
Helmer
Herr talman! Angående en ordningsfråga. Jag tror att den allra första ordningsfråga som någonsin togs upp i det direktvalda parlamentet år 1979 kom från pastor Ian Paisley och han påpekade att den brittiska flaggan hängde upp och ned. Tjugoett år senare måste jag meddela att i går kväll hängde det sexton flaggor på förgården framför tornbyggnaden, där motorcyklisterna samlades. Femton av flaggorna hängde rätt men den brittiska flaggan hängde upp och ned. Att hänga den brittiska flaggan upp och ned är en internationellt erkänd nödsignal och att hänga den upp och ned när det inte är fråga om någon nödsituation är en allvarlig förolämpning mot flaggan, den brittiska befolkningen och den brittiska nationen.
Jag kontaktade parlamentets talman i den här frågan och hon skrev till mig och försäkrade att det hela skulle rättas till och att den brittiska flaggan skulle hängas med rätt sida upp. Allra först skulle jag nu vilja uppmana er att se till att flaggan hänger rätt och även att vidta åtgärder för att se till att den alltid placeras rätt i framtiden.

Talmannen
Jag försäkrar er, kära kollega, att alla åtgärder kommer att vidtas för att er flagga skall återfå hela sin glans.

Chichester
Herr talman! Jag har nyheter för Helmer som borde vara uppmuntrande för honom. Han borde vara tacksam över att vi ser vår flagga hänga där över huvud taget. Jag har hört att det är den mest populära flaggan att stjäla här.

Goebbels
Herr talman! Förra året röstade en majoritet av ledamöterna i denna kammare för att vi skulle ha sammanträden fredag förmiddag. Emellertid har ett antal kolleger den senaste tiden här i Strasbourg försökt hindra andra ledamöter att arbeta under fredagens sammanträden: jag vänder mig emot denna attityd som inte alls är demokratisk, särskilt som de ledamöter som inte ville att kollegerna skulle arbeta ändå passerade kassan för att inkassera sin per diem.
Dessutom skulle jag vilja säga följande: Vi har just fattat ett annat beslut och från och med nästa år kommer vi inte att ha några sammanträden på fredag förmiddag. Ändå fick jag per e-post en not från en nederländsk ledamot där det på engelska stod, jag citerar:
"Om dessa ändringsförslag", det vill säga inga sammanträden på fredagar, "antas och i enlighet med de nuvarande reglerna kommer ledamöter som inte kan resa tillbaka till sitt hemland på torsdag kväll fortfarande att kunna underteckna närvarolistan på fredagen".
(Applåder)
(FR) Herr talman! Jag tycker det är skandalöst att man ändå uppmanar ledamöterna här att stanna kvar fredag förmiddag för att underteckna närvarolistan och inkassera ersättning utan att arbeta, och jag hoppas att parlamentet vågar ändra de gällande reglerna.
(Applåder)

Talmannen
Kära kollega! Jag ber er att inte starta debatten på nytt utan skona mig, eftersom jag själv är en utrotningshotad varelse i min egenskap av talman för sammanträdet fredag förmiddag i Strasbourg.

Zimmerling
Herr talman! Jag vill än en gång nämna det fax som ledamot von Hulten ställde till allas förfogande inför omröstningen och som handlar om frågan om huruvida vi i fortsättningen skall ha sammanträden på fredagar. Det handlar inte bara om deltagandet på plenarsammanträdena utan även om att det finns andra uppgifter som skall uträttas. Dessa uppgifter är vi nu tvungna att uträtta hemma. Men för arbetet där hemma utgår inget närvaroarvode. Eftersom ett sådant utlovas i kollegan van Hultens skrivelse, kommer jag nästa år att ställa anspråk på uteblivet närvaroarvode till kollegan van Hulten.
(Applåder)
Jag uppmanar alla kolleger att göra det samma. Det är bäst att kollegan van Hulten börjar spara!
(Applåder)

Mombaur
Herr talman! Parlamentet har fattat ett klokt beslut angående fredagarna. Jag föreslår att de ansvariga organen går i god för att transporttjänsten kommer att fungera även om inga sammanträden hålls på fredagar, för det kommer att vara flera ledamöter som ändå utnyttjar hela torsdagen och som vill ha möjlighet att på fredagen ta sig till sina fortskaffningsmedel.

Talmannen
Vi noterar ert förslag.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Berger
Herr talman! Jag vill påpeka att det föreligger en motsättning mellan protokollet och listan över omröstningar med namnupprop. Vi röstade i går om resolutionen om toppmötet i Feira, och flera av kollegerna kan säkert erinra sig att ledamöterna i Haider-partiet från Österrike röstade ja till två ändringsförslag som var mycket kritiska mot Österrike - något som många i parlamentet gjorde sig lustiga över - och begärde ordet strax därpå och sade att de hade gjort fel och bad att deras röster skulle registreras som nej-röster. Denna ändring, det vill säga att de röstade nej, är riktigt återgivet i protokollet, men dessa ledamöter finns över huvud taget inte med på listan över omröstningen med namnupprop om ändringsförslag 4, tydligen på grund av inblandning från partiets högkvarter. Jag vill därför be att listorna över omröstningar med namnupprop rättas till, så att de överensstämmer med de händelser som vi alla har bevittnat. Protokollet är såtillvida korrekt. Det bör även klargöras hur många rättelser av rättelserna som vi ledamöter kan lämna in.

Talmannen
Vi noterar ert uttalande, fru Berger.

Van Orden
Herr talman! Under debatten om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken skedde en omröstning med namnupprop om ändringsförslag 36. I gårdagens protokoll hänvisas dock till fel punkt och omröstningen återspeglar alltså inte det som egentligen ägde rum här i kammaren. Jag har inte haft möjlighet att i detalj granska omröstningslistan, men det finns ett misstag som jag redan upptäckt. Det skulle jag vilja göra er uppmärksam på.

Talmannen
Tack för att ni fäste vår uppmärksamhet på denna punkt. Vi skall kontrollera och ändra om det behövs.
(Protokollet justerades.)

OMRÖSTNING
- Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) 974/98 om införande av euron (KOM(2000) 346 - C5-0291/2000 - 2000/0137(CNS)) (Utskottet för ekonomi och valutafrågor)

(Parlamentet godkände kommissionens förslag.) - Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) 1103/97 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (KOM(2000) 346 - C5-0292/2000 - 2000/0134(CNS)) (Utskottet för ekonomi och valutafrågor)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Betänkande (A5-0137/2000) av Casaca för Budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) 3508/1992 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen (KOM(1999) 517 - C5-0317/1999 - 1999/0207(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0140/2000) av Ripoll y Martínez de Bedoya för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens årsredovisning för Sammanhållningsfonden 1998 (KOM(1999) 483 - C5-0326/1999 - 1999/2212(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0566/2000) om stödåtgärder för nötter och johannesbröd
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar- Betänkande (A5-0140/2000) av Ripoll y Martinez de Bedoya
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag har med rätta blivit ombedd att avge en röstförklaring, eftersom jag av misstag röstade "nej" till Bedoyas betänkande fastän jag ville rösta "ja". Jag skall därför använda den tid jag har till mitt förfogande för detta klargörande.
Det är klart att jag röstade "ja" till detta betänkande. Hur kan man annat än skriva under på att Sammanhållningsfonden skall användas till Spanien, Portugal, Grekland och Irland? Jag vill likväl fästa kammarens uppmärksamhet på det faktum att det vore bra att ge detta stöd upp till 100 procent av medelvärdet av bruttonationalinkomsten, annars kan jag se framför mig hur finans- och budgetministrarna i dessa länder allt eftersom man är på väg mot 100 procent säger: "Nu stannar vi, annars tappar vi stödet från Europeiska unionen!"
Betänkande (A5-0137/2000) av Casaca

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade "nej" till Casacas betänkande, inte för att jag inte är för att man utövar kontroll över hur Europeiska unionens pengar används, utan för att jag anser att det bör vara dags att börja ändra systemet för stöd till jordbruket. Vi har alla sett att det finns för många läckor, för stort spill från Europeiska unionens jordbruksskuta. Jag tror att vi måste byta tillvägagångssätt helt om vi vill gynna jordbruksprodukterna och jordbrukarna i deras verksamhet.
Jag föreslår att man, i stället för att ge jordbrukarna ekonomiskt stöd, tillerkänner dem en sänkning av skatteutgifterna och kostnaderna för sociala avgifter och pensionsavsättningar i deras rörelser, kostnader som staterna och i andra hand Europeiska unionen tar på sig.

Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam diskussion om följande punkter:
betänkande (A5-0147/2000) av Sousa Pinto för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om komplettering av förordning (EEG) nr 302/93 om upprättande av ett europeiskt centrum för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) (KOM(1999) 430 - C5-0304/1999 - 1999/0187(CNS))
betänkande (A5-0157/2000) av Turco för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om att ingå ett avtal mellan Europeiska gemenskapen och Konungariket Norge om Norges deltagande i arbetet vid Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (KOM(1999) 496 - C5-0054/2000 - 1999/0203(CNS)).

Sousa Pinto
Herr talman, kära kolleger, genom förordning 302/93, vars förändring är föremål för detta betänkande, upprättas och regleras verksamheten i Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk. Från 1993 har detta centrum på ett avgörande sätt bidragit till en bättre kännedom om de vitt skilda aspekterna angående narkotikafenomenet i Europeiska unionen.
Då vi närmar oss utvidgningen av unionen har kommissionen helt riktigt ansett att centrumet har en roll att fylla tillsammans med kandidatländerna inom ramen för föranslutningsstrategin. Det handlar alltså om att förbereda integrationen för dessa länder i centrumets verksamhet, främst genom att skapa förutsättningar för att fastställa de strukturella förbindelserna med Reitox-nätverket, som centraliserar och hanterar de statistiska uppgifterna som medlemsstaterna lämnar på detta område.
På ett konkret plan försöker man lägga över det direkta genomförandet av de Phare-finansierade projekten på centrumet när det gäller systemen för narkotikainformation. Vi måste erkänna att innehållet i detta betänkande, vars syfte är att uttrycka Europaparlamentets åsikt, går längre än kommissionens förslag. Sanningen är att sedan 1993, då centrumet inrättades, har det aldrig funnits tillfälle att se över bestämmelserna för dess verksamhet genom en bedömning av dess arbete med dess instrument och det uppdrag det har fått. Det har heller aldrig funnits tillfälle att göra eventuella justeringar. Nu har det kommit nya uppgifter, dels genom erfarenheterna av verksamheten, dels genom den så kallade "utvärderingsrapporten" som gavs ut i mars i år, dels genom själva unionens och dess lagstiftnings utveckling samt de utmaningar unionen har att möta.
Betänkandet som nu lagts fram utgår från principen om att parlamentet inte kan bortse från denna verklighet när vi nu får ett unikt tillfälle att inta en ståndpunkt. Om alltså å ena sidan de i betänkandet framlagda ändringsförslagen till förordningen går längre än den strikta gränsen för de ändringsförslag som är nödvändiga för en förändring av centrumet utifrån utvidgningens krav, är de å andra sidan absolut nödvändiga för att centrumet på ett tillfredsställande sätt skall kunna utföra sitt uppdrag, även inom unionens nuvarande ram.
I denna anda anser utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att det är nödvändigt att centrumet ges ett uppdrag att utvärdera medlemsstaternas verksamhet, liksom unionens, när det gäller frågorna om narkotika och narkotikaberoende. Det handlar inte om att bevilja ett specialiserat centrum politiska utvärderingsrättigheter som inte är förenliga med dess karaktär. Det handlar om att ge bättre och mer kvalificerade instrument för de politiska besluten. Politiska beslut som fattas i ett annat behörigt organ. Det handlar också om att ge allmänheten noggrann och objektiv information som kan ge tydliga förklaringar av ett så socialt känsligt område. I själva verket skall inte centrumet fungera bara som en postlåda dit medlemsstaterna skickar de uppgifter som beskriver den nationella verkligheten, vilka inte alltid är så bra genomförda och inte heller kommer i tid.
Medlemsstaterna måste hålla tiderna i samarbetet med centrumet. Det har i uppgift att sammanställa informationen och behandla den på ett adekvat statistiskt sätt, och använda sig av de jämförande möjligheterna i uppgifterna. Men det skall också analysera de uppgifter det får genom de egna experternas erfarenheter och tekniska kunskaper. På detta sätt kan de olika medlemsstaternas erfarenheter i kampen mot narkotikan vara ömsesidigt fördelaktiga och de politiskt ansvariga får tillgång till ett värdefullt instrument med tekniskt innehåll inför sina beslut. Enligt vår mening måste vi helt enkelt använda oss av detta europeiska centrum. Komplexiteten i frågorna om narkotika och narkotikaberoende kräver mer än någonsin en utvärdering av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk och av dess behörighet.

Turco
. (IT) Herr talman! I artikel 13 i förordningen om att inrätta Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk behandlas möjligheten för tredje land som delar gemenskapens och dess medlemsstaters intressen att delta i centrumets verksamhet. Till följd av att Norge har ansökt om att få deltaga har kommissionen underställt Europaparlamentet ett förslag till avtal mellan centrumet och Norge, varigenom detta land får tillstånd att deltaga i Reitox-nätverket och vara representerat i centrumets styrelse och i den vetenskapliga kommittén.
I detta ärende har utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor enhälligt antagit 8 ändringsförslag som innebär en positiv hållning, men på vissa villkor: vårt yttrande har främst betingats av den utvärderingsrapport om centrumet som utskottet självt har beställt av en fristående extern konsultfirma.
Av denna externa utvärdering framgår det att det finns dålig samordning och dålig kommunikation mellan centrumets olika avdelningar liksom överdriven centralisering av besluten. Reitox-nätverket är inget riktigt nätverk och de nationella kontaktpunkterna är underutnyttjade när de i stället skulle kunna bidra mycket mer till centrumets arbete. Den vetenskapliga kommitténs roll är fortfarande oklar och dess arbete tycks inte vara centralt för programmet. Styrelsen är inte effektiv när det gäller att uppnå sina mål, dess dagordning är dåligt planerad, dess möten medger inga riktiga strategiska diskussioner. Det saknas vidare en strategi för att sprida det material som produceras och därför offentliggörs och sprids bara en liten del av det material som centrumet framställer. Vad gäller uppläggningen av arbetet, är den samordning av ledningen som åligger direktören och avdelningscheferna otillräcklig. De administrativa rutinerna är tungrodda och olämpliga för en så liten organisation, med tydliga problem inom administration, ledning, planering, utvärdering, utveckling, rekryteringsförmåga och utbildning. Slutligen borde dagens budget göras om så att man kan se verksamhetens verkliga kostnader och en alltför stor del av personalen och medlen används för rent administrativa uppgifter hos centrumet.
Detta är den bedömning en extern, oberoende konsultfirma som fått uppdraget av Europeiska kommissionen gör och mot bakgrund av vilken vi i dag skall bestämma om Norge skall få delta i arbetet eller inte, ett arbete som inte alls överensstämmer med uppdraget och de verkliga befogenheterna att handla. När detta är sagt ansåg vårt utskott enhälligt att förslaget till avtal mellan Norge och centrumet innebär ett tillfälle. Tillsammans med förslaget till förordning från rådet som syftar till att anpassa centrumets arbetsordning till ett eventuellt deltagande i verksamheten från kandidatländernas sida, kan detta avtal ge oss tillfälle att slå fast nödvändigheten av att genomföra en genomgripande översyn av centrumets arbetsordning för att tillse att det blir effektivt och tillförlitligt.
Jag förväntar mig ett konkret svar från kommissionen om de ändringsförslag som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har antagit.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja gratulera föredragandena för deras bidrag som innebär ännu ett steg i vår kamp mot det gissel som narkotikafrågan utgör. För oss är narkotikan utan tvivel något som ont som måste bekämpas, dels genom att bekämpa handeln, dels genom att stärka effektiviteten i den förebyggande, den behandlande verksamheten samt återgången till samhället.
Enligt vad betänkandet om utvärderingen av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk tar upp, har detta gett ett enormt bidrag till den europeiska narkotikapolitiken med tanke på att det har fyllt de informations- och kunskapsluckor som tidigare fanns. I betänkandet drar man också slutsatsen att centrumet har genomfört ett imponerande antal aktiviteter sedan dess start, vilka innebär ett mervärde i den europeiska narkotikabekämpningen.
Det enkla faktumet att detta centrum existerar har medfört att narkotikaproblemet finns kvar på den politiska dagordningen och har gett Europeiska unionen och dess medlemsstater en större synlighet och trovärdighet i den internationella narkotikadiskussionen. Arbetet som gjorts angående syntetiska droger har framhävts genom sin effektivitet och läglighet. I dag begränsas inte narkotikakonsumtionen till de gamla produkterna utan vi bevittnar oroligt hur nya marknader dyker upp nya marknader med syntetiska produkter, med enklare och billigare framställningsmetoder, vilket skapar större vinster för dem som bedriver handeln och fler negativa hälsoeffekter för dem som använder drogerna.
Centrumet bedriver sin verksamhet på informationsområdet inom ramen för den gällande förordningen. Den information som har framställts syftar till att stödja gemenskapen och medlemsstaterna och innehåller en allmän syn på situationen för narkotikaproblemet, för att inom dess respektive behörighetsområden kunna vidta åtgärder eller inleda verksamhet. Centrumets viktiga roll som stödinstrument i beslutsprocessen understryks därmed.
I själva betänkandet har man dock pekat på vissa problem i verksamheten och förseningar i upprättandet av vissa viktiga strukturer för centrumets verksamhet. I det förespråkas därför att man skall göra detta instrument effektivare, en utvärdering och förbättring i stället för ett samarbete för att sprida verksamheten, vilket kan svika dess viktigaste mål. Av detta skäl håller PPE med huvuddelen i de två betänkandena som vi i dag behandlar, och vi kommer att rösta för dem. PPE kommer dock att i omröstningen uttrycka sin oenighet med förslag som, enligt vår mening, inte bidrar till de mål jag har tagit upp. Utvidgningen av Europeiska unionen till nya länder är viktigt för unionen, det kommer att föra in länder i unionen med mycket olika politisk kultur och som i många fall har unga författningar och strukturer som inte är helt konsoliderade. Före dessa länder och för de bland dem som slåss för att få stopp på narkotikagisslet är centrumets verksamhet helt nödvändig.
Unionens föranslutningsstrategi innehåller möjligheten för kandidatländerna att delta i arbetet vid vissa byråer - som exempelvis i fallet med detta centrum - redan innan de blir faktiska medlemmar av Europeiska unionen. Vi välkomnar att Norge har kommit med i centrumet efter att de begärt det, främst med tanke på de mycket täta kulturella, handelsmässiga och sociala band som historiskt sett förbinder Europeiska unionen och Norge.

Ghilardotti
Herr talman! Det betänkande Turco har lagt fram, i vilket man rekommenderar att förslaget till avtal mellan unionen och Konungariket Norge om Norges deltagande i Europeiska centrumets för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk arbete antas, diskuterades länge och antogs till slut enhälligt av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. De ändringsförslag som utskottet, i samförstånd med föredraganden, har lagt och som framgår av lagstiftningsförslaget, syftar till att ta till vara tillfället med detta avtal med Norge för att ge centrumets arbete en ny start. Utskottet har särskilt tagit hänsyn till centrumets årsrapport för 1999 och de svårigheter denna påvisar, liksom till resultaten från den interinstitutionella narkotikakonferens som avhölls i Bryssel i slutet av februari. På dessa olika håll har det framkommit att somliga begränsningar för den verksamhet centrumet hittills bedrivit, vilka också återspeglas negativt i unionens arbete på detta område, beror på att de uppgifter som samlas in från de olika nationella kontaktpunkter centrumet har är så heterogena att det är svårt att av dessa dra slutsatser som kan användas för förebyggande åtgärder, begränsning av skadeverkningar och kamp mot smugglingen.
De olika ändringsförslagen, också de som gäller centrumets styrelse, syftar alltså till att tillse att detta kan förse sig med effektiva metoder för insamling av uppgifter, tolka dem i ljuset av enhetliga kriterier som kan ge användbara indikationer om hur effektiv narkotikapolitiken i de olika länderna är. Många ledamöter i utskottet tyckte faktiskt att man både i centrumets årsrapporter och i dem som parlamentet självt framlägger och antar lägger för liten vikt vid granskningar av de resultat man uppnått i de olika länderna med olika slags politik mot narkotikans utbredning. Unionen måste kunna besluta sig för en egen politik och egna rekommendationer till medlemsländernas regeringar med hjälp av en utvärdering som inte är ytlig, eller överdrivet moraliserande som de ofta är, av de olika strategier som har förverkligats i de olika länderna, särskilt vad gäller förebyggande åtgärder, begränsning av skadeverkningarna och konsumenternas säkerhet med tanke på att nya syntetiska droger hela tiden kommer fram.
Vi tror att avtalet om Norges medverkan i centrumets arbete, som vi hoppas förebådar andra initiativ till utvidgning, är ett viktigt tillfälle att nylansera detta tekniska-vetenskapliga instruments verksamhet. Centrumet måste bli en allt mer betydelsefull referenspunkt vad gäller att bygga upp en europeisk politik för kamp mot langning och utbredningen av droger som är skadliga för våra länders medborgares hälsa.

Beysen
Herr talman! Efter det att vi tidigare denna vecka fört en emotionell debatt om tobak bör vi nu ta de nödvändiga stegen för att genomföra narkotikapolitiken i unionen på ett mer adekvat sätt. Uppmärksamheten för kampen mot narkotikan måste få absolut prioritet. Förra veckan konfronterades jag i min omedelbara närhet med konstaterandet att av de ungdomar som kontrollerades under veckoslutet använder en av tre narkotika. Förfärande!
Politiskt ansvariga på alla nivåer bör därför agera på ett mycket mer alert sätt. Den roll som Europeiska unionen har att uppfylla på detta område är i synnerhet att åstadkomma harmonisering. Man bör omedelbart utveckla nya initiativ i den riktningen, initiativ som måste kännetecknas av handlingskraft. Man får inte nöja sig med åtgärder på papper. Något som jag har svårt för i detta betänkande är att kommissionen inte behöver lägga fram en rapport om vad narkotikacentrumet uppnått oftare än vart tredje år, vilket även gäller för eventuell anpassning eller utvidgning av uppgifterna. Detta är enligt min uppfattning en alldeles för lång period. Det måste vara möjligt att kunna genomföra anpassningar kontinuerligt. Om man vill uppnå något, då bör man inte ha bollen i spel så länge.
Det enda sättet att få en effektiv narkotikapolitik till stånd är att låta centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk spela en väsentlig roll. Det räcker verkligen inte med att narkotikacentrumet är en ren databank, och jag ansluter mig gärna till föredraganden när han hävdar att gemenskapens beslutsfattare verkligen inte får ha för avsikt att begränsa narkotikacentrumets uppdrag på ett sådant sätt att det blir en databank utan någon kritisk räckvidd.

Boumediene-Thiery
Herr talman, kära kolleger! I en tid när uttryck som "närma Europeiska unionen till medborgarna" eller "god förvaltning" är på allas läppar blir man förbluffad när man granskar funktionen och den vetenskapliga produktionen vid Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk, eftersom resultatet i stort sett är lika med noll. I likhet med den rad av centrum som inrättats för att bättre skyla över våra olikheter har detta centrum, som funnits i fem år, inte producerat något som motiverar de miljontals euro det tilldelats varje år. När man jämför de belopp det tilldelas med de medel som nationella organisationer förfogar över skulle man kunna förvänta sig fördjupade studier som, vilket också specificeras i fastställandet av dess uppdrag i artikel 2, tillhandahåller objektiv, tillförlitlig och jämförbar information när det gäller narkotika och narkotikamissbruk.
Centrumet borde kunna utarbeta enhetliga definitioner och indikationer för att utvärdera de olika politiska kamperna mot narkotikan som bedrivs i våra stater, såväl på hälsonivå och social och ekonomisk nivå som när det gäller allmän ordning. När kommer vi exempelvis att äntligen få veta vilka konsekvenserna blev av förbudspolitiken i Frankrike eller förordningsivrandet i Nederländerna?
Den oberoende utvärderingen av verksamheten vid Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk, vars slutsatser offentliggjordes i mars 2000, är mycket tydlig när det gäller de allvarliga brister som förekommer inom styrelsen och Reitox-nätverket för insamling av information om narkotika och narkotikamissbruk.
I de betänkanden vi i dag behandlar föreslås att centrumet skall utvidgas till att omfatta Norge och tretton kandidatländer. Naturligtvis instämmer vi i detta, men skulle det inte vara bättre att först reformera denna organisation så att den äntligen är till någon nytta? Visst kan vi ta emot nya medlemmar, men med vilka framtidsutsikter? För att i ännu större omfattning återupprepa de senaste årens misslyckanden? Eller öka tjockleken på tjusiga årsrapporter som är fullständigt oanvändbara? Det är på tiden att Europeiska unionen inser att långtifrån centrumets fantastiska lokaler i Lissabon ställs tusentals människor direkt inför de hälsorelaterade och sociala svårigheter som narkotikaberoende leder till. Vi kräver inte att man skall ta sig an dessa problem, vi kräver bara att man skall dechiffrera dem.
Hundratals olika initiativ tas i Europa, vid institutioner eller inom föreningar i repressivt syfte, eller för att minska riskerna. Vad väntar centrumet på för att utvärdera dessa försök? Hur kommer det sig att medlemsstaterna är så förbehållsamma när det gäller att samarbeta om denna utvärdering? Skall man tolka det som att man är rädd för att resultatet politiskt sett skall blir föga insmickrande?
Jag ansluter mig alltså till föredraganden när han försvarar en verklig reform av centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk, såväl när det gäller funktionen som utvidgningen av dess befogenheter. Det är för övrigt en nödvändighet innan vi kan välkomna nya medlemmar.

González Álvarez
Herr talman! Som mina kolleger redan har sagt så utnyttjade föredraganden den här ändringen i arbetsordningen för att göra det lättare för Konungariket Norge att delta i narkotikacentrumet och för att i varje ändringsförslag påminna om åtgärdsförslagen, parlamentets resolutioner samt narkotikacentrumets årliga utvärdering. Samtidigt ville man försöka ge nytt liv åt centrumets arbete, ändra styrelsens handlingsplan samt - och detta måste man komma ihåg - se till att medlemsstaterna samarbetar med narkotikacentrumet som sig bör.
Enligt min mening är det allas ansvar: centrumets, våra egna institutioners och medlemsstaternas ansvar. Det enda vi kan göra för att förbättra narkotikacentrumets arbete är att se till att den information som medlemsstaterna tillhandahåller och centrumets egen handlingsplan blir mera rigorös och trovärdig. Gör man inte detta kommer det att bli omöjligt att sätta stopp för allt otäckt som ungdomarna i Europa drabbas av.
Vill vi sedan ha med länderna från utvidgningen i det här arbetet så är jag övertygad om att vi kommer att stöta på stora svårigheter såvida vi inte tillvaratar den här möjligheten att reformera arbetsordningen för att reaktivera narkotikacentrumets arbete. Jag tror att det är en av de viktigare frågorna inför framtiden. Vi instämmer därför till fullo med föredraganden och jag tror att det är ett betänkande som enhälligt kommer att godkännas. Varje institution måste ta sitt respektive ansvar, vi kräver också att medlemsstaterna samarbetar så att arbetet blir effektivt och tydligt, så att informationsinhämtningen blir trovärdig och att konkreta förslag till åtgärder läggs fram inom det område som i första hand berör våra ungdomar och som vi kraftfullt och med större entusiasm måste ta itu med.

Cappato
Herr talman! Vi håller på att behandla två förslag som delvis rör översyn av arbetsrutinerna och arbetsmetoderna vid narkotikacentrumet i Lissabon, särskilt två förslag som gäller förbindelserna med kandidatländerna och Norge. Detta är alltså ett tillfälle - i sig är inte de element som står på spel i och med dessa förslag revolutionerande för Centrumet - att hålla en debatt om centrumets roll och nytta i ljuset av den funktion vi bör ha, nämligen som den som ger politiska riktlinjer, utvärderar och även fattar beslut och antar initiativ på narkotikaområdet, även om Europeiska unionens makt på denna punkt är mycket begränsad.
Jag tycker inte vi kan dra igång detta slags debatt på grundval av en utvärdering som har gjorts av ett oberoende organ. Många av talarna, särskilt föredraganden Turco, har understrukit att detta centrum ur väldigt många synpunkter - vad gäller strategi, funktionssätt, dålig förmåga att integrera det vetenskapliga arbetet - bistår den politiske beslutsfattaren i absolut otillräcklig omfattning.
I detta läge tycker jag dock att kommissionen måste påta sig ansvaret för att så snart som möjligt lägga fram ett förslag till reform för detta parlament, för vi kan inte varje år konstatera att detta centrum är, jag säger inte till ingen nytta, men till liten nytta för de politiska besluten och sedan, varje år, år efter år, lägga diskussionen åt sidan och skjuta upp den till året därpå. Kommissionen måste för detta parlament framlägga ett förslag till reformering av de rutiner som man säger är byråkratiska, tungrodda och framför allt inte framhäver detta centrums vetenskapliga funktion.
En annan viktig sak: varje år kommer centrumet och kommissionen till oss och säger att det finns ett problem med harmoniseringen av uppgifterna, att kriterierna för insamling av uppgifter är olika. Detta är ett problem som skall behandlas politiskt. Kommissionen måste i detta läge lägga ett förslag om hur insamlingen av uppgifter kan harmoniseras, annars är alltsammans helt onödigt. Centrumet i sig har inte denna makt, men det måste ge kommissionen anvisningar om hur uppgifterna kan harmoniseras och denna måste lägga fram ett förslag - jag vet inte om det skall vara ett förslag till direktiv - ett lagstiftningsförslag i ärendet, för detta är ett politiskt problem.
I början av 1990-talet utbröt en stor skandal i Italien eftersom det kom fram att det fanns kriterier inom Inrikesministeriet och Hälsoministeriet som dolde de verkliga uppgifterna om dödsfallen till följd av överdoser: det är klart att det är bekvämare för politikerna och regeringen att säga att en ung människa på gatan har dött av hjärtinfarkt än att erkänna att han har dött av en överdos, och därmed också som en konsekvens av den förda politiken. Vi har ett officiellt dokument från GD XIV om alkoholkonsumtion som säger att myndigheterna i Sverige talar om 2000 döda om året till följd av alkoholmissbruk när det i verkligheten är 6-7000 döda om året, men dessa siffror tjänar till att dölja resultaten av en misslyckad politik.
Uppgiftsproblemet är alltså ett politiskt problem som måste behandlas på politisk väg, med förslag från kommissionen som detta parlament kan fatta beslut om.

Blokland
Herr talman! Framför oss ligger ett enkelt ändringsförslag från Europeiska kommissionen. Härigenom får narkotikacentrumet möjlighet att ge tekniskt stöd till de central- och östeuropeiska kandidatländerna vid upprättandet av narkotikainformationssystem. I Sousa Pinto-betänkandet föreslås sedan ändringsförslag med avseende på styrelsens funktion och Reitox-systemet. Anledningen till detta är den aktuella utvärderingsrapporten från ECNN. Även om dessa ändringsförslag ligger helt och hållet utanför ämnet och man kan fråga sig om sådana tillvägagångssätt gynnar förhållandet till kommissionen och rådet, har jag i detta fall ändå en viss sympati för detta utspel från föredragandens sida. En sådan chans måste tas tillvara. Tyvärr skjuter hans ändringsförslag över målet på ett antal punkter.
Jag har svårt för att Turkiet har lagts till på listan över kandidatländer som kommer i fråga för stöd från ECNN. Med tanke på att Turkiet nu en gång har blivit kandidatland till unionen kan man hävda att det är rimligt att erbjuda detta land denna möjlighet. Men detta kommer inte att bli någon lätt syssla för ECNN, just med tanke på den speciella, politiskt färgade narkotikaproblematiken där och det faktum att Turkiets kandidatur fortfarande befinner sig på ett rätt tidigt stadium.
Slutligen är jag mot att explicit uppdra åt ECNN att utvärdera statistiska uppgifter. Enligt betänkandet skulle det annars bli en databank utan kritisk räckvidd. Men utvärdering av statistik utmynnar ofta i politiskt ställningstagande, och det är nu verkligen inte varken uppgiften eller målsättningen för ECNN. Däremot är det de behöriga politiska organen som på grundval av objektiva uppgifter från narkotikacentrumet måste ta ställning och utforma politiken.
Dessutom, med tanke på de problem som kom fram i ECNN:s utvärderingsrapport och den utvidgning av uppgifterna som kommer att äga rum via denna förordning får vi vara mycket glada om vi först kan få en väl fungerande informationsbank till stånd.

Banotti
Herr talman! Jag är en av de ledamöter som suttit längst här i huset och mitt minne sträcker sig tillbaka till den första undersökningskommittén om narkotika i gemenskapen, vilken jag hade äran att delta i. Jag har också minnen från andra gemenskapsinstitutioner. Vi har gladeligen inrättat flera halv-europeiska institutioner i olika medlemsstater under åren. Vissa av dem har mognat och växt och blivit ganska effektiva. Om de inte gör det så blir de svaga, misslyckade och helt meningslösa - bara ytterligare en dyr halvt oberoende nationell organisation som egentligen inte ger några stora resultat.
Det är bra att vi utvärderar Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk just nu. Jag är rädd för att alla vi i parlamentet alltför ofta har en tendens att inrätta ytterligare en institution när vi inte kan göra något mer konkret. Det känns bra men det förändrar egentligen ingenting. Därför är det nu en lämplig tidpunkt att granska arbetet vid det här centrumet i Lissabon. Vi borde inte avfärda det förrän vi är säkra på att det inte är effektivt. Vi måste dock acceptera att inget av våra länder kommer att lägga fram ett harmoniserat handlingssätt för att hantera tragedin med det ökade narkotikamissbruket och morden, dödsfallen och allt det som omger den här fruktansvärda handeln.
Jag tar det här tillfället i akt att säga till mina kära kolleger från alla partier i Nederländerna: er politik har börjat bli som en skål med honung för kriminella element i många av anslutningsländerna. Så sent som i förra månaden flyttade fem unga irländska knarklangare - och jag håller med om att de inte borde ha sysslat med det - till Nederländerna eftersom det var mycket bekvämare för dem att vara där. De mördades alla på ett fruktansvärt sätt av personer från några av gemenskapens anslutningsstater. Det är alltså viktigt att vi inkluderar dem i centrumets arbete. Det är mycket viktigt att vi tar en mycket allvarlig titt på politiken i Turkiet, en anslutningsstat, med avseende på distributionen av narkotika och den brottsliga verksamhet som omger den. Centrumet i Lissabon kan inte fungera effektivt utan mycket nära förbindelser med Europol i Haag.
Jag skulle vilja tacka båda föredragandena. De har gjort ett bra, gediget arbete. De har ställt mycket allvarliga frågor. Det sades att tre år är alldeles för lång tid mellan utvärderingarna. Jag skulle vilja ha en till debatt som den här nästa år för att verkligen bedöma hur effektivt centrumet är och hur effektivt det använder sin mycket omfattande budget i det här arbetet.

Evans, Robert J
Herr talman! Jag vill tacka Turco och min kollega Sousa Pinto för deras viktiga betänkanden. I dessa visas det viktiga arbete som de olika organen gör i och med undersökningarna om hur narkotika verkligen fungerar, dess effekt och hur samhället påverkas samt i vilka beskrivs vilket stöd som kan ges och vilka förbättringar som kan göras. Det är särskilt viktigt och betydande när vi ser till hela utvidgningsfrågan.
En tidigare talare talade mycket uttrycksfullt om narkotikans ondska och Beysen hänvisade till omröstningen om tobak för ett par dagar sedan. Det förekommer ett visst hyckleri här eftersom halva kammaren röstade emot kraftigare åtgärder angående tobaksreklam och - jag väljer mina ord noga - det finns många ledamöter här i kammaren som, i olika omfattning, regelbundet använder alkohol, vilket är en mycket stark drog. Jag är ingen helnykterist och jag vill inte heller vara skenhelig om det här, men vi måste vara realistiska om hur situationen i Europa ser ut i dag. Det måste vara vår utgångspunkt.
Vi måste också vara realistiska om vad vi vill ha ut av centrumet. Jag håller inte med vissa kommentarer från Boumediene-Thiery och Cappato om centrumet som det fungerar just nu. För att narkotikacentrumet i Lissabon skall kunna utföra ett effektivare arbete måste medlemsstaterna samarbeta helt och hållet. Som Banotti nyss sade så måste de decentraliserade organen engageras. Centrumet i Lissabon måste ha tillförlitlig, korrekt information och kunna övervaka och engagera alla olika organ i så många länder som möjligt.
Blokland sade att vi inte bör inkludera Turkiet. Om man ser till hela narkotikafrågan och frågan om utvidgningen av Europeiska unionen så är Turkiet en naturlig del av leveransrutterna för narkotika som förs in i Europa. Jag vet att de turkiska myndigheterna försöker hitta sätt att förbättra situationen och det gör även ansökarländerna och de som skulle vilja vara ansökarländer. De vill göra något åt det här problemet. I många fall har de inte den samhällsstruktur eller annan organisation som behövs för att på rätt sätt införa några av de bestämmelser som vi skulle vilja få införda och en del av den kontroll som vi skulle vilja se.
Vi kan alltså inte utesluta ett land för att vi inte gillar det så mycket: vi måste öppna våra dörrar till så många länder vi kan och uppmuntra det arbete som görs. Naturligtvis görs det inte tillräckligt mycket. Det behövs mer framsteg. Om vi bara sitter ner och säger att allt är bra eller bara säger "nej" till droger och att människor inte borde använda dem, så ser vi inte situationen som den är, så ger vi inte redskapen till de personer som vill förbättra situationen.
Jag ser fram emot ytterligare en debatt, som Banotti sade - kanske inom ett år - då vi verkligen kan börja slå fast en del av de framsteg som görs.
Jag gratulerar Sousa Pinto och Turco.

Schröder, Ilka
Herr talman, ärade föredraganden, mina damer och herrar! Syftet med Europaparlamentets ändringsförslag beträffande centrumet för narkotikakontroll är att i grunden ändra funktionen för det som från början var ett centrum för narkotikakontroll. Därmed överges den enighet som hittills har rått. Centrumet för ren faktainsamling skall byggas om till ett centrum för narkotikabekämpning. Det kan inte vara riktigt att bakvägen införa den svenska modellen, för det innebär att man i hela Europa skall sträva efter målet med ett samhälle fritt från narkotika. Ett samhälle fritt från narkotika kommer dock aldrig att existera. Eller skall även cigarett- och alkoholkonsumtion förbjudas?
Trots förstärkta insatser i form av denna restriktiva politik har inte antalet narkotikaoffer sjunkit. Förra året uppgick de till 1 800 bara i Tyskland. Narkotikapolitiken i form av avhållsamhet har inte medfört ett lägre antal missbrukare, en minskad brottslighet eller en minskad prostitution för att finansiera beroendet, inte heller har den så kallade organiserade brottsligheten minskat. Den europeiska narkotikapolitiken måste därför följa en ny princip. Den principen kallas skademinimering. En minimering av skadorna är pragmatisk och anpassad till verkligheten, medan avhållsamhet är ett moraliskt program som inte fungerar.
I stället för att söka lösningar, kommer nu mandatet att utvidgas från det som till en början var ett neutralt centrum för insamling av information till att även gälla rättsliga åtgärder. Samtidigt kommer förebyggandet endast att ha en obetydlig roll i kommissionen som en hälsofråga av mindre vikt. Dessutom försvårar kommissionen arbetet i de icke-statliga organisationer som ägnar sig åt narkotikafrågor. Förebyggande åtgärder hindras till exempel genom att kommissionen överför de anslag som beviljats flera månader för sent.
Är målsättningen med den europeiska narkotikapolitiken att skärpa de rättsliga åtgärderna och minska de förebyggande insatserna? Jag anser att det är fel väg. Därför röstar jag nej till förslaget om att införliva, och därmed bygga in, de rättsliga åtgärderna i centrumet för narkotikakontroll. Jag hoppas att alla kolleger som är intresserade av en narkotikapolitik som ställer människan i centrum kommer att göra det samma.

Theonas
Herr talman! Det finns inga geografiska, sociala eller nationella gränser när det gäller att begränsa och angripa narkotikaplågan. Följaktligen får inte något försök att studera fenomenet begränsas till medlemsstaternas geografiska gränser, eller för den delen till ansökarländerna, utan de uppgifter på vilka det skall stödjas måste omfatta ett så stort antal länder som möjligt, så att de på ett effektivare sätt bidrar till att förebygga och angripa problemet.
Vi måste på djupet studera de skäl men också de processer som leder till att ett allt större antal ungdomar, i allt lägre åldrar, tar sin tillflykt till narkotikans och verklighetsflyktens värld. Insamlingen, dokumenteringen och utvärderingen av uppgifter från fler länder kommer bara att bidra till att konkreta lösningar kan studeras och sökas på ett enhetligt sätt, om insamlingen och informationsutbytet sker på ett sådant sätt att det säkerställs att bedömningsgrunden blir så bred som möjligt, men också att uppgifterna är jämförbara.
I mitt land, till exempel, har fram till i dag huvuddelen av informationen hämtats från behandlingscentrumen, vilket innebär att andra informationskällor, som skulle kunna bidra till en mer fullständig och enhetlig uppskattning av problemets omfattning, inte utnyttjas. Till behandlingscentrumen kommer de ungdomar som kan få hjälp att komma dit, och hjälpen kommer antingen från familjen eller från allmänheten. Men vad händer med den stora del av befolkningen som inte får denna typ av hjälp, till exempel de ekonomiska flyktingarna? Enligt uppgifter från Grekiska behandlingscentrumet för beroende personer, är 97 procent av de personer som uppsöker centrumet grekiska medborgare. Enligt statistiska uppgifter från fängelserna, är dock majoriteten av de missbrukare som sitter i fängelse ekonomiska flyktingar, som inte, antingen på grund av språkproblem eller brist på information, eller på grund av social utslagning, har besökt något centrum. I behandlingscentrumets bedömnings- och utvärderingsuppgifter är denna kategori av missbrukare följaktligen så gott som obefintlig.
Enligt min mening borde alla missbrukare ha möjlighet att besöka avgiftningscentrumen utan att behöva lämna fullständiga personuppgifter. Det är känt att bruk av narkotiska preparat leder in i kriminalitet, inte bara för att bruket i sig självt är kriminellt, utan även för att den höga kostnaden för dessa preparat, som fastställs av de enorma ekonomiska nätverk som saluför dem, med matematisk precision leder missbrukarna in i kriminalitet.

Lisi
Herr talman! Liksom merparten av de kolleger som har talat före mig kan jag inte göra annat än påpeka att vi, vad gäller dessa två betänkanden, inte kan annat än följa två resonemangslinjer. Den första är att göra en positiv bedömning med instämmande i kommissionens förslag. Nämligen när det handlar om frågor som i detta fall drogberoende och narkotikahandel finns inga gränser, och att då sätta upp målsättningar som inbegriper även länder som för närvarande inte är medlemmar i unionen utan som befinner sig på ett stadium som föregår ansökan om medlemskap, eller de länder som deltar i Phare-programmet, eller Norge i strategierna för repression och prevention är det verkligen ett initiativ man kan instämma i, ett hållbart initiativ, eftersom det hjälper oss att utvidga verkningsområdet för vår strategi mot narkotikaproblemet.
Å andra sidan har dock både föredraganden och ledamöterna understrukit att man vid detta tillfälle måste diskutera hur centrumet fungerar, vilka resultat det har givit under dessa år, och det verkar fortfarande inte som om vi kunde känna oss nöjda. Det är inte bara det att vi inte kan känna oss nöjda, utan det finns också en oberoende utvärdering, som just har nämnts, som just visar på alla begränsningar och brister i denna verksamhet.
En kollega sade tidigare att vi i och med dessa ändringar övergår från ett statistiskt centrum till ett centrum för kamp mot narkotikaproblemet. Jag skulle vilja att det var så, men jag delar inte hans övertygelse. Tvärt om är jag rädd att många förslag och många ansträngningar, som även andra kolleger har tagit upp, bara går i riktning mot att rationalisera uppgifterna och göra dem förenliga med varandra. Jag hörde rent av med viss förvåning Ghilardotti tala om konsumenternas säkerhet. Jag hoppas att vi inte skall lägga ihop centrumet för narkotika med myndigheten för livsmedelssäkerhet! Tänk på att vi talar om ett mycket allvarligt problem som är skadligt för vårt samhälle som helhet, som förstör hela generationer och som vi måste bekämpa.
Så visst är det bra att man försöker göra uppgifter från olika länder jämförbara, visst är det bra att man försöker se till att dessa uppgifter verkligen sprids, men om vi tror att vi kan uppnå dessa mål, också vad gäller informationen, genom att bortse från det stöd de berörda, de icke-statliga organisationerna, frivilligorganisationerna och behandlingsinrättningarna ger i de olika länderna, de som är i direkt kontakt med dessa problem och med dessa människor, tror jag att vi för en hopplös kamp. Vi måste göra dem delaktiga och då kanske detta centrums roll kan få - och det måste vi utvärdera - en verkligt effektiv och produktiv roll i kampen mot detta problem.

Malliori
Herr talman! Narkotikaproblemet kommer tyvärr att sysselsätta det internationella samfundet ännu i många årtionden. Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk, som grundades för sju år sedan, utgör ett viktigt verktyg för insamling av jämförbara uppgifter från medlemsstaterna. Tack vare centrumet kan detta allvarliga fenomen övervakas och riktlinjerna för den mångfasetterade politiken på nationell, europeisk och internationell nivå fastställas.
Detta mål förutsätter, bland annat, två saker: för det första, att de vidtagna åtgärderna utvärderas på ett trovärdigt sätt och, på grundval av deras effektivitet, genomförs inte bara i medlemsstaterna, utan även i ansökarländerna, i övriga länder i Central- och Östeuropa och i varje tredje land med den nödvändiga rättsliga ramen, genom relevanta avtal. Tillåt mig att säga att kampen mot narkotikan kanske är det enda fall där en globalisering av åtgärder och beslut är absolut nödvändig och enbart får positiva konsekvenser.
Den andra förutsättningen är att de nödvändiga ekonomiska och administrativa verktygen tillhandahålls narkotikacentrumet i Lissabon, vilka skall underlätta uppfyllandet av dess svåra och ambitiösa mål. Enligt rapporten nyligen från experterna, har funktionen hittills visat att det inte bara krävs att förordning 302/93 uppfylls, i enlighet med kommissionens förslag, utan att den ändras, i enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag. Dessa ändringsförslag avser huvudsakligen funktionssätt, direktionen, tillhandahållandet av teknisk hjälp av centrumet till de ovannämnda länderna, liksom även centrumets medverkan i utvärderingsförfarandena på nationell, europeisk och internationell nivå. Jag är övertygad om att detta skulle säkerställa bättre villkor för funktionen av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk och öka sannolikheten för att de beslut som fattas är helhetliga och effektiva.
Jag skulle avslutningsvis vilja tacka de båda föredragandena för deras viktiga arbete.

Knörr Borràs
Herr talman! När man planerar något är det klokt att utvärdera verksamheten så att allt kan förbättras vad gäller kvalitet och fortlöpande förbättring. Därför kan vi inte annat än hålla med dem som säger att Europeiska övervakningscentrumet för narkotika och narkomaner inte har fullgjort sitt arbete på ett tillfredsställande sätt och därför ansluter vi oss till alla kritiska betänkanden.
Vi ansluter oss också till de ändringsförslag och reformer som verkar för en mera objektiv, trovärdig och jämförbar informationshantering, eftersom det är på grundval av informationskvaliteten som vi kan förbättra politiken inom det här området.
Som grupp skulle vi vilja gå något längre än vad man gör i förslaget och även beakta de skadenedbringande programmen. Slutligen vill jag säga att detta klart och tydligt är något som påverkar såväl hälsan som det sociala och det mänskliga på europeisk nivå och att det därför behövs en europeisk strategi. Europa är inte bara Europeiska unionen, vare sig vi vill det eller inte, och därför måste vi även stödja en utvidgning av aktionsradien i förslagsinnehållet till länder som inte ingår i unionen men som i dag är kandidater till en anslutning.
Eftersom det redan talas så mycket om hyckleri i debatten om tobak och narkotika, varför kan vi då inte tala om ett annat slags hyckleri som skatteparadisen till exempel där pengarna från narkotikahandeln hamnar?

Seppänen
Herr talman! I det föregående parlamentet var det många ledamöter, i synnerhet från Sydeuropa, som förespråkade fri handel med lätt narkotika. I norr ser man allmänt att fri handel med lätt narkotika sänker tröskeln till missbruk av tung narkotika. Med en sådan här narkotikavänlig atmosfär i parlamentet är det viktigt att det europeiska centret för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk får tillräckligt med resurser i kampen mot narkotika även utanför Europeiska unionen.
I dag ser det ut som att det inte förhåller sig på det sättet. Man håller på att ge centret nya uppgifter utan motsvarande resurser, och i synnerhet Verts/ALE-gruppens ändringsförslag går i den riktningen. Man måste öka resurserna via Phare och Tacis. De viktigaste narkotikarutterna till Europeiska unionen går i framtiden nämligen via Afghanistan och Ryssland, Tjetjenien, Turkiet, Kosovo och övriga före detta jugoslaviska områden. Man måste få alla Phare-länder att välja samma väg som Norge. De måste ges teknisk hjälp för detta. En av de viktigaste narkotikarutterna från Ryssland till Finland och därigenom till EU:s gemensamma marknad går via Estland. Alla länder som får ekonomiskt bidrag måste förmås att gå samma väg som Norge. I dag ställer man inga som helst villkor för EU:s bidrag, och till exempel Montenegro får ekonomisk-politiskt bidrag från EU för att betala polislöner, men inte när det gäller kampen mot smuggling och narkotika utan för kampen mot Milosevic. Varken Världsbanken eller Internationella valutafonden ställer sådana här villkor för bidrag. EU borde ställa sådana villkor för sitt eget bidrag.

Doorn
Herr talman! Utvärderingen av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk tydliggör att det är nödvändigt med en kraftfull anpassning av uppgiftspaketet. Narkotikacentrumet måste börja fungera bättre, men också få en adekvat ledning. Det är absolut nödvändigt med en utvidgning av befogenheterna och ett intensivare samarbete med kandidatländer för att kampen mot narkotika skall kunna bli mer handlingskraftig. Föredraganden har gjort ett bra arbete, vilket jag vill tacka för. Ändringsförslagen har mitt stöd. Jag har två kommentarer som jag vill framföra.
Först och främst vad inhämtandet av uppgifter beträffar, vilket fortfarande är en svag punkt. Hur kontrollerar man uppgifternas korrekthet? Vilken garanti finns det för att medlemsstaterna medverkar helt och fullt? Det visade sig till exempel nyligen i mitt eget land att de rättsliga myndigheterna hade uppskattat antalet så kallade coffee shops femtio procent lägre än det faktiska antalet. Hur kan man, frågar jag mig då, på grundval av den sortens uppgifter genomföra en aktiv kamp mot droger? Skulle inte samarbete med Europol, vilket även Banotti nämnde i förbigående, kunna vara en lösning?
En andra punkt, herr talman, som jag vill rikta er uppmärksamhet på, är de syntetiska narkotikapreparaten. De förefaller vara oskyldiga, men är därför farligare än vilken narkotika som helst. Mitt land, Nederländerna, åtnjuter den tvivelaktiga äran att vara den största producenten och exportören av denna narkotika. Jag konstaterar att allt fler av dessa syntetiska narkotikapreparat nu också kommer från Östeuropa och Turkiet. Mitt yrkande lyder därför: intensivare samarbete med Östeuropa och kandidatländerna även på den punkten, och gör kampen mot denna narkotika till en ny tyngdpunkt i den europeiska antinarkotikapolitiken.

Hulthén
Herr talman! Narkotikabekämpningen är en av de viktigaste uppgifter vi har som medborgare och politiker. Det gäller både för de medborgare som sitter nere i kammaren och för dem som sitter uppe på läktaren. Narkotikan föder kriminalitet, social misär och slår sönder mångas liv. Därför är det positivt att vi i dag både kan se kandidatländerna och Norge vara med i det samarbete som vi redan har.
För att kunna göra en trovärdig bedömning och åstadkomma tillförlitlig statistik, måste vi emellertid ha en strategi för vilka uppgifter som medlemsländerna skall skicka in till centret. Annars är underlaget ganska tunt och tjänar inte något större syfte. Detta ligger dock inte bara i centrets ansvar, utan det är ett ansvar också för respektive medlemsland att se till att de uppgifter som skickas in också är relevanta och kan användas till någonting. Ansvaret för åtgärder mot narkotikamissbruk ligger i dag i första hand på medlemsstaterna. Det bör dock inte hindra oss från att försöka utarbeta gemensamma uppgifter och strategier för ett förebyggande arbete, vilket kanske är den viktigaste grundstenen i kampen mot narkotika.
Unionen och centret borde dessutom kunna ha en roll som övervakare av den inhemska produktionen av narkotika, vilket en av de föregående talarna nämnde. Vi kan nämligen inte komma ifrån att mycket av den narkotika som i dag finns, och som ungdomarna möter när de är ute, är syntetiska droger, vilka är producerade i unionen och ingen annanstans. Eftersom vi har den gränsfrihet som vi har i dag, är det ett problem om produktionen är större på ett annat ställe än vad vi skulle önska.
Jag skulle vilja säga att definitionen av ett narkotikafritt samhälle är en bra definition. Det är ett mål, en vision, precis som alla andra visioner som unionen har vad gäller social misär och annat som vi önskar bekämpa. Det är en offensiv hållning som jag önskar skall bibehållas.

Andersson
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredragandena, Sousa Pinto och Turco, för utmärkta betänkanden.
Kampen mot narkotikamissbruk och narkotikahandel är viktig. Detta betänkande har tillkommit för att det sker en komplettering av den gällande förordningen när det gäller övervakningscentret. Dessutom är det meningen att kandidatländerna skall involveras i arbetet. Låt mig först kommentera detta. Det är viktigt att kandidatländerna involveras! Jag kommer själv från Sverige. Vi har där under de senaste åren byggt upp ett samarbete med de baltiska länderna och med Polen för att förhindra narkotikahandel och narkotikamissbruk. Narkotikahandeln sker över gränserna. Vi måste därför ha ett samarbete över gränserna för att förhindra att handeln utvecklas.
Detsamma gäller för samarbetet med Norge. Norge deltar på den inre marknaden. Norge kommer att bli medlem i Schengen. Norge har ungefär samma problem när det gäller narkotika som passerar gränserna som Sverige har. Det är därför viktigt att vi samarbetar och får in uppgifter från dessa grannländer samt tar del av hur de bedriver sin politik.
Föredraganden tar dessutom upp hur centret fungerar i dag. Jag tycker att han gör en viktig distinktion. Centret skall nämligen inte syssla med politik, utan det skall vi göra här i politiska församlingar, och det skall vi göra i medlemsstaterna - huvudsakligen i medlemsstaterna när det gäller narkotikapolitiken. Däremot skall centret skapa underlag för politiska beslut. Vad gäller det finns det brister i dag - brister när det gäller statistikinsamling. Vi måste få relevanta, tillförlitliga och jämförbara uppgifter. Dessutom kan centret genomföra analyser och göra en utvärdering av de mål som vi i de politiska församlingarna ställer upp, så att vi kan revidera politiken efter det. På detta område måste centret bli betydligt mycket bättre än vad det är i dag. Det måste göras analyser av den politik som tillämpas - det förs ju olika typer av politik i t.ex. Nederländerna och Sverige. Jag tycker att det är viktigt att vi analyserar hur dessa skillnader i förd politik faktiskt ser ut när det gäller ungdomsmissbruk med mera.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag skulle för kommissionens räkning gärna vilja tacka föredragandena för deras arbete och meddela er att kommissionen gläder sig åt att våra målsättningar är desamma. Detta gäller även om ni i vissa ändringsförslag går längre än våra förslag, framför allt när det handlar om de föreslagna förbättringarna av funktionen för Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN)
Kommissionen är överens med parlamentet om att ECNN:s funktion måste förbättras. Jag skulle vilja påminna er om att det är kommissionen som har gett i uppdrag att genomföra den externa utvärderingen av ECNN. Vi kommer naturligtvis att beakta parlamentens rekommendationer och narkotikacentrumets styrelsebeslut som baseras på slutsatserna i denna utvärderingsrapport.
Våra två förslag är dock mycket mer omfattande. Det första förslaget syftar till att möjliggöra ett avtal med Norge. Här föreligger enhälligt politiskt samförstånd, och det gläder mig att även utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter stöder detta avtal. Detta avtal är av stor politisk betydelse för norrmännen. Det står klart att de gärna vill få bättre inblick i förekomsten av narkotika på den europeiska kontinenten. Avtalet är viktigt även för unionen, för som alla vet känner narkotikaproblematiken inga gränser.
Norge har fått en kopia av utvärderingsrapporten om ECNN och har genom det positiva yttrandet från det norska parlamentet bekräftat att man gärna vill sluta detta avtal. Kommissionen anser att vi inte får sända någon negativ signal till våra norska partner genom att till undertecknandet av detta avtal koppla villkor beträffande förbättrande av narkotikacentrumets funktion och därigenom försena slutandet av avtalet.
Därför kommer kommissionen, även om den inte har några innehållsmässiga invändningar mot ändringsförslagen i Turcos betänkande, inte att lägga fram något ändrat förslag med avseende på förbättrandet av ECNN:s funktion.
Vårt andra förslag syftar till att underlätta för kandidatländerna att delta i ECNN och att hjälpa dessa länder att upprätta nationella knutpunkter och åstadkomma förbindelser med Reitox-nätverket. Av de 22 ändringsförslagen i Sousa Pinto-betänkandet är det fem som har ett direkt samband med denna punkt.
Vi har noterat att parlamentet uttryckligen önskar att utnämna Malta, Cypern och Turkiet till länder för vilka detta tekniska stöd är avsett. Det är vår avsikt, och enligt min mening även rådets avsikt, att bevilja denna hjälp till alla kandidatländer och såldes även till Malta, Cypern och Turkiet. Vi kommer därför att överta det förtydligande som ni har tagit upp genom att nämna Malta, Cypern och Turkiet separat och försvara det i rådet.
Däremot är utvidgningen till tredje land som inte är kandidat för anslutning inte godtagbar för kommissionen eftersom vi inte strävar efter att göra ECNN till ett världsomfattande centrum för teknisk hjälp, utan vill sätta det i stånd att överföra den befintliga kunskapen till kandidatländerna med tanke på deras framtida deltagande.
Vi är överens med parlamentet om att bedömningen av medlemsstaternas narkotikapolitik är av väsentlig betydelse. Det står för övrigt också i handlingsplanen för narkotikabekämpning 2000-2004 som kommer att diskuteras under Europeiska rådet i Feira. Som vi ser det är det dock inte en uppgift för ECNN att bedöma medlemsstaternas narkotikapolitik. Det är en politisk angelägenhet som inte får överlåtas till ECNN, som snarare är en teknisk byrå, utan till unionens institutioner. Däremot tillhör det ECNN:s uppgifter att utveckla metodologiska instrument för att bedöma den nationella politiken. Aktiviteter av den arten kan utföras redan nu och är till exempel också upptagna i arbetsprogrammet för år 2000. ECNN-budgeten för detta har höjts med en halv miljon euro.
Det förefaller oss inte vara rätt tillfälle för ett förslag till ändring av ECNN-förordningen för att där uttryckligen ta upp utvecklandet av ett metodologiskt utvärderingsinstrument och därigenom göra aktiviteter av den arten mer påtagliga. Det finns två anledningar till detta.
För det första, med anledning av utvärderingsrapporten äger för närvarande diskussioner rum i ECNN:s styrelse om narkotikacentrumets roll och uppgifter, och kommissionen anser det vara tillrådligt att avvakta styrelsens slutsatser innan man lägger fram nya förslag på det området.
För det andra finns det en risk för att vi, om vi utvidgar vårt förslag i den bemärkelsen, har en lång diskussion med rådet att se fram emot och inte kan nå fram till ett beslut förrän i slutet av det här året. Om det inträffar kommer vi att bli tvungna att avstå från ett Phare-projekt på två miljoner euro som är avsett att hjälpa de framtida medlemsstaterna i Östeuropa att upprätta eller förstärka nationella knutpunkter med tekniskt stöd från ECNN. De medlen kan inte längre överföras efter den 31 december 2000.
De övriga ändringsförslagen som inte har direkt samband med vårt förslag är framför allt baserade på utvärderingsrapporten om ECNN och kommer att leda till en grundlig revidering av basförordningen. På grundval av dessa ändringsförslag kommer medlemsstaterna nämligen att bli förpliktigade att lämna de uppgifter som narkotikacentrumet ber om, medan det hittills handlat om ett samarbete på frivillig grund. Även ansvarsfördelningen mellan direktören och styrelsen bör förändras liksom det sätt på vilket ansvarsfrihet för budgeten beviljas. Den sistnämnda punkten är en horisontell angelägenhet som måste regleras på samma sätt för alla organen och för vilken det ligger ett förslag från kommissionen hos rådet.
Slutligen införs genom dessa ändringsförslag en utvärderingsrapport om ECNN:s funktion vart tredje år. De ändringsförslag som föreslås av Ilka Schröder syftar alla på samma ärende. De syftar nämligen alla till att lägga till utvärderingen av politiken på området riskreduktion till narkotikacentrumets uppgifter. Därvid handlar det om en terminologi som förklaras på olika sätt och som därigenom inte går att återfinna i Europeiska unionens strategi på narkotikaområdet för åren 2000-2004. Dessutom bör inte detta ärende behandlas separat utan som en del av en balanserad helhet där även prevention, behandling, rehabilitering och vägledande sociala åtgärder utgör en del.
Som jag redan nämnt, herr talman, är kommissionen överens med parlamentet om att ECNN:s funktion måste förbättras. Jag skulle gärna vilja betona detta. Men vi kommer som sagt inte att lägga fram något ändrat förslag, huvudsakligen för att detta inte är den rätta tidpunkten. Med anledning av en utvärderingsrapport kommer ECNN:s styrelse, där Europaparlamentet också är representerat, att fatta ett antal beslut på sammanträdet i september, och det förefaller oss vara bättre att avvakta resultaten därifrån innan vi föreslår nya ändringar av ECNN-förordningen, såsom den beträffande utvärderingen.
På detta styrelsesammanträde i ECNN kommer kommissionen att försvara ståndpunkten om att ECNN:s funktion måste revideras och att målsättningarna och uppgifterna måste förtydligas. Beroende på vilka åtgärder styrelsen kommer att vidta, kan kommissionen eventuellt lägga fram ett förslag till ändring av ECNN-förordningen, vilket också skulle motsvara parlamentets önskemål om att periodiskt utvärdera ECNN:s funktion. I det fallet skulle vi verkligen beakta yttrandet från ert parlament vid utarbetandet av förslaget.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Vi skall nu gå till omröstning.
Betänkande (A5-0147/2000)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0157/2000)
Efter omröstningen om kommissionens förslag.

Turco
. (IT) Herr talman! Jag vill göra en hänvisning till artikel 69 i förordningen. Jag lyssnade på kommissionärens inlägg, men jag har inte riktigt förstått om kommissionen godtar de ändringsförslag som parlamentet just antog. Speciellt har jag inte förstått om Norges deltagande vid centrumet skall inledas efter det att centrumet har reformerats eller inte, det vill säga om kommissionen har för avsikt att låta Norge delta direkt eller vänta - såsom reformeringen av centrumet skall vänta - till september då styrelsen kommer med sina anvisningar. På så sätt skulle man låta Norge gå med i någonting som redan finns och inte i någonting som i dag enligt de oberoende utredarnas rapport är någonting onyttigt och otillräckligt, som kostar en massa pengar och inte tjänar någonting till.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Det är kommissionens föresats att Norge så snabbt som möjligt skall kunna delta i arbetet i det kontrollcentrum som vi talade om i förmiddags. Som jag redan tidigare sagt, även för min kollega Vitorinos räkning, delar vi många av de känslor som formulerats under förmiddagen av ett antal ledamöter av er kammare, men det är för närvarande inte lämpligt att ta upp hur själva narkotikacentrumet fungerar. Förmiddagens debatt avser, i alla fall för kommissionen, utvidgningen av centrumet med Norge och naturligtvis också med de östeuropeiska länderna.

Turco
Herr talman! Vad gäller betänkandet om Norges deltagande känner jag mig inte nöjd med vad kommissionären just sade, eftersom även detta parlament, även nu enhälligt, är väldigt intresserat av att Norge skall delta i centrumets verksamhet så snart som möjligt. Problemet i dag är att centrumet inte klarar av att ta emot Norge. Därför yrkar jag att parlamentet beslutar att skjuta upp omröstningen.

Talmannen
I enlighet med artikel 69 kan faktiskt föredraganden, om parlamentet beslutar det, begära att omröstningen skjuts upp och frågan anses då återförvisad för ny granskning av behörigt utskott. Jag ser att även vår medföredragande begär ordet. Jag vill erinra om att artikel 69 innebär att detta förfarande genomförs utan debatt. Jag ber er därför att inte inleda debatten på nytt utan jag ger er ordet i er egenskap av medföredragande.

Sousa Pinto
Jag tackar för talmannens överseende så att jag, i min roll som föredragande, kan säga att den debatt vi har hållit här i dag var det första tillfället Europaparlamentet har haft sedan 1993, då Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk inrättades, för att uttala sig i den grundläggande frågan om dess förordning. Jag menar också att parlamentet inte hade tagit sitt mest elementära politiska ansvar om det inte hade gjort en bred tolkning av sina skyldigheter och om det inte hade lagt fram en rad förslag i detta betänkande, vilka utgör en djup förändring av centrumets verksamhet, för vi anser att Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon har en oumbärlig, nödvändig och nyttig roll, och kommissionen är uppenbarligen är överens med betänkandet i stort.

Talmannen
Enligt arbetsordningen skall jag nu till kammaren överlämna begäran om att skjuta upp omröstningen, vilken inlämnats av Turco.
(Parlamentet avslog begäran.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Gemenskapsmönster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0150/2000) av Ferri för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om ändrat förslag till rådets förordning (EG) om gemenskapsmönster (KOM(1999) 310 - C5-0129/1999 - 1993/0463(CNS)).

Ferri
Herr talman! Efter direktiv 98/71/EG om mönsterskydd, har vi i dag att ta ställning till förslaget till förordning, som självfallet är i linje med direktivet och alltså har alla de positiva och negativa punkter som detta innehåller om ett så konfliktfyllt och konkurrensbetonat ämne där många intressen står på spel. Det var ju faktiskt så att man till slut strök en del av problematiken ur direktivet, den om sammansatta produkter och reparationer. Vi har den berömda artikeln om reparationer och reservdelar: bilindustrins mycket komplicerade och förgrenade värld.
Utskottet har arbetat med stor noggrannhet - jag tackar särskilt dess ordförande - även om man till slut intog en hållning och en tolkning som är mycket konservativ och försiktig, för man ville inte sticka fram hakan för mycket i avvaktan på att direktivet kompletteras efter de tre årens observation av den strukna fråga jag redan har nämnt. Förordningen har dock en styrka i det att den definierar gemenskapsmönster för produkter, ritningar och modeller och för registrerade och icke registrerade tillverkningsprodukter inom gemenskapen: förslaget att använda Byrån för harmonisering på den inre marknaden även för ritningar och modeller, alltså en ensamrätt till skyddat nyttjande, med några undantag, på gemenskapsnivå.
Detta fyller självfallet ett grundläggande behov hos den inre marknaden och av enhetliga bestämmelser även vad beträffar giltighet, avstående och möjlighet till utnyttjande, framför allt på två mycket viktiga områden: nyheten, som hänger samman med spridningen, och individualiteten, som hänger samman med kreativiteten. Detta är två aspekter av en mycket fascinerande värld som naturligtvis måste ha skydd, men också smidighet. Det är därför jag särskilt insisterar på ett minimipaket av ändringsförslag som inte blockerar monopolsituationerna när man lägger samman reglerna till värn för gemenskapsmönster och upphovsrätten. Jag litar på att Europaparlamentet gör en modern, men framför allt realistisk bedömning av mönstrens komplicerade värld. Jag tycker därför att om vi, som förelås i ändringsförslag 23 - om det behövs kan jag specificera det ännu bättre - sätter ett tak på 25 år för skyddet av registrerade mönster, så är detta redan mycket.
Å andra sidan ger oss inte direktivet stöd för några avsteg. Enligt direktivet måste medlemsstaterna själva få avgöra om upphovsrätten skall gälla gemenskapsmönster. Låt oss komma ihåg att upphovsrätten i många stater gäller så länge som 70 år. Om vi alltså lägger ihop 25 och 70 slutar det med att vi blockerar en genomsnittlig produkt som ofta - och även till följd av sin natur, sitt nyhetsvärde och sin kreativitet - inte kan vara så hemskt länge, under längre tid än en mansålder. Det är därför jag tycker att ett tak på 25 år är förnuftigt.
Jag tillåter mig alltså att insistera på att vi åtminstone genomför en sådan mildring av kraven och upptar ett så viktigt område framför allt för små och medelstora företag i gemenskapen Europa, i den inre marknaden. Produktiviteten i ritningar, modeller och fantasi - som naturligtvis också utgör en pådrivande kraft vad det gäller sysselsättning och arbete i Europas länder - passar perfekt in i detta nätverk av rättigheter och friheter.
Jag anser att detta förslag till förordning, i vilket man föreslår ett enhetligt system med ett enhetligt skydd inom hela gemenskapens territorium, om än med de begränsningar och inskränkningar som jag tyckte det var riktigt att understryka också inför er, verkligen kan utgöra ett viktigt mål att sträva efter när vi bygger Europa.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag vill börja med att säga att föredragandens arbete var ett kraftprov, för att inte säga synnerligen lovvärt, och där oron för de små och medelstora företagen klart har kommit till uttryck, vilka den här reformen i själva verket var avsedd för.
Föredraganden har på sitt trevliga sätt anklagat mig för att ha försvarat en mera konservativ och försiktig hållning. Detta gäller i synnerhet den oro som kommit till uttryck i ändringsförslag 13. Problemet är att vi här står inför en mycket komplicerad rättsfråga där femton olika nationella ursprung sammanvävs och där en harmonisering varken kan göras omedelbart eller globalt.
Jag tror att den oro föredragande Ferri känner och som jag inte alltid personligen delar, men som jag som medlem i PPE-gruppen har försvarat, kommer att stillas under de kommande åren samtidigt som jag vill säga att vi alla stöder honom eftersom han i mångt och mycket har rätt.
Låt mig nu gå in på förordningen. Den här förordningen har sin upprinnelse i 1993 års direktiv, vilket jag menar är det första som måste framhävas. Det är hög tid att förordningen ser dagen, vi kan inte fördröja den längre. Handläggningen av densamma har bland annat hindrats av Förstainstansrättens berömda beslut som tvingat fram en ändring av den rättsliga grunden och den komplicerade reparationsklausulen för beståndsdelar i sammansatta produkter vilket föredraganden har anspelat på.
Det jag först av allt vill göra, och här tror jag att jag inte bara återspeglar PPE-gruppens ståndpunkt utan hela kammarens, är att uppmana kommissionen att skyndsamt och på bästa möjliga sätt underlätta rådets godkännande av förordningen, parlamentets ändringsförslag är nämligen med förbehåll för föredragandens förklaringar förslag som anmärkningsvärt förbättrar textens kvalitet - och detta är jag mycket stolt över.
Av komplicerade politiska skäl utformas ofta här i parlamentet mörka eller kvalitetsmässigt undermåliga texter. Jag menar att de här ändringsförslagen generellt och anmärkningsvärt förbättrar texten, förslag som kommissionen utan svårigheter kommer att kunna godkänna.
För att nämna ett ändringsförslag som jag tycker är viktigt - ändringsförslag 16 - så förklarar man i en rad hypoteser att om ett mönster blir ogiltigt, ogiltigt i bara en eller några medlemsstater, så kan mönstret inte bli ogiltigt enbart i nämnda stater eftersom det då skulle kunna uppstå den paradoxala situationen att ett gemenskapsmönster är ogiltigt i fjorton stater och giltigt i bara en.
Herr talman, jag skall inte bli långrandig, det är ju fredag. Jag tror dock att budskapet är klart. Jag hoppas att kommissionen godkänner större delen av våra ändringsförslag och att handläggningen sker snabbt så att förordningen snarast kan se dagens ljus.

Berenguer Fuster
Herr talman! Det verkar som om man äntligen har lyckats få en enhetlig reglering av mönsterskydd inom Europeiska unionen vad gäller ord- och figurmärke. Mest tid gick åt för att få ett godkännande av direktivet om mönsterskydd, en uppgift som större delen av föregående mandatperiod ägnades åt och till och med delar av innevarande mandatperiod.
Efter att ha klarat av de svåraste problemen och arbetat fram en text som kunde betecknas som förnuftig så skulle frågan om förordningen bli betydligt enklare. Så blev det. Detta gör att vi i dag kan göra gällande att den strategi som då antogs av parlamentet och som gick ut på att först och främst ta sig an direktivet och därefter förordningen visade sig vara en lyckad strategi. Parlamentets inblandning för att försöka frysa utformningen av förordningen genom ett medbeslutandeförfarande var avgörande. Hade man gjort tvärtom hade det kanske inte gått vägen, det vill säga om man hade tagit förordningen först och därefter direktivet.
I så fall hade det som parlamentet gjorde inte varit avgörande och man hade inte uppnått denna jämvikt mellan å ena sidan biltillverkarnas och å andra sidan de oberoende reservdelstillverkarnas intressen, eller mellan konsumenternas och försäkringsbolagens intressen. När väl avtal träffades, ett avtal som är långt ifrån perfekt men som öppnade vägen i denna konfliktfyllda fråga, så har utformningen av förordningen och betänkandet om kommissionens förslag visat sig vara betydligt lättare att hantera.
Det gällde att se till att ingångna löften verkligen återspeglades i direktivtexten. Om Europeiska unionen utfärdade normer för en harmonisering av medlemsstaternas lagar och förordningar så vore det bara logiskt att de egna normerna överensstämde med det som fastställts i harmoniseringsreglerna.
Mycket riktigt följde man i kommissionens förslag ordagrant lydelsen i direktivet och därför gav vi det vårt stöd. Trogna våra värderingar kommer större delen av de ändringsförslag vi stöder att just gå ut på att förbättra överensstämmelsen mellan direktivet och förordningen. Just därför vill jag tacka föredragande Ferri för betänkandet samtidigt som jag vill säga att jag uppskattar den flexibilitet han visat prov på under hela handläggningen.
Det är sant att han i det första betänkandet lade fram vissa förslag som enligt min mening var riktiga men som enligt många grupper i kammaren - vilket jag tror är mera rimligt - var oförenliga med löftet om en frysning av reparationsklausulen. Ferri visade dock prov på nämnda flexibilitet och drog tillbaka sina förslag vilket jag tackar honom för.
Nu är det bara två punkter som föredraganden och min grupp inte är ense om. Den första rör definitionen av mönstrets särskiljningsförmåga, vilket inkluderar en ytterlighet förmodligen för att få det att överensstämma med lydelsen i TRIP-avtalen. Det är inte rätt tillfälle att börja debattera detta nu, men vi delar inte nämnda tolkning och dessutom menar vi att ändringsförslaget innehåller vissa störande element.
Den andra punkten som vi är oense om rör upphovsrätten och vi kommer därför att rösta emot ändringsförslaget från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater.

Helmer
Herr talman! Min kollega från PPE-DE-gruppen, Palacio Vallelersundi, säger att föredraganden, Ferri, har anklagat henne för att vara konservativ. Jag vill säga till min kollega, Palacio Vallelersundi, att det är en stämpel som hon borde acceptera med glädje och ett kännemärke som hon borde bära med stolthet.
Jag talar i dag för mina brittiska konservativa kolleger, Lord Inglewood och Harbour, som tyvärr inte kan vara närvarande i kammaren. Jag vill föra till protokollet att de brittiska konservativa stöder Ferribetänkandet, vilket vi ser som en godtagbar kompromiss mellan de olika motstridiga intressena. Vi tycker särskilt att det är rätt att direktivet och förordningen läggs i linje med varandra för att ge ett så fullständigt system som möjligt med avseende på industriell formgivning i hela unionen.
Jag skulle också vilja protokollföra vårt stöd för betänkandet av Grossetête och betona att det enligt vår åsikt är av högsta vikt att EG-lagstiftningen införs på ett enhetligt, korrekt och tidsmässigt lämpligt sätt.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! För kommissionen är förordningen om gemenskapsmönster ett viktigt ärende. Därför är kommissionen nöjd med Ferris mycket utförliga och genomtänkta betänkande.
Som jag tillkännagav under rådet (inre marknaden) den 16 mars i år har jag för avsikt att inom kort lägga fram ett nytt ändrat förslag inför kommissionen för godkännande. I detta ändrade förslag kommer vi att ta itu med de problem som konstaterats sedan kommissionen lade fram sitt förslag i juni förra året. I detta sammanhang är rekommendationerna i Ferris betänkande ytterst nyttiga och viktiga.
Det gläder mig att kunna meddela er att kommissionen bifaller rekommendationerna i följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 13, 14, 16, 18 och 20. Vissa ändringsförslag, och då framför allt ändringsförslagen 10, 11, 21, 22 och 23, överensstämmer dock inte fullständigt med det som överenskommits i samband med mönsterdirektivet 1998 och är därför inte godtagbara för kommissionen. I det sammanhanget skulle jag vilja påpeka att kommissionen håller starkt på principen om att förordningen inte får avvika från de koncept som fastlagts i direktivet.
Dessutom vill jag kort gå in på ärendet med mönsterskydd vid användning av beståndsdelar i sammansatta produkter för reparationsändamål, vilket de föreslagna ändringsförslagen 6 och 12 handlar om. Detta ärende, som inom ramen för förlikningsförfarandet för direktivet lett till långvariga, invecklade förhandlingar, återverkade på direktivet och på godkännandet av den så kallade kompromissen om frysning av reparationsklausulen. I detta sammanhang och i överensstämmelse med den kompromiss som uppnåddes när direktivet godkändes lovade kommissionen att undersöka ärendet vidare och lägga fram ett förslag inom ramen för direktivet. För att inte föregripa den lösning som slutligen kommer att godkännas, föreskrivs i kommissionens förslag till förordning att delar inte skall skyddas inom ramen för gemenskapssystemet, i alla fall inte så länge det inte föreligger något samförstånd om en definitiv lösning.
Kommissionen är öppen för parlamentets förslag om att låta förordningens text anknyta närmare till direktivets text, och jag kan lova er kammare att kommissionen kommer att överväga detta ytterligare.
Vidare skulle jag vilja peka på ändringsförslagen 15 och 19 om varumärkesförfalskningar. Vad ändringsförslag 15 beträffar är kommissionen ense med parlamentets ståndpunkt om nödvändigheten av en rätt till information. Kommissionen föredrar dock att behandla detta ärende inom ramen för kampen mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning. I det sammanhanget måste jag påpeka att kommissionen tar upp detta ärende i grönboken om kampen mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning på den inre marknaden.
Vad ändringsförslag 19 beträffar, där det föreslås att det skall vara obligatoriskt att till mönstrets rättsinnehavare överlämna sådan egendom som utgörs av produkter som gör intrång, anser kommissionen att detta inte är någon lämplig lösning i alla enskilda fall, vilken dessutom kan vara besvärlig för mönstrets rättsinnehavare i vissa fall. Därför, även på grund av att artikel 93.1 d i förordningen ger möjlighet för den nationella domstolen att om så behövs vidta sådana åtgärder, är kommissionen inte ense med det föreslagna ändringsförslaget.
Slutligen skulle jag vilja tacka ledamöterna av er kammare för deras stöd för ett samarbete i fråga om denna viktiga förordning. Jag hoppas och förlitar mig på att det europeiska näringslivet gläder sig åt att det inom kort förfogar över ett enkelt och billigt förfarande för skydd av industriella mönster inom Europeiska unionen.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.) Röstförklaring

Thyssen
. -(NL) Jag avstod från att rösta vid omröstningen om det ändrade förslaget till förordningen om gemenskapsmönster. Det beror inte på att jag är emot ett system på gemenskapsnivå för ritningar och mönster, tvärtom. Det är oumbärligt. Anledningen är i stället att jag beklagar att man låter mönsterbyrån bli underställd varumärkesbyrån utan att ta tillfället i akt att utarbeta ett annat system i fråga om språk.
I det gamla förslaget till förordning från 1993 har man uttryckligen valt varumärkesbyråns system i fråga om språk. I det nu föreliggande förslaget sker detta i stillhet. Jag hoppas att kollegerna från utskottet för industrifrågor verkligen har insett detta, liksom alla andra som godtar denna förordning utan kritik på detta område.
Byrån måste naturligtvis kunna arbeta effektivt och kostnadseffektivt. Snabbhet i beslutsprocessen är en berättigad målsättning. Det är inte alla pappersark som behöver översättas.
Men är det inte överdrivet att kräva att vid sidan av ansökan om registrering skall även tvistlösningsförfarandet och korrespondensen med byrån ske på medborgarens språk? Vid tiden för inrättandet av varumärkesbyrån valde man ett diskriminerande system i fråga om språk under sken av en teknisk lösning. Nu återupprepas denna dåliga övning. Vad betyder då en fördragsartikel som ger medborgaren rätt att använda sitt eget språk i kontakter med denna institution? För mig är det en anledning att protestera mot detta tillvägagångssätt.

Kontroll av gemenskapsrättens tillämpning (1998)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0132/2000) av Grossetête för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens 16:e årsrapport om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning (1998) (KOM(1999) 301 - C5-0213/1999 - 1999/2168(COS)).

Grossetête
. (FR) Herr talman! Att detta betänkande är den sista punkten under denna veckas sammanträdesperiod betyder inte att den är mindre viktig, tvärtom, eftersom vi alla är intresserade av medborgarnas Europa, ett Europa för medborgarna. Det är vår skyldighet att tänka på den europeiska medborgarens intresse, att se till att gemenskapsrätten tillämpas i medlemsstaterna och att Europeiska kommissionen, som är fördragens väktare, följer denna process med största uppmärksamhet.
Siffrorna i den rapport som utarbetats av Europeiska kommissionens enheter för 1998 visar tyvärr inte på någon större förbättring och gör oss redan från början vaksamma. Få områden undkommer och parlamentet måste betona dem som har särskilda svårigheter: miljön, de sociala frågorna och offentlig upphandling. Jag är därför övertygad om att vi i framtiden måste utvidga vår vaksamhet även till andra verksamhetsområden. Europaparlamentet måste också upprepa sin begäran om information när det gäller tillämpning av internationella normer.
Alla medlemsstater berörs mer eller mindre av problemen med att tillämpa gemenskapsrätten. Jag vill därför betona att det är mycket viktigt att de uppför sig exemplariskt när vi nu står inför flera utvidgningar. Hur skall vi kunna kräva av nya länder som skall bli medlemmar i Europeiska unionen att de skall tillämpa gemenskapsrätten, om medlemsstaterna själva inte kan respektera den?
Om det krävs ytterligare information är det för medborgarens bästa, eftersom han blir alltmer indragen i processen med att kontrollera gemenskapsrätten. Det är här som hela frågan uppstår när det gäller underlåtenhet att uppfylla skyldigheter. Det får inte vara så att Europeiska kommissionen förespråkar större selektivitet i behandlingen av ärenden som kan ge upphov till ett fördragsbrottsförfarande, ett förslag enligt vilket kommissionen, i fall med begränsad omfattning - låt oss ta som exempel det ömsesidiga erkännandet av examina - skulle kunna avstå från att agera. Vi måste protestera mycket bestämt mot denna åtgärd som inte kan motiveras av kostnads- eller effektivitetsskäl. Genom att agera på detta sätt skulle Europeiska kommissionen avstå från sin roll som fördragens väktare och förhindra att Europas medborgare kan åtnjuta rättvisa.
När det gäller villkoren tror jag att de kan förbättras. Såsom den europeiska ombudsmannen flera gånger påpekat är det viktigt att bevara de enskildas rättigheter genom bättre konfidentialitet, bättre tillgång till dokument och en motivering till Europeiska kommissionens beslut om klassificering. Enligt samma sätt att tänka måste vi få mer uppgifter om medlemsstaternas ansvar när det gäller skador som åsamkas enskilda.
Ingen överväger att ifrågasätta betydelsen av framställningarna, som till stor del bidrar till att visa att gemenskapsrätten ibland inte tillämpas i medlemsstaterna. I den andan krävs det här att alla överklaganden offentliggörs särskilt, för att de åtgärder som vidtas skall synas bättre. Men med tanke på det angreppssätt som valts, vilket framför allt är inriktat på att försvara arbetsmetoder inom utskottet för framställningar, vill jag inte stödja ändringsförslag 2.
Betydelsen av databaserna Celex och Eur-lex i form av bättre tillgång till dem och en kontinuerlig förbättring, går enligt min mening i en riktning som är till förmån för medborgaren. Fullständiga dokument går hand i hand med successiva ändringar som tillförts, såsom begäran i ändringsförslag 1. Jag är därför positiv till detta ändringsförslag.
Vidare har vi problemet med förhandsavgöranden. Enligt min uppfattning skall de inte ifrågasättas i princip, men man kan ställa sig frågande till dess villkor. Dåligt skrivna förhandsavgöranden kan få en effekt som är motsatt till målsättningen att klargöra rätten. Jag föreslår därför att EG-domstolen på nytt överväger hur detta förfarande fungerar. Jag tror också att för att riktigt förstå texten i skäl G där det står: "Det är främst de nationella domstolarna som skall tillämpa gemenskapsrätten", skulle det vara bättre att säga "att kontrollera tillämpningen av gemenskapsrätten".
Slutligen uppstår frågan om relationer med offentliga myndigheter som skall behandla nya gemenskapsnormer. Den europeiska integrationens nuvarande utformning betonar subsidiaritetsprincipen. Jag motsätter mig ändringsförslag 3 med tanke på denna nyckelprincip. Att inrätta en europeisk administrativ rätt förefaller mig inte lämpligt.
Avslutningsvis vill jag säga att det ändå är uppenbart att syftet med ett kontrollsystem är att bestraffa felaktig tillämpning av rätten. Jag betonar i det sammanhanget betydelsen av förfarandet i artikel 228.2 i fördraget, ett nytt förfarande som utan tvekan är avvärjande, och kommissionen borde i framtiden visa mindre återhållsamhet. Genom att rösta för denna resolution sänder vi en positiv signal, nämligen en signal om ett Europaparlament som lyssnar på medborgarna.

González Álvarez
. (ES) Herr talman! Jag delar min kollegas oro över varför ett betänkande av det här slaget, som vi anser vara av stor vikt för efterlevnad av gemenskapsrätten, debatteras en fredag och i sista minuten. De siffror föredraganden har tillhandahållit visar klart och tydligt att medlemsstaterna inte följer den europeiska gemenskapsrätten och i betänkandet försöker man lägga fram förslag så att medlemsstaterna verkligen börjar göra det. Att det finns 1101 formella underrättelser, 675 motiverade yttranden samt 123 ärenden har anhängiggjorts vid Förstainstansrätten visa klart och tydligt hur svårt det är att efterfölja den europeiska gemenskapsrätten.
Jag syftar i huvudsak på det förslag som lagts fram av utskottet för framställningar. Vi har ett antal ändringsförslag som alla grupper i utskottet för framställningar har undertecknat. Av den anledningen och med anledning av de tomtar och troll som har varit framme här i kammaren så var utskottets slutsatser inte inkluderade i föredragandens betänkande. Det verkar som om utskottet för framställningar är litet av den fattiga systern här i parlamentet, i slutet av föregående mandatperiod försökte man faktiskt också ta bort det. Jag menar dock att det är en av de viktigare utskotten i parlamentet eftersom det står i direkt och faktisk förbindelse med de europeiska medborgarna, i synnerhet för att ta upp frågor om till exempel miljön. Föredraganden pekar på att mer än 25 procent av alla anmälningar har att göra med miljön, den fria omsättningen, medborgarnas sociala rättigheter samt marknaden. Jag menar att de här frågorna är grundläggande för den europeiska konstitutionen och att antalet framställningar som inkommer varje år återspeglar medborgarnas oro över att gemenskapsrätten inte efterlevs.
Ibland, och med anledning av miljöfrågorna som jag mest stöter på eftersom jag är med i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, så är medborgargrupper, intresseföreningar och andra mer oroade över att se till att gemenskapsrätten efterlevs än myndigheterna själva, vilket alla anmälningar som vi varje dag får in till utskottet för framställningar visar prov på. Därför uppmanar jag er att godkänna de två ändringsförslag som utskottet för framställningar har lagt fram och som varken mer eller mindre är en återspegling av den oro som vi känner i utskottet för framställningar med anledning av handläggningen av medborgarnas klagomål.
Det går lång tid mellan handläggningen av medborgarens klagomål, ibland tar det ett, två eller tre år, och det beslut som fattas av utskottet för framställningar eller av Europeiska kommissionen. Nämnda ändringsförslag går i huvudsak ut på att försöka underlätta förfarandet, annars kommer medborgarna att tappa förtroendet för de europeiska institutionernas effektivitet. Med de två ändringsförslagen försöker man också på något sätt harmonisera den europeiska förvaltningsrätten så att alla unionsmedborgare bemöts på ett likvärdigt sätt.
Herr talman, man skulle kunna tala mycket mer om karaktären och vikten av utskottet för framställningar men det har vi inte tid med, därför uppmanar jag de ledamöter som finns kvar här i dag att godkänna de ändringsförslag som utskottet för framställningar har lagt fram.

Fiori
Herr talman! Jag måste instämma i Grossetêtes nedstämdhet: om vi vill bygga Europa måste vi bygga en rättens boning och den omsorg vi visar inför detta genom att lägga ett så viktigt betänkande en fredag morgon är verkligen inte upplyftande.
En stor tänkare i mitt land hävdar att ett samhälle är ett samhälle i det allmänna medvetandet endast i den utsträckning det klarar av att förse sig med regler som respekteras av dess medlemmar. Europeiska gemenskapen först och unionen i dag är otvivelaktigt en institutionell struktur av utomordentlig historisk betydelse inom vilken vi har skaffat oss regler, medlemsstaterna och medborgarna följer dem, men vad gäller tillämpningen och granskningen av tillämpningen av gemenskapsrättens regler kan inte denna parlamentariska församling dra sig undan sin lagenliga uppgift utan måste tvärtom lägga ned mer kraft och mer styrka därpå, för mycket har gjorts, mycket gör vi, men jag anser att det fortfarande finns mycket att göra. Det är vår plikt att konstatera att det finns många brister, vad homogeniteten beträffar, i den inre marknaden men framför allt finns det många brister vad gäller utvecklingen av det europeiska rättssystemet.
Med glädje kan vi konstatera att införlivandegraden av gemenskapens direktiv i medlemsstaterna är 95 procent, men detta räcker inte om en felaktig tillämpning av gemenskapsrätten är resultatet av dåliga administrativa rutiner snarare än bristande harmonisering. Enligt min mening krävs alltså effektiva insatser inom den nationella administrationen, såsom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden understryker. Denna nödvändighet förstärks också av det faktum att de som är i kontakt med lagen och rättvisan ofta inte har en perfekt kännedom om gemenskapsrättens regler.
Som man kräver i betänkandet är det därför lämpligt att de som överväger att ge sig in på en bana som jurist eller domare särskilt uppmärksammar de regler vi håller på att bygga upp. Jag har lagt fram några ändringsförslag till Grossetêtes utmärkta alster i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som bottnar i oro för att det rättsliga skyddet för de medborgare vi företräder kan vara dåligt känt och bekräftat i lagstiftningen i de enskilda länderna. Att man hänvänder sig till kommissionen och Europaparlamentet i dessa frågor borde inte bara få oss att tänka, utan det borde bekymra oss. En annan källa till oro är det faktum att domstolarna i vissa medlemsstater nästan inte tar upp förundersökningsfrågor enligt artikel 234 i fördraget, och kommissionens företrädare borde ge sina tjänstemän anvisningar att granska skälen till detta.
Slutligen får vi inte undervärdera de ekonomiska och praktiska svårigheter medborgarna stöter på när de söker sig till gemenskapens domstolar. Jag undrar därför om man inte snarast måste anta ett lagstiftningsinitiativ för att underlätta tillträdet i ekonomiska termer, kanske genom att inrätta en stödfond.

Koukiadis
Herr talman! Kommissionens rapport om kontroll av gemenskapsrättens tillämpning utgör en av de viktigaste texterna, för den avslöjar den verkliga situationen i Europeiska unionen, och kanske borde vi ägna den flera sammanträden, inte bara fredagens sammanträde.
Föredraganden, Grossetête, gör i sitt mycket balanserade betänkande en rad välriktade iakttagelser, som bör bli föremål för särskilda studier. Med rätta tas i de två betänkandena frågan om gemenskapsrättens tillämpning upp ur tre aspekter, vilka är det bristfälliga genomförandet av gemenskapsrätten, den bristfälliga överensstämmelsen mellan genomförandeåtgärderna och gemenskapsrättens innehåll samt tillämpningssättet.
Vad beträffar frågan om bristfälligt genomförande, fortsätter förseningarna att vara betydande, särskilt inom vissa sektorer, av vilka jag vill nämna den sociala sektorn, som jag med sorg i hjärtat ser bara tilldelas några få rader i kommissionens rapport, och de aktuella frågorna hör samman med den sociala sammanhållningen. Anledningarna till det bristfälliga genomförandet är många och måste studeras. Med det är samtidigt dags att vi tänker ut olika politiska verktyg för att minska förseningarna. Vi kan här tänka oss att man i varje land, på högsta politiska nivå, inrättar ett enhetligt organ, som ansvarar inför Europeiska unionen för att gemenskapsrätten genomförs på ett tillförlitligt och korrekt sätt.
Vi anser också att varje land som tar på sig ordförandeskapet i god tid och officiellt bör redovisa i vilken grad landet har anpassat sig till gemenskapsrätten, och det är obegripligt att ett land kan ha det politiska ansvaret för att hantera de politiska frågorna utan att uppfylla sina åtaganden. Och det skulle förmodligen också vara effektivt att före varje toppmöte officiellt meddela hur långt varje land har kommit med anpassningen. Tidigare har underlåtenhet att genomföra gemenskapsrätten inte fått de konsekvenser som de får i ett enhetligt ekonomiskt område, och det är obegripligt att det i detta område vid en given tidpunkt inte finns en enhetlig rättslig gemenskapsordning.
Vad gäller frågan om sättet att tillämpa gemenskapsrätten, hör frågan först och främst samman med domstolssystemen, de nationella och gemenskapens, och utslagen från Europaparlamentets utskott för framställningar och Europeiska ombudsmannen. De två grundläggande problem som hör samman med domstolssystemet är, å ena sidan, att man många gånger omotiverat vänder sig till domstolen för förhandsavgöranden eller att man vänder sig till domstolen illa förberedd, vilket också togs upp av Álvarez, och, å andra sidan, att man låter bli att vända sig till domstolen i allvarliga frågor. Dessa två problem har, trots den skenbara olikheten, gemensamma orsaker, som beror på att de nationella domarna inte är tillräckligt förtrogna med gemenskapsrätten.
Vi bör starta en omfattande kampanj för att ändra på detta. Det är nödvändigt med en rekommendation till medlemsstaterna om gradvis vidareutbildning av alla domare, som för de äldre domarna bör utgöra en förutsättning för befordran till högre befattningar och, för de nya, en förutsättning för inträde i domstolen.
Utvecklingen har sprungit ifrån de nuvarande programmen, Grotius och Falcone.
Avslutningsvis vill jag säga två saker om förbättringen av gemenskapsrättens tillämpning, och här har utskottet för framställningar en viktig roll att spela. Det innehar en nyckelroll i förbindelserna mellan de europeiska medborgarna, Europaparlamentet och kommissionen. Utskottets uppgradering utgör en grundläggande förutsättning för att de praktiska bristerna vid gemenskapsrättens tillämpning skall avslöjas. Jag är positiv till Álvarez förslag, som utgör en utgångspunkt för byggandet av en europeisk, administrativ gemenskapsrätt.

MacCormick
Herr talman! Å min grupps vägnar har jag glädjen att välkomna betänkandet av Grossetête. Jag vill särskilt understryka en klausul som hon nämnde i sitt eget anförande: i skäl E sägs det att inför den successiva utvidgningen i flera steg måste dagens medlemsstater uppträda föredömligt när det gäller att tillämpa gemenskapsrätten. Och det är verkligen sant. Tyvärr så vet vi att det inte alltid är fallet. Jag har vid mer än ett tillfälle här i kammaren hänvisat, liksom även andra gjort, till det chockerande fallet med utländska språklärare i Italien som första gången fick rätt i domstolen för elva år sedan. Den italienska lagen har ännu inte anpassats därefter, för att ge dem deras rättigheter.
Vi testas på vår vilja att ställa upp för den enskilde personen, medborgaren, som försöker få rätt enligt gemenskapslagarna. Inga rättigheter är viktigare än de mot diskriminering och de för rörelsefrihet. Om vi inte uppfyller dessa så sviker vi oss själva, ställda inför våra egna önskningar.
Den här veckan har jag fått oroande meddelanden från flera olika källor i Tyskland om att ett liknande problem kan hålla på att uppstå med avseende på självständiga utländska språklärare som arbetar där. Lagar tillämpas där retrospektivt till förmån för staten och med uppenbar orättvisa för lärarna. Jag skall följa upp det här och vi kanske måste granska det igen. Jag tar upp dessa två föredömliga exemplen helt enkelt för att betona vikten av Grossetêtebetänkandet och för att tacka henne personligen för hennes eget ingripande med avseende på det förra fallet, vilket jag är säker på kommer att vara en knuff åt rätt håll.
Jag ber om ursäkt för att jag inte kan stanna till den här debattens slut på grund av transportsvårigheter härifrån till Edinburgh, men jag är glad att ha kunnat delta så här långt.

Mathieu
Herr talman, kära kolleger! Den gemenskapsrätt som vi bidrar till att utarbeta leder till allvarliga tillämpningsproblem i våra medlemsstater.
De europeiska medborgarna har utnyttjat denna sista utväg för att uttrycka sin ilska och sin indignation inför förvandlingen, eller till och med inför förstörelsen av deras dagliga liv, som påtvingas av byråkrater med omotiverade insatser och en målsättning som ibland går oss förbi.
Medan detta betänkande borde vara en möjlighet för oss som folkvalda att sammanfatta ett stort antal texter som vi röstar igenom, och dra slutsatser av det inför framtiden, begränsar vi oss till ett synsätt av typen kontroll/sanktion. Detta tvingande och överreglerade Europa är definitivt inte det som våra respektive landsmän vill ha.
Det sätt på vilket betänkandet antagits är upprörande. Föredraganden från utskottet för rättsliga frågor har visat prov på djupt förakt gentemot utskottet för framställningar, genom att inte ens anse det nödvändigt att låta slutsatserna gå till omröstning. I går visade kammaren prov på samma slags förakt, genom att bortse från yttrandet från utskottet för rättsliga frågor om betänkandet från Maaten. Jag fruktar att kommissionen inte fäster mycket större betydelse vid den text vi skall rösta om i en praktiskt taget tom kammare.
Hellre än onödiga ändringsförslag skulle jag vilja ha ett svar på följande fråga: Statistiken från 1998 visar att antalet motiverade yttranden fördubblats och att fallen med bristande överensstämmelse eller felaktig tillämpning som avslöjats rutinmässigt har ökat med över 50 procent, klagomålen med 18 procent och antalet förelägganden med 12 procent. På detta stadium är det inte något bevis på en effektiv kontroll utan ett bevis på att det finns ett överflöd av texter som, när de utlämnas till domarnas godtycke, placerar våra nationella kamrar under hot om domar åtföljda av böter när de uttrycker folkets vilja på ett motiverat och demokratiskt sätt.
Tycker inte kommissionen och vår föredragande att det skulle vara lämpligt att minska antalet texter, och framför allt ändra dem som uppenbarligen skapar grundläggande politiska, juridiska och praktiska frågor som inte framstår med samma tydlighet eller samma intensitet när de utarbetas, eller skulle de föredra att fortsätta att straffa våra stater genom att göra våra landsmän till rena offer?

Karas
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande! Jag vill göra tre påpekanden angående betänkandet om kontroll av gemenskapsrättens tillämpning, under motiveringen att en uppfattning om hur väl gemenskapsrätten tillämpas inte bara kan fås genom en matematisk utvärdering av antalet genomförda rättsakter, utan det krävs också en bedömning av hur dessa tillämpas i praktiken.
För det första på området rätts- och värdegemenskap: Enligt min uppfattning råder ingen motsättning mellan rättsgemenskapen och värdegemenskapen, utan den ena är beroende av den andra. Den som bryter mot eller vränger lagen, kränker värdena. Och den som kränker värdena kan bedömas eller dömas med stöd av lagen. Ni kommer att förstå att jag ur ett österrikiskt perspektiv i det här sammanhanget säger att Europeiska unionens fjorton medlemsländer i sitt agerande mot Österrike bryter mot gemenskapsrätten, folkrätten och FN-stadgan, handlar i strid mot de europeiska grundarnas anda och därmed har åsamkat värdegemenskapen skador. Jag uppmanar er därför att gottgöra skadorna.
För det andra, till kommissionen som fördragens väktare: Kommissionen gjorde den 1 februari 2000 ett uttalande i den här frågan om att man i fortsättningen skall uppfylla sina åtaganden som fördragens väktare. Till Österrike sade kommissionen att man uppmärksamt skall följa händelseutvecklingen i frågan i nära samarbete med medlemsstaternas regeringar och samtidigt upprätthålla arbetsförbindelserna med de österrikiska myndigheterna.
Jag kan konstatera att kommissionen som fördragens väktare sedan den 1 februari 2000 uppmärksamt har följt händelseutvecklingen och hittills inte har funnit någon anledning till kritik, och därför är det uppenbart att det inte förekommer kränkningar av rätts- och värdegemenskapen i Österrike.
Mitt tredje påpekande: Jag begick i går ett misstag! Det vill jag säga nu på slutet. Jag kritiserade mina socialistiska kolleger från Österrike för deras motsägelsefulla agerande vid omröstningen och påstod att de till slut hade avstått från att rösta om resolutionen om Feira. Det stämmer inte, för de röstade ja. Det ändrar inget i min kritik mot de österrikiska socialdemokraternas dubbelmoral, som även kom till uttryck i gårdagens agerande vid omröstningen. Men jag får lov att medge det misstag jag begick.
De fjorton har inte heller något att förlora på att i Feira offentligt återkalla och rätta till det lagstridiga misstag som de den 31 januari 2000 begick gentemot en medlemsstat.

Palacio Vallelersundi
. (ES) Herr talman! Å utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden vägnar samt i egenskap av ordförande för detsamma vill jag använda delar av min tid till att bemöta vissa påståenden om vårt sätt att bemöta andra utskotts åsikter.
Herr talman, jag håller till fullo med föredraganden. Dessa ändringsförslag, även om de är intressanta, har inget här att göra. För det första så vet alla hur jag har kämpat för att skapa en genuin förvaltningsrätt som täcker allt detta. Det här betänkandet handlar dock om något annat. Detsamma kan sägas om det ändringsförslag som utskottet för framställningar har lagt fram och som nämner ett interinstitutionellt avtal och som mobiliserar rådet och kommissionen. Vi måste rösta om de här ändringsförslagen, dock i ett annat betänkande.
Herr talman, låt mig nu kommentera Grossetêtebetänkandet. För att ni skall förstå hur mycket jag uppskattar hennes arbete och hennes sätt, så räcker det med att visa att jag bara har lagt fram ett ändringsförslag och detta tillsammans med henne. Ni som känner mig vet att inget kan stoppa mig om jag inte tycker om en text, i synnerhet när det gäller ett ämne som jag är så intresserad av och som jag anser är så pass viktigt.
Det finns en sak som jag hoppas att Grossetête nämner vid omröstningen, och eftersom jag tyvärr inte kommer att vara närvarande så säger jag det nu. I skäl G finns ett faktiskt fel. Där borde stå att domstolarna i första hand skall kontrollera att gemenskapsrätten tillämpas. För övrigt tycker jag att betänkandet är bra, definitivt och mycket viktigt.
Jag tänkte nämna några punkter i Grossetêtebetänkandet. Vad gäller räckvidden så borde man tänka på att inte bara utvidga den till avdelning IV, det vill säga inte enbart till en utveckling av artikel 65, utan man borde kanske gå ännu längre, för byggandet av medborgarnas Europa, och försöka upprätta ett samband mellan det som berör dem och det som gränsar till gemenskapsrätten, inklusive till Fördraget om Europeiska unionen.
Herr kommissionär, vi vill se ett mera balanserat och komplett betänkande till nästa år. Som Grossetête säger så är betänkandet mycket komplett och balanserat i vissa delar men inte i andra.
Uppmaningen är i alla fall att om gemenskapsrätten skall tillämpas så skall den tillämpas på ett korrekt sätt. Vår gemenskap är en rättsgemenskap. Europa måste ha en rättsordning annars blir det inget Europa, och det är av stor vikt att gemenskapsrätten övervakas.
Avslutningsvis skall jag mycket snabbt kommentera betydelsen av förfarandet vid lagöverträdelser. Jag vill tillsammans med tidigare talare uppmärksamma er på den reform som man eventuellt har tänkt genomföra och som vi alla är överens om. Vi måste förbättra förfarandet vid lagöverträdelser, dock utan att ta bort en enda möjlighet för medborgarna att sätta sig i direkt kontakt med kommissionen, vilket till syvende och sist är vad som nalkas. Vi talar alla om att institutionerna skall närma sig medborgarna. Detta är ett sätt.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka Grossetête för hennes betänkande. Jag håller med henne: det finns inget viktigare att ägna tid åt att diskutera här i parlamentet. Före det romerska rikets fall var det vanligt att ta fram det kejserliga dekretet, veckla ut den stora skriftrullen i lila och guld, läsa det, kopiera det och distribuera det - och ingen brydde sig ett dugg om det. Det finns ingen säkrare väg att frambringa den här unionens fall och upplösning än att skapa lagar, vars efterlevnad medlemsstaterna inte kan garantera.
En sak som inte togs upp i diskussionen var att parlamentets förfaranden, särskilt frågestunden, skulle kunna utnyttjas bättre för att uppmärksamma kommissionen på missförhållanden som uppstår runt om i unionen och diskutera dessa med dem. Parlamentets ledamöter blir i allt större utsträckning uppmärksammade på sådana fall.
Tidigare bodde jag i ett gränsområde där rätten till rörlighet för varor och tjänster inte efterlevdes och jag upptäckte att jag kunde nå mycket långt genom att ta upp frågor direkt med kommissionen. På den tiden hade parlamentet inte samma makt och prestige som det har i dag. I stället för att minska arbetstiden här i parlamentet så borde vi ägna litet mer tid åt att understryka Europeiska unionens misslyckanden att genomföra sina beslut.
Det finns vissa områden som är välkända bland befolkningen, särskilt bland affärsmän, till exempel den inre marknaden. Det finns också andra områden där det råder stor förvirring. Det var vid en konferens förra veckan. Någon påpekade att vi behöver 100 miljoner invandrande arbetstagare i unionen under de kommande 25 åren om vi vill upprätthålla den ekonomiska tillväxten och uppfylla våra sociala skyldigheter. Om det sker så blir det fråga om stor rörlighet av personer. Om Europeiska unionen och medlemsstaterna från första början klargör att de här personerna har lika rättigheter, att de villkor på vilka de tas emot är gemensamma villkor och att de är fria att röra sig inom unionen när de väl har släppts in, då skulle befolkningen vara en bra bit på väg att acceptera situationen, och vi skulle kunna förekomma flera av de svårigheter med invandrare som uppstår i dag.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka McCartin för jämförelsen mellan Europeiska unionen och det romerska kejsarriket. En sådan jämförelse leder till att kommissionen skulle motsvara senaten och upphöjer Prodi till romersk kejsare.
Herr talman! Rapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning som presenteras för er i dag är den sextonde rapporten på det området. Därigenom tillmötesgår vi parlamentets begäran i dess resolution av den 9 februari 1983. I denna rapport sammanställer kommissionen ett årsbokslut över kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning. Det är en av dess viktiga uppgifter.
Kommissionen eftersträvar ständigt att förbättra tempot och effektiviteten liksom öppenheten i dess arbetsmetoder på det området. Det betänkande som har utarbetats av Grossetête för utskottet för rättsliga frågor, som jag härmed vill framföra ett hjärtligt tack till, omfattar i det sammanhanget talrika slutsatser och presenterar olika rekommendationer.
Tillåt mig att förklara de viktiga punkterna. Först och främst skulle jag för kommissionens räkning vilja uttrycka min uppskattning för det faktum att parlamentet mottagit de reformer som nyligen infördes i samband med behandlingen av klagomål från medborgarna på ett så positivt sätt. Vidare konstaterar kommissionen till sin belåtenhet att ni i det betänkande ni lägger fram betonar att kommissionens tjänstemän engagerar sig för att ge medlemsstaternas jurister en bättre utbildning i gemenskapsrätten.
Jag vill peka på att betänkandet omfattar en begäran till kommissionen att anstränga sig ännu mer för att skapa öppenhet vid undersökningen av fördragsbrottsärendena. Jag kan försäkra er att denna strävan kommer att fortsätta och intensifieras där så är möjligt, det vill säga med beaktande av bestämmelserna i fördragen och i vissa fall de därav följande begränsningarna, framför allt med avseende på den konfidentiella behandlingen.
Vidare framgår det enligt min uppfattning av det alltmer ökande antalet pressmeddelanden som kommissionen publicerar, 334 under 1998, varvid varje pressmeddelande hänför sig till mer än ett ärende, att kommissionen är beredd att införa en öppenhet som sträcker sig mycket längre än kärandens självklara önskemål om information kring den fortsatta behandlingen av hans klagomål. Publicerandet av ett pressmeddelande har numera blivit rutin när kommissionen beslutar att rikta en välmotiverad rekommendation till en medlemsstat eller att koppla in EG-domstolen.
På det området står den senaste tidens initiativ från kommissionen på området information till medborgaren, såsom "Europa direkt", också som garanti för mer öppenhet. I kontakten med kärandeparter riktar kommissionens tjänstemän särskild uppmärksamhet mot efterlevnaden av den konfidentiella behandlingen. Konfidentiell behandling med avseende på kärandens identitet är alltid utgångspunkten, utom när denne uttryckligen begär att hans namn skall offentliggöras.
Vad behandlingen av klagomål som framställts till kommissionen beträffar vill jag återigen försäkra er om att kommissionen ingalunda har för avsikt att lägga mindre vikt vid detta. Jag säger detta med eftertryck eftersom olika av de här närvarande ledamöterna av er kammare har begärt uppmärksamhet för denna punkt. Det framgår tydligt av den sextonde rapporten att dessa klagomål är oumbärliga för kommissionens tjänstemän vid utredning av fördragsbrott. På det området eftersträvar kommissionen en dubbel målsättning.
Först och främst handlar det om att förkorta utredningstiden för ärendena, som fortfarande är alltför lång ibland. För det andra, att göra den nationella rättsskipningen mer tillgänglig för den europeiske medborgaren med tanke på att det enbart är denna form av rättsskipning som kan reparera den skada som medborgarna lidit.
Mot bakgrund av detta framgår det tydligt hur viktiga de åtgärder är som kommissionen har meddelat parlamentet inom ramen för sammanställningen av kraven på området i fråga om att åstadkomma ett utrymme för frihet, säkerhet och rättvisa. Kommissionen eftersträvar att begränsa antalet överträdelser vid källan och förbättrar därför fortlöpande sina förfaranden i fråga om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning.
Olika typer av åtgärder kan bidra till att uppnå detta resultat. Först och främst handlar det om en förbättring av det fastställda förfarandet beträffande förhandsavgörandet med stöd av artikel 234 i EG-fördraget. I det sammanhanget har kommissionen redan presenterat konkreta förslag inom ramen för dess bidrag till regeringskonferensen. Genom en ändring av artikel 234 i det fördrag som jag nyss nämnde åsyftas följande.
För det första, att tillerkänna den nationelle domaren ansvar i funktionen som domare som skall tillämpa gemenskapsrätten. För det andra, att uppmana de nationella rättsliga instanserna, som inte dömer som sista instans, att i fråga om ett förhandsavgörande klargöra anledningen till att de är tveksamma beträffande tolkningen av gemenskapens lagstiftning. För det tredje, att förpliktiga nationella rättsliga instanser att koppla in EG-domstolen när en sådan instans har för avsikt att inte tillämpa en av gemenskapens lagtexter på grund av förmodad ogiltighet.
Vidare eftersträvar kommissionen en mer ändamålsenlig tillämpning av gemenskapens lagstiftning i medlemsstaterna med hjälp av en mer systematisk kontroll av åtgärderna för att införa gemenskapens direktiv.
Vidare kommer kommissionens tjänstemän när de upprätthåller bättre kontakter med de nationella myndigheterna att ha bättre möjligheter att upptäcka överträdelser på ett så tidigt stadium som möjligt och sätta stopp för dem.
De två sista kommentarerna. Vad beträffar möjligheten att ta hänsyn till tillämpningen av den andra och tredje pelaren i rapporten hänvisar jag återigen till att vi inte har något instrument till förfogande inom ramen för dessa pelare som är jämförbart med de fastställda fördragsbrottsförfarandena i artikel 226 i EG-fördraget. Vad beträffar de internationella avtalen: när det handlar om överträdelser faller dessa under räckvidden för den årliga rapporten.
Slutligen gläder sig kommissionen åt parlamentets stöd vid utövandet av denna komplicerade uppgift, nämligen kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning. Kommissionen kommer, med iakttagande av fördragen, att överväga de eventuella förbättringar som bör införas inom ramen för en kontinuerlig analys- och förbättringsprocess med avseende på fördragsbrottsförfarandena.

González Álvarez
Herr talman! Jag beklagar att Palacio inte längre är här, men jag måste dock tala för de beslut som utskottet för framställningar har fattat. I mitt anförande nämnde jag tomtar och troll i respekt för mina kolleger, men man kan inte ställa de stackarna till svars. Palacio sade klart och tydligt att man i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inte hade någon som helst avsikt att ta upp de slutsatser utskottet för framställningar hade kommit fram till.
Beviset på att nämnda slutsatser enhälligt godkändes är att de undertecknats av ordföranden i utskottet för framställningar, av en annan PPE-medlem i utskottet för framställningar, av två medlemmar i den socialdemokratiska gruppen samt av mig själv som föredragande av yttrandet. Jag anser att det är absolut nödvändigt att man i ett betänkande om gemenskapsrättens efterlevnad tar med slutsatserna från utskottet för framställningar, eftersom nämnda utskott i hög grad samarbetar och bidrar till att medlemsstaterna tillämpar gemenskapsrätten. Därför ber jag er att rösta för ändringsförslag 2 och 3.

Grossetête
. (FR) Herr talman! Jag vill undvika problem mellan utskottet för rättsliga frågor och utskottet för framställningar. Det viktiga som sagts av utskottet för framställningar återfinns i texten i det betänkande jag skrivit. Vi är bara inte överens med era ändringsförslag, fru Palacio förklarade det, eftersom de inte skall föras in där. Om ni läser igenom betänkandet noggrant kommer ni att se att de flesta av era slutsatser återfinns där.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar

Berthu
Herr talman! Min grupp avstod från att rösta om betänkandet från Grossetête, eftersom den antagna resolutionen mitt bland allmänna och fullständigt godtagbara skäl om tillämpningen av gemenskapsrätten, innehåller en punkt som vi inte kan godta. Det gäller punkt 11 som uppmanar kommissionen, jag citerar: "att visa mindre återhållsamhet när det gäller att tillämpa det vitesförfarande som föreskrivs i artikel 228.2, tredje stycket i EG-fördraget".
Artikeln innebär en möjlighet för EG-domstolen att ådöma ett medlemsland böter eller vite, ibland till ett mycket högt belopp, om det av någon anledning inte tillämpar gemenskapsrätten på det sätt domstolen önskar. Vi anser att det juridiska problemet inte är så enkelt och att det är överdrivet att ge medlemsstaterna sådana straff. Det kan naturligtvis finnas motsägelser mellan gemenskapsrätt och nationell rätt som är fullständigt berättigade: exempelvis en motsägelse som uppstår efter en omröstning med kvalificerad majoritet i rådet - och som ni vet blir dessa omröstningar allt vanligare - en motsägelse mellan en nationell konstitution och gemenskapsrätten, eller mellan gemenskapsrätt och en lag som avsiktligt röstats igenom av folket i ett medlemsland.
Dessa motsägelser är mycket allvarliga, de har inte lösts och det är anledningen till att vi anser att artikel 228 som infördes genom Maastrichtfördraget är mycket diskutabel. Jag skulle särskilt vilja erinra om att Frankrike i dag skulle kunna ådömas mycket höga viten i fallet med lagen från 1998, exempelvis, om jaktperioder som strider mot gemenskapsrätten eller när det gäller embargot mot det brittiska nötköttet, eller den konflikt som är på väg att blossa upp, herr talman, när det gäller möjligheten att ta patent på mänskliga gener, som tillåts genom ett europeiskt direktiv som motsägs av den franska lagen. Vi kan därför absolut inte godta detta betänkande. Det handlar om att respektera den nationella suveräniteten.

Grossetête
. -(FR) Jag gläds åt att vi under sammanträdet i Strasbourg antagit resolutionsförslaget i betänkandet, vilket upprättats för utskottet för rättsliga frågor, om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning under 1998 och där jag varit föredragande.
Europaparlamentet ger därmed en positiv signal till den europeiska medborgaren som har rätt att förvänta sig en hög skyddsnivå från gemenskapsrätten. Vår kammare har på detta sätt visat att den är vaksam när det gäller svårigheter med tillämpning som finns i flera medlemsstater och inom ett stort antal verksamhetsområden. Kammaren har erinrat om betydelsen av underlåtenhet att uppfylla skyldigheter som inte skall vara föremål för en lämplig reform från kommissionens sida. Kammaren har betonat den roll som förhandsavgöranden spelar i vårt europeiska system och behovet av att intensifiera utbildningen i gemenskapsrätt i medlemsstaterna.
Även om ingen har en tanke på att förneka betydelsen av framställningar vill jag inte instämma i ändringsförslagen från ledamöterna i utskottet för framställningar, bl.a. begäran att inrätta en "europeisk administrativ rätt". Man måste ta hänsyn till hur långt den europeiska integrationen har kommit liksom till subsidiaritetsprincipen. Men jag betonar att man planerar att be kommissionen intensifiera sina förbindelser med de nationella myndigheterna när det föreligger ett problem, för att lösa dem på ett tidigt stadium.
Hela den antagna resolutionen går i riktning mot större öppenhet och effektivitet till förmån för den europeiska medborgaren.

Talmannen
Protokollet från detta sammanträde kommer att lämnas för justering av parlamentet i början av nästa sammanträdesperiod, om inga invändningar uppstår.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.00.)

