionens grundläggande rättigheter. Det enda vi behöver göra är att rätta oss efter den.
Under denna förutsättning kan vi inte tillåta kloning - vilket syftet än må vara -, alltså varken reproduktiv eller terapeutisk kloning. Det går bara inte! Under denna förutsättning är det även uteslutet att använda eller rentav framställa embryon i forskningssyfte. Läkaretikens inställning till hjälp och bot, om inte annat, förbjuder riktade ingrepp i de mänskliga könscellernas utvecklingskedja, men så gör även tanken på de i alla hänseenden katastrofala följderna.
Jag skall låta det stanna härvid. Vid omröstningen senare i dag har vi även en lång rad andra gränser att ta hänsyn till. Dock måste vi i dag även ta ställning för framsteg inom den biologiska vetenskapen. Med rimligt stöd kommer den kanske att kunna föra oss närmare drömmen om en seger över sjukdom och lidande, och vi bör i väsentligt större utsträckning än hittills stödja alternativen, exempelvis på området vuxna stamceller. Som jag ser det är det också där som framtiden faktiskt ligger.

Van der Laan
Herr talman! Den debatt som vi för i dag är av stor vikt. Vi talar ju här om ingenting mindre än livet självt. Vi talar om vetenskaplig forskning som har potentialen att bota allvarliga sjukdomar hos människan, såsom Parkinsons sjukdom, Alzheimer, MS, sockersjuka och kanske till och med aids, eller att förbättra eller förlänga livet.
Det är sannerligen ingen fråga som vi får hantera på ett obetänksamt sätt. Jag får därför en obehagskänsla när parlamentet uttryckligen vägrar att erkänna skillnaden mellan reproduktiv och terapeutisk kloning: det första går ut på att tillverka nya människor, det andra på att tillverka ny vävnad. Att direkt eller indirekt förbjuda det sistnämnda innebär att man blundar för otaliga vetenskapliga möjligheter som skulle kunna hjälpa människor.
Herr talman! Subsidiaritetsprincipen får man leta länge efter i detta betänkande. Det är just etiska och moraliska dilemman som måste lösas så nära människorna som möjligt eftersom de appellerar direkt till det personliga samvetet. Uppmaningen till kommissionen om att lägga fram lagstiftning kan min grupp därför inte samtycka till.
Slutligen måste jag få säga att jag retar mig på att vissa högerkolleger och gröna kolleger här anser sig ha monopol på området etik. Vissa kolleger ger intryck av att den mest restriktiva ståndpunkten automatiskt är den mest högtstående ur etisk synvinkel. Om vi försvårar eller till och med förbjuder lovande forskning som skulle kunna medföra bot eller lindring av lidandet för sjuka människor eller som till och med skulle kunna rädda deras liv, då är det också ett beslut med svåra etiska implikationer.

Evans, Jillian
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle vilja ge mitt stöd till Fioris betänkande, som jag tycker har funnit den rätta jämvikten. Mina åsikter har ändrats under det gångna året, till följd av den bevisning som vi har fått i det tillfälliga utskottet.
Jag har två huvudsakliga bekymmer: för det första antyder en stor del av bevisningen att utvecklingen inom forskningen om stamceller från embryon kanske inte ger de resultat som vi alla vill ha när det gäller framsteg inom några av de mest allvarliga sjukdomar som drabbar många individer i vårt samhälle och många i våra egna familjer; för det andra kommer vi under loppet av denna forskning att tillåta att människor, och särskilt kvinnor som lider av infertilitet, utnyttjas. Jag är inte emot embryoforskning - eftersom jag själv har drabbats av infertilitet har jag gynnats av denna forskning, och jag har dessutom donerat embryon för forskningssyften - men vi måste vara säkra på att vi uppnår de målsättningar som vi alla vill uppnå, vi fokuserar inte enbart i en riktning, samtidigt som vi bortser från andra forskningsområden som utlovar lika stora, om inte större framsteg.

Meijer
Herr talman! Fortfarande lider många människor av obotliga nedbrytande sjukdomar som angriper hela kroppen, såsom multipel skleros, Parkinsons sjukdom, Alzheimer, sockersjuka och leukemi. Andra har vitala organ, såsom hjärta, njurar, lever eller lungor, som fungerar dåligt eller är skadade i en kropp som för övrigt är frisk.
Som människor har vi lyckats att förändra alla saker i världen som står utanför oss själva, men våra egna kroppsliga brister kan vi fortfarande bemästra enbart i begränsad omfattning. Vi anser helt enkelt att det är hemskt att reparera och förbättra vår kroppsliga kvalitet. Skall människan agera som skapare av sig själv, och står det i strid med det mål för vilket människan satts på jorden?
Det är inte många som skulle känna för att skapa osårbara supermänniskor som på sikt skulle tränga undan de normala människorna. Dessutom framkallar uppoffrandet av mänskligt liv för att därigenom ge andra liv en bättre kvalitet känslor av kannibalism.
Ibland handlar diskussionen om ytterligheter. Den ena extrema attityden är att man vill förbjuda all vetenskaplig forskning och fängsla forskarna, den andra är att man vill tillåta alla kommersiella tillämpningar såsom de som till exempel utvecklas av det amerikanska företaget Advanced Cell Technology och att allting på det individuella planet därigenom blir möjligt som rika människor kan och vill betala för.
Jag avvisar båda ytterligheterna. Användandet av stamceller från den egna kroppen eller, om det behövs, från embryon som blir över efter provrörsbefruktningar är försvarbart. I fråga om att eventuellt skapa särskilda liv för detta ändamål är forskning om alternativ att föredra, och när det gäller handeln med embryon överskrider vi verkligen gränsen till det godtagbara.
Det gäller också för värdering och anpassning av det mänskliga livet i försäkringsbolagens intresse. När jag väger allting samman har jag lättare att instämma i Caudrons än i Fioris linje.

Le Pen
Herr talman, mina damer och herrar! För en gångs skull ligger Europaparlamentet inte efter historien. Vid en tidpunkt då ett amerikanskt företag har lyckats klona ett mänskligt embryo offentliggör det tillfälliga utskottet för humangenetik sitt betänkande, som dessutom är utmärkt.
Med detta betänkande skyddar man mänskliga embryon genom att förbjuda såväl reproduktiv som terapeutisk kloning. Man förbjuder allmän europeisk finansiering av forskning på mänskliga embryon genom att tillråda användning av övertaliga embryon för sterila par och maximalt utnyttjande av arbetet om vuxna stamceller. Människan äger inte livet, hon har bara rätt att nyttja det. Hon får således inte tillskansa sig detta arv, inte ens en del av det, eftersom det av naturen är omistligt.
De som skulle berika sig på detta genom att spela trollkarlens lärlingar skulle en dag behöva betala royaltyavgifter till skaparen. Mänskliga embryon får under inga omständigheter reduceras till vilket laboratoriematerial som helst, till ett instrument för kommersiella ändamål. Därför måste lagstiftaren ge embryot en status som täcker det nuvarande rättsliga tomrummet, framför allt genom att förbjuda möjligheten att ta patent på levande organismer. Inför en så pass skör och invecklad genetisk mekanik, som också vidrör mysteriet och det heliga, struntar man i mänsklighetens utveckling, historia och framtid genom att inhösta kortlivade vinster med forskning som förevändning.
Mina kolleger i Nationella fronten och jag själv försvarar människolivets integritet och värdighet från befruktning till naturlig död. De som motsätter sig detta har redan, utan att veta om det, trätt in i barbariets rike. Att manipulera livets mysterium är att leda mänskligheten till katastrofer långt hemskare än galna ko-sjukan och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.

Trakatellis
Herr talman! De senaste dagarnas vetenskapliga nyheter har skapat en dramatisk bakgrund till framläggandet av Fioris betänkande. För mig har det emellertid varit viktigare med de många brev som jag har fått från vetenskapliga akademier, läkarförbund och patientföreningar vilka vädjar om att inte stänga dörren till en hoppingivande forskning som utlovar mycket. De nya kunskaperna inom humangenetiken kommer verkligen hjälpa oss att förstå de inslag i vår genetiska potential vilka är ömtåliga och utsatta för utmaningar och påverkan från miljön samt från vår uppfattning om liv så att möjlighet ges till att utveckla nya strategier för att förebygga, diagnostisera och behandla sjukdomar. Forskning rörande stamceller kan följaktligen för övrigt tillämpas vid behandling av sjukdomar såsom exempelvis Parkinson, Alzheimer, leukemi och många andra.
Trots detta bör man sätta gränser för forskningen inom dessa områden så att den inte skapar etiska, sociala eller rättsliga problem. Detta utgjorde också målet för de ändringsförslag som jag lade fram tillsammans med andra kolleger - vilket också gällde Caudrons betänkande - så att utvecklingen av den banbrytande forskning jag har beskrivit tillåts samtidigt som balansen bevaras fullt ut så att inte etiska problem skapas. Vi hoppas således på denna gynnsamma utveckling inom medicinen någon gång i framtiden vilket denna forskning utlovar. Jag vill tro att Europaparlamentet kommer att rösta för denna linje som sätter gränser och på rätt sätt balanserar mellan framsteg och etik.
Den text vi skall rösta om bör hålla dörren öppen när det gäller utforskandet av nya möjligheter så att - såvitt är möjligt - människors samhällen befrias från den olycka som sjukdomar för med sig. Texten bör inte dikteras av oro, rädsla eller motstånd rörande något vi inte helt och hållet förstår utan av det mod när det gäller nya erövringar som människan alltid har visat sedan Prometheus tid.

Goebbels
Herr talman! Denna debatt handlar om mänsklighetens viktigaste frågor: vad är liv? Hur skall man greppa den oundgängliga rörelse mot döden som kännetecknar alla existenser? Att överföra liv - kan det inte vara evolutionens djupaste innebörd, den enda moraliska lagen i en natur som i övrigt är okänslig för våra moraliska uppfattningar? Livet är otvetydigt en process. Det är fåfängt att vilja fastställa livets början. För somliga börjar livet med att en sädescell slås samman med ett ägg. Men varje sädescell lever, även om de är miljarder som rör sig i onödan. Ett obefruktat ägg upphör att leva. Embryot, som delar sig i två, sedan i fyra, åtta, sexton och ännu fler celler, är det levandes process. Fram till den fjärde dagen är varje cell totipotent och innesluter all genetisk information om en potentiell mänsklig varelse. Men för att bli till denna människa måste embryot få fäste i en livmoder och utvecklas där under flera månader. Ett embryo är dock inte som vilket material som helst. Skälen att offra det måste vara högre stående. Våra samhällen godtar i allmänhet abort för en moders fysiska och psykiska hälsa. Kan inte denna etik om det minst onda tillämpas på övertaliga embryon, för vilka det inte längre finns en föräldraplan? Vore det inte bättre att använda dessa embryon för seriös forskning, i stället för att förstöra dem? Reproduktiv kloning har inga försvarare i parlamentet. Men de möjligheter som öppnas med terapeutisk kloning förtjänar att omfattas av en väl reglerad grundforskning. Vårt samhälle godtar seriös medicinsk forskning på foster, barn, vuxna och lik. Varför skulle bara embryot ha en särskild status? Jag förordar vetenskapen, rätten att få veta mer. Jag förordar en offentlig finansiering av denna nödvändiga forskning. Det vore oansvarigt att enbart överlåta den till marknaden. Det är inte säkert att all forskning ger resultat. Man måste ge stöd åt alla seriösa vägar. Detta gäller forskning på vuxna stamceller liksom på människokroppens 216 olika celler. Endast ett tjugotal är pluripotenta. Man får inte försumma forskningen på embryonala stamceller. De är av naturen pluripotenta och kan hjälpa till när det gäller att återskapa alla de vävnader som den mänskliga kroppen består av. Jag är övertygad om att den genetiska vetenskapen kommer att gå framåt, med eller utan Europa, men jag hoppas att Europa inte kommer att halka efter i denna utveckling. Jag respekterar de kolleger som tvivlar, som ser fler risker än förhoppningar. Däremot godtar jag inte att man utnyttjar det nödvändiga försvaret av den mänskliga värdigheten som en sorts stridsklubba, i syfte att få dem att tiga som inte vill begränsa all mänsklig värdighet till en uppsättning celler. Vari kvarstår värdigheten för dem som lider de mest fruktansvärda kval innan de avlider, de som försjunker i sjukdom och demens? Kan man verkligen koncentrera sig på att försvara det gryende livet när det liv som finns alltför ofta försummas, nonchaleras och förtrycks? Att söka nya terapier mot grymma sjukdomar, mot genetiska anlag, eller ännu värre, genetiska förutbestämmelser, vore inte det ett sant försvar av den mänskliga värdigheten?

Sbarbati
Herr talman! Fioris betänkande om genetik utgör en viktig milstolpe i den europeiska och internationella debatten i en fråga som är känslig och som berör oss alla, som beroende på det ansvar den medför fordrar stor politisk uppmärksamhet. Vetenskapen skall göra framsteg och vi känner bara till en liten del av den möjliga kunskapsmassan och om själva den cell vi talar om. Men detta innebär inte att allt är tillåtet: liksom friheten i sig är ett absolut värde som dock aldrig är absolut, med tanke på de naturliga förutsättningarna, är vetenskapen och den vetenskapliga forskningen omistliga värden på grund av de viktiga upptäckter som kan ställas i mänsklighetens tjänst, men de kan inte betraktas som absoluta, det vill säga utan samband med juridiken, etiken och moralen.
Således sammanfaller de europeiska republikanernas, demokraternas och Italia dei valoris ståndpunkt med den som kom till uttryck i omröstningen om Caudrons betänkande: vi säger nej till kloning av människor och genmanipulation men är positiva till att finansiering av forskning på stamceller från vuxna och embryon som kommer från spontana aborter eller aborter av medicinska skäl prioriteras, med en noggrann kontroll från det offentligas sida.
Kära kolleger! Fältet för konfrontation mellan bioetik och juridik har öppnat sig. Denna konfrontation skall dock inte ske utifrån moralistiska ståndpunkter, för skiljelinjen går inte mellan fritänkande progressiva och konservativa katoliker - detta är en dogmatisk och ytlig inställning - utan mellan dem som tror att vetenskapen kan tillåtas allt, även med förakt för livet, och de som hävdar att detta inte är möjligt.
Hur som helst, tack till Fiori: vi anser att hans arbete är viktigt - framför allt om våra viktiga ändringsförslag antas - en god grund att resonera utifrån från och med nu och undvika att viktiga upptäckter sedan blir patenterad egendom som kan användas och konsumeras av de mäktiga och inte ställas till hela mänsklighetens tjänst.

Rod
Herr talman! Vi är enhälligt emot reproduktiv kloning, som visar på kloningens farliga karaktär. Men varför göra en semantisk åtskillnad med terapeutisk kloning, när det handlar om samma sak? Förändras handlingen genom att man lägger till ordet " terapeutisk" ? Har vi kunnat skilja civil och militär kärnteknik åt? Dessa nya tekniker kommer att föra med sig krav på ökad produktion av äggceller - med de konsekvenser vi känner till i fråga om utnyttjande av kvinnors kroppar, bieffekter för kvinnokroppen och handel med äggstockar. Dessutom ger forskningen på vuxna stamceller samma möjligheter, utan etiska problem.
Ett par ord om ändamålet " genterapi" : en genetisk karaktär innebär oftast ett sjukdomsanlag, medan det är yttre faktorer som utlöser sjukdomen. Skall vi ändra en gen på grund av ett enda anlag, när vi i dag vet, efter upptäckten av människans genom, att en gen också ändrar på andra funktioner som vi ännu inte känner till.
Mina kära kolleger! Det är inte av religiös övertygelse utan i egenskap av ateist som jag åberopar försiktighetsprincipen.

Alyssandrakis
Herr talman! Enligt min uppfattning är det en olycka för mänskligheten att de nyligen gjorda upptäckterna inom biotekniken har kommit under den tidsperiod då det kapitalistiska systemet ännu är rådande. I det omänskliga och exploaterande system som vi i dag lever i och där man är underordnad jakten på vinst kan dessa upptäckter omöjligt sättas i mänsklighetens tjänst. Tvärtom är det helt naturligt att de används för att tjäna monopolen inom området. Det tycks oss inte konstigt att exempelvis en marknad för mänskliga ägg, embryon och stamceller utvecklas eller att till och med de nya möjligheterna inom behandling blir tillgängliga för dem som kan betala ansenliga belopp.
I alla händelser, kära kolleger, bör vi vara mycket försiktiga med att ändra det genetiska materialet. Jag kan inte bortse från att livet har behövt en miljard år för att utvecklas på vår planet och att det skedde genom ett naturligt urval. Nu har vi möjligheten att ingripa i utvecklingsförfarandet och vi kan kanske se de omedelbara resultaten, men vi kan inte förutse vad som kommer att ske efter en miljon år. Och om ni tycker att denna tidsperiod verkar lång så kan jag som astronom försäkra er om att solen kommer att finnas till i ytterligare 4,5 miljarder år.
Inför oss har vi också det urartade fenomenet med erhållande av patent på levande organismer och mänskliga gener. Vår uppfattning är klar. Ingen del av människokroppen, ingen cell eller partikel kan bli föremål för patentering. Vi motsätter oss också helt och hållet att arbetsgivare, försäkringsbolag, säkerhetstjänster och andra använder sig av den genetiska koden.
Fioris betänkande innehåller intressanta och användbara synpunkter i en rad frågor. I flera artiklar framhålls de faror som uppstår genom kommersialiseringen, särskilt för de ekonomiskt mindre starka befolkningsgrupperna. Till slut förblir emellertid betänkandet i hög grad fast i konkurrensens filosofi och intar en nästan neutral ställning i den rättsliga frågan. Den diskussion som avslutas i dag får markera början på ett allmänt problem och bli utgångspunkt för utveckling av en mer ansvarsfull hållning i dessa frågor.

Montfort
Herr talman! Bioetiken, eller etiken om det levande, konfronterar oss med ytterst viktiga frågor, och det är en ära för parlamentet att behandla dem i dag. Vilken uppfattning har vi om människan som varelse? En utilitaristisk eller vetenskapstrogen uppfattning där människan, särskilt den svagaste, står i vetenskapens tjänst, eller en humanistisk uppfattning, som ställer vetenskapen i människans tjänst? Vad är det som utgör människans värdighet? Går vi med på att hävda att värdigheten kan variera efter ålder, förmåga, hälsa eller det sätt på vilket ett embryo har skapats? Nej, jag önskar att parlamentet med bestämdhet återigen hävdar - nu när det finns laboratorier som provocerar världssamvetet genom att klona människor - att vi alla har samma värdighet och samma mänsklighet. Vilken är den vetenskapliga forskningens innebörd? Skall vi låta forskningen bli en hägring för ett nytt finansiellt eldorado? Nej, forskningen måste bevara sitt anseende, stå i människans tjänst och särskilt lindra lidande och hjälpa och vårda handikappade personer, förbättra allas livsvillkor, även i utvecklingsländerna. Det får inte finnas någon motsättning mellan embryots och den sjukes värdighet. Vår ståndpunkt måste således vara konsekvent och välgrundad. Vi får inte vara underkastade stundens osäkerhet, utan grunda vår ståndpunkt på respekt för människans värdighet, den enda garantin för en vetenskap för framsteg.

Gil-Robles Gil-Delgado
Herr talman, ärade ledamöter! Fioris betänkande är ett ambitiöst och genomtänkt betänkande.
Ambitiöst eftersom det inte bara handlar om genomforskning, som kan vara på modet, utan det tar upp alla de frågor som denna forskning väcker eller som berörs av den. Användning av genetisk information, patenterbarhet för produkter och förfaringssätt som härrör från biologiskt material, villkoren för gentester, kloning, forskning på stamceller och ramprogram för forskning.
Och genomtänkt för att det lägger fram balanserade lösningar som saknar all slags fundamentalism eller liknande.
När det gäller stamceller skiljer man på embryonala stamceller och de så kallade vuxna stamcellerna, det är forskning på de senare som är prioriterad, en mycket lovande sådan, och man anser att villkoren för produktion och framtagande av stamceller medför risker för kvinnokroppens integritet vid terapeutisk kloning, vilket därmed förkastas, eller när det gäller övertaliga embryonala stamceller, vilket också förkastas.
Vissa förespråkar, med forskningens frihet som argument, möjligheten till gränslösa experiment eftersom slutmålet skulle vara terapeutiskt. Forskningen, ärade ledamöter, är nödvändig och vi måste främja den särskilt, men all rätt har sina begränsningar och framför allt en oöverkomlig begränsning, den mänskliga värdigheten.
Vi som tror på denna värdighet och som försöker skydda alla levande varelser kan inte offra dessa värden på ett altare för en forskningsfrihet som blivit en högre och obegränsad etisk norm, och ännu mindre när denna frihet faktiskt håller på att förvandlas till en frihet för de stora farmaceutiska bolagen att genomföra mer vinstbringande forskning. I dag använder man framtidsperspektiven som om de vore verklighet när det än så länge bara handlar om löften.
Herr talman! Föredraganden har haft det nödvändiga modet att lämna förenklingarna bakom sig och gå in på ämnet på ett seriöst och genomtänkt sätt. Betänkandet tar sin utgångspunkt i en etisk linje som vi alla accepterar, och inte i olika religiösa ståndpunkter, vilka är respektabla men som leder till kraftfullt motstånd, och inte heller i den lekmannaetik som man i dag åberopar som en högre norm och som leder till lika kraftfullt motstånd.
Jag anser därför att betänkandet skall stödjas i sin helhet.

Malliori
Herr talman! Då vi för ungefär ett år sedan beslutade oss för att inrätta ett tillfälligt utskott för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen föreställde vi oss inte att omröstning i ämnet skulle sammanfalla tidsmässigt med uttalanden från statschefer, vetenskapsmän, privata företag och andra intresserade aktörer. Meddelandet från Advance Cell Technology om att skapa mänskliga embryon genom kloning gör dagens omröstning än mer avgörande. De diskussioner som har föregått har visat på små avvikelser inom viktiga områden såsom skyddet av de mänskliga rättigheterna, den mänskliga värdighetens okränkbarhet, rätten till självbestämmande, konfidentiell behandling av personuppgifter, respekt för personer med funktionshinder och förbud mot negativ särbehandling av arbetstagare grundad på genetiska kriterier.
Inom de ovannämnda områdena uppnådde man med lätthet ett brett samtycke. Kommissionen instämde också i att genetisk information om levande människor inte får bli föremål för patentering. Nästan enhälligt var också det tillfälliga utskottet i sitt ställningstagande att förbjuda ekonomiskt stöd till forskning i samband med reproduktiv kloning. Det känsliga inslaget om terapeutisk kloning upptog emellertid den mesta tiden av vårt arbete med problemställningar och skilda uppfattningar. Några av orsakerna till de relativt starka reservationerna gällde att det inte finns internationella ramar och regler för tillämpning av forskning i ämnet samt faran med en hänsynslös eller kommersiell produktion av övertaliga embryon. Det är för närvarande tydligt att det inom detta område inte är möjligt att säkra ett brett samtycke och att det är nödvändigt med en mer detaljerad utredning genom det tillfälliga utskottets fortsatta arbete.
Jag är säker på att nämnda reservationer kommer att undanröjas om vi ser till att få ett internationellt avtal och att såväl de privata som de offentliga aktörerna agerar inom vetenskapligt och i förväg fastställda forskningsområden på grundval av godkända protokoll. Bara på så vis kommer man att finna ett sätt att lösa kroniska hälsoproblem utan att fara finns för missgärningar som skulle kunna vara kränkande enligt stadgan om de grundläggande rättigheterna för den mänskliga värdigheten vilka är principer och värden som bör står över den fria forskningen.

Maaten
Herr talman! I den här debatten handlar det om mycket mer än vår syn på mänsklig genetik: det handlar också om vilken roll vi tillerkänner oss som europeiska politiker vid bedömningen av etik, av vetenskap och av den europeiska medborgarens integritet.
Jag har inte monopol på sanningen och anser att vi bör visa ödmjukhet. Medborgare är fullt kapabla att fatta sina egna beslut efter heder och samvete. Min personliga hållning är att den vetenskapliga forskningen skall vara så fri som möjligt i syfte att möjligen bota sådana hittills obotliga sjukdomar som Parkinsons sjukdom, diabetes och hjärt- och kärlsjukdomar, även om man i det sistnämnda fallet naturligtvis också kan sluta röka helt enkelt.
Det arbete som vårt utskott har utfört har visat att den europeiska vetenskapen handskas med sitt ansvar på ett samvetsgrant sätt. Det är inte förenligt med mitt samvete att vi inte stöder eller rentav förbjuder de föreliggande formerna av forskning, inklusive terapeutisk kloning och stamcellsforskning med hjälp av embryon som blir över efter provrörsbefruktningar. Naturligtvis kommer andra till en annan slutsats, och jag respekterar det, men vi bör därför också beakta att olika medlemsstater kommer att skapa olika lagstiftning.
Jag kan därför inte finna mig i det föreliggande förslaget, herr talman, om det förblir oförändrat.

Ahern
Jag skulle vilja tacka föredraganden för ett utmärkt betänkande i ett komplicerat ämne. Jag anser att parlamentet bestämt måste förkasta mänsklig kloning. Den senaste utvecklingen i USA är verkligen alarmerande, men vi kan inte tillåta att man experimenterar, eller handlar med mänskligt liv. Tekniskt sett är det ingen skillnad mellan terapeutisk och reproduktiv kloning. Om vi tillåter den mänskliga kloningen att fortsätta under förespeglingen att det handlar om terapeutisk kloning, riskerar vi ett missbruk som jag är rädd skulle leda till avlandet av ett handikappat eller skadat barn. Detta är min största oro när det gäller denna experimentering, och jag tror att denna oro är välgrundad i några av de uttalanden som gjorts, som till exempel doktor Antinoris uttalanden.
Mänskliga embryon bör inte skapas för forskningssyften, men detta har förvisso redan inträffat i USA denna sommar. Patentskydd måste undantas från sådana experiment. Kvinnor används som råmaterial för sådan forskning, eftersom det finns ett kränkande förfarande för att ta fram ägg, vilket är råmaterialet för kloning. Det finns redan en kommersiell handel inom detta område, vilket är mycket klandervärt.

Purvis
Herr talman! Om Europa skall vara den mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomin i världen, vilket Europeiska rådet stolt konstaterade i Lissabon, då måste vi tillhandahålla de förutsättningar och den miljö som kommer att uppmuntra våra vetenskapsmän att pröva kunskapens gränser. Vi kan inte hindra denna strävan, och samtidigt måste vi också upprätthålla människans värdighet. Vad är mänsklig värdighet? Var finns värdigheten hos någon med Parkinsons sjukdom, Alzheimers sjukdom, cystisk fibros eller kvadriplegi till följd av en ryggradsskada? Ja, embryot har också rätt till värdighet, men vi har en stor mängd övertaliga embryon till följd av in vitro-fertilisation och dessa fryses vanligtvis ned och förstörs slutligen. Vore det inte bättre att dessa tillgängliggjordes för forskningssyften, med föräldrarnas tillstånd, snarare än att de förstördes utan mening?
Det är mycket viktigt att all sådan forskning inom dessa känsliga områden utförs under stränga regler och endast i de länder där det är tillåtet och där det finns tillräckliga regler. Jag skulle vilja säga till mina vänner att den barmhärtige samariten gick över vägen och hjälpte sin granne: din granne kanske har Parkinsons sjukdom, eller Alzheimers sjukdom eller en ryggradsskada, eller diabetes. Med all respekt, skulle du gå förbi på andra sidan vägen?
Detta betänkande berör också frågan om patent för biotekniska uppfinningar, direktiv 98/44. Detta direktiv har genomgått alla de nödvändiga lagstiftningsförfarandena inom Europeiska unionen för att göra det till lagstiftning, dvs. kommissionen, rådet och parlamentet. Genomförandet ligger dock år efter. Det måste väl vara kommissionens uppgift att insistera med alla de rättsliga befogenheter som står till dess förfogande när det gäller genomförandet i alla de kvarvarande staterna. Alltför ofta använder kommissionen och medlemsstaterna vackra ord inom alla dessa framstegsområden, och tvekar sedan kraftlöst och slösar med tiden medan Europa hamnar ännu längre efter.
Herr kommissionär, var snäll och var handfast. Var snäll och stå upp för Europas framtid.

Corbey
Herr talman! Den etiska dimensionen i denna debatt är av avgörande betydelse, men vi får inte låta det stanna vid det: vi måste också ta upp makt. Vem har beslutanderätt över den mänskliga kroppen? Biopatentdirektivet reglerar den makten. Tyvärr är detta direktiv inte helt tydligt. Möjligheterna till patent är för brett formulerade och därigenom kommer makten att ligga hos de stora patenthavarna på ett för ensidigt sätt. Vi måste sätta något emot detta.
För det första måste vi underkasta direktivet en grundlig utvärdering av de socialekonomiska konsekvenserna och om det behöver föreslås en revidering.
För det andra måste vi se till att läkemedelsföretag är överens med allmänheten. Det måste finnas offentligt inflytande på en forskningsagenda. Vad vill vi veta, vad kan vi veta och vem får veta vad?
För det tredje måste vi se till att genterapi förblir tillgänglig för alla. Det är fortfarande mycket dyrt med genterapi, och det kan medföra att tillgängligheten kommer i kläm.
För det fjärde måste vi ställa oss frågan vilka de samhälleliga konsekvenserna av den medicinska revolutionen är: vi blir äldre, vi blir mer individuella, vi bannlyser avvikelser, och allt detta får konsekvenser för de mänskliga förhållandena, för arbetsmarknaden och för hälsovården.
Slutligen måste vi utforma en offentlig forskningsagenda som vi inte får låta avgränsas av konstgjorda, etiska gränser. Vi måste bort från en smal etik som baseras på ortodox religion till en bred samhällelig etik.
Det sjätte ramprogrammet spelar en viktig roll i sammanhanget, men samarbete mellan nationella offentliga institutioner är minst lika viktigt.

De Roo
Herr talman! Jag uttalar mig som talesman för en ganska stor minoritet i min grupp som vill främja vetenskaplig forskning med embryonala stamceller och som också är förespråkare för terapeutisk kloning: det är just genteknik som möjliggör sådana medicinska genombrott som annars är omöjliga. Reproduktiv kloning, inte bara av människor utan också av djur, avvisar vi bestämt.
Den kristna och upplysningsfientliga motivering som kännetecknar större delen av Fiori-betänkandet delar vi inte. Uppfattningen att terapeutisk kloning automatiskt leder till reproduktiv kloning är ohållbar. Därför stöder vi inte Fiori-betänkandet i dess nuvarande form.

Hermange
Herr talman! I ett skede när unionsmedborgarna ber oss bygga upp människornas Europa efter att ha byggt varornas Europa, blir embryot en central fråga i Europa. Jag skulle här vilja tacka parlamentets talman som, efter de brittiska vetenskapliga publikationer i augusti förra året som godkände kloning för terapeutiska syften, lyssnade till ett antal bland oss som krävde att ett tillfälligt utskott skulle inrättas, ett utskott som efter många utfrågningar har kommit med betänkandet av Fiori, som jag vill gratulera till ett anmärkningsvärt engagemang i den här frågan.
I motsats till andra parlament, som det franska parlamentet t.ex., samlas vi i ett lämpligt ögonblick, dvs. när ett privat bolag meddelar att det har genomfört mänsklig kloning med ett terapeutiskt syfte som täckmantel. Jag förstår målet, men vi måste vara medvetna om att det i detta mål finns ett verkligt alibi, om man inser att ett annat mål ligger bakom, nämligen vinstens dragningskraft och en potentiell gränslös marknad.
För vad handlar det egentligen om? Genom en utmaning av principen att människokroppen är otillgänglig och inte möjlig att äga, och det redan vid befruktningen, en princip som fastställs i alla internationella deklarationer, erbjuds vi att bli det vi bekämpar, nämligen organismer som genmodifierats genom att embryon skapas, utan begränsningar, som mänskliga reservdelar, som skall göra det möjligt att reparera sjuka. Vi som vet att det alltid finns ett ögonblick i en beslutsprocess då man måste lyfta blicken och ställa sig frågan: " skall jag fortsätta eller stanna?" , anser att det är dags att sätta en gräns, eftersom gränsen mellan reproduktiv och terapeutisk kloning är mycket hårfin, då terapeutisk kloning i själva verket endast är en avbruten reproduktiv kloning. Jag vet inte om jag befinner mig på etikens område, men jag är i alla fall väl medveten om att jag, genom att uttrycka mig på det här sättet, inte befinner mig på modernitetens område. Men här spelar arkaiska klassificeringar ingen större roll, för jag tror att det verkliga slaget mellan civilisationer är det som pågår mellan anhängare av den nya positivismen, som betraktar människan som ett material, och de som anser att människan är en rikedom som icke är tillgänglig för tekniska syften. Det var i den andan som jag lade fram ändringsförslag 213 om förbud mot patent på levande organismer, liksom ändringsförslag 212, som visar att det inte finns någon skillnad mellan terapeutisk och icke-terapeutisk kloning. Det är också i denna anda som jag vädjar till parlamentets talman om att vårt utskott bör bli ständigt, till kommissionens ordförande om att han engagerar de europeiska allmänna bioteknikstaterna, så att medborgarna inte blir berövade denna debatt, och slutligen till stats- och regeringscheferna om att de skall börja arbeta med en internationell konvention om bioetik.

Bowe
För det första skulle jag vilja gratulera föredraganden till det arbete som han och hans personal har utfört när det gällde att lägga fram vad som var ett bra betänkande, tills vi hade den beklagliga omröstningen i utskottet som nu tyvärr har lett till ett betänkande som jag personligen inte kan ge mitt stöd. Denna debatt om betänkandet kommer vid en mycket läglig tidpunkt efter att amerikanska forskningsbolag har meddelat att de med framgång har klonat mänskliga embryon. Det är ganska tydligt att vi kommer att hamna efter resten av världen i utvecklingen av de mycket viktiga behandlingarna av cancer, diabetes, Parkinsons och Alzheimers sjukdom, om vi godkänner detta betänkande. Denna debatt inför inga juridiska krav för medlemsstaterna, men om de budskap som vi sänder ut i dag hörs tydligt inom hela Europa, kommer de att få allvarliga följder för avgörande områden inom framtidens medicinska forskning.
Dessa förslag är restriktiva och extrema. De återspeglar inte någon förnuftig och väl avvägd inställning. Om man ser sig omkring bland medlemsstaterna, till exempel i Förenade kungariket, ser man att man verkligen går i spetsen för att erkänna de otvivelaktiga möjliga fördelarna med denna teknik, men också att det finns ett behov av kontroller och verkliga tillståndsavtal, som återspeglar de mycket verkliga etiska frågorna.
Vi bör enligt min åsikt inte godkänna dessa förslag i nuvarande utformning, eftersom de är orealistiska, potentiellt skadliga och allvarligt kommer att skada den medicinska forskningen inom hela Europeiska unionen. Tillkännagivandet i USA denna vecka har mycket tydligt visat med vilken fart forskningen nu går framåt och visar på behovet av att föra tekniken och reglerna vidare i samma takt. Om dessa förslag omvandlas till EU-politik, kommer vi att få se klockan vridas tillbaka, snarare än att vridas upp för att hålla takt med den viktiga tekniska utvecklingen.

Martens
Herr talman! Jag hör till dem som är mot kloning, även mot terapeutisk kloning. Skillnaden mellan terapeutisk och reproduktiv kloning är framför allt en semantisk skillnad, och terapeutisk kloning öppnar hur som helst också dörren till reproduktiv kloning.
Goda syften, såsom sökandet efter lösningar för sjukdomar, är inte tillräckligt för att förhindra det som man vill undvika, såsom - och det är alla överens om - reproduktiv kloning och eugenisk forskning.
Den som försöker hävda att det inte finns någon öppenhet, att det finns en tvingande moralisk förpliktelse och som försöker göra anspråk på en etisk överhöghet, har fel: detta har diskuterats under ett års tid, alla ståndpunkter har tagits upp utförligt, forskare och experter har hörts, och vid omröstningen i dag har var och en en röst som väger lika tungt. Jag märker ofta, framför allt i Nederländerna, att liberaler plötsligt börjar tala om en tvingande moral när andra inte håller med dem. Det är orättvist mot sakförhållandena och kollegernas självständiga tankeförmåga.
Herr talman! Föreställningen om att det är oumbärligt med terapeutisk kloning för att bota människor är vilseledande: det finns alternativa forskningsmetoder som också är lovande. Jag är emot kloning och mot användandet av embryon, även av embryon som blir över efter provrörsbefruktningar, eftersom jag anser att man inte får använda människor som redskap och eftersom jag anser att konsekvenserna är farliga. Det kommer hur som helst att leda till att man måste välja mellan olika typer av mänskligt liv, och det finns alternativ.
Det är viktigt med forskning, men statsmaktens uppgift är att upprätta ramarna. Dessa ramar får inte uteslutande vara avsedda att, som liberalerna säger, förebygga att ekonomin och den medicinska och vetenskapliga forskningen störs. Enligt min uppfattning får de inte heller uteslutande dikteras av den fria marknaden och individuella intressen. Vi måste också se till det allmännas intressen: konsekvenserna för människorna rent allmänt och inte bara de sjuka, konsekvenserna för samhället och för de kommande generationerna. Det får inte vara så att vi skapar liv för att sedan förinta det igen.
Herr talman! Jag vill framföra mina komplimanger till föredraganden, och jag är mycket glad över detta betänkande.

Doyle
Under denna debatt har det tidvis varit svårt att skilja iver från klarhet. I egenskap av politiker har vi en plikt att informera oss själva, innan vi är dogmatiska och föreskrivande när det gäller medicinsk och vetenskaplig forskning, om än, inom vetenskapligt osäkra områden, med det reglerande instrumentet försiktighetsprincipen som står till vårt förfogande.
Vi måste tillåta forskningen att gå vidare för att lindra lidandet hos de miljontals människor som lider av allvarliga sjukdomar och ryggradsskador, Alzheimer, Parkinson, amyotropisk lateralskleros, diabetes, cancer, hjärtsjukdomar: listan är oändlig. Men ordentlig reglering och tillståndsgivning för forskningen inom det vetenskapliga samfundet är en fråga för oss alla, på nivån för medlemsstaterna, EU och på den internationella nivån, och det nuvarande tillståndet för denna reglering är något bekymmersam.
Låt mig vara riktigt tydlig. Jag drar gränsen under reproduktiv kloning, eugenik och det medvetna skapandet av embryon för forskning. Men inte ens Vatikanstaten förbjuder all forskning om stamceller från embryon: den godtar det när det gäller material från spontana aborter.
Till dem som säger att det bara finns en semantisk skillnad mellan terapeutisk och reproduktiv kloning, säger jag: Jag har en slaktarkniv i handen, jag kan skära upp er stek med den helt lagligt, eller så kan jag skära av ert huvud helt olagligt - ordentliga påföljder, ordentliga straff. Vi har så många exempel på det i dagens värld.
Att inte tillåta offentlig finansiering för forskning som är laglig i en medlemsstat är en märklig sanktion: ingen tvingar någon medlemsstat att göra någon typ av forskning laglig. Antingen är forskningen godtagbar och respekterar mänskligt liv och mänsklighetens värdighet, eller så är den inte det. Hur den finansieras gör den knappast mer eller mindre etisk.
Låt oss reglera och ge tillstånd för forskning inom detta det mest känsliga och viktiga av områden, med proportionerliga påföljder för den enstaka skojare som skulle sätta sin egen ära framför det allmännas bästa och mänsklighetens öde. Var man än finner honom eller henne, må Gud styra händerna, hjärtat och huvudena hos de vetenskapliga, politiska och medicinska samfunden när det gäller denna spännande, men skrämmande och förbryllande korsning i tiden, när vi prövar kunskapens gränser.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, ärade kolleger! I ett års tid har parlamentet haft tillfälle att befatta sig intensivt med humangenetikens etiska, sociala, ekonomiska och rättsliga frågor. Jag vill tacka Fiori för hans omfattande betänkande. I nuläget står den moderna medicinen och dess hisnande framsteg och våra samhällens etiska grundprinciper i konflikt med varandra. Utforskandet av genomet, funktionsbestämningen av generna, den nya tekniken inom medicinen och nu även stamcellsterapin öppnar dörrarna för revolutionära nya möjligheter för att bota mycket specifika sjukdomar. Därmed växer emellertid även vårt politiska ansvar. Det är politikens uppgift att definiera entydiga gränser och erbjuda en entydig värdeorientering. På inga villkor får vi tillåta att det vetenskapliga framsteget och de terapeutiska förhoppningar som blir följden raserar de etiska gränserna.
Forskningsföretaget ACT har i veckan ställt oss inför fulländade fakta genom att med hjälp av nukleär överföring skapa ett mänskligt embryo. Detta är utan tvivel att överträda de etiska gränserna. Därför krävs det omgående en signal som klart och tydligt visar Europaparlamentets ståndpunkt att skydda människovärdet mot den forskning som överträder gränser och tabun. Därför är det nödvändigt att vi gör ett otvetydigt uttalande mot reproduktiv och mot terapeutisk kloning av mänskliga embryon, mot varje form av ingrepp i de mänskliga könscellernas utvecklingskedja och mot producerandet av mänskliga embryon i strikt forskningssyfte. Förbudet måste gälla för såväl privat som offentlig forskning.
I fråga om stamcellsforskningen är jag principiellt mot forskning som använder embryon. Forskningen på de 72 embryonala könscellslinjer som fanns redan före den 1 augusti 2001 ser jag dock som acceptabel inom grundforskningen. I stället för att göra liv i största allmänhet tillgängligt måste den alternativa forskningen på foster och vuxna stamceller få ett särskilt stöd. Varje människa har rätt att vara unik. Denna rättighet måste vi politiker i framtiden försvara med kraft.

Korhola
Herr talman! Jag vill instämma i lyckönskningarna: kollega Fiori har gjort ett enormt arbete och resultatet är ansvarsmedvetet och bra. Vi kristdemokrater har intagit en avvaktande attityd till skapandet av embryon för kloning såväl för terapeutiska som reproduktiva ändamål. Däremot är vi inte emot utvecklingen av genteknik, utan vi bejakar forskning. Men vi vill att det sker med respekt för människovärdet. Människolivet är värdefullt i sig, från första början, därför måste man medvetet värna om dess värde.
Under det gångna året har jag ofta hört sägas att vi inte kan slå forskningen i bojor eller stoppa utvecklingen. Detta uttryck är pinsamt luddigt och nonchalant. Vi är alla eniga om att en viss slags utveckling måste stoppas, ingen i den här salen vill väl heller tillåta fortplantningskloning. Så mycket kommer vi ännu ihåg att förfäras över det förflutna. Men det verkar som om somliga har glömt att rashygienisterna från seklets början var sin tids framstående vetenskapsmän och inga djävlar. De ville hjälpa mänskligheten inom ramarna för sina egna värderingar, precis som mången också nu. Därför är det nödvändigt att politikerna nu tar det etiska ansvar som åligger dem. Vi måste vara uppmärksamma på enligt vilket slags värderingar vi nu fortsätter.
När man diskuterat etik i samband med genteknik har man ofta framkastat en skräckbild av övermänniskan som ett hot, men den verkliga faran ligger inte alls i tanken på skapandet av en övermänniska utan i kontrollen av den underlägsna människan. Detta konkretiseras i socialhygienen, där man strävar efter att avskilja de defekta livsformerna från de fördelaktiga och rensa bort det odugliga. Detta har också de representanter från handikappgrupperna som besökt vårt utskott påmint oss om: vi får inte skapa ett sådant samhälle som enbart välkomnar det friska.
Den terapeutiska kloningen och fortplantningskloningen skiljer sig i åtminstone två aspekter inte från varandra: tekniskt sett är det fråga om samma åtgärd och om frågan granskas ur embryots synvinkel utgör detta i båda fallen en bruksvara för något annat än dess eget unika syfte. Hur kan vi försäkra oss om att vi inte senare övergår till mänsklig kloning just med den motiveringen att vi tekniskt sett redan har gjort det? Detta måste diskuteras på allvar nu, för att vi skall förstå vad vi egentligen beslutar om.

Sommer
Herr talman! Den diskussion vi för handlar om den grundläggande frågan om det mänskliga varat. Har vi rätt till livslång hälsa? Har vi rätt till ett biologiskt barn eller rätt till ett friskt biologiskt barn, har vi i slutändan rätt till evigt liv, givetvis med bevarad hälsa? Nya tekniker ställs till förfogande. Vi får många löften om bot. Bevisats har dock hittills ingenting, åtminstone inte när det gäller forskning på embryonala stamceller. Skall vi verkligen låta oss bländas av egoistiska forskarintressen? Skall vi låta oss utnyttjas av industrin och dess kommersiella intressen? Beteckningen " terapeutisk kloning" är en förpackning som lovar mer än den håller. Tekniken kan lika gärna användas reproduktivt. Att producera kloner eller använda så kallade övertaliga embryon i exploaterande syfte, i syfte att utnyttja könscellerna, är det etiskt försvarbart? Nej, det är inte försvarbart! Det är snarare en modern form av kannibalism. Dessutom är diskussionen egentligen redan föråldrad, omsprungen av verkligheten.
Det finns seriösa alternativ, nämligen vuxna stamceller, stamceller från blodet i navelsträngen. Tekniken redovisar redan i dag stora framsteg i det praktiska arbetet, vida större än vad forskningen på embryonala stamceller gör. Detta är alternativ utan etiska betänkligheter. Politiken är nu manad att sätta gränser. Vetenskapen är inte i stånd att göra detta, och man vill heller inte göra det. Det är vi som måste fatta avgörandet! Vi måste vara modiga och motstå alla frestelser! Ingen användning av embryonala stamceller, klonade eller övertaliga kvittar lika. Inga ingrepp i de mänskliga könscellernas utvecklingskedja. Ingen selektering, inget urval mellan värdigt och ovärdigt liv, men stöd åt forskningen i sökandet efter alternativ. Låt oss visa mod och sätta snäva gränser. Det är i sista stund!

Scallon
Jag gratulerar Fiori. De etiska riktlinjerna i hans betänkande avgjordes efter ett år med debatt och diskussion. Det fanns ett överväldigande stöd för etisk forskning, men alla former av mänsklig kloning, förstörande av mänskliga embryon inom forskning eller ingrepp avseende fosterutveckling förkastades. Vi blev därför besvikna när Caudron-betänkandet, som det nyligen hölls en omröstning om, tillhandahöll offentlig finansiering inom forskning i strid mot dessa riktlinjer, och mot mitt lands och tre andra medlemsstaters konstitutionella ståndpunkt.
Nu är det så att vissa ändringsförslag för Fiori-betänkandet sträcker sig längre än Caudron-betänkandet. Ändringsförslag 238 skulle tillåta ingrepp för fosterutveckling för terapeutiska syften och detta ändringsförslag, i kombination med ändringsförslag 237, skulle tillåta terapeutisk kloning. Det är etiskt felaktigt att skada eller förstöra vissa människoliv till möjlig gagn för andra, och enligt de främsta internationella ledande vetenskapsmännen visar forskning som äger rum i USA att användning av embryon inte är nödvändigt. Den nya embryologin visar att stamceller från vuxna och andra post-natala stamceller har stor biomedicinsk potential, och att denna potential är lika stor eller större än potentialen med stamceller från embryon, vilket redan beskrivs som gammal embryologi.
Så det finns andra framgångsrika, etiska och icke-kontroversiella alternativ. Låt oss komma ihåg att vissa vetenskapliga genombrott visar sig vara etiska sammanbrott.

Ferrer
Herr talman! Jag vill först av allt också gratulera Fiori till hans utmärkta betänkande. Jag instämmer helt med det eftersom de så hoppingivande perspektiv som biotekniken öppnar för oss kan få oss att glömma att människan inte i något fall får användas som ett instrument för vetenskapen, och Fioris betänkande markerar tydliga etiska gränser för den biotekniska forskningen.
Ett samhälle som kallar sig civiliserat, ett samhälle som vårt, som håller försvaret för de mänskliga rättigheterna högt kan inte acceptera att människan manipuleras, även om det är på embryostadiet, hur ädla de mål man eftersträvar än är.
Forskning på stamceller, även om det är överflödiga sådana, mänsklig kloning av vilket slag det än är, all sådan forskning är likadan och handlar om att förstöra en människa eller öppnar dörrarna för denna möjliga förstörelse, skapandet av embryon för forskning är praktiskt taget oacceptabelt då det är ett angrepp mot människans värdighet och livets högsta värde som detta parlament, som Europeiska unionen, säger sig försvara så ihärdigt.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Jag vill framför allt varmt gratulera ledamöterna i det tillfälliga utskottet för humangenetik, lett av Goebbels, samt föredraganden Fiori, som har gjort ett mycket betydande arbete.
Den senaste utvecklingen i Förenta staterna angående mänsklig kloning har återigen belyst det nödvändiga och brådskande med en genomgripande politisk diskussion på det här området, även och framför allt på europeisk nivå. När det gäller ett initiativbetänkande är kommissionen, som ni vet, inte skyldig att inta en formell ståndpunkt. Men med hänsyn till den politiska betydelsen av de frågor som behandlas skulle jag ändå vilja delge er mina tankar om de viktigaste punkter som lyfts fram och de ståndpunkter som uttrycks om dessa punkter i resolutionen. Jag skall göra det i den ordning som punkterna tas upp.
När det gäller humangenetikens ramvillkor kan kommissionen inte annat än oavkortat skriva under på vad som har sagts. Inom humangenetiken säger det sig självt att de etiska övervägandena är avgörande. Forskningen bör vara fri, vilket artikel 13 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna påminner om, men tekniska framsteg får å andra sidan självklart endast tillämpas på ett ansvarsfullt sätt. Idén om ett ansvarsfullt tekniskt framskridande är för övrigt en av huvudlinjerna i handlingsplanen om frågor som rör vetenskap och samhälle, och som kommissionen kommer att lägga fram inom kort.
Jag kommer nu fram till de stora frågorna. Genetiska test: i resolutionen behandlas frågan om genetiska test på ett mycket lämpligt sätt. Det finns ett behov av att stärka samstämmigheten när det gäller kvalitetsnormer på det här området, genom harmonisering eller ömsesidigt erkännande. Kommissionen kommer att genomföra en studie om de olika tekniska alternativ som är tänkbara i det här sammanhanget. Behovet av en bättre samordning på europeisk nivå av genforskningen om sällsynta sjukdomar är också uppenbart. Jag vill dessutom påminna er om att det nya ramprogrammet för forskning kommer att möjliggöra stöd till nätverksamarbete mellan laboratorier som arbetar på det här området, i enlighet med den resolution om sällsynta sjukdomar som antogs 1999 av Europaparlamentet och rådet.
Farmakogenetik: i resolutionen förespråkas att en harmoniserad regelram inrättas för utveckling av nya produkter baserade på genetik. Som ni vet finns det redan en harmoniserad ram för utveckling, tester och godkännande av biomedicinska produkter. Gemenskapens lagstiftning om farmaceutiska produkter tillämpas redan på genterapi och läkemedel som används i cellterapi, såsom allmänna principer. Men på grund av de ständiga framstegen inom vetenskap och bioteknik krävs det tekniska anpassningar för att specifikt täcka vissa produkter.
Tredje punkten: användning av personuppgifter som hänför sig till genanalys. När det gäller användning av personuppgifter är rätten till skydd av privatlivet och kravet på ett fritt och informerat samtycke givetvis avgörande. Kommissionen skall undersöka om och i vilken utsträckning det är nödvändigt att uppdatera och komplettera gemenskapens befintliga lagstiftning om skydd av privatlivet. Personligen anser jag att en av de punkter som bör behandlas noggrant är frågan om försäkringsbolagens användning av dessa uppgifter, något som för övrigt nämns uttryckligen i resolutionen.
Möjligheten till patentskydd: ni behandlar även problemet med möjligheten att få patentskydd för produkter som är ett resultat av bioteknik. Det är en särskilt viktig fråga som rör grundläggande begrepp, samtidigt som den har många högst tekniska aspekter. Ni känner till att gemenskapens direktiv på det här området antogs efter tio år av intensiva debatter, framför allt i Europaparlamentet, och att det i dagsläget endast har införlivats i några nationella lagstiftningar. Mot bakgrund av en mycket hård internationell konkurrens förser detta direktiv europeiska forskare och industriidkare med en nödvändig gemensam referensram. Med tanke på dess betydelse för innovationer är det dock mest brådskande att upprätta de villkor som gör att det kan tillämpas effektivt. I det här skedet rör det sig inte om att ändra direktivet, eller att se över dess innehåll, men det finns onekligen anledning att klargöra vissa aspekter. Detta direktiv och de diskussioner som det har gett upphov till klargör den typ av förbindelser som oundvikligen måste upprättas mellan samhället i bred bemärkelse och vetenskapen, mellan det vetenskapliga samfundet och lagstiftaren. Vetenskapen går fort framåt, kunskapens framskridande påskyndas, men det krävs trots allt lagstiftning. Det är de politiska beslutsfattarnas och de allmänna ställföreträdarnas sak att göra detta, under ansvar. Däremot måste de beslut som fattas ständigt granskas mot bakgrund av kunskapens framsteg, i en öppen dialog mellan forskare, jurister, ansvariga politiker och medborgare. En rättspraxis måste ofrånkomligen utvecklas. Och detta kan inte göras i ett " vetenskapligt tomrum" , inte mer än vetenskapen kan utvecklas i ett " rättsligt tomrum" .
För att klargöra vissa aspekter på frågan om möjligheten till patentskydd på produkter som härrör från biotekniken, samt tillämpningen av detta direktiv, har högnivågruppen för biovetenskap och bioteknik, som jag har inrättat och som leds av professor Axel Kahn, inbjudits att uttala sig om den här frågan. Kahn gjorde nyligen ett viktigt offentligt uttalande, som kommer att återges i årsrapporten till parlamentet och rådet, vilket för övrigt föreskrivs i direktivet. Denna grupp erinrar också om att patentskydd av gener inte är tillämpligt på dessa element i sin naturliga miljö, utan på molekyler som separerats från människokroppen och som används för en väl definierad teknisk tillämpning. Han betonar således att uttrycket " ta patent på levande organismer" är felaktigt och vilseledande. I samma anda påpekar gruppen att ett patent inte syftar till eller resulterar i att patentinnehavaren blir " ägare" till det skyddade föremålet, utan att innehavaren får rätt att ensam utnyttja resultatet av sin uppfinning under en viss tidsperiod. Gruppen varnar också för de eventuella negativa följdverkningarna av strategier för att ta alltför vittomfattande patent på forskningsområden och dess medicinska tillämpningar.
Till sist uppmärksammar gruppen kravet på att utveckla en verklig immaterialrättslig kultur bland forskarna, som ofta inte är särskilt förtrogna med denna verklighet. Gruppen föreslår att man bör inleda en process för kollektivt lärande och utbyte av erfarenheter på det här området, där det vetenskapliga samfundet, den rättsliga världen, politiska beslutsfattare, industrin, medierna och allmänheten deltar.
I den här andan, och för att förbereda årsrapporten till parlamentet och rådet om genomförandet av det europeiska direktivet om möjligheten till patentskydd på biotekniska uppfinningar, planerar kommissionen att inrätta en grupp med vetenskapliga experter och jurister som skulle kunna klargöra vissa aspekter. När direktivet utarbetades var de terapeutiska möjligheter som har att göra med användningen av stamceller inte så tydligt identifierade som i dag. Kommissionen har samtidigt bett den europeiska etikgruppen om ett yttrande om den specifika fråga som rör möjligheten till patentskydd på produkter som är ett resultat av denna teknik. Detta yttrande väntas till slutet av det här året.
Jag kommer nu fram till den sista punkt som behandlas, nämligen stamceller och forskning om embryon och kloning. Frågan om användningen av stamceller, det har den här debatten visat, är ett synnerligen känsligt ämne. När forskare i ett amerikanskt bolag i början av veckan tillkännagav resultat av terapeutisk kloning återkom de frågetecken som denna teknik väcker. Det föranleder mig att påminna om att kommissionen är emot alla former av forskning som innebär att mänskliga embryon skapas uteslutande för forskningsändamål, eller i syfte att skapa stamceller.
Jag skulle dock först vilja framföra en formell punkt: när det gäller bioteknik har gemenskapen ingen normativ behörighet. Men av skäl som framför allt har att göra med respekt för de många olika nationella uppfattningarna och kulturerna är det i dag medlemsstaternas sak att upprätta bestämmelser på det här området. När det gäller innehållet diskuteras dessa frågor för närvarande intensivt i medlemsstaterna, här i Europaparlamentet, vilket gläder mig, och i Europarådet, som kommissionen har ett nära samarbete med, samt på internationell nivå.
När det gäller vissa grundläggande principer finns det ett enhälligt samförstånd. Reproduktiv kloning av människor fördöms universellt, t.ex. i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. I den andan stöder kommissionen fullt ut det fransk-tyska initiativet för att upprätta en internationell konvention om förbud mot reproduktiv kloning av människor. Bortsett från den här frågan skiljer sig bedömningarna avsevärt åt, när det gäller användning av embryonala stamceller och användning av mänskliga embryon för forskningsändamål, vilket som ni vet beror på olika uppfattningar och övertygelser. De etiska frågor som är förknippade med dessa problem är invecklade, eftersom man måste göra en avvägning mellan vissa grundläggande principer och riskerna för en negativ utveckling å ena sidan och å andra sidan de sjukas intressen och möjligheterna att avsevärt lindra deras och de anhörigas lidande. Att sätta gränser är aldrig lätt - man måste försöka hitta en balanserad ståndpunkt som får största möjliga acceptans. Enligt min mening uppnås en sådan jämvikt med den ståndpunkt som innebär förbud mot produktion av mänskliga embryon men ett godkännande av, på strikt kontrollerade etiska villkor och med respekt för nationella lagar, användning av redan existerande embryon, s.k. övertaliga embryon, särskilt för framställning av stamceller. Denna ståndpunkt avspeglar yttrandet från europeiska etikgruppen, som anser att det är för tidigt att framställa mänskliga embryon genom överföring av somatiska cellkärnor för forskningens behov, eftersom det finns ett brett forskningsfält att upptäcka med hjälp av andra källor till mänskliga stamceller, i första hand redan existerande mänskliga embryon, s.k. övertaliga embryon.
Kan vi definitivt stänga dörren för vissa forskningsmöjligheter med risk för att vi berövar oss medel att lindra stora lidanden och äventyrar Europas möjligheter att hålla sig kvar i kunskapens framkant? Med hänsyn till det nuvarande kunskapsläget är många frågor fortfarande öppna, även i strikt vetenskapliga termer. Därför kommer kommissionen att organisera - och jag skulle vilja upprepa min inbjudan till alla intresserade parlamentsledamöter - en konferens på temat " Stamceller: terapier för framtiden?" den 18-19 december i Bryssel. Diskussionerna kommer att handla om stamcellsforskningens löften och prioriteringar, men också om alla former av svårigheter som man måste konfronteras med inom denna forskning.
Jag skall avsluta genom att tala om en sista punkt: styrelseformerna och den allmänna debatten. När det gäller denna punkt kan jag inte annat än skriva under på betänkandet. Jag kan tala om för er att den handlingsplan som vi utarbetar, " vetenskap-samhälle" , går i samma riktning. Den syftar till att uppmuntra den offentliga debatten om den här typen av frågor. Det är helt nödvändigt att debatten blir så bred och så allmän som möjligt.
Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! När det sammanfattningsvis gäller de frågor som i stor utsträckning rör det europeiska samhällets framtid är jag verkligen mycket glad åt att kunna konstatera att kammaren har spelat rollen som en viktig plats för en debatt med kvalitet. I ett Europa där medborgarna delar samma grundläggande värderingar, men kan ha olika uppfattningar om vissa frågor, är det i första hand i Europaparlamentet som en demokratisk konfrontation mellan olika åsikter bör äga rum. Kommissionen har självklart för avsikt att även i fortsättningen sluta upp bakom era insatser på det här området, och i nära samarbete med er och med medlemsstaterna kommer vi att fullfölja det nödvändiga arbetet med att informera, utreda och diskutera, vilket ett ansvarsfullt vetenskapligt och tekniskt framsteg förutsätter.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.55 och återupptogs kl. 11.05.)

Omröstning
Förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav (KOM(2001) 570 - C5-0505/2001 - 2001/0231(CNS)) (Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor)

(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0382/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (9461/1/2001 - C5-0301/2001 - 2000/0104(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugonde gången av rådets direktiv 76/769/EEG om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (klorparaffiner med kort kolkedja) (föredragande: Nisticò)
Busquin, kommissionen. (FR) Fru talman! Kommissionen är inte positiv till ändringsförslag 1, 2 och 3. Ändringsförslag 1 och 3 skulle kunna utvidga det föreslagna tillämpningsområdet. Detta är inte motiverat om man stöder sig på den aktuella kunskapen, och skulle kunna undergräva det föreslagna direktivets vetenskapliga grunder. Ändringsförslag 2 kan inte godtas eftersom det handlar om ämnen som inte täcks av förslaget till direktiv. Dessutom strider detta ändringsförslag mot kommissionens initiativrätt. Kommissionen är således inte för ändringsförslag 1, 2 och 3.

Nisticò
. (IT) Fru talman! Jag instämmer i kommissionär Busquins ståndpunkt, men parlamentet vill ändå minska saluförandet av dessa substanser som är potentiellt farliga för miljön och för människor. I ändringsförslag 1 och 2 som gäller skälen uttrycks en önskan och en riktlinje från parlamentet. Ändringsförslag 3 är vi emot.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0404/2001) av Miranda för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets förordning om tillämpning av en ordning med allmänna tullförmåner under tiden 1 januari 2002-31 december 2004 (KOM(2001) 293 - C5-0374/2001 - 2001/0131(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0176/2001) av Dell'Alba för budgetutskottet om förslaget till rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) om budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (KOM(2000) 461 - C5-0627/2000 - 2000/0203(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0424/2001) av Ferber för budgetutskottet om tilläggsberäkningen av Europaparlamentets inkomster och utgifter för budgetåret 2001 (2001/2243(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0348/2001) av Bouwman för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådet direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (KOM(2000) 832 - C5-0017/2001 - 2001/0008(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0415/2001) av Foster för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om införande av gemensamma säkerhetsregler för civil luftfart (KOM(2001) 575 - C5-0481/2001 - 2001/0234(COD))
Om ändringsförslag 6

Foster
. (EN) Jag skulle vilja införa ett muntligt ändringsförslag i sista meningen i ändringsförslag 6 och det skulle lyda: " ...Medlemsstaterna skall påta sig en skälig del av kostnaderna för flygsäkerheten, eftersom hot mot flygsäkerheten är ett uttryck för hot mot staten" .
(Eftersom fler än tolv ledamöter reste sig beaktades inte ändringsförslaget.) Om ändringsförslag 20

Wiersma
Herr talman! Det som vi förslår är att orden " utvecklar en mekanism för att undersöka" i ändringsförslaget skall ersättas av " skall undersöka" och att orden " tillsammans med ICAO och ECAC" - det är de internationella luftfartsorganisationerna - läggs till.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) Om punkt 3 i lagstiftningsresolutionen

Foster
. (EN) Det finns ett muntligt ändringsförslag som lyder: " förbehåller sig rätten att i andra behandlingen ändra i bilaga till denna förordning antagen av rådet i gemensam ståndpunkt om bilagan i fråga, såsom vidarebefordrad till rådet, inte har inkluderats i kommissionens förslag till Europaparlamentet."
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0390/2001) av Theato för budgetkontrollutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen(KOM(2001) 272 - C5-0225/2001 - 2001/0115(COD))

Heaton-Harris
Fru talman! Nu när vi har gjort alla dessa ändringar, är jag säker på att era tjänsteenheter kommer att tala om för er att texten har blivit ganska så osammanhängande när det gäller texten och dess avsikt. Med tanke på utarbetandet av kommissionens grönbok om en europeisk åklagarmyndighet, upptakten till regeringskonferensen 2004 och det faktum att flera utskott i denna kammare inte rådfrågades, skulle jag vilja att detta betänkande hänvisades tillbaka till utskottet.

Mulder
Herr talman! Jag kan skriva under på Heaton-Harris argument. Detta är ett kontroversiellt betänkande. Det är viktigt att parlamentet i så stor utsträckning som möjligt agerar i samförstånd i detta ärende, och jag skulle därför vilja föreslå att betänkandet återförvisas till budgetutskottet.

Theato
Fru talman! Jag håller delvis med om vad Heaton-Harris just sade. Han åberopar den del som handlar om en provisorisk lösning med en gemensam åklagarmyndighet, medan övriga ändringsförslag har gått igenom till förslaget till direktiv. Jag anser inte att återförvisning nödvändigtvis är det förfarande som vi bör använda för att lösa det problem som har uppstått i och med omröstningen. Jag kan inte bedöma och på grund av omröstningen i utskottet heller inte se hur betänkandet ytterligare skulle kunna ändras.

Palacio Vallelersundi
Fru talman! Efter omröstningsresultatet finns det faktiskt några inkonsekvenser, men det är mindre inkonsekvenser. Vi befinner oss i första behandlingen och om vi varje gång vi hittar inkonsekvenser av detta slag skulle återförvisa betänkandet till utskottet, skulle vi vara tvungna att återförvisa en mycket stor mängd första behandlingar.
Jag insisterar alltså på att det är helt olämpligt att återförvisa betänkandet till utskottet.
(Applåder)

Mulder
Jag kan inget annat än att än en gång upprepa mina argument, fru talman: detta gäller ett mycket kontroversiellt ärende, och det är viktigt att parlamentet i så stor utsträckning som möjligt talar i samförstånd. Därför skulle jag för min grupps räkning vilja plädera för återförvisning för att vi skall kunna göra en ordentlig översyn på nytt.
(Parlamentet förkastade begäran om återförvisning till utskottet.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0389/2001) av Hautala för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av direktiv 98/70/EG(KOM(2001) 241 - C5-0197/2001 - 2001/0107(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om Europeiska gemenskapens bidrag till den globala fonden för bekämpning av hiv/aids, tuberkulos och malaria (KOM(2001) 612 - C5-0520/2001 - 2001/0251(COD)) (Utskottet för utveckling och samarbete)
Om ändringsförslag 4

Fernández Martín
Fru talman! Vi skulle kunna rösta om dessa sju ändringsförslag i ett block, men när det gäller ändringsförslag 4 skulle jag vilja föreslå ett muntligt ändringsförslag.
Enligt den spanska versionen ändrar det muntliga ändringsförslaget endast tre ord: på första raden där det står " la Comunidad establecerá una base jurídica para futuras contribuciones" , bör det stå " la Comisión debe proponer una base jurídica para futuras contribuciones" (Kommissionen bör föreslå en rättslig grund för framtida bidrag), och så vidare till slutet.
I den spanska versionen behövs det inga större ändringar, saken är den att den kompromisstext vi förhandlar med rådet om är på engelska och i den versionen krävs det två ändringar: på första raden är det samma ändring som jag nämnt för den spanska texten, det vill säga: " The Commission should propose" , i stället för " The Community will establish" , och på sista raden bör det stå " on the three communicable diseases, including any further contributions to the Global Fund" (" för de tre överförbara sjukdomarna, inbegripet alla ytterligare bidrag till den globala fonden" ). Det är de två förändringar jag skulle föreslå i den engelska versionen.

Talmannen
Tack, herr Fernández Martín. Det är självklart att vi skall se till att alla språkversioner är korrekt harmoniserade.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) (Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0387/2001) av Hughes Martin för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar av ett Europa-Medelhavsavtal om upprättandet av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Arabrepubliken Egypten (8220/2001 - KOM(2001) 184 - C5-0381/2001 - 2001/0092(AVC))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0397/2001) av Watson för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
1. om kommissionens förslag till rådets rambeslut om bekämpande av terrorism (KOM(2001) 521 - C5-0452/2001 - 2001/0217(CNS))2. om kommissionens förslag till rådets rambeslut om en europeisk arresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna (KOM(2001) 522 - C5-0453/2001 - 2001/0215(CNS))
Om ändringsförslag 119

Terrón i Cusí
Fru talman! I överensstämmelse med föredraganden och ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Watson, skulle jag vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag till detta kompromissändringsförslag, vilket skulle ändra en första mening. På engelska lyder det sålunda:
" ... Calls on the Council to do its utmost to implement the mandate from the European Council of 21 September and 19 October to unanimously adopt this proposal. Failing that, apply Article 40 ..."
" ... uppmanar rådet att göra sitt yttersta för att genomföra uppdraget från Europeiska rådets möte den 21 september och den 19 oktober med att enhälligt anta detta förslag. Om detta inte sker, att tillämpa artikel 40 ..." )
(Eftersom fler än tolv ledamöter reste sig beaktades inte det muntliga ändringsförslaget.)

Terrón i Cusí
Fru talman! Jag förstår faktiskt inte kammarens förkastande, men jag fruktar att vi kommer att få samma situation och därför lägger jag inte fram detta muntliga ändringsförslag.
Vi kommer att försöka göra klart i våra röstförklaringar att åberopandet av artikel 40 bara är ett sätt att säga att de som inte vill vara med i kompromiss som rådet antog den 21 september och den 19 oktober kommer att isolera sig. Tack, fru talman.
(Applåder)

Talmannen
Självklart, fru Terrón i Cusí. Jag förstår er mycket väl.
(Med flera omröstningar i följd antog parlamentet de två lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0398/2001) av Gebhardt för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om inrättande av Eurojust för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet (12727/1/2001 - C5-0514/2001 - 2000/0817(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0386/2001) av Lagendijk för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) 2666/2000 om bistånd till Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt om upphävande av förordning (EG) nr 1628/96 och om ändring av förordningarna (EEG) 3906/89 och (EEG) nr 1360/90 och besluten 97/256/EEG och 1999/311/EG, samt rådets förordning (EG) nr 2667/2000 om Europeiska byrån för återuppbyggnad (KOM(2001) 551 - C5-0477/2001 - 2001/0223(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0385/2001) av Färm för budgetutskottet om förslaget och det ändrade förslaget till rådets beslut om ändring av rådets beslut 1999/733/EG om ytterligare makroekonomiskt stöd till f.d. jugoslaviska republiken Makedonien (KOM(2001) 519 - C5-0486/2001 + KOM(2001) 613 - 2001/0213(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0410/2001) av Färm för budgetutskottet om förslaget till rådets beslut om ändring av beslut 2001/549/EG av den 16 juli 2001 om makroekonomiskt stöd till Förbundsrepubliken Jugoslavien (KOM(2001) 618 - C5-0559/2001 - 2001/0258(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0411/2001) av Färm för budgetutskottet om förslaget till rådets beslut om ändring av rådets beslut 1999/325/EG om makroekonomiskt stöd till Bosnien och Hercegovina (KOM(2001) 610 - C5-0558/2001 - 2001/0250(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Laeken
Om punkt 19

Van Lancker
Herr talman! Det muntliga ändringsförslag som jag vill föreslå är egentligen någonting där en överenskommelse nåddes under förhandlingarna om kompromissresolutionen men som fallit bort i den slutliga texten och således bör återställas. Vi föreslår att efter orden " Helsinki European Council" skjuta in orden " and the Copenhagen criteria" .
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) Om punkt 20

Van Lancker
Herr talman! Jag ber om ursäkt, men här är det aktualiteten som gör att vi lägger fram ett muntligt ändringsförslag. Vi skulle nämligen gärna vilja att följande ord tillfogas detta stycke " welcomes in this respect the future meeting between the president of Cyprus and the leader of the Turkish community" . Jag tror att detta helt stämmer överens med de ståndpunkter som parlamentet alltid har intagit. Jag hoppas att kollegerna inte har några invändningar mot detta.
(Kammaren konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) Om punkt 30

Van Lancker
Herr talman! Detta är absolut sista gången som jag stör er, och det är för att fråga om kollegerna har några invändningar mot att vi här lägger till " supports the establishment of the international criminal court and invites all states to ratify its statute" . Jag tror att detta också är ett av parlamentets regelverk som det förhoppningsvis inte finns några invändningar mot.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0368/2001) av Leinen och Méndez de Vigo för utskottet för konstitutionella frågor om Europeiska rådet i Laeken och unionens framtid (2001/2180(INI))
Om ändringsförslag 10 och 23

Dehousse
Fru talman! Får vi fråga varför det mest radikala ändringsförslaget, dvs. 23, inte går till omröstning först?

Talmannen
De är förenliga, det stämmer. Vi skall rösta om det om en stund. De kommer att gå till omröstning båda två. Vi har satt oss in i problemet och kommit fram till att de är förenliga.

Corbett
Fru talman! Jag skulle vilja ifrågasätta ert beslut om att de två ändringsförslagen är förenliga. De tar tydligt upp exakt samma fråga, och använder medvetet olika begrepp, och jag trodde att ändringsförslag 23 inte längre var nödvändigt, nu när vi har antagit ändringsförslag 10.

Talmannen
Nej herr Corbett, jag delar inte den bedömningen.

Leinen
. (DE) Fru talman! Egentligen är det redan överspelat, det jag ville säga. Jag bad om ordet redan före omröstningen. Faktum är att frågan avklarades genom att ändringsförslag 10 antogs. Jag håller med Corbett eftersom vi har krävt att båda könen skall företrädas på ett adekvat sätt. Detta kan givetvis även vara fifty-fifty och inte nödvändigtvis två tredjedelar av ena könet och endast en tredjedel av det andra. Det förslag som vi har antagit går alltså vidare. Ur den synvinkeln var vårt beslut korrekt.

Talmannen
Kammaren hade klokheten att komma fram till det.
Om ändringsförslag 2

Leinen
Fru talman, ärade kolleger! Som föredragande yrkar vi på att orden " avslutande toppmöte i december 2003" skall strykas och ersättas av " inledande toppmötet" . Sedan vidare enligt texten. Det finns ett praktiska skäl till detta. Mycket troligt är att konventet kommer att avslutas i juni 2003, och om vi inte vill ha ett uppehåll på mer än tre månader innan regeringskonferensen inleds kan det inte bli fråga om december, utan då blir det efter sommaruppehållet. Därför måste detta ändras och enligt förslagsställarna lyda: " att tidsavståndet från det att konventet lägger fram sitt resultat och till inledandet av toppmötet bör vara så kort som möjligt och i varje fall inte längre än tre månader." Detta är det muntliga förslaget.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.)
(Parlamentet antog resolutionen.)   
Betänkande (A5-0399/2001) av Kaufmann för utskottet för konstitutionella frågor om kommissionens vitbok " Styrelseformerna i EU" (KOM(2001) 428 - C5-0454/2001 - 2001/2181(COS))

Kaufmann
 - (DE) Fru talman! Punkt 18 handlar endast om anpassning. Därefter följer ändringsförslag 9, som jag vill kommentera i korthet. För det första är detta inte ett förslag från partigruppen, utan från mig som föredragande. Förslaget handlar om att förbättra logiken i dokumentet och att harmonisera innehållet i uttalandena om EU-byråerna, dvs. tillsynsmyndigheterna. Jag diskuterade detta med de olika partigrupperna i går, och vi nådde då fram till en överenskommelse. Ändringsförslag 9 gäller således punkt 19, närmare bestämt strykningen av styckets andra del. Samtidigt skall detta avkortade stycke infogas under rubriken " Självständiga tillsynsmyndigheter" före punkt 16. På femte raden i punkt 16 måste ordet " i de fall" infogas, så att texten lyder: " ... kan bifallas i de fall ..." .
När jag ändå har ordet: stycke 27 i den svenska versionen innehåller ett översättningsfel. Här skall det i stället för " Ekonomiska och sociala kommittén" heta " Regionkommittén" .

Talmannen
Ja, fru Kaufmann, det har vi redan rättat till.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0739/2001) av Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om en europeisk strategi för att främja kvalitet i arbetet och i sysselsättningspolitiken
(Parlamentet antog resolutionen.)

Barón Crespo
Fru talman! Jag har precis fått information om att den franska gendarmen som i går sköts, troligen av terroristerna i ETA, har avlidit. Jag vill för min grupp, och för hela kammarens räkning skulle jag tro, vår sorg och våra kondoleanser till detta nya offer i kampen mot terrorismen i Europa.

Talmannen
Herr Barón Crespo! Jag vill rikta ett oändligt stort tack till er. Bayrou delgav mig nyss denna hemska nyhet. Jag vill genast ge honom ordet.

Bayrou
Fru talman! Det har visat sig att denna polisman blev mördad i går kväll i min region, i den stad där jag valdes, och känslorna är mycket starka. Det är andra gången under en vecka som en fransk polisman faller för kulor från terrorister som bryter igenom polisens avspärrningar. Jag vill bara säga att vi i denna kammare länge har vetat att terrorismen inte har några gränser. I den här kammaren har vi länge känt till att det som händer några kommer att hända andra. Med en tyst minut skulle Europaparlamentet kunna visa sin solidaritet med polismannens familj och anhöriga, poliskåren och alla fransmän och européer som drabbats av detta onda. Det vore en mycket viktig signal i deras ögon.

Talmannen
Tack, herr Bayrou. Jag ansluter mig till ert förslag och uppmanar således kollegerna att iaktta en tyst minut. Självklart kommer jag att sända kammarens kondoleanser till polismannens familj.
(Kammaren höll en tyst minut.)   
Betänkande (A5-0393/2001) av Bösch för budgetkontrollutskottet om årsrapport 2000 framlagd av kommissionen om skydd av gemenskapens finansiella intressen och bedrägeribekämpning(KOM(2001) 255 - C5-0469/2001 - 2001/2186(COS))och om kommissionens meddelande om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning, -handlingsplan för 2001-2003(KOM(2001) 254 - C5-0470/2001 - 2001/2186(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0740/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om ingåendet av ett associeringsavtal med Egypten

Sakellariou
Fru talman! Efter att ha utarbetat resolutionsförslaget om Egypten fick vi från presidenten i det egyptiska parlamentet ett brev som vi helst borde ha sluppit. Detta är skälet till att jag vill lämna in ett muntligt ändringsförslag om att efter skäl E infoga följande:
" beklagar innehållet i en skrivelse från ordföranden i den egyptiska folkförsamlingen om ifrågavarande resolution"
(DE) Jag har diskuterat detta med föredraganden, som också är införstådd med att vi lägger fram detta ändringsförslag.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag beaktades.)

Dupuis
Fru talman! Jag tror att vi alla skulle bli mycket nöjda om vi fick ta del av den skrivelse som kollegan Sakellariou talade om, och om de behöriga tjänsterna kunde dela ut den skulle vi verkligen bli mycket nöjda.

Talmannen
Det går bra, skrivelsen är inte konfidentiell.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0391/2001) av Fiori för tillfälliga utskottet för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen om humangenetikens etiska, juridiska, ekonomiska och sociala följder(2001/2097(INI))
Om ändringsförslag 126

Flesch
Fru talman! Jag ville bara meddela er att man bör be tjänsteenheterna att kontrollera den franska versionen av detta ändringsförslag. Det är inte bara så att det inte stämmer med den ursprungliga versionen, det är nästan omöjligt att begripa.

Talmannen
Detta är mycket allvarligt, fru Flesch. Vi skall rätta till det med största noggrannhet.
Om ändringsförslag 51

McNally
Jag sällar mig till Flesch i hennes klagomål på kvaliteten i översättningen. Den engelska versionen av detta ändringsförslag avviker fullständigt från det franska originalet och är till stor del oförståeligt. Jag vill inte att engelsktalande människor som tar del av detta ändringsförslag för ett ögonblick skall tro att jag röstade för det. Jag är beredd att rösta för den franska versionen och jag skulle vilja be er att undersöka kvaliteten på översättningen av detta betänkande.

Talmannen
Fru McNally! Jag förstår vad ni önskade. Jag tror att vi delar denna önskan. Vi skall åtgärda detta med stor omsorg.
Om punkt 95

Fiori
. (IT) Fru talman! Jag föreslår att vi för in en muntlig ändring i den text vi har, för annars saknar den all betydelse eftersom inledningen till strykningarna saknas. Det muntliga ändringsförslaget är följande: " anser att inrättandet av detta forum ... " , och därefter fortsätter texten så som vi alla känner till.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig att dessa muntliga ändringsförslag beaktades.)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)   

Figueiredo
Fru talman! Jag har fått veta genom massmedia att den chilenska polisen stormat en av det chilenska kommunistpartiets lokaler och gripit flera medlemmar och sårat själva generalsekreteraren. Detta inträffar några dagar innan valet den 16 december och enligt pressen har själva regeringen visat förvåning över denna situation. Jag skulle vilja be er, fru talman, att ni försöker få reda på fakta i denna situation, och om detta skulle visa sig vara sant, att ni skickar en protest från detta parlament. För jag anser att det är något oacceptabelt som inträffat och jag vill för egen del uttrycka min protest här redan nu.
  

Talmannen
Det stämmer, fru Figueiredo. Uppgifterna skall kontrolleras.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0176/2001) av Dell'Alba

Stauner
Fru talman! Jag har röstat emot kommissionens förslag, därför att kommissionen använder reformen av sin finansförvaltning, vilken även jag ser som en absolut nödvändighet, som förevändning för att försvaga Europaparlamentets kontrollbefogenheter. EG-fördraget föreskriver att kommissionen på begäran av parlamentet skall lägga fram all nödvändig information. För denna informationsrätt vill kommissionen nu införa vissa förbehåll i budgetordningen. Exempelvis vill kommissionen i framtiden pröva om förmedlingen av information till parlamentet skulle strida mot unionens intressen. Därmed uppstår den absurda situationen att den som skall granskas, det vill säga kommissionen, själv avgör vilken information som granskaren, det vill säga parlamentet, skall få tillgång till och vad som skall undanhållas. Detta försvagar inte bara parlamentet, utan även kommissionen själv. Kommissionen kommer framgent att tvingas lyssna till anklagelser om att inte ha lärt av erfarenheterna utan fortsätter att undandra sig en effektiv kontroll.
Betänkande (A5-0348/2001) av Bouwman

Berthu
. (FR) Den text vi nyss har behandlat syftar till att revidera ett direktiv från 1980, som garanterar ett skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, framför allt utbetalning av uteblivna löner under minst tre månader. En uppdatering var nödvändig, och vi har godkänt den, t.ex. när det gäller klargörandet av hur de företag skall behandlas som har avdelningar i flera europeiska länder samt förbättrat skydd av deltidsanställda och arbetstagare som arbetar hemifrån.
Vi kan dock inte godta det orimliga antalet ändringsförslag som Europaparlamentet har ägnat sig åt. Detta leder till att medlemsstaterna åläggs många fler detaljföreskrifter, och detta med de bästa avsikter i världen.
Det är utan tvekan inte ointressant att föreställa sig alla de typer av arbetsförbindelser som knyter samman en person och ett företag, att räkna upp alla former av löner, ersättningar och angränsande förmåner, eller att göra en förteckning över alla former av formell och informell insolvens, men enligt vår mening bör bestämmelserna omfattas av medlemsstaternas lagstiftning. På samma sätt kan det vara värdefullt att förlänga den period under vilken lönerna garanteras, men det är medlemsstaternas sak att bedöma - mot bakgrund av sina förhållanden på arbetsmarknaden och budgetar - om en sådan förlängning är värdefull och genomförbar.
Vi står inför ett konkret exempel som på ett bra sätt visar hur ett direktiv - som i teorin bör begränsas till fastställande av allmänna mål - riskerar att bli snedvridet på grund av effekterna av olika påtryckningar, och dessutom att texten kan bli bindande, alltför detaljerad och därmed olämplig för situationen i vissa medlemsländer.

Bushill-Matthews
 - (EN) Förenade kungarikets konservativa ledamöter är positivt inställda till Bouwman-betänkandets huvudinriktning, men har röstat emot ändringsförslag 13 och 14, liksom några andra ändringsförslag.
Dessa ändringsförslag sträcker sig långt bortom kommissionens ursprungliga målsättningar med att lägga fram detta förslag, och det finns ingen anledning att påstå att skyddsnivåerna i det ursprungliga direktivet är otillräckliga.
Avskaffandet av medlemsstaternas möjlighet att inrätta en övre nivå för det belopp med utestående lönefordringar som skulle garanteras skulle sträcka sig långt bortom syftet med att tillhandahålla en lägsta skyddsstandard för att skydda de svaga.
Utvidgningen till sex månader av minimiperioden för utestående lönefordringar som skall garanteras skulle också avsevärt öka de offentliga utgifterna och sträcka sig långt bortom direktivets sociala syften.
Vi noterar att Förenade kungarikets regering också stöder de konservativas ståndpunkt, och vi hoppas att ledamöterna i Labourpartiet nu också skulle kunna godta instruktionerna från sin nationella regering. Jag har begärt omröstning med namnupprop för att vara säker på saken.

Meijer
. (NL) Eftersom arbete är en viktig kostnadsfaktor för produktionen av varor, och i ännu högre grad för tillhandahållandet av tjänster, ser man ständigt att arbetsgivare försöker att minska sina utgiftsåtaganden. Det förekommer fortfarande att skumma arbetsgivare och arbetsgivare i svårigheter i efterhand försöker att inte betala ut den arbetslön som de är skyldiga. Arbetstagare får då inte det som de har rätt till, eller så kan de endast få sin rätt om de kopplar in domstolen.
I förslaget från Europeiska kommissionen har man försummat att fastställa i vilka fall det handlar om en arbetsgivare, en arbetstagare eller en indrivbar lön. Föredragande Bouwman föreslår med rätta att även inbegripa småföretagare som utför uppdrag, hemarbetare och hushållspersonal i denna bestämmelse så att det inte skall finnas några möjligheter att slippa undan om en illasinnad arbetsgivare stoppar löneutbetalningarna.
Det blir obligatoriskt att inrätta nationella garantifonder, och dessa måste hållas åtskilda från arbetsgivarnas rörelsekapital. Alla löneanspråk från arbetstagarna - inklusive övertidstillägg, semesterersättning och avgångsvederlag - måste falla under dessa, och det får inte finnas något tak för utbetalningar.
Detta är ett av de bättre förslagen som innebär att Europeiska unionen äntligen gör något som är till arbetstagarnas fördel. De senaste åren har de flesta förslagen framför allt tjänat arbetsgivarintressen.
Betänkande (A5-0415/2001) av Foster

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Fosters betänkande om säkerhet på flygplatserna. Jag vill gärna betona att man i detta dokument vill ha kontroller som utförs utan förvarning. Det tycker jag verkar vara någonting logiskt, men som hittills har varit mycket ovanligt, och det uppskattar jag alltså. Jag har dock sett att det bara avsätts 1 215 miljoner euro för dessa kontroller. Detta är en summa som är alldeles för blygsam och otillräcklig. Hur kommer det sig att Foster inte har begärt mer pengar för dessa kontroller? Man skulle nästan kunna tro att han vill spara pengar åt Europaparlamentet. Han verkar litet snål Foster, kanske snålare än skottarna och genuesarna. Jag är genuesare och jag tycker och yrkar på att det vore bra att använda mer pengar för dessa kontroller på flygplatserna.

Bordes och Cauquil
. (FR) Att man stärker säkerheten på flygplatser och ombord på flygplanen finns det ingen som opponerar sig emot. Men problemet är, vilket man oroar sig för i motiveringen till ett ändringsförslag, att händelserna " den 11 september i Förenta staterna har visat att avregleringen av flygplatstjänster [...] har gjort det mycket krångligare att strikt tillämpa säkerhetsåtgärder."
Privatiseringen av den typen av tjänster och vad den innebär i form av jakt på vinst, lönsamhet och överutnyttjande av en arbetskraft med otrygg status, allt detta går inte ihop med säkerheten. Det allra minsta man kan kräva är att operatörerna inom civil luftfart, även de största bland dem, förvaltningsbolag för flygplatser och flygbolagen, inte bara skall iaktta de stärkta säkerhetsnormerna utan också att de skall stå för merkostnaderna. I stället drar föredraganden slutsatsen att det är staterna som skall svara för utgifterna i deras ställe. I klartext innebär detta, för föredraganden, att privata intressen mycket väl kan bete sig oansvarigt och inte vara förmögna att garantera en säkerhet värdigt sitt namn, men att de ändå skall få behålla rätten att generera vinster... och, som extraförmån, att bli subventionerade av staterna, således av kollektivet!
Detta är att driva med världen. Därför kritiserar vi detta nya svepskäl för att subventionera privata intressen med allmänna medel, samtidigt som vi har röstat för en förstärkning av säkerhetsåtgärderna inom flygtransportsektorn. Vi har således röstat emot detta betänkande.

Korakas
. (EL) Förslaget om säkerheten för luftfarten behandlar inte den så kallade terrorismen. Bekämpandet av terrorismen används bara som förevändning för att skapa en masspsykos relaterad till terrorism som skall underlätta godtagandet av den antidemokratiska politik mot folket som drivs fram.
Samtidigt ges under samma förevändning ett tillfälle till en första klassens vinstspekulation genom att man verkar för att " säkerhetsåtgärder" antas i form av mycket dyr utrustning eller dyra tjänster vilkas enorma kostnader överförs på användarna och passagerarna vilka uppmanas stå för denna kostnad.
Dessutom pågår försök till " internationalisering" och införande av " antiterroristiska åtgärder" i alla länder vilka skall underställas kontroll av " inspektörer" med uppdrag som med avsikt är otydligt och inte utan baktankar. Det är inte alls en tillfällighet att man eftersträvar att förslaget skall gälla globalt - med de mellanstatliga avtalen mellan EU:s medlemsstater och övriga länder som förevändning - eftersom målet är bredast möjliga kontroll och mesta möjliga inskränkning av folkets friheter.
Ett talande exempel är den nya lagen om flygsäkerhet som president Bush undertecknade den 19 november enligt vilken de utländska flygbolagen omedelbart måste lämna in fullständiga uppgifter till behöriga amerikanska myndigheter om sina passagerare som skall resa till USA. USA begär av flygbolagen i många länder att de i förväg skall lämna in listor med detaljerade uppgifter om varje passagerare med fullständiga för- och efternamn, födelsedatum och födelseort, passnummer och platsen där passet utfärdades, numret på visum eller det gröna kortet och all annan information som anses nödvändig för att upptäcka möjliga terrorister. Samtidigt varnar de för att om man efter torsdagen den 29 november inte rättar sig härefter kommer de amerikanska myndigheterna att vid ankomsten underkasta passagerare som skall flyga med dessa bolag en mycket sträng kontroll och utföra noggranna undersökningar av deras bagage, något som kan ta flera timmar.
Detta ger en besk smak av " registrering" , inskränkning och avskaffande av medborgarnas fria rörlighet och rättigheter i ett klimat präglat av " terrorpsykos" för att tjäna sådant som ligger utanför det säkerheten syftar till. Vår uppfattning är att redan vidtagna åtgärder gott och väl räcker till och att det inte behövs något tillägg.
De terroristiska företeelserna har sociala orsaker och skall följaktligen behandlas med en social inriktning. Att för varje gång vidta allt strängare repressiva åtgärder vilka i praktiken är gagnlösa sker med misstänkta avsikter och har ett annat mål än bekämpande av terrorismen.

Marques
. (PT) Jag gratulerar Foster till det utmärkta betänkande hon har lagt fram och vilket jag stöder helhjärtat. Det är ett arbete som visar stor detaljkännedom i ett mycket viktigt ämne för den framtida civila luftfarten och jag skulle vilja understryka följande punkter:
det är nödvändigt att medlemsstaterna anstränger sig för att genomföra en integrerad politik för att finansiera säkerheten för luftfarten, vilken helt och hållet måste ligga på regeringarnas ansvar, eftersom hoten mot luftfarten utgör ett hot mot själva staterna.
det är nödvändigt att införa ett antal gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet enligt det som beslutats av Europeiska konferensen för civil luftfart, som ett sätt att öka säkerheten på Europeiska unionens flygplatser.

Meijer
. (NL) Luftfartens tillväxt hade upphört redan innan flygplan fulla med intet ont anande passagerare började användas av terrorister som raket för att ödelägga stora byggnader. På grund av en häftig konkurrens under många år mellan kända nationella lufttrafikföretag och äventyrliga nykomlingar har det uppstått överkapacitet, vilket innebär att de inte längre har någon motståndskraft mot bakslag och måste tigga om statligt stöd för sin överlevnad.
Valet verkar nu att stå mellan en sanering, varvid en rad lufttrafikföretag kommer att gå i konkurs med åtföljande massavskedanden, och en av statsmakten subventionerad priskonkurrens som skall upprätthålla överkapaciteten. Om Foster får sin vilja igenom måste skattebetalarna betala för de privatiserade företagens förluster, och privatföretag får beslutanderätt över statsmakternas politik. Jag förespråkar en helt annan lösning än sanering eller tillhandahållande av subventioner. Den meningslösa konkurrens som medför resursslöseri måste ersättas av samarbete och beslutsfattande avseende ett basnät som måste förbli tillgängligt för förbindelser till andra kontinenter och om så behövs även till avlägsna områden inom Europa. Kostnader för försäkring, säkerhet, reklamkampanjer och flygfotogenbeskattning måste ingå i flygpriset till fullo så att flyget förlorar sin konkurrensfördel i förhållande till tåget. Då kan omskolningen och överlevnadstryggheten för personalen på kort sikt betalas av de nya skatteintäkterna utan att man tillhandahåller företag subsidier på nytt.
Betänkande (A5-0390/2001) av Theato

Fatuzzo
Fru talman! Ni vet att det var de italienska pensionärerna som röstade in mig i detta parlament, som företrädare för Pensionärspartiet. När det nu gäller Theatos betänkande om Europeiska gemenskapens finansiella intressen får ni förlåta mig, men när jag läser ordet " intressen" tänker jag på pensionärernas intresse av att få ut de räntor som borde tillkomma dem när deras pensioner betalas ut för sent. Så visst röstade jag automatiskt för detta dokument, men jag tänkte också: " Tänk om vi en dag kommer att lyckas värna om pensionärernas intressen och se till att det utbetalas räntor som kompensation för de dröjsmål med utbetalningen av deras pensioner som förekommer i hela Europa!"

Heaton-Harris
Jag är inte överens med Fatuzzo när det gäller Theato-betänkandet, eftersom vi, i egenskap av PPE:s europeiska demokratiska flygel, vilket de brittiska konservativa är, fullständigt motsatte oss Theato-betänkandet från början till slut. Vi ansåg att det ursprungliga förslaget ändrades bortom föredragandens kontroll, och hon skrev i sitt förslag att en europeisk åklagarmyndighet skulle leda till Corpus Juris. Det nämndes flera gånger att den europeiska åklagarmyndigheten ursprungligen endast skulle utgöra det första steget för att skydda gemenskapens finansiella intressen, vilket senare skulle leda till mycket större saker.
Fru talman, även om ni bad mig att samla mina omröstningar med namnupprop - förvånade det mig att ni bad mig när det gällde detta särskilda betänkande och inte någon annan i Fiori-betänkandet. Ni har säkert märkt att de brittiska konservativa faktiskt lyckades övertala ett antal olika delegationer i denna kammare att samla en majoritet mot några av förslagen. Men hela betänkandet i dess dåvarande utformning är fortfarande inte godtagbart.

Crowley
För det första skulle jag vilja säga att även om jag var närvarande vid omröstningen om Theato-betänkandet, så deltog jag inte, av exakt samma skäl som Heaton-Harris. Det är fullständigt inkorrekt och felaktigt att vi skall delta i dessa typer av omröstningar.
Om man går över till Watson-betänkandet, är vi alla eniga om behovet av samarbete och samordning när det gäller att bekämpa terrorismen. Jag skulle dock särskilt vilja tala om den europeiska arresteringsordern. Detta utgör ett stort ingrepp och en stor ändring av de nationella rättsliga systemen och de straffrättsliga förfarandena inom medlemsstaterna.
Förutom att den europeiska arresteringsordern stjälper det skydd av de medborgerliga rättigheterna som har byggts upp genom prejudikat, och särskilt i Storbritannien och Irland, med systemet med lagstiftning som utvecklas genom rättspraxis (common law), tar man genom den europeiska arresteringsordern ingen hänsyn till de olika rättssystemen inom medlemsstaterna. Den tar heller ingen hänsyn till att garantera besvärsrätten och rätten till rättslig prövning både under det verkställande och utfärdande skedet, eller någon hänsyn till den berörda individens rättigheter. Den underlåter också att inrätta en mekanism för att lösa svårigheter och problem som kommer av att en medlemsstat vägrar att verkställa arresteringsordern utanför de särskilda områden som den utesluter.
Om denna lag eller detta förslag slutligen genomfördes i någon medlemsstat eller något icke-medlemsland, skulle parlamentet vara den första instansen som invände mot och klagade på detta. Men när en EU-medlemsstat återinför internering utan rättegång och avskaffar rätten till rättslig prövning, förblir vi tysta och ser genom fingrarna med denna typ av behandling som undergräver de medborgerliga friheterna och totalt bortser från Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Det är inkorrekt och det är felaktigt. Även om jag röstade för betänkandet, gjorde jag det med betänkliga och allvarliga förbehåll.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Hans Karlsson
. Vi har i dag valt att lägga ned våra röster i omröstningen om betänkandet om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen. Vi motsätter oss inte inrättandet av en gemensam åklagarmyndighet för ekonomiska frågor, men betänkandet går alldeles för långt och går in på detaljer som i detta skede saknar relevans. Föredraganden vill dessutom göra om kommissionens direktiv till en förordning, vilket vi motsätter oss.

Bonde, Krarup, Okking och Sandbæk
. (DA) Trots att vi fullt ut stöder initiativ för att bekämpa bedrägeri har vi valt att rösta emot betänkandet, eftersom vi inte anser att inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet på det ekonomiska området är en lämplig lösning på problemet.
Betänkande (A5-0389/2001) av Hautala

Goodwill
Jag skulle vilja ge en röstförklaring för den brittiska konservativa gruppen, den europeiska demokratiska flygeln inom PPE, och tala om varför vi motsätter oss att förordningen utvidgas till att omfatta lantbrukstraktorer.
Det främsta skälet till detta direktiv är inte att kontrollera de atmosfäriska föroreningarna i sig, eftersom vi andas in dem, utan att faktiskt minska den påverkan som svaveldioxid har för avancerade katalysatorsystem. Traktorer är inte utrustade med dessa system, så det vore meningslöst att utvidga denna förordning till att omfatta traktorer. Det skulle leda till att mer koldioxid producerades i raffinaderierna och också till att bränslepriset ökade med 10 procent för lantbrukarna. Så även om vi välkomnar detta betänkande i den utformning som det lades fram i, kunde vi inte ge vårt stöd till ändringsförslagen om traktorer, och när dessa ändringsförslag godkändes röstade vi därför emot hela betänkandet.
Jag hoppas att föredraganden, kommissionen och rådet kommer att notera att de åtminstone behövde 70 röster till för att uppnå kvalificerad majoritet i andra behandlingen.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi är givetvis för en förbättrad kvalitet på bensin och dieselbränslen, med syftet att skydda miljön.
Men återigen använder man detta som förevändning för att föreslå subventioner, inte till konsumenterna, utan till tillverkarna.
Eftersom vi vänder oss emot alla former av subventioner till de stora arbetsgivarna och särskilt till de ofantligt rika bil- och oljetrusterna, har vi inte röstat för detta betänkande.

Souchet
. (FR) För att förbättra luftkvaliteten, framför allt i tätortsområden, kan tre olika men sammanfallande medel användas: lagstiftningsbestämmelser om luftkvalitet, normer för utsläpp från fordon samt normer för bränslen.
Det är på det tredje området som flera direktiv har riktat in sig på, genom att föreskriva en gradvis tillbakadragning av blyhaltig bensin och en möjlighet för medlemsstaterna att använda sig av skattemässiga incitament för renare bränslen. En punkt har dock lämnats åt sidan, nämligen specifikationer för svavelfria bränslen, och det är vad som behandlas i detta förslag till direktiv, vilket kommer väl sent. På samma sätt som vi är motståndare till enhetliga europeiska bestämmelser om luftkvalitet, som är ett lokalt problem, anser vi att det förefaller värdefullt att harmonisera specifikationerna för bränsle, eftersom raffinaderiägarnas marknader är i högsta grad gränsöverskridande.
Frågan om normer för bränslen bör utgöra ett tillfälle att på ett mera kraftfullt sätt införa specifikationer som gynnar biobränslen. De bränslen som härrör från vår jordbruksproduktion är faktiskt oklanderliga med avseende på växthuseffekten och bidrar i betydande utsträckning till Europas oberoende på energiområdet samt ger mycket viktiga avsättningsmöjligheter för vissa av våra jordbruksföretag. Vi måste visa oss mycket mer beslutsamma när det gäller lagstiftning som gynnar ersättning av de ökande kvantiteterna fossila kolväten i motorbränslen.
Rekommendation (A5-0387/2001) av Hugues Martin

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade emot Hugues Martin-betänkandet om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Arabrepubliken Egypten. Varför röstade jag emot? Eftersom det finns medborgerliga rättigheter som inte respekteras tillräckligt i Egypten. Dessa gäller naturligtvis för alla egyptiska medborgare, och vi borde kräva att de grundläggande normer som skall skydda egyptiska medborgare av alla åldrar, om de så är ungdomar, yrkesverksamma eller pensionärer, respekteras innan vi beviljar pengar - och kontrollera att så är fallet.

Alavanos
. (EL) Med anledning av Europa-Medelhavsavtalet med Egypten bör rådet särskilt framhålla skyddet av sådana gemenskapsmedborgare som konfronteras med de bristande friheterna i detta land.
Rådet behöver särskilt ingripa i fallet med den siste överlevande av de tre grekiska sjömän som för ungefär tio år sedan dömdes för narkotikasmuggling. Två av dem har trots sin relativt låga ålder avlidit till följd av de outhärdliga förhållanden som råder i de egyptiska fängelserna.
Rådet bör ingripa för att rädda livet på den siste överlevande grekiske sjömannen vilken befinner sig i egyptiskt fängelse och bör avsluta sitt straff i grekiskt fängelse.
Med hänsyn tagen till detta fall avseende de mänskliga rättigheterna, vilket med all rätt har berört det grekiska samhället, lade jag ner min röst vid omröstningen rörande Martin Hugues resolution.

Carnero González
. (ES) Jag röstade emot för att uttrycka min protest mot kränkandet av de mänskliga rättigheterna i Egypten för olika grupper på grund av samvetsskäl eller skäl baserade på politiska och kulturella övertygelser eller sexuell läggning, vilket nyligen skedde i en rättegång mot flera tiotals personer i Kairo.

Cashman
. (EN) Jag röstade emot betänkandet, på grund av de fortgående kränkningarna av de mänskliga rättigheterna mot homosexuella, intellektuella och religiösa minoriteter.

Sacrédeus
. Den egyptiska regeringen måste vidta åtgärder för att förbättra situationen för de 8-10 miljoner kristna kopter i Egypten, vilka diskrimineras i lagstiftning, yrkesliv och socialt liv samt i sin religionsutövning.
I dag behandlas de kristna kopterna som en andra rangens medborgare i den statliga utnämningspolitiken. Religionsfriheten gäller inte fullt ut i Egypten i och med att lagar begränsar de kristnas möjligheter att reparera eller bygga nya kyrkor. Det är angeläget att den kristna minoriteten också kan uppleva att rättsväsendet är opartiskt.

Swiebel
. (NL) Människorättsproblematiken i Egypten, framför allt den senaste tidens häxjakt på homosexuella och inskränkandet av kvinnors frihet, gör det nödvändigt att seriöst uppmärksamma detta i förbindelserna mellan Egypten och EU. Rådet och kommissionen gör inte detta eller inte i tillräcklig utsträckning. Därför röstar jag emot detta betänkande.

Vachetta
. (FR) Diskussionen om Europa-Medelhavsavtalet EG/Egypten illustrerar på ett tragiskt sätt Europeiska unionens utrikespolitiska synsätt. Det som framför allt tar överhanden i den här typen av avtal är inrättandet av en frihandelszon i Medelhavsområdet, prioriteringen av avregleringar och nedmonteringen av allmänna tjänster. Medlemsstaterna kan inte berömma sig av att de fullföljer handelsförbindelserna med staten Egypten, som hånar mänskliga rättigheter, yttrande- och åsiktsfriheten, tillämpar dödsstraff och inte respekterar politisk pluralism. När 52 egyptier i dag fängslas för homosexualitet bör vi ta detta tillfälle i akt att på ett radikalt sätt genomföra en nyorientering för våra förbindelser med Egypten, men också med andra länder som har totalitära tendenser. Det mest brådskande för oss i dag är att kräva att president Mubarak och hans regering omedelbart och ovillkorligt friger dessa 52 fångar. Det gäller att vidta sanktioner mot den egyptiska staten och dess politik, genom att inte bidra till att en minoritet berikar sig som föraktar de mänskliga rättigheterna. Jag har röstat för detta betänkande, eftersom det ger ett starkt stöd åt detta krav.
Betänkande (A5-0397/2001) av Watson

Fatuzzo
Fru talman! När det gäller Watsons betänkande där man inför en europeisk arresteringsorder röstade jag personligen för, även om jag är mycket orolig, för i detta betänkande slår man fast att de åklagare som har rätt till detta kan ta till denna arresteringsorder även för brott med en straffsats på fyra månader. Efter det fruktansvärda attentatet mot World Trade Center, som fick till följd att vi äntligen kom vidare i arbetet på en europeisk arresteringsorder, blir jag litet nedstämd av att se att denna sedan skall användas mot småtjuvar. Jag tror att vi borde använda denna arresteringsorder för mycket allvarliga brott och inte bara för de mycket mer blygsamma brotten där den nationella rätten borde gå före.

Borghezio
Fru talman! Europaparlamentet måste också ingripa gentemot medlemsländerna så att inte bara lagstiftningen utan också de funktioner de organ som skall sköta utredningarna har anpassas. Huruvida de förebyggande åtgärderna mot terrorismen blir effektiva och funktionella beror i betydande utsträckning på om dessa organ samordnas och moderniseras. Vi tänker och lanserar förslaget att skapa en europeisk underrättelseskola. I dag saknas det till och med sambandscentraler mellan de olika organen. Nyligen såg vi ett belysande exempel, med allvarliga konsekvenser, på dessa bristfälliga förbindelser mellan olika organ som bekämpar terrorism och inhämtar underrättelser och information i Europas länder. Det var fallet med det barbariska mordet på kommendant Massud som utfördes av tunisier som utan problem rörde sig i Europa utan uppehållstillstånd med falska pass som hade stulits i Belgien och i Nederländerna. I denna mening är också vi européer ansvariga för detta mord.

Frahm
Fru talman! Jag får säga att det råder en kraftig motsättning mellan det som Europaparlamentet normalt förfäktar, nämligen demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet, och det som har inträffat i dag när vi har antagit Watsons betänkande om bekämpning av terrorism i ett tempo som inte alls är förenligt med den analys och den offentliga debatt som borde ha föregått ett dylikt betänkande. Detta får oöverskådliga konsekvenser för rättssäkerheten i medlemsstaterna, vilket flera icke-statliga organisationer redan har varnat för. De har uppmanat oss att inleda en djupgående debatt och företa en grundlig analys innan vi antar betänkandet. Jag anser att många av oss i denna fråga har fattat beslut som strider mot våra nationella grundlagar på områden som gäller yttrandefrihet, organisationsfrihet, demokrati och rättssäkerhet.

Alavanos
. (EL) Min grupp, Europeiska enade vänstern, stöder inte betänkandet om den europeiska arresteringsordern från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Med anledning av att man verkar för både integration och för internationalisering av utmaningar såsom terrorism och narkotika måste naturligtvis ett enda rättsligt område skapas, något som emellertid måste grunda sig på att de demokratiska rättigheterna förstärks och utökas.
Den europeiska arresteringsordern drivs fram på ett påskyndat och obetänksamt sätt och innebär följande:
a) den är inte ett uttryck för förfaranden som har mognat fram inom Europeiska unionen utan är ett uttryck för påtryckningar från USA,
b) den är inte begränsad till de akuta utmaningarna från terrorismen utan utökas till ett omfattande spektrum av handlingar utan anknytning till denna,
c) den drivs fram utan samråd med det civila samhället men med förfaranden präglade av egenmäktigt tvång,
d) den begränsar påtagligt medlemsstaternas rättsliga område.
Mot bakgrund av detta framträder på ett oroande sätt att en egenmäktig europeisk struktur med påtagliga demokratiska brister kan komma att skapas.

Alyssandrakis
Sedan en tid tillbaka och särskilt det senaste året har Europeiska unionen förvandlats till en industri för skapande av lagstiftning som undergräver de demokratiska friheterna (Schengens informationssystem, Europols utökade befogenheter, en europeisk åklagarmyndighet, begränsningar rörande invandrares inresa och rörlighet). Det är utmärkande att just några få dagar före den 11 september antogs ett betänkande om initiativ för bekämpning av terrorismen. Nu efterfrågar man Europaparlamentets åsikt - en åsikt som ändå inte alls förpliktigar rådet och kommissionen till något - om de två rambeslut som rör den så kallade terrorismen och den europeiska arresteringsordern. Det råder inga tvivel om att de fruktansvärda händelserna den 11 september har använts som förevändning för att påskynda tillämpningen av politiska beslut som har tagits för lång tid sedan. De verkliga och moraliska gärningsmännen vid attackerna skänkte en stor gåva till de amerikanska och europeiska imperialisterna - de gav dem en förevändning att göra upp räkningen både globalt och inom landet.
Med ansvarskänsla när det gäller folkliga friheter och rättigheter och med den bittra erfarenheten av den mardrömsaktiga likheten mellan flera av de föreslagna bestämmelserna och de lagar som skickade tusentals grekiska kämpar i fängelser, i landsflykt och till och med ställde dem inför exekutionspatrullen är Greklands kommunistiska parti förpliktigat att avslöja EU:s ledares verkliga avsikter.
Vi måste betona att alla de så kallade " terroristbrotten" bestraffas genom den befintliga strafflagstiftningen i alla länder. Det verkliga målet är att terrorisera varje rörelse av politiskt motstånd eller olydnad och även de partier som motsätter sig och reagerar kraftfullt mot delar av eller hela den kapitalistiska globaliseringspolitiken. Vanliga former av meningsyttringar såsom symboliska ockupationer eller resultat av meningsyttringar såsom störningar i el- eller vattenförsörjningen när respektive yrkesgrupper är i strejk kan med lätthet betraktas som terroristiska brott. Bomullsproducenterna som i desperation på grund av gemenskapspolitiken demonstrerar med sina traktorer på riksvägarna riskerar att karaktäriseras som terrorister och att dömas till fängelsestraff på minst fem eller tio år. Vi har nått en punkt då till och med att uttrycka sin åsikt bestraffas som ett terroristiskt brott.
Rambeslutet om den europeiska arresteringsordern - det är tveksamt om det är lagenligt - utgör en kränkning av medlemsstaternas suveräna rättigheter och strider mot artiklarna 5.2, 6 och 7 i den grekiska konstitutionen. Grundläggande straffrättsliga principer avskaffas genom att man tar bort kravet på dubbel straffbarhet samt möjliggör ett utlämnande av landets egna medborgare till en annan stat och vidare möjliggör för den stat till vilken den anklagade överlämnats att i sin tur utlämna denne (utan tillstånd från staten som utlämnade den anklagade) till tredje land som inte är medlem av EU (exempelvis en kurd som utlämnas från Grekland till Tyskland som i sin tur utlämnar honom till Turkiet utan att fråga Grekland). Dessutom avskaffas väsentliga processuella rättigheter och friheter vilka är helt nödvändiga för försvaret av de anklagade.
Med terroristlagstiftningen och den europeiska arresteringsordern fullföljs skapandet av en mardrömslik repressiv ordning. Det är tydligt att de som skapar denna mycket väl vet att deras politik mot folket, både på EU-nivå och på global nivå, framkallar motstånd från folket. De väntar på att dessa reaktioner ständigt skall öka och de är rädda för den folkliga vredens störtflod. Något de inte vet eller kanske förnekar att godta är att det inte finns någon makt som kan stoppa denna störtflod.
De ändringsförslag som har lämnats in är i bästa fall ägnade att förbättra vissa provocerande ställningstaganden eller brister i texterna dock utan att alls ändra tankegångarna i dem. Vi kan inte omfatta en sådan filosofi. Det enda hederliga ställningstagandet och det enda som respekterar de kollektiva och individuella demokratiska rättigheterna är ett totalt förkastande av de två förslagen.
Av ovannämnda skäl röstade vi, Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet, emot betänkandet.

Berthu
. (FR) Kommissionens förslag om att utveckla en enhetlig definition av terrorism, fastställa en gemensam grund för påföljder och införa en europeisk arresteringsorder, som skulle ersätta det tidigare utlämningssystemet, gör oss högst otillfredsställda. Detta handlar om gamla federalistiska projekt som man dammar av genom att dra fördel av attentaten den 11 september, men som egentligen inte tillför något konkret och mycket viktigt till kampen mot terrorism.
Det första förslaget, om en definition av terrorism och påföljder för terrordåd, basunerades ut som om dagens avsaknad av en harmoniserad definition i Europeiska unionens länder var en fasansfull spricka som terroristerna tränger sig in i. Men det stämmer inte alls. Definitioner och påföljder kan variera från en stat till en annan, men det finns inte någon som lämnar terrorister i fred. Alla är överens om saken, även om beteckningarna varierar. Den föreslagna texten tillfredsställer således federalisternas besatthet av likriktning, men skulle inte förändra särskilt mycket ute på fältet.
Detsamma gäller det andra förslaget, om en europeisk arresteringsorder. Utlämningsförfarandet är i dag, utan tvekan, ett ganska långdraget förfarande, men utgör ett skydd av de individuella rättigheterna. Med en europeisk arresteringsorder skulle det kunna gå snabbare, men det är inte säkert, eftersom man ändå måste vidta försiktighetsåtgärder. Vi kräver framför allt att det verkställande landets rättsliga myndigheter inte begränsas till en roll som består i att formellt registrera en begäran om överlämning, och att säkerhetsåtgärder i stället föreskrivs för att garantera att friheterna skyddas. En sådan klausul är dessutom nödvändig med tanke på att vi inte heller vet vilka länder som kommer att vara medlemmar av Europeiska unionen om tio eller tjugo år, beroende på i vilken takt kandidatländerna ansluter sig.
Förfarandet bör vara ännu mer restriktivt när det verkställande landet ombeds överlämna en av sina egna medborgare till ett annat land. I det fallet anser vi att utlämningen i dess traditionella form, och inte en europeisk arresteringsorder, bör vara det normala förfarandet.

Blokland
. (NL) Jag stöder det föreliggande betänkandet och förslaget om ett rambeslut avseende kampen mot terrorismen. Med tanke på att terrorism ofta är av gränsöverskridande karaktär måste de europeiska länderna samarbeta med varandra.
Den europeiska arresteringsordern går dock för långt på en punkt enligt min åsikt. Det gäller den negativa listan och avskaffandet av den dubbla straffbarheten som kommissionen föreslår. Med tanke på att medlemsstaterna för närvarande inte brinner av iver att utlämna brottslingar kommer en arresteringsorder med allmän verkan och därigenom avskaffandet av den dubbla straffbarheten att stöta på stora svårigheter. Åtskilliga medlemsstater, däribland Nederländerna, kommer givetvis att göra allt för att förhindra utlämning för till exempel eutanasi eller abort.
Därför har jag stött ändringsförslagen av kollegerna Niall Andrews och Brian Crowley. De förespråkar nämligen en positiv lista. Detta stämmer också överens med rådets nuvarande synsätt.
Den europeiska arresteringsordern är då endast tillämplig för brott som förekommer på denna lista. I detta sammanhang tänker jag på en arresteringsorder som är tillämplig för brottsliga handlingar där straffbarheten redan är harmoniserad på gemenskapsnivå, såsom till exempel terrorismen. Om detta visar sig fungera väl går det alltid att utöka antalet brott på den positiva listan. Kanske kan man i framtiden få en negativ lista till stånd. Nu är det för tidigt för detta. Man får inte glömma bort att medlemsstaternas straffrätt till stor del har att göra med den nationella kulturen. Skillnaderna mellan medlemsstaterna är för närvarande helt enkelt för stora.
Med tanke på att Andrews och Crowleys ändringsförslag inte har antagits kan vi inte stödja den andra delen av Watsons betänkande avseende den europeiska arresteringsordern. Att rösta för en negativ lista, medan rådet är överens om en positiv lista, förefaller oss inte vara särskilt meningsfullt.

Bonde, Krarup, Okking, Sandbæk
. (DA) Vi stöder kampen mot terrorismen och kommer att försvara principen att den politiska kampen skall föras med demokratiska medel i demokratiska stater. När vi röstar nej till Watsons betänkande om bekämpning av terrorism och om den gemensamma europeiska arresteringsordern är det med följande motivering:
1. Man försöker pressa förslagen genom parlamentet och rådet för ett skyndsamt avgörande, vilket utesluter möjligheten till en allmän diskussion i ämnet och inte ger möjlighet till en uttömmande analys av konsekvenserna för de demokratiska rättigheterna och rättssäkerheten.
2. Med hjälp av den gemensamma europeiska arresteringsordern får man igenom en harmonisering av de straffrättsliga ramarna. Detta är mycket problematiskt eftersom det finns vitt skilda rättspolitiska traditioner i medlemsstaterna. En harmonisering och ett införande av en gemensam definition på terrorism skulle inte heller vara förenligt med den politiska verkligheten i alla medlemsstater, eftersom denna kan vara starkt varierande.
3. Vi motsätter oss att man skall införa möjlighet till straffnedsättning för anonymt deltagande i utredningsarbetet, eftersom detta är en princip som alltför lätt kan medföra falska angivelser eller straffrihet för allvarliga brott.
4. Man försöker mot bakgrund av händelserna den 11 september pressa igenom de föreliggande förslagen i ett högt tempo. Men förslagen handlar inte om denna typ av händelser, vilka redan är förbjudna och kan lagföras i samtliga medlemsstater. Förslagen handlar däremot om den så kallade europeiska terrorismen som i den mycket lösa definition som ryms i förslagen kan täcka allt ifrån ETA:s mord på civila till enskilda personers och legala politiska organisationers handlingar och uttalanden.

Coelho
. (PT) Europa måste samarbeta på ett effektivare sätt mot terrorismen, dels här hemma, dels på internationell nivå. För vår del är det uppenbart att terrorismen är ett av de största hoten mot demokratin, det fria utövandet av de mänskliga rättigheterna och den ekonomiska och sociala utvecklingen. Terrorismen är inte ett färskt fenomen, utan har i stället de senaste åren sett en ökad terroristverksamhet, med en djup förändring av terrorismens brott (med nya hot som dyker upp) och genom bruket av nya och mycket mer sofistikerade instrument, vilket gör att de verkliga eller potentiella effekterna av dessa attacker är allt mer förödande och dödliga.
De fruktansvärda händelserna den 11 september illustrerade på ett smärtsamt sätt denna verklighet, och pekade på det brådskande behovet att finna effektiva sätt att möta detta gissel. Det är alltså av yttersta vikt att våra medlemsstater har en effektiv strafflagstiftning för att bekämpa terrorismen och att åtgärder vidtas för att stärka det politiska och rättsliga samarbetet, liksom det internationella samarbetet.
Det första av dessa initiativ lägger fram förslag om en gemensam definition av terrorismens brott och fastställer två straffnivåer (och dessa måste vara effektiva, proportionerliga och avskräckande), och de bör i varje medlemsstat återspegla allvaret i dessa brott. Just nu har vi stora skillnader mellan medlemsstaterna där bara sex medlemsstater har en specifik terroristlagstiftning (en av dem är Portugal), och därför är det viktigt med en harmonisering på denna nivå för att undvika att terroristerna drar nytta av skillnader i rättslig behandling mellan länderna, eller utnyttjar olika kryphål i lagstiftningen genom de geografiska gränserna för undersökningarna. Det andra initiativet grundas på principen om ömsesidigt erkännande av domar. Det har till ändamål att ersätta de traditionella utlämningsförfarandena (eftersom utlämning är ett långsamt och komplicerat processförfarande är det inte längre anpassat till ett gränslöst område) med ett enkelt överlämningsförfarande av brottslingarna utifrån ett europeiskt mandat för efterspaning och gripande, där detta europeiska mandat för efterspaning och gripande, utfärdat i en av medlemsstaterna, skall gälla i hela unionen, men det måste också i varje fall svara på de europeiska medborgarnas oro när det gäller garantier för individuella rättigheter.
Ett godkännande av dessa förslag är också ett otvetydigt bevis på att medlemsstaterna är beredda att stärka sitt samarbete på alla nivåer i kampen mot terrorismen.

Figueiredo
. (PT) Det är svårt att i en liten röstförklaring sammanfatta det som vore nödvändigt att understryka när det gäller de farliga negativa aspekterna i dessa förslag till kommissionens rambeslut, och som den portugisiska regeringen obegripligt nog stöder.
Med kampen mot terrorismen som förevändning lägger Europeiska kommissionen fram förslag som redan hade förberetts, under kommissionär António Vitorino ledning, som genom att gå längre än det i många aspekter nödvändiga samarbetet mellan staterna, försöker uppnå en överstatlighet i centrala rättsliga frågor. Den definition av terrorism som kommissionen föreslår gör det möjligt att kriminalisera verksamhet som handlar om nationell befrielse och social omvandling, arbetstagares och befolkningars agerande, med uppenbara följder för en full garanti för de demokratiska rättigheterna och de grundläggande friheterna. Förslaget om ett europeiskt häktningsförfarande som har till mål att avskaffa principen om dubbel kriminalisering är, även om det blir begränsat, en verklig trojansk häst, i en strategi som kommer att kräva fler och fler ytterligare steg med motiv om att de är " nödvändiga" för de tidigare nämnda instrumenten.
Betänkandet hör till samma kategori även om det ändrar några av de negativa aspekterna i kommissionens förslag. Därför har jag röstat emot det.

Gorostiaga Atxalandabaso
. (EN) Jag röstade emot detta betänkande eftersom det inte tar upp alla former av terrorism. I betänkandet bortser man fullständigt från alla de olika formerna av statlig terrorism.
Vi känner alla till de olika typer av terrorism som de spanska regeringarna har använt sedan 1975. Denna underlåtenhet att nämna statlig terrorism, till och med ur ett allmänt perspektiv, är mycket beklaglig.
Vi känner alla också mycket väl till att en sådan anti-terroristlagstiftning som föreslås på detta sätt inte garanterar en rättvis rättegång inom hela EU. Vi vet att den spanska regeringen i kungariket Spanien just under detta år 2001 har benådat människor som har utfört tortyr, släppt höga tjänstemän som redan har dömts för att ha utkämpat ett " ojuste krig" , och att den tolererar tortyr på de mest föraktliga sätt, ända fram till nu.
Europaparlamentet har blundat för detta. Vi kommer alla att få ångra det, eftersom denna verklighet inte längre är en medlemsstats interna angelägenhet.

Hager
. (DE) Frihetspartiet (FPÖ) har inte kunnat godkänna ändringsförslag 34 av den anledningen att den direkta hänvisningen till den ännu inte rättsligt bindande stadgan om unionens grundläggande rättigheter inte är juridiskt hållbar.
I fråga om en " europeisk arresteringsorder" föredrar vi en positiv lista i stället för den negativa som betänkandet omfattar, eftersom legalitetsprincipen som straffrättslig pelare därmed inte berörs.

Kirkhope
 - (EN) De brittiska konservativa röstade för Watson-betänkandet för att betona vårt fortsatta stöd för kriget mot terrorism, och för att bekräfta vår beslutsamhet att se till att Europeiska unionen visar upp en enad front mot dem som försöker undergräva våra värderingar och vår livsstil.
Vi har dock vissa förbehåll när det gäller några av detaljerna i denna åtgärd. Vi är särskilt bekymrade över att dessa åtgärder, genom att de införlivar ungefär 22 lagöverträdelser inom arresteringsorderns räckvidd, sträcker sig längre än vad som är nödvändigt när det gäller att hantera det omedelbara terroristhotet.

Maaten, van der Laan
. (NL) Våra grupper anser inte att den europeiske kommissionären Vitorinos förslag om en europeisk arresteringsorder är tillfredsställande. De ändringsförslag som antagits av Europaparlamentet (Watson-betänkandet) utgör dock en tydlig förbättring jämfört med kommissionens förslag. Vårt främsta bekymmer, att skydda den liberala nederländska straffrätten genom att enbart låta den europeiska arresteringsordern gälla för en begränsad lista med s.k. " eurocrimes" har dock fortfarande inte lösts.
Vi är förespråkare för en europeisk arresteringsorder för att kunna agera ännu bättre mot terrorism och organiserad brottslighet, men enbart på följande villkor: för det första att europeiska arresteringar enbart sker på grundval av en positiv lista med " eurocrimes" , och för det andra att listan med " eurocrimes" begränsas till allvarliga brott som redan är straffbara i alla europeiska länder, som till exempel mord.
Den europeiska arresteringsordern får inte i något fall äventyra Nederländernas praxis på sådana områden som abort, eutanasi och narkotika.
Såvitt vi har kunnat utröna av den ringa information som når oss från ministerrådet förhandlar man där för närvarande om en positiv lista, och det verkar som att denna för ögonblicket omfattar inte mindre än 27 brett definierade " eurocrimes" . Det förslag som rådet nu pratar om skiljer sig således påtagligt från kommissionens. Genom att nu fortfarande ägna sig åt kommissionens ursprungliga förslag visar parlamentet att det inte hänger med i utvecklingen. Dessutom ser det i hög grad ut som om den nederländska regeringen för närvarande har lättare att undanröja våra invändningar via rådet än vad vi har via Europaparlamentet.
Detta ärende blottlägger på nytt EU:s demokratiska brist: det är här teoretiskt möjligt med kontroll av andra kammaren eftersom rådet fattar beslut med enhällighet. Men i praktiken är det svårt på grund av rådets slutenhet och att aktstycken är tillgängliga så sent. Den jäkt som kännetecknar behandlingen av detta känsliga ämne förvärrar detta problem ytterligare.
Av alla dessa anledningar röstar vår grupp för ändringarna av Watson-betänkandet eftersom dessa innebär en tydlig förbättring av kommissionens förslag, men vi avstår från att rösta vid omröstningen om lagstiftningsresolutionen.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Kampen mot terrorismen är och skall vara en mycket prioriterad uppgift inom EU. Kampen mot terrorismen får dock inte ske på bekostnad av rättssäkerheten.
Vi känner oro över att EU:s regeringar just nu rusar fram i arbetet med att samordna medlemsländernas lagstiftning i kampen mot terrorismen. Olika rättstraditioner skall smälta ihop på mycket kort tid. Man riskerar därmed att urholka rättssäkerheten. Det gäller särskilt kommissionens förslag till definition av begreppet terrorism. Enligt vår uppfattning är denna definition alltför vid och ger utrymme för alltför många tolkningar. Människor som av politiska skäl protesterar mot rådande samhällsstruktur och som använder olagliga medel skulle mycket väl kunna hamna under den nu föreslagna definitionen. Att sträcka sig så långt som att betrakta dem som protesterar mot en enligt dem orättfärdig samhällsordning som terrorister är självfallet inte rimligt.
Det krävs mer konkreta definitioner av vad som skall utgöra grund för terrorism än vad som hittills framkommit. Europaparlamentets mer specifika ändringsförslag är i detta avseende därför välkomna. Europaparlamentet och de nationella parlamenten måste även ges reellt inflytande innan beslut slutgiltigt fattas av ministerrådet.

Manders
. (NL) Fru talman! Jag har röstat emot Watson-betänkandet av följande skäl.
Jag stöder fullständigt åtgärderna mot terrorismen och anser att det är möjligt och nödvändigt att EU:s medlemsstater samarbetar nära med varandra på detta område. Den europeiska arresteringsordern kan vara ett viktigt bidrag till att effektivisera kampen mot terrorism på europeiskt territorium.
Jag anser att det är önskvärt med en europeisk arresteringsorder. Denna bör emellertid vara genomtänkt och balanserad så att detta inte sker på bekostnad av andra viktiga saker. Det föreliggande förslaget innehåller för få garantier och kan medföra att den liberala nederländska straffrättsliga politiken undergrävs.
För att nå en kompromiss har jag via föredraganden försökt att lägga fram ett ändringsförslag där följande villkor ställs på den europeiska arresteringsordern: en europeisk arresteringsorder får endast utfärdas för brott som begåtts inom den ansökande statens territorium.
Detta ändringsförslag blockerades emellertid av socialisterna i arbetsgruppen.
Jag har även röstat emot betänkandet eftersom det kan förväntas att rådet kommer att anta ett annat förslag.
Jag är alltså förespråkare för antiterroriståtgärder och även för en europeisk arresteringsorder, dock inte på bekostnad av den liberala straffrättsliga politiken i Nederländerna.

Meijer
. (NL) Det råder stor förvirring om företeelsen terrorism. De flesta terrorister väljer inte själva att vara terrorist, men känner sig på grund av ledande politikers oförståelse för deras oppositionella roll och deras oförenliga ståndpunkter tvingade att som sista utväg tillgripa extrema och oacceptabla medel. Somliga maktutövare som senare blivit respekterade, såsom ledarna för Israel, Palestina, Sydafrika och många tidigare kolonier, började en gång sin politiska bana som terrorist.
Terrorism bekämpar man inte genom att skapa ännu mer oförståelse och misstro utan genom att se till att de problem som terrorister ber om uppmärksamhet för blir lösta snabbt och utan våld. Politiker som ser terroristfaran överallt löper risken att skapa en polisstat där väsentliga fri- och rättigheter samt demokratiska rättigheter saknas. Det leder i sin tur till en skärpning av det politiska klimatet som skapar en ny grogrund för terrorism. Respekten för lagen avtar om människor ser att de inte längre skyddas mot godtycklig arrestering, långvarig häktning och omtvistad utlämning. Detsamma gäller också när oppositionella icke-terrorister trakasseras eller när människor kan fängslas för handlingar som inte är straffbara i deras eget land.
Så länge det inte finns tillräckliga garantier för att förebygga dessa företeelser anser jag att en europeisk bestämmelse motverkar sitt eget syfte i fråga om den verkliga kampen mot terrorismen.

Napoletano
. (IT) Kammaren har antagit en kompromissändring till lagstiftningsresolutionerna i Watsons betänkande om kampen mot terrorism och den europeiska arresteringsordern.
I båda ändringsförslagen uppmanas rådet att tillämpa artikel 40 i unionsfördraget om inte enhällighet kan uppnås eller om enhällighet skulle medföra en betydande försvagning av förslaget.
Tyvärr har ett litet antal ledamöter - däribland de italienska kollegerna från Nationella Alliansen - hindrat oss att ta upp ett muntligt ändringsförslag som föredraganden själv stödde till omröstning, ett ändringsförslag som om det hade antagits hade klargjort parlamentets politiska vilja bättre. Uppmaningen till rådet att rösta enligt artikel 40 skall betraktas som den sista utvägen. Vi hoppas alla att rådet kommer att uppnå enhällighet med samma inriktning som i de gemensamma åtaganden som gjordes i Gent, vilka Europaparlamentet så tydligt stöder i och med dagens omröstning.
Vi italienska ledamöter kommer för vår del att arbeta vidare på att försöka få vår regering att ändra inställning och gå med på att utvidga den europeiska arresteringsordern till att omfatta alla de brott som ingår i Europeiska kommissionens förslag och avstå från utlämningsförfarandet som skulle vara ett uppenbart brott emot andan och bokstaven i de åtaganden som gjordes enhälligt och högtidligen i Gent och i Bryssel under inverkan av den tragiska attacken i New York.
Jag hoppas därför att inget land i dag kommer att tona ned sitt engagemang i kampen mot terrorismen och att inte just mitt land, som i alla tider har bidragit till unionens framsteg, skall bli isolerat.
Alla dessa beslut ligger i den italienska regeringens händer, bland annat eftersom det inte vore godtagbart att ett veto därifrån kullkastar hela denna politik. Därav hänvisningen till artikel 40 i fördraget.

Vachetta
. (FR) Med denna omröstning ombeds vi i dag att beteckna det som för oss är solidaritetshandlingar - rättfärdiga handlingar - som terrordåd. Till exempel " att störa eller avbryta försörjningen med vatten, elkraft eller andra grundläggande resurser" . Sådana handlingar utförs i allmänhet av löntagare som organiserar sig för att försvara sina arbetsvillkor, sina arbeten, ja t.o.m. sina arbetsredskap, mot de privatiseringar som hotar dem. Arbetstagare, inte några bin Ladin!
Grunden till förslaget är att som terrordåd bestraffa allt som syftar till att " skrämma [...] och att allvarligt störa eller förstöra de politiska, ekonomiska och sociala strukturerna i ett land" , dvs. allt som ifrågasätter orättvisor och den etablerade ordningen: ockupationen av Assedic (organ med ansvar för arbetslöshetsförsäkringen i Frankrike) och de arbetslösas ockupation av arbetsförmedlingar eller hemlösa personers ockupation av tomma bostäder, eller europeiska demonstrationer mot strukturer som IMF, WTO och Världsbanken.
Denna bestämmelse syftar väsentligen till att kriminalisera den sociala rörelsen genom att ifrågasätta grundläggande rättigheter.
Därför har jag inte röstat för detta betänkande, som gör oss till terrorister.

Van den Berg
. (NL) Efter den 11 september har kommissionär Vitorino med rätta slagit på trumman för tidigare avtal från Tammerfors för att få ett effektivare samarbete till stånd på sådana områden som kampen mot terrorism, polisiärt och rättsligt samarbete. Därför stöder vi helhjärtat förslaget i fråga om kampen mot terrorism.
Vi är likaså förespråkare för en europeisk arresteringsorder. Det nu föreliggande förslagets infallsvinkel - en negativ lista - delar vi dock inte och anser att den redan är föråldrad eftersom man sedan dess med rätta arbetar på en positiv lista i rådet. Det är vi för, och vi förväntar oss ett beslut från rådet redan i år.
Händelserna den 11 september tvingar oss mycket riktigt att agera snabbt. Därför kommer vi - trots våra innehållsmässiga invändningar mot en negativ lista - inte att rösta emot utan avstå från att rösta. Vi förväntar oss samtidigt att Europeiska kommissionen och rådet redan i år skall komma med en positiv lista som innebär att den europeiska arresteringsordern får konkret form 2001.
I det sammanhanget förväntar vi oss att de förbättringar som bland annat föreslagits av vår PvdA-grupp tas med i detta arbete från rådets sida, bland annat bevismaterial, rätten till rättshjälp, utökade möjligheter att höra den misstänkte och ne bis in idem-principen.

Van Lancker
. (NL) De belgiska ledamöterna av PSE-gruppen lade ned sina röster vid slutomröstningen om det europeiska arresteringsmandatet.
De stöder Europaparlamentets ansträngningar för att hjälpa till att utveckla den rättsliga ramen i kampen mot terrorismen.
Det europeiska arresteringsmandatet är ett nyttigt instrument, men de belgiska ledamöterna av PSE-delegationen är inte tillfreds med ett allmänt gällande europeiskt arresteringsmandat för brott med en straffpåföljd på mer än ett år. De har anslutit sig till rådets strategi med en positiv lista på grundval av Europol-mandatet.
Betänkande (A5-0398/2001) av Gebhardt

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Gebhardts betänkande. Naturligtvis är jag för all kamp mot orättvisa och den organiserade brottsligheten skapar stora orättvisor. Medborgarna måste skyddas av europeiska domare och vi hoppas att det snart verkligen kommer att finnas europeiska domare. För att sådana skall införas fordras det dock att det finns en europeisk strafflag, fru talman, vilket jag redan har begärt flera gånger. Också vid detta tillfälle insisterar jag på att det införs en europeisk strafflag och en europeisk lag om rättegång i brottmål, annars tjänar det ingenting till att ha europeiska domare.

Alyssandrakis
. (EL) För andra gången inom sex månader framläggs ett betänkande om inrättandet av Eurojust för diskussion i Europaparlamentets kammare. Det sker dessutom samma dag som den europeiska terroristlagstiftningen och arresteringsordern diskuteras. Eurojust är en institution som skall utgöras av en företrädare från varje land (åklagare, domare eller polischef) och den skall ha mycket vidsträckta och okontrollerade befogenheter vid förhör och straffrättsliga förfaranden. Eurojust kommer att ha maktbefogenheten att i praktiken beordra varje lands myndigheter att inleda utredningar eller att genomföra straffrättsliga förfaranden samt att till och med själv delta i utredningar genom inrättandet av gemensamma aktionsgrupper. Om inte medlemsstaten rättar sig efter rekommendationerna från Eurojust måste en särskild förklaring lämnas om orsakerna till detta.
I den föregående diskussionen var argumentet för behovet av att inrätta Eurojust att den gränsöverskridande brottsligheten skulle bekämpas, det vill säga hanteringen av brott om vilka det skulle kunna uppstå befogenhetskonflikt mellan åtminstone två länder. Nu tycks det som om EU:s ledare bedömer att de inte behöver ha någon förevändning. Enligt den nya texten kommer denna nya supermyndighet att kunna ingripa till och med om brottet berör endast ett land. Bland de brott som kommer att höra till Eurojusts befogenheter finns naturligtvis även den så kallade terrorismen.
Eurojust skall vid utövande av sitt välgörande arbete få hjälp av fyra olika databaser med känsliga personuppgifter, nämligen det straffregister som varje land har upprättat för sina medborgare, Schengens informationssystem, det europeiska rättsliga nätverket och Europols arkiv. Den omfattande katalogen med personuppgifter innehåller uppgifter om " rastillhörighet eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska livsåskådningar, fackanslutning samt uppgifter om hälsotillstånd eller sexuell läggning" . I själva verket handlar det om legalisering av en registrering genom ett domstolsliknande europeiskt organ vid sidan av rättsväsendet.
Otvivelaktigt rör det sig om en totalt centraliserad och egenmäktig institution som avskaffar alla begrepp om nationell suveränitet. Den utgör också ett slag mot rättsväsendets omtalade funktionella självständighet vilken den borgerliga demokratin har varit så stolt över. Det skulle vara själbedrägeri att tro att målet för hela denna rättsliga arsenal är att huvudsakligen utplåna vanliga kriminella brott. Tillsammans med terroristlagstiftningen, den europeiska arresteringsordern och den kommande europeiska åklagarmyndigheten försöker man skapa en överstatlig repressiv ordning som skall användas mot de demokratiska friheterna och särskilt mot den folkliga rörelsen när denna motsätter sig de politiska och ekonomiska val som är förhärskande.
Av ovannämnda skäl röstade vi, Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet, emot betänkandet.

Blokland
. (NL) Inrättandet av Eurojust - och att i och med det möjliggöra samarbete mellan åklagarmyndigheterna i de olika medlemsstaterna - förefaller mig vara någonting positivt.
Även om uppdraget vid första anblicken förefaller vara begränsat till enbart samordning och assistans kan Eurojust också begära utredningar eller att rättsliga åtgärder skall vidtas.
Jag är därför orolig för att Eurojust på sikt växer ut till en europeisk åklagarmyndighet. Märk väl, jag menar här en allmän europeisk åklagarmyndighet; en europeisk åklagare med ansvar för ekonomiska angelägenheter kan mycket väl vara nödvändig. På så sätt skulle gemenskapens ekonomiska intressen kunna säkerställas på ett effektivt sätt. Det handlar då om en europeisk åklagarmyndighet med en begränsad funktion.
Ett straffrättsligt system på unionsnivå är för närvarande tveklöst en oönskad och irreal tanke. Den nationella straffrätten är nära knuten till medlemsstaternas nationella suveränitet och bör bäddas in i ett demokratiskt rättssystem med tillräckliga kontrollmöjligheter. Jag är därför inte förespråkare för en allmän europeisk åklagarmyndighet. Dessutom är det endast en nationell åklagarmyndighet som i tillräcklig utsträckning kan ta hänsyn till den nationella straffrättens kulturella aspekter. Beslutet om att vidta rättsliga åtgärder bör därför fattas på den individuella medlemsstatens nivå.
Den nederländske justitieministern, Korthals, har försäkrat inför det nederländska parlamentet att Eurojust inte skall växa ut till en europeisk åklagarmyndighet. Om man någon gång vill få en europeisk åklagarmyndighet till stånd, då skall det inte ske via Eurojust. Med detta förbehåll har vi inom Eurofractie Christen Unie-SGP beslutat att rösta för det föreliggande förslaget.

Coelho
. (PT) Jag röstade för detta förslag eftersom det ingår i en sammanhängande serie åtgärder som kan och bör bidra till att Europa kan samarbeta på ett effektivare sätt i kampen mot terrorismen.
Under sammanträdet såg vi positivt på initiativen om antagandet av en gemensam definition av terrordåd och straffnivåer, liksom ersättandet av de traditionella utlämningsförfarandena med ett enkelt överlämningssystem av de kriminella, vilket skall utgå i från ett europeiskt mandat för efterspaning och gripande.
Förslaget om Eurojust syftar till att på ett effektivt sätt förbättra samarbetet mellan medlemsstaternas rättsliga myndigheter (och garantera skyddet av de grundläggande rättigheterna), för kampen mot terrorismen, liksom mot andra former av brottslighet, är bara möjlig genom att stärka samarbetet mellan de rättsliga myndigheterna, liksom mellan polismyndigheterna (med särskild tonvikt på Europols roll). Detta är ett viktigt och ambitiöst projekt, för brottsligheten känner inga gränser. Det är därför viktigt att främja detta rättsliga samarbete liksom informationsbytet mellan medlemsstaterna. Europeiska unionens medborgare har rätt att kräva att unionen effektivt angriper problemet med brottslighetens växande hot mot dess fri- och rättigheter. För att göra det är det nödvändigt att anta en ny strategi, som består i att samordna allt arbete för att bekämpa och förebygga brottsligheten över hela området i medlemsstaterna.
Betänkande (A5-0386/2001) av Lagendijk

Fatuzzo
Fru talman! Lagendijks betänkande handlar om begäran om stöd till FYROM. Det är verkligen positivt att Europeiska unionen ger den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien ett handtag när den befinner sig i en sådan katastrofsituation, särskilt efter de inbördesstrider som har drabbat landet. Jag yrkar dock på, insisterar på och skulle vilja att detta stöd gavs till alla stater i Central- och Östeuropa som behöver ekonomisk hjälp efter mer än femtio års kommunistdiktatur.
Betänkande (A5-0385/2001) av Färm

Meijer
. (NL) Jag konstaterar att inledningen till det som jag förutspådde den 15 mars och den 3 maj har ägt rum under den senaste tiden. Det går lätt att kontrollera i protokollen. Jag sade då att för tidigt uttala stöd för den makedoniska regeringen, att utropa desperata albaner till extremister och att dela ut pengar inte skulle leda till ett sökande efter lösningar, fred och försoning utan till att våld uppmuntrades.
En del av den makedoniska befolkningen och av den makedoniska regeringen drömde om ett Makedonien utan albaner eller enbart med fullständigt oigenkännliga och anpassade invånare av albanskt ursprung. Den delen ville köpa vapen med hjälp av bidrag från Europeiska unionen avsedda för fred. Förhoppningsvis kan grundlagsändringen göra slut på tanken att det inom det landets gränser endast finns plats för ett språk och ett folk och att lösningen på alla problem är att ignorera den stora albanska minoriteten eller att till och med fördriva den.
Om rollerna i framtiden blir ombytta genom att albanerna då blir den största befolkningsgruppen har de förhoppningsvis större förståelse för den makedoniska minoritetens önskemål än vad som nu finns för albanerna. Om fortsatt stöd nu används till fred, försoning och återuppbyggnad kan jag helhjärtat ställa mig bakom detta.
Betänkande (A5-0410/2001) av Färm

Meijer
. (NL) De tre områden som efter före detta Jugoslaviens sönderfall har fortsatt att existera på Europas karta under det gamla namnet fungerar i praktiken inte ens som en fristående federation längre. Det visade sig också att utlämnandet av den tidigare presidenten till tribunalen i Haag uteslutande blev ett ärende för regeringen i den delstat där han bodde.
Montenegro fungerar sedan ett par år inte längre under Jugoslaviens tullkontroll, och den tyska marken som man har infört som betalningsmedel där kommer inom kort att ersättas av euron. Kosovo har avskiljts med våld genom yttervärldens försorg, och den övervägande majoriteten av invånarna vill behålla det på det sättet. De kommer aldrig att finna sig i att återvända till en stat som de åtta år tidigare över huvud taget inte erkände längre.
I dag är det i praktiken så att Jugoslavien endast existerar i huvudet på politiker och tjänstemän utanför det landet. Som vän till och kännare av före detta Jugoslavien beklagar jag det, men jag accepterar den realitet som människorna underifrån väljer. Nu när även den tredje staten med detta namn har försvunnit opponerar jag mig inte mot ekonomiskt stöd till återuppbyggnad och bekämpning av fattigdom till de tre separata områdena eller mot deras önskan att var och en för sig ansluta sig till EU.
Betänkande (A5-0411/2001) av Färm

Meijer
. (NL) Den tidigare turkiska provinsen Bosnien och Hercegovina utgör ingen etnisk enhet. Dess gränser suddades rentav ut genom provinsiella nyindelningar i det gamla kungariket Jugoslavien 1929, genom uppdelning i ett serbiskt och ett kroatiskt område genom " Sporazum" -fördraget 1939 och genom att området tilldelades den nazistiska satellitstaten Kroatien 1941.
Den viktigaste anledningen till att befrielserörelsen under ledning av Tito 1945 valde att inrätta ytterligare en delstat, Bosnien och Hercegovina, mellan Serbien och Kroatien var att de såg detta område som smältdegel för att få ett enda serbokroatiskt folk till stånd. En gång skulle Serbien, Kroatien, Bosnien och Montenegro smälta samman till en stor serbokroatisk delstat som inom det federala Jugoslavien skulle ha samma dominerande ställning som Ryssland inom Sovjetunionen. Denna roll som smältdegel misslyckades. Precis som i det gamla Jugoslavien utgörs majoriteten av befolkningen av serber och kroater, och deras lojalitet ligger hos de nya grannstaterna Serbien eller Kroatien. De känner sig med orätt avskurna från dessa.
Jag får intryck av att vi fortfarande tar alldeles för lite hänsyn till detta faktum, trots den federalisering av Bosnien som avtalades i Dayton. Ekonomiskt stöd är nödvändigt, men utan villkoret att gemensamma förvaltningsmyndigheter skall förstärkas. Om EU i Belgien skulle ge bidrag till att överföra befogenheter från Flandern och Vallonien till federationen skulle det även där väcka avsky.
Betänkande (A5-0386/2001) av Lagendijk och betänkandena (A5-0385, 0410, 0411/2001) av Färm

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi har röstat emot dessa betänkanden, som endast är ett finansiellt uttryck för de imperialistiska stormakternas politik i den här delen av världen. Detta påstådda " stöd" till Balkan syftar i själva verket till att " stödja betalningsbalansen och hjälpa till att lindra landets ekonomiska begränsningar gentemot utlandet" , vilket beskrivs i ett av betänkandena av Färm (Makedonien).
Stormakterna bär ett stort ansvar för söndringen av f.d. Jugoslavien. De är skyldiga till de bombningar som inte endast drabbade de regioner man riktade in sig på, utan också grannregionerna, om så bara för att man fördrev en del av Kosovos befolkning i landsflykt. Deras diplomati med variabel geometri, som innebär att de stöder än den ene, än den andre genom att spela på etniska motsättningar och därigenom underblåsa dem, medför inte fred till regionen, utan sår i stället frö till krig.
Vår röst mot detta betänkande ger uttryck för vårt motstånd till de imperialistiska makternas hela Balkanpolitik och deras interventioner.

Fatuzzo
Fru talman! Jag är inte nöjd med dokumentet om Europeiska unionens framtid och rådsmötet i Laeken, även om jag röstade för det, för man säger inte att Europeiska unionen i framtiden skall ha behörighet att stifta lagar om de europeiska pensionssystemen. Alla de femton medlemsstaterna och de tolv som har sökt medlemskap i Europeiska unionen har pensionssystem som uppvisar underskott. Nationalstaterna har inte klarat att administrera sina fondmedel. Finns det något bättre bevis för att endast Europeiska unionen kan lösa problemen med löntagare som överlämnar sina pengar till nationalstaterna och sedan inte får tillbaka dem när de blir gamla? Jag hoppas, jag är säker på att Europeiska unionen kommer att kunna sköta de europeiska medborgarnas pensionsfonder bättre.

Crowley
Med hänsyn till detta betänkande om Europeiska unionens framtid, och särskilt Europeiska rådets möte i Laeken, finns det ett antal frågor som jag skulle kunna förespråka, eftersom vi vill dra upp linjerna för en ny och mer dynamisk framtid för Europeiska unionen. Men att lägga fram och att anta förslag som endast delvis är förenliga med en konstitution för Europas framtid, som fungerar på antagandet att detta kommer att ske hur som helst, utan att beakta eller rådfråga folket, är oacceptabelt. Man har också nämnt det demokratiska underskottet och behovet av att fläta samman alla samhällets band.
Med en konvention kommer vi att få ett utvalt fåtal icke-statliga organisationer som antagligen skall företräda majoriteten av Europeiska unionens befolkning. Men när det gäller att genomföra det som denna konvention leder till, hur många länder kommer då att hålla en folkomröstning för att tillåta ett fullständigt demokratiskt stöd för den framtid som landet vill ha? Det var därför som jag lade ner min röst i den slutliga omröstningen om detta särskilda betänkande.

Dehousse
Skälen till att jag inte har kunnat avge en positiv röst för resolutionen om unionens framtid är många, och här skall jag bara uppehålla mig vid två av dem. För det första bör parlamentet upphöra att visa överdriven blygsamhet genom att inte konfrontera de avgörande frågorna för det europeiska byggets framtid, och genom att begränsa sig till att ge högst kosmetiska anvisningar till dem som i realiteten kommer att fylla våra funktioner. Dessutom skadar parlamentet sig självt när det prioriterar parlamentarisk erfarenhet hos konventets framtida ordförande till nackdel för dennes verkställande kompetens, samtidigt som kommissionen, särskilt kommissionär Barnier, så snart tillfälle ges framhåller att regeringarnas förtroende för konventets ordförande är en avgörande faktor för den framgång som man hoppas att konventet kommer att få.

Berthu
. (FR) För att avge ett yttrande om förberedelserna inför nästa regeringskonferens har Europaparlamentet antagit en mycket märklig resolution. Man bemödar sig inte ens om att nämna de fyra frågor som enligt rådet i Nice skall utgöra grunden för den framtida diskussionen (fördelning av befogenheter, förenkling, stadgan om de grundläggande rättigheterna, de nationella parlamentens roll), utan ägnar sig åt en lång uppräkning av federalisternas traditionella krav på alla områden. Man kröner det hela genom att begära en " konstitution för unionen" , ord som inte förekommer i slutsatserna från Nice, men som enligt parlamentet ändå bör utgöra regeringskonferensens " mål" .
Det skulle ha varit bättre om Europaparlamentet hade gjort en seriös analys av förklaring nr 23 från rådet i Nice, där man inte nämner målet om en europeisk konstitution, men däremot målet att förbättra " unionens demokratiska legitimitet och öppenhet" , vilket för oss framstår som något helt annat, ja t.o.m. motsatsen. En konstitution skulle faktiskt innebära att en högre överstatlig makt inrättades, även när det gäller grundläggande frågor, vilket skulle leda till att Europa fjärmade sig ännu mer från sina befolkningar och att dess legitimitet försvagades ytterligare.
Lutade inte rådet i Nice snarare åt ett annat mål, med tanke på att man nämnde " de nationella parlamentens roll i den europeiska strukturen" bland de fyra frågor som prioriteras på den framtida regeringskonferensens dagordning? Detta " i" visar att det som för närvarande är brådskande ligger i att åter få de nationella parlamenten att träda " in i" de europeiska beslutsmekanismerna, i syfte att återknyta banden med befolkningarna.
Men Europaparlamentet befinner sig långt ifrån denna avgörande debatt, eftersom resolutionen inte ägnar ett ord åt detta. Visst kan Europeiska rådet i Laeken alltid, om det så vill, också försvinna upp i de federalistiska skyarna, men vårt råd är att det i stället - om det vill bemöta Europas verkliga problem - följer den linje som påbörjades av rådet i Nice.

Bordes och Cauquil
. (FR) Det sägs att man skall " sammanfatta de senaste månadernas utveckling och förbereda framtiden" vid detta toppmöte. För Europeiska unionens arbetstagare innehåller en sådan sammanfattning tiotusentals uppsägningar vid Moulinex, Sabena, AOM, Danone, i IT-relaterade företag och er förment nya ekonomi, där man avskedar fortare än man anställer. För de breda folklagren innehåller en sådan sammanfattning outhärdlig arbetslöshet, ökad osäkerhet och fattigdom, analfabetism och avsaknad av hälso- och sjukvård.
När föredragandena önskar att man skall beakta " de politiska, ekonomiska och sociala framstegen, medborgarnas [...] säkerhet och välstånd" genom att " inrätta ett välbalanserat ekonomiskt och monetärt system genom att befästa politiken för ekonomisk och social sammanhållning [...] och samordna medlemsstaternas ekonomiska politik" , gör de inte annat än upprepar de tomma ord som används av alla dem som inte vet vad fruktan för arbetslöshet och ovisshet inför morgondagen innebär.
När det för övrigt gäller inrättandet av ett konvent med uppdraget att förbereda Europas framtid och en revidering av fördragen har man, i Frankrike, bara hört sig för med en enda person angående uppgiften att leda konventet, Giscard d'Estaing, vilket visar att detta konvent kommer att befinna sig långt ifrån de europeiska arbetstagarnas och de arbetande folkens intressen.
Vi har röstat emot.

Figueiredo
. (PT) Betänkandet är en del av den strategi som drivs av dem som satsar på nästa regeringskonferens för att ta ännu ett kvalitativt och betydelsefullt steg mot en federalistiska integrering av EU, under de stora makternas dominans, vilket av nödvändighet kommer att äventyra suveräniteten för länder som Portugal. Man insisterar på att skynda på förberedelserna av ett nytt fördrag som fördjupar den federalistiska integrationen och " glömmer" läxorna och de politiska konsekvenser det fick när det irländska folket förkastade Nicefördraget.
Bland många andra aspekter som jag är kritisk emot är att man försvarar skapandet av ett " konvent" , vilket vissa betraktar som någon slags " konstituerande församling" ; detta ser man som en förutsättning för att regeringarna och de nationella parlamenten skall kunna utöva sina exklusiva befogenheter när det gäller fördragsrevisionen. Sammansättningen skulle dock bara garanteras de stora partierna i länderna, och därmed utestänga partier med andra politiska ståndpunkter vad det gäller Europa, vilket hotar pluralismen och ett verkligt oberoende och demokratiskt deltagande från de nationella parlamenten.
Därför röstar jag emot det.

Hyland
. (EN) Jag vill att det skall noteras att jag röstade emot ett antal av de förslag som lades fram i Leinens och Mendez de Vigos betänkande om toppmötet i Laeken.
Jag skulle vilja betona det faktum att jag röstade emot punkt 4 d, i vilken ett " avskaffande av åtskillnaden mellan obligatoriska och icke obligatoriska utgifter" påkallas. Det är återigen ett besynnerligt angrepp mot den gemensamma jordbrukspolitiken, som har fungerat bra. Jag anser inte att en sådan utveckling ligger i det bästa intresset för unionens framtid. Den gemensamma jordbrukspolitiken utgör den grundval på vilken gemenskapen byggdes. Den utgör fortfarande en visshet i ett svårt ekonomiskt klimat.
Till följd av antagandet av denna text och andra förslag, lade jag ner min röst i den slutliga omröstningen. Jag beklagar djupt att 430 av kammarens ledamöter röstade emot denna grundläggande inriktning i den gemensamma jordbrukspolitiken, som jag redogjorde för tidigare.
Europeiska unionen har fungerat som en skyddande mur mot ekonomiska nedgångar i det förflutna. Detta har varit mycket fördelaktigt för mitt eget land, Irland, och jag vet att det i framtiden kommer att fortsätta att fungera som ett kraftverk för Europas medborgare. Men vi borde inte förstöra de goda strukturerna och lämna lantbrukarna och deras familjer på egen hand.

Korakas
. (EL) Det är uppenbart att framtidsplanerna för EU är genomsyrade av avsikten att ännu mer tjäna storfinansens intressen och att befästa den imperialistiska nya ordningen. Vidare främjas en ohämmat nyliberal politik med allt vad detta innebär för folket. Det är följaktligen nödvändigt att arbetstagarnas motstånd - och folkens som helhet - utvecklas och blir större, omfattar fler samt blir mer kraftfullt så att man sätter ett stopp för framdrivandet av denna politik och att inriktningen ändras i grunden.
Ett framtidsperspektiv med en militarisering av Europa, inskränkning av det nationella oberoendet och folkens suveränitet, en väsentlig begränsning av medborgarnas sociala och demokratiska rättigheter samt en direkt attack på arbetarrörelsen och på arbetstagarnas levnadsnivå är fortfarande det centrala målet för den nya reform som Europeiska rådets möte i Laeken och senare regeringskonferensen har eftersträvat.
Ett brett deltagande av nationella och europeiska aktörer och organ - vilket föreslås - ändrar inte eller gör slut på denna politik utan på så vis försäkrar man sig om medskyldiga till att denna politik genomförs. Ett deltagande av alla dessa aktörer ändrar inte det väsentliga i diskussionen och ger inte heller en verklig möjlighet till ingripande eftersom endast de tidigare nämnda kommer att vara beslutsfattande och de senare endast rådgivande. Deras deltagande ger å andra sidan möjligheten för de rådande makterna att fortsätta och ytterligare genomföra sin planer med en legal fasad och på ett skenbart demokratiskt sätt. Man försöker ta udden av det väntade folkliga motstånd som uppstod vid tidigare revideringar av fördragen i Maastricht, Amsterdam och Nice. Därför prövar man återigen samma metod som användes även angående den så kallade " rättighetsstadgan" .
Resultaten av denna metod prövades emellertid i praktiken och det visade sig att det breda deltagandet inte ledde till att de individuella och sociala rättigheterna befästes och utökades i enlighet med samtida behov utan att dessa rättigheter tvärtom inskränktes i enlighet med order från storfinansen vilket framkallade starka folkliga protester.
Arbetstagarna kämpar och kommer att fortsätta kämpa för att begränsa de negativa följderna av dessa planer och beslut och i denna kamp kommer de att använda alla möjligheter som finns. De låter sig emellertid inte luras eller vilseföras och deras kamp blir alltmer intensiv och deras motattack alltmer väsentlig och kraftfull för ett annat Europa samt för andra folkliga institutioner som skall tjäna arbetstagarnas egna intressen, freden och samarbetet på grundval av den ömsesidiga nyttan samt den verkliga och inte den ytliga respekten för alla deras individuella och kollektiva rättigheter.

Meijer
. (NL) Om vi betraktar EU som en enda superstat i stället för en partnersamverkan mellan fria folk som vill ta itu med sina gränsöverskridande problem tillsammans, måste vi konstatera att denna stat uppvisar en hel del demokratiska brister. Mycket bestäms vid hemliga överläggningar mellan de styrande i de uppslukade medlemsstaterna. Om de medverkar till beslut som strider mot deras nationella parlaments önskemål kan de alltid ge de andra medlemsstaterna skulden för de val som gjorts.
Superstaten har visserligen ett direktvalt parlament som får diskutera allting, men detta parlament har till skillnad från de nationella parlamenten ingen initiativrätt och lika lite sista ordet i fråga om lagstiftning, budget och koalitionsbildning. När allt kommer omkring har parlamentet möjlighet att agera mot Europeiska kommissionens lagtexter enbart om antalet som röstar för är fler än det sammanlagda antalet frånvarande, nedlagda röster och röster emot.
Tack vare denna brist på demokrati har stora företag mycket större inflytande och de individuella medborgarna eller deras organisationer mycket mindre inflytande än i en normal demokrati. Båda föredragandena väljer med rätta mer demokrati. Samtidigt väljer de också att fortsätta den mångåriga utvecklingen mot större likriktning och centralisering. EU:s invånare har inget att vinna på att mer makt läggs på en storskalig administrativ nivå som är svår att påverka. Därför avvisar mitt parti, socialistpartiet i Nederländerna, den sidan av förslagen.

Poos
. (FR) Betänkandet av Leinen och Méndez de Vigo har med rätta fått ett massivt stöd i plenarkammaren.
Genom att föreslå en mer demokratisk, öppnare och effektivare metod för att reformera fördraget, försöker Europaparlamentet finna ett botemedel för ett faktum som bekräftas av samtliga opinionsundersökningar: medborgarna är likgiltiga inför det europeiska bygget.
Vi får hoppas på att man vid toppmötet i Laeken lyckas skapa de villkor som krävs för ett mera logiskt och välbalanserat institutionellt projekt, med hjälp av konventets mandat.
Medborgarna kommer återigen att känna igen sig i det europeiska projektet om deltagarna vid toppmötet lyckas presentera politiska mål som det är värdefullt och nödvändigt att kämpa för.
För att förverkliga dessa mål behöver vi knappast inrätta nya institutioner. Det räcker med att förbättra dem vi har, och få dem att fungera bättre.

Schleicher
. (DE) Jag välkomnar föredragarnas goda arbete och har därför också röstat för betänkandet. Dock vill jag anmärka på att det i samband med denna fråga nu för andra gången har uppstått problem med begreppen " författning" och " författningsfördrag" .
Vid omröstningen i plenum den 31 maj 2001 om Méndez de Vigos och Seguros betänkande om Nicefördraget och unionens framtid, krävdes det en officiell rättelse i protokollet med den korrekta texten " författningsfördrag" .
På grund av att det förelåg olika underlag inför omröstningen - kompromissförslagen fanns endast på engelska och franska - dök samma problem upp i utskottet för konstitutionella frågor i samband med omröstningen om Leinens och Méndez de Vigos betänkande om Europeiska rådets möte i Laeken och Europeiska unionens framtid, detta var i Strasbourg den 22 oktober 2001. Trots ett ingripande från min sida kunde problemet inte lösas genom en språklig rättelse i efterhand.
Jag ber presidiet kontrollera detta.
Betänkande (A5-0399/2001) av Kaufmann

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för även Sylvia-Yvonne Kaufmanns betänkande om europeisk governance, i vilket man på sidan 12, sista raden, under punkt 21 kan läsa att man vill att de röstförklaringar som ledamöterna i Europeiska rådet avger i samband med omröstningarna skall offentliggöras, vilket inte sker i dag. Jag understryker med tillfredsställelse att Europaparlamentet däremot inte bara tillåter och använder sig av detta system utan också sätter en ära i att tillåta sina ledamöter att göra röstförklaringar. Eftersom jag är en av dessa ledamöter tycker jag att man också i Europeiska rådet bör få veta varför de europeiska ministrarna röstade på det ena eller det andra sättet.

Dehousse
När det gäller vitboken om styrelseformerna i EU har jag utan att tveka röstat för betänkandet av Kaufmann, eftersom det medför värdefulla rättelser av vissa misstag och inkonsekvenser i kommissionens dokument. Men det är trots allt beklagansvärt att parlamentet inte visar en starkare vilja på de olika punkter som behandlas illa i detta dokument, bl.a. när det gäller vår roll i samrådsprocessen med det civila samhället och kravet på en direkt och separat förhandling med regionala myndigheter å ena sidan, och å andra sidan med lokala myndigheter.

Berthu
. (FR) Redan den 4 september i år hade jag tillfälle att här i kammaren, inför ordförande Prodi, komma med en första reaktion på kommissionens vitbok om styrelseformerna i EU. Jag framförde en oro för att texten inte verkade behandla en demokratisk utveckling inom den representativa demokratins strukturerade ram. De därpå följande diskussionerna på alla håll och kanter har bekräftat denna kritik. Det bör sägas att rapportens titel " styrelseformerna" i EU, ett ord som knappast har en tydlig innebörd på något av Europeiska unionens språk, bara har ökat missförstånden. Men detta gjordes kanske med avsikt, för att sopa igen spåren. För ju mer man funderar över den, desto mindre oskyldig framstår vitboken.
Häri ser jag en inkonsekvens, en försummelse och en feltolkning.
Inkonsekvensen ligger i den princip som enligt vitboken (avsnitt IV, sidan 37) har inspirerat dess författare: " att integrera Europas folk med fullständig respekt för de enskilda nationella identiteterna" . Detta är lika motsägelsefullt som uttrycket " en federation av nationalstater" , myntat av Jacques Delors, som för övrigt står nära vitbokens huvudredaktör.
I den förvirring som detta leder till utesluts den europeiska beslutsprocessens huvudsakliga nav: nationalstaten. Förslaget i rapporten syftar faktiskt till att (sidan 38), " strukturera Europeiska unionens förhållande till det civila samhället" , utveckla samspelet med " regionala och lokala aktörer" , stärka allmänhetens tilltro till hur experter används, osv... Effekten av alla dessa åtgärder är att nationalstaterna kringgås; de försvinner ur rapportens synfält samtidigt som de borde vara en obligatorisk länk.
I vitboken verkar man slutligen tro att " styrelseformerna" kan fungera genom att man bortser från den representativa demokratin, vilket jag påpekade den 4 september. Betänkandet av Kaufmann, som kammaren har röstat igenom, rättar med bestämdhet till denna feltolkning, vilket vi gläder oss åt, men försummar att klargöra att den representativa demokratin i sin tur förvanskas, ja t.o.m. förvrängs, när den nationella demokratin inte står högst.

Okking och Sandbæk
. (DA) Junirörelsen och folkrörelsen mot EU har avstått från att rösta om Kaufmanns betänkande. Detta beror på att Junirörelsen även om betänkandet innehåller flera mycket positiva element inte kan rösta för ett betänkande där det föreslås så federalistiska åtgärder som i detta fall.
Betänkande (A5-0393/2001) av Bösch

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Böschs betänkande om skydd för gemenskapens ekonomiska intressen och kamp mot bedrägerier. Ni vet, fru talman, att de äldre och pensionärerna är de som oftast drabbas av bedrägerier. Om det är så mycket pengar som försvinner när Europeiska unionen förvaltar Europas pengar - tyvärr gick 2 028 miljoner euro förlorade på grund av bedrägerier under 2000 - är det säkerligen de svagaste människorna i Europeiska unionen som lider mest. Därför uppmanar jag kommissionen att lägga fram förslag som innebär att mer pengar satsas på att upptäcka bedrägerier innan de förverkligas.

Heaton-Harris
Jag instämmer i Crowleys senaste inlägg.
De brittiska konservativa, som utgör den europeiska demokratiska flygeln i PPE-DE-gruppen, röstade emot Bösch-betänkandet i sin helhet, eftersom den europeiska åklagarmyndigheten återigen nämns, och det finns uttryckliga anmärkningar för att överföra mer omfattande befogenheter på denna åklagarmyndighet när den väl har inrättats, vilket skulle leda till Corpus Juris.
Det är ganska otroligt att denna kammare, som är mån om att det europeiska projektet skall göra framsteg, är mycket nonchalant i sitt sätt att titta på det rättssystem som den försöker skapa för Europeiska unionens medborgare. Den europeiska åklagarmyndigheten har många problem, inte minst dem som Crowley tidigare nämnde i ett annat anförande, eftersom Storbritannien och Irland har ett fullständigt annorlunda rättssystem jämfört med den europeiska kontinenten.
De brittiska konservativa röstade återigen med stort nöje emot ännu ett betänkande.

Meijer
. (NL) EU står på grund av sin storskalighet långt från sina invånare. Det gör unionen till idealisk häckplats för uppkomsten av gynnande och normutmattning till förmån för en liten maktelit och dess omgivning. Denna elit tror att den står över de lagar som gäller för andra.
För otydliga och parasitiska företag visar det sig vara intressant att underhålla goda kontakter med ledamöterna av Europeiska kommissionen och med högre tjänstemän. År 1999 gav kommissionstjänstemannen Paul van Buitenen en inblick i detta i sin bok " Kamp för Europa" . Den onödiga cirkulationen av mycket pengar med hjälp av fonder inbjuder också till missbruk och förvirring. Varje myndighet och varje intressegrupp kommer ständigt att försöka få del av så mycket stödmedel som möjligt med maximal frihet vid fördelningen av dem. Denna hållning förändrar vi inte genom att hitta på allt fler byråkratiska förfaranden och föreskrifter.
Fonder måste vara inriktade på solidaritet med de ekonomiskt svagaste och omfördelning till förmån för de fattigaste regionerna, inte på förmynderi eller prestigeprojekt. Det är bättre om allt som inte uppfyller detta helt förblir inom de nationella myndigheternas penningflöde utan någon inblandning av tjänstemän i Bryssel. Jag delar föredragande Böschs kritik mot Europeiska kommissionen, att undersökningarna i fråga om bedrägeri och svågerpolitik har stagnerat och OLAF:s alltför begränsade slagkraft.

Turchi
. (IT) Kampen mot bedrägerier som skadar gemenskapens ekonomiska intressen måste av uppenbara skäl vara en av de prioriterade frågorna för Europeiska kommissionens verksamhet.
UEN-gruppen kan bara glädja sig åt de goda resultaten OLAF gav under 2000 och hoppas att denna verksamhet skall bära än mer frukt under kommande år. Det kräver de europeiska medborgarna, medlemsstaterna och naturligtvis alla parlamentets ledamöter - måste man anta.
UEN-gruppen och särskilt den italienska delegationen finner det dock omöjligt att rösta bifall till Böschs resolution, även om vi självfallet instämmer i delar av innehållet, de delar där man beskriver en politisk vilja att förbättra bedrägeribekämpningen.
Vi är särskilt mycket bestämt emot att man inför punkterna 32 och 35 i resolutionen, eftersom dessa punkter utgör en oacceptabel inblandning i ett medlemslands inre angelägenheter. Att man fäster uppmärksamheten på " de lagändringar som nyligen gjorts i Italien" - som i punkt 32 - och " uppmanar den italienska regeringen att inte längre vägra bevilja italienska åklagare tjänstledighet för att påta sig ledande uppgifter vid OLAF" - som i punkt 35 - är både till form och innehåll oacceptabel kritik eftersom den gäller ett medlemslands utövande av sin suveräna makt med full respekt för alla demokratiska regler.
Vi beklagar alltså med kraft att dessa båda punkter har införts i resolutionen, eftersom detta innebär ett farligt prejudikat i relationerna mellan Europaparlamentet och medlemsstaterna. Dessa relationer skall alltid kännetecknas av ömsesidig respekt för varandras ståndpunkter, också när dessa skiljer sig åt.
Avtalet med Egypten (B5-0740/2001)

Van den Bos och van der Laan
. (NL) Egypten är ett land där det är torftigt ställt med garantierna för skyddet av de mänskliga rättigheterna. Detta har på nytt framgått de senaste månaderna i det mycket olyckliga fallet med de 52 homosexuella männen som på grund av sin sexuella läggning arresterats och fängslats.
Trots våra parlamentsfrågor satte Europeiska kommissionen inte upp ämnet på dagordningen vid det senaste toppmötet med Mubarak. Det verkar som om människorättsfrågor kommer i bakgrunden när militära eller ekonomiska intressen står på spel.
Vi anser att det under dessa omständigheter inte är rätt att belöna Egypten för landets dåliga uppförande och har därför röstat emot.
Betänkande (A5-0391/2001) av Fiori

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade emot Fioris betänkande. Varför röstade jag emot, fru talman? Jag är för vetenskaplig forskning, men jag är orolig. Varför är jag orolig? Jag är orolig för att om man modifierar människans gener kommer det i framtiden att saknas någonting mycket viktigt i människans DNA-uppsättning. Vad är det viktigaste av allt i människans liv? Kärleken, fru talman! Tänk om vi i framtiden får mänskliga varelser som inte har förmågan att älska, i alla de former som kärleken tar sig uttryck? Vilket liv får då våra barn och barnbarn? Därför är jag emot all manipulation av människolivets uppkomst.

Borghezio
Herr talman! Det överraskande resultatet av omröstningen om Fioris betänkande kan tolkas på olika sätt. En sak är säker: det visar att parlamentet anser att man måste fundera igenom denna mycket känsliga fråga på djupet igen. Jag tar tillfället i akt att slå fast Lega Nord-Padanias klara ståndpunkt: vi är och kommer alltid att vara emot alla möjligheter till kloning av människor. Vår inställning grundar sig på övertygelsen att embryot som skapas är mänskligt liv från och med befruktningen och att alla ingrepp på embryot dödar det. Det finns alternativ för forskningen som är både etiskt accepterade och vetenskapligt giltiga, såsom forskning på stamceller som finns också i redan födda individer. Vi begär därför i detta sammanhang investeringar i forskning om och experiment med stamceller som tas ifrån individer efter födseln.

Posselt
Herr talman! Det har i dag visat sig att det ärade parlamentet inte är värdigt det utmärkta betänkandet från det tillfälliga utskottet för humangenetik. Anförda av en ohelig allians mellan socialister och liberaler har en majoritet i kammaren omintetgjort ett betänkande, som nästan alla till sist blev tvungna att rösta emot för att rädda kvar det utmärkta resultat som det tillfälliga utskottet för humangenetik kommit fram till, nämligen originaltexten till Fioris betänkande, och låta detta stå som en blinkande fyr för det europeiska skyddet för liv. Jag är stolt över att utskottet under nästan ett års tid har utarbetat detta storartade betänkande, som kommer att kvarstå som utskottets resultat av verklig expertis. Kammaren behöver lära sig att handskas värdigt med betänkandet. Jag vädjar till medborgarna och jag vädjar till de organisationer i EU som arbetar för det mänskliga skyddet och som nu äntligen börjar bli lika aktiva som de som arbetar för djurskyddet, att noga ge akt på hur kollegerna röstar och inleda diskussioner med oss för att få kammaren att hålla fast vid den linje man intog i samband med Gergo-betänkandet på 1980-talet, nämligen att ta ställning för livet, det mänskliga livet för människan. Från befruktning till naturlig död förtjänar människan vårt fulla skydd utan all form av relativisering!

Cappato
Herr talman! Parlamentet har frånsagt sig sitt ansvar som lagstiftande församling när det gäller Fioris betänkande, eftersom dess övervägande majoritet har försökt ta på sig ett ansvar som etisk och moralisk myndighet. Detta är skälet, roten till att det här utskottet för humangenetik misslyckades. Lyckligtvis har vi fortfarande Caudrons betänkande som åtminstone säger oss att Europeiska unionen också kan finansiera projekt som avser stamceller från övertaliga embryon. Om inte annat har vi garantier för att Europeiska unionen eller dess anvisningar inte kommer att tvinga oss att kasta celler som skulle kunna ge miljontals människor liv och hälsa i soporna. I övrigt får vi nu lita till de nationella lagstiftningarna. Vi hoppas att somliga kommer att vara klokare än andra, ha mindre vördnad för kyrkliga maktapparater som försöker pådyvla alla medborgare sin moral och sin etik, inte bara dem som utövar denna religion.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag tycker att det är ytterst beklagligt och ett missat tillfälle för parlamentet att detta betänkande inte har antagits.
Vad beror det på, herr talman? På det faktum att allt som hängde samman med betänkandet har skötts dåligt: vi hade under de första två faserna ett betänkande som var ganska liberalt - för liberalt för mig också -, och därefter fick vi här en slutomröstning som är mycket restriktiv.
Varför är det illa att vi inte har något betänkande? Det är illa eftersom vi för närvarande ger industrin fria händer: vi har inte avtalat någonting med varandra om den absolut nödvändiga ändringen av en patentlagstiftning som innebär att människornas möjligheter att bli botade begränsas. Inte heller har vi avtalat något om de genetiska testerna: vi har inte avtalat om att något sådant får krävas i europeiska länder vid tecknandet av en försäkring.
Herr talman! Det är ett missat tillfälle; vi har skött det dåligt, och jag tror inte att vi har gjort oss själva någon tjänst, och helt klart inte heller Europas medborgare, med det som nu har skett efter elva månader.

Dehousse
När det gäller betänkandet av Fiori och den resolution som är resultatet av detta betänkande, men också i stor utsträckning arbetet i det tillfälliga utskottet för humangenetikens problem, kunde jag inte annat än avge en negativ röst, på grund av de betydande motsägelser som finns i eller förbigås i resolutionen. Jag vill dock påpeka att denna röst inte ger rättvisa åt arbetet i utskottet, som har letts på ett anmärkningsvärt bra sätt av vår kollega Goebbels.
Jag delar de känslor som vår kollega Oomen-Ruijten med all rätt uttryckte. Dessutom vill jag säga att parlamentets totalt sett negativa omröstning uppenbarligen lättar allas samveten, men samtidigt lämnar de stora problemen orörda, de problem som ledde till att utskottet inrättades och som bara har växt alltsedan det inrättades, vilket visades genom de händelser som inträffade så sent som förra helgen.

Berthu
. (FR) Betänkandet av Fiori om humangenetikens etiska, juridiska, ekonomiska och sociala följder var ett bra betänkande, som vår kollega Elizabeth Monfort för övrigt har arbetat mycket med. Tyvärr har det förvanskats av ändringsförslag som i huvudsak har kommit från vänstern, vilka syftar till att undanröja alla moraliska spärrar för genforskningen. Därför vänder vi oss emot denna förvanskade text, och Europaparlamentet förkastade till vår stora glädje slutligen betänkandet genom att göra en omsvängning i sista minuten.
Intressant att fundera över är vilka slutsatser man bör dra, framför allt vad gäller omröstningen under föregående sammanträdesperiod om artikel 3 i ramprogrammet för forskning 2002-2006, vilket redogjordes för i betänkandet av Caudron. Med denna artikel skulle man fatta beslut om villkoren för Europeiska unionens subventioner av genforskning. Innan betänkandet av Fiori förelåg röstade man på så sätt igenom ett tämligen dunkelt och otillfredsställande ändringsförslag, som tycktes godkänna finansiering av forskning om terapeutisk kloning och forskning på embryonala stamceller.
Samma ändringsförslag, som man i dag har fört in i betänkandet av Fiori i syfte att förvanska det, offrades till sist när kammaren förkastade betänkandet i sin helhet. Den text som antogs under den föregående sammanträdesperioden förkastades under den innevarande perioden - det minsta man kan säga är att situationen är oklar.
Enligt vår mening måste man hålla sig till Europaparlamentets traditionella ståndpunkt, nämligen att terapeutisk kloning och forskning på embryon skall vara förbjudet, i enlighet med en rättfärdig syn på människans värdighet.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi har röstat emot detta betänkande, som trots ändringsförslagen inte är möjligt att godta. Att den innehåller enorma vetenskapliga misstag är inte det allvarligaste. Det är från början till slut framför allt format av en dunkel syn på vetenskapen och dess tillämpningar. Kan vissa slag av forskning leda till avarter? Utan tvekan, framför allt i ett samhälle där vetenskapen tillämpas av privata företag med målet att göra vinst. Men varför vilja förbjuda vissa forskningsområden som har en koppling till genforskningen, varför vilja beröva vissa forskare offentlig finansiering, vilkas arbeten - det kommer framtiden att utvisa - kan vara avgörande för en förbättring av oräkneliga människors liv?
Vi har röstat för några goda avsikter i texten, de som inte är rent teoretiska, framför allt när det gäller skyddet av arbetstagare, funktionshindrade och personer med sällsynta sjukdomar. Men vi ifrågasätter hela sättet att gå till väga, den klerikala, reaktionära och kvinnofientliga inspirationen. Vi avvisar allt som går emot kvinnors rätt att bestämma över sin egen kropp och att välja att fullfölja en graviditet eller inte. När det gäller patent är vi inte bara emot varje tanke på möjligheten att patentskydda levande organismer, utan också de lika motbjudande patent på medicinska produkter som undanhåller vård för miljoner människor som är alltför fattiga för att kunna betala. Mer allmänt sett är vi emot alla former av patent på uppfinningar som inte syftar till att ge uppfinnaren ett skydd, utan till att garantera monopolvinster för de kapitalistiska grupper som saluför dem.
Det är inte forskningen som skall hållas tillbaka, i stället skall man sätta stopp för den ekonomi som grundas på vinst. Eftersom vi har tilltro till mänsklighetens förmåga att en dag ta herraväldet över sin ekonomi och sitt samhällsliv genom att frigöra sig från det privata ägandets hämsko, vill vi hävda vår tilltro till forskarnas arbeten och till det som vetenskapen skulle kunna tillföra ett samhälle som har gjort sig kvitt exploateringen, kapitalets herravälde och obskurantismen.

de La Perriere
. (FR) Behandlingen av Fioris betänkande och resolution har kännetecknats av en brutal konfrontation mellan dem som främjar en instrumentalisering av livet och embryon och dem som försvarar sin mänsklighet, och således integritet.
Denna stormiga debatt har i hög grad ägt rum mot bakgrund av en förvirring när det gäller värden, vilket bekräftar den historiska skörheten i grunderna för vår humanistiska och kristna civilisation gentemot vetenskapstrons och materialismens förenade attack.
Denna värdeförvirring i Europa och inom medlemsstaterna har hittills förhindrat varje möjlighet att fastställa en status för embryot, vilket jag beklagar.
Samtidigt som vetenskapen bevisar att användningen av vuxna stamceller gör användningen av embryonala stamceller meningslös, envisas man enligt rådande vetenskapliga åsikter med att vilja kränka " livets helgd" genom att främja en instrumentalisering av det mänskliga embryot. Detta är verkligen ett bevis för att de som försvarar humaniteten i livets alla utvecklingsskeden konfronteras med en verklig ideologi, som inte bara är avhumaniserande, utan också iklädd en falsk humanism och realism.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat för detta betänkande.
Jag beklagar verkligen att betänkandet av Fiori om " humangenetikens etiska, juridiska, ekonomiska och sociala följder" förkastades i plenum.
Den problematik som hänger samman med humangenetiken får inte behandlas i känslomässiga och inskränkande termer. Men detta är vad som tycks ha väglett en majoritet av de europeiska parlamentariker som har uttalat sig emot denna väl avvägda text.
Denna omröstning markerar ett stillestånd för den europeiska forskningen, något som saknar tidigare motsvarighet. Unionen kommer således att hamna långt efter sina internationella partner och lämna många frågor obesvarade.
Med hänsyn till de viktiga grundläggande principer och universella värden som vi försvarar hade Europaparlamentet möjlighet att helt och hållet utesluta riskerna för eugenik och kloning för reproduktiva ändamål, och samtidigt inrätta solida juridiska skyddsanordningar för att reglera det som är möjligt och godtagbart inom genforskningen.
Genom att inte ta ställning i ett så pass aktuellt ämne har Europaparlamentet brustit i mod. Denna situation är desto mer beklaglig eftersom man vet att många sjuka väntar på utvecklingen av nya terapier, som utgör en möjlighet för många av dem.

Lulling
Jag har röstat för direktivet från 1998 om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar, vilket jag har tyckt vara helt i sin ordning, även om det i likhet med de flesta dokument som vi röstar om säkert kan förbättras. Direktivet är dock nödvändigt eftersom vi inte har råd med en juridisk lucka på detta område om vi skall förbli konkurrenskraftiga i den internationella forskningen, vilket säkert inte blir fallet om vi inte ger biotekniska uppfinningar ett rättsligt skydd och ger spelrum åt forskningen.
Detta spelrum får dock inte leda till att de etiska gränserna överträds.
Med tanke på människor som i dag lider av hittills obotliga sjukdomar och deras förhoppningar på terapin är jag av den åsikten att även kyrkan måste förhålla sig öppet när det handlar om att inrätta och tillämpa nya bot och metoder för svårt sjuka människor.
Forskning på existerande stamceller och stödet till detta (vilket även USA:s president Bush föredrar) bör tillåtas i den grundläggande forskningen i hela Europa. Dock bör forskningen på vuxna stamceller och stamceller från foster prioriteras.
Användningen av stamceller i terapeutiskt syfte är på frammarsch som potentiellt revolutionära nya metoder för att behandla sjukdomar och skador. Målet med denna terapi är att utveckla differenta celler eller vävnader för transplantation hos patienter med sjukdomar som diabetes, Alzheimer, Parkinsons sjukdom, infarkt med flera, det vill säga sjukdomar som det i dag saknas en effektiv terapi eller behandling för.
För mig står det fullständigt klart att det endast kan bli aktuellt med redan framtagna stamcellslinjer som kan bevaras och förökas genom odling. För mig är en riktad produktion av embryon i forskningssyfte detsamma som att överträda de etiska gränserna. Detta får inte förekomma.

McNally
. (EN) Fiori-betänkandet är, även i sin ändrade utformning, ett virrigt och ohjälpsamt bidrag till den allmänna diskussionen om stamcellsforskning och andra frågor som kommer av utvecklingen inom den medicinska forskningen. Beslut av denna karaktär är till stor del en fråga för medlemsstaterna och Europaparlamentet måste respektera subsidiariteten. Förenade kungariket har till exempel med all rätt fört sin egen diskussion om stamcellsforskning och har kommit till slutsatsen att ett strängt reglerat forskningsprogram slutligen kommer att gynna dem som lider av sjukdomar som är mycket invalidiserande och plågsamma. Förenade kungariket har med framgång genomfört patentdirektivet, vilket alla medlemsstater borde ha gjort, och skillnaden mellan uppfinningar och upptäckter förstås mycket tydligt. Ingen omprövning eller något försök att ändra direktivet är lämpligt. Av dessa skäl har ledamöter från det europeiska parlamentets Labourparti röstat emot Fiori-betänkandet.

Montfort
. (FR) Betänkandet av Fiori markerar ett historiskt försök i Europeiska unionen att få en gemensam ståndpunkt antagen om det som utgör civilisationernas grund: definitionen av människan och hennes värdighet.
Vi har bevittnat en hätsk strid mellan dem som försvarar människans odelade och icke-förhandlingsbara värdighet, däribland jag själv, och dem som förespråkar en vetenskapstrogen ideologi uppblandad med materialism.
När betänkandet förkastades med 400 röster mot 37, gav parlamentet självt ett uppenbart och obestridligt bevis för den europeiska parlamentarismens begränsningar.
Tillsammans avvisade ledamöterna alla kompromisslösningar, vilket utgör en filosofins seger över den politiska logiken. Det gläder mig.
Detta är beviset för att Europaparlamentet, som skall vara EU:s " demokratiska organ" , inte har någon institutionell legitimitet eller politisk kapacitet att driva igenom en gemensam ståndpunkt om vad som grundar " människans natur" och värdighet.
Med denna omröstning har Europaparlamentet bevisat att det endast är staterna som kan utgöra en lämplig ram för behandling av ytterst viktiga frågor, med respekt för den kulturella och andliga tradition som ligger till grund för vår civilisation.

Moreira da Silva
(PPE-DE), skriftlig. (PT) Jag försvarar det europeiska förbudet för att skapa mänskliga embryon för kloning (såväl för terapeutiska som reproduktiva ändamål). Detta av två skäl:
1) Vi får inte sluta kämpa för att få fram tekniska framsteg som kan få fram samma fördelar som från hantering av mänskliga embryon men utan dessa etiska konsekvenser. Det vore ett misstag om lagstiftaren, för att man så gärna vill ge grönt ljus för denna teknik, gav upp sin skyldighet att lagstifta på ett kraftfullt sätt, för lång tid (vilket på ett område med så snabb utveckling är ännu viktigare), och ge vetenskapsmännen och industrin signaler om att de bör välja att utveckla teknik varav en del i dag är outvecklad och mycket dyr (som arbete med vuxna stamceller), men där det fortfarande finns ett stort område att utforska.
2) Skapandet av embryon genom överföring av cellkärnan skulle underlätta reproduktiv kloning (vilket det råder enhällighet om är onormalt). Det var för övrigt av detta skäl som den engelska författningsdomstolen denna vecka avvisade en lag som gav tillstånd till terapeutisk kloning.
Men detta förbud bör ändå innehålla tre undantag (starkt kontrollerade och reglerade):
forskning på övertaliga embryon (skapade för in vitrobefruktning men vars implantering av embryon i de genetiska föräldrarna inte längre är möjlig och därför är de nedfrysta och ämnade att förstöras),
forskning på 64 redan existerande cellinjer bör tillåtas,
forskning på stamceller från embryon eller foster från missfall eller terapeutiska aborter bör tillåtas.

Patrie
. (FR) Jag har röstat emot den resolution som grundas på detta betänkande, såsom den har ändrats, i likhet med mina kamrater i den franska socialistiska delegationen och parlamentets Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, eftersom jag konstaterade att Europaparlamentet inte har lyckats få fram en rimlig och samförståndspräglad ståndpunkt om humangenetikens grundläggande etiska och juridiska frågor, vilket jag beklagar.
Dessutom anser jag att denna text är inkonsekvent och det på flera punkter som är motstridande, t.ex. när det gäller finansiering av forskning på embryonala stamceller och om användning av övertaliga embryon.
Denna negativa röst illustrerar föredragandens och det tillfälliga utskottets oförmåga att föra denna debatt i hamn, även om den är svår. Att Europaparlamentet inte yttrar sig är skadligt, särskilt med tanke på att detta sker vid en tidpunkt då somliga medlemsstater kommer att behöva införliva direktivet om möjligheten till patentskydd för levande organismer i sin nationella lagstiftning, och således ändra på sin lagstiftning på det här området.
Jag ville ge mitt stöd till en fri forskning, särskilt när det gäller genforskning och forskning på övertaliga embryonala stamceller. Trots att denna typ av forskning medför osäkerheter och risker vore det viktigt att det beslutades om bestämmelser och finansiering för gemenskapen, så att man inte låter den privata forskningen få monopol på det här området.

Sacrédeus
 - Fioris betänkande tar ställning till många svåra frågor om humangenetiken, bl.a. vilka etiska principer som bör gälla inom detta område.
Som kristdemokrat anser jag att vi behöver etiska ramar i samhället. Den mest grundläggande av dessa aspekter är respekten för människovärdet. Hur behjärtansvärt målet än kan vara, rättfärdigar det inte att vi använder människor som medel.
Kloning är därför inte berättigad i någon form, vare sig man väljer att kalla den för terapeutisk eller reproduktiv. Det går inte att göra en sådan gränsdragning, eftersom terapeutisk kloning inte är något annat än reproduktiv kloning i dess begynnelse, då man redan från början bestämt sig för att förstöra det embryo som blir frukten av cellkärnans förflyttning. I embryot finns redan allt som behövs för den mänskliga varelsen. Fram till födseln, och även senare, utvecklas vi inte till människor, utan som människor.
Forskning där embryonala stamceller används är etiskt mycket kontroversiell och dessutom förbjuden i fyra av medlemsländerna (Tyskland, Österrike, Irland och Portugal). Detta är inte fallet när det gäller användningen av vuxna stamceller. Det är därför min åsikt att forskning som använder vuxna stamceller bör prioriteras, medan den etiskt mycket kontroversiella embryonala stamcellsforskningen inte skall tilldelas medel från ramprogrammet. Inom ramen för subsidiaritetsprincipen utesluter inte det att nationella regeringar kan göra sitt val att stödja forskningen.
Medlen inom ramprogrammet är trots allt begränsade. Vi tvingas göra prioriteringar. Då bör inte forskning som är så etiskt kontroversiell, och dessutom uppenbart strider mot flera medlemsländers lagstiftning, stödjas. Jag har därför valt att stödja betänkandet som det förelåg före behandlingen i plenum, i linje med hur jag röstade för betänkandet av Caudron om det sjätte ramprogrammet.

Souchet
. (FR) Det finns grundläggande frågor där själva begreppet kompromiss inte är relevant och som ställer oss inför radikala val. Detta gäller humangenetiken, som äventyrar människans icke-förhandlingsbara värdighet.
Skiljelinjerna inom parlamentet framkom tydligt i samband med omröstningen om betänkandet av Fiori. Det finns en liberal, frihetsivrande linje som instrumentaliserar flaggskeppet den fria forskningen och åberopar den s.k. nödvändigheten av att inte låta Förenta staterna få ett försprång, med syftet att man skall kunna begära att Europeiska unionen finansierar forskning på embryonala stamceller och övertaliga embryon. Detta skulle öppna fördämningarna för ett förtingligande och en kommersialisering av det gryende människolivet, ända till det yttersta sköra, embryonala stadiet, vilket skulle leda till en utveckling av verkliga embryoodlingar, där man skapar mänskliga embryon med det enda ändamålet att döda dem och odla deras celler.
En s.k. kompromisslinje framstår som särskilt hycklande och utgör bara ett indirekt sätt att godkänna terapeutisk kloning. Den består i att godta finansiering av forskning om cellinjer som tagits fram utifrån embryonala stamceller, vilket förutsätter att embryon förstörs och att terapeutisk kloning faktiskt godkänns, eftersom cellinjerna inte har samma genetiska arv som den mottagare som bär på en obotlig sjukdom.
Den tredje ståndpunkten, den som vi stöder och som har försvarats med övertygelse och kompetens av Elizabeth Monfort, består i att avvisa alla undantag till respekten för människans värdighet, oavsett vilket utvecklingsskede hon befinner sig i. Vi begär att förbudet mot kloning upprätthålls och vi tillbakavisar den falska åtskillnaden mellan reproduktiv och terapeutisk kloning, eftersom det handlar om en och samma process. Vi begär ett förbud mot forskning på embryonala stamceller och övertaliga embryon och kräver ett enträget stöd till forskning på vuxna stamceller, vilken har särskilt lovande terapeutiska tillämpningar.

Thomas-Mauro
. (FR) Betänkandet av Fiori betecknade ett försök från vissa ledamöters sida att återinföra, i det europeiska politiska tänkandet, en påstådd hierarki när det gäller människors värdighet.
Enligt min uppfattning, och då ansluter jag mig till den euroepiska kulturella och andliga traditionen, är ingen hierarki möjlig att godta i fråga om människors värdighet.
Vare sig det handlar om sjuka eller funktionshindrade människor, i början eller i slutet av livet, har varje människa samma värdighet. Jag vänder mig således kategoriskt emot varje försök som syftar till att underkasta en del av mänskligheten till någon annans påstådda fördel.
Att människan eftersträvar total välgång har att göra med hennes storhet. Den vetenskapliga forskningen bidrar till det, samtidigt som den måste anpassa sig därefter.
Filosofin och historien lär oss att varje kompromiss om respekten för människan oundvikligen leder till ett förnekande av människan.
När allt kommer omkring är det med politiskt mod och en tydlig vision av vad som utgör människans värdighet och storhet som man gör det möjligt att oavbrutet upprätthålla en civilisation och framsteg med sann mänsklig karaktär.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 14.13.)

