
(1) 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! I går när ni talade till oss innan ni blev vald sade ni att vi måste göra oss av med alla gråzoner som skadar parlamentet. Ett beslut finner många ledamöter obegripligt, nämligen kvestorernas beslut av den 26 maj, som har inneburit att över tvåhundra avgående ledamöter av denna kammare har fortsatt att ta emot dagtraktamente. Jag skulle vilja be er att utreda denna sak och även att överväga om detta traktamente kan undanhållas, eftersom det har lett till att skattebetalarna ännu en gång tvingas hosta upp mellan 50 000 och 100 000 euro.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Martin. Vi skall undersöka saken och vid behov vidta lämpliga åtgärder. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om rapporten från Europeiska rådet och uttalandet från kommissionen – Europeiska rådets möte den 17, 18 och 29 juni 2004 – och uttalande av rådet – Det irländska ordförandeskapets verksamhetsperiod. 
Ahern, Bertie,
(Talman Borrell, ordförande Prodi, ärade ledamöter av Europaparlamentet, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att vara här i dag vid det nya Europaparlamentets första plenarsammanträde. Jag vill ta detta tillfälle i akt för att gratulera alla ledamöter, från alla Europeiska unionens 25 medlemsstater, till att de förra månaden valdes i det största överstatliga utövande av demokrati som världen någonsin har skådat. Att se bekanta och nya ansikten är lika trevligt.)
Herr talman! Jag ser att några ledamöter har svårigheter med att få sin tolkning till iriska. När iriskan blir fullständigt erkänd i EU kommer vi kanske att ha en svårighet mindre.
Det gläder mig mycket att vara här i dag vid det nya Europaparlamentets första plenarsammanträde. Jag vill ta detta tillfälle i akt att gratulera alla ledamöter, från alla Europeiska unionens 25 medlemsstater, till att de förra månaden valdes i det största överstatliga utövandet av demokrati som världen någonsin har skådat. Att se bekanta och nya ansikten är lika trevligt.
Talman Borrell! Jag vill även gratulera er till ni har valts till talman för Europaparlamentet och önska er lycka till. I Irland, och i synnerhet som avgående ordförandeskap, är vi mycket väl medvetna om den centrala och konstruktiva funktion som parlamentet fyller i Europeiska unionens arbete. Under vårt ordförandeskap kunde vi glädja åt oss en oerhörd samarbetsanda och ömsesidigt stödjande förbindelser med Europaparlamentet, vilket var en grundläggande faktor i genomförandet av många av vårt ordförandeskaps mål. Jag önskar er all lycka i utövandet av ert ämbete under de kommande åren.
Jag är här i dag för att rapportera om resultaten av Europeiska rådet i juni och om det irländska ordförandeskapets arbete under det första halvåret 2004. Innan jag gör detta vill jag emellertid skissera huvuddragen i de två nyckelprinciper som Irlands ordförandeskap bygger på och som även ligger till grund för Irlands allmänna inställning till EU-frågorna.
Den första och mest grundläggande princip som präglar vår strategi är att EU måste arbeta för medborgarna – och att det är viktigt att folket uppfattar EU på det sättet. Diskussionerna om EU-frågor glider alltför ofta över i jargong och teori. I och med detta löper debatten en verklig risk att förlora folkets uppmärksamhet, och att förlora våra medborgares stöd i sinom tid.
Europeiska unionen handlar inte om teori. Unionen har gjort och kommer att fortsätta att göra en verklig skillnad i EU-medborgarnas liv. Utan unionen skulle Europa inte ha kunnat återhämta sig från världskrigens förödelse. Utan unionen skulle Europa inte ha kunnat inrätta en pulserande inre marknad och en stabil gemensam valuta. Utan unionen skulle vi inte ha haft de ramar för socialt och miljömässigt skydd som utgör hörnstenarna i den europeiska modellen. Och, naturligtvis, utan unionen skulle vi inte ha kunnat ta emot och stödja de européer som har utstått ett halvt århundrades totalitärt förtryck.
Vi måste alla inrikta oss på att göra den nya utvidgade Europeiska unionen relevant och mottaglig för våra medborgare. För att göra detta måste vi inrikta oss på det som förenar oss i stället för det som skiljer oss åt. Vi måste inrikta oss på de frågor som är viktigast för medborgarna: arbetstillfällen, socialt och miljömässigt skydd, fred och säkerhet. Dessa frågor har varit beståndsdelarna i EU:s framgång. De måste även i fortsättningen stå i centrum för vår uppmärksamhet som ledare, lagstiftare och européer.
Den andra princip som underbyggde vår inställning till EU-frågorna var principen om rättvisa. Vare sig en medlemsstat är stor eller liten – som Irland är – är det viktigt med regler. Ännu viktigare är att dessa regler tillämpas rättvist, opartiskt och öppet. Europeiska unionen har skapat ett område där alla frågor som berör medborgarna respekteras, där allas identitet stärks och allas grundläggande intressen och rättigheter skyddas. Det är absolut nödvändigt att traditionerna jämställdhet, rättvisa och samarbete, som har varit Europeiska unionens huvudprinciper, förstärks i den nya utvidgade unionen.
När jag talade inför parlamentet i januari lade jag fram fem huvudarbetsområden för det irländska ordförandeskapet. Vi ville ha ett snabbt och framgångsrikt resultat av regeringskonferensens arbete. Vi ville ha en framgångsrik utvidgning, och vi ville göra framsteg i de pågående anslutningsförhandlingarna. Vi var fast beslutna att se till att Europeiska rådets vårmöte bidrog till att ge ny livskraft och styrka till Lissabonstrategin. Jag redogjorde detaljerat för denna fråga inför parlamentet i mars 2004. På området för rättsliga och inrikes frågor ville vi genomföra åtagandena i Amsterdamfördraget och Tammerforsprogrammet. Sist, men absolut inte minst, försökte vi ge Europeiska unionens externa dagordning förnyat sammanhang och ny drivkraft.
En av huvudfrågorna på vår dagordning, som jag till min glädje kan säga att vi nådde framgång med, var nomineringen av en ny ordförande för Europeiska kommissionen. José Manuel Durão Barroso deltog till fullo i sökandet efter nästa ordförande för kommissionen. Det var först mot slutet av processen som han tillät att hans namn kom upp som kandidat till tjänsten. Jag blev därför mycket glad över att Europeiska rådet enhälligt enades om att föreslå José Manuel Durão Barroso som sin kandidat till ordförande för Europeiska kommissionen.
Vid en sådan avgörande tidpunkt i unionens utveckling kunde vi inte ha funnit en bättre kandidat. José Manuel Durão Barroso är en man som har ledaregenskaper och beslutskraft. Han är en engagerad europé och har en djup förståelse för alla medlemsstaters intressen, stora som små, gamla som nya. Jag tvekar inte att rekommendera honom till er.
Jag är också glad över att det var möjligt att enas om andra viktiga utnämningar. Javier Solana, som har varit enastående i sina nuvarande funktioner, kommer att fortsätta på posten som rådets generalsekreterare, och Pierre de Boissieu kommer att fortsätta som ställföreträdande generalsekreterare. När den europeiska konstitutionen träder i kraft, efter det att den ratificerats i alla medlemsstater, kommer generalsekreteraren och den höge representanten Javier Solana att bli unionens första utrikesminister.
En särskild höjdpunkt under vårt ordförandeskap var naturligtvis den överenskommelse om en ny konstitution som vi nådde vid regeringskonferensen den 18 juni. Detta var kulmen på över två och ett halvt års arbete, vilket inleddes med Laekenförklaringen i december 2001. Den nya konstitutionen är ett bevis på det engagemang och den politiska vilja som finns hos alla deltagare i Europeiska konventet och i regeringskonferensen.
I dag vill jag ändå ge ett särskilt erkännande till Europaparlamentets arbete. Genom hela processen, i Europeiska konventet och under regeringskonferensen, har parlamentet visat ett djupt engagemang för Europeiska unionen och för de medborgare vars intressen det direkt företräder. Resultatet av konventets arbete – varav det mesta förblev oförändrat under regeringskonferensen – avspeglade i synnerhet många av de frågor som lades fram för diskussion av parlamentets företrädare.
Jag är även medveten om att samma positiva, flexibla och konstruktiva inställning rådde under hela regeringskonferensen. Jag vill särskilt erkänna parlamentets stora ansträngningar för att finna lösningar på frågor som är särskilt viktiga för det, och som det var nödvändigt att nå allmän enighet om. Det skulle inte ha varit möjligt att nå en slutlig överenskommelse utan parlamentets medverkan och engagemang. Jag vill varmt tacka er alla, i synnerhet Elmar Brok och Klaus Hänsch och naturligtvis Europaparlamentets förre talman, Pat Cox. De var till enorm hjälp och oerhört stöd och visade ett stort engagemang för mig och Dick Roche, min Europaminister, som är här med mig i dag. Vi uppskattar djupt all deras hjälp.
Vid det här laget känner ni alla väl till konstitutionens innehåll. Jag vill ändå belysa några av de grunddrag som gör den till ett så positivt steg framåt för unionen. Vi har i ett enda dokument tydligt lyckats fastställa vad unionen är och vad den gör. Vi har fastställt en uppsättning värderingar och mål som vi alla kan dela och som gör Europeiska unionen unik i världen.
Vi har stärkt Europeiska unionens demokratiska legitimitet genom att utöka Europaparlamentets befogenheter. Vi har också stärkt de nationella parlamentens roll och öppnat ministerrådet för mer offentlig granskning. Vi har klargjort befogenhetsfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna. Det är nu klart hur besluten fattas, och vem som har rätt att fatta dem. Subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna har också stärkts.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna ingår nu fullständigt i konstitutionen. Ett viktigt framsteg på området för mänskliga rättigheter är att unionens institutioner och medlemsstater kommer att vara bundna av stadgan när de tillämpar unionens lagstiftning, och unionens medborgare kommer att ha rätt till rättslig upprättelse om de anser att deras rättigheter inte har upprätthållits. Dessutom kommer unionen att ansluta sig till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, vilket kommer att bidra till att garantera konsekvens mellan domstolarna i Strasbourg och Luxemburg.
Vi har enats om en institutionell ram som fullständigt respekterar alla medlemsstaters rättigheter i alla unionens institutioner. Varje medlemsstat kommer att utse en medlem av kommissionen fram till 2014. Då kommer åtgärder att vidtas för en mindre kommission med ledamöter från två tredjedelar av medlemsstaterna som väljs på grundval av fullständigt jämbördig turordning, om inte Europeiska rådet enhälligt beslutar om en annan utformning. Vi har följaktligen tillhandahållit en grund för en effektiv kommission inför framtiden, något som, och jag vet att ni håller med mig, är av central vikt för unionen.
Principen om omröstning med dubbel majoritet, som är ett uttryck för den dubbla karaktären hos en union av stater och medborgare, kommer att genomföras på ett sätt som respekterar de frågor som alla deltagarna i regeringskonferensen anser vara viktiga och som ökar beslutsfattandets effektivitet. Arrangemanget av det nya ordförandeskapet, som sammanför tre medlemsstater för att genomföra ett överenskommet program, kommer att bidra till att rådet blir mer effektivt och ändamålsenligt. Den nya ständiga ordföranden för Europeiska rådet, utrikesministern och tjänsten för externa åtgärder kommer att stärka samordningen och ge unionen möjlighet att spela en effektivare roll i omvärlden.
Allt detta är anmärkningsvärda prestationer, som många trodde var omöjliga i början av konventets arbete. Jag tackar alla i konventet, alla som hjälpt oss, min goda kollega kommissionens ordförande Romano Prodi, hans kolleger som arbetade så hårt för att hjälpa oss i vårt arbete och naturligtvis Valéry Giscard d'Estaing, som var konventets ordförande. Arbete pågår nu för att förbereda texten för undertecknande av stats- och regeringscheferna den 29 oktober i Rom. Efter undertecknandet kommer uppmärksamheten att inriktas på ratificeringen, vilken bör vara avslutad senast den 1 november 2006.
Några medlemsstater kommer att hålla folkomröstningar, andra kommer att ratificera texten genom parlamentariska förfaranden. Oavsett vad medlemsstaterna väljer att göra åligger det oss alla att förklara vad konstitutionen innehåller och varför den kommer att bli så fördelaktig för unionen, medlemsstaterna och i synnerhet för våra medborgare. De frågor som lades fram vid Europeiska rådet i Laeken i december 2001 – hur vi skall göra unionen mer effektiv och ändamålsenlig, hur vi skall förbereda den för att fylla en effektivare funktion i omvärlden och hur unionen skall föras närmare sina medborgare – har besvarats väl. Vår nya konstitution kommer att göra oss rustade för att, med tillförsikt, möta de utmaningar som unionen står inför när den fortsätter att vidgas och fördjupas.
Under de senaste åren har unionen genomgått en långvarig och omfattande process för att ändra fördragen. Nu måste vi ha tillförsikt och se den nya konstitutionen som unionens grundval på samma sätt som Romfördraget har tjänat oss så väl i över ett halvt århundrade. Vi måste nu helt inrikta oss på att utforma och genomföra den politik som våra medborgare förväntar sig av oss.
Allteftersom vår union utvidgas kommer det att vara av central vikt att den fortsätter att fatta beslut som tjänar våra medborgares behov. Den nya europeiska konstitutionen kommer att göra det möjligt för oss att konstruktivt ta itu med unionens framtida utmaningar och möjligheter.
Under vårt halvår som ordförandeskap hade Irland äran och förmånen att den 1 maj välkomna tio nya medlemsstater in i Europeiska unionen. Vi markerade denna tilldragelse med en formell och symbolisk ceremoni – en ”välkomstdag” – i Dublin. Detta var ett verkligt historiskt ögonblick för Europeiska unionen. Det var en stund av stora möjligheter och stort hopp för alla Europas folk.
Utvidgningsprocessen avslutades naturligtvis inte den 1 maj. Vi gläder oss åt att ha nått avsevärda framsteg i förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien. Europeiska rådet noterade med stor tillfredsställelse att Bulgarien preliminärt hade avslutat förhandlingarna om alla kvarstående kapitel. Dessutom gjorde Rumänien avsevärda framsteg, och stängde preliminärt tre kapitel om gemenskapens regelverk. Som ett exempel på ett mycket konkret steg framåt mot anslutningen har det nederländska ordförandeskapet just inlett arbetet med ett utkast till anslutningsfördrag. Vi uppmuntrar båda länderna att upprätthålla och påskynda sina ansträngningar och ser fram emot deras anslutning i januari 2007, om de är redo.
Vid Europeiska rådets junimöte välkomnades de betydande framsteg som Turkiet har fortsatt att göra i reformprocessen och den turkiska regeringens ihärdiga ansträngningar för att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna. Unionen har på nytt bekräftat sitt åtagande att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet utan dröjsmål om Europeiska rådet i december 2004 beslutar att Turkiet uppfyller de politiska kriterierna. Detta beslut kommer att fattas på grundval av kommissionens rapport och rekommendation. Det kommer att fattas på ett objektivt och öppet sätt.
Under sitt junimöte beslutade Europeiska rådet även att Kroatien är ett kandidatland för medlemskap och att förhandlingar bör inledas i början av 2005.
Vårt ordförandeskap hade ansvar för att leda den inledande förhandlingsfasen om den framtida budgetplanen som kommer att fastställa unionens finansiering från 2007 till 2013. Vårt mål var att undersöka kommissionens förslag i detalj och ge återkoppling till kommissionen inför utarbetandet av dess lagstiftningsförslag. Vi gjorde detta, och Europeiska rådet ansåg att den rapport vi utarbetat var ett användbart bidrag. I juni enades vi också om att nå en politisk överenskommelse om denna fråga nästa år.
Vårt ordförandeskaps fokus på området för rättsliga och inrikes frågor var att uppfylla åtagandena i Amsterdamfördraget och i det bredare Tammerforsprogrammet för inrättandet av ett område för frihet, säkerhet och rättvisa. Vi antog direktivet om normer för asylberättigande och nådde en politisk överenskommelse om direktivet om asylförfaranden. De två hörnstenarna för ett gemensamt asylsystem finns nu på plats.
Vi sköt upp överenskommelsen om inrättandet av en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid de yttre gränserna. Detta är en viktig åtgärd i ansträngningarna för att bekämpa olaglig invandring. Vi nådde även en politisk överenskommelse om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för studier och därmed sammanhängande syften, i vilken det positiva bidrag som den lagliga invandringen utgör för unionen erkänns. Vi arbetade för att underlätta bättre tillgång till gränsöverskridande rättvisa för unionsmedborgare, genom att till exempel anta direktivet om brottsoffer för att garantera att dessa får ersättning.
År 2004 markerar slutet på detta femåriga Tammerforsprogram. I juni enades Europeiska rådet om att det är dags att inleda nästa fas av processen, och kommissionen kommer nu att utarbeta förslag som kommer att övervägas i december.
När det gäller terrorismen, som har med detta att göra, och i efterdyningarna av de förfärliga terroristattackerna i Madrid, antog Europeiska rådet ett uttalande om bekämpning av terrorism vid sitt möte i mars. I juni noterade vi de avsevärda framsteg som gjorts med att genomföra de åtgärder som fastställs i uttalandet och det arbete som skall genomföras av EU:s samordnare för kampen mot terrorism. De kommande stegen har nu stakats ut i den omarbetade handlingsplanen, vilken också antogs i juni.
På området för yttre förbindelser arbetade vi för att ge förnyat sammanhang och drivkraft till Europeiska unionens komplicerade externa dagordning, som vägleds av den europeiska säkerhetsstrategi som antogs av Europeiska rådet i december förra året. Jag anser att våra ansträngningar på detta område var mycket framgångsrika.
Vi betonade effektiv multilateralism, konfliktförebyggande och utveckling av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik. Vi arbetade för att stärka och utveckla nyckelpartnerskap, däribland de transatlantiska förbindelserna, på grundval av våra delade intressen och värderingar. Vi arbetade hårt för att se till att millennieutvecklingsmålen, med deras starka betoning på fattigdomsutrotning, hållbar utveckling och hiv/aids-pandemin, gavs den starka inriktning som dessa frågor förtjänar.
Många av er i parlamentet följer nära en rad olika frågor som berör yttre förbindelser som är av särskilt intresse för er och era väljare. Ni känner följaktligen till de framsteg som har gjorts under de gångna sex månaderna och vad som återstår att göra inom många utmanande områden. När det gäller dessa frågor – vare sig det rör de transatlantiska förbindelserna, Europeiska unionens engagemang i Afrika eller behovet av att stärka våra förbindelser med Ryssland och Asien – kan vi rapportera verkliga och varaktiga framsteg.
Vi har delat ut en rapport om Irlands ordförandeskap till samtliga parlamentsledamöter, i vilken vi beskriver de viktigaste framstegen när det gäller de yttre frågorna under vårt halvår samt utvecklingen när det gäller unionens interna dagordning. Jag besvarar gärna era frågor under den följande debatten.
Dessa sex månader har varit utmanande och givande för oss alla. När jag talade inför parlamentet i början av vårt ordförandeskap sade jag att vårt övergripande mål var att säkra resultat som skulle få positiva följder för européernas liv.
Jag är fast övertygad om att unionen har tagit ett stort steg framåt i och med den framgångsrika utvidgningen, överenskommelsen om den europeiska konstitutionen, de goda framsteg som har gjorts med Lissabonmålen och rättsliga och inrikes frågor under de senaste sex månaderna samt våra förbindelser med nyckelpartner. Vi måste alla fortsätta att arbeta för att kommunicera bättre med våra medborgare, så att de blir bättre informerade och mer engagerade i unionens utveckling, som påverkar deras dagliga liv på så många positiva sätt.
Jag tvivlar inte på att Nederländernas ordförandeskap kommer att bli lika framgångsrikt som utmanande. Liksom parlamentet önskar jag det lycka till.
Temat för Irlands ordförandeskap var ”européer i samarbete”. Under det senaste halvåret anser jag att rådet och Europaparlamentet har samarbetat på ett exemplariskt sätt. Denna erfarenhet har gjort att jag är starkt övertygad om att vi, genom att samarbeta – som medlemsstater och institutioner – kan bygga ett bättre Europa och bidra till en rättvisare, säkrare och fredligare värld.
Det är en stor ära för mig att rapportera om det irländska ordförandeskapets halvår, men det handlar inte bara om dessa sex månader, eftersom alla ordförandeskap har en introduktion på ungefär ett år. Under de senaste 18 månaderna har jag följaktligen haft kontakt med ledarna för parlamentets politiska grupper. Jag vill tacka dem för den tid de gav mig och för deras besök i Dublin i december 2003. De gav mig mycket goda råd. Under ordförandeskapet var både minister Brian Cowen och i synnerhet minister Dick Roche här många gånger. Alla mina kolleger bemöttes mycket väl. Vi är fast beslutna att föra ett nära samarbete med parlamentet, att ägna det mycket tid och lyssna till dess åsikter för att avspegla dessa genom institutionerna och vårt arbete.
Erfarenheten har varit oerhört givande. Det var en utmaning för ett litet land. Vi kan inte skicka 800 tjänstemän till Europeiska rådets möten, inte heller tre flygplan. Vi har ingen ofantlig byråkrati. Vi har ambassadör Anne Anderson och hennes personal, som arbetade mycket hårt för oss i Bryssel, och vår personal som arbetade här i parlamentet. Vi var ett litet lag, och på så vis lärde vi känna så många människor här personligen. Av den anledningen vill jag säga hur det gläder mig att vara här i dag för att tacka er för ert samarbete och önska det nya parlamentet lycka till, i synnerhet de nyvalda ledamöterna. De inleder en spännande fas i sina politiska karriärer. Till de återvändande ledamöterna vill jag säga att jag hoppas att Irland kan upprätthålla de goda förbindelser som vi har upprättat. Jag vill särskilt önska alla mina irländska kolleger av alla politiska övertygelser lycka till under de kommande sex månaderna.
Avslutningsvis, som jag sade till er i början, talman Borrell, har ni ett svårt arbete att utföra – en mycket krävande uppgift – såväl inom parlamentet som internationellt. Jag önskar er all lycka med detta.
Prodi, Romano,
   . – Herr talman, ärade premiärminister, mina damer och herrar! Låt mig först och främst än en gång gratulera den nye ordföranden till att han nyligen har blivit vald. Det gläder mig att se att de valda ledamöterna från alla medlemsstater äntligen träffas i parlamentet i en utvidgad kammare. För första gången är det i denna kammare möjligt att sträcka ut handen och röra vid det nya Europa, vilket är en spännande och betydelsefull händelse.
Vår union behöver nu verktyg för att fatta beslut och vidta åtgärder. Detta ansluter till vad premiärministern just har sagt om det irländska ordförandeskapets framgångar och i synnerhet till resultatet av Europeiska rådets möte. Jag gratulerar det irländska ordförandeskapet och i synnerhet Bertie Ahern och hans kolleger till deras diplomatiska skicklighet, politiska sinne och stora engagemang för den europeiska saken.
Först och främst avslutades regeringskonferensen under den sista terminen med överenskommelsen om en europeisk konstitution. Som alla vet är den sista sträckan på vägen till en konstitution alltid den svåraste, och det irländska ordförandeskapet ledde konferensen med respekt för allas ståndpunkter och med uppmärksamhet på varje detalj. Det föreslog nyskapande lösningar utan att förlora den övergripande balansen och övertygade alla parter om att detta både är ett starkt dokument och en allvarlig och realistisk kompromiss. Med andra ord är detta konstitutionsfördrag i dag den bästa möjliga överenskommelsen. Vi får inte underskatta det arbete som utfördes av premiärministernHan gjorde en stor personlig ansträngning för att överbrygga hindren i de känsligaste frågorna. Om vi ser tillbaka på de senaste fem åren kan vi inte undgå att se att vår union har utvecklats på ett enastående sätt. När jag talade i denna kammare för första gången den 5 maj 1999 hade Amsterdamfördraget nyligen trätt i kraft. Ingen föreställde sig då att vi skulle kunna få en ny konstitution. Men nu står det klart för oss att den inte bara finns utan att den också behövs, och anledningen till detta är enkel: konstitutionen gör det möjligt för unionen att fungera effektivare i våra medborgares intresse.
Konstitutionen stärker demokratin, öppenheten och ansvarskänslan. Den innehåller våra värderingar och våra principer, och den förser vår politik med en solid rättslig grund. Jag vill understryka att den framför allt innehåller stadgan om de grundläggande rättigheterna och inför principen om dubbel majoritet för rådsbeslut som fattas med kvalificerad majoritet. Ingen påstår att detta är en perfekt konstitution. Som ni vet hade kommissionen föredragit starkare makt för unionen inom vissa områden, i synnerhet ekonomisk förvaltning. I detta avseende välkomnar jag det beslut som nyligen fattades av EG-domstolen och som klargjorde vissa regler i fördraget och i stabilitets- och tillväxtpakten. Enhällighet krävs fortfarande på områden som beskattning, egna resurser, budgetplanen och, delvis, social- och utrikespolitiken. Trots detta innebär konstitutionen ett stort framsteg på vägen till europeisk integration, och i framtiden måste vi alla samarbeta och inrikta oss på ratifikationsprocessen.
Väljarna i många länder kommer att uppmanas att uttala sig om konstitutionen i folkomröstningar. Vare sig det sker genom folkomröstning eller ratificering i parlamenten är det i detta ögonblick som ståndpunkterna måste klargöras. Under de närmaste månaderna måste vi därför förklara för väljarna vad unionen är, och vad den inte är, varför vi måste få den att fungera på rätt sätt och vilka de nya reglerna är. Vi måste inleda en grundlig debatt om konstitutionen och vad den innebär för Europas framtid. Vi måste se till att folkomröstningarna eller parlamentsomröstningarna inte bara blir en återspegling av den politiska situationen i varje medlemsstat utan att de ger ett väl underbyggt och genomtänkt svar på sakfrågorna på EU-nivå.
Som jag sade gäller den verkliga frågan själva Europa, eftersom det skulle innebära ett enormt bakslag för integrationsprocessen att förkasta konstitutionen. I själva verket är jag rädd att de nationella frågorna kommer att överskugga sakfrågorna i den europeiska debatten och att kortsiktiga kapitalintressen äventyrar det framsteg som konstitutionen kommer att innebära för oss. Det betyder att vi i första hand måste ställa de rätta frågorna i de nationella debatterna i varje land. I synnerhet vill jag besvara den kritik som har cirkulerat någon tid, enligt vilken konstitutionen innebär ett steg bakåt för Europa i socialt hänseende. Jag måste säga att så inte är fallet. Genom konstitutionen bibehålls unionens gemensamma politik oförändrad på alla väsentliga punkter, men en referensram införs inom vilken institutionerna bättre kan inrikta sig på att verka för det gemensamma bästa. Detta gäller både åtgärder som omfattar den inre marknaden och socialpolitiken.
Mina damer och herrar! Jag påminner er om att konstitutionen också gör vissa framsteg. Full sysselsättning och sociala framsteg har blivit unionens mål, medan jämställdhet och minoritetsrättigheter erkänns som gemensamma värderingar i medlemsstaterna. I konstitutionen fastställs också att unionen måste främja ekonomisk, social och territoriell sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna, att unionen erkänner och formellt främjar den roll som båda sidorna av industrin har på EU-nivå och underlättar deras dialog, medan den helt respekterar deras självstyre och att unionens handelspolitik inte får hindra organisationen av tjänster för social omsorg, utbildning och hälsa. Slutligen inser den värdet av offentliga tjänster och deras roll för att främja social och territoriell sammanhållning. Överlag är konstitutionen därför mer ambitiös, mer sammanhängande och mer heltäckande än de nuvarande fördragen, även på det sociala området. 
Det här är väsentligen politiska snarare än tekniska punkter, och vi måste fortsätta vårt politiska arbete för att åstadkomma framsteg i denna riktning. Våra medborgare lägger alltid i högre grad märke till Europas sociala dimension, och en mer politisk union kommer därför att bidra till att befästa den. Därför ber jag alla ledamöter se till att medborgarna vet vilka sakfrågor som gäller när vi måste ratificera konstitutionen. Att rösta för konstitutionen betyder också att rösta för detta mångfaldiga europeiska sociala ramverk.
Konstitutionen är förvisso en prestation av historiska dimensioner, men den är inte det enda beslut som har fattats av Europeiska rådets senaste möte. Bland de andra punkterna påminner jag om erkännandet av Kroatien som kandidatland. Detta beslut innebär en bekräftelse av unionens vilja att erbjuda möjligheten till anslutning till de plågade länderna i denna del av vår kontinent. Nu då rådet anser att Kroatien uppfyller Köpenhamnskriterierna kan förhandlingar inledas i början av 2005. Den makedoniska regeringen har nu också lämnat in sin ansökan att få gå med och arbetar hårt för att dess begäran skall antas.
Inom området för rättsliga och inrikes frågor har handlingsplanen för kampen mot terrorismen haft stor framgång, men det finns också några osäkra punkter. Vi gör fortfarande framsteg vad gäller Tammerforsprogrammet, som emellertid nu måste gå in i en ny genomförandefas.
Rådet har också bett medlemsstaterna att slutföra genomförandet av de åtgärder som är knutna till Lissabonstrategin. Detta är en komplicerad sak där de vidtagna åtgärderna och framstegen har varit otillräckliga och framför allt inte motsvarar de förväntningar som vi hade i Lissabon när vi godkände kapitlet. 
Slutligen gratulerar jag det irländska ordförandeskapet till att ha uppnått en överenskommelse om namnet José Manuel Durão Barroso, som utan vidare fick enhälligt stöd i rådet. För mig var denna överenskommelse ett kraftprov i demokrati och politik. Jag lyckönskar också ordförandeskapet till beslutet att utnämna Javier Solana till unionens utrikesminister när konstitutionen väl har trätt i kraft.
Till José Manuel Durão Barroso och Javier Solana framför jag mina varmaste lyckönskningar och till Bertie Ahern och hans kolleger mitt varmaste tack. 
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr premiärminister och avgående ordförande i rådet, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Låt mig börja med ett varmt tack till ordförandelandet Irland från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Ordförandeskapet har genomförts mycket målmedvetet, mycket effektivt och på ett mycket tilltalande sätt, och rådsordförandens tal var glädjande. Jag tror att glädje är det som EU behöver. EU:s fortsatta utveckling måste innebära glädje. Det irländska ordförandeskapet har varit mycket framgångsrikt, och jag vill personligen tacka er så hjärtligt, herr premiärminister och avgående rådsordförande, och också er Europaminister, Dick Roche, och även tacka er från hela vår grupp.
Det var en trevlig tid för oss. Den tidigare talmannen i Europaparlamentet, Pat Cox, sitter nu där borta, vilket är något vi måste vänja oss vid. Käre Pat, jag hoppas att vi får fler tillfällen att arbeta tillsammans, och det faktum att du befinner dig i kammaren i dag visar att du fortfarande är livligt intresserad av EU. Än en gång uppriktigt tack för det enorma arbete som du utfört som talman här i parlamentet; vi kommer alltid att minnas det.
Jag vill nämna ytterligare en irländare, en som kanske inte alla av er känner, särskilt inte de nya ledamöterna, men ni känner honom – vår vän och tidigare kollega Joe McCartin, som var ledamot av parlamentet från 1979 till det senaste Europavalet, och som var den ende ledamoten i vår grupp som hedrades med Robert Schuman-medaljen. Vi behöver fler personer som Joe McCartin, som gör sin plikt dag efter dag, för det är bara de ledamöter som gör sin plikt varje dag som kan hjälpa er och oss att tillsammans åstadkomma något.
Som avgående ordförande i rådet talade ni om en stor övning i demokrati. Vår kontinent är så komplicerad, och mångfalden gör den så problematisk att detta att hålla samman alltihop är något man måste arbeta med varje dag, och det är gruppernas ordförande särskilt medvetna om. Som ni sade måste EU fungera, men det viktigaste är – och vi är tacksamma för att ni sade det – att vi i EU har besegrat totalitarismen och diktaturerna, och att det är demokratin som håller oss samman. Det är det stora EU-projekt som binder oss samman, över partigränserna.
Ni talade om regeringskonferensen. Låt mig säga från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att vi anser att den europeiska konstitutionen är det som måste få första prioritet. I ännu högre grad än hittills bör vi tala om för allmänheten att konstitutionen inte bara stärker Europaparlamentet, utan även de nationella parlamenten, och därigenom även stärker det parlamentariska styret och den parlamentariska demokratin i Europa. Jag tror vi måste betona detta ännu mer än hittills. Det skapas bättre insyn i ministerrådet. Även vi skulle naturligtvis ha föredragit att det i ingressen hänvisas inte bara till Europas religiösa arv, utan även till den judisk–kristna traditionen. Det lyckades man tyvärr inte åstadkomma, och det beklagar vi, men många av våra gemensamma värderingar finns med i ingressen och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Därför kan vi totalt sett säga ”ja” till konstitutionen. Den kommer att undertecknas i Rom, den stora europeiska stad där Romfördraget undertecknades 1957.
Ni nämnde utnämningen av två personer. Utnämningarna är förbundna med höga ideal, och som ni sade kan idealen bara bli verklighet om EU faktiskt fungerar när den slutliga analysen görs. Ni nämnde Portugals tidigare premiärminister, José Manuel Durão Barroso, som vi kommer att ha en diskussion med under eftermiddagen. Jag kände honom både som oppositionsledare och senare som premiärminister. Han har inte förändrats. Det händer ofta, när någon blir premiärminister efter att ha varit oppositionsledare, att hans personlighet förändras. José Manuel Durão Barroso har alltid varit densamme, och jag kan bara gratulera er till att ha föreslagit honom. Om han blir ordförande för kommissionen är jag övertygad om att han kommer att vara framgångsrik i den befattningen.
Men vi är också tacksamma för att ni återigen har nominerat Javier Solana, som både politiskt och mänskligt har gjort ett fantastiskt jobb de senaste åren, först som hög representant och sedan som den förste utrikesministern i Europeiska unionen. Jag anser att dessa två förslag till utnämningar är utmärkta, och vi måste också betrakta dem i deras sammanhang. Avslutningsvis vill jag nämna något som jag länge har irriterat mig på. Det är ingen förebråelse gentemot er. Jag kommer att säga samma sak till den nye ordföranden i rådet. På gruppfotona står alltid kommissionens ordförande och Europaparlamentets talman någonstans i utkanten. Så får det inte vara. Toppmötet med stats- och regeringscheferna är en gemenskapsföreteelse, och där kan man inte marginalisera två viktiga personer, kommissionens ordförande och parlamentets talman. De skall stå tillsammans med ordföranden i rådet, i mitten av gruppfotot. Det är inte bara en protokollfråga.
Det vill jag säga till dem som är ansvariga i rådets generalsekretariat. Ett protokoll är emellertid ett symboliskt uttryck för en attityd. Vi vill inte ha ett mellanstatligt EU. Vi vill i stället ha ett gemenskaps-EU, och det är detta EU som ni har tjänat, och det vill vi varmt tacka er för. 
Hänsch (PSE ).
   – Herr talman, herr premiärminister, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Ordförandelandet Irland var aktivt på många områden, man lyckades inte alltid, och min grupp blev inte alltid tillfreds, men det är nu min angenäma uppgift att på min grupps vägnar gratulera er, herr premiärminister, rådets ordförande, till den historiska och framstående roll som ni spelat som ordförande vid den regeringskonferens som resulterade i den europeiska konstitutionen. Det var era skarpsinniga, ihärdiga och lugna förhandlingar under de senaste sex månaderna som gjorde regeringskonferensen till en succé. Det var en framgång för er, herr premiärminister, och för er grupp.
Jag vill också personligen tacka er för det sätt på vilket ni engagerade parlamentets två företrädare och dess talman i arbetet vid regeringskonferensen. Som ni känner till fick vi lov att gå igenom ett par besvärliga stadier, men att vi lyckades med det är något som vi har inte bara er, men i synnerhet er att tacka för.
Allt som behövs för konstitutionen har ju inte uppnåtts, och jag måste säga till kammaren att allt som uppnåddes inte var helt rätt. Ni vet det lika bra som jag och många andra. Vi fick verkligen lov att kompromissa, och vissa kompromisser var svåra att besluta om både för oss som företrädare för Europaparlamentet, och för medlemsstaternas regeringar. Jag är säker på att även ni, som irländsk premiärminister, ansåg att vissa kompromisser var svårsmälta. Vissa enkla lösningar som vi kom fram till under konventet komplicerades nu – det finns ett stort antal tilläggsprotokoll och förklaringar, både restriktioner och undantag. Men det får inte skymma helheten, regeringskonferensens stora prestation.
Även om intresset bland allmänheten under de senaste månaderna har fokuserats på några få omtvistade punkter, så antogs mer än 90 procent av konventets utkast, praktiskt taget utan debatt. När jag säger detta så gör jag inte som den tidigare ordföranden för konventet att jag räknar ord. Det är nonsens, eller för att uttrycka det mindre burdust, ganska barnsligt. Jag ser snarare att den struktur, det sammanhang och den substans som fanns i det utkast till konstitution som lades fram av konventet inte har rörts. Det är den första stora framgången, vilket också bekräftar den metod som antogs av konventet. Även om det finns vissa brister här, så är den andra framgången demokratin: Europaparlamentets nya status som lagstiftare med fullständiga och jämlika rättigheter, det faktum att valet av kommissionsordförande i framtiden inte bara skall ske i ljuset av Europavalet, utan också efter en utfrågning innan kandidaterna nomineras – även detta betraktar jag som en framgång.
Herr premiärminister! Ni känner själv till att vi, som företrädare för Europaparlamentet, fick lov att dra ett rött streck när det gällde det framtida budgetförfarandet. Personligen är jag tacksam mot er för att ni såg till att vi inte kom så långt, utan i stället kunde lägga fram en bra, fungerande kompromiss gentemot alla de finansministrar som ville ändra och försämra just parlamentets budgeträttigheter.
Europeiska unionens förmåga att agera ökar, och vi får mer öppenhet. Låt mig bara säga två saker rent allmänt. Vi vet att detta inte är en konstitution för en europeisk federal stat. Det är en konstitution för en union av medborgare och stater, vilket alltid kommer att innebära mer än bara provinser i en federal europeisk republik. EU är inte en kopia på europeisk nivå av den europeiska nationalstaten under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. EU är något enastående, och därför vänder vi dövörat till när vissa kritiker hela tiden gör jämförelser med den amerikanska konstitutionen, och säger att detta utkast till konstitution är för komplicerat, för långt, osv. Inget av detta är rättvist.
Vi måste bedöma konstitutionen efter vad EU behöver. Konstitutionen måste bedömas efter om den lyckas att på en gemensam grund förena tjugofem olika folk och stater som i århundraden har plundrat, mördat, ödelagt och krigat mot varandra. Konstitutionen måste bedömas efter om den på grundval av en gemensam konstitution kan förena tjugofem eller fler europeiska stater och folk, som är bundna till varandra genom sitt politiska öde, men ändå vill behålla sin egen identitet, sitt språk, sin kultur och sina historiska minnen.
Att vi har uppnått detta är en stor och historisk triumf i Europeiska unionens annaler, och där har ordförandelandet Irland spelat en framträdande roll. Nu handlar det om att EU:s folk, genom sina parlament och genom folkomröstningar bör göra konstitutionen till en politisk realitet. Min grupp, Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, kommer att spela sin roll i detta, och vi kommer att se till att EU får en konstitution som leder oss in i det nya århundradet.
Duff (ALDE ).
   – Herr talman! Även min grupp vill gratulera premiärministern och hans lag för deras förstklassiga ordförandeskap: förståndigt, modigt och engagerat. Som ni säger kan också parlamentet göra anspråk på att ha en del i framgångshistorien. Det som vi har uppnått tillsammans är närmast anmärkningsvärt: vi har ändrat det politiska resonemanget i Europa, vi har upprättat en konstitutionell ram för ett Europa som kan stå på egna ben på världsarenan och utarbeta en effektiv gemensam politik för att ta itu med våra gemensamma problem.
Regeringskonferensen godtog samma koncept av konstitutionell trohet som medlemsstaterna visar unionen, ett koncept som präglade förfarandena under Europeiska konventet. Även om det sannerligen fanns rester av de gamla tvisterna om rangordningen mellan medlemsstaterna lyckades regeringskonferensen framgångsrikt få bukt med dessa och ge oss en tämligen tydlig bild av hur Europeiska unionen kommer att se ut inom överskådlig framtid. Det finns en känsla av en konstitutionell uppgörelse, av demokratisk legitimering som har nåtts genom detta paketavtal, en känsla som tidigare regeringskonferenser inte har lyckats skapa. Europeiska unionen går starkare ur detta. Vi litar mer på varandra och är mer trovärdiga för medborgarna och omvärlden.
Parlamentet kommer nu att utarbeta sin egen positiva kritik av resultatet av regeringskonferensen och bearbeta dessa resultat, men vi måste också förklara och motivera det som har hänt för en tämligen skeptisk väljarkår. Parlamentet måste tala för konstitutionen. Vi kan vara stolta över vår egen roll inom processen hittills, och vi får inte vara rädda för att marknadsföra parlamentet med stöd av framgångarna. Den här gången kan inte parlamentet frikänna sig från ansvaret för resultatet av regeringskonferensen. Vi var där, och vi deltog. Det kan hända att någon folkomröstning förloras någonstans i Europa. Om någon folkomröstning förloras kommer detta delvis att vara vårt fel som ledamöter av Europaparlamentet, och de politiska partier som har sänt hit oss. Vi kommer sedan också att vara ansvariga för att lösa det problemet.
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka ordförandelandet Irland för det trevliga och eleganta sätt på vilket man lotsade ordförandeskapet genom en mycket komplicerad period, och jag vill särskilt påpeka minister Dick Roches charmerande artighet när han under alla dessa månader lyckades undvika att besvara de frågor som jag ställde till honom. Ordförandeskapet genomförde förhandlingarna under regeringskonferensen på ett verkligt älskvärt sätt, men man kom fram till ett resultat som ligger långt från den text som antogs av konventet, och 10 procent av den – herr Hänsch, var vänlig och notera detta – är mycket svåra att godta.
Den bristande överensstämmelsen mellan konstitutionens första och tredje delar, begränsningarna och det fullständiga genomförandet av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, den eventuella konflikten mellan kommissionens ordförande och rådets ordförande, bibehållandet av vetorätten inom alltför många ansvarsområden, uteslutandet av Europaparlamentet från ratificeringsförfarandet – allt detta är en allvarlig tillbakagång, som ordförandelandet Irland på ett höviskt sätt ledde oss fram till. På samma sätt genomförde ordförandelandet Irland förhandlingar om kommissionen utan att ens rådfråga parlamentet, och presiderade över sjöslaget – verkligt deprimerande för alla EU-entusiaster – mellan små och stora medlemsstater om den ena eller andra superkommissionären, och utnämnde slutligen en respektabel gentleman, men en som i första hand visar sig vara medlemsstaternas man i ledningen för vad vi skulle vilja betrakta som EU:s regering.
Bertie Ahern talade om asylavtalet. Den sorgliga erfarenheten med de 37 afrikanska medborgarna, som i veckor var instängda på det tyska fartyget ”Cap Anamur” utanför italienskt territorialvatten och som nu är olagligt internerade, visar helt tydligt att EU fortfarande tiger i asylfrågan, och att asylpolitik och kontroll av olaglig invandring, som Ahern nämnde, fortfarande förväxlas på ett allvarligt och riskabelt sätt.
Herr Ahern! Invandrarnas rättigheter har varit lågprioriterade under ert ordförandeskap, men även bristen på åtgärder när det gäller Guantánamo och tystnaden när det gäller registreringen av passageraruppgifter visar att ert ordförandeskap förmodligen haft andra prioriteringar. Jag tackar er ändå. Vår grupp uppskattade att samarbeta med ordförandelandet Irland, men än en gång står det klart att rådet har visat att det vill leda Europeiska unionen, medan vi skulle vilja att man delade makten lite grand med de andra institutionerna. 
Kaufmann (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det var i ett besvärligt läge som Irland övertog ordförandeskapet. Under er tid som ordförande i rådet genomfördes den historiska utvidgningen av EU, antagandet av konstitutionen och valet till Europaparlamentet.
Det som särskilt oroar mig är det låga valdeltagandet vid valet till Europaparlamentet, även om det inte i första hand var ett problem som hängde samman med det irländska ordförandeskapet. I stället för att bara fortsätta att jämra oss över detta sorgliga sakernas tillstånd bör vi ledamöter av Europaparlamentet dra all lärdom vi kan av detta. Faktum är att allt färre delar av allmänheten har något förtroende för Europeiska unionen, och anledningen till det är att gemenskapen inte finns till för dem och att den misslyckas med att göra något åt deras dagliga bekymmer.
Enligt Eurostat ville ungefär 70 procent av medborgarna i Europeiska unionen att arbetslösheten skulle stå i centrum för det europeiska beslutsfattandet och för valkampanjen, medan debatterna i själva verket dominerades av nationella frågor och institutionellt EU-tal. Vi får verkligen inte fortsätta på det här viset! Ni har rätt, herr kommissionsordförande, när ni säger att det som är viktigast i framtiden är det sociala EU, men det är viktigt att EU, i stället för att bara tala om detta, en gång för alla vidtar åtgärder. I allmänhetens ögon är det bara handlingar som räknas.
När nu ratificeringen av konstitutionen skall genomföras har vi tillfälle till djupgående diskussioner med allmänheten om Europeiska unionens framtid. Eftersom människorna direkt påverkas av den måste man ställa raka frågor till dem, som den franske presidenten Jacques Chirac sade. Jag anser att han har rätt. Det som är möjligt i Frankrike eller Förenade kungariket måste vara möjligt även i Tyskland, mitt land.
Jag uppmanar därför alla ledamöter i kammaren att ihärdigt arbeta för att det skall hållas folkomröstningar om konstitutionen i alla medlemsstater i Europeiska unionen, och arbeta för djupgående dialoger med medborgarna om Europeiska unionens framtid.
Bonde (IND/DEM ).
   – Ett tack till ordförandelandet Irland för dess utmärkta tekniska genomförande av det som är den största planerade förlusten av demokrati hittills. Aldrig tidigare har européerna på en enda gång stått inför möjligheten att förlora så mycket makt. Varje gång flyttas makten om från väljarna till andra personer. Ingenstans kommer väljarna nu att ha haft något att säga till om när det gällde att formulera konstitutionen. Rätten att ändra konstitutionen skall flyttas från väljarna till premiärministrarna, som i framtiden kommer att själva kunna ändra den. Förfarandet beskrivs i termer av – ett ord som vi inte kan översätta till danska, men vars mening kan uttryckas med termen ”statskupp”.
Väljarna blir bestulna på rätten att ha sista ordet. Genom konstitutionen kommer en grupp stats- och regeringschefer att få rätt att ge EU mer makt utan att ens behöva rådfråga väljarna igen. På en rad nya områden kommer rätten att ändra lagarna efter nyval att flyttas från väljarna till en majoritet av icke-valda kommissionärer och en kvalificerad majoritet av tjänstemän och ministrar, inom stängda dörrar i hemliga arbetsgrupper och råd. Rätten att välja verkställande makt och hålla den ansvarig skall försvinna till förmån för en toppstyrd byråkrati, utan demokratisk kontroll, administrativ lag och ministeransvar.
Rätten att ångra ett valresultat och fatta ett nytt beslut skall fråntas väljarna, som bara kommer att kunna få besluten ändrade om det godkänns av kommissionen i Bryssel – samma kommission där vi som väljare kommer att förlora rätten att ha våra egna nationella kommissionärer. Utan att våra länder deltar kommer en majoritet av kommissionen att kunna anta en kommissionslagstiftning som har företräde framför varje lands konstitution, även om inte en enda person från landet i fråga har varit närvarande.
I sin långa och blodiga historia har irländarna slagits för sin egen demokrati. Under sitt ordförandeskap har Irland emellertid nu lagt grunden för att tvingas förlora den rätten igen. Om vi skall begränsa demokratin, låt oss åtminstone göra det demokratiskt. Väljarna har rätt att få rösta. Låt konstitutionen bli föremål för folkomröstning i alla länder, helst samma dag.
Här i parlamentet har vi skapat en grupp för oberoende och demokrati som uppmanar väljarna att avvisa den föreslagna konstitutionen. Vi vill inbjuda alla opponenter mot konstitutionen att sätta upp ett gemensamt forum för att hjälpa till att organisera motståndet mot den. Observera att vi träffas under nästa sammanträde, på tisdag kl. 13 efter omröstningen, om ni vill hjälpa till att försvara rätten till vår demokrati mot det nya utkastet till konstitution.
Crowley (UEN ).
   – Herr talman! Jag instämmer i mina kollegers gratulationer till premiärminister Bertie Ahern och den irländska regeringen, för deras enormt framgångsrika ordförandeskap. Irlands ordförandeskap har nått resultat när det gäller viktiga politiska initiativ som har skjutits upp eller försenats så länge under föregående ordförandeskap. Den mest stämningsfulla synen under det irländska ordförandeskapet var hissandet av våra tio nya medlemsstaters flaggor vid Aras an Uachtarain, den irländske presidentens hem. Den bilden är en symbol för det slutliga avlägsnandet av de konstgjorda skiljemurar som delade Öst- och Västeuropa under så lång tid.
Herr premiärminister! Ni har bevisat er duglighet som förhandlare och har visat förståelse för de svårigheter som varje medlemsstat står inför, särskilt under diskussionerna om konstitutionen. Ni lyckades finna en väg för medlemsstaterna att säkerställa att deras vitala nationella intressen inte åsidosätts eller förbigås, i synnerhet när det gäller frågan om maktfördelning inom konstitutionen, genom att klargöra subsidiaritets- och proportionalitetsfrågorna och genom att se till att alla medlemsstater kommer att vara likställda i tillämpningen av dessa bestämmelser även i fortsättningen. Dessa frågor är mycket viktiga för Europeiska unionens fortsatta utveckling och tillväxt.
Herr premiärminister, utrikesminister Cowen! Jag ger er mitt odelade beröm för allt ert arbete med dessa frågor. Jag vill också nämna Europaministern Dick Roche, som här i parlamentet var så öppen för att sammanträffa med enskilda ledamöter och politiska grupper, som engagerade sig fullt ut i alla de frågor eller diskussioner med ledamöterna som det var nödvändigt att ta upp – inte bara när det gällde utkastet till konstitution, utan även i fråga om pågående politisk utveckling här inom parlamentet. Dick Roche är ett exempel att följa för andra EU-ministrar som besöker parlamentet när det gäller hur man bäst engagerar sig och får parlamentets stöd.
Jag vill också nämna – som jag har gjort vid tidigare tillfällen här i parlamentet – den roll som ambassadör Anne Anderson och den irländska statsförvaltningen har spelat. De har gett prov på sin duglighet och yrkesmässighet genom att sammanföra olika uppfattningar och se till att ordförandeskapet fungerade friktionsfritt från början till slut, och att alla åtaganden och löften som gjorts infriades till fullo. Deras energi, deras entusiasm, och viktigast av allt, deras ständigt goda humör när det gällde att ta itu med svåra frågor är värt ett erkännande.
Dessa nya roller – att skapa intresse för konstitutionen, att se till att medborgarna förstår dess fördelar och försäkra Europas folk om att den inte undergräver deras egna nationella intressen – kommer att bidra till att vi kan garantera att Europeiska unionen fungerar smidigt. De säkerställer att det råder likställdhet mellan alla medlemsstater och bidrar till att garantera att vi kan gå framåt inom en ram som är lämplig att bygga vidare på och att unionen fungerar effektivare när den utvidgas ytterligare.
Under ordförandeskapet genomfördes många viktiga toppmöten. Det största och viktigaste av dem alla var toppmötet EU–USA, som ägde rum i grevskapet Clare. Detta var det första steget i återuppbyggandet av förbindelserna mellan USA och Europeiska unionen. Många människor i USA erkänner nu att ensidighet inte är rätt väg att ta, att det krävs samarbete, inte bara ur geopolitisk synvinkel, utan även handelsmässigt, och att det är nödvändigt att se till att FN och andra internationella organ kan fungera effektivt.
Herr premiärminister! Jag vill gratulera er till er prestation att föra fram premiärminister José Manuel Barroso som kandidat till posten som ordförande för kommissionen. Det var svårt att finna någon som uppfyllde alla medlemsstaters vilja och önskemål, någon som också skulle vara tillräckligt oberoende för att på lämpligt sätt kunna leda kommissionen politiskt i framtiden. I José Manuel Barroso har vi den idealiske kandidaten. Jag hoppas att parlamentet kommer att ge majoritetsstöd för hans nominering i morgon, och det gläder mig att vår grupp fullständigt kommer att rekommendera och stödja hans utnämning till kommissionsordförande.
Herr premiärminister! Slutligen förtjänar ni en vilopaus efter allt ert hårda arbete. Minister Dick Roche förtjänar lovord för det arbete han genomfört, och, viktigast av allt, tjänstemännen förtjänar inte bara en ordentlig klapp på axeln, utan kanske även några extra euro till följd av de nya avtalen!
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, herr premiärminister, mina damer och herrar! Det irländska ordförandeskapet kommer att gå till historien huvudsakligen på grund av att den största utvidgningen någonsin av europeiska strukturer ägde rum under det. Först nu har Europeiska unionen blivit verkligt europeisk. Utvidgningen har dock varit rent formell och politisk till sin natur. Den har inte lämnat något avtryck på ett antal områden. Ett av dessa är arbetsmarknaden, där européer fortfarande delas in i första och andra klassens medborgare. Övergångsperioderna innan medborgare i den nya unionen får fullt tillträde till arbetsmarknaden visar att Europa förblir delat. De får en att tänka på av den brittiske författaren George Orwell. I den romanen ansågs somliga vara mer jämlika än andra.
En sådan union är en skam. Ändringar måste komma till stånd vid första bästa tillfälle. Det måste bli ett slut på all diskriminering inom EU.
Jag skulle vilja rikta några ord till premiärministern. Han talade om gamla Europa och nya Europa. Det kan knappast vara riktigt att tala om Central- och Östeuropa som nya Europa när de berörda nationernas historia går över tusen år tillbaka. Jag menar att det vore klokare om premiärministern talade om den nya unionen, som också är det gamla Europa.
Ordförande Romano Prodi talade om att öka kommissionens befogenheter i ekonomiska angelägenheter. Jag hoppas att detta inte innefattar befogenheten att höja skatterna i medlemsstaterna, särskilt inte i de nya medlemsstaterna. Jag kan försäkra er om att medborgarna inte skulle tolerera en sådan union.
Till sist finns det en sak jag skulle vilja tacka premiärministern för. Under sitt lands sex månader långa ordförandeskap för Europeiska unionen glömde han aldrig bort att EU först och främst är en union av nationer, vilket den också måste förbli. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! På den irländska delegationens och PPE-DE-gruppens vägnar önskar jag er all lycka under er mandattid som talman. Jag vill ge ett erkännande åt allt det fantastiska arbete som vår före detta irländske talman, Pat Cox, utförde när han satt på er post, genom att säga att det blir svårt att överträffa honom. Välkommen.
Jag vill personligen välkomna premiärministern, minister Dick Roche, ambassadör Anne Anderson och alla från den irländska ständiga representationen hit till parlamentet denna morgon.
Som talesman för samtliga kolleger i PPE-DE-gruppen vill jag tillägga ett par ord till summeringen av det sjätte irländska ordförandeskapet för Europeiska unionen, under en verkligt historisk tid. Vi använder ordet ”historisk” lättvindigt, men under den här tiden har våra central- och östeuropeiska kolleger, tillsammans med Cypern och Malta, åter anslutit sig till den europeiska familjen. Jag vill särskilt berömma den irländska ständiga representationen för deras noggranna planering och förberedelser av den gedigna administrativa, diplomatiska och politiska grund som vårt ordförandeskaps stora framgång byggde på.
När Irland oväntat tog över ansvaret som medlare efter regeringskonferensens misslyckande att enas om den nya konstitutionen i december föra året, föreföll detta vara en skrämmande utmaning. Herr premiärminister, era framgångar på detta område har blivit kronan på verket för oss alla. Valet av en ny kommissionsordförande vittnade också om er och er grupps kloka förhandlingsteknik. Vare sig det handlade om att reagera på de tragiska sprängdåd som utfördes av terrorister i Madrid i mars, reparera de transatlantiska banden eller fira den historiska utvidgningen av EU genom att välkomna våra nya kolleger till gemenskapen i maj, var de åtgärder som vårt ordförandeskap vidtog välavvägda och lämpliga.
Så mycket gjordes på dessa områden att det kanske inte är någon större överraskning att de grundläggande Lissabonmålen om främjande av ekonomisk konkurrenskraft och hållbar utveckling nu måste lämnas över till det nederländska ordförandeskapet – det handlar lite om att ”lämna över den heta potatisen”, menar jag. Detta gäller bland annat det viktiga tjänstedirektivet, ert utlovade initiativ för främjande av bättre lagstiftning och genomförande av nationella reformpartnerskap i upptakten till halvtidsutvärderingen av Lissabonmålen.
Herr premiärminister! Den 14 januari 2004, när jag välkomnade er i början av ert ordförandeskap, varnade jag för att de flesta företag, i synnerhet de små och medelstora företagen i EU, känner att tiden håller på att rinna ut – om den inte redan har gjort det – för Lissabon. Jag sade att vi behöver konkreta åtgärder och inte bara upprepningar av önskelistor och ord. Vid det tillfället bad jag er om konkreta fakta om hur ni tänkte omsätta era planer i praktiken. Det var den åttonde gången – och i dag är det den nionde gången – som jag och mina kolleger har suttit och lyssnat på det mantra av tomma ord om Lissabon som upprepas två gånger om året. Vad exakt har gjorts för att omsätta Lissabonmålen i praktiken under ert vaktpass – frånsett att ge nederländarna riktlinjer för det fortsatta arbetet?
När det gäller den irländska regeringen hoppas jag att den ökade projektledning och organisatoriska förmåga som ni särskilt har visat prov på i år, herr premiärminister, nu tas med hem och tillämpas på inrikesarenan. Jag talar inte om att införliva EU-direktiv i den nationella lagstiftningen, utan om lämpliga samråd med aktörer, lämpliga lagstiftningsförslag som tar hänsyn till nationella behov, lämpligt genomförande av lagstiftningen och lämpligt upprätthållande av dessa lagar. Era resultat på det inrikespolitiska planet har varit ytterst dåliga: bara under förra veckan lades ytterligare nio överträdelseförfaranden fram mot Irland på miljöområdet. Nitratdirektivet är ett typiskt fall: flera år för sent lappades det ihop i sista minuten, med minimalt samråd, ännu mindre planering och en total röra.
Herr premiärminister! Ni måste nu prestera på hemmaplan. Jag erkänner gärna ert ordförandeskaps stora framgångar, men jag gör detta mot bakgrund av en viss försummelse på den irländska fronten. Gårdagens nominering av minister Charlie McCreevy som vår irländske kommissionär här framkallar sannerligen ett tvunget leende på mina läppar. Jag önskar honom lycka till, och jag välkomnar er utnämning, men när det gäller EU-frågor är ”en tjuvskytt som blir jaktvårdare” det uttryck som man kommer att tänka på.
Min uppmaning till er, herr premiärminister, är att ni tar den skicklighet och den kapacitet som ni har byggt upp som ordförande för Europeiska rådet med er tillbaka hem. Gör ert irländska ordförandeskap till en förebild för den irländska regeringens fortsatta arbete.
Jag tackar särskilt mina kolleger John McCartin, Mary Banotti och John Cushnahan, som avgick i slutet av den senaste mandatperioden. Jag vill i synnerhet nämna John McCartin och det erkännande som Hans-Gert Poettering, ordförande för PPE-DE-gruppen, gav honom när han fick Schumanmedaljen för 25 års trogen tjänst i parlamentet: ett vittnesmål över hans insatser här. Sammanlagt har mina tre kolleger tjänat Europaparlamentet i 60 år. Vi som ersätter dem har mycket att ta igen.
Jag tackar er, herr premiärminister och minister Dick Roche. Jag tackar också ambassadör Anne Anderson för allt det utmärkta arbete som hon och den ständiga representationen har utfört. Vi har varit mycket stolta över vårt irländska ordförandeskap. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera er till ert nya ämbete och önska er lycka till. Jag ansluter mig till dem som i dag har lovordat premiärministern och hans lag för det framgångsrika avslutandet av förhandlingarna om konstitutionen, i synnerhet för att de har lyckats bibehålla den breda ram och de breda värderingar, mål och medborgerliga rättigheter som Europeiska konventet har förhandlat om. Genom att göra detta har det europeiska integrationsprojektets legitimitet stärkts, och en möjlighet att skapa ett mer demokratiskt och allomfattande Europa har skapats. 
Det måste emellertid sägas att det irländska ordförandeskapet även har en tämligen beklaglig lista över misslyckanden på sitt samvete. Misslyckandet med att skydda tillfälligt anställda arbetstagare, att verka för skuldavskrivning för världens fattigaste, att inte våga sätta sig upp mot George W. Bush och hans fanatism, och misslyckandet med att göra framsteg med Lissabonmålen på ett sätt som omfattar social integration. Rådet och kommissionen slog sig också ihop i en skrämmande ansträngning för att driva igenom lagstiftningen om tillhandahållande av personuppgifter i samband med lufttransporter till Förenta staterna, trots Europaparlamentets motstånd.
Herr premiärminister! Ni är inte här för att svara för er inrikespolitik. Jag är dock bestört över ert beslut att utse Charlie McCreevy till irländsk kommissionär. Han är en av de mest högerorienterade finansministrarna i Europa. Han är en av de finansministrar som försöker förvägra parlamentet dess demokratiska rätt att kontrollera Europeiska unionens budget. Han tror på stimulansåtgärder för de rika genom att göra dem rikare, ge dem mer vinster och fler skattelättnader – och på att ge de fattiga uppmuntran genom att ge dem en spark i baken. Om vi tror på ett EU med en social marknad snarare än ett EU som är en supermarknad bör vi inte släppa Charlie McCreevy i närheten av unionens ekonomiska spakar. 
Harkin (ALDE ).
(Herr talman! Tack för möjligheten att få säga några ord om det irländska ordförandeskapet. Innan jag framför mina kommentarer vill jag önska den irländska regeringen lycka till i dess arbete för att få iriska erkänt som officiellt arbetsspråk i EU. Den kulturella identiteten är mycket viktig för alla nationer, men kanske särskilt för mindre nationer. Vi kan alla vara sanna européer samtidigt som vi behåller vår kulturella identitet fullt ut, och språket är en mycket viktig del av denna identitet.)
När jag nu övergår från språkfrågan till vad jag anser har varit ett mycket framgångsrikt irländskt ordförandeskap, vill jag gratulera premiärministern och hans ministrar, i synnerhet minister Brian Cowen och minister Dick Roche, som är här i dag tillsammans med premiärministern. Jag gratulerar också ambassadör Anne Anderson och den irländska statsförvaltningen.
Det viktigaste som det irländska ordförandeskapet har lyckats med har varit att åstadkomma ett fördrag som fastställer en konstitution för EU, men i samband med detta har det också varit en mycket viktig prioritet att göra EU bättre känt bland unionens medborgare. I detta ligger både en möjlighet och en risk: möjligheten att göra medborgarna i alla de 25 länderna delaktiga i det europeiska projektet, men i lika hög grad risken att inte lyckas nå detta mål. Samtidigt som politikerna måste spela en ledande roll krävs det att medborgarna blir delaktiga parallellt med detta ledarskap och att det civila samhället främjas. Annars blir det så som en berömd skald från min egen stad Sligo, W.B. Yeats, en gång skrev: ”Centrum kan inte hålla”. Centrum måste hålla både för oss och för EU, eftersom Europeiska unionens framtid är beroende av våra ansträngningar att göra våra medborgare delaktiga och att förmedla vår positiva vision av Europa.
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Även jag välkomnar er hit och vill tacka er. Jag är född i Salzburg, en stad som på niohundratalet återuppfördes på romerska ruiner av irländska munkar, vilka dikade ut sumpmarkerna, lade grunden till staden och medlade i tvisterna mellan stamhövdingar. Så ni förstår varför vi inte blir förvånade när irländska missionärer civiliserar Europa och utför de grundläggande uppgifterna att dika ut sumpmarker – däribland den nationella egoismens sumpmarker – och lägga grunder, däribland de till europeisk demokrati.
På tal om att medla i tvister mellan stamhövdingar, herr rådsordförande, är jag tacksam mot er för vad ni har gjort för att civilisera Europa. Ni har bevarat konstitutionens arkitektur, och det är utan tvivel er mest avgörande bedrift. Regeringarna har naturligtvis gett oss en lektion i vem som egentligen utövar makten. Eftersom det är de som formellt fattar det slutgiltiga beslutet har de varit arroganta nog att omarbeta konventets utkast alltefter sina egna önskemål och, på flera punkter, att välja ut de bästa bitarna. Det är synd. Vad som gör maktlektionen än beklagligare är att parlamentet, nu när vi behandlar kommissionens ordförandeskap, skulle kunna ge ett lämpligt svar, för det fattar formellt sett det slutgiltiga beslutet och skulle mycket väl kunna visa om det är, eller inte är, berett att göra beslutet mer reellt än en formalitet och framtvinga respekt för kammaren. Det skulle visa vem som har maktbegär och vem som inte har det. Tack, herr talman.
Var konstitutionen skulle undertecknas var ett gammalt stridsäpple för det italienska ordförandeskapet, som gjorde det möjligt att underteckna något i Rom genom att komma med en text. Det är ett annat slags bedrift, och en som vi är tacksamma för.
Det är inte helt riktigt att säga att konventets utkast har kommit igenom oskadat. Genom att rådet (lagstiftning) togs bort från konventets utkast försvann en av konventets utmärkta idéer, som skulle ha inneburit ett väldigt demokratiskt språng framåt i termer av maktdelning, ett språng som nu inte har tagits. Vad som sker är att rådet stiftar fler lagar, med all den tvivelaktiga legitimitet som kännetecknar en regerings lagstiftning. I stället för dubbel majoritet, en formel för beslutsfattande som varje medborgare kunde förstå och godta, har vi frambringat ytterligare en massa förvirrande matematiska formler. Där konventet förespråkade beslut med kvalificerad majoritet har enhälliga beslut införts, och EU:s förmåga att handla har därigenom blivit lidande. Även den sociala dimensionen – och det är ett område där konventet inte heller lyckades – har kringskurits ytterligare, och i stället för full sysselsättning talas bara om en hög sysselsättningsnivå.
Jag anser inte att parlamentet har spelat någon mer framträdande roll i de senare skedena av allt detta. Nu kommer dock regeringarna att behöva oss om människorna skall godta konstitutionen och om deras parlament skall ratificera den.
Låt mig uttrycka min särskilda tacksamhet mot er, herr rådsordförande, för att ni har hållit fast vid den ursprungliga principen i konstitutionen och i konventets utkast.

McDonald (GUE/NGL ).
(Herr talman, herr rådsordförande, herr premiärminister! Jag är stolt över att vara här i dag som medlem av den första Sinn Féin-gruppen i Europaparlamentet.)
Som irländska republikaner, trogna mot traditionen från parlamentsledamoten Bobby Sands, är vi övertygade anhängare av en politik för jämlikhet, rättvisa och frihet. Vi tar med oss Sinn Féins program för förändring, för Irlands enhet och självständighet till detta forum.
Jag vill uttrycka min uppskattning av det irländska ordförandeskapets arbete under de gångna sex månaderna, och jag önskar det nya nederländska ordförandeskapet lycka till.
Sinn Féin anser att det utvidgade EU måste besluta om en rad nya prioriteringar. Vi motsätter oss försöken att göra EU till en superstat eller en militär och ekonomisk supermakt. Vi stöder sådana EU-reformer som ger tillbaka makten till folket, bekämpning av fattigdomen, stöd till de allmännyttiga tjänsterna, vitalisering av landsbygdsekonomierna samt reformering och stärkande av Förenta nationerna.
Detta anser vi är EU:s nya inriktning. Det är i riktning mot detta EU vi vill arbeta. 
Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag kan tryggt säga att vi i Irland har varit stolta över vårt irländska ordförandeskap och över vår premiärminister i rollen som ordförande. Detta ordförandeskap har kännetecknats av entusiasm och diplomati.
Trots att Irland bara har haft sex månader på sig för sitt arbete har landet verkat för positiva initiativ som t.ex. initiativet ”Att göra EU känt”. Jag är dock orolig över den orimliga brådskan med att driva igenom ett så genomgripande, maktförändrande och odemokratiskt initiativ som den föreslagna europeiska konstitutionen.
Vi har haft det irländska ordförandeskapet. Vi fick privilegiet att välkomna de tio nya nationerna i Dublin i maj. Vi har delat vår premiärminister med världen. Bertie Aherns slogan på hemmaplan är ”mera att göra”. Vi skulle vilja säga till Jan Peter Balkenende och det nya ordförandeskapet att det finns mer att göra för att skapa ett bättre skydd för sårbara människor, för att åstadkomma jämlikhet och respekt mellan nationerna, för att hjälpa lidande länder som exempelvis Sudan och för att föra in demokrati och öppenhet i själva EU-projektet.
Till Bertie Ahern vill jag säga: nu är det dags att komma hem. Det finns mer att göra. Ni har en proposition om invaliditet som ni skall lägga fram, ett hälso- och sjukvårdssystem och ett utbildningssystem som skall ordnas upp, fiskare och kvinnor, jordbrukare och många småföretag med stora svårigheter och dessutom en mängd miljökriser. Ni har visat att en liten nation, som sjuder av liv och som fortfarande är neutral, vilket jag vill påminna er om, kan åstadkomma mycket i världen. Nu skall ni använda er energi på hemmaplan.
Bra gjort av er, herr premiärminister, och av ert lag. Ni har mer att göra. , vilket betyder ”tack”. Jag hälsar också Pat Cox och låter gälla också honom. 
Krasts (UEN ).
   – Tack, herr talman! Jag skulle vilja tacka premiärministern och hans lag för vad de har uträttat. Med resultatet i hand kan man helt vederlägga de spekulationer som hördes innan det irländska ordförandeskapet inleddes om att det irländska ordförandeskapet skulle bli förlorad tid för Europeiska unionen i angelägenheter av vital betydelse. I själva verket blev det irländska ordförandeskapet så framgångsrikt att det får en att ifrågasätta den ineffektivitet som sägs vara förknippad med Europeiska unionens roterande ordförandeskap. Pessimism rådde i alla läger om möjligheterna att få utkastet till konstitution för Europeiska unionen godtaget under det irländska ordförandeskapet. Som ledamot av Europeiska konventet kan jag nu lugnt säga att den version som antogs under det irländska ordförandeskapet är mer livskraftig än den vi kunde enas om i konventet. I detta hänseende får man självklart inte glömma bort det italienska ordförandeskapets insatser. Enligt min mening kan den föreslagne kandidaten till tjänsten som Europeiska kommissionens ordförande, som namngavs i slutet av ordförandeskapet efter att ha valts ut bland anhängarna av en marknadsekonomi, anses vara ett lyckokast. Jag hoppas att den föreslagne kandidaten kommer att få även parlamentets stöd. Som företrädare för ett land vid Europeiska unionens östgräns har ordförandeskapets realistiskt grundade ståndpunkt i fråga om utvecklingen av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland vunnit min respekt. Den står i gynnsam kontrast till de åsikter som man, tyvärr, ofta hör när det gäller Europeiska unionens förbindelser med Ryssland. Jag hoppas att det irländska ordförandeskapets kvalitet kommer att sätta en norm och skapa en gynnsam anda av konkurrens bland dem som arbetar för Europeiska unionens bästa. Tack så mycket. 
Allister (NI ).
   – Herr talman! I mitt första anförande här i parlamentet vill jag säga att anledningen till att jag känner mig så hedrad inte är ledamotskapet av denna institution utan det förtroende som folket i Nordirland visade mig genom att i första hand välja mig till ledamot av detta parlament.
Min lojalitet gäller dem och inte EU:s institutioner. Syftet med att jag är här är att jag skall försvara och främja Nordirlands intressen och goda namn och se till att dess folk får sin rättmätiga del av EU-bidragen.
När det så gäller det irländska ordförandeskapet är jag säker på att Bertie Ahern kommer ihåg att min berömda företrädare för sex månader sedan här i parlamentet med sin karakteristiska humor sade att det mest gynnsamma resultatet av det irländska ordförandeskapet troligen skulle vara att Bertie Ahern skulle få mindre tid att blanda sig i förhållandena på brittiska Nordirland. Och det visade sig också att det – lyckligtvis – inte fanns någon tid för inblandning. Bortsett från detta är det arv på det konstitutionella området som detta ordförandeskap överlämnar till oss enligt min mening varken välkommet eller lyckligt. Den nya konstitutionen är ingenting att vara stolt över för var och en som tror på demokratisk kontroll och dess viktiga komplement, nationell suveränitet. Konstitutionen är en skymf och ett angrepp mot båda dessa värden.
Jag vädjar om att man skall vara uppriktig när man presenterar denna konstitution, att man skall erkänna att det är ett dokument som är avsett att underlätta uppbyggandet av en europeisk superstat med ständigt minskande makt för nationalstaterna och ständigt växande centraliserad makt och statsapparat. Ställningen som självständig stat tillkommer nationalstaterna, och så bör det också förbli.
Till sist vill jag ge Bertie Ahern en komplimang och försäkra honom om att han fortfarande behärskar engelska, så att han kan få självförtroende nog att överge den dumma tanken på att slösa bort miljontals euro av skattebetalarnas pengar på att göra iriska till officiellt språk i dessa institutioner. Jag vill säga åt honom att överlåta sådant föråldrat nonsens till Sinn Féin, som man inte kan vänta sig någonting bättre av. 
Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag anser att James Hugh Allister kastade in något ganska häpnadsväckande i debatten genom att, som han gjorde, säga sig vara emot EU:s institutioner men för att EU ger Nordirland en massa pengar. Det är inte, menar jag, det sätt vi bör tänka på här i kammaren.
Den region jag kommer ifrån omvändes – i likhet med Johannes Voggenhubers del av världen – till kristendomen av en irländare, Sankt Bonifatius, känd som ”aposteln” för tyskarna. Jag hoppas att ni inte kommer att möta samma öde som Bonifatius, som dödades av friserna, varav de flesta nu är nederländare. Det är naturligtvis en ren slump att vi nu har ett nederländskt ordförandeskap för rådet.
Från djupet av mitt hjärta vill jag tacka er, herr premiärminister, er utrikesminister Dick Roche, ert lag, men även ett antal personer som sitter längre bak, på dess andra, tredje och fjärde rad, vilkas extraordinära engagemang och sakkunskap har gjort det möjligt för oss att få en europeisk konstitution. Irland har därigenom skrivit historia. Konstitutionen medför inte en superstat; den skapar i stället balans genom att fördela befogenheter – en roll som nationella parlament söker undvika. Den är tänkt att skapa en rättvis balans mellan nivåerna. Medborgarna har en uppgift att fylla, för stadgan om de grundläggande rättigheterna ger dem rättigheter, och det kan i framtiden därför inte bli tal om det slags kohandel om kommissionens ordförandeskap som vi har bevittnat i år, eftersom det kommer att vara medborgarna som bestämmer vem som skall bli kommissionens ordförande. Vi kommer att se avgörande förbättringar. Vi kommer att få en kanon av värderingar; det är ett sannskyldigt mirakel att tjugofem stater kan enas om en som är bindande, en som – enligt min mening – grundar sig på den kristna uppfattningen av vad människan är. Tack vare denna kanon av värderingar kommer vi verkligen att kunna bedriva politik gemensamt i stället för att förlita oss på den mekaniska process som föreskrivs i de gamla fördragen. Den ger även EU förmåga att handla.
Det är absolut nödvändigt att vi alla åker tillbaka till våra länder och ser till att ratificeringen blir av. Vi bör inte diskutera – som man gör i vissa länder, däribland mitt eget – vad som är mest fördelaktigt i parti- eller inrikespolitiska termer, eller hur vi därigenom kan göra oss själva ett namn. Jag hoppas att regeringarna – och även oppositionerna – i alla våra länder kommer att vara starka nog att sätta i gång ratificeringsprocessen med en känsla av ansvar för oss alla och inte i avsikt att framställa sina partier i en så fördelaktig inrikespolitisk dager som möjligt. Det blir vår uppgift framöver.
Goebbels (PSE ).
   – Herr talman! Klaus Hänsch har just berättat för oss hur högt socialisterna sätter vad det irländska ordförandeskapet gjorde på regeringskonferensen. Om man jämför Bertie Aherns handlingar med Silvio Berlusconis kan man med fog undra varför konventet om Europas framtid inte föreslår att unionens ordförandeskap skall rotera mellan de mindre staterna, eftersom dessa staters ordförandeskap tycks ha varit mer produktiva än vissa stats- eller regeringschefer varit, vars storhet ligger endast i deras respektive länders storlek.
Ändå gör inget ordförandeskap mer än leder arbetet; de beslutar ingenting. Ett ordförandeskaps storhet ligger i dess rätt att lägga förslag och i dess kompromisskänsla. Utkastet till konstitution är långt ifrån perfekt, men det är tack vare Irland det över huvud taget finns till. Samtidigt bör jag nämna det faktum att det, fastän det irländska ordförandeskapet på det hela taget kan bedömas som positivt, likväl fortfarande finns åtskilliga områden där bilden inte är fullt så ljus. Min vän Proinsias De Rossa har nyss uttryckt socialisternas beklaganden över det irländska ordförandeskapets arbetsinsats i sociala frågor. Europeiska fackliga samorganisationen har utarbetat ett ”socialt prov” för det irländska ordförandeskapets åtgärder. Av de tio punkter som prövats betraktas sex som tämligen negativa, däribland särskilt underlåtenheten att vidta åtgärder för att nå Lissabonmålen, bristen på intresse för att skydda offentliga tjänster samt vissa direktiv av social natur. Gilles Savary kommer att ta upp andra svagheter i det irländska ordförandeskapets arbetsinsats, särskilt det skandalösa beslut som fattades av rådet att förse Bushadministrationen med personuppgifter om transatlantiska passagerare.
Till sist, herr talman, låt mig avsluta med att nämna en händelse som inte direkt har att göra med det irländska ordförandeskapets arbetsinsats, men som kommer att få viktiga följder. Jag vill tala om EG-domstolens dom avseende stabilitets- och tillväxtpakten. Jag tillhörde dem som kritiserade kommissionen för att den tog saken till domstol, eftersom stabilitetspakten är en politisk fråga och inte styrd av domstolarna. I det avseendet måste jag dock medge att domarna i domstolen i Luxemburg har motstått frestelsen att blanda sig i unionens ekonomiska politik. I en salomonisk dom har domstolen påmint kommissionen om att Ekofinrådet visserligen har bedömningsrätt, men att det inte nödvändigtvis måste följa kommissionens rekommendationer.
Samtidigt har dock ministrarna åthutats för att de inte följer de regler som de själva har ställt upp. Vad pakten beträffar är den viktigaste punkten i domstolens dom likväl bekräftelsen på kommissionens enväldiga initiativrätt. Rådet får således inte ändra reglerna utan att ha uppmanats på nytt av kommissionen. Kommissionens initiativrätt upprätthålls således, men alla rättigheter, ordförande Prodi, inbegriper även skyldigheter. Kommissionen har nu en skyldighet att lägga fram förslag i syfte att omvandla en ”dum” stabilitetspakt till en verkligt intelligent pakt. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar det irländska ordförandeskapet för dess diplomatiska, metodiska och korrekta sätt att hantera sin svåra uppgift, varigenom målet att få konstitutionen godkänd så småningom kunde nås. Jag beklagar bara det faktum att det italienska ordförandeskapet inte lyckades med detta.
Jag tackar även talman Pat Cox och kommissionens ordförande, Romano Prodi, vilka genom sitt oavbrutna, beslutsamma arbete har fört perioden till ett slut och nått två stora mål tillsammans: utvidgning och konstitutionen. De har inspirerats av en annan vision av EU, som i dag har gett oss ett storslaget EU, stärkt genom den demokratiska rättsliga grund som utgörs av stadgan om de grundläggande rättigheterna och konstitutionen tillsammans: EU som civil makt.
Det irländska ordförandeskapets exempellösa medling har gett oss något som, om inte perfekt, åtminstone är vad vi i dag behöver för att kunna stå enade och spela en politisk roll för fred på den världspolitiska arenan. Parlamentet måste nu dra i gång en omfattande kampanj för konstitutionen med en framgångsrik ratificeringsprocess för ögonen. Av denna anledning, herr talman, skulle jag vilja föreslå att en särskild utgiftskategori skall införas i budgeten i syfte att tillföra initiativet lägliga och nödvändiga medel, för att göra människorna i EU mer medvetna och verkligen föra dem närmare våra institutioner. 
de Brún (GUE/NGL ).
(Sinn Féin står för förändring i Irland och i hela EU, och vi ser fram emot att samarbeta med andra för att skapa ett Europa som består av jämlikar och ett EU som tar globalt ansvar.)
Jag ser fram emot att bygga upp ett stöd för den irländska fredsprocessen och för Irlands enhet och självständighet. Det är viktigt för Irland att behandlas som en enhet vare sig det gäller sysselsättning, jordbruk eller mänskliga rättigheter.
I Irland är vi upptagna av en fredsprocess som Europeiska unionen, Förenta staterna och andra har lämnat viktiga bidrag till. Jag välkomnar rådets uppmaning till kommissionen att undersöka möjligheterna att utöka anslagen till Peace II och Internationella fonden för Irland.
Trots betydande framsteg står fredsprocessen i Irland inför stora svårigheter när de demokratiska institutionerna tills vidare avskaffas av den brittiska regeringen. Så sent som i förra veckan blev människor i min hemstad Belfast instängda i sina bostadsområden, medan en sekteristisk unionistparad tvingade sig fram.
... Jag vill be det nederländska ordförandeskapet att också ägna uppmärksamhet åt den irländska fredsprocessen. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den överenskommelse om konstitutionen som träffades vid Europeiska rådets möte i juni var en dålig överenskommelse för Europa. Min ståndpunkt i fråga om konstitutionen – som delas av mina kolleger bland Europademokraterna – är klar och välkänd. Vi anser att konstitutionen är ett misstag. Vi anser att EU inte behöver någon konstitution: det är länder som har konstitutioner, och EU är inte – och bör inte heller försöka bli – ett land eller en stat.
Toppmötet i Laeken 2001 uppmanade Europeiska konventet och regeringskonferensen att se till att resultatet av deras arbete skulle föra de europeiska institutionerna närmare folket. Jag tror inte att det har inträffat. Konstitutionen gör ingenting för att göra nationalstaterna och människorna mera delaktiga i unionens beslutsförfaranden. Genom en betydande utvidgning av majoritetsbesluten ökar i själva verket makten på central nivå kraftigt. Detta är en uppfattning som kanske bekräftades genom några påpekanden av den nederländske utrikesministern nyligen, då han antydde att vi måste ägna oss åt en process med självreflexion för att kunna avgöra om inte vissa politikområden bör föras tillbaka från EU-nivå till nationell nivå. Detta är intressanta påpekanden från den regering som nu innehar ordförandeskapet för unionen under de närmaste sex månaderna. De visar att jag inte är ensam om att föra fram dessa idéer.
EU hade kunnat välja en bättre väg. Unionen kunde ha beslutat att snygga till fördragen i ett förenklande dokument, den kunde ha gett de nationella parlamenten ett verkligt inflytande över EU-lagstiftningen, den kunde ha tittat närmare på vad som görs av de nationella regeringarna och den kunde uppenbarligen ha ålagt sig att ta itu med bedrägeri och vanstyre. Jag har en känsla av att vi har låtit en möjlighet gå oss ur händerna.
Jag välkomnar att Frankrike skall hålla en omröstning om konstitutionen. Jag välkomnar den debatt om en eventuell folkomröstning i Tyskland som Edmund Stoiber har tagit initiativ till. Det är rätt att folket får sista ordet när det skall avgöra sin egen framtid. Ledaren för mitt eget parti tror på ett EU där man lever sitt eget liv och låter andra leva sitt, med andra ord ett EU där de som önskar integreras närmare bör ha möjlighet att göra det under förutsättning att de som inte önskar det inte heller tvingas att göra det. När folkomröstningarna hålls hoppas och tror jag att många människor kommer att utnyttja tillfället och rösta för ett EU som inte präglas av konformism utan av mångfald, ett EU som respekterar nationalstaternas rättigheter. 
Grabowska, (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr premiärminister, mina damer och herrar! Som ett led i samrådsförfarandet yttrade sig Europaparlamentet den 4 maj i år kritiskt om utkastet till avtal mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Enligt avtalet måste europeiska flygbolag lämna ut vissa uppgifter avseende passagerare som reser till Förenta staterna, till exempel bankkontonummer. Uppgifterna skall vidarebefordras till den avdelning som ansvarar för tullar och gränsskydd vid Förenta staternas Department of Homeland Security. Parlamentet förklarade att avtalet bryter mot Europeiska unionens lagstiftning. Det ansåg i synnerhet att avtalet skulle erodera den nivå av skydd för personuppgifter som garanteras i direktiv 95/46/EG. Parlamentet vände sig därför till EG-domstolen och begärde dess utlåtande i saken. Rådet slutförde likväl avtalet. Det struntade i de farhågor som uttryckts och utnyttjade avbrottet i kammarens verksamhet på grund av valet till en nytt parlament.
Detta leder mig till en fråga. Är det irländska ordförandeskapets åsikt att den nivå av skydd för personuppgifter som tillförsäkras EU:s medborgare borde ha sänkts i enlighet med kraven i avtalet, trots de allvarliga farhågor som uttryckts av parlamentet? Är detta inte liktydigt med en inskränkning i personliga friheter? Jag skulle vilja veta om ordförandeskapet har insett problemet och om det har bemödat sig om att ta ställning i en så viktig fråga.
Slutligen, om något annat, skulle jag synnerligen uppriktigt vilja gratulera det irländska ordförandeskapet till att ha slutfört förhandlingarna om ett konstitutionellt fördrag. Den kompromiss som nåtts utgör en framgång för ordförandeskapet och en personlig framgång för er själv, herr premiärminister. Det är faktiskt en framgång för oss alla, eftersom EU och vi alla behöver en konstitution. Det irländska ordförandeskapet lyckades förmå regeringarna i de tjugofem medlemsstaterna att stödja konstitutionen. Uppgiften nu blir att förmå även Europeiska unionens 450 miljoner medborgare att stödja den. Vi måste alla arbeta tillsammans för att se till att de gör det. Konstitutionen kommer i så fall att kunna träda i kraft den 1 november 2009. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Man kan inte säga annat än att nettobehållningen av det irländska ordförandeskapet blev positiv. Det arbetade effektivt och inbringade hela Europeiska unionen två betydelsefulla politiska resultat: överenskommelsen om den första konstitutionen och valet av kommissionens nye ordförande, som bör röstas in av parlamentet i morgon.
Arbetet med konstitutionen var alltigenom positivt. Vi har bara ett allvarligare beklagande: att en uttrycklig hänvisning till Europeiska unionens kristna rötter, som bildar den egentliga bro som förenar Västeuropa med Östeuropa, inte infördes i ingressen. Vi beklagar detta, och Gruppen för Europeiska folkpartiet kommer att kämpa vidare så att Europa aldrig glömmer sina egna rötter.
Det irländska ordförandeskapet var trots det framgångsrikt, och det slutförde den uppgift som så skickligt utförts av det italienska ordförandeskapet, som hade uppnått enighet om 95 procent av konventets arbete. Det är ingen tillfällighet att detta resultat har erkänts av alla Europeiska unionens länder, som har beslutat att fördraget skall undertecknas i den italienska huvudstaden – Rom –, vilket inte bara utgör ett riktmärke i italiensk historia utan även ett viktigt riktmärke i Europas historia och Europeiska unionens historia.
Det andra viktiga och positiva resultatet är valet av den nye kandidaten till posten som ordförande i Europeiska kommissionen. Detta resultat respekterar inte bara omröstningen den 13 juni utan erkänner samtidigt den portugisiske premiärministerns balans – en kommissionsordförande som står för förnyelse och en ny tolkning av hur den verkställande funktionen bör fullgöras, alltmer fristående från enskilda länders småaffärer och alltmer benägen att skapa ett EU som är allierat med Förenta staterna, men som även är politiskt starkt och en aktör på den internationella arenan. 

Savary (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja instämma i kören av hyllningar för det irländska ordförandeskapet, som har bevisat att det inte finns några små länder när det finns stor europeisk inspiration.
Om något mer specifikt, och jag talar som ledamot av utskottet för transport och turism, skulle jag även vilja gratulera det irländska ordförandeskapet till tre av dess mycket viktiga gärningar. Den första av dessa är antagandet av det andra järnvägspaketet, den andra är antagandet av ett mycket ambitiöst program för transeuropeiska transportnät och den tredje är den konstellation av navigationssatelliter som bildar Galileo, det europeiska systemet för global positionsbestämning. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att gratulera alla de irländska förhandlarna, som visat gott handlag och mycket stor skicklighet.
När någon utövar ansvar finns det dock alltid gråzoner och även misslyckanden. Jag skulle vilja nämna två av dem och ansluta mig till allt det som här har sagts om avtalet med Förenta staterna om personuppgifter när det gäller transatlantisk flygsäkerhet. Detta avtal ligger inte i linje med vad parlamentet ville. Det innebär en förnekelse av demokratin, och vi kan inte godta det. Avtalet utgör en fara för de mänskliga rättigheterna och är ett utslag av EU:s kryperi inför Förenta staterna i en tid när Förenta staterna inte visar särskilt stor öppenhet när det gäller mänskliga rättigheter och skyddet för medborgare. I vissa avseenden strider det mot vårt europeiska projekts grundläggande krav och ideal. Jag välkomnar likväl det faktum att det var en irländare, Pat Cox, som försökte utplåna denna skymf mot Europaparlamentet genom att inleda en process i EG-domstolen.
Den andra stora besvikelsen är beslutet av rådet (konkurrenskraft) att gå emot kammarens beslut i den första behandlingen rörande patenterbarhet för programvara. Det är olyckligt att ni valde att gå emot en text som är en heder för Europaparlamentet och som, i viss mening, uppvisade en mirakulös balans mellan att skydda vår industri och garantera programvaruspråkets allmängiltighet och friheten av använda det.
Jag anser att detta är väldigt synd. Bollen är onekligen på parlamentets planhalva, men det alternativ som valts är följden av en oerhört smal uppfattning av äganderätt och de industriella lobbygruppernas tyngd. Allt sammantaget kommer ert ordförandeskap att ihågkommas som ett skickligt tekniskt ordförandeskap men som aningen mindre framgångsrikt i sociala frågor, och detta är något som är beklagligt. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Jag måste börja med att säga emot föregående talare. Det irländska ordförandeskapet har varit viktigt politiskt sett, snarare än tekniskt, under svåra förhållanden, och vid tidpunkten för massakern den 11 mars i Madrid.
De första åtgärder som ni vidtog, såsom utnämningen av EU:s samordnare för kampen mot terrorism, är steg i rätt riktning när det gäller att bekämpa det gissel som terrorismen är, som inverkar på våra allmänna friheter.
Herr rådsordförande! Ni har lyckats nå en överenskommelse om den europeiska konstitutionen. Parlamentet kommer att avge sitt yttrande om denna text under de kommande veckorna, och därför – alla känner till min ståndpunkt i denna fråga – vill jag inte tala om det i förväg. Jag vill dock gratulera er, eftersom det inte var lätt att enas, men till slut har vi nu den överenskommelse och den konstitution som Europa behöver på bordet. Jag vill även gratulera er, herr talman, till ert förslag att utse José Manuel Durão Barroso som kandidat till ordförande för kommissionen, eftersom den överenskommelsen inte heller var lätt att nå. Vi har en utmärkt kandidat, och framför allt anser jag att vi måste göra en politisk ansträngning för att placera kommissionen där den bör finnas: i centrum av gemenskapsmetoden och av Europeiska unionens liv. Jag hoppas att denna viktiga röst för den kandidat som Europeiska rådet har föreslagit oss även kommer att bidra till att återupprätta de så viktiga förbindelserna mellan kommissionen och Europaparlamentet.
Herr premiärminister! Jag anser dock att den viktigaste frågan under ert ordförandeskap har varit utvidgningen. När vi för några veckor sedan firade Jean Monnets och Altiero Spinellis årsdag hade min grupp äran att företräda er i den debatten. Om Monnet och Spinelli hade varit här, och suttit på dessa bänkar, tror jag att de skulle ha tyckt att den utvidgning som nåddes under det irländska ordförandeskapet, "hopfästandet av två Europa", för att använda Bronis ław Geremeks uttryck, var det viktigaste vi har gjort under de senaste åren, och detta kommer ni alltid att ha heder av.
Mycket har sagts om stora och små länder. Jag anser att det är en farlig distinktion som aldrig har existerat i Europas historia. Är ett land stort på grund av sin befolkning, storleken på sitt territorium eller sin BNP? Nej, ett land är stort eller litet beroende på om dess ledare, dess folk och dess medborgare har ambitioner och visioner.
Ni, herr premiärminister, och Irland, har varit stora i Europa under detta ordförandeskap. 
Protasiewicz (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr premiärminister, herr minister, mina damer och herrar! Vi ser i dag tillbaka på det irländska ordförandeskapets sexmånadersperiod. Det visade sig i sanning vara en mycket framgångsrik tid för Europeiska unionen. I synnerhet genomfördes den största utvidgningen av Europeiska unionen under er tid, som flera föregående talare har sagt. Utvidgningen fullföljdes slutligen under jubel och firande i Dublin den 1 maj. I juni visade det utvidgade EU att det kan fungera effektivt när 25 europeiska ledare enades om valet av kandidat till ordförande för Europeiska kommissionen. Detta var en bedrift som var lika värd att firas, och jag gratulerar hjärtligt det irländska ordförandeskapet till denna ytterligare framgång.
Jag vill också ge uttryck för min uppskattning av ordförandeskapets reaktion efter de tragiska attackerna i Madrid den 11 mars. Jag är säker på att både de medel som har öronmärkts för förebyggande av ytterligare terrorattacker på vår kontinent och de som redan har utnyttjats kommer att ge önskade resultat. Detta är en viktig och utmärkande irländsk insats för skapandet av ett säkrare Europa.
I motsats till det irländska ordförandeskapets förutnämnda och obestridda framgångar har farhågor uttryckts när det gäller kompromissen om förslaget till konstitutionellt fördrag. Det står klart att en kompromiss aldrig skulle ha nåtts utan den beslutsamhet och initiativkraft som de irländska ledarna visade vid toppmötet i Bryssel. Trots detta väcks frågan om det inte kommer att visa sig att kompromissen i juni och den initiativkraft som man visade vid det tillfället kommer att motverka sitt eget syfte i framtiden när utkastet till konstitution för Europa skall ratificeras, i synnerhet genom folkomröstningar.
Mina farhågor härrör från de intryck jag fick under ett antal möten under loppet av Europaparlamentets nyligen genomförda valkampanj. Avsaknaden av hänvisningar till judisk–kristna traditioner i ingressen kommer för väldigt många européer att utgöra ett stort hinder när de skall rösta om ratificering av konstitutionen. Det finns väldigt många européer som varken motsätter sig ett enat Europa eller ytterligare integration inom Europeiska unionen. Däremot anser de att detta lovvärda projekt bygger på osäkra grunder på grund av utelämnandet av det grundläggande och uppenbara faktum att den judisk–kristna traditionen är mycket viktig i utformandet av dagens och framtidens Europa. 
Ahern, Bertie,
   . Herr talman! Jag skall fatta mig kort, men jag vill tacka ledamöterna för deras konstruktiva och positiva kommentarer. Det förekom några kommentarer om vårt ordförandeskaps brister, och jag skall bemöta dessa kommentarer i samma anda som de framfördes. Jag vill tacka Hans-Gert Poettering, Klaus Hänsch, Andrew Duff och många andra som välkomnade överenskommelsen om den europeiska konstitutionen.
Överenskommelsen om konstitutionen var historisk: överenskommelsen hade inte varit möjlig om inte alla deltagarna hade samarbetat för att uppnå den. Det viktiga är att unionen har visat att lösningar som alla vinner på är möjliga om vi går in för kompromisser, vilket många har påpekat. Det är omöjligt för människor att få igenom vad ingen annan än de själva vill ha. Genom kompromisser kan detta unika system skapa positiva resultat som gagnar alla.
Alla ni som nyligen har varit engagerade i valkampanjerna och fått privilegiet att tillhöra detta parlament vet hur viktig Europeiska unionen är för européernas välstånd och välfärd. Samtidigt vet ni, bättre än de flesta, hur svårt det är att göra Europeiska unionens agenda hörd över de högljudda kraven om sådant som en del människor felaktigt anser vara mera angelägna sakfrågor. Jag säger ”felaktigt”, därför att Europeiska unionen handlar om en vision och om en stor mängd mycket viktiga praktiska frågor. Många ledamöter, från olika länder och ur olika synvinklar, har nämnt dessa frågor i dag.
Vi måste förklara för människor vad som finns i konstitutionen. Det kommer att vara viktigt att skapa utrymme för saklig debatt både i de länder som kommer att hålla folkomröstning och i dem som inte kommer att göra det. Perioden från och med nu och fram till fördragets ikraftträdande kommer att ge oss möjlighet att beskriva och förklara vad unionen gör och vad den inte gör. Vi kan klart formulera de värden och mål som unionen bygger på.
Även om vi inte bör underskatta vår uppgift, bör vi inte heller underskatta texten till den europeiska konstitutionen. En sats som hävdar att unionens värden är respekt för mänsklig värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättssäkerhet och respekt för de mänskliga rättigheterna är en sats som klart kan förstås av alla våra medborgare och som bör föras ut till dem med utgångspunkt från dessa värden. När det i konstitutionen sägs att unionens mål är att främja freden, unionens värden och dess folks välfärd kommer detta också att vinna anklang hos alla. Men samtidigt kommer det att finnas allvarliga farhågor, och många motstridiga åsikter kommer att framföras. Dessa farhågor måste man lyssna på, och man måste ta itu med frågorna på ett balanserat och förnuftigt sätt. En fruktan utan grund är fortfarande en fruktan, och all slags fruktan måste tas på allvar, vilket jag har upptäckt under de senaste sex månaderna.
De av oss som stöder Europeiska unionen och den konstitution vars värden unionen förkroppsligar måste fortsätta att vara ivriga anhängare av den. Samtidigt är det viktigt att både de som stöder den nya europeiska konstitutionen och de som är motståndare till den hanterar debatten på ett måttfullt, förnuftigt och sakligt sätt.
Jag vill bara beröra några av de frågor som Hans-Gert Poettering tog upp. Han och några andra nämnde frågan om kristendomen. Ingressen till texten innehåller ett erkännande av Europas religiösa arv. Vi skulle ha föredragit ett uttryckligt omnämnande av Europas kristna arv, men det var inte enkelt att nå samstämmighet om en lämplig ordalydelse. En viktig ny artikel erkänner dock kyrkornas speciella bidrag, och för första gången talas det om en öppen och regelrätt dialog med dem. Detta har fått ett omfattande stöd av kyrkan och de religiösa samfunden. Även om det inte finns något uttryckligt omnämnande i ingressen – vilket jag personligen skulle ha önskat – var det viktigt att ta med denna nya sats.
Ett antal ledamöter nämnde utnämningsförfarandet, som jag vet är mycket viktigt för Monica Frassoni. I konventet föreslog den irländska regeringen ett radikalt sätt att utnämna framtida ordförande för kommissionen. Vår vision var att Europaparlamentet och alla medlemsstaternas parlament skulle medverka i förfarandet att välja den nya kommissionsordföranden. Jag skulle vilja be parlamentets nya ledamöter att titta på vårt förslag. Vi fick inget stöd när vi förde fram förslaget, så jag tycker inte om att höra kritik nu från de personer som inte stödde oss, men sådan är politiken! Ledamöterna borde beakta förslaget nästa gång det blir aktuellt: det kanske är komplicerat, men det är en bra idé.
I konventet gjorde man ett utomordentligt gott arbete i fråga om EU:s sociala dimension. Giorgos Katiforis ledde arbetsgruppen som sysslade med det sociala Europa. Det är ett område som är särskilt angeläget för mig personligen och för det irländska ordförandeskapet, eftersom vi värdesätter den sociala solidaritet som är det viktigaste kännetecknet för det europeiska projektet i Irland. Vi är ett land som gör arbetsgivare och fackföreningar – en ”frivillig pelare” – fullt delaktiga i alla beslut om lagstiftning. Det har vi gjort i 17 år. Jag måste påminna min goda vän och kollega Avril Doyle om detta – denna punkt har tydligen gått henne förbi under de 17 åren. Vi värdesätter principen, och ordförande Romano Prodi har alldeles rätt: vi har intagit en positiv, progressiv hållning till det konstitutionella fördraget. Detta är det europeiska folkets konstitution. Vi måste påminna våra medborgare om detta. Jag håller med om Avril Doyles synpunkt på småföretagen: vi måste fortsätta att försöka göra detta för småföretagen.
Ryszard Czarnecki talade om den fria rörligheten. Redan från den första dagen har vi i Irland öppnat våra dörrar för alla delar av Europa, och vi har inte gjort någon åtskillnad mellan människor från gamla och människor från nya medlemsstater. Vi är stolta över detta.
Robert Goebbels och en del andra ledamöter har understrukit Lissabonmålens betydelse och beklagat att man inte har uppnått fler av dessa mål. Jag är den förste att erkänna att Lissabonmålen är ett arbete som fortfarande pågår. Vi måste göra kraftigare ansträngningar och bli effektivare om vi skall nå de mål vi har uppställt för varandra för 2010. Därför lade vi ned ett så stort arbete på halvtidsutvärderingen. Vi har talat om vad vi skulle vilja göra i framtiden, men vi har också talat om vad vi har gjort.
När det gäller de praktiska resultaten under de senaste sex månaderna, och för att ge ett konkret exempel på vad jag blev ombedd att göra räcker det med att titta på detaljerna i ett kapitel i en rapport som vi utarbetade om samarbete för tillväxt och sysselsättning. Jag har blivit ombedd att granska området finansiella tjänster, som sköttes på ett mycket effektivt sätt under minister Charlie McCreevys ledning. Minister McCreevy och hans medarbetare slutförde – med utmärkt samarbete från parlamentets sida – denna handlingsplan om finansiella tjänster genom att åstadkomma en överenskommelse om instrumenten för finansiella tjänster, marknadsdirektiven och direktivet om öppenhet och insyn. Detta område är av avgörande betydelse för den europeiska ekonomins tillväxt i framtiden, och jag kan nämna det som ett praktiskt exempel på vad som har åstadkommits i fråga om Lissabonmålen. Jag har faktiskt understrukit den betydelse jag tillmäter Lissabonmålen genom att utnämna Charlie McCreevy till kommissionsledamot. Jag är säker på att hans erfarenhet kommer att vara till hjälp där i framtiden, eftersom Lissabonmålen handlar om att skapa tillväxt och arbetstillfällen i Europa, och ministern vet hur man skall nå resultat i båda dessa avseenden. Jag skulle gärna vilja be er titta på vilka resultat Irland har nått i dessa frågor, vilket skulle kunna vara av ett visst värde.
Proinsias De Rossa har rätt i att vi bör diskutera inrikespolitiska frågor på hemmaplan, och jag kommer mycket gärna att göra det med honom när som helst. Vår finansminister har befriat de irländska arbetarna från de straffliknande skattesatser som fastställdes när den regering som De Rossa stödde satt vid makten. Jag tycker alltid att det är intressant när en socialist nämner en ”högerinriktad person”: definitioner är alltid intressanta. Proinsias De Rossa säger att han är vänsterinriktad och socialist, och han gav under två euro till de gamla. Charlie McCreevy är högerinriktad, och han ger 10 euro om året till de gamla. Ni kan själva komma fram till definitionerna: de är riktigt intressanta. Jag har bara varit i politiken i 27 år: Jag måste vara med lite längre innan jag kan förstå definitionerna av höger och vänster, som jag under alla omständigheter anser meningslösa.
Det är verkligen en ära att vara här och avge rapport till parlamentet. Jag tror att 2004 kommer att uppfattas som ett synnerligen betydelsefullt år för Europeiska unionen. Vi har utvidgats till 25 medlemsstater. Vi har beslutat om en konstitution. Vi har förnyat vårt åtagande att uppnå Lissabonmålen. Vi har förstärkt våra förbindelser med våra partner ute i världen. Samtidigt som det irländska ordförandeskapets arbete är avslutat fortsätter uppenbarligen unionens arbete. Jag önskar Jan Peter Balkenende och det nederländska ordförandeskapet all framgång. Jag önskar också ordförande Romano Prodi all framgång under resten av hans ämbetsperiod, och förhoppningsvis kommer detta – med parlamentets stöd – att gälla även José Manuel Durão Barroso i framtiden. Jag önskar också er lycka till, herr ordförande. Under denna första arbetsdag önskar jag alla här lycka och framgång i deras politiska arbete i Europaparlamentet.
Prodi, Romano,
   . – Herr talman! Premiärminister Bertie Ahern har redan besvarat alla frågor. Jag kommer att tala i några minuter för att kommentera inledningen av det nederländska ordförandeskapet, så jag begränsar mig till att tacka den irländske premiärministern och alla ledamöter av parlamentet.
Jag vill bara ta upp en synpunkt, ett förslag från Robert Goebbels, som uppmanade oss att granska stabilitetspakten och reformerna av denna. Jag kan tala om för er att kommissionen, med stöd av domstolens beslut, redan har börjat arbeta, och den 3 september kommer vi att lägga fram resultaten av våra överväganden, så att en ingående diskussion om denna fråga kan inledas. För övrigt har debatten varit mycket ensidig, och få invändningar har gjorts mot konstitutionen. Känslan att Europa börjar bli en civil makt, som Luciana Sbarbati uttryckte det, delas i stor utsträckning av parlamentet.
Jag tackar er alla för er uppmärksamhet. Avslutningsvis måste jag säga till Hans-Gert Poettering att det kan vara sant att det är viktigt att stå i mitten av fotografiet, men det är lika sant att det till och med kan ha en ännu starkare politisk mening att ha en person på ena sidan och en på den andra, som hyllar unionens medlemsstater.
Talmannen.
   – Den gemensamma debatten är avslutad.
Hudghton (Verts/ALE ),
   . – Som medlem av Skottlands självständighetsparti, SNP, gratulerar jag den irländska regeringen till det exemplariska sätt på vilket den har skött sitt sex månader långa ordförandeskap. 
Irland, en medlemsstat som är mindre än Skottland, har gett inspiration till dem av oss som önskar att Skottland återigen skall få alla de normala befogenheter som tillkommer en självständig nation, så att vi kan föra vår egen talan i det internationella samfundet och samarbeta med våra grannar på de villkor som passar Skottlands intressen – inte Londons.
Irland, med en sund ekonomisk tillväxt, fortsätter att visa hur man kan få maximalt utbyte av ett EU-medlemskap, medan Skottland släpar efter i fråga om arbetstillfällen och lider av att befolkningen minskar.
Jag ser fram emot den dag då skotska ministrar kommer att sitta bredvid irländska i ministerrådet, som likvärdiga partner med full rätt att förhandla och rösta, då de kommer att kunna försvara Skottlands intressen i första hand och inte som nu bara fungera som portföljbärare åt sina chefer i Westminster. 
Pafilis (GUE/NGL )
   . – De beslut, analyser och slutsatser som gjordes vid EU-toppmötet den 17–18 juni strider mot arbetstagarnas intressen i EU:s nationer, som genom att rösta eller lägga ned sina röster i Europavalet den 13 juni uttryckte sitt fördömande av EU och dess politik.
Europeiska konstitutionen, som godkändes av toppmötet, omfattar de tidigare fördragen, vilka säkrar handlingsfrihet för storföretagen och upphäver arbetarklassens och det enkla folkets landvinningar och rättigheter. Detta är ett suveränt institutionellt skydd för de europeiska monopolens diktatur.
USA:s militära doktrin av ”förebyggande krig” mot ett eller flera länder under förevändning av bekämpning av terrorism har godkänts, vilket leder till att de grundläggande principer i den internationella lagstiftningen som fastställs i FN-stadgan kullkastas. EU, som stöder och samarbetar med Nato, håller på att bli militariserat.
Beslut har fattats om utökat samarbete mellan EU och USA för att ingripa och krossa nationer, om ett skandalöst samarbete med den ockuperande makten i Irak, om ett europeiskt arméuppdrag till Bosnien och Hercegovina, vars spännvidd skall utsträckas så långt som till Armenien, Azerbajdzjan och Georgien, och om genomförandet av USA:s och Natos plan om Mellanöstern.
Nya åtgärder har främjats för att undertrycka det enkla folkets rättigheter och friheter genom att angripa arbetarklassens och det enkla folkets kamp och påtvinga folket ett slags terrorism.
Europas arbetarklass och folk måste förstärka sitt motstånd, sin olydnad och ohörsamhet i EU i sin kamp för att förhindra den europeiska konstitutionen och orsaka EU:s undergång. 


Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om rådets uttalande – Det nederländska ordförandeskapets handlingsprogram. 
Balkenende,
   . – Herr talman, ärade ledamöter av Europaparlamentet, mina damer och herrar!
Jag har i dag det stora nöjet att lägga fram det nederländska ordförandeskapets handlingsprogram för er, EU-medborgarnas direkt valda företrädare.
Som ledamöter av Europaparlamentet innehar ni ett av de mest framstående och viktigaste ämbetena i hela Europeiska unionen. Det är ingen tillfällighet att parlamentet är den institution som nämns först i fördraget. Ni vakar över vår gemenskap, som framför allt är en gemenskap som bygger på delade värderingar. Ni har fått ett imponerande uppdrag av EU:s medborgare. Jag önskar er all lycka i genomförandet av detta och gratulerar er varmt till att ha valts.
Jag vill särskilt gratulera Josep Borrell till att han har valts till talman för Europaparlamentet, och jag önskar honom lycka till i denna viktiga befattning.
Även om vi fyller olika funktioner inom Europeiska unionen har vi också mycket gemensamt. Det viktigaste, enligt min uppfattning, är en stark känsla av ansvar för Europa, för de väsentliga frågor som vi vill gå framåt med, men, framför allt, gentemot Europas folk, för vilka vi gör allt detta.
Jag vill tacka det irländska ordförandeskapet för det storartade arbete som det har utfört. Bertie Ahern och hans lag har gjort underverk.
En lyckad utvidgning för att ta in tio nya medlemsstater, en överenskommelse om en ny europeisk konstitution och ett gemensamt enande om valet av en verkligt toppklassig kandidat till ordförande för Europeiska kommissionen: dessa är rungande bedrifter. Även när det gäller förbindelserna med Europaparlamentet har irländarna varit ett inspirerande föredöme, som vi vill följa. Låt mig säga några ord om Europeiska rådets nominering av José Manuel Barroso till befattningen som ordförande för Europeiska kommissionen. Ni kommer att diskutera denna fråga i eftermiddag och i morgon. Jag ser José Manuel Barroso som en person som kan föra en dialog, men som inte heller drar sig för att staka ut kursen. Rådet anser att han är rätt person att föra kommissionen framåt vid denna tidpunkt. Någon som, tillsammans med andra, kan bidra till att främja den ekonomiska tillväxten och öka säkerheten. Vi hoppas följaktligen att Europaparlamentet kommer att ge sitt bifall till hans nominering i morgon.
Det finns en fin utomhusutställning som kan beses kring våra kontor i centrala Haag just nu. Unga bildkonstnärer från Europeiska unionens medlemsstater har ombetts att skapa konstverk som inspireras av Europas strävan för fred och rättvisa. Evenemanget kallas ”Konst – den stora kommunikatören”.
Från mitt eget kontorsrum kan jag se ett antal av utställningsföremålen. Vilken bild av Europa skildrar de?
Ett konstverk visar Europa som en labyrint.
Ett annat visar det som ett torn under uppförande.
Ett tredje visar det som en drunknande man som försöker ta sig upp ur vattnet.
Det finns många sätt att se på Europa.
Hur ser Europas medborgare på EU? Att döma av deltagandet i det nyligen genomförda valet ser Europas medborgare inte EU som något mästerverk att bli eld och lågor över. För femte gången i följd visade det sig att färre européer röstade. Några grupper vacklade på grund av misstro och tvehågsenhet när det gäller den europeiska integrationen. Det europeiska projektet är föremål för kritisk undersökning, såväl inom som utanför Europaparlamentet.
Det nederländska ordförandeskapet är mycket medvetet om detta.
Kritiska kommentarer är emellertid en väsentlig del av demokratin. De kan bidra till att stärka demokratin. Det finns ingen orsak att bli pessimistisk. Tvärtom: det är nu nödvändigt att visa Europas medborgare att Europa tillhör dem. Ett arbete som går framåt. Inte perfekt. Öppet för förbättringar. Ändå värt besväret och, som historien visar oss, absolut nödvändigt om vi skall kunna gripa oss an problem som inget land kan lösa på egen hand.
Detta gör det värt att bidra aktivt till Europeiska unionen.
Det nederländska ordförandeskapet vill sända detta budskap högt och tydligt, med både uppriktig ambition och klarsynt realism.
Samarbetet med er är av yttersta vikt i detta. Vare sig ni hör till dem som ser Europa som en labyrint eller som ser det som ett torn under byggnad företräder ni alla Europas medborgares uppfattningar. Det är dem detta handlar om. Vi vill, tillsammans med er, göra verkliga framsteg, som erkänns och uppskattas av dessa medborgare.
Jag är medveten om att ni nu under den närmaste tiden måste förankra förändringarna. Europaparlamentet har utökats till 732 ledamöter. Parlamentet har utökats med 162 företrädare för tio nya medlemsstater, som måste finna sig till rätta. De politiska familjerna ändrar sin sammansättning och tar in nya medlemmar. Det är angenämt att se att ni energiskt tar itu med denna uppgift och går vidare med parlamentets lagstiftningsarbete.
Det finns även fler nya händelser på lager. Den nya konstitutionen ökar avsevärt Europaparlamentets inflytande över beslutsfattandet och händelseförloppet i unionen. De nationella parlamenten kommer också att fylla en viktig funktion när det gäller att ta itu med frågan om huruvida det verkligen finns något behov av EU-reglering i specifika fall.
Detta kommer att göra unionen mer demokratisk. Med den nya konstitutionen kommer dess medborgare att kunna göra sig hörda, högre och kraftfullare. Även de som är kritiskt inställda till den europeiska integrationen kommer att ha en bättre utgångspunkt i och med den nya konstitutionen.
Det nederländska ordförandeskapet välkomnar utökandet av Europaparlamentets befogenheter. Detta är en av de största fördelarna med det nya konstitutionella fördraget och följaktligen även ett starkt argument i de nationella diskussionerna om antagande. I ett antal medlemsstater kommer ett antagande att väcka livlig debatt. Under loppet av detta hoppas jag att fakta inte kommer att gå förlorade när frågorna läggs fram. Den nya konstitutionen kommer obestridligen att föra unionen närmare dess medborgare, och det är sannerligen något som vi alla är särskilt angelägna om.
Just när det sker mycket nytt är det viktigt att hålla kursen och se till att vi fortsätter att göra framsteg för EU:s medborgare. Utan smidigt samarbete mellan rådet, parlamentet och kommissionen kommer detta att vara omöjligt. Det nederländska ordförandeskapet är redo och villigt att samarbeta konstruktivt med er och hoppas uppriktigt att ni är villiga att samarbeta konstruktivt med oss.
Liksom många i parlamentet beklagar ordförandeskapet misslyckandet med att hittills lösa frågan om ledamotsstadgan, som har diskuterats länge. Med ert stöd arbetade den föregående talmannen mycket hårt med detta, men utan resultat hittills. Om det finns några utsikter till en lösning kommer det nederländska ordförandeskapet sannerligen att bidra i arbetet med detta.
Det är inte möjligt, inom utrymmet för denna presentation, att ta upp alla de väsentliga frågorna på dagordningen. Jag kommer därför endast ta upp de frågor som särskilt är i behov av vår gemensamma uppmärksamhet. Utan att vilja trampa på efterföljande ordförandeskaps tår måste vi helt klart drista oss till att se längre än den 1 januari 2005. Vi är alla alltför medvetna om att det kommer att ta ett antal år att nå målen. Det nederländska ordförandeskapet är en länk i en kedja. Det är därför vi försöker att skapa bästa möjliga förutsättningar för framtida ordförandeskaps arbete.
Det nederländska ordförandeskapet kommer ständigt att bemöda sig om att inte förlora de mer långsiktiga intressena ur sikte. Om det finns något som vi vill tillföra unionen är det vår långsiktiga inställning.
Internt genom att arbeta för konsolidering av den utvidgade unionen, för hållbar ekonomisk tillväxt, för säkerhet och för en sund finansiell grund för de kommande åren.
Externt genom att se framåt, tillsammans med våra partner på andra håll i världen, och genom att verka mer beslutsamt, som en union, på världsarenan.
För det första, konsolidering av unionen. Det är viktigt att de tio länder som anslöt sig den 1 maj i år känner sig fullständigt hemmastadda i unionen så snabbt som möjligt. Ordförandeskapet har ett särskilt ansvar för detta. Vi kommer att göra vårt absolut bästa för att se till att de nya medlemsstaterna kan delta fullt ut i alla unionens förehavanden så snart som möjligt.
Samtidigt vill vi grundligt jämna vägen för framtida utvidgningar. Anslutningsförhandlingarna med Bulgarien slutfördes för en kort tid sedan. Förhandlingarna med Rumänien har kommit mycket långt. Anslutningsförhandlingar med Kroatien skall inledas nästa år.
I december skall Europeiska rådet också överväga om Turkiet uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna för mänskliga rättigheter och demokrati. Om landet gör detta kommer anslutningsförhandlingar att inledas även med Turkiet.
Detta beslut måste vi komma fram till på ett ärligt sätt, enligt de grundregler som vi på förhand, 2002, fast åtog oss att följa. Detta innebär strikt tillämpning av de kriterier som fastställts, men utan att hitta på några nya kriterier.
Vi får inte låta oss själva styras av rädsla, till exempel för islam. Att resa skiljemurar mot någon särskild religion är inte förenligt med Europas delade värderingar. Vårt motstånd skall inte riktas direkt mot religioner, utan mot människor och grupper som utnyttjar sin religion för att genomdriva sin vilja med tvång.
Islam är inte problemet. Muslimer, kristna och människor med andra trosövertygelser kan leva tillsammans utan några som helst problem. Det är inte religionen som är problemet, utan utnyttjande av religion för att så hat och intolerans och för att undertrycka kvinnor.
Icke desto mindre bekymrar och oroar beslutet om Turkiet många människor. Ordförandeskapet vill möjliggöra ett välgrundat beslut, ett beslut som vinner allmänt stöd och som också kommer att stå fast i framtiden.
Ett långsiktigt grepp står också i centrum för den andra punkten på dagordningen: hållbar ekonomisk tillväxt.
Efter en period av stagnation börjar EU:s ekonomi gradvis att repa sig igen. Till följd av de bakomliggande svagheterna i vår ekonomiska strategi är återhämtningen dock långsam och mödosam. EU:s ekonomi har stela punkter, och vi är inte tillräckligt smarta. Detta gör att våra konkurrenter är för snabba och skickliga för oss. Alla som ser objektivt på utvecklingen inser att EU förlorar fotfästet, även under perioder av ekonomisk återhämtning.
Vi måste undvika att inrikta oss på våra egna arbetstillfällen, vårt egna sociala skyddsnät, våra egna pensioner. Vi bör vända vår uppmärksamhet mot våra barns arbeten, sociala skyddsnät och pensioner.
Hur starkt kommer Europa att vara om ett antal årtionden? Kommer det att vara en plats där våra barn och barnbarn kan bygga upp ett bra liv? Kan vi fortsätta att tillämpa våra värderingar om solidaritet och social rättvisa i praktiken?
Varning: dessa saker får inte tas för givna. Se på uppsvingen i länder som Kina och Indien. Är Europa tillräckligt starkt och flexibelt för att hävda sig inför denna konkurrens?
Det är mot denna bakgrund som genomförandet av Lissabonstrategin måste vara en topprioriterad fråga för oss. Under det nederländska ordförandeskapet görs förberedelser för interimsöversynen av denna. En arbetsgrupp som leds av Wim Kok utarbetar för närvarande en rapport om vad vi har uträttat hittills och vad som återstår att göra. Denna rapport kommer att läggas fram inför Europeiska rådet den 5 november.
Europa går miste om viktiga möjligheter. Vi drar inte fördel av det som vår inre marknad har att erbjuda. I synnerhet marknaden för tjänster är fortfarande föremål för alla slags nationella restriktioner. Och det är just inom denna sektor som de flesta européer förtjänar sitt uppehälle.
Detta betyder att vi inte utnyttjar den inre marknadens styrka tillräckligt. Om vi inser att 1,8 procent av EU:s BNP och 2,5 miljoner arbetstillfällen är beroende av den inre marknadens fungerande har vi all anledning att stärka den inre marknaden och utvidga den mot tjänstesektorn. Tjänstedirektivet, som har föreslagits av kommissionen, är ett viktigt steg i rätt riktning. Det säger sig självt att ett snabbt antagande av denna lagstiftning kan ge ett betydande uppsving för den europeiska ekonomin.
EU-marknadens fungerande kan också förbättras genom mindre och bättre reglering. Vi måste se till att reglerna arbetar för oss i stället för tvärtom. Irlands, Nederländernas, Luxemburgs och Förenade kungarikets ordförandeskap arbetar tillsammans för att göra detta till en prioriterad fråga.
Många av de ambitioner som Lissabonmålen innefattar måste förverkligas i medlemsstaterna. Arbetsmarknaderna måste bli mer flexibla, och de sociala trygghetssystemen måste ge fler möjligheter. Pensionssystemen måste ges en fastare grund så att framtida generationer kan fortsätta att bygga vidare på dem.
I dagens och morgondagens globala ekonomi måste EU inte bara vara flexibelt, det måste också använda sitt kunnande. EU:s innovativa kraft är inte tillräckligt stark. Låt oss ta ett exempel. Omkring 400 000 europeiska forskare arbetar för närvarande i Förenta staterna. De står för 40 procent av USA:s forskarsamhälle. Detta är en enorm utvandring av människor som vi själva behöver i högsta grad. Det är därför vi kraftfullt måste fortsätta att förbättra kunskapsklimatet i Europa. En konkret åtgärd är inrättandet av ett europeiskt forskningsråd som inriktas på att tillhandahålla riskkapital för forskning.
Våra strävanden inriktas inte bara på ekonomisk tillväxt, utan också på hållbarhet. Det nederländska ordförandeskapet kommer att sträva efter att stärka miljödimensionen av Lissabonprocessen, och vi kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt hållbar rörlighet, ren teknik och internationell klimatpolitik.
Unionen är mer än ett ekonomiskt projekt. Sextio år efter dagen D är den fortfarande ett projekt för frihet, solidaritet och ömsesidig respekt.
Av de olösta frågor som särskilt oroar medborgarna är säkerheten den viktigaste. Ökad säkerhet har alltid varit drivkraft bakom europeiskt samarbete. En gång eftersträvade vi en oviss fred på en kontinent som var söndersliten av krig. Nu ställs vi inför nya hot som tvingar oss att agera: terrorism och organiserad brottslighet. Dessa hot kan vi endast övervinna tillsammans.
Det är nödvändigt att vi fortsätter att se framåt tillsammans. När Tammerforsprogrammet nu går mot sitt slut är det nödvändigt att ta nya steg för att ytterligare utvidga det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det nederländska ordförandeskapet strävar efter att se till att Europeiska rådet den 5 november skisserar en vision som är så konkret som möjligt.
I ett fritt EU med öppna inre gränser är det nödvändigt att vi anpassar våra straffrättsliga system och att vårt samarbete är vattentätt. Det får, varken rättsligt eller geografiskt, finnas någon tillflykt i unionen för brottslingar som missbrukar den frihet som EU erbjuder dem.
När vi gör detta kommer vi ibland att behöva göra lite extra. Ibland är länder starkt fästa vid sina nationella traditioner när det gäller politik och rättvisa. Utan mer omfattande samarbete på dessa områden fortsätter vi emellertid att löpa risken att brottslingar försöker komma undan rättvisan och äventyra vår säkerhet.
Förra månaden sammanfattade EU:s samordnare för kampen mot terrorism, Gijs de Vries, frågan om hur EU mer effektivt skall kunna sätta stopp för terrorismen. Det nederländska ordförandeskapet har för avsikt att agera aktivt för att utarbeta och genomföra de föreslagna handlingspunkterna.
Det nederländska ordförandeskapet fäster också stor vikt vid EU:s narkotikastrategi för 2005–2012. Denna strategi kommer att inriktas på en gemensam taktik mot storskalig narkotikasmuggling, och även på förbättrat förebyggande och hälso- och sjukvård.
Ibland uppstår det spänningar mellan frihet och säkerhet. Ingen av dem kan någonsin vara oinskränkt. Det viktiga är alltid att finna den rätta balansen.
Vi måste finna samma balans på asyl- och invandringsområdet, som är en annan del av uppföljningen av Tammerfors som kommer att finnas på dagordningen för Europeiska rådet den 5 november.
Vi vill inte skapa en fästning Europa, men vi åser även den febrila rörelsen av asylsökande och olagliga invandrare som reser in i och passerar igenom unionen. Människosmugglare utnyttjar obarmhärtigt detta fenomen. Dessutom vet vi av erfarenhet hur mycket det krävs för att ge nykomlingar fulla möjligheter i vårt samhälle. Kontroll av migrationsströmmarna är därför nödvändig, och detta kan vi bara göra tillsammans. I en union med öppna inre gränser kan vi inte kosta på oss att inte ha en europeisk politik om asyl, invandring och återsändande.
Vi går in i en etapp av ytterligare harmonisering, enligt Tammerforsprogrammet. Våra ansträngningar riktas mot ett gemensamt asylsystem och förbättrat skydd för flyktingar i ursprungsregionerna. Vi måste agera tillsammans, på grundval av solidaritet mellan medlemsstaterna, för att bekämpa den olagliga invandringen. Detta kräver effektiv övervakning av våra yttre gränser. Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid de yttre gränserna är av avgörande vikt för detta ändamål. Vi måste därför se till att den kan bli operativ 2005.
EU erbjuder en plats för alla som har rätt att komma. Med ”plats” menar jag mycket mer än tak över huvudet. En plats betyder en plats i vårt samhälle. Vi har för avsikt att ägna större uppmärksamhet åt integration av nykomlingar. På detta område har medlemsstaterna sina egna traditioner. Det måste finnas utrymme för dessa traditioner, men vi kan också lära av varandras erfarenheter.
En trovärdig asyl- och invandringspolitik innebär också att de som inte har rätt att stanna här måste återvända. Det nederländska ordförandeskapet har uppgiften att arbeta fram en politik för återsändande före årsslutet. Detta omfattar bland annat gemensamma återsändningsförfaranden och -operationer samt upprättande av avtal för återsändande och återlämnande.
Den sista punkten på vår interna dagordning som jag vill ta upp är den finansiella grunden för kommande år.
Förhandlingarna om EU:s fleråriga budgetram – budgetplanen – kommer att avslutas 2005. Detta är en känslig fråga, som det finns många olika synpunkter på. Det nederländska ordförandeskapet anser det som sin plikt att ge dessa ytterst komplicerade diskussioner bästa möjliga struktur, till och med innan de inleds, genom att i år enas om de riktlinjer och principer som de bör bygga på. Detta bör öka chanserna till att diskussionerna kan slutföras med lyckat resultat.
Europaparlamentet kommer naturligtvis i hög grad att vara inblandat i det förberedande arbetet för att fastställa den nya budgetplanen.
Om EU ser mot framtiden måste vi också se utåt. Vår framtid är nära förenad med framtiden för våra grannar och partner på andra håll i världen.
Vi är en union av 25 industriländer, en gemenskap byggd på hörnstenarna frihet, solidaritet och ömsesidig respekt, och världens största ekonomiska block.
Världen förväntar sig med rätta stora saker av oss. Lever vi upp till dessa förväntningar till fullo? EU kan vara mer beslutsamt. Vi skulle kunna uträtta mer genom att förena oss och vara mer samstämmiga.
Vår tids stora globala frågor är bekämpande av terrorism, främjande av mänskliga rättigheter och demokrati, ekonomisk utveckling och kampen mot fattigdom. EU måste tala med en enda, ljudlig röst.
Den europeiska säkerhetsstrategin, och i synnerhet den breda vision som den bygger på, ger en utmärkt grund för att göra just detta. Det handlar om mer än att bara utöka EU:s egen kapacitet för krishantering. Det nederländska ordförandeskapet är angeläget om att utnyttja alla möjliga medel för att arbeta mot ett genomförande av säkerhetsstrategin.
Förenta nationerna står i centrum för det multilaterala samarbetet, och så måste det förbli. Som ordförande för Europeiska rådet kommer Nederländerna att spela en aktiv roll i diskussionerna om reformen av FN. Extra drivkraft måste också ges till det multilaterala handelssystemet. Efter misslyckandet i Cancún har vi i år ett tillfälle att nå verkliga framsteg inom Världshandelsorganisationen. Alla vinner på detta.
Till följd av den senaste utvidgningen har EU inte bara fått nya medlemsstater, utan även nya grannar. Vi känner oss nära associerade med dessa länder och vill stärka våra band med dem. Detsamma gäller för länderna i det ”vidare Mellanöstern” och Medelhavsområdet. Det nederländska ordförandeskapet är angeläget om att arbeta för att öka stabiliteten i den regionen och främja reformer på de politiska, ekonomiska och sociokulturella områdena. Barcelonaprocessen måste stärkas och intensifieras.
Det nederländska ordförandeskapet kommer att ägna mycket tid åt fredsprocessen i Mellanöstern. EU måste göra en gemensam insats för Iraks framtid. När vi gör detta kommer vi att lita till FN:s centrala roll och ta hänsyn till önskemålen och behoven hos Iraks regering och folk.
Våra ekonomiska och politiska förbindelser med Asien har blivit mycket mer betydande under de senaste åren. Det nederländska ordförandeskapet kommer att fortsätta att utveckla de strategiska förbindelserna med våra asiatiska partner vid de föreslagna toppmötena med Kina, Indien, Sydkorea och ASEM. Vi kommer också att ta till vara på de tillfällena för att särskilt se på den känsliga frågan om mänskliga rättigheter.
Av världens befolkning lider en person av sju av kronisk svält. I synnerhet i Afrika kräver fattigdom, konflikter och epidemier många offer. Europeiska unionen kommer inte att lämna Afrika att klara sig självt. Läget i Darfur i Sudan är det man närmast kommer att tänka på i detta sammanhang. EU måste fortsätta att vara aktivt där, inte bara när det gäller biståndsarbete, utan även i politisk bemärkelse. Vi utövar påtryckningar på de sudanesiska myndigheterna att förbättra situationen, och kommer inte att tveka att öka den pressen om de underlåter att vidta tillräckliga åtgärder.
Bortsett från Darfur kommer EU att fortsätta att ägna sina krafter åt att bekämpa hiv/aids och förebygga konflikter i Afrika.
Varje era är ett övergångsstadium. Detsamma gäller vår mandatperiod som ordförandeland för Europeiska rådet.
Ett av kännetecknen för vår era – 2004 – är att Europeiska unionen står inför en paradox.
Å ena sidan har vi sett Europeiska unionens grundares dröm uppfyllas. Europas länder har vågat förena sitt öde och har därigenom åstadkommit försoning, stabilitet och välstånd. Hur man än ser på det är detta en mycket stor prestation.
Å andra sidan står det dock allt klarare att ett sådant samarbete och en sådan känsla av solidaritet inte längre är något självklart för många människor. Det förefaller som om vi får allt svårare att identifiera vår gemensamma grundval, som om vi har glömt bort vad som förenar oss på det djupaste planet. Detta är något som vi inte kan bortse ifrån, särskilt inte nu när EU arbetar intensivt med sin utvidgning. Innan ett byggnadsverk kan utvidgas måste man garantera att byggnadens grund förblir solid, annars är hela konstruktionen, och följaktligen alla husets invånare, i farozonen.
Mot bakgrund av detta har Nederländerna beslutat sig för att 2004 ta initiativ för att anordna en debatt om vikten av de europeiska värderingarna. Det faktum att dessa värderingar finns inskrivna i konstitutionen är inte tillräckligt. De måste också leva kvar i människornas hjärtan och sinnen. Vi kommer särskilt att ägna ett antal möten åt denna fråga och utarbeta initiativ för att stimulera diskussionen om EU-frågorna med Europas medborgare.
På så vis hoppas vi kunna göra Europas medborgare mer medvetna om vad det innebär att vara europé. Det som gör EU så värdefullt är att vi är en gemenskap, i vilken frihet, solidaritet och respekt väger lika mycket.
Den dagordning som jag har lagt fram för er bygger på dessa tre grundläggande värderingar.
: innebär att arbeta med säkerhetsfrågorna och fördjupa samarbetet med våra partner i världen.
: innebär att arbeta med ekonomisk tillväxt och social sammanhållning, för nuvarande och framtida generationer.
: innebär att arbeta med förståelse och gemensamt engagemang i den utvidgande unionen med alla dess olikheter.
Europeiska unionen är inte perfekt. Detta är emellertid inget skäl att avfärda den som ett misslyckande eller att ha en likgiltig inställning till den. Det är inte kritik vi bör vara rädda för, utan likgiltighet.
Kritik är bra. Utan den skulle det inte ske några förbättringar. Likgiltighet är emellertid inte bra. Ännu värre, den undergräver det som redan har uträttats.
Det nederländska ordförandeskapet vill samarbeta konstruktivt med er, de direkt valda företrädarna för Europas medborgare.
Kanske jag kan ge sista ordet till just en sådan medborgare. En stor tidning i Nederländerna publicerar för närvarande en rad porträtt av vanliga européer och deras vision av Europa.
En av dessa personer är Ilma Kaulina, en 39-årig grafisk formgivare från Riga. Hennes man är bussförare, och de har tre barn.
Ilma Kaulina ser inte EU som någon patentlösning. Även om hon är kritisk till EU, förväntar hon sig ändå vissa saker av unionen.
Hon säger: ”Europeiska unionen kan ge oss ett bättre liv. Om man lägger de kulturella skillnaderna åt sidan kan man se att vi, tillsammans, har utsikt till en bättre social och ekonomisk framtid. Alla hinder som finns kommer att blekna bort med tiden.”
Det är så jag skulle vilja sammanfatta vår inställning. Tillsammans med er kommer det nederländska ordförandeskapet att göra allt som står i dess makt för att inte göra Ilma Kaulina från Riga besviken.
Prodi, Romano,
   . – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Inledningen av det nederländska ordförandeskapet är ett bra tillfälle att fundera över de prestationer som har gjorts under dessa år och, framför allt, de åtaganden som väntar oss inom den närmaste framtiden.
Senare kommer parlamentet att lyssna till den utsedde ordföranden för nästa kommission, José Manuel Durão Barroso, och tillsammans vill vi önska den nya ordföranden all lycka. Under denna nya etapp kommer det sannerligen att vara viktigt att garantera fullt och nära samarbete mellan de tre institutionerna, med respekt för var och ens privilegier. Samarbete mellan de tre institutionerna är verkligen av högsta prioritet, i synnerhet medan de nya institutionerna håller på att inrättas. Vi har fungerat bra ihop tillsammans under dessa fem år: vi har gjort så mycket, och har fullständigt förnyat den institutionella strukturen. Det har varit en stor glädje och ära för mig att leda kommissionärskollegiet, och de personer som det består av bildar ett utomordentligt lag, som alla Europas medborgare bör vara stolta över.
Den största prestationen under dessa fem år har varit den slutliga nedrivningen av den mur som hade delat kontinenten i ett halvt århundrade. Ett verkligt politiskt kraftprov fullbordades den 1 maj, och aldrig tidigare hade unionen så väl lyckats uttrycka styrkan i sin modell och i de värderingar som den bygger på: fred, frihet och solidaritet. Jag är övertygad om att utvidgningen har stärkt vår säkerhet och framtidsutsikterna för tillväxt i unionen, och dessa, som premiärminister Jan Peter Balkenende har sagt, är de frågor som det nederländska ordförandeskapet är mest engagerat i.
Om vi ser mot framtiden efter denna framgång måste vi slutföra enandet av Europa genom att öppna dörren för Balkanländerna. Den makedoniska regeringen har redan inlämnat sin ansökan om anslutning, och ger sig nu i väg i denna riktning med beslutsamhet. För Kroatien har resan redan börjat. De andra länderna kommer att följa efter, vart och ett i sin egen takt, men kommissionen kommer aldrig att försumma att stödja denna process som kompletterar den europeiska referensramen. Ända sedan början av mitt mandat har jag i själva verket vidhållit att endast Europeiska unionen kan garantera varaktig stabilitet och utveckling i denna del av vår kontinent. Endast den europeiska modellen kan hjälpa dessa folk, våra grannar, att överbrygga sina motsättningar och sina gamla tragedier. I vår nya grannskapspolitik har vi funnit en nyskapande och realistisk formel för att föreslå en ny modell för ännu närmare förbindelser med våra nya grannar och skapa en ring av vänskapligt inställda länder över hela regionen, från Marocko till Ryssland. Att skapa en bred, ny region i politiska, ekonomiska och mänskliga termer var ett av de stora strategiska målen för denna kommission. I dag är det målet en politisk realitet.
Under dessa fem år har kommissionen även främjat ekonomisk och social förnyelse av unionen och arbetat hårt för att garantera makroekonomisk stabilitet. Den viktigaste åtgärden har utan tvivel varit införandet av euron. Den gemensamma valutan har redan hållit löftet om stabilitet, och under dessa svåra år för världsekonomin har våra egna ekonomier visat hur väl de lyckas stå emot externa chocker. Det har inte varit något tumult på växelmarknaderna och inga kriser i statsfinanserna, inte ens under de senaste månadernas svåra tider, och inflationen har förblivit låg. Tänk bara på vad som skulle ha hänt om vi inte hade haft den gemensamma valutan.
Avslutningsvis är det viktigt att minnas att texten till den första konstitutionen för Europa skapades under denna kommissions mandattid, vilket jag redan i morse talade utförligt om.
Herr talman, mina damer och herrar! Medan euron, utvidgningen och konstitutionen är de mest synliga prestationerna får vi inte glömma bort kommissionens andra framgångar. Utan att ta upp dem alla måste jag erinra om det utomordentliga arbete som har gjorts med statliga stöd och ledningen av stabilitets- och tillväxtpakten. När det gäller detta har kommissionen förblivit trogen sin uppgift som fördragens väktare och har garanterat fullständig likabehandling av alla berörda parter, stora som små medlemsstater. Vi kan visserligen diskutera de bestämmelser som vi har getts och se på hur de bör ändras, hur vi skall kunna anpassa dem mer till den nya ekonomiska verkligheten, men det är kommissionens uttryckliga plikt att tillämpa de befintliga bestämmelserna opartiskt, och endast eftersträva det gemensamma intresset.
Dessutom måste jag påminna om det ständiga arbetet med att bygga upp den inre marknaden, i vilket vi ofta var tvungna att övervinna medlemsstaternas motstånd och brist på samordning. Tack vare detta arbete kostar det nu emellertid europeiska konsumenter mindre att flyga, ansluta sig till Internet och göra betalningar från en medlemsstat till en annan inom unionen jämfört med för fem år sedan.
Jag måste tillägga att det inte finns någon verklig tillväxt inom det europeiska projektet om det inte omfattar alla regioner i unionen. På grund av denna åtgärd har klyftorna mellan regionerna i EU minskats märkbart under de senaste åren när det gäller inkomst och utvecklingsutsikter. Detta är ett undantagsfall; det som vanligtvis sker i stora ekonomiska aggregationer är, såvida det inte finns en stark politik, nämligen att de rikare områdena blir rikare och de fattigare områdena blir fattigare. Naturligtvis måste mer göras i framtiden även på detta område, i synnerhet att besvara den begäran om solidaritet som de medlemsstater som just har anslutit sig till unionen ger uttryck för.
Euron garanterar vår finansiella stabilitet, men vår framtida tillväxt beror trots detta på förnyelse av vårt ekonomiska system enligt Lissabonmålen. Som ni vet är detta fortfarande en känslig punkt, eftersom resultaten inte når upp till förväntningarna, men jag försäkrar er om att projektet fullständigt skulle ha gått på grund om det inte hade varit för vår ständiga press på medlemsstaterna. Vi har nästan nått halvvägs i denna tioårsstrategi, och det finns fortfarande mycket kvar att göra. Jag är tacksam mot premiärminister Jan Peter Balkenende för att han har fattat ståndpunkt för denna väg, som fortfarande är den väg som har gett de minst positiva resultaten jämfört med förväntningarna. Kommissionen har dock lagt en gedigen grund för att detta arbete till slut skall lyckas.
Eftersom Lissabonmålen bygger på både återupplivande av ekonomin och skapande av ett verkligt konkurrenskraftigt kunskapssamhälle har vi, för de frågor som ligger inom vårt ansvarsområde, avsevärt ökat medlen för forskning, utbildning och yrkesutbildning i EU. Tillsammans med projekten för att skapa expertnätverk lämnar vi till nästa kommission över vårt förslag att fördubbla gemenskapens forskningsbudget för perioden 2007–2013 för att föregå med gott exempel på kraftfullt beslutsfattande för alla medlemsstater.
När det gäller utbildningsfrågan var en av de bästa stunderna under vårt mandat när den miljonte universitetsstudenten reste för att studera utomlands inom ramen för Erasmusprogrammet. En miljon är en ovanligt stor siffra, och till slutet av detta årtionde kommer vi att ha tredubblat den siffran. Att riva ned dessa gränser bidrar till att skapa ett kunskapssamhälle, men det kommer också att bidra till utvecklandet av en generation av verkligt europeiska medborgare, eftersom rörlighet och EU-medborgarskap är nära förenade, och det är i synnerhet genom att inrikta oss på unga människor som vi lägger grunden för morgondagens union. Det gläder mig därför att det nederländska ordförandeskapet betraktar rörlighet och unga som en av sina prioriteringar.
Samma princip gäller också för våra yttre gränser. Det är nödvändigt att dra full fördel av den externa dimensionen av EU:s politik för utbildning, yrkesutbildning och unga. Därför har kommissionen startat program för universitetssamarbete och utbyte med Medelhavsområdet, Balkanländerna och Centralasien. Det sista tillskottet till denna familj är Erasmus Mundus, ett program av central vikt som kommer att föra tusentals studerande från hela världen till våra universitet och bidra till att återupprätta Europas roll som världsledande på forskning och högre utbildning. Detta är just det mål som Jan Peter Balkenende belyste tidigare, och utan det kommer EU inte att lyckas nå Lissabonmålen.
Mina damer och herrar! Efter att ha påmint om några av prestationerna under detta mandat, låt oss nu se på vad som återstår för oss att göra till början av oktober.
För det första kommer vi att energiskt att fortsätta med förberedelserna för den nya budgetplanen. Som ni vet godkände kommissionen förra veckan ett lagstiftningspaket som uppföljning till det politiska program som antogs i februari förra året. Strategin är enkel: först fastställer vi de politiska prioriteringarna för perioden efter 2007 och sedan utarbetar vi en plan över de minsta ekonomiska medel som behövs för att nå dessa mål. Vi inriktade oss följaktligen på innehållet och de politiska målen, och inte bara de finansiella aspekterna.
Jag är nöjd med det stora arbete som har utförts, eftersom det visar att vi klarar av de nya uppgifter som Europeiska rådet har anförtrott till kommissionen. År 2007 kommer Europeiska unionen att ha över 100 miljoner nya medborgare; trots detta lämnas taket för de nuvarande egna medlen oförändrat eftersom vi med sträng – den allra strängaste snarare – budgetdisciplin och noggrann programplanering till och med kommer att kunna öka antalet medlemsstater i unionen till 27, och ändå använda endast 1,14 procent av bruttonationalinkomsten i genomsnitt.
Faktum är att EU verkligen kan göra skillnad, men om de ekonomiska medlen saknas kommer EU:s mervärde att vara lika med noll. Vi har utarbetat våra förslag i syfte att maximera effektiviteten av gemenskapens utgifter och, kapitel för kapitel, visa att en euro som ges ut på EU-nivå ger mer i vinst än en euro som ges ut på nationell nivå. Där detta inte är fallet har vi inte kommit med förslag.
Unionens prioriteringar, såsom Europeiska rådet så ofta har bekräftat, är konkurrenskraft, europeisk medborgaranda och EU:s roll i världen. Vi har fattat dessa beslut med mycket stort allvar, och det är vår uppgift att finna medel i gemenskapsbudgeten för att nå dem, eftersom vi har anförtrotts dessa uppgifter av Europeiska rådet. Samtliga institutioner – kommissionen, rådet och parlamentet – har en gemensam skyldighet att göra heder av sina åtaganden och motsvara folkets förväntningar. Om Europeiska unionen inte kan hålla sina löften kommer den att förlora sina medborgares förtroende.
Sedan den 1 maj 2004 har vi fortsatt våra ansträngningar för att ena Europa. Förhandlingarna med Bulgarien är tekniskt sett avslutade. När det gäller Rumänien har jag för avsikt att göra allt som står i min makt för att gå framåt med förhandlingarna så snabbt som möjligt, och således uppfylla de åtaganden som har gjorts och som – måste jag påminna er alla om – förutser avslutande av förhandlingarna under 2004, förutsatt att landet är redo. I början av oktober kommer kommissionen att anta rapporten och yttrandet om inledande av anslutningsförhandlingar med Turkiet, vilka kommer att ligga till grund för rådets beslut i december.
Jag tvekade inte att tacka ja till det mandat som Europeiska rådet gav mig i december 2002 för att lägga fram denna rapport om Turkiets uppfyllelse av de politiska Köpenhamnskriterierna och komma med ett yttrande om detta. Det skulle vara förhastat att yppa dess innehåll nu, och jag kan bara säga att vi samlar in analyser, fakta och redogörelser över hela linjen. Jag kan följaktligen försäkra er om att det arbete vi genomför är grundligt och alltigenom objektivt. Denna fullständiga objektivitet är vår skyldighet gentemot våra regeringar, våra medborgare och det turkiska folket, som hoppas på att få ansluta sig till oss, samt Europas medborgare.
Mina damer och herrar! Jag inledde mitt anförande med att förklara varför jag anser att det kollegium som jag sitter som ordförande för lämnar ett stort arv och en förnyad och livskraftig institution. Jag har gett några skäl för att säga detta, och jag skulle kunna ge många fler.
Kommissionen är emellertid inte bara kommissionärskollegiet. Jag vill ta detta tillfälle i akt för att ge ett välförtjänt erkännande åt alla kvinnor och män som ser till att vår institution fungerar och växer varje dag, ofta ställda inför oförmåga att förstå och bristande medvetenhet. I Bryssel och andra säten för Europeiska kommissionen har jag funnit nivåer av förträfflighet, kompetens och engagemang som många nationella förvaltningar skulle avundas. Detta kommer att vara ett av de käraste minnen som jag kommer att behålla från min erfarenhet som ordförande för kommissionen.
Vi alla, kommissionsledamöter och personal, tror på Europa och tror på att unionen är den enda väg som kommer att leda kontinenten till en framtid av fred, välstånd och självbestämmanderätt i världen. Detta är vår verkliga styrka.
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vi i PPE-DE-gruppen hälsar er tillsammans med er statssekreterare för europeiska frågor, Atzo Nicolaï, och era kolleger varmt välkomna. I Nederländerna har ni alltid engagerat er för samverkan i Europa och detta kommer att vara oerhört betydelsefullt för att ert ordförandeskap skall bli framgångsrikt. Låt mig också säga att den nederländska delegationen i vår grupp under ledning av vår nya medlem Camiel Eurlings utför ett utmärkt arbete och att den kommer att skapa det stöd som ert ordförandeskap kommer att behöva från vår grupp; det är självklart att ni kommer att få detta.
Den viktigaste uppgift som vi har framför oss är snarast en fråga om politisk psykologi; den innebär att Europeiska unionens utvidgning genomförs på det inre planet och att vi vinner förståelse för varandra. Det handlar om att ministrarna i ministerrådet förstår varandra, att folken förstår varandra och är villiga att lära av varandra och är villiga att möta varandra på halva vägen, för om vi visar varandra en sådan respekt och hänsyn är jag säker på att vi kommer att skörda stora framgångar.
Under ert ordförandeskap kommer undertecknandet av den europeiska konstitutionen att ske, och PPE-DE-gruppen tillmäter ett lyckosamt genomförande av detta högsta prioritet. Detta är av avgörande betydelse, vare sig beslutet fattas genom folkomröstning eller av landets parlament, som traditionen i några länder kräver. Detta måste lyckas, och där är ni den avgörande länken i den kedja som ni har talat om.
Ni nämnde den inre marknaden. Jag kan inte låta bli att med eftertryck stödja det ni sade om ett fortsatt genomförande av den inre marknaden liksom om ett fortsatt förverkligande av det forskningsområde som ni nämnde – vilket kommissionens ordförande också gjorde. Vi måste få unga forskare att stanna i Europa; de måste få möjligheter här som gör att de avstår från att utvandra till USA eller andra länder. Vad genomförandet av den inre marknaden beträffar är detta ett prioriterat område.
Ni nämnde utvidgningen. Även om frågan om Turkiet är omtvistad hos oss är det viktigt att kriterierna uppfylls, att det inte förekommer någon politisk opportunism och att om förhandlingar äger rum alternativ tas under övervägande, såsom till exempel ett privilegierat partnerskap med Turkiet.
Ni nämnde budgetplanen. Vi är för bildandet av ett utskott i detta parlament för dessa frågor, och jag påminner er om att budgetplanen inte bara är en fråga för ministrarna i rådet utan att vi i lika hög grad är inblandade i detta, vilket vi bestämt hävdar.
Jag övergår nu till en fråga som kan tyckas vara en formsak eller symbolfråga – frågan om familjefotografierna, som jag sade något om till det irländska ordförandeskapet tidigare i dag. Vi godtar inte den ständiga marginaliseringen av parlamentets talmän och kommissionens ordförande. Vårt Europa är en gemenskap och därför skall talmännen och ordförandena för institutionerna stå i centrum när sådana fotografier tas.
Ni talade om de europeiska värderingarna. Vi stöder er fullständigt när det gäller att sammankalla ett antal konferenser om detta ämne, något som kommer att stärka vår optimism för Europas framtid. Jag är övertygad om att medierna i Europa nu kommer att ta upp ert åberopande av Ilma Kaulina från Riga, som tror på Europas framtid. Jag är helt övertygad om att denna kontinent har en fantastisk framtid framför sig om alla gör sin plikt. Detta är vad ni strävar mot, och i detta önskar vår grupp er all framgång.
Schulz (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Herr Balkenende, när ni talade om ekonomin fokuserade ni på Lissabonprocessen, och mina kolleger Max van den Berg och Harlem Désir kommer att lägga fram vår grupps syn på detta mera ingående. En sak är emellertid helt klar, nämligen att vi vill att Lissabonprocessen skall ha en social inriktning. Ekonomisk förnyelse, ett funktionsdugligare Europa – vilket är absolut nödvändigt – Europa som global aktör inte bara i ekonomiska termer, ett Europa som vill lyckas och kommer att göra det – bara genom att upprätthålla inre social sammanhållning kan vi åstadkomma detta. Om detta är vad vi vill åstadkomma behöver vi social stabilitet. Social sammanhållning är en absolut nödvändig del i Lissabonprocessen. Om ni koncentrerar era ansträngningar på detta under ert ordförandeskap kommer vi europeiska socialdemokrater att stå vid er sida.
Jag har ännu en anmärkning att göra om utvidgningen. Vi måste ha klart för oss att utvidgningen sker i två steg. Bulgarien och Rumänien knackar nu på EU:s dörr, och detta är något som vi behöver diskutera. Tydliga löften har givits, och dessa måste vi tala om, och om vi skall tala i termer av rättvisa, låt oss då tala om rättvisa mot dessa båda länder, Bulgarien och Rumänien. Vi i den socialdemokratiska gruppen kräver att det inte får förekomma någon gradskillnad i detta. Vi måste även behandla Turkiet på ett rättvist sätt. Jag vet att ni, herr Balkenende, är väl förtrogen med modern tysk historia. Låt mig påminna Hans-Gert Poettering om CSU:s tidigare ordförande Franz-Josef Strauss och hans favoritsentens, ”Pacta sunt servanda”, som han åberopade i Vilshofen och senare i Passau. Fördrag skall följas! Man kan inte i fyrtio år göra utfästelser till ett land som Turkiet och när det kommer till kritan säga att man inte menade på det sättet. Om Europeiska unionen vill vinna internationell trovärdighet måste den hålla fast vid sina löften. Detta betyder att om kriterierna har uppfyllts så måste förhandlingar påbörjas. Låt mig upprepa detta: om kriterierna har uppfyllts,
de två hör samman. Och problemet är inte islam, tvärtom. Om vi lyckades försona och sammanföra ett samhälle med muslimer – vilket är vad det turkiska samhället är – med ett samhälle vars värderingar ni har hänvisat till, såsom frihet, solidaritet, broderskap, civil kontroll över de väpnade styrkorna, respekt för de mänskliga rättigheterna, avskaffande av dödsstraffet, rättssystemets oberoende; om vi lyckades visa att islam och det västerländska värdesystemet inte utesluter varandra utan är förenliga med varandra skulle detta bevisa att bin Ladin och hans gelikar i världen har fel. Den utdelning i ökad säkerhet som detta kunde innebära för Europa är ingenting vi får sätta på spel utan att ha övervägt saken noga. Jag vet inte om Turkiet kommer att bli en medlemsstat i EU, men att förvägra landet chansen att bli det skulle vara mycket olyckligt.
Herr Balkenende! Jag lyssnade mycket uppmärksamt när ni sade att ni ville koncentrera era ansträngningar på att bekämpa terrorismen och dessutom på en ny narkotikapolitik. Vi välkomnar detta i högsta grad, men för att bekämpa terrorismen krävs även att de institutioner inom EU som har skapats för detta ändamål har möjlighet att utföra sitt arbete. Därför vill jag rikta mig till er i er egenskap av rådsordförande snarare än som Nederländernas premiärminister – för som sådan kan ni inte göra något åt saken – och berätta att Europol, den myndighet som bildats för att bekämpa terrorismen i Europa, i flera månader har saknat generaldirektör på grund av att två medlemsstater inte kan komma överens sinsemellan. Detta är helt enkelt en skandal. Vi väntar oss att ni under ert ordförandeskap får ett slut på detta.
Låt mig när vi talar om bekämpning av terrorismen säga att vi är villiga att medverka i en koalition mot terrorismen. Vad vi inte är beredda att göra är att som en del av vår bekämpning av terrorismen gå med på att överge de grundläggande värderingar som vi står för och som ni har hänvisat till, såsom frihet, rättvisa och rent spel mot varandra. Jag anser det vara oacceptabelt att Europeiska unionens höge representant ännu inte har haft något att säga om Guantánamo; detta är något vi inte kan gå med på. Om Europa skall diskutera värderingar med USA som en jämbördig partner måste vi tala om för dem att detta inte är acceptabelt.
Det finns mycket annat som jag skulle kunna nämna som inte är acceptabelt, men om vi vill föra en hållbar politik behöver vi Kyoto; om vi vill göra freden säkrare över hela världen behöver vi Internationella brottmålsdomstolen utan särskilt immunitetsskydd. Om vi vill söka nya möjligheter i spåren av misslyckandet i Cancún behöver vi samarbeta med USA, precis som i fråga om Kyoto och Internationella brottmålsdomstolen. Kanske ger de amerikanska väljarna oss en glädjande utgång i november. Det vore önskvärt, men, herr Balkenende, vad jag väntar mig av en premiärminister i ett land som alltid har försvarat dessa värden är att EU skall hävda dem i sina förbindelser med vår viktigaste partner på jorden och därför även i fråga om ratificeringen av Kyotoprotokollet och en rättvis handel. Om ni lägger detta på hjärtat kommer vi socialdemokrater att ge ert ordförandeskap vårt helhjärtade stöd. 
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! En fjärdedel av Nederländerna ligger under havsnivån, så ni har lång erfarenhet av att hålla er torra! Jag misstänker att ert ordförandeskap kommer att handla om att gräva kanaler och hålla tillbaka flodvågorna – sådana flodvågor som till exempel utmaningen att finansiera den nya utvidgade Europeiska unionen, den växande betydelsen av att åter bygga upp vår ekonomiska styrka och de farliga flodvågor som den internationella terrorismen innebär.
Ni behöver ärva något av kraften hos era företrädare, utan att hamna i skuggan av dem. Det irländska ordförandeskapet har lämnat någonting mycket viktigt i arv till er: den europeiska konstitutionen. Liberalerna och demokraterna här i parlamentet kommer att spela en ledande roll i kampen för konstitutionen, och vi förväntar oss att alla EU:s regeringar skall stå i främsta ledet. Om vi inte kan få stöd för konstitutionen var den inte värd ett enda glas Justus Lipsius-champagne.
Ni har endast kort tid på er för resten av det arbete som ni har åtagit er. Genom sommaruppehållet och med ett nytt parlament och en ny kommission som skyndar sig att göra sig hemmastadda måste ni under tre och en halv månad åstadkomma vad många ordförandeskap kämpar för att åstadkomma under sex månader. Vi ser fram emot att samarbeta med det goda lag som ni har i Atzo Nicolaï och hans kolleger.
Liberalerna och demokraterna här i parlamentet välkomnar ert engagemang för att förnya det ekonomiska reformprogrammet. Vi håller med om att det nu är nödvändigt att inrikta sig mer på bättre genomförande och mindre på nya regleringar. Grunden för social sammanhållning i EU är en stark och dynamisk ekonomi. Om man tar tillräcklig hänsyn till de lokala och regionala ekonomiernas behov kan EU:s inre marknad bli en flodvåg som kan lyfta alla våra båtar.
En viktig del av detta är eurons och euroområdets trovärdighet. I likhet med ordförandeskapet välkomnade vi den princip som låg till grund för förra veckans utslag i EG-domstolen att en pakt är en pakt: att medlemsstaterna inte ostraffat vare sig kan eller bör bryta mot de regler som de har ställt upp för varandra. Vi kommer att följa utvecklingen noga för att se till att en omprövad stabilitetspakt respekteras av både stora och små stater.
Vi välkomnar ert engagemang för att driva de rättsliga och inrikes frågorna. Vi välkomnar initiativet till en debatt om det bästa sättet att integrera våra invandringskontroller genom att stänga dörren för illegal invandring samtidigt som vi skyddar dem som med all rätt flyr från förtryck. Men vi behöver omröstning med kvalificerad majoritet och medbeslutande i frågor som gäller asyl, invandring och rättsligt samarbete, vilket föreskrivs i artikel 251 i fördraget.
Min grupp håller också med om att medlemsstaterna måste samarbeta bättre för att bekämpa terrorismen, men vi är fortfarande misstänksamma mot rådets avsikt att använda biometrisk identifikation i stor utsträckning. Alltför många av våra frågor om felbarhet, kostnadseffektivitet och personlig integritet har inte besvarats ordentligt. Ni får inte föregripa parlamentets beslut i dessa frågor.
Det är också under ert ordförandeskap och under ert överinseende som den nya kommissionen kommer att utnämnas. I förra veckan bad min grupp den blivande kommissionsordföranden att lova att arbeta för en bättre könsfördelning i kommissionen. Men i själva verket är detta er uppgift, herr rådsordförande. Liberalerna och demokraterna här i parlamentet vill ha en kommission som till åtminstone en tredjedel består av kvinnor. Vi kanske skall påminna er om att könsfördelningen i rådet skulle vara tretton mot tolv, om den återspeglade könsfördelningen i EU som helhet.
Vi behöver en debatt om Turkiet. Låt oss hålla den debatten, på ett öppet och uppriktigt sätt. Vad vi är skyldiga att göra är att lyssna noga på kommissionen när den framför sin rekommendation i november, och vi räknar med att rådet skall göra detsamma.
Vi är inte heller alla överens om den rätta nivån för finansieringen av Europeiska unionen under de närmaste sju åren, men vi stöder förvisso strävandena att se till att man får valuta för pengarna och att inrikta sig på unionens nyckelprioriteringar. Om detta ordförandeskap kan utfärda riktlinjer och principer för förhandlingarna i december kommer vi att ha ett underlag för en intelligent debatt om de framtida budgetplanerna.
Liberalerna och demokraterna delar er realism, men vi hoppas att den är kombinerad med ambition och vision. Ni måste fatta beslut om frågor som kommer att vara avgörande för unionens framtid. Herr rådsordförande, vi litar på att ni genom ert ledarskap skall hålla det här fartyget flytande och se till att det rör sig framåt, på ett lika imponerande sätt som Manets ”Ångbåt som lämnar Boulogne”, som man kan se på Van Gogh-museet i Amsterdam.
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr rådsordförande! Ert ordförandeskap kommer att bedömas efter hur väl ni lyckas med speciellt två ämnen: budgetplanen och beslutet om Turkiet.
När det gäller den första punkten är Verts/ALE-gruppen fortfarande mycket orolig, eftersom de siffror som ni envisas med att hävda helt enkelt inte stämmer, som när ni entusiastiskt undertecknade en numera ökänd njugg ekonomisk skrivelse eller angrep kommissionen för att den vågade föreslå att budgeten för den till 25 medlemmar utvidgade unionen skulle nå den oerhörda nivån av 1,14 procent av EU:s BNP.
Vi instämmer beträffande behovet av att återuppta debatten om prioriteringar när det gäller EU:s utgifter. Vi skulle önska att vi kunde stödja ett förslag från er om att avskaffa exportstödet för jordbruket eller att än en gång granska vissa storslagna och kostsamma nätverksprojekt över Europa.
Det är inte genom att försöka göra godtyckliga besparingar som vi kan åstadkomma ett ekonomiskt system i EU som är ekologiskt och socialt hållbart och samtidigt konkurrenskraftigt. Så mycket tycks ni själv medge när ni talar om behovet av att ge EU:s ekonomi ett uppsving genom att uppmuntra sysselsättning, nyskapande och forskning. Ni använde också ordet hållbarhet, en term som är mycket på modet i dag, men som för många har mycket lite innehåll. Likväl kommer det att finnas väldigt mycket att göra de närmaste sex månaderna när det gäller att uppmuntra inte bara producenterna utan även regeringarna till att fatta ekonomiskt hållbara beslut. Större ansträngningar kan till exempel göras för att åstadkomma ett genomförande av Kyotoprotokollet, för att stå emot trycket från den kemiska industrin när det gäller REACH-direktivet, för att verkligen stödja handlingsplanen för miljöteknik genom att minska subventionerna på flygbränsle eller granska Bolkesteindirektivet än en gång. Herr ordförande, vi kommer att träffas igen om sex månader för att bedöma hur hållbart ert ordförandeskap har varit.
Vad slutligen Turkiet beträffar stöder vi er inställning och är glada att ni har sagt att islam i sig inte är något ämne för debatt när det gäller landets anslutning. Detta uttalande är särskilt viktigt för oss eftersom det kommer från en ledande kristdemokrat. Kanske ni kan bidra till denna diskussion även i andra länder. I denna fråga kan ni vara säkra på att ha vårt stöd. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Rådsordföranden hänvisade till den känsla av misstroende som medborgarna i Europa nyligen gav uttryck för i valet.
Herr rådsordförande! Det är just huvudinriktningen i det ni gör under de närmaste sex månaderna som kommer att visa våra medborgare i vilken utsträckning Europa har lyssnat på det budskap som dess folk har skickat.
Arbetsmarknadsparterna och särskilt de som kommer att träffas i oktober vid det europeiska socialpolitiska forumet i London kommer säkert att fästa stark uppmärksamhet på de tre huvudfrågor som både ni själv och Romano Prodi just har nämnt och som min grupp omedelbart vill föra upp på dagordningen.
Till att börja med har vi förslaget till direktiv om liberalisering av tjänster, det så kallade Bolkesteindirektivet, som ni beskrev som ett steg i rätt riktning. En kärnpunkt i denna text är emellertid den princip som ger lagen i ett ursprungsland allmängiltighet, varigenom leverantörens sociallagstiftning skulle gälla överallt. Detta skulle ge fritt spelrum åt allt slags missbruk med social dumpning som följd. Det groteska systemet med bekvämlighetsflagg skulle således gälla för mer än hälften av all ekonomisk verksamhet. Av den anledningen anser vi att denna text är oacceptabel.
Sedan har vi reformeringen av stabilitets- och tillväxtpakten. Vad denna reform beträffar har vi på det här stadiet ännu inte lyckats göra oss av med fixeringen vid en minskning av de offentliga och sociala kostnaderna eller ens frigjort oss från myten om de 3 procenten. Tvärtom, vilket är ännu värre, det talas om att reformen har en dold sida med särskilt skoningslös behandling av de stater som har ett källskattesystem, vilket skulle behandlas på samma sätt som dold skuldsättning. Vi måste vara medvetna om att sådana åtgärder skulle ge upphov till starkt missnöje bland allmänheten i de länder som berörs.
Slutligen har vi revideringen av Lissabonstrategin. Gruppen som arbetar med detta med Wim Kok som ordförande skall lägga fram sin rapport i oktober, men ni efterlyser redan mer flexibilitet och avreglering som ett sätt att hjälpa länder vilkas sociala regelverk ligger på en mycket låg nivå. Vi ber er att inte falla för frestelsen att rusa huvudstupa in i liberalismen. Till och med kommissionen medgav på sitt sätt i sin rapport till rådet i mars hur bristfällig denna strategi var, som fram till 2010 skulle leda till full sysselsättning och en ekonomi i dynamisk tillväxt. Jag vill även tillägga att de synnerligen restriktiva åtgärder som ni har skisserat beträffande asylsökande, gästarbetare och flyktingar liksom er syn på förhandlingarna med WTO med säkerhet kommer att ge upphov till berättigad debatt.
Med andra ord, herr ordförande, vi väntar och ser vad det nederländska ordförandeskapet kommer att göra. Vi ses i september. 
Blokland (IND/DEM ).
   – Jag hälsar Nederländernas rådsordförande, tillika vårt lands premiärminister, varmt välkommen till detta parlament. Temat för detta ordförandeskap är förnyelse. Nu har vi ett nytt parlament, och snart kommer vi att ha en ny kommission. I detta sammanhang bör vi fokusera på den utmaning som detta innebär snarare än det hot som har sitt ursprung i överdrivna ambitioner. Många nya människor med friska idéer för med sig en förändringens vind, och detta är vad vi behöver, för allmänheten är fortfarande inte entusiastisk över EU och dess institutioner. Trots detta är det de som verkligen har någon egentlig betydelse i detta sammanhang om allt går som det skall. Alla dessa goda avsikter har emellertid lett till en ändlös ström av bestämmelser, och det är oklart vilka av dem som vi verkligen behöver. Av den anledningen välkomnar jag att ordförandeskapet är inställt på att hålla målen på en realistisk nivå och i samklang med de förväntningar som medborgarna i Europa har. Hur avser rådsordföranden att åstadkomma detta? Ordförandeskapet vill uppmärksamma möjligheten till en tillfällig tillämpning av delar av den så kallade konstitutionen. Är det inte så att ordförandeskapet därigenom föregriper ratificeringsprocessen, som även inbegriper folkomröstningar? Tar vi då fortfarande våra medborgare på allvar? När allt kommer omkring tar vi antagandet om ett fullständigt fritt val mellan ett ja och ett nej till denna konstitution för givet. En annan kvistig fråga gäller Turkiet. Kommer man att göra en seriös bedömning av frågan om Turkiet uppfyller Köpenhamnskriterierna, eller är det så att vi efter 40 år av löften inte kan göra annat än att säga ja, trots att vi i själva verket borde säga nej? Vad anser rådsordföranden om färska uttalanden av några regeringschefer som tydligen inte längre behöver göra någon sådan bedömning och redan vet att allt är i sin ordning med Turkiets ansökan? Läget beträffande de mänskliga rättigheterna i världen inger fortfarande oro. I stora delar av världen är intolerans, förtryck och exploatering snarare regel än undantag. Ett kusligt exempel på detta är den religiösa lag som antogs i går i Sri Lanka och som i själva verket förbjuder missionsverksamhet med hot om långa fängelsestraff. Är ni beredd att ta upp denna allvarliga kränkning av religionsfriheten med regeringen i Sri Lanka? 
Zīle (UEN ).
   – Herr talman! Till att börja med vill jag tacka ordförandeskapet för ett väl förberett program för de närmast följande sex månaderna. Jag vill emellertid lämna några rekommendationer. För det första är det sant att utvidgningen med tio nya medlemsstater globalt sett har gjort EU starkare än det någonsin har varit, särskilt på områden som handelspolitik och utvecklingssamordning. Därför väntar vi oss att det nederländska ordförandeskapet när det leder och möjligen avslutar förhandlingarna om Rysslands anslutning till WTO skall lyckas med att få Ryssland att häva sin diskriminerande tullpolitik rörande transitgods, särskilt vid järnvägstransporter, som Ryssland fortsätter att utsätta en medlemsstat i EU för, nämligen Lettland. För det andra är ordförandeskapets önskan att garantera en säker energiförsörjning på en avreglerad marknad berömvärd, och därför vill rådet intensifiera sina samtal med Ryssland om sambandet mellan elektricitet och naturgasledningar. Man skall emellertid komma ihåg att Lettland har erfarenhet av samarbete med Ryssland på energiförsörjningsområdet – tyvärr handlar inte Ryssland alltid i enlighet med marknadens principer. För det tredje hänvisar den nederländska regeringen med rätta till sin rika erfarenhet av att som ordförande i OSSE behandla frågor om de mänskliga rättigheterna. Enligt er uppfattning skulle detta ge er möjlighet att genomföra förhandlingar med Ryssland och angripa konfliktsituationer. Vi vill emellertid tala om för er att trots att Lettland har uppfyllt alla OSSE:s rekommendationer hindrar detta inte Ryssland från att utöva påtryckningar på Lettland och Estland under föregivande av hänsyn till de mänskliga rättigheterna, men i ett helt annat syfte – att legalisera följderna av en ockupation. Var vaksam i ert arbete, och jag önskar det nederländska ordförandeskapet all framgång. 
Claeys (NI ).
   – Herr premiärminister! Det råder ingen tvekan om att den kvistigaste frågan ni kommer att ställas inför under ert EU-ordförandeskap kommer att bli Turkiets ansökan om medlemskap. Inte bara därför att er regering verkar vara splittrad i frågan; ni kommer även att drabbas av kraftiga påtryckningar att bedöma Turkiet inte på grundval av uppfyllandet av Köpenhamnskriterierna, utan rätt och slätt på grundval av de framsteg som landet har gjort hittills. Eftersom ni talade om en strikt tillämpning av de kriterier som antogs 2002 kan jag nu bara hoppas på att ni betalar vad det kostar. Det är emellertid uppenbart att Turkiet tidigare har misslyckats med att uppfylla kriterierna, att landet fortfarande inte har lyckats med det och inte heller kommer att göra det i december. Ni talade för en liten stund sedan om Europas folk, som allt detta handlar om. Det borde faktiskt vara möjligt för dessa folk att få säga sitt om en så viktig, grundläggande fråga som ett icke-europeiskt lands tillträde till Europeiska unionen. Ett land som, om ungefär 20 år, inte bara kommer att vara det största till ytan i denna union, utan också kommer att ha den största folkmängden. Ett land vars anslutning kommer att tömma EU på ekonomiska och sociala resurser och sätta i gång en ny och omfattande invandringsvåg. Är ni övertygad om att detta har ett demokratiskt stöd? Det återstår också att se om vi bör tillmäta en turkisk premiärminister som påstår att han kommer att respektera den sekulariserade staten och demokratin någon högre grad av trovärdighet; en premiärminister som för några år sedan gjorde uttalanden i stil med ”moskéerna är våra kaserner, minareterna våra bajonetter, kupolerna våra hjälmar och de troende våra soldater”. Vi bör verkligen mycket noga bedöma hur förenligt detta är med våra europeiska värderingar. Den europeiska konstitutionen kommer att vara föremål för folkomröstning i flera medlemsstater. Om vi vill undvika att Europas folk tar ännu mer avstånd från Europeiska unionen måste vi koppla denna folkomröstning till frågan om den turkiska ansökan om medlemskap. 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under detta nederländska ordförandeskap är alla 25 partner i unionen för första gången ansvariga för att dessa sex månader av samarbete blir en framgång, dessa sex viktiga första månader. Som ordförande i rådet kan och måste Jan Peter Balkenende ge kraftfulla impulser inom viktiga områden. Samtidigt måste rådet självt utvecklas och tillämpa nya och effektiva arbetsmetoder. Detta är nödvändigt för att se till att framstegen för ett EU med 25 medlemsländer inte sker i snigelfart. I samma anda måste rådet godkänna Europaparlamentets nya stadga i stället för att stå i dess väg. Allmänheten förväntar sig att vi uppvisar demokratisk öppenhet, och det med rätta. Jag skulle vilja höra hur Jan Peter Balkenende tänker ge de nödvändiga signalerna när det gäller förhållningssätt och kommunikation. Utifrån mina egna erfarenheter som ledamot av det nationella parlamentet känner jag till hans förmåga att driva en kraftfull och uthållig politik, även om den är impopulär eller t.o.m. kontroversiell. Därför kan vi lita på hans politiska vision och hans förmåga att göra det som krävs. Hans tal i går i Berlin, i vilket han hyllade greve Klaus von Stauffenberg, illustrerade detta ytterligare. Rådets ordförande gjorde rätt i att göra en koppling till nutiden när han talade om det moraliska modet och övertygelsen hos Stauffenberg och hans anhängare och den möjlighet till försoning som Europa fick till följd av befrielsen. I samma anda måste vi nu göra vad som krävs efter unionens befriande utvidgning till 25 medlemsländer. Vad måste då göras? Europa måste bli synligare. I stället för att förneka att bilden av EU utåt är bilden av ett byråkratiskt vidunder är det viktigt att förändra den bilden med handfasta medel. Europa måste gemensamt våga ta i tu med vår tids stora frågor, som direkt påverkar varje medborgare. Dessa frågor sträcker sig från en konsekvent och human asylpolitik med omedelbara åtgärder mot människosmuggling till en gemensam ståndpunkt mot internationell terrorism. För detta krävs konkreta åtgärder och utbyte av information och varningar i syfte att skydda medborgarnas säkerhet, och vid bekämpning av brottslighet och kriminella nätverk – vilket även omfattar narkotikahandel – måste man följa en gemensam och tydlig strategi över nationsgränserna. Med tanke på trovärdighetsaspekten instämmer jag i att man inte bör lägga till några nya krav för kandidatländer som exempelvis Turkiet. I stället måste vi stå fast vid de krav som redan har fastställts i regelverket från Köpenhamn och inte ge efter för några påtryckningar om att ändra dem. Om vi kristdemokrater verkligen vill se till att värdegemenskap inte bara är en from förhoppning utan en fråga på dagordningen måste vi peka ut vilka gemensamma riktlinjer och konkreta politiska åtgärder som skall vidtas. Även på det ekonomiska området verkar det dokument som författades av vår förre premiärminister Wim Kok tvetydigt. Jag förväntar mig därför tydliga förslag som kommer från rådet och kommissionen själva och viktiga punktåtgärder för att ge Lissabonmålen en vitamininjektion. Det finns goda skäl att begära en hel del av detta ordförandeskap inom dessa områden. Åt Jan Peter Balkenende har givits ett fantastiskt tillfälle och stor energi och beslutsamhet, och av dem som fått mycket kan man också förvänta sig mycket. När det gäller beslutsamhet vet Balkenende att han kan förlita sig på parlamentsledamöternas fulla förtroende och stöd. Vi litar helt och fullt på denne rådsordförandes personliga vision, lyhördhet och beslutsamhet, och vi önskar honom all framgång.
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! På de nederländska och europeiska socialdemokraternas vägnar vill jag hälsa det nederländska ordförandeskapet varmt välkommet till Europaparlamentet. Er minister för europeiska frågor har särskilt bett oss att leda den politiska debatten. Som europeiska socialister antar vi gärna den utmaningen. Ni talade om modernisering, om att konkurrera med USA och Asien och om att uppfylla Lissabonmålen. Vi socialister är rädda för att ni bakom dessa fagra ord egentligen planerar att göra något helt annat, nämligen att tränga in Europa i det konservativa hörnet. När man för bara några år sedan gjorde stora satsningar på att bekämpa arbetslösheten genom att korta arbetstiden och införa jobbdelning talas det nu plötsligt om att utöka arbetstiden, och ni nämner också kortare semestrar. Vad är det som är så modernt med det? Medan vi brukade bekymra oss om arbetskvalitet, måna om arbetsmiljön och förebygga sjukdomar och arbetsolyckor med hjälp av en Europatäckande förordning talar ni nu om avregleringar. Har målsättningarna att öka arbetstagarinflytandet och minska sjukfrånvaron samtidigt fallit bort? Vi brukade tala om ökad flexibilitet på arbetsmarknaden i kombination med ökat rättsligt skydd. Ni talar nu om att avreglera det skyddet. Det verkar därför som om ert mål att undanröja de administrativa hindren snarast är en ursäkt för att undanröja vissa sociala och administrativa landvinningar. Samtidigt underlåter ni att ta i tu med de europeiska upphandlingsregler som kväver de små och medelstora företagen. När vi brukade tala om att investera 3 procent av BNP per medlemsstat på forskning och utbildning, områden där Nederländerna för övrigt hittills har haft svårt att hävda sig, så talar ni nu bara om stabilitetspakten, om besparingar och om att strikt hålla sig under 3-procentstaket, utan att tillhandahålla resurser och utrymme för att lika strikt hålla fast vid 3-procentsmålet för forskning och utbildning. Det här är något jag skulle vilja se avgöras i EG-domstolen. I rättvisans namn skall det sägas att detta tas på största allvar i Wim Koks rapport om ”arbete, arbete, arbete”. När vi 2000 brukade tala om allmännyttiga tjänster av hög kvalitet, inte bara på infrastrukturområdet, talar ni nu om att avreglera och privatisera tjänstesektorn, som även omfattar el, hälsovård och kollektivtrafik. Är ni i dagsläget beredd att stoppa de här katastrofala förslagen från Frits Bolkestein om att avreglera tjänstesektorn? Förslagen skulle när allt kommer omkring ge polacker möjlighet att erbjuda sina tjänster i Nederländerna till polska priser utan att behöva betala de priser som gäller i vårt land, vilket i praktiken skulle leda till social dumpning. För oss socialdemokrater verkar det som om ni drar fördel av Lissabonmålen för att få igenom ett hårt, konservativt ekonomiskt program, under sken av en modernisering. Enligt vår mening vrider ni klockan tillbaka och vägrar att skapa kvalificerade arbetstillfällen och satsa på kvalitet, forskning, utbildning och allmännyttiga tjänster av hög kvalitet. Vi är rädda för att arbetslösheten skall öka i Europa, att samhällets svagaste grupper får betala notan för kostnadsnedskärningarna och att ni, tillsammans med er kandidat José Manuel Barroso, inte tacklar problemen på rätt sätt om vi vill vinna kampen mot Asien och USA. Vi kastar stridshandsken före striden. Vi hälsar er och ert ordförandeskap varmt välkomna men har ännu inte fullt ut accepterat era politiska prioriteringar, och vi ser fram emot kommande diskussioner under ert ordförandeskap.
Maaten (ALDE ).
   – Herr rådsordförande! I mitt tidigare politiska liv satt jag i stadsfullmäktige i Amstelveen, en medelstor stad i Nederländerna. En av mina kolleger bland ledamöterna, som nu är välkänd i Europa och för er, roade oss en gång med vad han kallade det mediokra brassbandets paradox. För att göra en lång historia kort hade ledaren för ett sådant mediokert brassband enligt honom två uppgifter. Han måste se till att musikerna började och slutade spela samtidigt. Vad som hände däremellan spelade ingen roll. Herr talman! En jämförelse med ministerrådet går inte att undvika. Det nederländska ordförandeskapets program är bra. Jag menar det verkligen. Jag är dessutom förtjust över att Magrietus J. van den Berg efter sin något inskränkta talarkonst under valkampanjen helt enkelt har fortsatt i socialisternas gamla välkända spår.
Jag tror att ert program är realistiskt. I motsats till en del andra ordförandeskap underskattar ni inte uppgiften, men ni står också inför en ny utmaning. Som ni så riktigt påpekade visade Europavalet att väljarna inte bara är likgiltiga, utan också upprörda över EU:s institutioner. Folk säger att det inte kan fortsätta som nu. Det duger till exempel inte att rådets brassband börjar och slutar spela samtidigt. Melodin måste också vara värd att lyssna på. Detta bör faktiskt även parlamentet och kommissionen tänka på. EU måste återfå en mänsklig dimension. Jag är nöjd med vad ni hade att säga i den här frågan, för hittills har jag inte hört detta tillräckligt ofta i rådet. Om ni lyckas med detta tror jag att ert ordförandeskap kommer att bli framgångsrikt, och jag önskar er all framgång i denna strävan.
Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Äntligen får vi se JP [Jan Peter] som NP [Nederländernas premiärminister] i EP [Europaparlamentet]. Jag vill verkligen varmt välkomna rådsordföranden till Europaparlamentet. I Nederländerna har premiärminister Jan Peter Balkenende positionerat sig som en man med normer och värderingar, och även när det gäller EU vill han gärna använda sig av ordförandeskapet för att försöka få till stånd en debatt om europeiska normer och värderingar, något som jag välkomnar. Jag hoppas bara att den debatten inte blir en luddig och urvattnad diskussion. Min politiska grupp vill att man skall använda anständigheten som måttstock för asylpolitiken. Som ett exempel insisterade Nederländerna på att det EU-direktiv om asylförfaranden som justitieministrarna antog i maj skulle innehålla en bestämmelse om att asylsökande skall kunna utvisas innan överklagandeförfarandet slutgiltigt avgjorts. I sådana fall skall de kunna följa överklagandeförfarandet via en videokonferens, på villkor att de inte under tiden fängslats i sitt hemland. Detta är så gott som meningslöst och strider helt mot internationella normer. Jag kan meddela att min grupp kommer att föreslå Europaparlamentet att detta direktiv ogiltigförklaras i EG-domstolen.
Jag vill dock också gratulera det nederländska ordförandeskapet. Under alla omständigheter har jag förstått att de länder som tänker folkomrösta om EU:s konstitution har uppmanats att förlägga folkomröstningarna så nära i tid som möjligt. Detta är verkligen ett utmärkt initiativ, men det skulle vara ännu bättre om en verklig EU-omfattande folkomröstning kunde hållas. Jag skulle därför i alla händelser vilja be det nederländska ordförandeskapet att vidta de åtgärder som krävs. En viktig fördel med konstitutionen är att ministerrådets lagstiftande sammanträden i fortsättningen skall vara offentliga, vilket jag tycker är utmärkt. Självklart är det också absurt att man för närvarande fortfarande antar lagar bakom stängda dörrar. Det finns absolut ingenting som hindrar er från att redan i dag besluta att allmänheten skall ha tillgång till sammanträdena. Min grupp uppmanar därför med eftertryck det nederländska ordförandeskapet att från och med nu slå upp dörrarna och ge medborgarna möjlighet att följa diskussionerna och hur deras regeringar röstar.
Avslutningsvis vill jag nämna stabilitetspakten. Det går inte att undvika att stabilitetspaktens framtid står på spel. Vi behöver en smartare pakt som inte är så fixerad vid den årliga budgetbalansen och i stället i högre grad bygger på långsiktiga indikatorer, som statsskulder och pensionsåtaganden. Kommissionen har redan lagt fram några förslag i den riktningen, och det återstår att se om den nederländska regeringen kommer att ta avgörande steg inom detta område. Det hoppas jag verkligen att den kommer att göra.
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den nederländska regeringen vill att ekonomisk tillväxt och kampen mot terrorism skall prioriteras. Den anammar de nu föråldrade illusionerna från Lissabontoppmötet 2000, då man trodde att Europa 2010 skulle kunna besegra Förenta staterna och Japan i en tävling om vem som är mest konkurrenskraftig genom att försämra saker och ting lika mycket här som de redan har försämrats där. Under tiden har det visat sig att resurserna till utbildning som skall gynna den förväntade kunskapsekonomin är otillräckliga. Lissabonstrategins nackdelar har kanske blivit mer synliga nu, men inte de så omskrutna fördelarna. Samma sak gäller stabilitetspakten. Om man inte vill handla i strid med demokratin blir 3-procentstaket allt mer ohållbart. Nederländerna ses allt oftare som EU:s och Natos självrättfärdiga moralist på grund av landets krav på att stabilitetspakten skall följas striktare, utläggningen av kollektivtrafik på internationella bolag, införandet av förlängd arbetstid, kommissionär Frits Bolkesteins påtryckningar för att få till stånd ett tjänstedirektiv och landets fortsatta militära engagemang i det amerikanska protektoratet Irak, som gör att terroristhotet kryper allt närmare Europa. Jag hör ibland andra medlemsstater säga att det vore bra om Nederländerna lämnade unionen eftersom landet har blivit en drivkraft bakom de bedrövliga strävandena att skära ned de offentliga utgifterna och avveckla de allmännyttiga tjänsterna. I de strävandena ingår också att byta ut den europeiska civilisationens kännetecken mot Amerikas hårda och hänsynslösa system. Om Jan Peter Balkenende vill åstadkomma en omvandling av hela Europa i den riktningen kommer han att utlösa stora sociala konflikter eftersom den offentliga opinionen rör sig i en annan riktning. Även om man på Lissabontoppmötet beslutade att avveckla de allmännyttiga tjänsterna beslutade Europaparlamentet senare, på mitt förslag och med en bred majoritet, att undanta kollektivtrafiken från detta krav. I stället för att sträva efter ohämmad ekonomisk tillväxt på bekostnad av social trygghet, allmännyttiga tjänster och miljö är det bättre att hålla skatterna på en rimlig nivå och sträva efter en omfördelning av nationella intäkter och EU-intäkter till förmån för de svagaste grupperna och för nyttiga EU-insatser, liksom för att gynna integrationen av invandrare och utrota fattigdom och misär i världen, något som fortfarande utgör en stadig grogrund för terrorism. 
Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi har verkligen mycket att se fram emot under de kommande sex månaderna, och jag noterar i förslagen att det finns en väldig mängd förslagna regleringar avseende finansiella tjänster. Det nederländska ordförandeskapet kommer att verka för återförsäkringsdirektivet. Det kommer att verka för det tredje penningtvättsdirektivet. Det kommer att verka för kapitalkravsdirektivet och mycket, mycket annat.
Finansiella tjänster är Storbritanniens största och mest framgångsrika näringsgren. Hela denna dagordning är ingenting annat än en katastrof för Londons bank- och finansdistrikt, och det handlar om en utsugningspolitik, eftersom investerings- och försäkringsverksamheten inte kommer att flytta från London till Frankfurt eller Paris; den kommer att tvingas bort från Europeiska unionen. Den kommer att flytta till centrumen i andra delar av världen. Uppriktigt sagt rör det sig om en avsiktlig politik som Europeiska unionen driver år efter år efter år, och den kostar mitt land en hel del pengar.
Med det sagt vill jag säga att jag uppskattar ert sinne för humor, eftersom ni fortfarande mal på om Lissabonmålen. Kommer ni ihåg den – den storslagna kungörelsen för några år sedan om att vi skulle skapa den högteknologiska, dynamiska ekonomin med full sysselsättning? Här är vi halvvägs genom programmet, och vi ser hög arbetslöshet, stampande tillväxt och inte minsta möjlighet att förverkliga något av Lissabonmålen.
Och då vill ni omförhandla Storbritanniens rabatt, så att vi förlorar ytterligare 2 miljarder pund sterling per år! Allt detta är så dåligt att det faktiskt är riktigt bra, eftersom folkopinionens ande nu oåterkalleligen är ute ur flaskan. Vi vet att detta är ett politiskt projekt. Uppriktigt sagt, vad jag skulle vilja att ni gör är att forcera detta program så aggressivt ni kan, eftersom ni kommer att göra den brittiska allmänheten och allmänheten i många andra medlemsstater så rasande att vi, när vi får vår chans i de tio folkomröstningarna, säger nej, och säger det högt. 
Libicki (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det är viktigt att slå vakt om kontinuiteten mellan olika ordförandeskap. Jag vill därför börja med att tala om det irländska ordförandeskapet. Det visade sig bli ett historiskt ordförandeskap, eftersom det var med om Europeiska unionens utvidgning då tio nya medlemsstater anslöt sig. Det var en mycket betydelsefull händelse för de nya medlemsstaterna och förvisso för unionen i stort.
Även frågan om förslaget till ny konstitution hamnade på det irländska ordförandeskapets bord. Under de kommande ordförandeskapen kommer de förslag som tagits fram att beaktas. De kommer att diskuteras på EU-nivå och i alla medlemsstater. Jag tror att det är viktigt att redan från början klargöra att en helhetsbedömning blir möjlig först när den nya konstitutionen har undertecknats. Men för att uppnå detta måste man först ta i tu med en rad olika frågor. I ett antal länder, däribland mitt eget land Polen, är mycket stora delar av den allmänna opinionen allvarligt oroade över beslutet om att förordet inte skall innehålla någon form av hänvisning till Gud eller till kristendomen. Det finns också en oro över att unionens lagstiftning överordnas den nationella lagstiftningen inom vissa områden. Det ändrade omröstningsförfarandet utgör en ytterligare svårighet. Vi kan inte ge det vårt stöd. Sedan har vi också frågan om de orättvisa fördelar som delstaterna i östra Tyskland har beviljats.
Mina damer och herrar! Montesquieu sade att lokal lagstiftning och lokala traditioner måste respekteras när man inför en central lagstiftning. Det är mycket prat om att unionen skall närma sig folket. Det är viktigt att mycket noga betänka följderna av en ökad centralisering inom EU och en utvidgning av de främsta EU-organens ekonomiska befogenheter. I teorin måste principen om ömsesidigt stöd alltid tillämpas. Kommer så verkligen att vara fallet i praktiken? Kommer man att bry sig om Montesquieus varningar när unionen steg för steg förstärker sina centrala organ? 
Belohorská (NI ).
   – Herr talman! Låt mig önska er all framgång i er nya uppgift.
Det nederländska ordförandeskapet har presenterat ett program för oss som också är en utmaning, nämligen undertecknandet av EU:s konstitutionella fördrag. Som ledamot av konventet kan jag garantera att detta fördrag innehåller de grundläggande principerna för ett framtida starkt och framgångsrikt Europa. När vi nu blickar framåt känner jag att det åligger mig att nämna några av de steg som Republiken Slovakien tagit under de gångna åren. Just den här månaden firas 12-årsdagen av det slovakiska parlamentets undertecknande av Republiken Slovakiens självständighetsförklaring. Det var det första steget i bildandet av en oberoende slovakisk stat. Det andra steget togs när den slovakiska republikens konstitution antogs den 1 september 1992. Den perioden kulminerade i november 1992 i och med den fredliga delningen av den tjeckoslovakiska federationen i två oberoende stater – Republiken Tjeckien och Republiken Slovakien. Jag kan försäkra er att relationerna mellan tjecker och slovaker har förbättrats avsevärt, trots att länderna har skilts åt. Med grundandet av Republiken Slovakien togs ett steg närmare EU, och det var mitt eget parti, Rörelsen för ett demokratiskt Slovakien, som under ledning av Vladimir Meciar lämnade in den slovakiska republikens ansökan om EU-medlemskap.
Att vi nu är medlemmar i EU ser jag därför som att vi har uppnått vårt mål och förverkligat våra idéer och vårt program. Vi är inte bara intresserade av att undanröja de gränser som står i vägen för personers fria rörlighet, utan också av att överbrygga uppdelningen mellan det gamla och det nya Europa, eller uppdelningen mellan västra och östra Europa, som jag hörde någon uttrycka det i går. De tre ledamöter som representerar HZDS, Rörelsen för ett demokratiskt Slovakien, nämligen Sergej Kozlík, Peter Baco och jag själv, arbetar tillsammans med de grupplösa ledamöterna, men jag vill försäkra er att vi kommer att rikta våra ansträngningar mot att bygga ett framtida Europa som är både blomstrande och allt mer enat. Vi stöder de åtgärder det nederländska ordförandeskapet har vidtagit och det program som har presenterats för oss. Tack skall ni ha.
Talmannen.
   – Tack så mycket. Mina damer och herrar! Jag vill föreslå att vi senarelägger debatten och går vidare till nästa punkt på föredragningslistan, som är valet av kvestorer. Annars kommer många av de ledamöter som infunnit sig i avsikt att rösta inte att få möjlighet att göra det.
Innan vi senarelägger debatten skall vi dock ge ordet till rådsordföranden, så att han kan besvara de yttranden som gjorts hittills. 
Balkenende,
   . – Herr talman! Meningen är säkert att jag först noga skall lyssna till Europaparlamentets synpunkter. Jag tror att det är bäst att ni först genomför omröstningen och att jag ger mina reaktioner först när alla talare har yttrat sig. Det innebär i princip att jag även kommer att allvarligt begrunda de svar jag överlämnar till Europeiska rådets ordförandeskap.
Talmannen.
   – Debatten avbryts. 
Gill (PSE ).
   – Herr talman! Tyvärr måste jag upprepa min begäran från i går om att kandidaterna skall visa upp sig, så att vi kan se vem vi röstar på.
Vi har ingen aning om vilka några av kandidaterna är. Det skulle vara bra om de kunde ställa sig upp, visa upp sig och helst säga något.
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Gill! I går begärde ni att kvestorskandidaterna skulle hålla ett anförande på någon minut så att ledamöterna fick lära känna dem lite mer än bara till utseendet, men en majoritet av de politiska grupperna tyckte inte att detta var lämpligt.
Jag tror dock inte att man har något att invända mot att kandidaterna ställer sig upp när jag läser upp deras namn, så att ni åtminstone vet hur de ser ut. Jag vet inte om detta är till hjälp när det gäller att välja dem, men då är de åtminstone inte helt obekanta för er.
James Nicholson
Godelieve Quisthoudt-Rowohl
Mia De Vits
Genowefa Grabowska
Anneli Jäätteenmäki
Astrid Lulling
Som ni har noterat är det en lista med nästan uteslutande kvinnor.
Nu vet vi åtminstone hur var och en ser ut.
Vi väntar fortfarande på att det elektroniska systemet skall laddas. Det verkar vara ett besvärligt system att ladda.
Mina damer och herrar! Tekniken gör uppror mot oss. Systemet vägrar att ladda, och jag kan inte säga hur lång tid det kommer att ta. Under de omständigheterna tror jag att det är förnuftigt att inte fortsätta att vänta. Jag känner därför att jag måste flytta fram omröstningen till klockan 15.00 och återuppta debatten.
Talmannen.
   – Herr Nassauer! Jag känner att jag måste ge er ordet så att vi inte slösar bort mer tid, men först vill jag be ledamöterna att vara tysta.
Jag ber rådsordföranden att överse med detta tekniska missöde och stanna kvar under debatten. 
Nassauer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig börja med att på CDU/CSU-delegationens vägnar hälsa den nye rådsordföranden varmt välkommen till Europaparlamentet och försäkra honom om vårt stöd, om han skulle behöva stöd från parlamentet.
Redan från debattens inledande minuter har det varit uppenbart att frågan om EU:s förbindelser med Turkiet kommer att spela en central roll. Vi anser att förbindelserna med Turkiet har en avgörande betydelse och ser Turkiet som en pålitlig och viktig partner. Detta måste vi klargöra utan förbehåll. Herr rådsordförande! I detta ingår att vi inte skall begränsa dessa förbindelser eller inskränka dem till medlemskap, utan även hålla andra alternativ öppna.
Den socialdemokratiska gruppens nyligen valda ordförande har nu låtit oss få veta att förhandlingar kommer att inledas med Turkiet, förutsatt att man till hösten har uppfyllt de nödvändiga kraven, och har med detta agerande fått det att verka som om det i nuläget var en hemlighet om Turkiet kommer att uppfylla kraven eller inte, en hemlighet som kommer att avslöjas under hösten när kommissionen lägger fram sin rapport.
Det finns givetvis inte ett uns av sanning i detta. Långt därifrån. Alla i den här kammaren vet att Turkiet i nuläget inte uppfyller villkoren för att inleda förhandlingar. Det är uppenbart med tanke på den viktiga roll de väpnade styrkorna fortfarande spelar i landet. Det är uppenbart också med tanke på vad jag med en barmhärtig underdrift kan kalla den problematiska situationen för rättssäkerheten i Turkiet, och då nämner jag bara två av villkoren. Herr Schulz! Låt mig säga att vi inte kan förvänta oss någon förändring i detta avseende under hösten. Jag är därför rädd att det handlar om något mycket likt en förvrängning, för att inte säga hyckleri, att påstå att vi kommer att inleda förhandlingar så fort villkoren har uppfyllts. Menar ni på fullt allvar att villkoren kommer att uppfyllas i höst? Faktum är att jag inte på allvar kan tro att så kommer att ske.
Härav följer att ärliga kontakter med Turkiet också handlar om att ingen när hösten kommer skall lura oss att tro att turkarna redan uppfyller villkoren, så att vi kan förhandla med dem. Detta handlar också om förhandlingsfrågan – och om när förhandlingar skall inledas – utan att absolut dra slutsatsen att de måste inledas. Vi måste i stället vara ärliga och uppriktiga i våra kontakter med dem.
Herr rådsordförande! Jag tror att det är mycket viktigt att ni har denna aspekt i tankarna när ni nu börjar arbeta.
En annan viktig fråga är att den europeiska allmänheten har starka reservationer mot oss, som vi vet efter Europavalet. Om jag får travestera vad Berthold Brecht sade kan vi inte välja en ny allmänhet i Europa; vi får leva med och arbeta med den vi har. Jag är därför fast övertygad om att vi måste utnyttja den chans som diskussionen om konstitutionen erbjuder oss för att få till stånd ett närmande mellan EU och unionens medborgare. Diskussionen om konstitutionen erbjuder oss ett unikt tillfälle att göra detta. Att genomföra konstitutionen och se till att allmänhetens kännedom om den ökar är en nödvändig uppgift för oss alla.
Désir (PSE ).
   – Herr rådsordförande! Ert ordförandeskap kommer att behöva förbereda halvtidsutvärderingen av Lissabonstrategin. Det minsta man kan säga är att Europeiska unionen har långt kvar innan man har uppfyllt målet att bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi 2010.
Men runtom i Europa växer oron inför utflyttningen av företag, pressen på de anställda att acceptera längre arbetstid samt den fortsatta arbetslösheten. Återhämtningen är desto bräckligare eftersom den varken bygger på inhemsk efterfrågan eller oförminskade offentliga investeringar. I stället utsätts den för externa faktorer som eurons värdeökning och det stigande oljepriset.
Mer än någonsin behöver Europa en strategi för hållbar tillväxt och sysselsättning samt investeringar i forskning, stora transeuropeiska nät, utbildning, kunskaper och miljö. Europa behöver ekonomisk och social sammanhållning. Europa behöver Lissabonstrategin. Men ändå försöker vissa att utnyttja den nuvarande ekonomiska nedgången som en förevändning för att återgå till ett ultraliberalt program och rasera det som uppnåddes i Lissabon och integrationen av olika ekonomiska, sociala och miljörelaterade dimensioner i unionens olika politikområden.
I det hänseendet känner vi en stor oro inför ert ordförandeskaps prioriteringar. Ni säger att ni stöder Lissabonmålen; det har vi hört er säga. Men ändå visar era prioriteringar – och här har vi återigen tagit del av det ni har sagt och skrivit – att ni har ett ytterst ensidigt synsätt och inte tar någon hänsyn till Lissabonmålens sammanhang, vilket innefattar marknadsliberaliseringen, särskilt inom tjänstesektorn, avregleringen och minskningen av de administrativa kostnaderna.
När det gäller budgetplanen – ett annat viktigt åtgärdsområde under ert ordförandeskap – vill ni begränsa unionens budget till 1 procent av BNP. Men ett sådant initiativ är inte bara oförenligt med de insatser som krävs inom forskningen, och här har Romano Prodi lagt fram en del förslag, utan också med politiken för en territoriell sammanhållning i det nya utvidgade EU. Ni avvisar all översyn av pakten som innebär att man kan ta mer hänsyn till de ekonomiska cyklerna och framför allt behovet av offentliga investeringar. Enligt ert sätt att se utgör en politik för offentliga investeringar samt arbets- och miljöskyddsbestämmelser bara problem, en överflödig belastning och begränsning av tillväxten.
Vi anser däremot att allt detta gör EU mer konkurrenskraftigt, och vi anser också att respekten för Lissabonmålen kommer att vara en viktig framgångsfaktor för ert ordförandeskap och dessutom avgörande för vilket stöd vi kan ge. 
In 't Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja önska det nederländska ordförandeskapet all framgång med sina prioriteringar. Ordförandeskapet arbetar under mottot ”realism och ambition”, och det ser jag som ytterst tilltalande eftersom vi under de senaste åren har sett en trend som går mot alltfler nya prioriteringar på den politiska dagordningen. Vid rådets alla toppmöten får vi höra högtidliga förklaringar, men i praktiken visar de sig ofta vara tomma fraser, och det vidtas inga som helst åtgärder. Allmänhetens besvikelse och skepsis bör därför inte komma som någon överraskning, och det finns ingen marknadsförings-kampanj i världen som kan råda bot på det. Det är därför hög tid att vi kavlar upp ärmarna, och det gäller även för Lissabonmålen eftersom jag bara för en liten stund sedan hörde ett antal talare från den politiska vänsterkanten, som ironiskt nog står till höger om mig, säga att Lissabonmålen inte är sociala. Jag anser emellertid att tolkningen av Lissabonmålen är i högsta grad social. Vi har i dag 9 procents arbetslöshet i Europa och en ungdomsarbetslöshet där vissa aldrig någonsin kommer att få ett jobb. Det är hög tid att vi genomför dessa mål, och här skulle jag faktiskt vilja framhålla att vi kan lära oss en hel del av de tio nya EU-länderna. Trots att de har genomfört många svåra och plågsamma reformer under de senaste 15 åren, så har de nämligen också lyckats skapa större ekonomisk tillväxt, något som alla kan vinna på. Jag anser därför att det är obegripligt men också oansvarigt att vissa partier försöker underminera Lissabonstrategin. Slutligen måste överenskommelser göras om EU:s finansiering. Det är allmänt känt att den nederländska regeringen förordar drastiska ekonomiska nedskärningar, och jag skulle vilja höra från er hur detta stämmer överens med de ambitioner som ni talade om i mottot, eftersom det som Europa behöver mer än något annat – vid sidan av en effektiv finansförvaltning – är visioner, beslutsamt handlande och politiskt ledarskap. Jag ser fram emot ett framgångsrikt ordförandeskap.
Turmes (Verts/ALE ).
   – Jag skulle vilja tacka rådsordföranden för att han sätter innovation och miljö i centrum för halvtidsutvärderingen av Lissabonprocessen. Både det nuvarande klimatförändringshotet och den nuvarande krisen i fråga om priserna på en rad råvaror, som olja, koppar och andra resurser, visar oss att vi omgående måste lösa upp kopplingen mellan resurseffektivitet, energieffektivitet och ekonomin.
Europa har ett svar på båda dessa frågor, och det är att stärka Europa som ledare inom miljöteknik och miljötjänster. Redan i dag leder tyska och schweiziska företag världen när det gäller att sörja för rent vatten och ren luft. Nederländska företag leder världen när det gäller stadsplanering. Varför? Det beror på att Europa har den strängaste och mest ambitiösa lagstiftningen på dessa politikområden. Det är därför inte genom att vattna ur miljöpolitik och miljöregleringar i Europa som vi kommer att ge det nödvändiga incitamentet till innovation inom våra industrier. 
Sudre (PPE-DE ).
   – Herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Låt mig inleda med att lyckönska vår irländska ordförande Bertie Ahern till det arbete han har utfört genom att så framgångsrikt slutföra en historiskt viktig uppgift, nämligen undertecknandet av den europeiska konstitutionen.
Om alla 25 EU-länderna ratificerar konstitutionen under de närmaste månaderna, vilket jag innerligt hoppas, kommer denna halvårsutvärdering av unionens prioriteringar att avskaffas, och vi får i stället ett system med ordförandeskap som varar i två och ett halvt år, vilket blir mer stabilt och därmed också mer effektivt.
Till det nederländska ordförandeskapets prioriteringar hör utvidgningen, arbetet med att stabilisera återföreningen av våra 25 länder samt de fortsatta förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien och snart även med Kroatien. Men framför allt kommer Europeiska rådet att i december behöva fatta ett avgörande beslut om huruvida förhandlingar skall inledas med Turkiet eller ej. När det gäller den här frågan skulle jag vilja erinra om inställningen hos de franska parlamentsledamöter som tillhör (UMP) och många i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europa-demokrater. Vi säger ja till ett privilegierat partnerskap med Turkiet, men nej till att landet skall anslutas till unionen. Genom att anta den ståndpunkten ställer vi oss helt bakom Hartmut Nassauers uttalanden.
Vi räknar med att ni, herr Balkenende, som så målmedvetet och framgångsrikt leder ert land, kan stärka den europeiska ekonomin genom att avlägsna de administrativa och skatterelaterade hindren genom att åter ge våra företag förmågan att anpassa sig till en globaliserad marknad i ett EU som kännetecknas av såväl rätten till fri rörlighet som försvaret av de humanistiska värdena. Den välbekanta europeiska modellen kommer varken att vara en illusion eller en trollformel om vi bara själva ser till att vi har de politiska medel som krävs. Politiska medel omfattar även finansiella medel, eftersom den europeiska budgeten utmärker sig genom sin solidaritet: solidaritet mellan unionens nya och gamla medlemsstater, mellan mer och mindre gynnade områden, mellan nettogivare och nettomottagare. Jag skulle vilja lyckönska kommissionen till dess mod när det gäller att häva tabut gällande den brittiska rabatten, och jag skulle också vilja lyckönska ministerrådet (ekonomiska och finansiella frågor) till dess godkännande av ett ambitiöst budgetförslag för 2005 vid första behandlingen.
Vid det senaste valet visade EU-medborgarna att de ville se ett verkligt Europa växa fram. Låt oss inte göra dem besvikna. Det är ett stort ansvar, herr rådsordförande, och vi kommer att stå vid er sida om ni bidrar till att göra Europa till en politisk och effektiv union. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Vi ställer oss bakom det nederländska ordförandeskapets prioriteringsdokument, där det fastslås att svåra förhandlingar väntar oss när det gäller den nya budgetplanen och att de måste inledas i tid så att de kan slutföras innan 2007 års budgetförfarande inleds.
Det är ingen brådska. Det är bara att konstatera att det är rätt riskabelt att göra utgiftsprognoser nästan tio år i förväg, i synnerhet en budgetplan som – vilket vi i det här parlamentet väl känner till – blir helt rigida bestämmelser. Men vi måste börja nu.
När jag talar om förhandlingar, herr rådsordförande, tänker jag på förhandlingarna med parlamentet. Jag uppskattade därför det ni sade tidigare: med parlamentet och inte bara mellan de nationella delegationerna i rådet.
Om ni vill lägga grunden till ordentliga förhandlingar måste ni komma ihåg att under hela den period som budgetplanen diskuteras, och även vid tidpunkten för godkännandet, har den europeiska konstitutionen inte ens börjat gälla. Europaparlamentet kommer därför inte att låta sig nöja med att bara säga ja eller nej till det som rådet har diskuterat.
Tiden tillåter inte att jag går in på detta alltför mycket i detalj, men kort sagt skulle jag vilja framhålla vad den socialdemokratiska gruppen anser vara prioriteringarna i denna nya plan: sammanhållningen mellan olika regioner, vilket har blivit allt viktigare med den aktuella utvidgningen samt de inkomstskillnader den har fört med sig, skapandet av nya jobb samt slutligen utvecklingsbiståndet till tredjeland, nuvarande utgiftsområde 4. Det är det utgiftsområde som har ökat minst sedan 1999, det år då man började med de nuvarande budgetplanerna, trots de många nya behoven. 
Barsiné Pataky (PPE-DE ).
   – Det nederländska ordförandeskapets program utgår från realiteterna, och vi välkomnar dessa strävanden. En av dessa realiteter är anslutningen av tio nya länder till EU-institutionerna den 1 maj, vilket utgör ett stort steg på vägen mot en återförening av Europa. Jag skulle vilja behandla ordförandeskapets båda mål ur denna synvinkel.
För det första: i ordförandeskapets program fastställs att de tio länderna snabbt och effektivt skall slussas in i rådets beslutsprocess. Det är viktigt, men det är inte tillräckligt. För att utvidgningen skall lyckas, för att Europa och den europeiska ekonomin skall stärkas med egna medel och för att bli en aktiv aktör i Lissabonprocessen är det viktigt att inte bara ta hänsyn till den tekniska integrationen, utan också till de befintliga barriärerna, att gradvis minska dem och fördjupa integrationens innehåll.
Det andra viktiga målet har också med detta att göra: utarbetandet av Agenda 2007. Ordförandeskapet vill att de grundläggande principerna och direktiven skall ha hunnit diskuteras fram till december 2004. Det är intressanta och spännande diskussioner som vi står inför. Det måste emellertid vara allas mål att de grundläggande principerna omfattar en framgångsrik integration. Om jag skulle omformulera den här meningen i det nederländska ordförandeskapets anda skulle jag säga att det är ett ambitiöst men realistiskt mål att en framgångsrik integration skall vara den främsta grundläggande principen av dem alla.
Herr premiärminister! Ni nämnde forskarflykten till andra sidan Atlanten. Det gäller i särskilt hög grad oss ungrare. Vi stöder alla era strävanden att denna ståndpunkt skall vara en av budgetens grundläggande principer. Slutligen skulle jag vilja uttrycka min uppskattning gentemot det nederländska ordförandeskapet för att det har inlett en dialog och kommunikation som utgår från vår rika och färgstarka europeiska kultur. Här har vi verkligen en stark bas att stå på. Vi önskar er lycka till! 
Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman! Om det är något vi har lärt oss av Lissabon, så är det att det inte räcker att stärka den europeiska ekonomins och företagens konkurrenskraft för att vi skall ha jobb och social sammanhållning och dessutom kunna skydda miljön. Det var därför som Lissabonmötet fastställde att dessa kriterier skall vara en separat pelare för utvecklingen.
I det nederländska ordförandeskapets arbetsprogram tycks man ignorera detta. I programmet föreslås en rad olika åtgärder för att minska den administrativa kontrollen av marknaden, för att sänka kostnaderna, och i förtäckta ordalag föreslås även ökad arbetstid, men det nämns ingenting om de samhälleliga förutsättningarna för att detta skall kunna genomföras. Det nederländska ordförandeskapet förutsätter med andra ord att en marknadsliberalisering automatiskt kommer att skapa arbetstillfällen. Lissabon visar emellertid att den tesen inte håller, och det är därför tyngdpunkten ligger på något annat. Vad vi vill höra från det nederländska ordförandeskapet är därför särskilda strategier för full sysselsättning och hållbar utveckling: sådana enkla saker.
När det gäller budgetplanen är det rena hyckleriet av oss att säga att vi behöver sammanhållningsmål och marknadsintegration utan att samtidigt öka budgeten med egna medel. Vi kan inte få bådadera. För oss är 1,24 procent av BNP en miniminivå för att finansiera det nya EU.
När det gäller invandringen – om jag nu förstod det rätt och inte missuppfattade det nederländska ordförandeskapets ståndpunkt – kan man välja att i första hand se det som en polisiär angelägenhet och betrakta invandrare som kriminella element. Man kan med andra ord sätta skräck i invandrarna i stället för att integrera dem i första hand. Men det är särskilt oroande att tyngdpunkten i programmet ligger på polisarbete och inte integration: det är en ond cirkel som kommer att leda till rasism och brottslighet.
När det så slutligen gäller terrorismen vet vi naturligtvis alla vad det gäller och vill bekämpa terrorismen, men vi kan inte ha ett arbetsprogram från ett EU-ordförandeskap där det uteslutande talas om polisiära åtgärder och inte nämns något om de mänskliga rättigheter och personliga friheter som dessa åtgärder ofta inkräktar på. I Grekland upplevde vi dagligen detta problem under OS-förberedelserna 2004, och vi försöker uppnå en korrekt balans. Det nederländska ordförandeskapet bör därför försöka göra samma sak och sluta att fokusera uteslutande på polisiärt arbete. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! De som bär ansvaret i startskedet – herr rådsordförande – kan också i hög grad påverka utvecklingen för de kommande åren. Misstag som görs i startskedet eller oförmåga att genomföra arbetsprogrammet på ett framgångsrikt sätt blir en belastning för senare ordförandeskap.
Ni har ett dubbelt ansvar i och med att ert rådsordförandeskap sammanfaller med en ny mandatperiod samt fördelningen av portföljer till en ny kommission. Ni har möjlighet att skapa kontinuitet och komma med justeringar, men ni har också övertagit gamla skyldigheter, och jag skulle därför vilja uppmana er att göra två saker: För det första att sätta stopp för rådets blockering av ett beslut om ledamotsstadgan och i slutet av det här året ge oss den ledamotsstadga vi har begärt. För det andra behöver vi ett nytt reseersättningssystem, eftersom det är enda möjligheten att rent praktiskt genomföra de nya bestämmelser om resekostnader som vi har beslutat om.
Den andra uppgiften som ni har övertagit är det sjunkande valdeltagandet i EU-valen. Vi behöver en enhetlig informations- och kommunikationsstrategi för regioner, medlemsstater och EU-institutioner. Undertecknandet av det konstitutionella fördraget är en möjlighet för er. Utnyttja det som inledningen på en professionell informations- och kommunikationskampanj. Låt inte detta storslagna europeiska projekt återgå till nationell nivå, utan se till att det blir en Europaomfattande folkomröstning i stället. Använd budgetplanen för att planera de politiska prioriteringarna fram till 2013, utnyttja resonemanget i kommissionens rapport om Turkiets anslutning för att skapa debatt kring EU:s geografiska gränser och kapacitet, och lägg fram olika alternativ till ett fullständigt medlemskap för Turkiet. Jag vill också be er att följa en enhetlig linje om transportpolitiken, så att vi skyndsamt kan slutföra -direktivet om vägavgifter. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Vi har inte mycket tid till vårt förfogande, och jag kommer därför inte att gå närmare in på Europas återförening. Som ni så riktigt påpekade, herr rådsordförande, är nyckelordet här förtroende, för även om det inte är nödvändigt så är det lämpligt, men det behöver jag säkert inte berätta för er. Jag väljer också att inte säga något om sammansättningen av den nya kommissionen, även om jag hoppas att ni tillsammans med kommissionens nya ordförandekandidat kommer att sträva efter att bilda ett starkt lag, något ni också kommer att lyckas göra. Jag behöver väl knappast säga att det skall vara ett starkt lag som består av män och kvinnor. Jag kommer inte heller att säga något om konstitutionen, även om jag liksom många av ledamöterna här verkligen hoppas att ratificeringen skall komma i gång. I stället är det tre andra saker som jag skulle vilja ta upp.
Först och främst: budgetplanen. I Flandern brukar vi säga ”de gierigheid bedriegt de wijsheid” – snålheten bedrar visheten. Det ligger en hel del i det, och jag är övertygad om att det är något som folk kommer att förstå även norr om gränsen och till och med i norra Nederländerna.
För det andra: Lissabonmålen. Det är viktigt att alla – inklusive medlemsstaterna, medborgarna, fackföreningarna och de icke-statliga organisationerna – är övertygade om att de insatser som krävs för att uppnå dessa mål är förhållandevis små, jämfört med de risker det kan leda till för den kommande generationen om vi avstår från att göra något av ren bekvämlighet. Herr rådsordförande! Ni är övertygad om detta, och jag hoppas att ni kan sprida denna övertygelse under ert EU-ordförandeskap.
För det tredje skulle jag slutligen vilja säga några ord om tjänstedirektivet. Naturligtvis måste man undanröja hindren när det gäller den fria rörligheten för tjänster på den inre marknaden. Detta behöver emellertid inte innebära att allt måste förkastas, att alla skyddande och korrigerande åtgärder måste avskaffas. Jag anser att åtminstone delar av denna tjänstesektor är alltför känsliga för att detta skall kunna ske. Herr talman! Ni har mycket arbete framför er. Jag hoppas att ni kan uppnå ert mål. Europa behöver det. Ni kan räkna med en konstruktiv inställning från vår sida, och jag önskar er all framgång.
Kirkhope (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som Europademokrat anser jag att det är hög tid att Lissabonstrategin för att främja konkurrenskraften och innovation i EU:s ekonomier genomförs på ett riktigt sätt. 
Kan ordförandeskapet göra vad som behövs? Det är frågan. Allteftersom EU-debatterna blir mer idealistiska och polariserade tappar många människor helt enkelt intresset, vilket visades i EU-valet nyligen. Den politik som förts av socialistiska regeringar har hämmat tillväxten i ekonomierna och dränkt oss och våra livsviktiga affärsföretag i kostsamma regelverk.
Världsekonomierna utanför EU kommer inte att visa oss någon nåd, vilket vi heller inte bör förvänta oss att de skall göra. De kommer att utnyttja våra svagheter, och som en följd kommer våra medborgare att drabbas. Den demografiska tidsinställda bomben tickar på, eftersom alltfler människor blir improduktiva alltför tidigt. Orimlig åldersdiskriminering leder ofta till att erfarenhet och sakkunskap försvinner där och när den behövs som bäst.
Svaret från oss alla måste vara direkt och omedelbart. Vi måste gjuta ny kraft i ekonomierna, skära ned statens kostnader, undanröja överflödiga regleringar, fullborda den inre marknaden och uppmuntra innovation för att blåsa nytt liv i tillverkningssektorn i synnerhet. Framför allt måste vi visa människorna att EU arbetar med deras bästa för ögonen: genom att stödja dem, inte kväva dem, genom att ge dem större frihet att förbättra kvaliteten på sina liv och sina nära och käras liv och att förverkliga sina ambitioner på medellång och lång sikt. Det är vår främsta uppgift, och vi måste fullgöra den.
Jag önskar dem lycka till med sitt ordförandeskap. 
Balkenende,
   . – Herr talman! Låt oss börja med att än en gång framföra vårt tack och vår uppskattning till kommissionens ordförande Romano Prodi och hans kommissionärer. Ni har med all rätt framhållit att mycket har gjorts under de senaste åren: euron, utvidgningen, det nya konstitutionella fördraget, och i detta har också kommissionen haft en stor del. Stort tack för det! Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med er till dess att den nya kommissionen tillträder. Ni har hört uppskattande ord från till exempel Hans-Gert Poettering, som också föreslår att ni skall uppgraderas när Europeiska rådet fotograferas – detsamma gäller för övrigt Europaparlamentets talman. Jag tycker att det är en god idé att titta närmare på det här. Jag vill också tacka talarna för deras bidrag. Tack för att ni stöder det nederländska ordförandeskapet, och tack också för era kritiska synpunkter.
I mitt förra anförande sade jag att kritik inte bara är av ondo, utan en viktig del av demokratin. Likgiltighet är någonting mycket allvarligare, och i dag har jag inte märkt av någon likgiltighet alls, vilket innebär att vi är engagerade i samma sak här i dag. För det tackar jag er ur djupet av mitt hjärta. Sedan berättade Graham Watson för oss att detta verkligen är ett kort ordförandeskap – tre och en halv månad, närmare bestämt – delvis på grund av sommarledigheten. Det innebär att vi måste arbeta effektivt under vårt ordförandeskap, och naturligtvis betyder det också att vi, av detta skäl, gläder oss åt att samarbeta med er, till exempel i fråga om att föra lagstiftningsprocessen framåt. För ministern för europeiska frågors räkning vill jag också vädja till er att samarbeta så mycket som möjligt i denna lagstiftningsprocess.
Sedan sade ni att ni bara hade knappa tio minuter på er. Jag har haft 26 talare, vilket skulle motsvara omkring 23 sekunder per talare. Jag tycker att det vore bättre att behandla ämnena lite mer tillsammantagna, och det skall jag göra med avseende på de tre frågor som ni också tog upp. Jag anser att det finns tre saker som är viktiga för framtidens Europa. För det första trovärdighet och rent spel, för det andra framsynthet och för det tredje att ha tid för Europas medborgare.
Först några ord om trovärdighet och rent spel: låt oss börja med diskussionerna om Köpenhamnskriterierna. Om kriterier har satts upp måste de tas på allvar. Detta gäller för ett land som Rumänien, och jag har talat med premiärminister Adrian Nastase om det. Bollen ligger hos dem, och de måste ändra sin lagstiftning och annat. Samma trovärdighet och rena spel måste känneteckna debatten om Turkiet. Jag har lyssnat uppmärksamt på er. Det finns olika synpunkter i Europaparlamentet, men just nu vill jag säga: låt oss slå vakt om konsekvensen i beslutsfattandet och förfarandena. Talesättet har nämnts här, och det handlar om en öppen process där vi är strikta i fråga om tillämpningen av kriterierna men samtidigt inte ändrar reglerna under spelets gång. Detta innebär dessutom att vi kommer att lyssna intresserat på Europeiska kommissionens slutsatser när rapporten om Turkiet offentliggörs i början av oktober, och detta kommer också att slå an tonen för beslutsfattandet i december. Det nederländska ordförandeskapet arbetar på ett beslut som människor om några år kommer att kunna kalla ett hållbart och riktigt beslut.
Några korta kommentarer om stabilitetspakten, fortfarande med avseende på trovärdighet och rent spel. Många av er har också tagit upp denna. Vad ordförandeskapet anbelangar är stabilitetspakten inte bara en fråga om några kriterier, utan om de mål som dessa syftar till. Jag har till exempel hört att det talas om en hållbar finansiering av pensionerna i framtiden. Det är viktigt att titta på målen för pakten igen, och delvis av det skälet har en deklaration om stabilitetspakten lagts till det konstitutionella fördrag som nyligen antogs, i vilken det än en gång bekräftas att det är ett regelbaserat system och att vi måste ta dessa kriterier på allvar. Diskussionerna kommer självfallet att fortsätta. Kommissionen arbetar på det här, och vi kommer också att diskutera det mer inom Ekofin. Utan tvivel kommer också debatten med er om detta att fortsätta. Det är naturligtvis viktigt att vi tar reglerna på allvar, just med tanke på Europas trovärdighet.
En tredje punkt gäller ratificeringen av Europas konstitutionella fördrag. Många av er har talat om de folkomröstningar som skall hållas och de debatter som kommer att föras. Låt mig först ta upp det som Johannes Blokland sade. Han säger: föregriper vi inte den nya konstitutionen för mycket? Jag anser inte att vi kan föregripa den, och inga beslut som har rättslig grund i konstitutionen fattas. Det betyder att ni inte kan föregripa den, av respekt för ratificeringsprocessen. Å andra sidan ser vi också att 25 regeringar har ställt sig bakom konstitutionen och att den kommer att undertecknas i Rom den 29 oktober. Det är också ett politiskt faktum – vi måste ta hänsyn till konstitutionens mål i vår planering. Det gäller till exempel diskussionen om allmänhetens tillgång som Kathalijne Maria Buitenweg tog upp. Naturligtvis är det så att när vi väl har ett nytt fördrag så kommer dessa frågor att lösas, men vi kan se vad vi borde kunna göra – också om vi föregriper den. Det har dessutom diskuterats om vi inte borde arbeta för en folkomröstning på en och samma dag, vilket för övrigt är en önskan som jag förstår. Österrike har också tagit upp denna punkt med jämna mellanrum. Jag vill dock framhålla att de konstitutionella traditionerna skiljer sig åt. Folkomröstningar har inte samma ställning i alla medlemsstater. Bland annat av det skälet tror jag inte att det är möjligt att organisera allt till en dag, helt enkelt på grund av de olika konstitutionella traditionerna.
Å andra sidan är det viktigt att vi hinner med samordning och en ordentlig debatt, och också i det sammanhanget kommer vi att resonera om detta i samband med RASEP [Risk assessment in support of EU policies].
Några korta kommentarer om budgetplanen när det gäller trovärdighet och rent spel: Vi vet alla att detta är ett känsligt ämne med stora åsiktsskillnader. Ett brev om 1 procent har nämnts. Jag står inte här i egenskap av Nederländernas premiärminister. Jag står här i egenskap av ordförande för Europeiska rådet, som har ansvaret för att se till att det blir en rättvis process där olika synpunkter utbyts. En process som måste kännetecknas av öppenhet och insyn. En process som också måste kännetecknas av goda kontakter med ert parlament. Jag vet att ni uppskattar att parlamentet är så delaktigt, och som en del i förlikningen fattades det beslut om kontakter mellan ordförandeskapet och Europaparlamentet den 16 juli. Jag anser att vi behöver en ärlig debatt om framtiden och om prioriteringar, om frågan om hur vi också kan göra saker på andra sätt i Europa, och jag tycker också att vi bör ta hänsyn till påpekandet om girighet och vishet från Flandern. Jag har lyssnat uppmärksamt på er. Å andra sidan måste vi också alltid se till att använda medlen på bästa sätt, att vi är effektiva och även inser att vi kan uppnå mer, ibland med samma summa pengar. Alla dessa beståndsdelar har sin plats i en ärlig och öppen debatt.
Jag kommer nu till min andra punkt: framsynthet. Era inlägg vittnar så tydligt om att ni vill säga ”låt oss ha tid för 2000-talets Europa, tid för framtiden”. Många talare har nämnt vikten av EU:s ekonomi och en starkare ekonomisk struktur, och i det sammanhanget har ni krävt att det skall tas stor hänsyn till Lissabonprocessen. Sophia Helena in 't Veld tog till exempel upp detta på ett mycket tydligt sätt. Det bör sägas igen att Lissabonprocessen måste kännetecknas av tre element: det handlar om tillväxt och om att förstärka teknik, kunskap och nytänkande. För det andra handlar det om social sammanhållning, den sociala sammanhållning som Francis Wurtz, Hans-Gert Poettering, Martin Schulz och andra har talat om. Jag har också nästan redan haft en debatt med min högt värderade landsman Margrietus van den Berg, som framförde ett antal kritiska påpekanden. När Martin Schulz redan hade sagt att vi borde ha tid för social sammanhållning sade ni dessutom igen ”hur stämmer det överens med den här agendan”?
Får jag påminna er om Kokrapporten, den första Kokrapporten om arbetsgruppen för sysselsättning: ”jobb, jobb, jobb”-rapporten. Enligt min mening gör man i den rapporten en bra koppling mellan dynamik i Europa och socialt innehåll, och inför diskussionen här och som förberedelse för vårt arbete har jag i veckan också fört diskussioner med företrädare för den europeiska fackföreningsrörelsen. Jag frågade dem om de kan identifiera sig med denna första Kokrapport, rapporten om arbetsgruppen för sysselsättning, och fick positiv respons på innehållet i denna rapport från generalsekreteraren för den europeiska fackföreningsrörelsen. Jag tycker att det verkar som om vi skulle kunna komma långt med innehållet i den här rapporten.
Min tredje punkt är hållbarhet. I mitt förra anförande nämnde jag vikten av att bry sig om miljön. Detta är också en del av Lissabonmålen, och om vi talar om att förstärka ekonomin måste vi också se till att minska den administrativa bördan, herr van den Berg. Vi vet alla att det ibland också för företag är svårt att vara nyskapande och framgångsrik. Därför bör vi verkligen titta på denna administrativa börda. Jag ser fram emot en bra debatt mer er om denna mycket viktiga fråga, för vi kan tala om ett fördrag, vi kan tala om medborgarna, men det ligger i medborgarnas intresse att det finns fler arbetstillfällen i Europa, att det finns möjligheter för våra barn och barnbarn och att Europa fortfarande har en stark ställning om 30 eller 40 år, också på den globala arenan. Det är verkligen en kombination av tillväxt, social sammanhållning och hållbarhet.
I samband med Europas framtidsinriktning finns det ytterligare en fråga, som har med rådets (rättsliga och inrikes frågor) agenda att göra: att göra den konstitutionella staten rättvisa i Europa, trygga säkerheten och bekämpa terrorismen. Martin Schulz sade med all rätt att vi måste ”se till att institutionerna fungerar”. I det sammanhanget nämnde ni särskilt Europols direktör. I måndags beslöts det att förfarandet skulle startas om, och alla medlemsstaterna har bundit sig för att en ny direktör skall utses under det nederländska ordförandeskapet, just av de skäl ni anförde. Ni har alldeles rätt: om man strävar efter säkerhet måste institutionerna fungera.
När vi talar om agendan för rådet (rättsliga och inrikes frågor) finns det förstås mer att säga. Tammerforsprocessen måste följas upp. Vi måste till exempel se till att diskussionen om asyl och migration går framåt. Frågan om huruvida vi borde ha mer av majoritetsbeslut har tagits upp, och jag tror att det bör sägas igen att den allmänna strävan naturligtvis går emot omröstning med kvalificerad majoritet. Emellertid är vi självfallet beroende av medlemsstaterna, och när det skapas större manöverutrymme kommer också detta område att bli mer lätthanterligt. Jag har lyssnat uppmärksamt på er, till exempel på Kathalijne Buitenweg, som är kritisk till ett asyldirektiv. Vi var medvetna om era åsikter, och ni framhöll dem mycket klart här igen. Saken är nu den att det finns ett direktiv enligt vilket asylsökande skall ges ett effektivt rättsmedel. Dessutom är det medlemsstaterna som avgör huruvida ett överklagande normalt skall leda till att verkställigheten skjuts upp, som ni vet. Hur skall det gå till, när det finns enorma skillnader mellan rättssystemen? Det är just därför man har valt det tillvägagångssättet. Om det vidare inte är aktuellt att ett överklagande som standard skall ha uppskjutande verkan skall medlemsstaterna enligt direktivet avgöra om en asylsökande kan yrka på uppskjutning. När det gäller frågan om huruvida det är möjligt att utvisa asylsökande och först efter detta låta dem överklaga vill jag säga följande: enligt direktivet skall alla bestämmelser överensstämma med internationell lag, däribland Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. De normer som återfinns däri och i domstolens utslag måste därför följas.
Då är det lämpligt att ta upp en annan fråga, nämligen frågan om den konstitutionella staten, och i det sammanhanget nämnde Martin Schulz Guantánamo Bay. Det är ett ämne som med rätta intresserar er. Europeiska unionen har alltid visat att den bryr sig om situationen i Guantánamo Bay och har, vid flera tillfällen och på flera nivåer i sina kontakter med Förenta staterna, krävt att fångarna skall behandlas i enlighet med Genèvekonventionerna och de mänskliga rättigheterna. I förra veckan ägde ett samråd på officiell nivå rum mellan Europeiska unionen och Förenta staterna, där USA förklarade att domstolar som skall utreda fångarnas status som stridande skall inrättas efter utslagen i högsta domstolen nyligen. EU-företrädarna gjorde sig till tolk för den oro som fortfarande finns i Europa, bland annat avseende skapandet av en ny kategori fångar, så kallade fientliga stridande. Ni känner till det. Det nederländska ordförandeskapet kommer att fortsätta att försöka få gehör för den oro som finns för Guantánamo Bay-fångarnas status och behandling i sina kontakter med Förenta staterna.
Slutligen kommer jag till min sista punkt, och ni har sagt det klart; det handlar om medborgarnas Europa. Hur upplever medborgarna Europa? Vad betyder Europa för medborgarnas välfärd och välmåga? Här urskiljer jag två röster: Den ena säger att det finns en misstro hos medborgarna, en EU-skepsis. Finns det ett tillräckligt stöd från befolkningen för till exempel förverkligandet av Lissabonstrategin? Det var en signal, den kritiska kommentaren. Å andra sidan höjs det också röster – Camiel Eurlings röst var mycket tydlig – för en effektiv union med förmåga att handla, och jag vill understryka det han sade: om vi vill att Europa skall betyda någonting för medborgarna måste vi göra framsteg på områden som säkerhet, asyl och ekonomi, ämnen som vi verkligen måste ta tag i. Jag tror att vi kan vinna medborgarnas förtroende om Europa blir en levande kraft som kan agera myndigt och som bidrar till att lösa problem som bekymrar medborgarna. Det är detta det handlar om.
Det som tilltalade mig i det som Hans-Gert Poettering sade var att han sade att vi också borde ha tid för den psykologiska dimensionen, eftersom vi har ett Europa med 25 medlemmar. Medlemsstater och människor måste kunna identifiera sig med det andra Europa, och det är lämpligt att ta fram den här psykologiska sidan då och då eftersom vi är så vana att prata i termer av vad Europa kostar mig, vad Europa gör för mig och hur ekonomin går. Låt oss också ha tid för frågan om vad som gör oss till européer! Vilken är den psykologiska sidan av det hela? Vilka värden binder oss samman i Europa? Ofta har vi alldeles för lite tid för detta. Strax före utvidgningen, 2002, noterade jag att det fanns en slags entusiasm inför att vi skulle bli ett igen, och efteråt talade vi i hela världen om Irak och svåra frågor, men låt oss se till att den europeiska elden brinner i människorna, att Europa inte blir någonting abstrakt, någonting som tillhör byråkrater i Bryssel och Strasbourg eller till och med oss själva, utan att det är någonting som lever i människornas hjärtan och sinnen. Enligt min mening skall den attityden också gälla när vi talar om värden i Europa. Vi skall ta initiativ på den punkten. Frihet, solidaritet och respekt.
Ni bekänner er till 2000-talets värdegemenskap, och i egenskap av ordförande för Europeiska rådet är jag mycket medveten om att vi bara kan bli framgångsrika när det gäller att gå vidare i kampen mot terrorism, att kraftfullt genomföra Lissabonstrategin, att ha tid för en uppföljning av Tammerfors och alla dessa andra frågor om vi har ett intensivt samarbete mellan ert parlament, Europaparlamentet, Europeiska kommissionen och Europeiska rådet, och därför är jag så glad över era bidrag i morse och nu i eftermiddag, inte bara över era stödjande uttalanden utan också över era kritiska påpekanden. Jag har lyssnat noggrant på kritiken. Den är inträngande, och vi kommer att ta hänsyn till den under vårt ordförandeskap. Om vi har en diskussion här är det inte för diskussionens egen skull eller för att vi helt enkelt arbetar som politiker. Vi gör allt detta med medborgarnas intressen för ögonen. Det är det som det handlar om, och det är det som vi brinner för.
Prodi, Romano,
   . – Herr talman! Bara ett kort tack, bland annat för att inte ledamöterna skall dö av svält.
Jag tackar premiärminister Jan Peter Balkenende för hans anförande, hans svar och särskilt för det samarbete som har kännetecknat början av hans mandatperiod. Vi har börjat arbeta tillsammans och är helt överens om vilka våra mål är.
Jag vill bara ge två råd: för det första måste vi när vi talar om budgetplanen verkligen komma ihåg att kommissionen har ansträngt sig otroligt för att lägga fram lägsta möjliga anslag som fordras för att nå de mål som medlemsstaterna har satt upp för oss och använda dessa anslag på bästa möjliga sätt. För det andra har kommissionen lyssnat mycket uppmärksamt till dialogen mellan kulturerna. Under de här åren har vi i kommissionen varit djupt engagerade i detta, och vi har lyckats skapa Europa–Medelhavsstiftelsen för att främja dialogen mellan olika kulturer, som kommer att inleda sitt arbete under det nederländska ordförandeskapet. Jag ber er att lansera detta instrument, att använda det och verkligen göra det till ett forum för den aktiva dialog som vi behöver.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – Uttalandena från det nederländska ordförandeskapet om dess handlingsprogram är en provokation mot Europeiska unionens arbetare och folk.
Det snabbare och effektivare främjandet av kapitalistiska omstruktureringar, förändringarna på arbetsmarknaden och av arbetstiderna, de fortsatta privatiseringarna av den offentliga sektorn, påtryckningarna för nya pensionssänkningar och bantade socialförsäkringssystem, fasthållandet vid Lissabonstrategin och en politik som är negativ för gräsrötterna i allmänhet visar än en gång att EU bara tjänar storfinansen.
Att man formerar Tammerforsstrategin och verkar för nya åtgärder för att kuva gräsrotsrörelserna som flagrant inkräktar på personliga och samhälleliga friheter, såsom insamling av arbetarnas personuppgifter, övervakning av alla telekommunikationer, överlämnande av uppgifter till USA och förstärkning av åklagarmyndigheter och underrättelsetjänster med terrorismen som förevändning möter kraftiga reaktioner från arbetarna och den juridiska världen.
Att den europeiska legoarmén stärks och nu definitivt finns på plats i Balkan, att direkta insatsenheter skapas och att EU och USA synkroniserar försvaret för den nya ordningen och imperialismens intressen strider mot folkets önskan om fred och sociala reformer.
Ledamöterna från Greklands kommunistiska parti fördömer denna politik och står bakom och vid sidan av gräsrotsrörelsen i dess kamp mot dessa åtgärder. 

(1) 
Bradbourn (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag förstår hur ni känner det, eftersom jag antar, på grund av tidpunkten på dagen, att ni också har stött på det problem som jag och ett antal andra kolleger drabbades av när vi försökte ta oss hit till omröstningen denna eftermiddag. Skulle ni kunna förmå tjänsteavdelningarna att göra något åt hissituationen här i byggnaden? Jag och andra kolleger väntade i tio minuter på en hiss ned till denna våning.
Om en omröstning skall äga rum och det är ett vanligt förfarande betyder tio minuters väntan att man blir sen till omröstningen. Vi gick direkt när klockan ringde för en omröstning. Skulle ni kunna försöka ordna på något sätt så att vi kan begränsa tillgången till huvudhissarna under omröstningssessionerna till enbart ledamöter? Det tycks vara där problemet ligger. 
Talmannen.
   – Vi noterar er kommentar och skall försöka lösa alla materiella problem som hindrar parlamentet att fungera som det skall. 

Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tycker att det är viktigt att notera att vår grupp har två kandidater till kvestorsämbetet, nämligen James Nicholson och Godelieve Quisthoudt-Rowohl. Varken gruppens presidium eller ordförande stöder några andra kandidater. 
Talmannen.
   – Det skall tas till protokollet. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är val av kvestorer, som vi inte hann med före lunchavbrottet.
Jag upprepar listan med kandidater:
för PPE-DE-gruppen James Nicholson och Godelieve Quisthoudt-Rowohl,
för PSE-gruppen Mia De Vits och Genowefa Grabowska,
för ALDE-gruppen Anneli Jäätteenmäki
samt Astrid Lulling, nominerad av 46 ledamöter.
Eftersom vi fortfarande har fler kandidater än poster att tillsätta måste vi genomföra en hemlig omröstning i enlighet med arbetsordningen, och det skall vi göra enligt det elektroniska förfarandet, enligt de regler som är tillämpliga vid val av vice talmän.
 (1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande av kommissionens ordförandekandidat. 
Barroso,
   . – Herr talman, min käre José! Jag gratulerar dig varmt till din nya post. Jag önskar dig och den institution du leder all framgång. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Jag känner mig privilegierad som står här inför det första demokratiskt valda parlamentet i en utvidgad europeisk union. Ni företräder 450 miljoner européer. Denna kammare symboliserar pånyttfödelsen av frihet och demokrati – som sprids till vår kontinents alla hörn, från Medelhavet till Östersjön. Aldrig tidigare har det gjorts ett sådant experiment som vårt: att på ett demokratiskt sätt skapa en union av Europas nationer, som har så skilda och så rika traditioner. Vi förenas av vår mångfald – nationell, regional, kulturell, språklig och politisk. Under 50 år har vi dragit upp ett nytt och unikt sätt att arbeta tillsammans. Vi har gått samman som suveräna stater för att möta gemensamma utmaningar. Vi har visat att våra nationalstater är starkare när vi agerar tillsammans på områden där Europa ger bäst resultat. Låt oss aldrig underskatta denna stora europeiska bragd. Vår vision om integration sätter exempel för andra regioner. Som Jean Monnet sade, ”gemenskapen själv är bara en etapp på vägen mot morgondagens organisation av världen”
Det som hände den 1 maj när tio nya medlemsstater anslöt sig hade historiska proportioner. Nu måste vi arbeta tillsammans för att se till att ett återförenat Europa får framgång, så att vi kan trygga välståndet, solidariteten och säkerheten på vår kontinent. Jag kommer från ett litet land som har upplevt övergången från diktatur till demokrati, ett land som ligger i utkanten av vår kontinent, men som har sitt hjärta mitt i Europas centrum. Jag står för de grundvärden som vår union bygger på: frihet, respekt för mänskliga rättigheter, rättsstaten, lika möjligheter, solidaritet och social rättvisa. Mina värden och erfarenheter kommer att göra det möjligt för mig att bygga broar i unionen, om jag får ert stöd. Jag tror att det var därför jag fick Europeiska rådets enhälliga stöd. Jag är medveten om att en av huvuduppgifterna för kommissionens ordförande är att hantera den dynamiska konsensus som Europa behöver. Vår union behöver en stark och självständig kommission mer än någonsin. Bara då kan vi åstadkomma resultat som kan omsättas i konkreta fördelar för våra medborgare. 

 Dessa åsikter och övertygelser får mig att i dag uttala en utmaning. Jag skulle vilja att vi, tillsammans med medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter, företagen och medborgarna runtom i unionen bygger ett partnerskap för Europa – ett partnerskap för välstånd, solidaritet och säkerhet på vår kontinent. Vi måste bygga vårt Europa tillsammans. Ord måste omsättas i handling. Vi måste argumentera för vår union varje dag, och det bästa argumentet är våra resultat.
Vi måste visa våra medborgare att EU kan hålla vad det lovar på ett effektivt, ändamålsenligt och öppet sätt. Vi måste dock även vara medvetna om på vilken nivå saker och ting görs bäst: europeisk, nationell eller regional, med full respekt för subsidiaritetsprincipen. Vad vi gör måste vi göra bra. Detta betyder att vi måste koncentrera oss på de frågor som är viktigast för våra medborgare.
När vi bygger vårt partnerskap för Europa måste vi inse att den största utmaning vi står inför inte är EU-skepsisen hos de få utan EU-apatin hos de många. Vi måste lyssna till dem som röstade i förra månadens EU-val, men vi måste också höra tystnaden från dem som – av olika anledningar – valde att inte rösta. Våra mål är välstånd, solidaritet och säkerhet, och vi måste uppvisa konkreta resultat: euron, som ger penningpolitisk stabilitet och drar till sig investeringar, en inre marknad som är en grogrund för tillväxt, konkurrenskraft och arbetstillfällen, en unik social modell som skyddar de svagaste i vårt samhälle och hjälper människor att anpassa sig till föränderliga omständigheter, samhällsservice av god kvalitet och till rimligt pris för alla, en hållbar syn på miljön och – kanske viktigast av allt – fred och stabilitet i och utanför vår region.
I förra månaden lade vi sista handen vid vårt konstitutionella fördrag. Även detta är europeiskt bruk: att framföra en vision och anpassa till förändringar. Fördraget konsoliderar och förenklar unionen, det stärker vår demokratiska grund genom att utvidga parlamentets befogenheter och genom att finna nyskapande sätt att ge nationella parlament och EU:s medborgare mer att säga till om. Det kommer att göra oss effektivare inom områden där det behövs gemensam handling. Det kommer att bli en stor utmaning.
Utmaningen nu är ratificering. Det blir ett avgörande ögonblick, och processen kommer att leda till en bred diskussion om vilket slags Europa människor vill ha. Den nya kommissionen, parlamentet och medlemsstaterna måste vara beredda med svar. Vi måste propagera för EU, och det kommer att bli en väldig kommunikationsutmaning. För att vinna debatten får vi inte ha ett byråkratiskt eller teknokratiskt angreppssätt; vi behöver i stället politiskt ledarskap och politiskt mod.
Det partnerskap jag föreslår måste därför svara på våra medborgares oro. I dag är inte rätt tillfälle att redogöra för ett detaljerat program. Om jag får ert stöd vill jag först diskutera politiska idéer inom kollegiet, sedan med er och med rådet. I det nya konstitutionella fördraget föreskrivs redan att vi måste slå samman våra mål. Om jag godkänns kommer jag i början av 2005 att för er och rådet lägga fram förslag om de övergripande strategiska prioriteringar som skall vägleda vårt arbete under kommande år. På en sådan dagordning för välstånd, solidaritet och säkerhet måste de för våra folk i dag mest trängande utmaningarna finnas med.
Europa och världen förändras, och även vi måste förändra oss. Det behövs reformer. Om vi vill att EU skall fungera måste vi ge människor arbete. Men sysselsättning kommer att skapas endast om vi sörjer för rätt klimat för företagande, och vi måste på samma gång investera mer i kompetens och utbildning. Vi måste sätta tillväxten i första rummet. Våra sociala ambitioner måste understödjas av ekonomisk framgång. Skapande av välstånd är nyckeln till vår modell för social solidaritet och hållbarhet. Detta är själva kärnan i Lissabonmålen. Entreprenörskap och innovation måste utnyttjas för att förbättra livskvaliteten. Vi får aldrig glömma att ekonomin finns där för att tjäna människorna och inte tvärtom. Det är i denna anda vi även måste tolka stabilitets- och tillväxtpakten. Detta betyder att säkerställa den flexibilitet som behövs för att hålla oss på vägen mot tillväxt och sysselsättning samtidigt som den monetära stabiliteten bevaras.
Vi måste även anta globaliseringens utmaningar. Detta betyder att möta konkurrensen på öppna globala marknader. Det betyder också att sprida välstånd och möjligheter i världen. Unionen måste passa ihop sina politiska ambitioner med sina ekonomiska resurser. Man kan inte få mer Europa för mindre pengar, särskilt inte om vi vill hålla en liknande solidaritetsnivå gentemot de nya medlemsstaterna som vi har visat de mindre utvecklade regionerna i det förflutna. Vi måste dock även kunna visa skattebetalarna att de pengar de anförtror EU används förståndigt. Vi måste se till att främja stabilitet och investera för tillväxt. Detta betyder sunda offentliga finanser, men även nät för 2000-talet och pålitliga allmännyttiga tjänster för att knyta samman våra ekonomier och vår kontinent.
Systemen för hälsovård och socialt skydd behöver förberedas för en åldrande befolkning, och dessa tjänster måste, jämte utbildningen, vara mer än bara ett säkerhetsnät.
Vår framtida framgång kommer att bero på vår beredvillighet att ta risker, vara beredda till förändring och att genomföra reformer. Våra forskare, universitet och företag måste hålla oss i teknikens framkant. Vi måste också se till att förståeliga farhågor bland allmänheten om ny vetenskap blir vederbörligen och demokratiskt bemötta.
Vi måste förbättra livskvaliteten. Detta betyder att nu fatta beslut som skapar rätt incitament till renare energi och transporter. Vi måste leva upp till våra internationella överenskommelser i Kyoto och se till att våra partner gör detsamma. Vi måste balansera besluten i dag mot deras inverkan på tillväxt, sysselsättning och miljön i morgon om vi skall erbjuda kommande generationer en verkligt hållbar framtid.
Byggandet av ett område av frihet, säkerhet och rättvisa förblir ett av våra viktigaste strategiska mål. Kommissionen bör förbli en drivande kraft och hjälpa till att skapa de förutsättningar som behövs för att avlägsna inre gränser och förstärka unionens yttre gränser. Att utveckla invandrings- och asylpolitiken samt politiken för integrering av invandrare i vårt samhälle är andra centrala inslag.
Dessutom måste vi genomföra handlingsplanen för bekämpning av terrorism. Terrorism är i dag det största hotet mot friheten i Europa och i världen.
På världsscenen måste vi sprida fred och stabilitet. Detta gäller lika mycket för våra närmaste grannar som för det stöd som vi ger när det gäller rollen för internationella institutioner såsom Förenta nationerna. Vi måste hålla strålkastarljuset på konfliktförebyggande och på utrotande av fattigdom och sjukdomar, särskilt i Afrika. Detta är några av de frågor som kommer att bilda den politiska fonden till vår verksamhet. I allt detta handlar vår utmaning om att förändra attityder, inte att förändra värderingar. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen är ett djärvt experiment utan motstycke.
Kommissionen i sig är en unik institutionell innovation, som det anstår den europeiska expeditionen. En stark kommission måste vara öppen; den måste samråda och lyssna i en kontinuerlig dialog med det civila samhället, arbetsmarknadens parter och regionerna. För att kunna göra allt detta litar kommissionen till sina ledamöters kvalitet och självständighet, liksom sin personals skicklighet och hängivenhet.
Jag kan försäkra er i dag att jag är fast besluten att, med ert stöd, leda en kommission som kommer att arbeta som ett lag och i sig sammanföra en mångfald av begåvningar och förmågor, de bästa som de nationella traditionerna har producerat, och att kommissionen måste hålla den allra högsta standarden inom offentlig förvaltning. Med detta i åtanke vill jag att nästa kommission skall ha en större andel kvinnor än någon tidigare kommission.
Vi måste få rådet att förstå att detta är nödvändigt, eftersom det delar ansvaret att göra upp kandidatlistor till kommissionärsposterna med mig. Jag kommer att göra allt som står i min makt enligt fördragen när det gäller att välja ut framtida kommissionärer, fördela portföljer i början och under deras mandatperiod samt leda deras arbete. Vikten av kollektivt ansvarstagande måste också erkännas fullt ut, och vi måste se till att denna kommission, med sina tjugofem ledamöter, kan agera snabbt, effektivt och konsekvent. Alldeles bortsett från det måste det slås fast att det inte kommer att finnas några första och andra klassens kommissionärer i den kommission som jag skall leda.
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen och parlamentet måste arbeta tillsammans i en positiv anda, med respekt för vardera institutions befogenheter. Därför förbinder jag mig härmed att samarbeta nära med parlamentet i full öppenhet och att alltid ta hänsyn till era åsikter, också när vi inte är överens. Jag lovar er särskilt tre saker:
För det första kommer jag inte att tveka att be en kommissionär som uppenbart inte klarar sitt arbete eller som inte uppfyller sina skyldigheter enligt fördraget att avgå.
För det andra inser jag vikten av den demokratiska kontroll som parlamentet utövar. Därför kommer jag att bemöda mig att snabbt ge er all information ni behöver för det ändamålet. Jag lovar också att informera er om dokument som sänds till de andra institutionerna och om vilka samrådsorgan som kommissionen använder sig av.
För det tredje kommer jag att upprätthålla en regelbunden dialog med parlamentet. Jag kommer att tala till er om tillståndet i unionen vid ert första plenarsammanträde varje år och delta i talmanskonferensen regelbundet.
Ert engagemang och aktiva stöd är avgörande för att kommissionen skall kunna vara så effektiv som möjligt och för att Europa skall kunna spela en framskjutande roll. Ni är de europeiska folkens röst. Jag behöver ert stöd eftersom Europa behöver en stark, trovärdig och självständig kommission. Jag förbinder mig att arbeta aktivt för att Europa skall bli mycket mer än bara en marknad. Jag vill ha ett Europa som också är socialt och kulturellt. Kulturen måste finnas kvar i centrum för vårt partnerskap för Europa.
Låt oss starta ett nytt kapitel i den europeiska integrationen tillsammans och tydligt uttala vår gemensamma vilja att arbeta till fromma för Europas medborgare. Vi får inte vara rädda för framtiden: framtiden ligger i våra händer. Låt mig avslutningsvis säga, i egenskap av en politiker som talar till andra politiker, att jag till fullo inser det historiska ansvaret i detta mycket speciella skede. Det är avgörande att den här utvidgningen blir framgångsrik. Europa måste bli en framgång.
När jag talar om kommissionens roll gör jag det inte på grund av att jag redan håller på att försvara mitt territorium eller min institution, utan på grund av att jag, med utgångspunkt från min erfarenhet, tror att kommissionen kan bli den främsta medlaren i systemet. Jag tror att den kan spela rollen som en ärlig mellanhand mellan de olika institutionerna. I det här sammanhanget vill jag också säga er att vi behöver politisk ledning. Alla har vi politiska idéer, och på samma sätt som vi har politiska idéer, vänner och allierade, har vi också motståndare. Slutligen vill jag tillägga att jag vill arbeta med er alla om jag blir vald. Jag kommer naturligtvis att stå närmare dem som, liksom jag själv, stöder den europeiska agendans utveckling och är för Europeiska unionen. Vad jag vill säga er är dock att jag inte kommer att bli högerns ordförande mot vänstern eller vänsterns mot höger. Jag kommer inte att bli ordförande för en del av Europa mot en annan del av Europa, eftersom jag är övertygad om att valet av mig kommer att göra det möjligt att bygga en bro mellan EU:s grundare och dess nya medlemmar, mellan de rikare och de fattigare, mellan länderna i centrum och i periferin, mellan de större och de mindre länderna, för vi behöver dem alla. Jag lovar att arbeta tillsammans med alla för vårt Europas bästa. Tack för att ni lyssnade.
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr ordförandekandidat för kommissionen, mina damer och herrar! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater välkomnar den enhälliga nominering av José Manuel Durão Barroso till ordförande i Europeiska kommissionen som stats- och regeringscheferna i Europeiska unionens länder har gjort. José Barroso sade att han kommer från Portugal, som vi alla vet, från ett land som ligger i utkanten av Europeiska unionen men i Europas centrum. Jag tyckte om den formuleringen väldigt mycket eftersom den redan från början talar om att vi är européer på grund av att vi hör hemma någonstans. Att vi är européer innebär inte att vi ger upp våra ursprungsländer eller vår hembygd. Tvärtom hör allt detta ihop, och det är därför som det är viktigt att människor som strävar efter ansvarsfulla positioner också förklarar att de är trogna de länder de kommer ifrån. Om det ligger i hjärtat av Europa, i centrum av Europeiska unionen, är det också en trohetsförklaring till det gemensamma arbetet att ena Europa, som vi alla vill skall vara framgångsrikt.
Som Jan Peter Balkenende, ordförande i Europeiska rådet, sade här i förmiddags är detta Europa ett värdenas Europa, och det finns ett förhållande och en balans mellan dessa värden. Ni beskrev denna balans: frihet, mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstaten, solidaritet och social rättvisa. Om vi tar dessa värden på allvar måste vi med nödvändighet förutsätta att kommissionens ordförande inte kommer att söndra utan att sammanföra. Trots alla dispyter vi kan ha i enskilda frågor här i kammaren är ändå vår gemensamma strävan att tjäna den här kontinenten. Ni sade att ni vill ha en stark och självständig kommission, att ni vill leda, men att ni vill arbeta med att ta fram förslag som ett lag, och det är det vi vill. Vi vill inte längre ha intrycket att kommissionens ordförande bara spelar en underordnad roll vid toppmöten med stats- och regeringscheferna; vi vill att kommissionens ordförande spelar en ledande roll vid toppmötena med Europeiska unionens länder tillsammans med rådets ordförande.
Vi tror att ni kan åstadkomma detta. Samtidigt vet ni också att kommissionen bara kan vara stark om den har en stor majoritet i Europaparlamentet bakom sig. Europeiska kommissionen är fördragens väktare. Europeiska unionens lagstiftning får aldrig hanteras på ett opportunistiskt sätt, då är vi förlorade, och det är den främsta ledarskapsprincipen för en ordförande. Ni sade också att ni kommer att avskeda kommissionärer som uppför sig olämpligt. Det kom vi överens med Romano Prodi om för fem år sedan också. Vi kom också överens om att kommissionens ledamöter, inklusive dess ordförande, skulle rapportera här under plenarsammanträdena när parlamentet så begär. Jag vill inte nu starta en diskussion om huruvida kommissionen är en slags regering. Om ni väljs, herr ordförandekandidat (jag känner inte till något korrekt sätt att tilltala er, annat än kandidat till posten som kommissionens ordförande) – vilket vår grupp hoppas att ni blir och kommer att göra allt som står i dess makt för att se till att ni blir – förväntar vi oss att ni, som vald ordförande, framträder inför Europaparlamentet när parlamentet så kräver, precis som nationella regeringschefer med självklarhet framträder inför sina egna nationella parlament. Det är vad vi förväntar oss av er och av alla kommissionens ledamöter.
På så sätt kommer vi att utöva vår kontroll om kommissionen till slut tillsätts. Ni talade om ett partnerskap för Europa. Jag anser att det är mycket viktigt att vi är riktiga partner, över parti- och landgränser, särskilt nu när tio nya länder har gått med i Europeiska unionen, och framför allt att vi bör erbjuda den unga generationen någonting, de unga människor som behöver en god utbildning, som måste vara välutbildade om vi skall nå Lissabonmålet att bli en verkligt konkurrenskraftig del av världen. Därför måste vi ge vår kontinents ungdomar en chans.
Ni uttalade er för subsidiaritetsprincipen. Eftersom jag har begränsad tid till mitt förfogande skall jag inte uppehålla mig vid denna punkt, men jag vill än en gång nämna den unga kvinna som Jan Peter Balkenende talade om i förmiddags, Ilma Kaulina i Riga, som sade: ”jag tror på Europas framtid”. Mina damer och herrar! Vi tror alla på Europas framtid, och det är därför som vi bör ge denna kandidat, som liksom sitt land befinner sig i Europeiska unionens centrum, en chans så att vi i morgon kan säga att vi har en ny ordförande för Europeiska kommissionen. 
Schulz (PSE ).
   – Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Mycket har redan skrivits om er kandidatur. Mycket har skrivits och diskuterats om paket, överenskommelser och vad det nu kan vara. Mycket av det var fel, särskilt en sak. Det stämde inte alls att ni var Europeiska folkpartiets kandidat. Den gruppens kandidat hette Chris Patten, men han antogs inte.
Ni är rådets kandidat, och det är så vi synar er. Som ledamöter av Europaparlamentet måste vi fråga oss vilken relation vi har till er i den aktuella situationen. Vi ser oss som en parlamentarisk grupp som borde vara i sin fulla frihet att självständigt överväga om ni är rätt kandidat till posten som kommissionsordförande och som måste pröva kriterierna som ligger till grund för beslutet om ni är rätt kandidat eller inte. Vi inbjöd er till vår grupp och ställde frågor till er i en mycket detaljerad och öppen diskussion. Vi har lyssnat på er här i dag, och jag respekterar er för det. Men vi behöver ändå upprepa våra frågor till er, inte alla, men vi måste koncentrera oss på de väsentliga aspekterna av den uppgift ni har framför er.
Är ni mannen som kan utforma kommissionens förhållande till andra EU-institutioner på det sätt som vi socialister förväntar oss? Har ni den starka personliga karaktär som gör att ni som kommissionsordförande skulle kämpa för konstitutionen om den träder i kraft? Är ni den person som, när vi talar om konstitutionen, kan säga till de 25 stats- och regeringscheferna: ”Detta är Europeiska kommissionens ståndpunkt till den europeiska integrationens fromma. Jag måste företräda dess intressen och är inte en före detta medlem i er klubb.”? Är ni den person som kommer att driva på integrationen eftersom den stärker kommissionens roll som den starka institutionen i Europas interinstitutionella struktur?
Vi måste ställa oss frågan: Är ni rätt kandidat till vad vi europeiska socialister ser som den centrala uppgift för vilken vi kämpade för röster i valet och som är vårt bidrag till parlamentet, nämligen uppgiften att bevara det sociala Europa? Är ni rätt man att göra detta som en del av ert framtida arbete? Kan ni garantera att kommissionen stärker den sociala modellen för ett socialt Europa – folk för folk, för varandra, social sammanhållning och inte alla mot alla? Kan ni garantera att denna modell stärks i kommissionen, eller riskerar vi att få en kommissionsordförande som säger: ”Jag skall utnyttja globaliseringens starka strömningar för att begrava de sociala rättigheter som folk i Europa har kämpat för och vunnit i nationalstaterna”? Det är dessa frågor som vi som socialdemokrater måste överväga. Det är den springande punkten för oss. Vi har ställt frågor om detta i dag och fått intressanta svar.
Frågan vi måste ställa oss är: Är kandidaten i stånd att företräda Europeiska unionen på den internationella scenen på det sätt som vi förväntar oss? Förordar ni en hållbar utvecklingspolitik? Kan ni försäkra att Europeiska unionens utvecklingspolitik är inriktad på hållbarhet? Är ni den som i Europeiska unionen propagerar för en verklig nystart när det görs nya friska försök efter Cancún? Är ni rätt person, som ordförande för kommissionen, att verka för rättvis handel i världen grundad på partnerskap mellan jämbördiga? Förespråkar ni en energipolitik som bevarar naturtillgångar? Är ni den rätte att utforma och utveckla Europa som en modell baserad på värderingar och som är en multilateral demokrati och presentera denna på den internationella arenan som ett alternativ till en unilateral modell som bygger på värdet på aktiemarknaden? Det är frågan vi ställer. Är ni exempelvis den rätte kandidaten att underhandla med USA som en jämbördig när vi ställer dessa krav?
Detta är frågorna vi ställde och ställer i dag igen. Vi fattar beslut i vår grupp i kväll utifrån era svar på dessa frågor. Ni har fått många frågor, och många av dem har ni besvarat tillfredsställande medan många inte har fått något svar.
Jag kan här och nu meddela att gruppen skall föra en rättfram diskussion om detta i kväll. Jag kan inte meddela er resultatet förrän i morgon. Men jag vill vara tydlig på en punkt, och detta är inte riktat mot er personligen. Det sätt som ni nominerades på är inte acceptabelt, och jag tror att det är sista gången som en kandidat till posten som kommissionsordförande nomineras på det sättet.
Om konstitutionen blir verklighet blir det konkurrens om detta ämbete. Program och personer som företräder dessa program skall presenteras för väljarna som konkurrerande alternativ. Vi verkar för detta, och det är därför vi behöver konstitutionen.
Får jag avsluta med att säga en sak? Ingen kan uppfylla alla de krav jag nämnt till hundra procent hela tiden. Det är omöjligt, särskilt som vederbörande inte är medlem av Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, vilket ni inte är. Men man kan komma nära, och vi skall överväga hur nära ni har kommit genom det ni har sagt.
Watson (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! För några år sedan utmanade ni ödet på ett intressant sätt i en intervju som spreds vida i europeisk press. Jag är inte säker på exakt vad som låg bakom era ord, men ni sade att vi skulle föreställa oss ett stort flygplan och sedan gå in i förarkabinen, där det inte satt någon vid spakarna. När ni beskrev Europeiska unionen sade ni att det var ett flygplan utan pilot. Nu, herr Barroso, ansöker ni om ett flygcertifikat. Innan vi beviljar er det vill liberalerna och demokraterna här i kammaren höra er berätta om er färdplan och ert slutmål. Vi vill ha en praktiskt lagd pilot vid Europeiska unionens roder. 
Vi har bett om ett förtydligande i frågan om superkommissionärer, en bättre blandning mellan könen i kommissionen och ett åtagande för öppenhet och individuellt ansvar för kommissionärer.
Ni har tagit upp dessa punkter i era kommentarer i dag, och min grupp kommer att överväga det ni har sagt och enas om en gemensam ståndpunkt i fråga om er kandidatur.
Ni har gjort intryck på liberalerna och demokraterna här i kammaren med er uppriktighet och er kompetens. Ni har talat karismatiskt och tillitsfullt om er vision för Europa. Vi anser att ni har behandlat kammaren med respekt och trätt inför dess ledamöter redo att lyssna och redo att övertyga.
Vi har inte gjort någon hemlighet av vår avsmak för den mattmarknad i Justus Lipsius som föregick er nominering. Vi ser fram emot den dag när dessa val inte görs bakom stängda dörrar utan i öppen debatt, den dag när det är parlamentet och EU:s väljare som bestämmer vem som skall bli kandidat till tjänsten som vår verkställare och rådet som står för godkännandet!
När ni under de senaste veckorna har ombetts att redogöra för era politiska idéer har ni beskrivit er själv som en reformvän i mitten. Ni säger att ni är hängiven europé. Tillåt mig att förklara vad liberalerna och demokraterna menar att ett sådant svar betyder.
Att vara reformvän i mitten innebär att tro på sund demokrati, robusta ekonomier, öppna marknader samt fri och rättvis handel, att tro på ett samhälle som strävar efter balans mellan individens absoluta frihet och den solidaritet som gör det möjligt för oss att vara ett samhälle över huvud taget.
Ni skall vara för Lissabonmålen – för den ekonomiska reform som kan bevara EU:s välstånd in i framtiden. Ni skall vilja se Europeiska unionen tala med en enda röst i internationella angelägenheter. Ni skall anse att våra institutioner behöver bli öppnare och mer ansvariga och föras närmare de människor som de företräder. Ni skall mena att vi gör vår union en otjänst när vi tjänar våra nationella eller partipolitiska dagordningar framför vår europeiska dagordning. Om detta är era ambitioner, då kommer liberalerna och demokraterna här i kammaren att stödja er och er kommission.
Ni sade, herr Barroso, att EU-flygplanet inte kan flyga med tom förarkabin. Inte heller har vi råd att ha ostadiga händer vid spakarna. De dubbla gravitationskrafterna skepsis hos allmänheten och trångsynta ambitioner skulle kunna tvinga ned oss till marken. Kommissionens oberoende och styrka är centrala för att den skall kunna leda EU effektivt. Ni har sagt att ni skulle arbeta för att skydda och bevara dem – men resan från Justus Lipsius till Berlaymont är längre än att bara gå över en boulevard i Bryssel. Ni kommer från den mellanstatliga kulturen i rådet – är ni redo att tala för Europeiska unionen?
Jag ber er att föreställa er ett stort flygplan – en airbus snarare än en Boeing, hoppas jag – med er själv vid spakarna. Vilket slags pilot skulle ni vara? Vilket slags flygplan är ert EU? Vilket är ert slutmål? För unionen behöver ett globalt flygbolag, inte ett lågprisbolag.
Vi behöver en kommissionsordförande som leder från främsta ledet i debatten om den nya europeiska konstitutionen. Som gärna reser kors och tvärs över vår union för att propagera för EU inför EU:s medborgare. Som är en ärlig mäklare och en hård förhandlare gentemot nationella regeringar – ofta både och på samma gång. Som kan sätta sig in i hundra sammandrag och ändå finna tid att tala med klarsyn och skärpa om vår kontinents framtid.
Detta är de egenskaper som liberalerna och demokraterna kommer att väga in när vi röstar i morgon och som, när allt kommer omkring, skulle vara bestämmande för ert ordförandeskaps och er kommissions framgång.
Om vi röstar för att godkänna er nominering som ordförande för kommissionen kan ni räkna med att i oss finna en konstruktiv partner och en kritisk vän. I gengäld kommer vi att räkna med att aldrig upptäcka, som ni gjorde, att förarkabinen i EU-flygplanet är tom eller att handen på dess roder är osäker.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Vi bevittnar ett makalöst skådespel i dag. Det är som en dröm som har gått i uppfyllelse.
Om man skall tro José Manuel Barroso kommer det att bli fantastiskt, alla kommer att visa solidaritet, utvecklingen blir hållbar, miljön respekteras, Europa blir kraftfullt men agerar försiktigt, Europa verkar för mångsidighet. Kort sagt, om fem år kan vi alla pensionera oss eftersom alla har kommit till paradiset, och politikerna kan slå igen butiken.
Jag hörde inte ordet ”problem” sägas en enda gång. José Manuel Barroso kanske kan förklara för oss varför en konservativ reformist som är förbunden med ett parti mycket långt ut på högerkanten i Portugal plötsligt kan hamna i mitten i Europa, både mitten–vänster och mitten–höger. Vilket magiskt förvandlingsnummer! Vilken fe förvandlade honom på vägen från Dublin till Bryssel? Kan någon förklara det för mig så att jag förstår vad det är som händer?
Sedan berättar José Manuel Barroso för oss att han vill vara en ärlig medlare. Personligen litar jag inte på folk som börjar med att säga att de är ärliga. Jag vill nämligen ha en politiker som leder, en som tar initiativ. För att använda Graham Watsons bild håller jag med om att det behövs en pilot, men kommer den piloten att ändra riktning så fort någon av hans passagerare vill det? Kontrolltornet är förstås rådet och passagerarna de 732 ledamöterna av Europaparlamentet. Jag vill veta hur den piloten agerar i sådana situationer.
En sak till, herr Barroso. Ni säger att ni vill ha ett Europa som är på det ena eller det andra viset. Ni säger också att ni inte kommer att vara rådets redskap. Vi har noterat detta: Ni vill inte vara ett rådets redskap. Men bara sättet som ni blev nominerad till kommissionsordförande på var ett pinsamt spektakel; det måste ni hålla med om. Ärliga medlare föreslogs för det irländska ordförandeskapet som bakom lyckta dörrar, Gud vet var, tog fram kandidater från den ena eller andra sidan och till sist meddelade de oss att de hade funnit den bäste: José Manuel Barroso! Om ni är den bäste kandidaten, varför var ni då inte den förste? Varför fick vi vänta i veckor på att man skulle finna denne utmärkte José Manuel Barroso av sådan årgång?
Ja, mina damer och herrar, jag tror att om vi vill arbeta tillsammans måste vi ge uttryck för några obehagliga sanningar. Ni är femte hjulet under vagnen, i bästa fall. Det är inte er jag kritiserar för det, utan rådet. Jag skulle vilja vända mig till parlamentet med en fråga om detta. Om parlamentet vill bli respekterat måste det meddela rådet ett klart och tydligt ”nej”. Rådet har aldrig antagit ett förslag i dess ursprungliga form från Europaparlamentet. Rådet har rivit upp halva konventets förslag till konstitution, och självplågare som vi är säger vi bravo och tack så mycket. Ni erbjuder oss José Manuel Barroso! Låt oss satsa på José Manuel Barroso! Vi är ändå dörrmatta. Men vi vill inte vara dörrmatta!
Jag vänder mig inte mot er utan menar att det finns ett grundläggande problem med demokratin i detta Europa. Det är att rådet och regeringstjänstemännen det utgörs av – även de från min favoritregering, den tyska – agerar regeringar emellan när de sitter vid makten. Men de måste en gång för alla förstå att Europa inte bara är Europas råd. Det är rådet, gemenskapsinstitutionerna och kommissionen; det har de inte förstått. Om Europaparlamentet skulle få min dröm att gå i uppfyllelse och för en gångs skull säga nej till rådet skulle rådet respektera parlamentet i åtminstone fem år.
Det är det vi behöver besluta.
Det är därför jag vädjar till liberalerna som alltid har kämpat för detta parlament. Ni kan göra Europa en tjänst i dag genom att få rådet att förstå att vi inte längre accepterar ett sådant beteende. Därför kommer Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen efter att ha hört José Manuel Barroso, Hans-Gert Poettering, Martin Schultz och Graham Watson att rösta nej till José Manuel Barroso.
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag skall inte lägga an samma ton som den föregående talaren. Problemet för mig är inte i första hand rådet utan den politik som den framtida kommissionsordföranden tänker följa.
Min grupp uppskattar den beredvillighet som José Manuel Barroso har visat i denna korseld och flod av frågor från ledamöter som inte tillhör hans närmaste politiska fränder. Denna förmåga att föra dialog är en verklig kvalitet, men skyler naturligtvis inte de välkända skillnader som finns mellan oss när det gäller den huvudriktning den europeiska integrationen bör ta.
Ekonomiskt och socialt sett är José Manuel Barroso liberal. Det har han tydligt visat prov på när han fullgjort sina nationella skyldigheter. Även om de val han träffat som Portugals regeringschef inte automatiskt betyder att han kommer att fatta likadana beslut i det europeiska ämbete han föreslagits till visar de tydligt vilka preferenser han har. De är mycket talande.
Jag hade önskat att José Manuel Barroso hade berättat för oss om hur de erfarenheter han gjort nationellt påverkar honom i hans europeiska mandat, om han får det. Det gäller t.ex. de kraftiga nedskärningarna i de offentliga utgifterna, bland annat för utbildning, eller den kompromisslösa tillämpningen på vårdsektorn av de kriterier som brukar användas för styrning av privata företag. Om detta kom som en chock för befolkningen är nog sanningen den att en sådan behandling verkligen kan ifrågasättas. Det handlar om ekonomin i ett land som gått igenom en allvarlig lågkonjunktur och som lider av kronisk brist på investeringar i humankapital, trots att sådana är själva nyckeln till modern utveckling.
Hur värderar ni den erfarenheten, herr Barroso? Tror ni att det är rätt väg framåt, eller skall vi slå dövörat till för den liberala sirensången?
Hittills har vi inte känt så väl till José Manuel Barrosos stora internationella politiska avsikter, förutom den väg han valde i samband med en ganska stor händelse som gjorde att världens strålkastarljus hamnade på honom. Jag talar om det berömda toppmötet på Azorerna i mars 2003, ett dystert minne för oss.
Jag har redan haft tillfälle att framhäva vad frågan om krig eller fred innebar för vår grupp, och jag skall inte återkomma till det. Mera allmänt anser jag att vi på alla större ansvarsområden inom unionen behöver män och kvinnor som är beredda att kraftigt motverka de allvarliga tendenser som tvingar in Europa i en kris framför våra ögon och som gör Europa värnlöst mot många av världens problem. Här lider vi inte av ett överflöd av klarhet utan snarare av en plågsam brist på kritiskt tänkande. Det betyder att vi saknar en framtidsvision som kan ge oss motivation.
Världen behöver Europa, men ett annat Europa. Vi vet att sex miljoner, jag upprepar sex miljoner, människor dog i aids, tuberkulos eller malaria förra året, att den globala uppvärmningen går mycket snabbare än de avsedda åtgärderna förmår bromsa, för att inte tala om att åtgärderna inte följs. En miljard människor saknar arbete, en av sex har inte tillgång till dricksvatten, krig rycker närmare i Mellanöstern, fortsätter i Tjetjenien och dränker Darfur i blod. Därför är det vår plikt, oavsett på vilken nivå beslut fattas i Europa, att se bortom marknaden och längre än enbart solidaritet över Atlanten.
Det är den utmaning Europa behöver ge sig i kast med i dag. Vi är inte rustade för det. Det är därför som, om vi vägrar ge José Manuel Barroso vårt förtroende i morgon, den rösten inte riktas mot en individ utan uttrycker ett universellt krav på förändring.
Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman, käre herr Barroso! Min grupp ställde tre frågor om ökad öppenhet och bättre kontroll. Ni besökte vår grupp och medgav begränsningar i möjligheten att ställa tjänstemän till ansvar. Nu hoppas vi att ni personligen besvarar våra frågor på ett rättframt sätt.
Vi vill ha en ordförande som själv vågar besvara de avgörande frågorna från den mest kritiska gruppen då ett sådant tillfälle arrangeras. Vi vill ha en ordförande som vågar och kan besvara frågorna själv och som vågar ansvara för organisationen som helhet. Vi har exempelvis begärt en intern lista över de över 1 350 arbetsgrupper inom kommissionen som alla finansieras av de europeiska skattebetalarna. Vilka ingår i dessa grupper? Vem går på möten? Vem får sina resor betalda? Varför kan vi inte få denna information? Varför kommer ingen, inte heller i det nya redovisningssystemet, att kunna ta reda på om samma person ersätts för resor till mer än ett möte i veckan? Jag säger inte att så sker. Jag säger bara att vi inte kan kontrollera om det sker.
Vi vill ha en kommissionsordförande som är redo att göra all information och alla voucher tillgängliga för ombudsmannen, revisionsrätten och budgetkontrollutskottet. Herr Barroso, vi vill gärna bli positivt överraskade, men jag måste säga att Romano Prodi gav många fler utfästelser när han tillträdde sitt ämbete än vi hittills fått av er. Han höll också vad han lovade. Nu kan alla med Internet läsa dagordningar och protokoll från kommissionens möten. Det tog Romano Prodi en hel mandatperiod att infria det löftet, men han stod vid sitt ord. Kommissionens telefonkatalog är också tillgänglig på Internet som ett experiment.
Nu måste vi gå vidare och få full möjlighet till granskning av lagstiftningsprocessen. Vi vill veta vad kommissionen föreslår i rådets arbetsgrupper. Vi vill veta vad som är på gång inom kommissionen. Vi anser också att ni bör inleda en ny era så att vi får fram personer med civilkurage som Paul van Buitenen, Marta Andreasen och Dorte Schmidt-Brown och som får behålla sina fulla medborgerliga rättigheter. Genom att pricka hål på bubblan väckte dessa uppgiftslämnare byråkraterna ur drömmen. Jag hoppas att vi i er får se en ordförande som är allt annat än en byråkrats dröm, och då kan jag erbjuda min grupps kritiska motstånd. Jag hoppas vi får se en ordförande som vågar ställa en lista till förfogande över de kommittéer som får idéer om allt från regler om storleken på jordgubbar till en gemensam straffrätt. 
Muscardini (UEN ).
   – Herr talman! Rådsordföranden påminde om att valet i juni var en historisk händelse då 732 företrädare från 25 europeiska länder valdes till parlamentet.
Som faktum är det historiskt, men jag kan inte låta bli att bekymras över valdeltagandet som i procent räknat blir lägre för varje val. Medborgare i dag tycker det är svårt att identifiera sig med Europeiska unionen som de känner ligger för långt ifrån verkligheten i det egna landet och de specifika, legitima och konkreta intressen som berör dem. För att demokratin skall vara helt komplett måste den ha stöd från folket, annars finns det en allvarlig risk att det uppstår oligarkiska system eller metoder. För att informera och involvera medborgarna behöver vi begära bidrag till informationskampanjer om unionens och parlamentets verksamhet, men vi måste också undersöka roten till orsakerna att valkretsen har fått en avog inställning i många av våra länder. Det är tid att säga att euroskepsis, liksom eurofori, är två sidor av samma mynt, ett mynt som medborgarna inte vill ha. Detta eftersom de ropar efter en realistisk europeisk politik och en lämplig tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Vi skall med andra ord låta Europa göra vad länderna själva inte kan.
Från eurorealistisk synpunkt tänker vi oss ett Europa som är aktivt involverat i frågor som rör den ekonomiska pånyttfödelsen för att bekämpa arbetslösheten och stärka utvecklingen. Ett Europa som självt kan ange riktningen och styra globaliseringen i stället för att styras av den, som det hittills varit, och kan föreslå nya regler för ekonomin som kan förebygga fler spekulationsbubblor. De ekonomiska och finansiella regler vi bygger all vår politik på stammar från förra århundradet och är föråldrade. Vi behöver identifiera några nya som är lämpade för det tredje årtusendet. Europa måste vara enat i kampen mot terrorismen och organiserad brottslighet och uppmuntra att demokratin växer i de länder den fortfarande inte är tillåten. Mänskliga rättigheter, personlig värdighet, respekt för frihet och strävan efter fred får inte stanna vid dokument som undertecknas av de tre gemenskapsinstitutionerna utan måste bli ekonomiska, politiska och kulturella åtgärder som är riktade mot de delar av världen där lidande och elände utgör den tragiska verkligheten.
Inom ramen för detta ser vi ett brådskande behov av en medelhavspolitik, som tidigare har sanktionerat principer, som nu till sist kan omvandlas till konkreta åtgärder. Vi måste åter få gemenskapsinstitutionerna att nå en utveckling som är förenlig med föränderliga människor, skyddar miljön som en källa till liv och en garanti för mänskligheten i framtiden. Vi behöver koncentrera oss mer på affärskonceptet, även i verkligt liten och hemmagjord skala.
Herr ordförande! Gruppen Unionen för nationernas Europa bekräftar sitt stöd för er och önskar er all lycka i arbetet. Gruppen vill också påminna om att vi samtidigt som vi behöver en pilot i cockpiten behöver en ordförande som kan resa runt i Europa för att lära känna andra människor och göra sig själv känd. Annars kommer vi att fortsätta höra de tysta protesterna från medborgare som inte förstår. 
Martinez (NI ).
   – Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Med tanke på att Figos Portugal inte lyckades vinna EM, kommer då Barrosos Portugal att vinna Europeiska kommissionen eftersom Wurtz och Cohn-Bendit inte är greker? Jag gläder mig dock personligen på era vägnar även om ni har ett mycket begränsat handlingsutrymme i exempelvis Turkietfrågan. Denna har Prodis kommission ordnat åt er – ni har ärvt anslutningen.
Vad budgetplanen beträffar är ni också begränsade, inte bara av taket på 1,27 procent eller av taket på 1 procent. När det gäller överenskommelsen beträffande budgettilldelningen är det med tanke på den dom som domstolen avkunnat inte särskilt sannolikt att ni kommer att kunna lossa dess järngrepp och befria oss från detta malthusianska påhitt som är källan till alla de sociala otillbörligheterna när det gäller minskningen av investeringar i järnvägar, sjukhus (i synnerhet i Portugal), universitet osv.
Ni har ärvt nedrustningen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och som portugis är ni medveten om följderna av detta initiativ, särskilt inom socker- och sockerbetssektorn. Ert land kommer att bli ett av offren. Kommer ni att klara av att sätta er upp mot Hongkong under WTO:s Dohasamtal, och stå emot påtryckningar från Stillahavsländerna, G15-gruppen, Nya Zeeland, Australien, G20-gruppen, eller G23-gruppen med Brasilien, eller från Förenade kungariket och Förenta staterna? Kommer ni verkligen att vara i stånd att tala om för Bushs eller Kerrys förhandlare att amerikanerna måste avstå från sina egna subventioner först? Pascal Lamy kunde det inte i Cancún eller Seattle, och jag vet inte om er kommissionär heller kommer att vara i stånd att göra det.
Eftersom ni kommer från ett underbart land med ett folk med en fantastisk historia, liksom männen och kvinnorna i Portugal som står och ser lotsarna lämna Tejos utlopp på sin väg mot att erövra nya stjärnor, tänker jag trots det jag just har sagt, och även om jag befarar att er institutionskaravell kommer att röra sig i cirkel i Bryssels lilla tjärn, eller sumpmark, av felaktiga ekonomiska ideologier, önska kapten Barroso, kommissionen och hans 24 man starka besättning medvind. Jag tillåter mig dock en iakttagelse. Er föregångare kom från tusenskönornas land, medan ni är ett barn av nejlikerevolutionen – de 450 miljoner européerna kommer knappast att vilja föras in i en värld av krysantemum. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att på den brittiska konservativa delegationens och våra europademokratiska kollegers vägnar välkomna kommissionens utsedde ordförande. Jag vill klargöra att jag talar som ledare för det parti som var den obestridliga segraren i valet till Europaparlamentet i Förenade kungariket, med 28 platser.
Ni har visat, herr ordförande, att ni besitter ett antal mycket imponerande egenskaper som gör er lämplig för befattningen som kommissionens ordförande. Ni har varit en reformerande premiärminister för ert land, och trots det mindre lyckade resultatet i fotbollen nyligen kan ni personligen vara stolt över det faktum att ni har gjort en stor insats för att stärka er nations profil och ställning inom och utom Europa.
Nästa ordförande ärver en kommission som har som en huvuduppgift att återställa förtroendet bland människorna i EU för vad den gör och hur den gör det. Det har funnits ansatser till reform på ett antal områden under Romano Prodis ordförandeskap. Jag hoppas dock att nästa ordförande kommer att vara djärv och reformera kommissionen och dess arbete på ett sätt som verkligen motsvarar EU-medborgarnas förväntningar. Jag hoppas att nästa ordförande kommer att göra bekämpning av bedrägeri, slöseri och administrativa missförhållanden till en prioritering för sin ämbetsperiod. Jag uppmuntras mycket av det ni sade tidigare om valuta för pengarna på detta område. Det rör sig om frågor som fortfarande kastar en alltför lång skugga över EU. Vi vill se EU:s kodex för god förvaltningssed göras bindande för alla EU:s institutioner och tjänstemän. Vi vill se ett starkare skydd för personer som anmäler missförhållanden. OLAF bör göras helt oberoende, med egen personal och budget, och EU behöver en kommissionär med ensamt ansvar för budgetkontroll, så att denna person kan se till att redovisningen sköts riktigt och att bedrägerier bekämpas effektivt.
Som ni gjorde klart i ert tidigare yttrande, herr Barroso, är konkurrens och företagande livsviktiga för EU:s ekonomiska framtid. Lissabonprocessen lyckas inte – vilket även kommissionen medger – göra de framsteg som ni förutspådde när ni ledde densamma. Jag gratulerar er till den roll ni då spelade. Er framtida roll – som jag hoppas kommer att bli bekräftad i morgon – blir att se till att man i direktiv tar full hänsyn till EU:s mångfald samt förhållandena i enskilda regioner och branscher. Vi anser på det bestämdaste att alla nya EU-förslag, däribland parlamentets ändringsförslag, bör innefatta konsekvensbedömningar och prislappar.
Jag vill se nästa ordförande arbeta konstruktivt med Förenta staterna för att fullständigt återställa unionens utmärkta förbindelser med dem. Vi känner alla till meningsskiljaktigheterna om Irak, men de bör nu läggas bakom oss. Jag tror att ni är det slags person som kommer att kunna lyckas med det. Jag vill se en öppen och konstruktiv dialog över Atlanten, befriad från den anti-amerikanska retorik som vi, tyvärr, hör alltför ofta här i kammaren.
Om kammaren stöder er kandidatur i morgon, som jag hoppas att den kommer att göra, har ni ett enastående tillfälle att uppfylla ett tänkespråk som ofta hördes i mitt land under Europavalet: EU bör göra mindre men göra det bättre. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Vår ordförande Martin Schulz har redan sagt att Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet inte förrän nu skapar sig sin uppfattning, eftersom detta görs mot bakgrund av fakta och inte av fördomar. Jag kan dock inte dölja det faktum att det finns ett antal ytterst viktiga punkter och att det sannerligen finns en hel del misstro och kritik som jag tydligt skulle vilja understryka här och nu.
Den första punkten, som ni personligen inte kan göra någonting åt, är hela uttagningsprocessen. Denna process har nu kastat sin skugga över er, och vi har redan gjort klart att en process där ett specifikt namn som inte alls nämns i början dyker upp efter att så många namn har nämnts enligt vår uppfattning inte utgör en acceptabel uttagningsprocess. Kanske kan ni med stöd av era erfarenheter från de senaste veckorna hjälpa oss att slutligen framkalla en annan attityd i förhållandet mellan rådet, Europaparlamentet och kommissionen, i synnerhet med tanke på och i samband med den nya konstitutionen. Detta förhållande har under de senaste månaderna skakats om av just detta uttagningsförfarande.
För det andra kommer min kollega Jan Marinus Wiersma att tala om utrikespolitik, men ni lyckades vid utfrågningen, herr Barroso, inte övertyga oss om ert uppträdande i samband med Irakkriget. Jag bryr mig inte om det som har varit, men om framtiden. Hur kommer eller skulle ni agera i en liknande situation? Skulle ni tillåta att saker och ting fick pågå på ett liknande sätt så att olika regeringschefer fick agera som de gjorde i detta fall utan att vänta på kommissionens eller rådets samordning? Hur tänker ni förhindra att vi återigen blint följer Förenta staternas beslut, beslut som dessutom fattats med falska dokument som grund? Den verkligt avgörande frågan är dock – och även på denna punkt har ert svar hittills varit helt otillfredsställande – vilken europeisk social modell ni står för. Ni påstår att ni står för en sådan. Ni betonar betydelsen av offentliga tjänster. Ni har inte sagt att ni förordar ramdirektiv, ni har inte sagt att offentliga tjänster i dagens Europa bör skyddas, utvidgas och stärkas med hänsyn till allmänintresset. Vad ni menar med ett socialt Europa motsvarar inte våra förväntningar. Det samma gäller arbetsmarknaden. Många i dagens Europa fruktar att arbetstillfällen går förlorade när företag flyttar till andra delar av världen. Vad kommer ni att göra för att se till att nya arbetstillfällen skapas, att dessa jobb finns kvar och att vi får ett konkurrenskraftigt men samtidigt socialt Europa?
Avslutningsvis blev vi mycket besvikna när ni avgick som premiärminister direkt efter att ni blivit nominerad, som om ni redan hade blivit vald. Ni har sagt att 50 procent plus en röst skulle räcka för er. Om det räcker för er kanske ni ibland får 50 procent minus en röst till stöd för era förslag i denna kammare, vilket skulle vara synd. Jag vet inte om ni kommer att bli vald i morgon, men det är mycket troligt. Ni måste förbereda er på att vi i Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kommer att vara rättvisa, men att det kommer att förekomma allvarliga meningsutbyten om detta sociala Europa. Om ni inte visar er mer positivt inställd till detta ”sociala Europa” kommer det att bli allvarliga kontroverser. Jag önskar er dock lycka till i det meningsutbyte som kommer att uppstå med vår grupp om ni blir vald.
De Sarnez (ALDE ).
   – Herr ordförandekandidat! Om denna kammare ger sitt godkännande och ni blir vald i morgon så kommer ni att bli kommissionens nästa ordförande vid en tid som är avgörande för unionens framtid och för den europeiska integrationen.
Vi står under de kommande fem åren inför två stora frågor. Den första gäller vilket sorts Europa vi vill ha. Vill vi att Europa skall fortsätta att bara vara ett frihandelsområde som i huvudsak grundar sig på de samlade nationella angelägenheterna, eller vill vi bygga upp en verkligt politisk union som blir ett projekt vi alla har del i, och som väger tungt ute i världen? Det är frågan vi måste ställa oss själva.
Jag är övertygad om att våra medborgare förväntar sig att vi skall bygga en sådan politisk union. I en allt öppnare värld vill de ha ett Europa med större närvaro och högre kvalitet. Våra medborgare vill att Europa skall kunna skapa tillväxt och sysselsättning och på det sättet skydda deras sociala modell. De vill att Europa skall ha en egen forsknings- och utvecklingspolitik, likvärdig med Förenta staternas. De vill att Europa skall garantera deras säkerhet. De vill att Europa skall vara ett föredöme i miljöfrågor. De längtar efter att Europa skall göra ett bättre jobb när det gäller att utveckla deras identiteter, olikheter, språk, kulturer och värderingar. Slutligen vill våra medborgare att Europa skall spela en betydelsefull roll ute i världen eftersom de vet att Europas existens har betydelse för hur jämvikten i världen ser ut.
Den politiska union som vi så gärna vill se kommer bara att kunna existera om det finns en konsekvent budget som står i rimlig proportion till dess nya strävan. Det, herr ordförandekandidat, kommer att bli ett mycket tydligt mått på den nya kommissionens engagemang för Europa. Kommer ni att träda tillbaka för den naiva och begränsande synen hos en del medlemsstater, eller kommer ni att klara av att övertyga dem om att en avsevärd ökning av budgeten är absolut avgörande?
Den andra frågan gäller uppbyggnaden av en verklig europeisk demokrati utan vilken det inte kan bli någon politisk union. Europa kan inte längre bara vara till för initierade, regeringar och experter. Europas folk, medborgarna, vill inte längre att beslut skall fattas utan dem. De har ett behov av att förstå, bli informerade, involveras och veta hur de kan påverka sitt eget öde. Jag tänker då till exempel på det beslut kommissionen måste fatta beträffande inledandet av framtida anslutningsförhandlingar. Denna avgörande fråga inverkar på själva Europas karaktär, och vi måste därför öppna de vanligtvis stängda dörrarna och hålla en verklig debatt.
Herr ordförandekandidat! Frågorna som står på spel är liksom förväntningarna enorma och det är bråttom, för Europas folk kommer att uppmanas att rösta om den europeiska konstitutionen inom de kommande två åren. Vi får inte, och kan inte, gör dem besvikna längre. Det är vår plikt och vårt ansvar. Därför kommer vi, om vårt parlament beslutar sig för att ge er sitt förtroende, be er om att låta dessa två meddelanden ljuda högt och tydligt: Politisk enighet är av största betydelse för Europa, och genom demokrati kommer våra medborgare slutligen att hitta sin egen plats. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Gratulationer till er utnämning. Herr Barroso, jag ber er, ge katalanerna en chans att rösta ”ja” till den europeiska konstitutionen. Det katalanska folket har inte erkänts av Spanien. Vårt språk är inte officiellt i den spanska staten, och den staten erkänner inte vår rätt till självbestämmande. Vi är europeiska självstyrelseivrare: vi vill se samma grad av självstyre för de katalanska områdena som Portugal har inom EU.
Medan vi väntar på att våra rättigheter skall erkännas skulle vi dock kunna rösta för den europeiska konstitutionen, om det katalanska språket erkändes officiellt. Om inte, hur skulle vi kunna rösta för en text som varken erkänner de statslösa nationerna – de katalanska områdena, i vårt fall – eller ger officiell status åt ett språk såsom katalanska, som talas av 10 miljoner människor? Vi skulle vilja se ett EU som utgörs av alla sina faktiska folk, ett EU som är jämlikt i fråga om rättigheter, även nationella rättigheter för statslösa nationer, ett EU som är helt demokratiskt eller, som vi säger på katalanska: ... 
Talmannen.
   – Jag skulle vilja påpeka för kammaren att ledamoten har utnyttjat sin rätt enligt bestämmelse 138 i arbetsordningen att använda valfritt officiellt språk. Engelska är ett officiellt språk, och han har valt att använda detta blandat med fraser på katalanska som inte kunde översättas eller förstås av resten av kammaren och därför inte kommer att tas upp i protokollet. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Resultaten och den dåliga uppslutningen till valet till Europaparlamentet nyligen visade att det finns ett enormt missnöje med och avståndstagande från den gemenskapspolitik och de steg mot integrering som innefattas i den europeiska konstitutionen. Ingen vill erkänna att man ställd inför en ekonomisk och social situation som ständigt förvärras fortsätter att driva en likgiltighetspolitik, blundar för höga nivåer av arbetslöshet, fattigdom och social uteslutning, samt en ökning av den sociala ojämlikheten, och slår dövörat till när det gäller protesterna från de arbetstagare som hotas av multinationella företags omlokaliseringar och omstruktureringar. Vi kan inte ignorera situationen i Mellanöstern, i Irak och Palestina, och följderna av ett absurt, olagligt och orättvist krig. Inte heller kan vi fortsätta att driva en följa John-politik i kölvattnet av Bushadministrationens amerikanska imperialism, eller hålla fast vid en tvetydig attityd gentemot Ariel Sharon och dennes statsterrorism. Vi kan inte acceptera att kandidaten till posten som ordförande för kommissionen, José Manuel Durão Barroso, talar om för oss att vi kan förvänta oss mer av samma vara. Detta trots att vi nu har tio ytterligare medlemsstater som befinner sig i en svår ekonomisk och social situation, vilket innebär att vi borde prioritera sociala frågor, och en grundlig granskning av vår ekonomipolitik och socialpolitik, och ägna särskild uppmärksamhet åt den nya budgetplanen och åt en betydande förstärkning av denna. Det recept som han föreskriver grundar sig alltjämt på Lissabonstrategin, men de enda beslut som fattats där som har framkallat en positiv reaktion har gällt avreglering och privatisering. Det är oacceptabelt att fokus under förevändning av det man kallar konkurrens skall riktas mot flexibla och otrygga anställningsformer, en minskning av lönekostnaderna, återhållsamhet när det gäller löner, angrepp på den offentliga tjänstesektorn, kort och gott mot ekonomiska och finansiella gruppers nyliberala dagordning. Man hade i stället kunnat fokusera på boende- och arbetsförhållanden, en hållbar utveckling, större ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, högkvalitativa jobb där arbetstagarnas rättigheter tillgodoses, och på återupprättande av offentliga och sociala investeringar, i synnerhet när det gäller järnvägar, vårdtjänster, miljö, utbildning och forskning. Detta kräver en översyn av den ekonomiska och monetära politiken, ett stopp för avregleringen, och en översyn av stabilitetspakten, annars kan vi inte bekämpa fattigdomen och garantera social integration och en hög livskvalitet för hela befolkningen. Detta innebär att vi måste återvända till kommissionens uppdrag inom Världshandelsorganisationen att skydda den rättvisa handeln, livsmedelssuveräniteten, det europeiska näringslivet och arbetstillfällen i särskilt sårbara områden, och speciellt i särskilt känsliga traditionella sektorer så som textilindustrin, glastillverkningsindustrin, utvinningsindustrin och skeppsbyggnadsindustrin. Detta inbegriper att se till att arbetstagarna behandlas med respekt, vidta åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter, och placera välfärd, social utveckling, en förstärkt demokrati, samarbete och fred i centrum för beslutsfattandet när det gäller gemenskapens politik. Det är därför vi skall rösta mot José Manuel Durão Barroso i morgon, vilket även kommer att representera en röst mot den politik han har lagt fram för oss här. 

Gollnisch (NI ).
   – Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Efter att Bernat Joan i Marítalat nysssade talmannen att katalanska inte var ett av institutionernas officiella språk. Jag anser inte att detta stämmer. Katalanska är faktiskt ett officiellt språk även om det inte är ett av våra arbetsspråk.
Eftersom så är fallet ber jag om överseende med den ledamot som uttalade ett par meningar på katalanska, eftersom jag själv talade latin i denna kammare under den diskussion då man beslutade att katalanska skulle vara ett officiellt språk. Latin är vare sig ett officiellt språk eller ett arbetsspråk, men mina ord fanns likväl med på latin i protokollet. 
Talmannen.
   Talmannen hade faktiskt rätt i att katalanska, i likhet med sorbiska, ett språk som talas i närheten av min valkrets i Berlin, inte är ett officiellt språk; det är vare sig ett officiellt språk eller ett arbetsspråk inom Europeiska unionen. Vi kan dock arbeta för att göra minoritetsspråk till officiella språk så länge vi tillhandahåller de nödvändiga resurserna.
Hans-Gert Poettering skulle vara villig att gå med på att göra dialekten i min hemstad Berlin till ett officiellt språk. Det tackar jag så mycket för. 
Vaidere (UEN ).
   – Mina damer och herrar! När han hamnade i en korseld av frågor från vår politiska grupp visade sig José Manuel Barosso vara en erfaren och rutinerad politiker, och vi beslutade oss för att stödja hans kandidatur, särskilt eftersom Barosso talade om Europeiska unionen som en union av nationer. Barosso undvek dock diplomatiskt att svara på en fråga om hans inställning till framtida förbindelser med Ryssland. Jag skulle vilja understryka att det utgör ett betydelsefullt mål på det internationella planet att erhålla ett internationellt erkännande och fördömande av ockupationen av de baltiska staterna, inklusive Lettland, i synnerhet från Ryssland så som Sovjetunionens arvtagare. Detta skulle utan tvekan göra att förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland, och också med Europeiska kommissionen, blev mindre hycklande – så att man inte talar om vodka och kaviar på kvällen och sedan påföljande morgon får reda på att Ryssland har förbjudit import av livsmedel från Europeiska unionen. Ett erkännande av hur verkligheten ser ut skulle bilda en bra grund för ett verkligt konstruktivt samarbete i framtiden. När det gäller de ekonomiska aspekterna vill jag betona att en större andel av resurserna vid upprättandet av budgeten bör satsas på att utveckla de nya medlemsstaternas ekonomi – även genom medel från strukturfonderna – eftersom skillnaderna mellan de gamla och nya medlemsstaterna fortfarande är för stora. Både skattepåtryckningsmedel, vilket ligger inom medlemsstaternas befogenheter, och strukturfonder när det gäller infrastrukturen, bekämpning av fattigdom och stöd till ekonomisk utveckling bör användas för att snabba upp utvecklingen. Vi sätter stort hopp, herr Barosso, till er kreativa taktik när det gäller dessa viktiga frågor. Tack skall ni ha. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
    Först och främst vill jag berömma Portugal och gratulera er till ert fotbollslag. Det råder ingen tvekan om att era spelare var de bästa i Europamästerskapet 2004. Men de vann inte i alla fall. Dessvärre är ni för närvarande inte den bästa spelaren i det politiska spelet, men ni kommer att vinna i alla fall. Vi vet alla att det är en orättvis värld. 

 Frågan är dock vad ni, herr kommande ordförande, om ni vinner kommer att göra av segern? Man kan ju alltid hoppas. Jag tror att den avgörande frågan jag måste ställa er är hur ni skall kunna minska den stora trovärdighetsklyftan mellan hur många människor uppfattar det politiska Europa och vad som faktiskt händer här.
Vi vill verkligen ha ett gemensamt Europa, men det fungerar inte. Vi ser det på valresultatet. Vi ser det på ovilligheten att lämna de nödvändiga ekonomiska bidragen. Jag anser att ert huvudsakliga tillvägagångssätt borde vara att verkligen anstränga er för att förmedla att vi slösar bort alldeles för mycket här, att vi med ett nödvändigt mått av effektivitet skulle kunna halvera utgifterna och ofta uppnå mer, och att vi särskilt när det gäller öppenhet skulle kunna lära av det land ni så gärna pratar om, Förenta staterna med sin lag om informationsfrihet. För en sak lär vi oss väldigt snabbt här – utan öppenhet finns det ingen demokrati. Därför hoppas jag att vi efter er ämbetstid återigen kommer att kunna säga: ”Heja Portugal!”
Pinheiro, João de Deus (PPE-DE ).
    Dr Durão Barroso! Liksom era andra tal här i kammaren förmedlade ert budskap i dag friskt hopp. I ert tal berörde ni frågor som terrorism, miljöförsämring, den åldrande befolkningen, regionala och sociala obalanser, problemet med långtidsarbetslöshet, folks likgiltighet för EU-projektet liksom frågor som har att göra med godkännandet av det konstitutionella fördraget och Lissabonstrategin. Ni anspelade också på svagheten i vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik genom att inte ta upp den, och ni var klok nog att nämna de allvarliga problem som vi kommer att behöva ta itu med i ett mångsidigt och komplext EU med 25 och så småningom 27 eller 28 medlemmar. Mot denna bakgrund är det mycket viktigt att hålla liv i idén att det trots alla dessa utmaningar är möjligt att uppnå samförstånd, etablera en dialog och bygga broar, att göra detta utan dogmer eller fördomar och samtidigt göra det möjligt för alla – rika som fattiga, stora som små, nya som gamla – att hjälpa till med att utforma relevanta parametrar och mål för EU. Vi behöver helt enkelt en kommission i Delors-stil, en kommission med ledarskap och ambitioner, men också en effektiv kommission.
Dr Durão Barroso! Svaga människor går aldrig till historien; det har de aldrig gjort. Jag känner till era förtjänster, er kapacitet och er beslutsamhet, liksom ert sunda förnuft och er återhållsamhet. I kombination med er ungdom och kärlek till parlamentsdebatter är jag övertygad om att er mandatperiod kommer att inleda en ny era i EU och ett nytt partnerskap mellan parlamentet och kommissionen – vilket är avgörande om unionen skall kunna gå framåt, fortsätta att utvecklas och hävda sig själv. Därför har jag en fråga till er: Jag skulle vilja att ni mer ingående redovisade era idéer om en förbindelse mellan en stark kommission och Europaparlamentet, som vi också vill se stärkas.
Wiersma (PSE ).
   – Jag beklagar förvirringen, fru talman, men det är en hel del nytt folk i det nya parlamentet. Jag vill gratulera er till att ni blev vald till vice talman och att ni omgående kunde agera talman i dagens viktiga debatt. Herr Barroso! Jag vill koncentrera mig på en fråga, nämligen utrikes- och säkerhetspolitiken. Ordföranden för min grupp har redan lagt fram en rad frågor för er, och detta var en av dem. Enligt vår mening kan framtidens europeiska kommission ge ett viktigt bidrag till den vidare utvecklingen av en stark och egen utrikespolitik för EU. Detta kan åstadkommas genom att kommissionens och rådets befogenheter slås samman, och sedan kan naturligtvis den höge representanten och kommissionens ordförande spela en viktig roll. Vi vill ha en mer ambitiös europeisk union, och säkerhetspolitiken är en viktig del i det. Som vi ser det får den aldrig bli en kopia av den amerikanska modellen, en modell som vi vill beskriva som militär överhöghet. Enligt vårt sätt att se på saken representerar de europeiska länderna en annan tradition, och vi förordar en brett baserad säkerhetspolitik med företräde för civila medel. Militära medel skall alltid vara den sista utvägen och endast utnyttjas på grundval av beslut som fattats av Europeiska unionen. När det gäller den bredare säkerhetspolitiken vill vi förespråka utveckling, stöd till utvecklingsländerna, rättvis handel och en strävan efter att inte bara inrikta sig på osäkerheten utan också på dess orsaker. I våra ögon är konfliktförebyggande ett lika centralt begrepp som multilateralism. EU måste därför våga göra egna val, oavsett om det handlar om Kyoto, Internationella brottmålsdomstolen eller kärnvapenspridningen. Om det över huvud taget är möjligt måste detta ske i samarbete med Förenta staterna. Vi underskattar inte värdet av verkligt samarbete, men om det inte finns några andra val måste vi agera på egen hand. Jag kommer nu fram till vad som kan kallas debattens kärna, något som fortfarande är en levande fråga för oss i Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet: kommissionens ordförandekandidat har inte övertygat oss om att han också tänker sig en liknande självständig roll för Europeiska unionen. En förkrossande majoritet i Socialdemokratiska gruppen var emot kriget i Irak. Senare kom det fram att den resolution som rättfärdigade kriget byggde på misstag eller ofullständig information om Iraks massförstörelsevapen eller Iraks samröre med al-Qaida och andra terroristgrupper. Vi kan fortfarande läsa mycket om detta, i dagstidningarna bland annat. Det saknades också ett FN-mandat, vilket vi ansåg var viktigt. Det har sedan dess blivit uppenbart att det krävdes stor möda för att få Irak att foga sig. Vi har också sagt vad som har behövt sägas om detta under det senaste halvåret. Som Portugals premiärminister spelade José Manuel Barroso en viktig roll genom att anordna och stå som värd för ett toppmöte på Azorerna. Därmed gav han oss intrycket att han identifierade sig med amerikanernas synsätt, som vi uppfattar som unilateralt. Inte en enda gång sedan dess har han tagit avstånd från detta. Frågan är om han – om han ställdes inför samma beslut – skulle reagera på samma sätt igen och om detta är hans centrala och grundläggande övertygelse. Hela frågan blir allt viktigare för Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och kommer att vara central i de överläggningar som vi kommer att avsluta i kväll. I dialogen med Socialdemokratiska gruppen uppmärksammade Barroso de andra premiärministrar i EU som har stöttat den amerikanska politiken. När en kandidat skall bedömas är det självklart relevant att veta vilken politik den aktuella politikern tidigare fört – men ingen av hans tidigare premiärministerkolleger ställer upp som Europeiska kommissionens ordförandekandidat. Jag hoppas att han förstår att vi vill ha en ordförande som åtminstone kan känna empati med våra uppfattningar om en säkerhetspolitik för Europeiska unionen. 
Maaten (ALDE ).
   – Fru talman! Även jag vill gratulera er till utnämningen till vice talman i parlamentet. Herr Barroso! Ni kandiderar till posten som kommissionens ordförande, och skulle ni inta den positionen blir ni ordförande i ett besvärligt läge. I valet till Europaparlamentet stannade över hälften av väljarna hemma, och en del av dem som gick till valurnorna röstade för EU-kritiska eller EU-fientliga partier. Vad väljarna talar om för oss – för parlamentet, rådet och kommissionen – är att saker och ting inte kan fortsätta som de gör nu. Europeiska unionen kan inte gå vidare om den fortsätter på samma sätt som i dag. Det finns en stor förtroendekris, och det sista vi kan tillåta oss själva är att fortsätta som förut. Det är också därför vi är så kritiska till det förfarande som har valts. Detta har absolut ingenting att göra med er personligen, tvärtom: vad som talar till er fördel är det enhälliga stöd ni har fått. Men förfarandet hör inte ihop med den bild som vi i Europa måste förmedla. Det är inte ni som är problemet, men ni skulle kunna visa er vara lösningen. Ni skulle mycket väl kunna medge att saker och ting inte kan fortsätta så här och att vi måste finna ett nytt sätt att arbeta på. Vi måste visa upp en annan bild än den vi just nu förmedlar för världen utanför. Frågan är om ni kommer att fortsätta på samma sätt. Jag skulle i förbigående vilja tillägga att jag inte tror det, delvis med anledning av vad ni har sagt tidigare. Men kommer ni att fortsätta med uppgörelser bakom kulisserna, med beslut som ministrarna fattar inom nätverk som består av gamla vänner som hjälper varandra, eller kommer ni att säga, som folk i allmänhet gör, att ”det faktiskt inte får fortsätta så här”?
En andra fråga är om vi skall lita på era ord eller era handlingar. I det ni nu säger finns det ”något för alla”, och jag kan mycket väl föreställa mig att det fungerar bra för en kandidat. Jag har stor respekt för vad ni gör. Den ekonomiska politik ni driver – eller drev – i Portugal är just vad EU behöver. Jag skiljer mig från föregående talare då jag anser att er utrikespolitik är enastående – just sådana saker behöver vi. Jag hoppas därför att man kan lita mer på era gärningar än på era ord.
Avslutningsvis en sista fråga: ni talade om att få in fler kvinnor i kommissionen, och enligt min mening är det en utmärkt riktlinje. Vad som intresserar mig mest, som nederländsk liberal, är vad ni gör när ett land har en bra kvinnlig kandidat. Talar ni då om för medlemsstaten att det måste bli denna kvinna, att landet mycket väl kan ha utmärkta manliga kandidater men att kvinnan måste få jobbet? Kommer ni att driva igenom detta, även när landet i fråga är EU:s ordförandeland?
Lundgren (IND/DEM ).
   – Fru talman! I valen till Europaparlamentet i juni var valdeltagandet mycket lågt och Europaskeptiska partier hade betydande framgångar. Opinionsundersökningar visar att medborgarnas förtroende för EU och dess institutioner sjunker i flertalet medlemsländer. Den europeiska unionens legitimitet undergrävs successivt. Varför är det så?
Det finns två viktiga förklaringar. För det första innebär EU:s utveckling att den politiska makten kommer allt längre bort från medborgarna. För det andra anser medborgarna i allt större utsträckning att EU:s resurser går förlorade i slöseri och korruption. Det nya svenska partiet Junilistan, som jag representerar, har gått till val på båda dessa frågor, och vi har fått ett kraftfullt politiskt mandat att motverka fortsatt överföring av den politiska makten från medlemsländerna till Bryssel, och att medverka till en effektiv och hederlig användning av de europeiska skattebetalarnas pengar.
Kommissionen måste sluta gå in på ständigt nya områden. Vi vill inte att läkarnas arbetstider skall regleras på EU-nivå. Vi vill inte att jaktpolitiken skall utformas på EU-nivå. Vi vill inte ha en gemensam skatte- eller socialpolitik. Den pågående centraliseringen och byråkratiseringen av den politiska makten är i själva verket ett hot mot Europas framtid. Europas fantastiska ekonomiska, vetenskapliga och sociala framgångar har till stor del uppkommit genom en institutionell konkurrens mellan små politiska enheter om att finna goda lösningar på sådana frågor.
Europas vagga stod i antikens Grekland med dess små statsstater. Norditaliens självständiga statsstater under renässansen, myllret av tyska stater under 1700- och 1800-talet gav storhetstider i Europas historia. Den industriella revolutionen inleddes i ett England med bara något tiotal miljoner invånare.
Junilistan uppmanar kommissionens ordförande att göra den nu påbörjade mandatperioden till en epok av politisk decentralisering och av effektivisering och upprensning av EU:s institutioner. 
Mussolini (NI ).
   – Fru talman! Jag skulle vilja gratulera kandidaten, herr Barroso. Ni sade att vi 732 parlamentsledamöter är folkets röst, och sedan sade ni att om vi inte är medlemmar av en grupp kommer vi inte att få stora möjligheter att tala. Detta är högst odemokratiskt.
Jag skulle vilja säga att jag är mycket positiv till vissa delar i ert inlägg, särskilt de som har att göra med kampen mot diskriminering och främjandet av lika möjligheter. Jag hörde också någon säga att rådet inte får vara kommissionens dörrmatta, och att kommissionen och parlamentet inte får vara rådets dörrmatta. För min del är jag angelägen om att se till att Europa inte blir Förenta staternas dörrmatta. Detta är det allra viktigaste, för så har det varit hittills. Vi behöver stärka EU:s politiska roll, precis som vi behöver stärka de kristna värden som enar oss i Europa, och arbeta med de sociala problemen, som i mina ögon är de viktigaste. Vi får inte höra mycket om frågor som rör barndomen och väldigt lite om barn som utnyttjas, våldtas och används som barnsoldater i krig.
Jag kommer därför att välkomna varje insats ni gör för sådana beslut, särskilt på det sociala området. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Fru talman! Får jag först av allt säga att det är ett nöje att se er sitta på podiet mitt emot mig och gratulera er till valet.
Herr Barroso! Jag lyssnade uppmärksamt till vad ni hade att säga, och jag uppskattar er vision av EU och den roll som kommissionen bör spela. Kommissionen måste vara stark och behöver förnyat blod. Jag tror att ni kommer att kunna ge ett nytt ansikte till denna institution, som inte alltid uppfattas så positivt av EU-medborgarna. De vill informeras om vad kommissionen gör och få våra möjligheter och utmaningar tydligt redovisade. 
De kommande fem åren är fyllda av utmaningar. Jag skall bara nämna fyra: godkännandet av konstitutionen, de finansiella riktlinjerna, sysselsättningspolitiken och de rättmätiga frågor som uppstår med anledning av Turkiets anslutning.
En fast uppslutning bakom förslaget till konstitution skulle vara till stor hjälp för medlemsstaterna och deras företrädare, som kommer att få det stora ansvaret att presentera förslaget för sina medborgare med siktet inställt på att vinna deras stöd för konstitutionen. Ett EU som fungerar kan bli ett EU som gör mindre men som gör mycket bättre ifrån sig – ett EU som gör framsteg, som kan hantera sin budget och som spenderar effektivt genom att skaffa de resurser som behövs för EU:s politik. Det skulle vara meningslöst att föreslå riktlinjer utan att först tänka på kostnaden eller att frysa centrala utgiftsposter. Budgeten måste – utan att de gamla medlemsstaterna straffas – ge oss möjlighet att stödja de tio nya medlemsstaterna och bidra till att skapa tillväxtvillkor. Vi räknar med att ni bevarar EU:s regionalpolitik.
Samtidigt kommer Europeiska kommissionen att behöva förnya den ekonomiska politiken. En sådan ekonomisk förnyelse kan inte bygga på oflexibla instrument som låser fast staterna i redovisningens tvångströja eller stänger in europeiska företag i regler som hindrar dem från att utvecklas på världsmarknaden. Vår politik måste kunna anpassas till de aktuella ekonomiska villkorens krav. Om unionen skall bli framgångsrik i detta krävs det att folket ger sitt stöd, och folket vill att det skall bli enklare att förstå vad EU gör. Tyvärr är deras intryck att allt beslutas utan att de rådfrågas. Turkiets medlemskap är ett typexempel. Folk tror att allt har beslutats i förväg. Jag kan inte tro det. Det måste föras en öppen debatt; unionens medborgare vill vara direkt delaktiga.
Jag skulle också vilja att den nya kommissionen uppmärksammade ungdomarna, de dynamiska och optimistiska ungdomar som verkligen är européer. Dagens unga människor är morgondagens Europa. I dag lever vi i en värld där allting förändras mycket snabbt, där den nya generationen är otålig och där konkreta resultat måste synas på kort sikt.
Herr Barroso! Jag önskar er framgång för i morgon, men framför allt för de kommande fem åren i kommissionens ledning. Stå på er gentemot rådet – det är ofta rådet som gör att EU hamnar i ett dödläge. Lita på Europaparlamentet. Parlamentet kommer att vara er allierade om ni kan lotsa er fram med respekt för EU-medborgarnas önskningar.
Barón Crespo (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar, herr Durão Barroso! På den långa vägen mot den europeiska integrationen kommer ni till kammaren för att be om att få leda nästa fas.
Ni valde att inleda ert tal med ett lämpligt citat från Jean Monnet, där han talar om det stimulerande i att skapa den överstatliga demokrati som vi nu bygger tillsammans. Jag uppskattar hans mod och djärvhet.
Jag är inte säker på att ni har fått en giftbägare, men ni har tagit ett steg framåt i Agramantes läger – vilket rådet fortfarande är – efter det att flera personer offrades under en debatt inom stängda dörrar. Ni har tagit detta steg och framträder här i dag. Jag tror därför att det är ett viktigt steg och vill framföra några synpunkter på detta. Då vänder jag mig inte bara till er utan också till ledamöterna i koalitionen PPE-DE, eftersom vi är i färd med att införa politiska och konstitutionella nyheter.
Genom att lägga in sitt veto begärde Hans-Gert Poettering upprepade gånger att hans politiska familj i egenskap av den största minoriteten – koalitionen är en minoritet men den största europeiska minoriteten – skall ha rätt att föreslå en kandidat. Ni uppnådde det. Nu är vi i en annan politisk fas. Nu måste ni vinna en majoritet i det här parlamentet, och det är den uppgiften ni tar er an nu.
Jag måste säga er att vi fullgör ett viktigt uppdrag och – för att uttrycka det i ordalag som vi iberer förstår: i dag ber ni oss om en möjlighet. Återstår att se om ni förtjänar den eller om ni kommer att få den. Men låt mig ändå framföra några av de reservationer som vi socialister har och som jag har offentliggjort och diskuterat med några gemensamma vänner.
För det första leder ni ett socialdemokratiskt parti som först ingick i den liberala gruppen och sedan PPE-DE-gruppen här i kammaren. Ni har aldrig knackat på hos Socialdemokratiska gruppen – som är socialdemokratisk. Jag försvarar ingen ”copyright”, men ni förstår säkert att det här skapar viss förvirring. Ni nämnde också helt kort Lissabonstrategin, som godkändes i maj 2000 under det portugisiska ordförandeskapet, med António Guterres som ordförande. Ni håller säkert med mig om att den stora frågan nu är hur Lissabonstrategin skall tolkas, med tanke på vad som har hänt i Portugal och med tanke på vad Jan Peter Balkenende sade i förmiddags.
Vi vill ha en mycket konkurrenskraftig ekonomi med teknisk utveckling, men vi vill också ha sammanhållning samt försvara och modernisera vår sociala modell. I det avseendet är vi inte överens, med hänsyn till vad ni har gjort i Portugal.
Enligt mitt sätt att se på saken framträder ni i dag för att be oss om en möjlighet, och vi socialister kommer att diskutera i dag om det är lämpligt att ge er en sådan möjlighet. Processen kommer hur som helst inte att avslutas i dag. Ni kommer att fortsätta att vara en kandidat tills vi får ett förslag till en ny kommission, tills alla utfrågningar av samtliga kommissionärer har genomförts och tills ett program har lagts fram för parlamentet tillsammans med en installationsdebatt i oktober. Det är så det fungerar.
Kanske kommer ni att få möjligheten. Men ni måste också kunna bygga en majoritet, och Socialdemokratiska gruppen är absolut avgörande för en majoritet. 
Golik (NI ).
   – Fru talman! Jag vill börja med att gratulera er till utnämningen. Mina damer och herrar, herr ordförandekandidat! I slutet av juni blev folket i Polen och medlemmarna i vårt parti mycket glada när vi fick veta att ni, herr Barroso, hade gått med på att ställa upp som kandidat till befattningen som Europeiska kommissionens ordförande. Vi är glada att ni är med oss i kammaren i dag och att vi får möjligheten att rösta på er.
I Europaparlamentet företräder jag Polen och mina väljare. Och i Polen representerar jag en grupp med flera hundratusen i första hand små och medelstora företag, som vice ordförande i den nationella handelskammaren, en befattning som jag har haft sedan en viss tid. Under årens lopp har det pågått många diskussioner bland företagare i Polen och i Europa om hur en handels- och industrikammare arbetar. Antingen arbetar de på frivillig eller också på obligatorisk basis, och de kräver en mer betydelsefull roll inom statens och ekonomins struktur. I Lissabonstrategin uppmanas Europeiska unionen att öka sin konkurrenskraft. Unionen manas att utnyttja alla tillgängliga resurser för detta syfte. Särskilt relevant är detta i konkurrensen med Förenta staternas ekonomi, där företagssammanslutningar är mycket viktiga och får det stöd de behöver.
Vi anser att handels- och industrikamrarna är tillgångar som skulle kunna utnyttjas bättre. De har varit etablerade i Europa ända sedan Napoleons tid. Jag vill därför be er, herr Barroso, att visa särskilt intresse för det här området under er mandatperiod. Jag hoppas också att ni, i den mån ni har möjlighet, ser till att EU:s institutioner ger handels- och industrikamrarna ökade resurser och fler uppgifter. Kamrarna kan då spela sin rättmätiga roll som mottagare av EU-medel och därmed få förmågan att fullgöra uppgifterna i Lissabonstrategin.
Vi önskar er all framgång på samtliga områden i er nya roll, herr Barroso. Vi litar på att ni kommer att visa särskild uppmärksamhet för de institutioner som sammanför entreprenörer. Slutligen: om ni skulle få höra klagomål på att det saknas piloter, kom då ihåg att det finns utmärkta navigatörer i Polen. 
Mayor Oreja (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr Durão Barroso! Jag vill börja med att gratulera José Manuel Barroso till innehållet i eftermiddagens meddelande, och jag vill uttrycka min tillfredsställelse över det faktum att han är den kandidat som föreslås som ordförande för Europeiska kommissionen.
Som ni så riktigt har framställt det är inte detta något vanligt tillfälle; detta är inte normala omständigheter, och det är inte någon vanlig kommission ni kommer att leda under de kommande åren. Det finns åtminstone tre skäl till varför situationen just nu är så ovanlig.
Det första skälet är utvidgningen – jag är inte säker på att vi till fullo inser att detta blir den första kommissionen efter utvidgningen. Det andra skälet är att för fem år sedan, när den föregående kommissionens mandat inleddes, hade ännu inte de fruktansvärda terrorattackerna den 11 september och den 11 mars i Madrid inträffat. Det tredje skälet är att vi dessutom har sett ett minskat deltagande i Europavalet.
På grund av just dessa tre skäl borde vi kanske, för att uttrycka det vardagligt, ta en rast på vår färd. Men det gives inga raster i politiken, och Europeiska unionen kan inte ta rast eller stanna. Då måste denna rast i stället ersättas av ännu mer djupgående reflektioner, vilka samtidigt låter oss sikta högre än någonsin när det gäller Europeiska unionens framtid.
Jag tror att vi i eftermiddag hittat en lösning som vi alla är överens om: vi har alla sagt att vi måste stärka de europeiska institutionerna, och vi har alla i synnerhet betonat att kommissionen måste stärkas. Detta är vi eniga om. Frågan är nu hur vi kan stärka kommissionen ytterligare. Ni har också framställt det mycket väl – det är inte en fråga om att kommissionen skall ha mycket makt, utan om att den skall ha förmågan att styra, vägleda, organisera och fastställa prioriteringar.
För mig kvarstår två av de huvudfrågor ni lyft fram under eftermiddagen: för det första att kommissionen framför allt måste kunna styra, vägleda och organisera arbetet bland ministrarna från de länder som utgör unionen, och för det andra att Europeiska unionen inte kan ha någon utrikespolitik om vi inte först har en stabil inrikespolitik som kan hantera de gemensamma problem som vi européer delar.
Frågan inför morgondagen blir därför: Hur skall vi stärka kommissionen? Genom att stärka eller stjälpa kommissionens ordförande genom vår omröstning? Jag är säker på att kommissionen endast kan stärkas om kommissionens ordförande kan räkna med hela kammarens fulla stöd, och därför vill jag, när vi går till omröstning i morgon om utnämningen av denna kandidat, uppmana er att tänka högre och längre än personliga hänsyn och ideologiska frågor, och framför allt värna om den institutionella stabiliteten. 
Napoletano (PSE ).
   – Herr ordförandekandidat! Under frågestunden inför Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet svarade ni på min fråga om utrikespolitiken och i synnerhet om de omständigheter som fick er att stödja beslutet till förmån för en unilateral intervention i Irak. Ni sade att ni, eftersom ni var politiker och inte teknokrat, hade varit tvungen att uttala er och ta ställning vid den tidpunkten.
Detta innebär att ni med er kandidatur vill bidra till att politisera det politiska livet i Europa. Ni har hela tiden, även i dag, starkt framhållit detta begrepp. Ändå var det tyvärr inte det resonemanget som motiverade regeringarna att nominera er, eftersom politiken, som ni väl vet, förutsätter utvecklandet av en dialektik, där medborgarna får möjlighet att förstå alla alternativ och att bilda sig en uppfattning om skillnaderna mellan olika ställningstaganden, i synnerhet när det gäller så grundläggande frågor som krig och fred. Detta är också skälet till varför många i de yngre generationerna avstod från att gå och rösta, eftersom de inte riktigt kunde förstå vilka politiska alternativ som erbjöds dem.
Den fråga jag vill ta upp med er i dag är emellertid en annan, om än precis lika viktig. Ni är säkert medveten om att Europaparlamentet den 22 april i år antog en resolution om risken för kränkning av informationsfriheten i Europeiska unionen, i synnerhet i Italien. Efter den omröstningen har vi sett en fortgående trend mot koncentration av medier i Frankrike och i de anslutande länderna, medan man i Italien har antagit en lag om intressekonflikter som ger premiärministern kontrollen över TV-stationerna. Europaparlamentet hoppades i stället på införandet av rättsliga instrument som skulle kunna hindra politiska makthavare eller kandidater från att ha direkta intressen i informationssektorn. Vi fick dessutom för bara några dagar sedan de fruktansvärda nyheterna om att två journalister har dödats i Ryssland, och ni vet hur allvarligt vi ser på frågan om pressfriheten i de länder med vilka vi har internationella förbindelser.
Jag har därför en mycket specifik fråga till er, herr Barroso, och jag hoppas att ert svar blir lika tydligt. Har ni för avsikt att efterkomma Europaparlamentets begäran, det vill säga ta itu med att utarbeta ett utkast till direktiv om skydd för mediernas pluralism? Eftersom ni har sagt att ni vill ge kommissionen vikt, prestige och självständighet gentemot rådet och i partnerskap med parlamentet, tror ni att ni kan göra detta åtagande här och nu? Om ni får ett positivt gensvar från kammaren i morgon, kommer denna fråga med i det program ni lägger fram i oktober? 
Ferber (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr ordförandekandidat till kommissionen, mina damer och herrar! Vad är det som står på spel vid morgondagens omröstning? Som många redan har sagt gäller morgondagen vår tillit. Det är en förtroendeomröstning. Har vi förtroende för att rådets kandidat kommer att klara de uppgifter som ligger framför oss under de kommande fem åren? Litar vi på att han kommer att spela sin roll som fördragens väktare i den ständiga dragkampen mellan rådet, parlamentet och kommissionen? Jag vill högt och tydligt förklara att jag litar på kandidaten, och jag är säker på att majoriteten i kammaren kommer att kunna ha samma berättigade förtroende för honom.
Samtidigt vill jag dock påpeka att frågan också gäller att detta förtroende inte får missbrukas. Klarar kandidaten av att bibehålla sitt oberoende när det gäller att sätta samman arbetslaget? Jag anser det inte acceptabelt att det finns och har funnits medlemsstater som godkänt er, herr Barroso, med villkoren att vissa av deras önskemål uppfylls när det gäller tilldelningen av kommissionsportföljer, men jag är övertygad om att ni är tillräckligt självständig för att inte låta detta hända utan vidare. Det har ni tydligt förklarat i dag.
Vi inleder nu en period då vi inte längre kommer att sitta i en permanent regeringskonferens utan blir tvungna att politiskt väcka liv i vår idé om Europa. Under de kommande månaderna måste vi naturligtvis sätta samman arbetsprogrammet tillsammans. I detta sammanhang hoppas jag att ni och Europaparlamentet kommer att ha ett nära samarbete, och även på denna punkt är jag övertygad om att ni kommer att bringa samarbetet till framgång, eftersom vi har en mängd frågor som vi måste besvara gemensamt.
Subsidiariteten: Hur skall vi förverkliga detta koncept, hur kan vi se till att regler skapas enbart på de områden som verkligen gäller hela unionen och att medlemsstaterna, regionerna och de lokala myndigheterna kan fortsätta att agera som de anser lämpligt på alla andra områden? Hur kan vi bidra till att göra unionen mer konkurrenskraftig? Även här vill jag be er att ni, när ni är på plats i kommissionen, funderar över om det inte finns några förslag från den förra kommissionen som förtjänar att återkallas. Kemikaliepolitiken, till exempel. Den passar inte ihop med Lissabonprocessen för ”ökad konkurrenskraft” och behöver sannerligen tänkas om. Jag kan nämna budgetförordningen. Vi lider av att inte längre klara av det som lagstiftarna, parlamentet och rådet, beslutar om i budgeten på grund av att budgetförordningen, kommissionen, lägger så mycket hinder i vägen i administrationen att lagstiftarnas intentioner inte längre kan följas. Vi hoppas på er när det gäller initiativ på detta område, och jag hoppas därför att ni inte kommer att missbruka detta förtroende, utan att vi tillsammans skall kunna se till att Europeiska unionen gör framsteg under de kommande fem åren och därmed om fem år också kommer att ha återvunnit medborgarnas förtroende. 

Poignant (PSE ).
   – Herr premiärminister! Det är det ingen som kallat er ännu. Det är inte så lätt att veta hur man skall titulera er – herr kandidat, herr ordförandekandidat, herr Barroso ... frågan om er titel gör hela er närvaro här något problematisk och ger anledning till viss förlägenhet.
Ni har sagt till oss ”utnämn mig den här veckan så skall ni få mitt program nästa år”. Det är alltid svårt för en parlamentsledamot att anpassa sig. Jag uppskattar dock er hänvisning till de röstberättigade som inte tog sig till valurnorna. Som ni faktiskt påpekade så företräder vi 450 miljoner människor, men vi valdes bara av 150 miljoner, medan ytterligare 200 miljoner stannade hemma. Vad tänker de i dag, efter 50 år – även om de inte alla har levt så länge? Vad betyder unionen för dem? Det är ett löfte som hållits: vi har skapat fred och demokrati, inrättat en marknad, och många av dem har euro i fickorna.
Ert och vårt problem i dag är att ge framtiden en mening. Jag tror – och många med mig – att den sociala frågan är central. Ni har nämnt den bland många andra. Men om ni inte prioriterar den frågan genom att låta den genomsyra alla teman vi har tagit upp i vår grupp – allmänna tjänster, harmonisering av skatter, sociala rättigheter med mera – kommer det inte bara att råda orättvisa, ojämlikhet och arbetslöshet, utan dessutom kommer våra medborgare, som kunnat dra nytta av de senaste 50 årens framsteg, att ge upp hela idén om Europeiska unionen. Det är er plikt att skriva en ny sida i vår historia. Jag får medge att jag ännu inte är nöjd. 
Titley (PSE ).
   – Herr talman! Som jag tror att de flesta talare håller med om genomgår EU en prövning efter valet till Europaparlamentet. Vi måste visa oss själva värdiga våra medborgares stöd. Vi kommer inte att göra det genom att tala i oändlighet om förfaringssätt eller genom att hålla dunkla institutionella debatter, och inte heller genom utsvävande tal om innebörden av ”EU”. 
Nu när det råder enighet om ett konstitutionellt fördrag måste vi fokusera på vad EU gör snarare än på hur EU gör det. Vi måste visa hur EU kan gagna alla våra medborgare, så jag vill se en ordförande för kommissionen som är en handlingens man, inte en man av ord eller eleganta tal.
Den viktigaste prioriteringen – och jag erkänner ert engagemang för detta, herr Barroso – måste vara arbetstillfällen. Vi måste genomföra Wim Koks rekommendationer. Det behövs drivfjädrar för att skapa arbetstillfällen. Det behövs politik som gör att arbete lönar sig, och vi måste satsa pengar på att utbilda och omskola våra arbetstagare, inte på att helt enkelt hålla dem borta från arbetslivet. Vi måste integrera de mest marginaliserade i samhället. EU behöver alla sina medborgare för att blomstra. Vi måste investera i våra människor, för ekonomisk effektivitet är omöjligt utan social rättvisa. Vi måste också stå fast vid kravet på att se till att EU:s lagar verkligen följs i alla medlemsstater.
I den senaste kommissionen gjorde kommissionär Neil Kinnock ett utmärkt arbete med att reformera kommissionens förfaranden. Jag skulle vilja hoppas att ni, herr Barroso, om ni väljs till ordförande, kommer att se till att hans arbete fortsätts och fullföljs, så att vi får en modern, ansvarig kommission som garanterar tillbörlig redbarhet på alla nivåer. 
Costa, António (PSE ).
    Min bäste José Manuel Barroso! Jag vill hälsa er varmt välkommen på ert eget språk och i en hjärtlig anda som återspeglar alla de år som ni och Portugals socialister varit meningsmotståndare. Det är naturligtvis inte era personliga egenskaper som det gäller här. Jag känner er väl nog för att kunna säga att ni har de egenskaper som krävs för att vara ordförande för kommissionen, och jag är också tillräckligt självständigt sinnad för att säga det rent ut. Det är heller ingen tvekan om att vi är nöjda med att se en landsman på denna post. Först och främst eftersom andra portugisiska medborgare, som kommissionsledamot António Vitorino, skulle kunna vara i denna ställning, men också eftersom vår gemensamma plikt i kammaren – er plikt och vår – är att företräda EU:s medborgares gemensamma intressen. Det som gäller nu är ert politiska program för EU, och när det gäller den saken vill vi göra klart att vi var oense med er som Portugals premiärminister i tre grundläggande och omfattande frågor: för det första kriget i Irak, för det andra översynen av stabilitets- och tillväxtpakten och för det tredje nedtoningen av den sociala dimensionen i Lissabonmålen. Jag vill därför fråga er mycket rakt på sak hur ert program som kommissionens ordförande på dessa tre punkter skiljer sig från era handlingar som premiärminister, på ett sätt som kan motivera att vi ser annorlunda på ert program nu än vi såg på era handlingar då. 
Itälä (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Vi vet alla att EU står inför enorma utmaningar under denna femårsperiod. Det vi nu mest av allt behöver är ledarskap och skicklighet, och jag vet att José Manuel Barroso företräder just dessa två egenskaper – ledarskap och skicklighet. Valet av honom belyser framför allt också på ett riktigt sätt resultatet av EU-valet mot bakgrund av EU:s demokratiska system. Han företräder dessutom de små medlemsstaterna och de yttre områdena, vilket är en utmärkt signal utåt.
Vi måste dock komma ihåg att vårt arbete – som nu står i rampljuset – måste vara internationellt och inte parti- eller institutionsbaserat. Vi måste också fortsätta processen med att föra unionen närmare medborgarna. Framför allt måste den nya kommissionen göra en ansträngning för att se till att den ekonomiska välfärden ökar, att nya arbeten skapas och att konkurrenskraften stärks, i enlighet med Lissabonstrategin. Det är i dag särskilt viktigt att ta upp frågan om våra medborgares säkerhet och att göra även detta till en del av kommissionens arbete. Vi behöver en stark, men framför allt fungerande union. Med valet av José Manuel Barroso visar parlamentet EU:s medborgare att demokrati fungera i ett utvidgat EU och att unionens institutioner tillsammans kommer att kunna gå framåt.
Herr Barroso! I finsk press har rollen som ordförande för Europeiska kommissionen beskrivits som det tuffaste arbetet i hela Europa och kanske i hela världen. Detta är säkert sant, men jag vet att ni kommer att klara det med den äran. Och jag önskar er all framgång och hoppas att ni kommer att ha gott om tålamod och nya idéer när ni ställs inför de hårda utmaningar som ligger framför oss. Jag är säker på att ni kommer att få kammarens fulla stöd i morgon.
Cesa (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr ordförandekandidat för kommissionen, mina damer och herrar! Det är en stor ära för mig som ny parlamentsledamot att få ordet i dag i en sådan viktig debatt i min egenskap av vice ordförande för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater.
Herr ordförandekandidat! Det EU ni beskriver är grundat på en balans mellan integration och mellanstatlig dialog, och jag välkomnar och stöder er ståndpunkt. Ni kommer i själva verket att stå vid rodret för ett EU som behöver en politik centrerad på en balans mellan nationella och överstatliga myndigheter och som klarar att ingripa effektivt i multilaterala forum och på platser långt ifrån varandra inom en utvidgad union. Herr Barroso, jag är säker på att ni kommer att kunna förena de små och de stora ländernas intressen och samtidigt bevara den viktiga Medelhavsdimensionen i Europeiska unionens identitet.
Vi uppskattar dessutom er förmåga att förankra integrationsprocessen i vår gemensamma transatlantiska identitet. De intressen vi har gemensamt med vår partner på andra sidan Atlanten, från global säkerhet till ekonomisk politik och Mellanösternpolitik, får inte glömmas bort.
Herr Barroso! Den union ni vill bidra till att befästa är inskriven i den europeiska konstitutionen, och den skulle ha varit det helt och fullt om vi hade tagit med ett ovedersägligt faktum, nämligen att den huvudsakliga enande faktorn ligger i Europas kristna rötter. Detta kommer vi aldrig att tröttna på att framhålla. Europeiska unionen måste emellertid också gå in för att reformera beslutsprocesserna och institutionerna. Ekonomins tillväxt i det globaliserade samhället kräver detta. Den europeiska konstitutionen går redan i denna riktning, men i väntan på medlemsstaternas ratifikationer kan och får vi inte stå stilla och se på.
Parlamentet, rådet och kommissionen antog nyligen ett interinstitutionellt avtal kallat ”Bättre lagstiftning”. När det genomförs helt kommer det bland annat att underlätta dialogen mellan institutionerna och göra den öppnare samt göra det möjligt att undvika meningslös lagstiftning tack vare ett maximalt utnyttjande av alternativa instrument som självreglering och samreglering och tack vare att det fastställs slutgiltiga tidsfrister för medlemsstaternas införlivande av lagstiftningen. Avtalet bör också borga för parlamentets rättigheter.
Herr ordförandekandidat! Jag är övertygad om att den kommission ni kommer att leda också fullt ut kommer att spela sin roll i genomförandet av det interinstitutionella avtalet. För att klara detta måste kommissionen utgöra ett starkt lag med förmågan att vara både företagsamt och oberoende. En svår, men viktig uppgift väntar er, herr Barroso. Vi vill önska er all lycka i arbetet, och vi försäkrar er att ni kan räkna med vårt starka och lojala stöd. 
Dehaene (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tror att den tilltänkte kommissionsordföranden är mycket medveten om att nästa kommission står inför stora utmaningar, inte minst genom utvidgningen med tio nya länder och behovet av att integrera dem i EU. Det finns de som fruktar att detta kommer att leda till att gemenskapen blir urvattnad. Detta behöver dock inte bli fallet. Syftet med konstitutionen, som vi utarbetat den i konventionen, är att undvika just detta, till exempel genom förstärkning av gemenskapsmetoden. Det är framför allt kommissionen som måste visa värdet av den konstitution vi väntar på, för den spelar en mycket central roll i den. Den skall slå vakt om fördragen och måste skydda Europas allmänna intressen. Jag har själv alltid sagt i konventet – och alla har hört mig säga det – att kommissionen i sin nuvarande form är för stor för att tillåta arbete i en sant kollegial anda. Å andra sidan tror jag att om kommissionen verkligen skall kunna fungera med 25 medlemmar så kan den göra det enbart med ett starkt ordförandeskap som utövar alla de rättigheter det fått i fördraget. Även om jag blev glad att höra att ni planerar att genomföra detta vid organiserandet av kommissionen redan från början tror jag också att rådet kommer att utöva den övergripande makten över detta och att även parlamentet – vars bestämmanderätt ni betonade från början – kommer att försvara kommissionens oberoende och dess ordförandes fulla maktbefogenhet.
Ni bör också betona detta i samband med finansieringspaketet. Jag tror att vi för att åstadkomma något som verkligen förtjänar att kallas en utvidgning måste prioritera upp solidariteten mellan EU:s länder. Vi kan inte åstadkomma detta om vi vill bli kvar i en alltför sniken gemenskapsstruktur. Exempelvis är enprocentsgränsen en omöjlig modell för att förverkliga en utvidgning i form av integrering. Lita på mig, herr talman: Jag ser antagandet av konstitutionen som en av prioriteringarna de kommande åren och som något som vi måste arbeta med tillsammans. Jag ser det också som viktigt att kommissionen, den nya kommissionen, under en period bör begrunda denna konstitution och det sätt på vilket övergången till den kan förenklas. I fråga om detta tänker jag framför allt på rättsliga frågor, inre säkerhet och utrikespolitik, där vi verkligen måste tala med en gemensam röst och där utnämningen av utrikesministern måste bli ett positivt bidrag. Jag tror att det kommer att vara till hjälp för er att veta att det nu är helt klart att det kommer att bli Javier Solana, och det framstår för mig som viktigt att samarbetet blir mycket bra från början. 

 Med er tillåtelse, herr Barroso, kommer jag avslutningsvis att använda ett språk som ni förstår bättre än mitt modersmål när jag säger detta till er. Vissa här har kallat er ett andrahandsval, men kom ihåg att också Jacques Delors var ett andrahandsval men var en av de bästa ordförande vi haft, och det är vad jag hoppas på för er del. 
Busuttil (PPE-DE ).
   – Jag vill börja med att gratulera José Manuel Durão Barroso till nomineringen.
Det är en ära för mig att tala inför detta parlament som en av parlamentarikerna från Malta – EU:s minsta medlemsstat – ett land som trots sin litenhet har visat sitt intresse för Europa och Medelhavsregionen genom sin tusenåriga historia och nu står redo att ge sitt bidrag som medlem i Europeiska unionen.
Det är en lika stor ära för mig att inom denna institution tala på mitt modersmål maltesiska, som är det första officiella språket inom EU med semitiska rötter. Jag hyser inga tvivel om att folket på Malta och Gozo är stolta över att höra maltesiska inom denna institution.
Nu när EU har välkomnat tio nya länder måste en av de största prioriteringarna vara att göra utvidgningen till en framgång, att framgången blir tydlig för alla och att alla kan dra nytta av utvidgningen. Det skulle vara fel att tro att alla bitar automatiskt faller på plats nu när utvidgningen är klar. Nej. Mycket arbete krävs, och i synnerhet krävs mycket arbete från Europeiska kommissionen så att människor framför allt förstår vad som pågår och hur de bäst kan dra nytta av medlemskapet. Hur kan människor se och förstå möjligheterna om de ännu inte tillräckligt väl har förstått vad Europeiska unionen är och hur den kan inverka på deras liv?
Människor förväntar sig konkreta resultat av oss. De förväntar sig nya arbeten, och de förväntar sig också en högre levnadsstandard. Framför allt vill de att vi talar till dem och att vi finns närmare dem.
Det är en stor utmaning, och både parlamentariker och Europeiska kommissionen har ett stort ansvar de närmaste fem åren. Det är en stor utmaning, men det är en som jag är övertygad om att vi kan hantera tillsammans. Och av detta skäl, herr Barroso, hoppas jag att ni vinner bifall i parlamentet i morgon. 
Kósáné Kovács (PSE ).
   – Jag har skickats till Europaparlamentet av socialistpartiet i Ungern, som är ett av de nya medlemsländerna. Jag bor i ett område som har kämpat och lidit för den demokrati som har öppnat Europaparlamentets portar framför oss. De senaste åren har vi lärt oss använda samma ord för de europeiska processerna.
Ni, herr ordförande, var mycket övertygande när ni betonade vikten av konkurrenskraft i Lissabonprocessen. Vi har gått igenom en social omvälvning som praktiskt taget har delat vårt samhälle i två delar. Därför är det extremt viktigt för oss att det som sades i Lissabon om solidaritet, om värdsamhället och om möjligheten till delaktighet inte bara stannar vid vackra ord utan omsätts i en politisk vilja förstärkt av ett socialt stöd. Ert ansvar är extremt stort eftersom det beror på er om denna enade politiska vilja blir verklighet eller om samma ord kommer att användas igen för att uttrycka intentioner som det inte finns något bakom.
Jag är övertygad om att de frågor som ställts till er av mina kolleger i underutskotten också är era egna. Därför vill jag säga följande till er: Fråga er själva om ni vill och kan övertyga skeptikerna. Kan ni ge hopp till dem som förlorat det? Det finns många av dem i mitt område och i mitt land. Om ert svar är ja vill jag säga till er att Europas hjärta inte bara bör ta emot de nya medlemsstaterna i sitt hjärta utan också på sina axlar. 

Barroso,
    Herr talman! Jag kommer inte att kunna besvara alla frågorna på bara fem minuter. Jag skall försöka göra det i morgon på ett mer systematiskt sätt, men nu skulle jag vilja ge er en antydan om vad jag anser om de frågor som på vissa sätt verkar vara de svåraste och de viktigaste. Framför allt skulle jag vilja bemöta dem som har uttryckt reservationer mot min kandidatur. Vad först och främst gäller Irak är det sant att denna fråga har splittrat Europa, att den har skapat splittring mellan och inom länder, och att den till och med har skapat splittring inom de politiska familjer som är representerade här. Jag tror att vi – om jag får svara på Paolo Costas fråga – i fallet Portugal i viss utsträckning lyckades motverka den splittringen när vårt parlament nyligen lyckades anta grundbeståndsdelen i en resolution för att samarbeta i fråga om den senaste resolutionen från Förenta nationerna. Jag tror inte att det skulle vara till fördel för Europa eller för EU som projekt om vi nu gick tillbaka och gjorde hypotetiska överväganden i efterhand eller försökte säga vem som hade rätt. Jag tror att det är viktigt för Europa att vara enat nu, och inte bara på grundval av den resolution som enhälligt antogs av FN:s säkerhetsråd, för jag tror att alla vi i Europa har ett grundläggande intresse av en stabilisering i Irak, av ett i verklig mening självständigt Irak, av ett Irak som har fred inom landet och med de andra länderna i området. Om jag godkänns som kommissionsordförande av Europaparlamentet är detta precis vad jag kommer att arbeta med. Det finns dock vissa parlamentsledamöter som kopplar samman Irakfrågan med andra frågor, särskilt med förbindelserna mellan Europa och Förenta staterna och med den europeiska säkerhets- och försvarspolitik som jag mycket starkt står bakom.
Vad först och främst gäller våra förbindelser med Förenta staterna skulle jag vilja säga att det är möjligt att vara pro-europeisk, som jag själv är, och ändå arbeta för goda förbindelser över Atlanten. Jag tror att dessa goda förbindelser ligger i vårt intresse, i Europas intresse, men jag tror också att de i ett globalt perspektiv ligger i världens intresse, med tanke på de enorma utmaningar vi står inför globalt sett – särskilt terrorismen, miljöhotet, de stora epidemierna och underutvecklingen – som Europa inte kan möta ensamt. Ett ensamt Europa räcker inte till. Vi behöver få med oss våra viktigaste samarbetspartner på ett konstruktivt sätt, och detta inbegriper naturligtvis även Amerikas förenta stater. Men jag skulle vilja betona att jag är europé, att jag är portugis, och att jag är mycket stolt över att vara europé. Om jag väljs till kommissionsordförande kommer jag att försvara Europas allmänna intressen och Europas gemensamma bästa, och jag kommer inte att acceptera att Europa behandlas som en andra rangens makt på något område över huvud taget. På den punkten vill jag inte att det skall råda något tvivel.
Den tredje frågan gäller den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. I det sammanhanget vill jag klargöra att jag ännu i dag förespråkar det jag förespråkade innan jag kandiderade till posten som kommissionsordförande. Jag tror att det är nyttigt och nödvändigt för oss att bygga upp en gemensam europeisk identitet för säkerhet och försvar. Jag anser att detta är viktigt, och det var därför jag som premiärminister alltid arbetade för att stärka den europeiska enigheten i dessa frågor. Dessutom fick jag som utrikesminister äran att godkänna några av de instrument genom vilka Portugal förband sig att bygga upp just denna identitet, särskilt genom inträdet i Eurofor och i Euromarfor, vilket var mitt lands första steg i riktning mot att aktivt ingå i en gemensam säkerhets- och försvarsidentitet.
Den andra frågan gäller kommissionens, parlamentets och Europeiska rådets roller. I fråga om detta skulle jag vilja upprepa vad jag skrev och sade innan jag befann mig i den här positionen. Jag har alltid försvarat kommissionens roll som en överstatlig och sann gemenskapsinstitution. Vid regeringskonferensen förespråkade jag bland annat att större självständighet och förtroende skulle ges åt kommissionen. Då varken visste jag eller kunde föreställa mig att jag skulle vara där jag är nu, men jag ansåg då och anser fortfarande att gemenskapsmetoden är helt grundläggande. Nu mer än någonsin tidigare, med 25 medlemsstater eller med 27 eller 28 eller ännu fler i framtiden, gäller det att om vi börjar arbeta helt mellanstatligt – och jag är försiktig med vad jag säger, men jag skall säga det ändå – kan det betyda slutet för Europeiska unionen. Om vi börjar arbeta helt mellanstatligt är det vad som skulle kunna ske. Vi kan hamna i en situation med grupper, med en balkanisering av grupper i Europeiska unionen där de starka ställs mot de svaga, de rika mot de fattiga, centrum mot avlägsnare områden och de stora mot de små. Den enda lösningen är att följa den gemenskapsmetod som förespråkades av Europeiska unionens grundare – Jean Monnet, Robert Schuman, Konrad Adenauer, Alcide de Gasperi, Paul Henri Spaak och många andra. Det var därför jag sade i mitt anförande att vi, även om vi inte kan förändra några värden, kan förändra det sätt på vilket vi förverkligar dessa värden. Gemenskapsmetoden och kommissionens roll är därför av grundläggande betydelse, och jag tror därför att ett positivt samarbete mellan kommissionen och Europaparlamentet av den typ jag tidigare nämnde är viktigt.
En framstående ledamot, Daniel Cohn-Bendit, talade för att ledamöterna skulle bestraffa rådet och sänka dess kandidat till posten som kommissionsordförande. Jag skulle vilja säga att om ni vill bestraffa rådet, herr Cohn-Bendit, så finns det andra mycket mer praktiska och mindre smärtsamma metoder att göra det än att bestraffa mig. Det ges många andra tillfällen att göra det här i parlamentet. Men kommissionen kan vara er allierade, parlamentets allierade, och jag har redan sagt att jag skall göra allt för att se till att det blir så, med bevarad respekt för kompetensen inom de olika institutionerna. Jag har här i dag försökt bevisa min respekt för parlamentet, precis som jag gjorde under förhören med alla de politiska grupperna. Jag försökte att göra samma sak i mitt eget land, i relation till , vårt nationella parlament. Jag kan utlova noggrann trohet mot de principer för öppenhet som nämnts av olika ledamöter, bland annat från Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa. Om jag blir vald bör vi skapa en dynamisk allians mellan dem som befinner sig i det europeiska projektets främsta linje. Det var därför jag sade att jag anser, även om mitt parti naturligtvis har äran att tillhöra en viss politisk familj, att kommissionsordföranden inte skall vara ordförande för en politisk grupp, utan försöka skapa samförstånd mellan alla dem som i grund och botten har en gemensam tro på samma europeiska projekt. Jag kan urskilja samma europeiska övertygelse i de olika politiska familjerna oavsett om det handlar om socialister, liberaler och demokrater, PPE-DE-familjen eller om andra ledamöter.
Därför vill jag för att bemöta vissa ledamöter i den socialdemokratiska gruppen och i den liberala gruppen säga att mitt förhållningssätt varken är dogmatiskt eller partiegoistiskt. Jag tror att jag lyckades visa det när jag var den ende regeringschefen som gav stöd för en socialdemokratisk politiker som kandidat till posten som kommissionsordförande, och jag gjorde det för att jag var övertygad om att han var en bra kandidat till jobbet. Kan man få ett bättre bevis på en icke-dogmatisk och icke-partiegoistisk hållning? Om jag blir vald skall jag arbeta med de olika politiska familjerna, men naturligtvis mest med dem som tror på det europeiska projektet, och jag skall avsluta med att be om en sak: Var snälla och gör inga karikatyrer av min hållning i sociala frågor. Som premiärminister var jag tvungen att handla i enlighet med det som jag ansåg var mest akut, men det som man anser vara mest akut är inte nödvändigtvis det som är viktigast. I min prioriteringsordning kommer sociala och kulturella frågor före de ekonomiska. Men jag sade en gång att om vi skall kunna uppnå våra mål gällande social rättvisa, vilka jag sätter högre än något annat, så måste vi omgående genomföra ekonomiska och finansiella åtgärder. Det är min vision för Europa. Det är därför jag inte bara ser Lissabonmålen som mål för konkurrenskraft. Konkurrenskraft behövs naturligtvis, men det behövs också social sammanhållning och hållbar utveckling, inklusive miljöskydd och ett europeiskt ledarskap på miljöskyddsområdet. Det var därför jag när jag i dag presenterade min agenda för ett europeiskt samarbete för er talade i allmänna ordalag om tre grundläggande områden: välstånd, solidaritet – vilket jag anser som särskilt viktigt – och säkerhet. Jag tänker inte bara på solidaritet mellan de olika regionerna, med tanke på behoven hos de nya medlemsstaterna, utan också på solidariteten mellan olika sociala grupper och klasser, med särskild tonvikt på de mest missgynnade. Det är min vision. Jag tror att det går att få dessa olika komponenter att fungera tillsammans. Låt mig säga igen att jag är en mittenreformist som vill arbeta hand i hand med parlamentet och som tror att Europa kan byggas med den rätta viljan. Jag behöver ert stöd för att ge kommissionen auktoritet och trovärdighet, men inte för att försvara kommissionens eget territorium eller främja institutionell själviskhet, utan för att kommissionen är den institution som representerar Europeiska unionens allmänna intressen och Europas gemensamma bästa, och det existerar följaktligen ett naturligt gemensamt intresse med Europaparlamentet, som är alla europeiska medborgares röst. Om jag lyckas få ert förtroende är det i den riktningen jag kommer att arbeta.
Talmannen.
   – Debatten avbryts. Den återupptas i morgon kl. 9.00.(1)
(2) 

