Klímaváltozás és energia (bevezetés)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai az éghajlatváltozásról és az energiáról
Jean-Louis Borloo
Elnök asszony, biztos úr, a képviselőcsoportok elnökei, előadók, hölgyeim és uraim!
Néhány hete - ami tényleg csak néhány hete volt - folytatott vitánk után újra itt vagyok Önökkel, különösen egy olyan fontos momentumot követően, amikor a Parlament és a Tanács a Bizottság vigyázó tekintete mellett bizalmi egyezményt kötött arról, hogy egyhangúlag - ahogy Sarkozy elnök úr mondta ma reggel - keressünk olyan rendszereket, amelyekkel mind a 27 ország gazdasága elkötelezi magát a fenntartható gazdaság, a CO2-kibocsátás csökkentése és a koppenhágai találkozóra való felkészülés mellett, valamint amely fejleszti és felkészíti gazdaságunk versenyképességét az előttünk álló évszázadra.
Az Európai Tanács egyhangú döntése után újra itt vagyok, és úgy érzem a rengeteg, többé-kevésbé példa nélkül álló háromoldalú egyeztetésnek köszönhetően - gondolok itt a múlt hétvégén számos irányelv kapcsán folytatott háromoldalú egyeztetésekre - nem szegtük meg bizalmi egyezményünket sem. Továbbá úgy érzem, hogy a múlt havi találkozásunk körülményeihez képest az ellentmondásos pontok könnyen azonosíthatók.
Megszűnnek ezek az ellentmondások, ha a koppenhágai csúcstalálkozó sikeres lesz. Ha Koppenhága nem jár sikerrel, tehát ha csak Európa mutat elkötelezettséget, akkor is van egy hozzáadott értéke a dolognak. Az ipari ágazattal szemben támasztott követelmény egyike, hogy tegye versenyképesebbé a leginkább környezetbarát eljárásokat.
A hozzáadott érték második területe a szolidaritásra, a harmadik pedig az energiára koncentrál. A csomag egyik legfontosabb alapelvét - a megújuló energia, az autók és egyebek mellett - az energia és energiafelhasználás alkotja.
Ebben a tárgyban úgy gondolom, hogy a lelkünk mélyén mindannyian elfogadhatónak tartunk egy átmeneti időszakot a legtöbb szénnel rendelkező gazdaságok számára, mert mindannyian tudjuk, hogy szociális szempontból milyen bonyolult az átmeneti időszak. Számos országban - Belgiumban és a francia Nord-Pas-de Calais régióban - tapasztaltak alapján tudjuk, hogy milyen összetett feladat ez. Az alapok nem változtak, mindössze egy átmeneti időszakról van szó, amelyet a szolidaritásban bekövetkezett növekedés finanszíroz.
És valóban; a múlt héten a Tanácsban folytatott egyetlen valós vita egyáltalán nem azzal foglalkozott, amit itt hallok és olvasok, de a lényeg az, hogy a szolidaritási alap 2%-a szigorúan és közvetlenül kiosztásra került a legutóbb csatlakozott országok között, más szóval azok között, akiktől a legnagyobb mértékű energiaváltást kértük. Ez a szolidaritás legkiemelkedőbb része.
Tekintettel az egyéb részekre, mindannyian ismerik a már jó ideje benyújtott szövegeket a különböző bizottságok és előadóik jóvoltából. Az üzemanyagok minősége tekintetében a javaslat sokkal ambiciózusabb, mint a Bizottság javaslata. A megújuló energiaforrások kapcsán alapvetően egyezik a Bizottság javaslatával. A terhek megosztása tekintetében pedig néhány apró részlettől eltekintve teljesen megegyezik vele. A járművek CO2-kibocsátásával kapcsolatban hosszú távon egy kicsit szigorúbb feltételeket szab ez a javaslat.
Végül és alapvetően, a javasolt csomag és a márciusi Európai Tanácsra tervezett kitűzött célok közötti általános egyensúlyt teljes mértékben figyelembe vettük. A globális egyeztetések fázisában vagyunk. Az európai csoportosulás, az európai kontinens, de legalábbis az Unió az első olyan világszervezet, amely évről évre, ágazatról ágazatra, irányelvről irányelvre, tisztán meghatározott célokkal, alkalmazási módszerekkel és a kapacitások értékelésével állítja fel rendszereit, ahol az irányelvek követik a valóságban végbemenő változásokat, más szóval egyrészt a Bizottság, másrészt a Bíróság felügyelete mellett történik mindez.
Azt hiszem értékelhető és gyökeres változásokat hozó tervvel rendelkezünk, amely kötelező érvényű és összhangban van célkitűzéseinkkel és törekvéseinkkel. Úgy vélem, hogy a múlt héten a Tanácsban a háromoldalú egyeztetéseknek köszönhetően elért pont összhangban áll az európai törekvésekkel. Európa feladata, hogy vezesse a koppenhágai vitát, és hogy megkezdje a felkészülést erre a nagyszabású konferenciára, az emberiség nagy találkozójára, amely a fogadó ország, Dánia mellett egyrészt a Bizottság, másrészt a Cseh Köztársaság és Svédország hatáskörébe tartozik.
Hölgyeim és uraim, ezt szerettem volna elmondani önöknek bevezetésként, kiegészítve azzal, hogy a Parlament tényleg egy abszolút kritikai eszköz, ahogy mondják, nem csak azért, mert az egyetlen olyan eszköz, amellyel nyomás gyakorolható a kormányokra, hanem egyszerűen általános minőségében is.
Végezetül látni fogják, hogy például a Davies úr számára oly kedves széndioxid-elkülönítés és -tárolás kapcsán a Tanács az utolsó órákban változtatott álláspontján annak érdekében, hogy az a lehető legközelebb kerüljön az itt kinyilvánított akarathoz.
Ezt a munkát elvégeztük. Elkészült a hat szöveg, amely most megvitatásra vár. Amennyiben további pontosításra van szükségük, szívesen állunk rendelkezésükre.
Stavros Dimas
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! A mai és a holnapi nap azon ritka alkalmak egyike, amikor a politikusoknak megadatik az a lehetőség, hogy történelmet írjanak. Az energia- és klímacsomag, amelyről holnap szavazni fognak, mérföldkövet jelent a jogalkotásban, amely nem csak az Európai Unió számára bír nagy jelentőséggel, de az éghajlatváltozással kapcsolatos nemzetközi törekvések számára is, és hatásuk az Európai Unióban és nemzetközi szinten is érezhető lesz.
Szeretnék köszönetet mondani a francia elnökség elkötelezettségéért és a kompromisszum elérése érdekében végzett munkájáért, de legfőképpen szeretném őszinte köszönetemet és elismerésemet kifejezni az Európai Parlament - mind a képviselőcsoportok, mind pedig az előadók - felé az eddig végzett munkáért. Mindenki tevékenyen hozzájárult a kompromisszum olyan szintre fejlesztéséhez, amely mellett a holnapi szavazás igen ígéretes lesz.
Annak ellenére, hogy számos aggály merült fel - rengeteg javaslat született, amelyekből sokat megfontolás tárgyává is tettünk -, és annak ellenére, hogy mindenkiben maradt egy kis elégedetlenség, úgy vélem, hogy a csomag páratlan és ambiciózus. Ambiciózus, páratlan, korrekt és teljesíteni fogja azt a célkitűzésünket, miszerint 2020-ra az Európai Uniónak képesnek kell lennie az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 20%-os csökkentésére. Tehát a csomag szerkezete nem változik az eredeti javaslatunkhoz képest, továbbá a terhek résztvevők közötti igazságos megosztása mellett a csomag környezetvédelmi egységessége is megóvásra került.
Az Önök előtt lévő csomag egy sor olyan intézkedést tartalmaz, amely a világon egyedülállóan ambiciózus. Csak nemrégiben hallhattunk arról, hogy néhányan követni szeretnék példánkat a világ más pontjain, ami nagyon bíztató.
Az Európai Unió az éghajlatváltozás tekintetében vezető szerepet tölt be a világon; ha a holnapi szavazással elfogadjuk ezt a csomagot, azzal megerősítjük az éghajlatváltozással szembeni küzdelemben kivívott vezető nemzetközi szerepünket, ugyanakkor biztosíthatjuk országaink számára azokat az előnyöket, amelyeket az alacsony széndioxid-kibocsátású gazdaság felé tett korai lépéseinkkel értünk el.
Az Európai Unió a világ első olyan régiója, amely csökkentette széndioxid-kibocsátását. Teljesíteni fogjuk a Kiotói Jegyzőkönyvben meghatározott célokat - úgy is mint EU-15-ök, és úgy is, mint EU-27-ek - el fogjuk érni a 8%-os csökkentési célt; valójában az újonnan csatlakozott tagállamok erőfeszítéseinek köszönhetően az EU-27-ek esetében túl is teljesítjük azt.
A világon egyedül a mi régiónkban létezik jól működő kibocsátáskereskedelmi rendszer, és csak nálunk van ára a szén-dioxidnak. A világon az Európai Unió régiója fektet be legnagyobb arányban a környezetbarát fejlesztési projektekbe a fejlődő országokban, ami nem csak azért hasznos, mert hitelt kapunk a befektetésekhez azokban az országokban, hanem azért is mert így csökkentjük az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását az egész világon, segítjük a technológia átadását ezekbe az országokba, befektetünk és munkahelyeket teremtünk.
Az Európai Unió a világ azon régiója, amely nagy összegeket fektet a kutatásokba, és amely ezzel a csomagunkkal, valamint a korábban Borloo úr által is említett intézkedésekkel, a 2015-ig 300 millió tonnányi szén-dioxid elárverezéséből származó bevétel befektetésével - összege kb. 9 milliárd euróra tehető - még ennél is többet fektethet be a kutatásokba. Az Európai Unió szintén egyedülálló régió a világon abban a tekintetben, hogy egy egyoldalú 20%-os célt tűz ki maga elé a csomag holnapi elfogadásával, valamint abban, hogy vezetőink megerősítették a 30%-os csökkentést, amely elengedhetetlen az éghajlatváltozás elleni hatékony küzdelemhez (a legfrissebb tudományos információk alapján még talán ez a 30% sem elegendő).
A csomag holnapi elfogadásával nem csak hogy előrelépünk, de nagyot ugrunk előre az éghajlatváltozás elleni küzdelem területén is, és követendő példát állítunk a világ többi országa és régiója számára. Egynéhányuk már el is indult ebben az irányban. Ausztrália épp a tegnapi nap folyamán jelentette be az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos csomagját. Ami nem olyan ambiciózus, mint a mi intézkedéscsomagunk, de mégis nagyon fontos. Meghatároz egy egyoldalú célkitűzést, valamint egy összkvótás kereskedési rendszer ("cap-and-trade”) bevezetését is tartalmazza, és nagyon ambiciózus a közép- és hosszú távú célkitűzések tekintetében. Hangsúlyozza a velünk való együttműködésre irányuló törekvést annak érdekében, hogy Koppenhágában megszülethessen egy nemzetközi egyezmény. Továbbá mára már mindenki számára világos, hogy melyek a még be nem iktatott Obama prioritásai - energiabiztonság és éghajlatváltozás -, amit tegnap újra megismételt.
Az Európai Unió vezető szerepet tölt be a különféle dokumentumok és tanulmányok megalkotásával, amelyek hasznosak lesznek a következő év tárgyalásai során. A múlt héten Poznańban egyértelműen kiderült, hogy a világ országai jövőre eltökélten fognak küzdeni Koppenhágában egy ambiciózus nemzetközi egyezmény létrehozásának érdekében, amelyhez az Európai Unió az egyezmény lehetséges kereteiről, a szükséges alapelvek lefektetéséről, a rendszer lehetséges felépítéseiről és finanszírozási lehetőségeiről szóló dokumentumok megalkotásával járul hozzá.
E csomag tárgyalásakor számos aggály merült fel: például a szénszivárgással kapcsolatban felmerült, hogy a magas széndioxid-kibocsátású iparágak a kibocsátáskereskedelmi rendszer és főleg a kvóták értékesítése miatt olyan országokba települnek majd át, ahol nem létezik széndioxid-kibocsátási korlátozás, és ezek az ágazatok továbbra sem fogják csökkenteni kibocsátásukat ezekben a korlátozást nem alkalmazó országokban (ami az Európai Unió számára szintén fontos kérdés a munkahelyek számának csökkenése miatt).
Más aggályok olyan tagállamok részéről merültek fel, amelyek nagymértékben függenek az energiaszektorban zajló szénkereskedelemtől, továbbá más tagállamok a terhek megosztásáról szóló javaslat rugalmassága miatt fejezték ki aggodalmukat. A kompromisszumok megkötésével minden aggályt eloszlattunk. Az ipar számára biztosítottuk a hosszú távú előreláthatóságot, továbbá ingyenes kibocsátási egységeket is biztosítani fogunk, valamint a versenyképességgel kapcsolatos kérdést is rendezni fogjuk. Ugyanakkor hangsúlyoznunk kell, hogy mindemellett ezek az iparágak jelentősen hozzájárulnak a széndioxid-kibocsátás csökkentéséhez az Európai Unióban, nem csak a kibocsátáskereskedelmi rendszer korlátozásai miatt, hanem azért is, mert a legjobb elérhető technológia referenciaértékeinek is meg kell felelniük. Tehát még ezek az iparágak is csökkenteni fognak kibocsátásukon.
Most pedig kérem, engedjék meg, hogy áttérjek az energiaágazatban zajló árverések témakörére, mivel rengeteg panasz és elégedetlen vélemény jutott el hozzám azzal kapcsolatban, hogy néhány tagállam számára engedélyeztük az önkéntes kívülmaradást ezen a területen. Először is szeretném kiemelni, hogy azért biztosítottuk ezt a lehetőséget a tagállamok részére, mert aggályukat fejezték ki a javaslat szociális hatásaival kapcsolatban. Meg kell hallgatnunk ezeket az aggályokat és meg is hallgattuk őket. Bár véleményem szerint amikor elérkezik az idő, ezek az országok - különösen azok, amelyekben az energiaágazat magánkézben van és az árak államilag nem szabályozottak - nem fognak élni a kívülmaradás lehetőségével azon egyszerű okból kifolyólag, hogy nem tudják majd eldönteni, a pénzügyminisztériumnak - az államnak - adják-e a pénzt jó célok felhasználására, vagy hagyják a magánszektort váratlan nyereséghez jutni, nyereséghez mindenféle ok nélkül. Be kell látnunk, hogy ez politikai kérdéssé válhat a jövőben. Tehát azt tanácsolnám azoknak, akik az egyezménynek ezt a pontját kifogásolják, hogy győzzék meg saját országuk kormányát arról, hogy ne éljenek ezzel a lehetőséggel, amikor elérkezik az idő. Ugyanakkor azok a tagállamok élhessenek a kívülmaradás lehetőségével, akik szociális vagy más okból tartják azt fontosnak.
A tiszta fejlesztési mechanizmusokkal és a terhek megosztásával kapcsolatos rugalmasság tekintetében először is jelenleg rengeteg szám kering a köztudatban arról, hogy mekkora erőfeszítéseket kell tenni a kibocsátáscsökkentés érdekében helyi szinten, és mennyit engedélyeznek külföldön. Szeretném kihangsúlyozni, hogy ezek az összehasonlítások 2005-re vonatkoznak. Az aktuális, helyben megvalósítandó kibocsátáscsökkentés aránya sokkal nagyobb, mert azt a 2020-ra elérendő értékekkel, és mint mindig, a gazdaság helyzetével kell összevetni. Az aktuális csökkentési értékek sokkal magasabbak lesznek az Európai Unióban. Megkértem a csapatomat, hogy készítsenek egy elemzést a teljes kibocsátáskereskedelmi rendszerről és a terhek megosztásáról, amelynek alapján az látható, hogy a terhek 60%-ra nőnek az Európai Unión belül, és 41% is lehet külföldön, a fejlődő országokban.
Arról sem szabad megfeledkeznünk, hogy a fejlődő országokban befektetésre van szükség. Ez az egyik olyan téma, amit azok a nemzetközi partnereink és azok az uniós országok is minden alkalommal megemlítenek, akik a fejlődő országokban érdekeltek a technológiák átadásában, a befektetésekben és a széndioxid-kibocsátás csökkentésében.
Miért rossz ez? Mert egyensúlyra van szükségünk; mert ha a hazaihoz képest nagyobb erőt fektetünk be a külföldi országokban, akkor az Európai Unióban elveszíthetjük a gazdaság és az ipar összes előnyét, mert ez a csomag nem csak az éghajlatváltozás elleni küzdelemről, de egy hatékonyabb gazdaság létrehozásáról is szól. Ösztönözni fogjuk a vállalkozások és az ipar erőforrás- és energiahatékonyságát - az energiahatékony, erőforrás-hatékony vállalkozás egyben gazdaságilag is hatékony vállalkozást jelent, egy sokkal versenyképesebb vállalkozást, ami pedig az Európai Unió számára az innovációt jelenti. Tehát sokkal nagyobb erőfeszítésre van szükségünk az Európai Unióban. Ez az, amit meg kell próbálnunk teljesíteni.
Ismétlem: ez remek lehetőséget biztosít mindazok számára, akik kifogásolták a kompromisszum ezen pontját. Térjenek haza országaikba és kérjék az osztrák, a svéd, a dán, a finn és a többi - tizenkét ország szerepel a listán - kormánynál, akik kérelmezték ezt a plusz egy százalékot, hogy ne éljenek a kompromisszumon keresztül biztosított tiszta fejlesztési mechanizmusok által kínált lehetőségekkel. Ez Önökön múlik. Ezt csak otthon tudják megtenni, itt nem. Itt a csomag mellett kell szavazniuk. A csomag nem egy-egy különálló javaslatból áll, minden javaslat hatással van a többire. Tehát ne kövessünk el hibát. Ha ellenvetésük van, tegyenek ellene saját országukban, tegyenek ellene azokban az országokban, amelyeknek rendelkeznek a plusz egy százalék tiszta fejlesztési mechanizmussal.
Nem fogok most beszélni a negyedik aggályt jelentő szolidaritásról. Borloo úr már megadta a választ, és a francia elnökség nagyon bölcs megoldást talált.
Nem szeretném húzni az időt, hiszen már így is túl sokat beszéltem. Most az a fontos, hogy előre tekintsünk. Koppenhágára kell koncentrálnunk. Egy évnyi kemény tárgyalássorozat előtt állunk. Dolgozzon újra együtt, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság, hogy Koppenhágában egyezségre juthassunk a nemzetközi partnerekkel. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem csak akkor lehet hatásos, ha Koppenhágában minimum harminc százalékról sikerül megállapodnunk. Már most el kell kezdenünk a munkát. Ugyanakkor tekintettel kell lennünk saját iparágainkra is.
Visszatérve a folyékony szénhidrogének kérdésére, ebben az esetben nem csak a munkahelyek megtartásáról, a foglalkoztatásról és a versenyképességről van szó, hanem a környezetvédelemről is. Nem szeretnék azzal szembesülni, hogy a vállalatok olyan országokban osztják újra a kvótákat és bocsátanak ki szén-dioxidot, ahol egyáltalán nincs kibocsátáskorlátozás. Tehát ez környezetvédelmi, szociális és gazdasági kérdés is egyben, amelyek között ez a kompromisszum egyensúlyt teremt. Úgy vélem ezen az úton kell továbbindulnunk. E csomag végrehajtásával természetesen folytatnunk kell az együttműködést a Tanáccsal és az Európai Parlamenttel, de a szociális partnereket is be kellene vonnunk ebbe az egyeztetési folyamatba. Európa és a világ érdekében nagyon fontos, hogy együttműködjünk.
(Taps)
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! A ma megvitatásra kerülő javaslatokkal forradalmi változásokat érhetünk el az energiatermelési és -fogyasztási szokásainkban. A kevesebb széndioxid-kibocsátás egyben nagyobb energiahatékonyságot és fenntarthatóbb energiaforrásokat is jelent. Az elkövetkező években a piacbarát kibocsátáskereskedelmi rendszer jelenti majd a fő ösztönző erőt a technológiai újítások terén. A nem a kibocsátáskereskedelmi rendszer alá tartozó ágazatok széndioxid-kibocsátási előirányzatai valójában kötelező energiahatékonysági célokat határoznak meg a tagállamok számára. A széndioxid-elkülönítésről és -tárolásáról szóló irányelv rögzíti - jelen esetben a CO2 geológiai tárolása kapcsán -, hogy egyik energiaforrást sem különböztetik meg a másikkal szemben addig, amíg az összhangban áll a társadalom érdekeivel.
A járművekből származó CO2-kibocsátás korlátozása valójában gátat szab az egyre növekedő olajfüggőségnek. 2020-ban húszszázaléknyi megújuló energia felhasználása a végső energiafogyasztásban új energiaforrást jelent - nem csak a villamos energia, de a fűtés és hűtés, valamint a közlekedés területén is. Soha nem szabad megfeledkeznünk arról a kihívásról, amellyel az energiaágazatban szembesülünk. A Nemzetközi Energiaügynökség már négy éve figyelmeztet bennünket arra, hogy energiaágazatunk gazdasági, globális, környezetvédelmi és társadalmi szempontból sem fenntartható. Ez a kereslet és a kínálat kockázatos egyensúlyából fakad. Az árak szintjén nem szabad megengednünk, hogy a gazdasági visszaesés miatt kialakult jelenlegi olajár félrevezessen bennünket. Emlékezzünk arra, hogy csupán néhány hónapja mennyi volt az olaj ára!
A legfontosabb dolog, ami a legutolsó jelentésből derül ki, a gazdasági jólét területén történő elmozdulással foglalkozik. Ha az Európai Unió gazdasági jóléte megszűnik, az a munkahelyek megszűnését is maga után vonja. Tehát észre kell vennünk, hogy a globális környezet olyan kihívások elé állítja az energiaágazatot, amelyre mindenképpen reagálnunk kell. Az energiafüggőség miatt ez egy különösen fontos kihívás az EU számára, amely megfelelő intézkedések nélkül 50%-ról akár 70%-ra is emelkedhet. Az olaj és földgáz tekintetében ez az arány elérheti a 90, de akár a 100%-ot is. Ez veszélyeztetni fogja az ellátás biztonságát, és nyilvánvalóan munkahelyek megszűnéséhez is vezet. A javaslatcsomag gyökeres változást hoz majd, amellyel képesek leszünk importfüggőségünket elfogadható szinten - 2030-ban 50% körüli értéken - tartani, és az energiatermelés és -fogyasztás területén versenyképes, fejlett technológiákat eredményez majd az Európai Unióban. A világ fenntartható fejlődésének elősegítését is lehetővé teszi számunkra. A szénhidrogének árának mai ingadozása mellett elképzelhetetlen számunkra egy jó és egészséges környezet a jelenleg legszegényebb régiókban. Ez az egyetlen lehetséges út.
Úgy gondolom hogy az elvégzendő feladat nem könnyű. Nem egyszerű, és évekbe telik változásokat elérni az energiaágazatban. De nincs más választásunk, mert megerősítést nyertünk, nem csak az által, hogy a politikai vezetők számítanak ránk, hanem azáltal is, hogy javaslatunk tudományos bizonyítékokra és olyan globális intézmények bizonyítékaira alapul, amelyek folyamatosan figyelik helyzetünket a világ olajpiacain.
Szeretném megköszönni a Parlamentnek, különösen az előadóknak és a francia elnökségnek, hogy az oly nehéz tárgyalások közepette nemcsak hogy nem csökkentették ambícióinkat, de finomítottak is a javaslaton, amely így még kiegyensúlyozottabbá, még erősebbé vált. Úgy vélem, büszkék lehetünk a háromoldalú egyeztetések során elért eredményekre. Tehát újra szeretnék köszönetet mondani az előadóknak, akik a Bizottság segítségével nagy erőfeszítések árán képviselték a Parlament álláspontját, és egyezségre jutottak az elnökséggel a legambiciózusabb javaslatcsomag kapcsán, amely forradalmasítani fogja az energiaágazatot.
Elnök
Köszönöm, biztos úr.
