Allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Marco Cappato, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (genomförande av förordning (EG) nr 1049/2001).
Marco Cappato
Herr talman, mina damer och herrar! Detta är ett betänkande om situationen när det gäller allmänhetens tillgång till EU-dokument och även ett tillfälle att komma med förslag. Under den korta tid vi har till förfogande skulle jag vilja ta upp tre viktiga punkter.
Den första gäller rådet. Europeiska unionens regeringar sammanträder i rådet med lagstiftningsbefogenheter, och som alla lagstiftande församlingar bör de vara skyldiga att offentliggöra sitt arbete och sina beslut. Jag vill särskilt betona detta eftersom gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har lagt fram ändringsförslag för en delad omröstning om vissa punkter. Jag hoppas att de delade omröstningarna inte är avsedda att radera betydande delar av betänkandet. I punkt 3 i betänkandet efterlyses till exempel åtgärder med hänsyn till domen i det mål som väcktes av Maurizio Turco, tidigare parlamentsledamot för Radikala partiet som vann ett mål i EG-domstolen om offentliggörandet av rättsliga beslut som fattats av EU-institutionernas rättstjänster och även om skyldigheten att avslöja identiteten på medlemsstaternas delegationer till rådet. Vi har rätt att känna till vem som röstar i rådet och hur. Jag hoppas därför att ingen kommer att rösta emot punkt 3, eller punkt 9, där det begärs information om verksamheten i Coreper, Ständiga representanternas kommitté, och att de ska offentliggöra sammanträdeshandlingarna och inte gömma undan handlingar rörande internationell politik som diplomatiska dokument. Detta är en mycket viktig punkt!
Den andra punkten vi tar upp gäller parlamentet, vårt parlament, eftersom vi måste vara de första att offentliggöra vad vi gör. Vi italienska radikala ledamöter kallar det ”offentligt register över folkvalda företrädare”, med andra ord ett register där vi kan finna allt om parlamentsledamöternas verksamhet: vem som är närvarande, vem som är frånvarande, hur de röstar, och naturligtvis hur mycket de får i lön. Se dock upp, och jag säger det eftersom man även har begärt delad omröstning om punkt 5: det skulle vara ett misstag att tro att om vi låter en del av informationen vara konfidentiell - jag riktar mig till Charlotte Cederschiöld, eftersom jag vet att det är ett känsligt ämne för henne - så kommer vi verkligen bara att i högre grad utsätta oss för aggressiva och demagogiska angrepp på parlamentsledamöterna. Vi vet att vissa ledamöter har filmat andra parlamentsledamöter; de har börjat spionera på andra. Sättet att åtgärda detta består inte bara i att förhindra det, utan även att helt och hållet offentliggöra vårt arbete, och därigenom gäcka dem som tycker om att kika genom nyckelhål och öppna våra dörrar genom att sända ut parlamentsutskottens arbete, sammanträden och alla parlamentets förfaranden över Internet.
Den tredje punkten som jag skulle vilja ta upp gäller dokumentformat, eftersom PPE-DE-gruppen också har begärt delad omröstning om punkt 7 i denna fråga. I denna punkt begär vi att dokumenten ur teknisk synvinkel skapas med hjälp av ordbehandlingsprogram med öppen källkod, samt med effektiv flerspråkighet och teknik som också låter personer med funktionshinder få tillgång till uppgifter och handlingar. Jag hoppas att ingen i parlamentet är emot flerspråkig tillgång med hjälp av teknik som underlättar tillgången för personer med funktionshinder, eftersom detta är en väsentlig punkt för en del av EU:s medborgare.
Vi vet att kommissionen har föreslagit att våra regler ska ändras, och vi ska behandla detta i samband med Michael Cashmans betänkande, men detta betänkande är vårt första tillfälle att slå fast vissa referenspunkter för parlamentet. Jag hoppas att det inte blir bortkastat och att alla centrala frågor som jag har försökt ta upp i betänkandet inte kommer att ha varit förgäves.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka er för ett mycket välskrivet och intressant betänkande, och jag vill gratulera föredraganden. Detta är ett viktigt och uppskattat ämne, särskilt i tider av granskning av förordning (EG) nr 1049/2001, och även om man har i åtanke de ändringar som Lissabonfördraget - om det träder i kraft - kommer att skapa när det gäller dessa viktiga frågor.
Detta betänkande handlar i princip om genomförandet av förordning nr 1049/2001, och låt mig därför börja med att påminna om ett av de positiva elementen i genomförandet av förordningen eftersom, vilket framgår av kvantitativa uppgifter och som erkänns i parlamentets betänkande, har EU-institutionerna beviljat tillträde till ett större antal dokument samtidigt som man registrerar en minskning av antalet och andelen avslag.
Vi är intresserade av att fortsätta förstärka insyn och öppenhet. Helt naturligt går sig vissa av de rekommendationer som görs i betänkandet långt utöver tillämpningen av förordning nr 1049/2001 under 2006, och vissa har inte direkt med kommissionens verksamhet att göra, som vi just har hört.
I betänkandet tar man upp ett antal frågor om öppenhet och kommunikation med medborgare, och jag välkomnar särskilt detta som ett värdefullt inlägg till en allmän reflexion om insyn, kommunikation och uppsökande verksamhet.
Låt mig bara kort gå igenom några av de rekommendationer och principer som underbygger dem, eftersom de förtjänar omsorgsfull uppmärksamhet.
När det gäller Turcomålet kan jag försäkra er om att kommissionen beaktar detta utslag till fullo. Som det har sagts berör det huvudsakligen behovet av ökad öppenhet vid rådets lagstiftande sammanträden, men det är också tillämpligt i kommissionen och alla institutionerna, och kommissionen ser till att varje begäran om tillgång noggrant bedöms från fall till fall enligt de parametrar som EG-domstolen har fastställt.
För det andra kräver förslaget att fastställa gemensamma regler om administrativa förfaranden mer eftertanke, eftersom många av dessa förfaranden är mycket specifika till sin natur och unika, i vissa fall, för varje institution. Detta innebär att vi kommer att behöva lite mer tid för att se hur detta ska kunna genomföras.
Rekommendationen att slå samman förordning nr 1049/2001 med förordning (EEG, Euratom) nr 354/83 vid öppnandet av de historiska arkiven är mycket komplex av en särskild anledning, eftersom artikel 255 i EG-fördraget och förordning nr 1049/2001 inte gäller alla institutioner och organ. Detta kan också ändras, om och när Lissabonfördraget träder i kraft, eftersom rätten till tillgång till dokument då kommer att utvidgas till att omfatta alla institutioner och organ. Det är därför som det inte är så enkelt att slå ihop de två, för deras räckvidd skiljer sig åt.
När det gäller ombudsmannens kritiska anmärkning om kommissionens offentliga register skulle jag vilja försäkra er om att vi tar denna anmärkning på största allvar. Som ni vet har vi ett offentligt dokumentregister som har varit verksamt sedan juni 2002, och sedan dess har kommissionen också inrättat ett register för kommittéförfaranden och ett register över expertgrupper. Vi gör alltid vårt bästa för att modernisera våra interna IT-system.
Detta kommer tyvärr inte att hända över en natt, utan det måste vi arbeta vidare med. Vi beaktar alltid behovet att utöka det offentliga registrets räckvidd, och jag hoppas att även ni känner till mitt personliga engagemang för detta. Vi erkänner att vi fortfarande måste öka våra offentliga registers räckvidd, och vi bekräftar vårt engagemang för att utveckla offentliga register i den förstärkta öppenhetens intresse.
I resolutionen ställer ni frågor om dokumentförvaltning och en gemensam portal samt Trans-Jai-projektet. Kommissionen stöder idén att inrätta en gemensam portal för att underlätta medborgarnas tillgång till lagstiftningsdokument. Jag anser att detta skulle innebära en gemensam metod, och vi måste granska alla de praktiska konsekvenser det får för dokumentidentifiering och hänvisningar. Vi skulle vilja ha en portal som skulle innebära fullständig tillgång till offentliga dokument för varje institution, så vi är villiga att samarbeta med er när det gäller detta.
När det gäller Trans-Jai-projektet återkommer jag till det som jag sa i ett svar i oktober, att detta enligt planerna kommer att öppnas för allmänheten senast 2010.
Jag vill också kommentera frågan om utbyte av information mellan institutionerna. Jag förstår vad man menar där och vad ni är ute efter, men jag vill påminna er om att mellan våra institutioner har vi redan utarbetat en arbetsmetod för utbyte av konfidentiella uppgifter som kommissionen har, och detta regleras i en bilaga till ramavtalet. Vi bör också komma ihåg att frågan om att låta olika institutioner ta del av information inte hör samman med offentlig tillgång, och vi anser att dessa frågor bör behandlas enskilt, som man gör nu.
Detta betänkande och denna debatt är också ett värdefullt och uppskattat inlägg för en annan gång, då vi kan diskutera det i större omfattning. Jag är tacksam för parlamentets ansträngningar att behålla frågan om insyn och öppenhet högt upp på EU:s dagordning. Vi ska återkomma till många av dessa frågor inom en snar framtid, bland annat under det gemensamma mötet med utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och det tjeckiska parlamentet nästa vecka, där jag har nöjet att delta, och sedan kommer vi att ta upp den viktiga frågan om att se över förordning nr 1049/2001 om bara några veckor.
Jag tycker inte att diskussionen ska sluta här. Vi måste vara öppna när det gäller insynsvänlighet, och jag anser också att vi kan vara proaktiva utanför den formella lagstiftningens ramar, till exempel när det gäller förbättrade register, mer användarvänlighet och tillgång, aktiv spridning och snabbare offentliggörande av dokument. Något som jag själv gjorde förra året var att göra registret över min egen korrespondens direkt tillgängligt på Internet. Jag är säker på att ni alla har liknande idéer och exempel på vad som kan göras om vi bara lägger manken till. Så låt oss göra det.
Luis Herrero-Tejedor
Herr talman, herr Cappato! Ert betänkande är fullt av goda avsikter, och det bästa beviset för detta är att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor bedömde att det inte var nödvändigt med några ändringar.
Det var ni själv som införde 18 ändringsförslag i ert eget betänkande. Det är dessa ändringsförslag som har gett betänkandet en radikal anstrykning - för att uttrycka det i allmänna ordalag - och vilka gör mig högst tveksam.
Jag skulle vilja dela in ändringsförslagen - ändringsförslag som jag betonar att ni själv har lämnat in - i fyra olika kategorier, för ett betänkande som i början fick stöd av samtliga grupper. För det första är vissa förslag omöjliga. Ni föreslår vissa saker som är omöjliga. Till exempel har vissa av era förslag, herr Cappato, för närvarande inte någon rättslig grund: tills dess att Lissabonfördraget träder i kraft kommer det att vara omöjligt att harmonisera de olika institutionernas regler. Kommissionsledamot Margot Wallström har precis sagt något liknande. Ni efterlyser också att 2009 utnämns till europeiskt år för öppenhet och insyn, men det är för sent, det finns inte tillräckligt med tid. Vissa av era förslag är därför omöjliga.
För det andra är vissa av era förslag inte tillrådliga. Till exempel efterlyser ni insyn i de politiska gruppernas sammanträden. Detta skulle inte fungera. Det finns ett behov av slutenhet, eftersom slutenheten är en politisk tillgång. Om jag beslutar att inte instämma med mitt parti och vidhålla min opposition vill jag göra detta privat: det innebär inte brist på insyn. Det måste finnas insyn inom offentliga organ, men inte inom partierna, vars diskussioner måste få ske inom stängda dörrar. Jag kan därför inte hålla med er på denna punkt.
Vissa av era andra påståenden är inte korrekta. Till exempel hävdar ni att 90 procent av lagstiftningen antas genom kommittéförfarande. Det är en våldsam överdrift. Dessutom har kommittéförfarandet sina egna inbyggda mekanismer för insyn. Om vi inför fler mekanismer, mer byråkrati och fler kontroller kommer vi att gå emot vad vi vill åstadkomma: nämligen insyn, som är nära förknippad med enkelhet.
Till sist, och innan talmannen ger tecken att min tid håller på att löpa ut, vill jag säga att vissa av era förslag är onödiga. Till exempel förstår jag att det verkligen är fantastiskt och tilltalande för den allmänna opinionen att tala om insyn i ledamöternas verksamhet, så att man kan se om de närvarar vid plenarsammanträdena. Det kan redan kontrolleras, herr Cappato. Man kan även se om de närvarar i utskotten. Det finns protokoll för dessa sammanträden, till vilka alla medborgare har tillgång. Ledamöternas löner är också offentliga. Med andra ord är det fullkomligt möjligt för medborgarna att få tag på denna information.
Jag förstår därför att det är fantastiskt när det gäller den allmänna opinionen och att det ser bra ut att försvara insynen, men ni måste inse att insyn innebär att se till att saker och ting framträder som de verkligen är, och att vi, genom att bidra till att förvrida hur saker framstår, inte bidrar till bättre insyn. Tack för er generositet, herr talman.
Michael Cashman
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Tack, Marco, för ett mycket bra betänkande. Tyvärr måste jag hålla med andra personer i kammaren om att du har överskridit dina befogenheter - och jag vet varför.
Föregående talare sa att det är omöjligt. Om vi inte strävar efter det omöjliga, hur ska vi då någonsin kunna uppnå en förändring?
Men det råder ingen tvekan om att du har överskridit dina befogenheter. Vi ska inte tv- eller radiosända partigruppernas sammanträden. Att parlamentsledamöter lägger ut information om sina aktiviteter och resor på webbplatser eller genom parlamentets informationstjänst innebär inte att de är effektiva. Det innebär inte att de gör ett bra arbete.
Förordningen handlar om tillgång till alla handlingar som har innehafts, mottagits eller utarbetats av de tre institutionerna när de handlar i egenskap av lagstiftare. Det är vad vi måste återkomma till. Vi måste definiera vad ”egenskap av lagstiftare” är. Vi måste titta på hur förordningen har fungerat hittills, och vi måste förbättra den. Det är vad jag vill göra i samverkan med alla aktörer, och det gläder mig att få välkomna den svenska ministern Cecilia Malmström, som ursprungligen arbetade med detta. Vi vill alla göra framsteg med denna fråga om tillgång.
Varför? För att vi har förstått att många människor inser att det händer saker, framför allt i rådet, liksom du har beskrivit, där deras ministrar är inblandade, deras nationella ministrar, men hur de debatterar och röstar är hemligt. När detta hemliga element väl yppas och vi avslöjar hur medlemsstaternas ministrar faktiskt röstar så kommer dessa ministrar att hållas ansvariga i sina medlemsstater, och de nationella medborgarna kommer plötsligt att känna sig förbundna med allt europeiskt.
Du har alltså tyvärr överskridit dina befogenheter, Marco, framför allt med denna dröm som du har. Om du inte hade klargjort att du är en italiensk radikal så hade jag aldrig kunnat gissa det utifrån detta betänkande, men att du förväntar dig att politiska partier ska tv- eller radiosända sina interna debatter - det kommer inte att ske, och, som föregående talare sa, allt du gör är faktiskt att visa på en delning snarare än att underbygga det faktum att vi är här för att vi tror på ett Europa som är ansvarigt inför sina medborgare. Det är anledningen till att det kommer att bli svårt att utarbeta omröstningslistan. Jag håller med dig i mitt hjärta, men jag måste följa mitt huvud.
Alexander Alvaro
Herr talman, välkommen fru kommissionsledamot! I morgon ska vi rösta om betänkandet som har lagts fram av min kollega Marco Cappato om allmänhetens tillgång till handlingar. Michael Cashman, en mycket bra och väldigt kompetent kollega, har redan påpekat att det viktigaste är att ge allmänheten tillgång till de handlingar som diskuteras och beslutas om här.
Man skulle kunna anklaga Marco Cappato, som Luis Herrero-Tejedor och Michael Cashman har gjort, för att ha överskridit sina befogenheter. Det är säkerligen en tolkningsfråga, och i detta fall dessutom inte helt berättigat. Den principiella diskussionen om huruvida partigruppernas sammanträden ska sändas ut är säkert något som vi kan diskutera. Frågan är då om vi skulle ha rätt att hålla sådana sammanträden inom stängda dörrar på begäran av en majoritet av gruppens ledamöter, eftersom det helt klart finns känsliga frågor - vilket vi alla känner till från våra egna sammanträden - som behöver klargöras internt innan vi kan göra dem offentliga. Enligt mig är det normalt att tvätta smutstvätten hemmavid och inte ute på gatan.
Jag kan även tillägga att detta exempel visar att politiska partier - inte partigrupperna i detta fall - alltid är i viss mån intresserade av allmänheten när det passar dem. Annars skulle inte partikonferenserna sändas i så stor utsträckning. Intressant nog är det ingen som kritiserar att vissa politiska partiers konferenser, där debattens vågor kan gå höga, kan sändas i sin helhet.
Jag tycker därför att jag kan säga att Marco Cappato har gjort ett bra arbete, även om förslag till förbättringar kan väntas från andra grupper, vilket vi är vana vid. I vissa fall är de faktiskt så bra att de bör beaktas.
Jämfört med de andra två institutionerna kan parlamentet fortfarande betraktas som ledande när det gäller insyn, och därför skulle jag inte prioritera det, eftersom vi med tanke på både tillgången till handlingar och insynen i sammanträdena och parlamentsledamöternas verksamhet är öppnare än nationella parlament. Det innebär inte att det inte finns behov av förbättringar, inklusive när det gäller andra institutioner, särskilt rådet, som tyvärr inte är närvarande nu. Michael Cashman har just sagt att vi behöver känna till vem som har fattat vilket beslut och hur, i syfte att kunna fastställa ansvarighet för politiska handlingar.
Det är dock ännu viktigare att exempelvis ge tillgång till handlingar som upprättas inom ramen för kommittéförfarandet. Ett konkret exempel är förordningen om vätskor i handbagage, vars bilaga inte var tillgänglig för medborgarna och inte heller för parlamentsledamöterna. Det är inte utan goda skäl som kravet på insyn har införts i de flesta av EU:s medlemsstater, och skälet är att ge folk möjlighet att förstå den politiska verksamheten, att kunna fastställa ansvarighet och sedan kanske också fatta andra beslut i valen.
Tack så mycket för den extra tiden, herr talman. Lycka till, Marco. Jag kommer att stödja dig i omröstningen i morgon, och jag tror att vi kommer att föra det i hamn på ett tillfredsställande sätt.
Ryszard Czarnecki
Herr talman! Om Europeiska unionen ska finnas till för medborgarna och inte eurokraterna måste den utan tvekan bli mer öppen, vilket också gäller verksamheten i Europeiska unionens organ. Endast då kan unionen återvinna den trovärdighet som den tanklöst har kastat bort. Dess trovärdighet har exempelvis skadats genom försöken att tvinga igenom konstitutionsfördraget och genom bristen på nationella folkomröstningar. Det är skälet till att det är berättigat att kräva att alla rådets debatter, som avgör Europas framtid, ska vara tillgängliga för medborgarna i EU:s medlemsstater. Dessa debatter omfattar dock inte debatter i de politiska grupperna.
Det är också viktigt att parlamentet, rådet och Europeiska kommissionen antar samma principer för tillgång till handlingar, så att de inte förblir ensamma stjärnor på informations- och IT-himlen. Jag anser att betänkandet utgör ett viktigt steg i riktning mot insyn. Jag är dock av den fasta övertygelsen att man i betänkandet när det gäller vissa frågor går ett steg för långt. Till och med kamrat Lenin sa en gång att vi måste ta två steg framåt för att kunna ta det där steget tillbaka. Föredraganden skulle kunna hålla det i minnet.
Eva-Britt Svensson
för GUE/NGL-gruppen. - Herr talman! Föredragande Cappatos betänkande visar att det finns stora brister i tillgången till EU-handlingar. Jag stöder föredragandens förslag till förbättringar med anledning av årsrapporten. Jag stöder även de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram. Jag utgår också ifrån att parlamentet kommer att rösta för en verklig offentlighetsprincip i den kommande omröstningen om öppenhetsförordningen, Cashmans betänkande.
I årsrapporten vill jag särskilt framhålla att det är helt oacceptabelt att öppenheten inte är garanterad när det gäller delegerad lagstiftning, som omfattar 90 procent av de rättsligt bindande rättsakter som varje år antas av EU:s institutioner. Likaså måste ledamöternas deltagande i parlamentets arbete och ledamöternas alla ekonomiska förhållanden med anledning av uppdraget i parlamentet vara helt offentliga. Jag stöder förslaget om ett samlat offentligt register.
Till slut: Ökad öppenhet är inte ett populistiskt krav utan ett demokratiskt krav.
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Herr talman! Öppenhet är ett honnörsbegrepp i demokratin. I demokratiska länder väljer medborgarna styrande. Dessa tillsätter tjänstemän för att genomföra demokratiskt fattade beslut. Det vore då absurt om dessa valda företrädare och anställda tjänstemän skulle ha rätt att undanhålla sina uppdragsgivare information. Att så ändå sker har två förklaringar. Den första är arvet från ett fördemokratiskt samhälle som innebar att folket sågs som undersåtar till icke valda härskare. Undersåtarna fick inte snoka i härskarens angelägenheter. Den andra är att rikets säkerhet, hänsyn till medborgares integritet, affärshemligheter, marknadspåverkan och liknande kan kräva undantag från öppenheten.
Den första förklaringen är idag helt irrelevant. Överheten får inte i sin egenskap av överhet undanhålla information från folket. Den andra förklaringen är däremot solid och medför svåra avvägningar. Dessa legitima krav på avvägningar används tyvärr ofta av överheten för att bevara möjligheten till hemlighetsmakeri.
EU har inga stolta traditioner av öppenhet. I EU:s barndom och tidiga ungdom var nästan allt hemligt, t.o.m. kommissionens interna telefonkatalog. EU började som ett mandarinvälde och är det fortfarande, men viktiga steg har tagits. Uppförandekoden från 1993, accepterandet av Svenska Journalistförbundets krav 1998, förordningen 2001.
Det är med en viss stolthet som jag konstaterar att mitt eget land, Sverige, har den längsta historiska traditionen av lagstadgad öppenhet. Därför blev det så att den svenska staten medverkade i det s.k. Turco-målet och fick EG-domstolen att köra över rådet och förstainstansrätten i somras. Därmed togs ännu ett steg bort från mandarinväldet, men vägen är lång för att etablera demokratisk öppenhet i EU. Det finns mycket internt motstånd att krossa. Kollega Cappatos betänkande bör därför få kammarens fulla stöd - ännu ett steg i den långa marschen.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska bara tala i några sekunder, för att säga att jag instämmer i en stor del av Marco Cappatos betänkande. Det skulle vara förvånande om jag ansåg något annat, eftersom jag tror att jag är den ende italienske parlamentsledamoten som har försökt offentliggöra en närvarolista och antalet frågor som har tagits upp i parlamentet av den italienska delegationen. Detta har jag gjort år efter år i det lilla häftet där jag rapporterar om min parlamentariska verksamhet.
Jag skulle bli mer tillfreds om exempelvis den italienska pressen, som alltför ofta pekar finger åt oss, publicerade information som kanske inte är världsomvälvande i sig men ändå skulle tjäna till att illustrera den typ av verksamhet som en italiensk parlamentsledamot ägnar sig åt här. Än bättre skulle det vara om det kunde tjäna till att framhäva hur vår verksamhet, rätt utförd, är oberoende av de politiska sammanslutningar för vilka vi har blivit valda, i den mening att vi försöker tjäna hela systemet.
Jag välkomnar Marco Cappatos initiativ. Jag kommer att rösta för nästan allt som ingår i förslaget.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Europeiska unionen är grundad på principen om insyn, vilket anges i artiklarna 1 och 6 i EU-fördraget, liksom i artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
EU har från början förespråkat en beslutsprocess som är så öppen och nära medborgarna som möjligt. Europaparlamentet är genom sin själva natur det första att främja allmänhetens tillgång till beslutsprocessen, eftersom skiljaktiga åsikter om lagstiftningsarbetet och det övriga arbetet bidrar till att öka EU-medborgarnas förtroende för EU:s institutioner.
För närvarande är allmänhetens tillgång till EU-institutionernas handlingar förhållandevis god. Det är dock uppenbart att EU:s lagstiftning från 2001 om rätten till tillgång behöver uppdateras.
År 2006 bad parlamentet kommissionen att lämna in förslag till ändringar av förordningen, och föreslog flera rekommendationer:
Alla förberedande handlingar till rättsakter bör vara direkt tillgängliga för allmänheten.
Man bör upprätta en enda gemensam portal för förberedande handlingar.
Kommissionen tog hänsyn till dessa rekommendationer, som även inkluderades i ett nytt förslag till förordning 2008.
Under beslutsprocessen ställs de inblandade parterna inför olika uppfattningar, som ibland motsäger varandra. Förhandlingar leder till det mest godtagbara beslutet för alla inblandade. EU:s medborgare måste upplysas om den process som har lett fram till de antagna besluten, eftersom dessa beslut har direkt inverkan på deras liv.
Marianne Mikko
(ET) Mina damer och herrar! Demokrati grundas på insyn och öppenhet. Detta är särskilt viktigt nu när vi närmar oss Europaparlamentsvalet i juni.
En förenkling av webbmiljön skulle bidra till att öka valdeltagandet i Europaparlamentsvalet. Om vi förser medborgarna med fullkomligt begriplig information om företrädarnas verksamhet och Europaparlamentets verksamhet i allmänhet, kommer vi att kunna intressera unga och gamla för det vi gör. E-parlamentet är ett mycket välkommet initiativ.
På grundval av sökkriterierna bör all information om företrädarnas arbete vara tillgänglig för medborgarna. Jag håller med föredraganden om att enskilda utöver plenarförsamlingens verksamhet även bör få tillgång till utskottens och delegationernas arbete. Medborgarna måste kunna få en fullständig bild av vår verksamhet.
Jag stöder också tanken att inrätta ett gemensamt register för information och handlingar. Det är viktigt att medborgarna kan följa förfaranden som är av intresse för dem och komma åt alla handlingar från ett och samma ställe. Upprättandet av en gemensam portal kommer att ta tid, men vi bör gå i den riktningen. Det är vår väg nu och i framtiden. Jag stöder Marco Cappatos betänkande.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera min kollega Marco Cappato till hans betänkande. Det är viktigt att vi diskuterar det här i parlamentet.
När vi talar om ansvarsskyldighet och insyn måste vi börja med oss själva, och det innebär samtliga EU-institutioner. Jag håller med om mycket i detta betänkande. Jag har ett par invändningar. Vi måste till exempel se till att all information som vi tillhandahåller om ledamöternas verksamhet är heltäckande, annars kommer det att sluta med att vi vet priset på allt men värdet på intet. Med detta menar jag att arbetsbördan verkligen är mycket bred. Det rör sig inte bara om närvaro i utskott eller vid plenarsammanträden. All sådan information om ledamöters verksamhet skulle behöva omfatta all verksamhet. Annars skulle en del mycket värdefullt arbete som inte koncentreras till parlamentet kunna gå förlorat, eftersom det skulle vara osynligt.
Beträffande min kollega Luca Romagnolis kommentarer om att hans goda arbete inte uppmärksammades av medier vill jag säga att det bara är nyheter om man inte gör sitt arbete.
Avslutningsvis vill jag säga att kärnan i denna fråga är att det borde råda insyn när vi handlar i egenskap av lagstiftare. Jag håller med Michael Cashman om att alla medborgare borde veta hur deras ministrar röstar i rådet. Det är mycket viktigt. Annars spelar vi brigaden ”skyll på Bryssel” i händerna när något går snett på hemmaplan.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Min erfarenhet liknar antagligen miljoner andra EU-medborgares. Fru kommissionsledamot, jag kom till parlamentet 1999 med en hel del entusiasm, som inte var mindre än den entusiasm som ni fortfarande visar. Sedan gjorde jag det så många andra medborgare gör. Jag ville få veta någonting, och det var: hur fattas besluten? Vart går pengarna? Vem tar emot dem? Fler och fler väljare har kommit till mig och sagt: vi vet inte var vi har EU. Det var också min erfarenhet. Olyckligtvis upptäcker man sedan att det bakom många beslut finns en överlagd avsikt att dölja den oansvarighet som fortfarande förekommer inom institutionerna, inklusive en lagstiftande församling med otydlig uppgift. Jag kan endast uppmuntra er att hålla fast vid beslutet att gå längre än Marco Cappatos betänkande, och göra denna grundläggande information tillgänglig. Det skulle vara en bedrift, vilket jag säger efter tio år.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, fru Wallström, mina damer och herrar! Principen om insyn är en grundläggande princip för Europeiska unionen. Genom den stärks våra institutioners demokratiska karaktär och medborgarnas delaktighet i beslutsprocessen underlättas. På det sättet garanteras större legitimitet för offentliga myndigheter genom att göra dem mer effektiva och ansvariga inför befolkningen. Jag stöder principen att alla demokratiska institutioner ska vara skyldiga att se till att deras verksamhet, handlingar och beslut offentliggörs. Tillgång till handlingar är en grundläggande del av det solidariska samarbetet mellan EU:s institutioner.
I samband med undersökningen av CIA:s verksamhet i EU kritiserade jag kraftfullt rådet för att ha kränkt detta solidariska samarbete, på grund av att det införde fullständiga och partiella inskränkningar för tillgången till viktiga handlingar. Det är också skälet till att jag välkomnade EG-domstolens beslut i Turcomålet, där den drog slutsatsen att rådets rättstjänst i princip är skyldig att avslöja sina yttranden i ett lagstiftningsförfarande. Dessa yttranden skulle kunna vara avgörande för att förstå beslutsprocessens inriktning.
Jag instämmer i att revideringen av 2001 års förordning bör fortsätta, inte bara för att åtgärda de brister som sedan dess har upptäckts i den, utan även för att införliva senaste rättspraxis, särskilt domen i Turcomålet. Icke desto mindre måste vi klart respektera vår rättsliga grund. Vissa av föredragandens förslag går mycket längre än vad som är tillåtet enligt den rättsliga grunden, vilket redan har påpekats av Luis Herrero-Tejedor och Michael Cashman.
Vissa av reglerna för nationella parlament har exempelvis ingen rättslig grund. I domen i Turcomålet erkänner EG-domstolen själv att tillämpningen av förordningen måste ske med respekt för balansen mellan offentliggörandets risker och det allmänintresse som tjänas genom att göra handlingen tillgänglig. I vissa fall lägger Marco Cappato fram förslag som enligt mig hotar denna balans.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Jag skulle vilja betona att medan Marco Cappato i början hade brett stöd för sitt initiativ, har de 18 ändringar som infördes i ett senare skede lett till att detta stöd har gått förlorat.
Icke desto mindre stöder jag uppfattningen att allmänhetens tillgång till parlamentets, rådets och kommissionens handlingar är avgörande för att föra Europeiska unionen närmare dess medborgare. Jag skulle först av allt vilja betona behovet av att offentliggöra de viktigaste handlingarna som upprättas under kommittéförfarandet.
För det andra anser jag att det vore en bra idé att på Europaparlamentets webbplats, i delen för personliga profiler med detaljer om varje parlamentsledamots verksamhet, även offentliggöra de ändringsförslag som läggs fram av parlamentsledamöterna i deras utskott. Medborgarna behöver tydligt kunna se vilka ändringsförslag som lagts fram av ledamöterna under EU:s beslutsprocess, förutom betänkandena, resolutionerna och plenardebatterna.
För det tredje bör Europeiska rådet i egenskap av medlagstiftande institution vid sidan av parlamentet offentliggöra sina debatter precis som parlamentet offentliggör sina debatter. Rådet bör uppvisa öppenhet genom att offentliggöra sina debatter från och med nu, innan det genom Lissabonfördraget blir skyldigt att göra det.
Ewa Tomaszewska
(PL) Herr talman! I de medborgerliga rättigheterna ingår rätten till information om verksamheten för de folkvalda företrädare som innehar viktiga offentliga funktioner. Detta gäller särskilt i fråga om EU:s institutioner, inklusive rådet, vars handlingar är svårare att få tillgång till. Informationsprogrammen på Internet bör vara användarvänliga och på ett enkelt sätt vägleda den som är intresserad till handlingen som efterfrågas. Men trots att många människor idag har tillgång till Internet, så har inte alla det. Vi behöver tillgång till offentliggjorda dokument på biblioteken, och sammanfattningar som är mer tillgängliga för personer som inte har så stor läsvana. Vi bör dock överväga om man ska offentliggöra fullständiga referat från de politiska gruppernas diskussioner.
Charlotte Cederschiöld
Herr talman! Öppenhet! Öppenheten har verkligen genomgått en dramatisk förändring i EU - det tror jag kommissionären verkligen håller med om - sedan vi har fått tillämpningen av förordning 1049 och hemsidorna.
Jag vill också understryka att jag tycker att kommissionen och kommissionsledamoten under senare år har kommit med väldigt fina och bra bidrag i denna fråga. Från början var det inte så lätt, men jag tycker att samarbetet under de senare åren har varit väldigt bra, vilket ni ska ha en eloge för. Alla bara skäller ständigt över kommissionen, vilket jag inte tycker är riktigt rättvist i alla sammanhang.
Naturligtvis kan man inte ha det på det sättet att RIF-lagstiftning inte är öppen när det gäller motiveringarna. Det har ju Alexander Alvaro fullständigt rätt i. Det är ju omöjligt. Men att gå så långt att exempelvis en tjänsteman eller europaparlamentariker varje dag ska lämna en rapport om vad man har gjort varje dag är ganska orimligt. Till sist ägnar man halva dagen åt att skriva en rapport om vad man har gjort.
Jag vill avsluta med att säga att vi stöder Cappatos betänkande så länge det leder till en rättssäker, tydlig lagstiftning som inte är onödigt byråkratisk.
Bogusław Rogalski
(PL) Herr talman! Om vi förutsätter att demokratiska system enligt rättsstatsprincipen bör kunna utfärda bestämmelser som är tvingande för medborgarna, bör vi se till att det finns insyn och öppenhet i institutionernas verksamhet. I praktiken bör sammanträdena och debatterna i demokratiska lagstiftningsorgan, liksom deras omröstningar, så långt som möjligt vara öppna, och förslag till lagstiftning bör vara tillgängliga för allmänheten. Olyckligtvis fungerar rådet ofta på ett sådant sätt att det är svårt att koppla samman en handling med ett förfarande, vilket sedan gör det omöjligt för medborgarna att få tag på dessa handlingar.
Som vi vet spelar Internet en oerhört viktig roll i att ge medborgarna tillgång till EU-handlingar. Vi behöver därför en enda EU-portal som underlättar tillgången till handlingar, förfaranden och institutioner. Vi bör slå fast gemensamma regler för genomförandet av administrativa förfaranden, samt för framläggande, klassificering, registrering och spridning av handlingar. Vårt parlament måste föregå med gott exempel för de övriga institutionerna.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Jag noterade noggrant vad föredraganden sa. Det rör sig om två kategorier i detta sammanhang: tillgång till information om EU:s lagstiftningsarbete och tillgång till dokument utanför lagstiftningsområdet. I förhållande till det förstnämnda stöder jag det som kallas aktiv insyn, som syftar till informationsfrihet enligt normen, och en mycket begränsad användning av hemliga sammanträden och mötesdokument på rådsnivå. Jag anser att vi bör veta hur våra ministrar röstar, så att de kan hållas ansvariga och vi kan sätta stopp för den kultur av ”skyll på Bryssel” som råder i de nationella parlamenten. Jag förespråkar också enkel tillgång till uppgifter om parlamentsledamöternas närvaro och röstning på alla nivåer i det parlamentariska arbetet.
Vi är utvalda av medborgarna för att utföra ett arbete, och vi har rätt att hållas ansvariga inför dem. Att å andra sidan föreslå att alla politiska grupper och partisammanträden ska vara öppna för allmänhetens insyn är klart nonsens och ett sätt att undergräva en dagordning. Jag är inte rädd för insyn. Vi gör ett hedervärt arbete här som politiker, och vi måste stå upp för vårt yrkes värdighet.
Carlo Fatuzzo
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är fullkomligt övertygad om att Marco Cappato i sitt betänkande försiktigt har undvikit att trampa de offentliga tjänstemän på tårna som är bekymrade över sin integritet och behovet att hålla vissa saker hemliga. Detta är säkerligen ett mycket starkt skäl till att godkänna betänkandet, men jag skulle också vilja vederlägga oron som vissa av oss hyser, vilka är rädda för att vår rätt till handlingsfrihet och integritet blir kränkt.
Låt oss titta på vad som händer när vi vänder på det hela och den offentlige tjänstemannen vill få reda på vad medborgarna gör. Vi får inte ha några hemligheter: i vissa av medlemsstaterna uppsnappas till och med telefonsamtal mellan man och hustru, mellan föräldrar och barn och så vidare. Vi bör absolut inte vara rädda för att medborgarna får reda på exakt hur lagarna utarbetas och besluten fattas i kommissionen eller i rådet, och det gäller också parlamentets lagstiftningsbeslut. Jag välkomnar detta initiativ.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Tydlighet och insyn bör utgöra grunden för EU-institutionernas verksamhet. Endast om vi uppnår en lämplig insynsnivå kommer vår verksamhet att bli begriplig för medborgarna och därför komma dem närmare. Den institutionella krisen i unionen visar tydligt följderna av att välja fel strategi i denna fråga. Enligt min åsikt var det precis denna avfärdande inställning gentemot EU:s medborgare som ledde till att de institutionella reformerna slutade i fiasko och att man misslyckades med att ratificera Lissabonfördraget i Frankrike, Nederländerna och Irland.
Vi bör därför dra rätt slutsatser och vara medvetna om att den samhälleliga acceptansen av Europeiska unionens verksamhet bör vara vår grundläggande prioritering. I syfte att uppnå denna acceptans bör medborgarna vara medvetna om vad vi gör, hur vi fungerar och i sista hand vilka beslut vi fattar. Vi behöver en tydlig, övergripande och läsvänlig källa till information om samtliga EU-institutioners verksamhet. Europaparlamentets plats är helt i klart i bräschen för denna förändring, eftersom det är den institution som är närmast EU:s medborgare. Vi bör komma ihåg att unionen upprättades för just dessa medborgare.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Tack för denna debatt och diskussion. Den är enligt min uppfattning svår att sammanfatta, men om jag skulle göra det så skulle jag upprepa vad några av er har sagt om att detta är en grundläggande del av en demokrati.
Jag föredrar att se det utifrån medborgarnas synvinkel: medborgarnas rätt att veta vad som händer och rätt till tillgång till information och handlingar och rätten att sedan kunna göra ett informerat val. Det här året kommer att vara av avgörande betydelse, eftersom Europas medborgare kommer att rösta den 7 juni. Det är naturligtvis högst relevant att de har tillgång till information.
Vi bär fortfarande en börda av historiska skillnader i kultur och åsikter om vad som bör offentliggöras och inte. Enligt min uppfattning brottas vi fortfarande med detta i vissa fall. Jag kommer från ett land där öppenhetsprincipen och tillgång till handlingar har en mycket lång tradition, medan fallet har varit det motsatta i andra medlemsstater: informationen är i första hand hemlig, och bara de saker som man beslutar inte ska vara hemliga bör offentliggöras. Detta måste vi också fortsättningsvis försöka ta itu med och hantera. Enligt min uppfattning framgår också alla kopplingar och inbördes kopplingar mellan alla dessa frågor i betänkandet, och vi måste betrakta det utifrån en politisk synvinkel.
Det förträffliga med Lissabonfördraget är att det faktiskt skulle utvidga rätten till information och tillgång till handlingar och förhoppningsvis bidra till att vi slutar att skylla på varandra, eftersom det också skulle ge oss en chans att följa vad som sker i Europeiska rådet. Michael Cashman med flera har nämnt detta, och jag anser att det är mycket viktigt för oss alla.
Jag hoppas att ni vet att ni kan räkna med att jag ska fortsätta att dagligen sträva efter att se till att kommissionen förbättrar tillgången till sina dokument. Vi kan se på vad vi gör i kommittéerna, vi kan förbättra vad vi gör i fråga om register och i fråga om ett antal punkter som Marco Cappato har tagit upp och som är givande för oss. Jag anser att ni bör fortsätta att pressa kommissionen, men ni har också visat att det även gäller parlamentet. Ni kan också förbättra öppenheten och insynen och bidra till dessa. Detta utgör verkligen en del av en starkare demokrati i Europa. Vi kommer att få chansen att arbeta med detta under förberedelserna inför valet till Europaparlamentet. Det kommer att bli ett av de ultimata testen för oss alla.
Tack så mycket för denna diskussion. Vi kommer att återkomma till den mycket snart, när vi diskuterar förordning (EG) nr 1049/2001.
Marco Cappato
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill varmt tacka kommissionsledamoten. Jag nämnde inte detta tidigare, men i betänkandet erkänner man att det har skett en förbättring av den effektiva tillgången, av positiva svar på ansökningar om tillgång till handlingar. Det som jag har försökt att framhålla är behovet att ändra inställning, skulle man kunna säga, till ett paradigm där information redan utarbetats för att vara offentlig i det ögonblick som den framställs.
Fru Cederschiöld! Jag uppmanar inte till mer pappersarbete på grund av behovet att avslöja och offentliggöra allt, utan till ett system som redan inrättats för att se till att vi inte bara har tillgång till en handling när vi ber om den, utan att vi även har tillgång till uppgifter vid den tidpunkt som de framställs, medan vi naturligtvis ska respektera konfidentialiteten när det gäller politiska grupper och politiska gruppmöten. Detta är även riktat till Avril Doyle och Luis Herrero, som har gått sin väg.
Jag talar om mer och lättare tillgänglighet till uppgifter här. Detta innebär naturligtvis inte att grupperna inte längre kan hålla möten bakom stängda dörrar. Jag talar inte om en absolut och ideologisk skyldighet som gäller för ett möte, utan om att se till att infrastrukturen finns där, om vi vill ha den. Jag anser inte att det som Luis Herrero sa stämmer, att uppgifter om närvaro, omröstningar och så vidare sparas fullständigt och är fullständigt tillgängliga. Detta är inte sant. Protokollen finns tillgängliga för enskilda utskott, och uppgifterna kan bara sammanställas genom att göra en undersökning möte för möte.
Jag personligen har direkt drabbats av detta. En italiensk dagstidning publicerade en jätterubrik som sa att jag var mer frånvarande än någon annan, helt enkelt eftersom jag började i mitten av mandatperioden, och de grundade sina beräkningar på de få månaderna efter jag hade anslutit mig, och jämförde dem med närvaron för de tidigare tre åren. Detta är ett exempel för att visa att vi själva måste göra uppgifterna tillgängliga för att möjliggöra maximal öppenhet, för att förebygga manipulering och missbruk av dessa uppgifter.
Jag är väl medveten om att värdet på en parlamentsledamots arbete inte bara ligger i närvaro och frånvaro, men jag kan inte förstå varför vi själva ska halvt dölja dessa uppgifter, genom att öppna dörren till den värsta och mest demagogiska typen av manipulering. Jag hoppas därför att när det gäller dessa aspekter och aspekterna på funktionshindrades tillgång till uppgifter - jag kan inte föreställa mig varför gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har bett om en särskild omröstning om detta - jag hoppas verkligen att vi inte får några överraskningar i sista minuten, eftersom jag anser att detta är av grundläggande vikt för alla. Herr talman! Tack för er förståelse.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 14 januari 2009 kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
John Attard-Montalto  
skriftlig. - (EN) I fråga om den sistnämnda så är detta inte fallet med alla ledamöter av kommissionen, och det är beklagligt att vi i nuläget inte kan offentliggöra uppgifter som är knutna till andra medel som mottagits. Det råder dock en allmän missuppfattning om våra intäkter.
För det första har alla ledamöter av Europaparlamentet hittills fått samma lön som ledamöterna i deras nationella parlament. Detta innebär att den maltesiska delegationen i Europaparlamentet får ett arvode som är identiskt med det som parlamentsledamöter får för att vara anställda och verka vid parlamentet både i Bryssel och Malta.
Det skulle kanske vara en bra idé om ledamöter av kommissionen och parlamentet skulle vara tvungna att fylla i granskade ekonomiska redovisningar av alla erhållna intäkter. Dessa redovisningar borde vara tillgängliga för allmänheten. Enligt min uppfattning skulle detta förslag kunna utgöra en balans mellan de två betydelsefulla frågorna om dataskydd och insyn.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Jag instämmer i många av de frågor som tagits upp i detta betänkande, som vi ska rösta om på torsdag. I framtiden måste rådet se till att alla dess debatter, handlingar och uppgifter är öppna för allmänhetens insyn.
Jag stöder också förslaget i betänkandet att det bör finnas mer uppgifter på parlamentets webbplats om ledamöternas verksamhet och närvaro.
