

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Miloslav Ransdorf for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om nanovidenskab og nanoteknologi: En europæisk handlingsplan for 2005-2009 (2006/2004(INI)) (A6-0216/2006). 
Miloslav Ransdorf (GUE/NGL ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg taler om nanoteknologi med en vis ængstelse, da vi har kunnet konstatere, at de oprindelige planer på dette område ikke er blevet gennemført i budgetmæssig henseende. Budgettet er blevet reduceret med 38 %, og selv om budgettet blev forhøjet væsentligt i forrige rammeprogram fra 140 millioner euro pr. år til 600 millioner euro pr. år, er dette stadig mindre, end vi kunne ønske os, navnlig i lyset af EU's dynamik på dette område. Vi står stadig stærkt inden for grundlæggende forskning og publikationer, idet EU er foran USA på dette område. Med hensyn til patenter har USA imidlertid en global markedsandel på 42 %, hvorimod EU's andel er 36 %. Vi har også kunnet konstatere, at EU arbejder langsommere, hvad angår markedsføring af nye produkter. Det statslige udgiftsbudget i USA på det nanoteknologiske og nanovidenskabelige område ligger stort set på niveau med hele EU's budget, og de enkelte medlemsstaters udgiftsniveauer er forskellige. Irland bruger som det eneste land flere penge pr. indbygger end USA.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på de meningsmålinger, der blev gennemført i 2001 baseret på 16.000 respondenter, der afslørede, at meget få mennesker i EU har kendskab til nanoteknologi. I denne forbindelse vil jeg gerne citere to store tænkere. Den første er Johann Wolfgang von Goethe. I Faust siger Mephisto: "Foragt forstand og videnskab, og du er min, kun min". Jeg ønsker ikke at indtage samme holdning som Mephisto, men jeg vil under alle omstændigheder advare mod nedskæringer på dette område i forhold til andre lande. Den anden store tænker, som jeg ønsker at citere - og jeg håber, at det vil glæde ham, selv om han ikke er til stede i dag - er Günter Verheugen, der i sidste uge opridsede EU's 10 prioriteter på dette område, hvoraf den ene naturligvis er forberedelsen af arbejdstagerne, dvs. investering i uddannelse af borgerne med henblik på at ruste dem til de nye teknologier. Vi kan ikke komme videre uden disse nye tiltag, da borgerne i EU ofte er imod disse teknologier. Nogle sikkerhedsspørgsmål er naturligvis overdrevne, f.eks. nogle af de ændringsforslag, der blev stillet til denne betænkning af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. Ændringsforslag 3 og 6 ville f.eks. betyde, at et helt forskningsprogram inden for nanovidenskab og nanoteknologi under det syvende rammeprogram rent faktisk ville bryde sammen. Det er uacceptabelt, hvis et komplekst forskningsprogram skulle afvikles i sin helhed, fordi der kun må investeres inden for områder, hvor der ikke er risiko for eksponering af mennesker og miljø. Jeg mener, at den europæiske offentlighed, dvs. de europæiske borgere, bør have sikkerhedsgarantier, men vi kan ikke slå en streg over et komplekst forskningsprogram i sin helhed.
Jeg vil gerne understrege, at det er meget vigtigt at fokusere på nanoteknologiens sociale aspekt. Den indebærer enorme muligheder for jobskabelse, for øgede investeringer i mennesker og for styrkelse af hele det medicinale og sundhedsvidenskabelige område. Nanoteknologien indebærer enorme muligheder på disse områder. Den kan sammenlignes med mikroelektronikken i 1960'erne, 1970'erne og 1980'erne. I lighed med mikroelektronikken trænger den ind på alle livsområder. Den har stor indvirkning på energiområdet, f.eks. i forbindelse med udvikling af nye lettere, mere pålidelige og mere robuste materialer. Den åbner også mulighed for at udvikle mindre energiforbrugende transportudstyr. Efterspørgslen efter materialer og energi kan reduceres væsentligt ved hjælp af nanoteknologi. Dette, mine damer og herrer, er den udfordring, som vi er nødsaget til at imødegå med krum hals, hvis vi skal sikre, at EU fastholder sin globale konkurrenceevne.
Mine damer og herrer, dette er mine indledende bemærkninger. Jeg glæder mig til denne debat. Jeg vil gerne takke hr. Potočnik og hr. Verheugen fra Kommissionen, medlemmerne af Udvalget om Industri, Forskning og Energi og Renzo Tomellini, kontorchef, Nanovidenskab og nanoteknologi. 
Janez Potočnik,
   Hr. formand! Jeg er her i dag for at tale om de vigtige små teknologier. For over 2000 år siden sagde den gamle græske politiker Demosthenes, at små muligheder ofte fører til store bedrifter. Jeg er enig med ham. Ordet skal forstås i alle dets betydninger - ikke blot som en bedrift, men som et projekt og en opdagelsesrejse.
Nanoteknologi har allerede vist sig at være et område med meget lovende perspektiver. Den frembyder nye løsninger på mange aktuelle problemer, men skaber også nye innovationsmuligheder, der sætter gang i økonomien og skaber arbejdspladser.
Nanoteknologi gør allerede en forskel på en række områder. Man er f.eks. ved at udvikle nye lægebehandlinger for alvorlige sygdomme som f.eks. hjernesvulster og Alzheimers. Teknologien beskytter miljøet gennem mere effektive katalysatorer, bedre batterier og mere effektive lyskilder, og mindre, lettere og mere effektive materialer, komponenter og systemer er under udvikling. Nanoteknologi kan f.eks. også yde et betydeligt bidrag til løsningen af store globale udfordringer som f.eks., hvordan vi imødegår miljøtruslen, hvordan vi udnytter ressourcerne bedre og skaber mindre affald, og hvordan vi forbedrer energiproducerende teknologier.
Europa indtager i dag den globale førerposition, hvilket til dels skyldes Kommissionens rammeprogram. Den europæiske industri bør nu udnytte fordelene ved denne viden gennem innovative produkter og processer. Vi bliver i denne forbindelse imidlertid nødt til at handle på en række områder, der er beskrevet i Kommissionens meddelelse - Nanovidenskab og nanoteknologi: En europæisk handlingsplan for 2005-2009. Disse tiltag omfatter behovet for øgede investeringer, fremme af tværfaglighed, skabelse af de nødvendige infrastrukturer, udvidelse af de menneskelige ressourcer og fremme af innovation.
Der er allerede blevet gjort store fremskridt med hensyn til gennemførelsen af handlingsplanen. Kommissionens finansiering af forskning i nanovidenskab og nanoteknologi er blevet støt forøget til ca. 470 millioner euro i 2005. Kommissionen er i dag verdens største enkeltbidragyder inden for finansiering af nanoteknologi. Den sikrede 30 % af den offentlige finansiering af forskning i nanoteknologi i EU sidste år. Det forventes, at finansieringen øges betydeligt inden for rammerne af det syvende rammeprogram. Kommissionen har foreslået at styrke finansieringen af nanoteknologi med særlig vægt på udvikling af infrastrukturer og projekter til kortlægning af risici ved nanoteknologi for mennesker og miljø. Dette er et centralt område, da vi ud over fordelene bliver nødt til at anerkende de potentielle risici. Disse bør vurderes nøje. Der er allerede blevet udtrykt bekymring over nye anvendelsesområder.
Der sættes også ind på dette område i handlingsplanen. Særlige projekter og flersproget informationsmateriale skal sikre tilvejebringelsen af informationer og kommunikationen. Der er projekter, der skal mobilisere offentligheden, hvor alle synspunkter fremlægges, brochurer, der forklarer, hvordan nanoteknologi virker, og der er endda dvd'er, der forklarer problemstillingerne i et enkelt sprog for børn. Derudover er den europæiske gruppe vedrørende etiske regler for videnskab og ny teknologi ved at udarbejde en udtalelse om nanomedicin og etik, som vi forventer at fremlægge for kommissionsformand Barroso inden for kort tid.
Kommissionen lægger stor vægt på at sikre en afbalanceret tilgang. Det er afgørende at have et højt beskyttelsesniveau for folkesundhed, sikkerhed, miljø og forbrugere. Europa bliver i denne forbindelse nødt til at identificere sikkerhedsmæssige problemstillinger, at indsamle data med henblik på vurdering af produktets sundheds- og miljømæssige indvirkning og at sætte ind så tidligt som muligt gennem nødvendige justeringer af procedurerne for risikovurdering inden for nanoteknologi.
Kommissionen er også ved at gennemgå den europæiske lovgivning om nanoteknologi. Vi er ved at vurdere, om denne lovgivning er passende og tilstrækkelig i lyset af den øgede anvendelse af nanoteknologi. Vi er også nødt til at overveje potentielle lovgivningsmæssige spørgsmål.
Endelig er vi aktive i mange internationale fora, der behandler nye problemstillinger og søger at udvikle en adfærdskodeks.
Det glæder mig at se, at Parlamentet gennem hr. Ransdorfs betænkning fuldt ud anerkender nanovidenskabens og nanoteknologiens vigtige rolle og bifalder Kommissionens handlingsplan. Jeg synes, at det er meget positivt, at der i betænkningen stilles krav om øgede offentlige investeringer i tilknyttet forskning og udvikling, navnlig i udviklingen af relevante infrastrukturer og nanomedicin. Det er tilsvarende afgørende, at det understreges, at det er vigtigt at skabe det rette klima for innovation i Europa samt at "tale med én stemme" internationalt inden for dette meget lovende forskningsområde. Det glæder mig meget at se, at der har været stor opbakning bag betænkningen fra de tre parlamentsudvalg, som har behandlet den.
Jeg håber, at jeg har givet Dem en kort orientering om Kommissionens afbalancerede og styrkede politik på det nanovidenskabelige og nanoteknologiske område. Hvis vi samarbejder, kan vi alle drage fordel af dette spændende nye område. Jeg takker Parlamentet for dets støtte indtil videre og håber, at Parlamentet fortsat vil støtte Kommissionens bestræbelser på at udvikle nanovidenskabens og forskningens europæiske dimension. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ),
   Hr. formand! Det glæder mig, at hr. Ransdorf har indarbejdet mange af Retsudvalgets forslag i betænkningen.
Det er klart, at nanovidenskab og nanoteknologi er nogle af de hurtigst voksende sektorer i det 21. århundrede. Nanoteknologi har potentiale til at indvirke på en række sektorer, og den har et anslået marked på næsten 1.000 milliarder euro inden for de næste 10 år.
Europa har imidlertid været længe om at anerkende dette potentiale og har således en lille markedsandel, hvad angår forskning, udvikling og uddannelse og følgelig industriel innovation på dette område. Det er afgørende, at EU vedtager denne plan til støtte for den nanovidenskabelige udvikling og uddannelse og for sektoren generelt i medlemsstaterne. Det er desuden af afgørende betydning, at der fokuseres på nanovidenskab og nanoteknologi, hvis vi skal opfylde Lissabon-strategiens mål.
I forbindelse med denne betænkning vil jeg gerne understrege nogle af de mål, der er blevet indarbejdet, og nævne et vigtigt punkt, der desværre ikke er blevet taget tilstrækkelig højde for. For det første er der mange etiske spørgsmål forbundet med nanovidenskab og nanoteknologi. Det glæder mig, at Retsudvalgets forslag om at overholde høje etiske principper er blevet indarbejdet i betænkningen, og at den støtter offentlige undersøgelser af ikketerapeutisk "forbedring" af mennesker og af privatlivets fred. Jeg støtter desuden Kommissionens forslag om at imødekomme behovet for en dynamisk lovgivning på dette område. 
For det andet lægges der stor vægt på patenter i forslaget. Det er af afgørende betydning for Europas succes på dette område, at patentsystemet for nanovidenskab og nanoteknologi forbedres og gennemføres i alle medlemsstaterne. Reformen skal omfatte en nedsættelse af omkostningerne til patentering samt en forbedring af de små og mellemstore virksomheders muligheder for at få adgang til patenter. For at fremme overholdelsen af reglerne for anerkendelse og beskyttelse af patenter globalt bør vi desuden understrege vigtigheden af at overholde WTO-reglerne, navnlig i Kina.
Spørgsmålet om beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, både internationalt og i Europa, er imidlertid ikke blevet tilstrækkeligt behandlet i betænkningen. Medlemsstaterne opfordres til at koordinere tiltag vedrørende intellektuelle ejendomsrettigheder og til at handle inden for rammerne af OECD og UNESCO. Disse tiltag er for svage til at beskytte intellektuelle ejendomsrettigheder på dette område. Disse organisationer har i højere grad til formål at fremme god praksis end at sikre, at der gribes ind. Konkrete krav kunne således være mere effektive.
I lyset af den forventede vækst på det nanovidenskabelige og nanoteknologiske område er det vigtigt, at EU accepterer Kommissionens forslag om at en ny tilgang til denne sektor på alle områder lige fra uddannelse til F[amp]U. Sådanne tiltag vil fremme konkurrenceevnen og udviklingen i vores medlemsstater. 
Giles Chichester,
   Hr. formand! Jeg vil for det første gerne lykønske min kollega hr. Ransdorf, næstformand for Udvalget om Industri, Forskning og Energi, for hans fremragende betænkning. Jeg vil gerne bekræfte min gruppes generelle støtte til hans betænkning og til Kommissionens forslag.
Nanovidenskab og nanoteknologi er af afgørende betydning for den økonomiske og samfundsmæssige udvikling. De har enorme potentielle anvendelsesmuligheder i bl.a. industrielle applikationer. Det er en meget spændende teknologi på en lang række forskellige områder. Vores prioritering af nanovidenskab og nanoteknologi i Europa kommer til udtryk i det syvende rammeprogram, hvor dette område er et vigtigt tema. Jeg støtter denne handlingsplan.
Når nu det er sagt, vil jeg gerne udtrykke min beklagelse over den meget negative og frygtsomme tilgang, der præger Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag. Det er beklageligt, hvis vi reagerer over for indbildte risici, blot fordi de er forbundet med noget der er så småt, at det er vanskeligt at identificere eller endog forstå, i hvert fald for almindelige mennesker som mig. Jeg råder derfor til, at vi udviser tilbageholdenhed med hensyn til krav om mærkning af videnskabelig dokumentation på forhånd og anvendelse af forsigtighedsprincippet. Hvis vi altid anvendte dette princip, ville innovation, opfindelser og undersøgelser blive tabt på gulvet, og der ville ikke ske fremskridt overhovedet.
Jeg er også forbeholden over for, om nanopartikler skal omfattes af Reach-projektet. Det må stå os klart, at mange kendte partikler indgår i eksisterende kemiske stoffer, og at de derfor skal behandles som sådanne. Vi har nok problemer med Reach og bør således ikke forværre disse på et meget lille niveau.
Jeg vil gerne afslutningsvis udtrykke min optimisme og minde medlemmerne om det gamle ordsprog om, at et lille frø kan blive til et stort træ. Jeg håber, at mit parti derhjemme lytter til dette. 
Adam Gierek,
   Hr. formand! Nanovidenskaben beskæftiger sig med fænomener i materialer i fast form på nanoniveau, dvs. i en skala på 10-9 pr. meter. Nanoteknologi er baseret på denne forskning. Det er et særligt lovende teknologisk område, der indebærer store muligheder for en positiv udvikling, der vil gøre det langt mere sandsynligt at se fremskridt inden for en lang række livsområder.
Bilindustrien og luftfartssektoren vil bl.a. kunne drage fordel af denne teknologi. En af disse fordele kunne være fremstillingen af glatte, slidresistente belægninger med nanopartikler. Der kan også være tale om sundhedsmæssige fordele i form af lægemidler eller kosmetiske midler. Der kan desuden være nyttige for energisektoren i form af brændselsceller eller nanoporøse hydrogenabsorbere og effektive solbatterier. Jeg kunne også nævne ikt-teknologier, der udnytter optiske tilstande og rotationstilstande, der fremmer en yderligere komprimering af data, der skal læses med blå lasere, og bioteknologi, herunder dna-forskning og bioinformatiksystemer. Man kunne også nævne følermaterialer eller bygningsmaterialer som f.eks. sammensatte nanomaterialer eller fibre og stoffer, hvis overflade aktiveres af elektroniske forbindelser. Der er desværre også risiko for permanent skade på miljøet, og atmosfæren kan blive forurenet som følge af den langvarige tilstedeværelse af aerosolgasser, der er vanskelige at overvåge.
Der er to former for nanoteknologi. Den første er den såkaldte "-teknologi". Den indebærer bl.a. en overgang fra en makro- til en nanotilstand f.eks. gennem slibning af pulvere, og udvikling og aktivering af deres overflader gennem øget spænding. Nanodiamantbelægningsmaterialer er et eksempel på en sådan teknologi. Den anden gruppe er den såkaldte "-teknologi", der gør det muligt at fastlægge det molekylære niveau. Udviklingen af stærkt integrerede spintroniske anordninger er et eksempel herpå. Vi har desværre kun adgang til nogle få teknologier baseret på tunnelmikroskopi eller selvorganiserende fænomener. Biologiske informationssystemer er omfattet af denne gruppe.
Det bør afslutningsvis understreges, at der i forskningspolitikken inden for nanovidenskab og nanoteknologi for det første bør tages hensyn til, at den nuværende udvikling af "-teknologi" i EU gør det muligt at skabe et hvert fald nogle og måske over 10 teknologiske platforme. For det andet nødvendiggør "-teknologien" en yderligere intensiv avanceret grundforskning. For det tredje bør der hurtigst muligt udvikles en metode til forskning i nuværende forureningsniveauer. Jeg tænker her på den nuværende forurening af atmosfæren med nanopartikler, der ikke skyldes nanoteknologi. Det er mere alvorligt end PM 2.5, der nemt optages i vores krop gennem cellemembraner, og som har en katalytisk indvirkning, der kan være sundhedsskadelig. Hvem ved, måske er der en sammenhæng mellem kræftepidemi og tilstedeværelsen af nano-aerosoler i miljøet. Det er vanskeligt at definere tilstedeværelsen heraf, de kan være i stigning og hidrøre fra en række kilder. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   Hr. formand! Jeg vil gerne indlede med at sige hjertelig tillykke til vores ordfører, Miloslav Ransdorf, der har fordybet sig i emnet og forsøgt at afdække alle aspekter. Der skal også lyde en tak for de filosofiske overvejelser i begyndelsen af Deres indlæg.
Vi skal være bevidste om, at vi europæere ikke vil kunne bevare vores ledende rolle på forskellige markeder og inden for forskellige teknologier for evigt, og at vi allerede har mistet vores ledende rolle - styringskompetencen for mange teknologier - på mange markeder. Jeg kan f.eks. nævne den farmaceutiske industri, der udvandrer fra Europa, eller mikroelektronikken, der i stadig større grad er ved at blive opdaget i Asien.
Inden for nanoteknologi har vi europæere næsen langt fremme på verdensplan. Vi er teknologisk set helt i front. Vi fokuserer dog - og det er begrænsningen - ikke kun på teknologien, men også på menneskene. Det er den særlige europæiske tilgang til tingene. Det er den balance, som præger betænkningen - i hvert fald i den form, den er vedtaget i Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Sådan skal det også være. Betænkningen har i sin nuværende form en balance mellem hightech og de etiske grænser samt mellem industripolitik og forbrugernes interesser. Der skal være balance på begge områder, for de er begge vigtige.
Hvis vi skal fortsætte med at være helt i front på det teknologiske område, har vi imidlertid brug for klar støtte fra EU's side. Det sker både gennem det syvende forskningsrammeprogram og gennem denne handlingsplan, og det skal også - det er mindst lige så vigtigt - ske gennem standardisering. Vi har brug for en global bindende ramme for global konkurrence. Her kan vi følge eksemplet med GSM-teknologien, hvor vi europæere har deltaget aktivt i at fremme processen og har opnået en vis position på verdensmarkedet.
Hele diskussionen om nanoteknologi er dog præget af et stort problem: Emnet er for abstrakt. Folk forstår endnu ikke noget derved. Det giver så igen grobund for den "angstindustri", der stadig hersker i Europa. Det understreges også i nogle ændringsforslag her i Parlamentet. Vi har oplevet det i forbindelse med softwarepatenterne og til dels også i forbindelse med Reach. Det kan vi ikke tillade os igen i forbindelse med nanoteknologien, for "angstindustrien", dem, der skaber angsten, bliver de store stopklodser for udviklingen. Men lige nu har vi brug for hver en arbejdsplads. Hver dag taler vi om Lissabon-strategien, og den må vi ikke torpedere samtidig. Derfor er vi nødt til at gøre nanoteknologien mere konkret. Der findes allerede i dag arbejdspladser, som er blevet skabt takket være nanoteknologien. Jeg har selv besøgt sådanne virksomheder og er ret fascineret heraf. Der findes et enormt potentiale i halvlederindustrien, på bilområdet og i den medikotekniske branche. Risikovurdering, ja, men vi må ikke smække døren i med det samme.
Er der nogen her, der kan sige, at han ikke bruger mobiltelefon, fordi han har kendskab til risiciene? Hvis forbrugerne vurderer, at nytten er større end skaden, vil de bruge teknologien. Det er helt afgørende. Derfor har vi brug for at kunne træffe oplyste valg på egen hånd. Det bidrager Europa-Parlamentet til. STOA, Parlamentets udvalg for vurdering af teknologiske projekter, organiserer nano-caféer til oktober, og De skal alle være hjertelig velkommen den 18. oktober i Bruxelles.
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand! Jeg vil gerne sige, at De Grønne ikke er imod nanoteknologi, men tingene skal gøres ordentligt. I modsat fald vil den aldrig få forbrugernes tillid, og vi kan ikke udnytte de mulige store fordele ved denne teknologi, og så er investeringerne spildt.
De, der ikke går ind for forsigtighed, er ikke nanoteknologiens venner, tværtimod. I øjeblikket trykker vi på speederen på den nanoteknologiske maskine uden at forvisse os om, at vi har nødbremser, eller at styretøjet fungerer.
Der bruges allerede i vidt omfang nanopartikler i følsomme forbrugerprodukter som f.eks. kosmetik, vaskepulver, maling og tekstiler. Vores bekymring går på, at vi muligvis er ved at lægge op til en stor sundhedsskandale i fremtiden.
Denne frygt er ikke ubegrundet. Den europæiske videnskabelige komité har bekræftet og minder i sin udtalelse af 28. og 29. september sidste år om, at der findes store huller i den nødvendige viden om vurdering af risiciene, f.eks. i forbindelse med en karakterisering af nanopartikler, detektion og måling af disse, data, doser, svar, udvikling, nanopartiklernes forbliven i menneskene og i miljøet, og alle de miljøtoksikologiske aspekter. Komitéen understreger, at vi ikke engang råder over metoder til vurdering af risiciene.
Vi taler om nogle elementer, der har en meget forskellig værdi. Det grundlæggende problem er, at den ikke kontrollerede frigivelse af nanopartikler kan være meget farligere end frigivelse af konventionelle partikler, for nanopartikler er meget mere kemisk reaktive og oxiderer nemt, hvilket betyder, at de kan producere meget reaktive radikaler, der er skadelige for menneskekroppen. Nanorør kan endda opføre sig i kroppen på samme måde som asbestfibre. Vi ved alle, hvad der skete med asbesten.
Når de er frigivet i miljøet, ved vi meget lidt om, hvordan nanopartikler opfører sig og reagerer, og EU skal give forskningen på dette område et kraftigt skub. Ikke desto mindre er det i dag kun en meget lille andel af investeringen i forskning, der anvendes til forebyggelse, og vi har overhovedet ingen regulering. Vi har ikke et retsgrundlag for anvendelsen af disse produkter.
Vi kan ikke føre en politik, hvor vi først markedsfører disse produkter og stiller spørgsmål bagefter. Vi har brug for en forebyggelsespolitik for at kunne tage faste skridt i forbindelse med denne teknologi. 
Vladimír Remek,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Det glæder mig, at Parlamentet behandler spørgsmålet om nanovidenskab og nanoteknologi. Jeg vil gerne udtrykke min påskønnelse af og støtte til denne betænkning, hvori det bekræftes, at der er tale om en af de vigtigste teknologier i det 21. århundrede. Det er derfor hensigtsmæssigt, at nanovidenskab og nanoteknologi er en af EU's prioriteringer. Dette spørgsmål er imidlertid forbundet med både negative og positive aspekter.
På den positive side kan nævnes den opbakning, som de nye teknologier har fået fra alle medlemmerne i Europa-Parlamentet. Som det angives i betænkningen, ligger der nogle ekstraordinære muligheder i udviklingen af nanoteknologi. Europa holder i øjeblikket trit med resten af verden. Dette kunne jeg konstatere for et par dage siden under et besøg i byen Liberec i det nordlige Tjekkiet. Resultaterne af det arbejde, som det tekniske universitet i Liberec havde udført i samarbejde med en lokal virksomhed i forskning i og anvendelse af nanoteknologi, var i absolut verdensklasse og omfattede fremstilling af maskiner af en ekstraordinær høj kvalitet. Jeg vil gerne understrege, at Liberec er en af de mindste byer i Tjekkiet og ikke et potentielt forskningscenter som Prag eller Brno. Det er min opfattelse, at nanoteknologi også indebærer muligheder for mindre lande og generelt for mindre organisationer. Det er naturligvis nødvendigt at yde en omfattende støtte til udviklingen af nanovidenskab og nanoteknologi, ikke blot i Den Tjekkiske Republik, men i Europa som helhed. Resten af verden er allerede på det rene med dette. Hvem tror De, er mest aktivt interesseret i konklusionerne fra den forskning, der blev udført af videnskabsfolk og tekniske eksperter i Liberec? Folk fra andre kontinenter naturligvis - især fra USA, men også fra Sydøstasien.
Dette bringer mig frem til et af de negative aspekter af udviklingen af nanoteknologi i Europa, nemlig den efter min mening utilstrækkelige beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i forbindelse med anvendelsen af forskningsresultaterne i andre sektorer. Et andet spørgsmål er den finansielle støtte, der efter min mening er utilstrækkelig, kompliceret og vanskelig at opnå. Det understreges også i betænkningen, at USA allerede tegner sig for 37 % af de globale udgifter, hvorimod Europa tegner sig for 24 %, hvilket er mindre end i Japan. De foreslåede bevillinger til nanovidenskab og nanoteknologi under det syvende rammeprogram halter også bagefter det amerikanske niveau.
Jeg vil gerne afslutningsvis give udtryk for min personlige opfattelse af, at der er en yderligere positiv indvirkning. Nanovidenskab og nanoteknologi rummer store muligheder for unge med interesse for videnskab og teknologi og universitetsstudier. Vi må ikke forpasse denne lejlighed til at give udviklingen af videnskab og teknologi i EU fornyet livskraft. Vi må sikre, at vi er på banen, når præfikset "nano" - der betyder "dværg" eller "gnom" - skaber en kæmpe i det 21. århundrede. 
Nils Lundgren,
   Nanoteknologien har helt sikkert stor betydning for menneskets fremtid. Der sker hastige fremskridt, og teknologien vil få dramatisk indflydelse på så godt som alle områder.
Her i Parlamentet er der en dybt rodfæstet forestilling om, at alle sådanne vigtige fænomener skal styres af EU. I alle betænkningerne hævdes det, at organisation, lovgivning, tilsyn og finansiering skal være EU's ansvar. I alle betænkningerne peges der på vigtigheden af, at EU ikke sakker agterud i forhold til USA, Japan og Kina i den globale konkurrence. Men vi ser aldrig nogen overbevisende analyse af, hvilke ting der ikke løser sig af sig selv på markedet, men kræver offentlige foranstaltninger. Vi ser heller aldrig nogen overbevisende analyse af, på hvilket niveau sådanne offentlige foranstaltninger bør gennemføres. Udgangspunktet er , at Parlamentet har den ultimative viden, og derfor kan og bør pålægge Kommissionen og medlemsstaterne at følge disse anvisninger. Parlamentet opfordrer, betoner, understreger og minder alle om, hvordan verdens problemer ser ud, og hvordan de skal løses. Ordføreren, hr. Ransdorf, ønsker f.eks., at Parlamentet skal slå fast, at nanoteknologien skal styres hen imod udviklingen af hydroenergi. Jeg hævder, at Parlamentet overhovedet ikke har kompetence til at afgøre et sådant spørgsmål. Nanoteknologien udvikles hurtigst og mest effektivt, når den ikke styres ovenfra af internationale bureaukrater. Det er det internationale forskersamfund, virksomhederne og nationalstaternes institutioner, som står bedst rustet til at eksperimentere og konkurrere på det nanoteknologiske område. Og det er private og statslige organisationer i nationalstaterne, som er bedst egnede til at fremlægge informationsmateriale om nanoteknologien tilpasset til deres egen befolknings værdier og kundskaber. EU's rolle skal i denne sammenhæng begrænses til at skabe et patentovervågningssystem på området, etablere etiske og miljøpolitiske normer og muligvis tilvejebringe finansiering af meget store projekter af samme type som fusionsforskning.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Efter min mening har Europa behov for et konsekvent system af avanceret infrastruktur, forskning og udvikling, hvis det skal forblive konkurrencedygtigt, hvad nanovidenskab og nanoteknologi angår. Nanovidenskab og nanoteknologi kan spille en positiv rolle, når det gælder om at nå vigtige økonomiske, sociale og miljømæssige målsætninger, og jeg håber, at de kan opfylde borgernes behov og dermed bidrage til nationernes velstand.
Der er nogle ubestridelige kendsgerninger, som vi ikke kan undlade at tage højde for. En hel række teknologiske fremskridt venter lige om hjørnet takket være den måde, som atomer og molekuler kan sammensættes på for at danne nye materialer. En øget finansiering til denne del af forskningen er nødvendig for at sikre den europæiske industris konkurrenceevne, men det skal altid ske med respekt for de ukrænkelige etiske principper og kriterierne for den offentlige sundhed og miljøet.
Jeg er enig i nogle af de ændringsforslag, som hr. Hammerstein og fru Breyer har stillet, nemlig ændringsforslag 1 til punkt 2, som er en nyttig og fornuftig henstilling om vurderingen af de potentielle risici for den menneskelige sundhed og miljøet og de heraf følgende sociale og etiske konsekvenser, og som ikke tager noget fra den originale tekst, ændringsforslag 6, hvor der står, at der udelukkende skal ydes forskningsstøtte til projekter, hvor man mindst bruger halvdelen af ressourcerne til en risikovurdering, og ændringsforslag 8, som understreger, at risikovurderingen skal udføres i hele de nanoteknologiske produkters livscyklus, dvs. fra fremstillingen til bortskaffelsen.
Man kan ikke se bort fra, at der lader til at være mange toksikologiske risici forbundet med nanoteknologi, også ifølge mange af de eksperter, som er blevet interviewet til , som er MIT's anerkendte blad. I betænkningen tages der dog også højde for denne side af medaljen.
Hvad angår det nye punkt 5a, mener jeg til gengæld, at det er rigtigt at være forsigtig og at foretage en tilfredsstillende risikovurdering og sikre sporbarheden, mærkningen og ansvaret for de produkter, der er baseret på nanoteknologi. Selv om jeg er enig i en begrænsning af forskningen, anser jeg teksten for at være en smule vag, og derfor stemmer jeg hverken for eller imod det nye punkt 17, der foreslås.
Til sidst vil jeg sige, at medlemsstaterne og Europa skal være konkurrencedygtige inden for nanovidenskab, men det lader til, at der foreslås en minimal indsats og et halvhjertet engagement for at forsøge at indhente såvel USA som Fjernøsten. I betænkningen tages der med rette hensyn til både de økonomiske og strategiske perspektiver for videntrianglen og kravene om bæredygtighed og sundhed. Derfor stemmer jeg for hr. Ransdorfs glimrende arbejde. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! I dag sender Europa-Parlamentet et vigtigt budskab med Ransdorf-betænkningen, som jeg gerne vil rose. Budskabet er, at nanoteknologi med sine utrolige muligheder og udviklingsperspektiver er et centralt punkt i EU's udviklingspolitikker.
Vores forskere på dette område er ikke bagefter i forhold til andre steder. Tværtimod kan man sige, at de er førende på verdensplan. Således handler den næste sejr, vi skal vinde, om økonomisk anvendelse og udnyttelse af den erhvervede viden. For at vinde denne sejr bør vi, som på andre videnområder, rettidigt og effektivt kæde vores rige menneskelige forskningspotentiale sammen med produktionen. Der skal være samarbejde mellem den offentlige og private sektor. Universiteter, forskningscentre, industri, virksomheder og banker skal mødes og skabe et tæt og visionært samarbejde. Først og fremmest er vi nødt til at informere og forberede borgerne på den revolution, som nanoteknologien vil bringe i vores hverdag. Verden, som vi kender den, vil ændres.
Mine damer og herrer! Nanoteknologi og nanovidenskab bliver for det 21. århundrede, hvad internettet var for det 20. Vi har ikke råd til endnu en gang at opleve det europæiske paradoks, som vi har set førhen. Førhen var Amerika den bedste til at udvikle internettet, som ellers var en rent europæisk idé.
Det er på tide, at vi i EU viser, at vi ikke kun kan udvikle nye idéer, men også udnytte dem til gavn for de europæiske borgere. 
Teresa Riera Madurell (PSE ). -
   Hr. formand! Hr. Potočnik, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans fremragende betænkning og henvise til den betydning, som vi fra EU's side bør tillægge den videnskabelige forskning og teknologiske udvikling i forbindelse med nanovidenskab og nanoteknologi, der ydermere er et af de temaer, der prioriteres i det syvende rammeprogram.
Mine damer og herrer, nanovidenskab og nanoteknologi - det har de tidligere talere nævnt - anses for nøgleteknologier i det 21. århundrede med betydelige følger for vores industri. Det drejer sig om et multidisciplinært område, der åbner for en vifte af nye muligheder og løsninger på borgernes og virksomhedernes behov, hvorfor jeg forudser, at de i vidt omfang kan bidrage til, at EU når sine mål for bæredygtig udvikling og konkurrenceevne.
EU er bestemt ledende på området, selv om der her investeres betydeligt mindre i forskning og udvikling på dette område end USA og Japan. Jeg er enig med ordførerens opfattelse af, at vi i EU bør styrke dette lederskab for at konsolidere og forstærke vores holdning i en verden, der er særdeles konkurrencedygtig, og inden for en meget lovende sektor.
Derfor er det ikke nok at forbedre investeringen i forskning og udvikling. Vi skal samtidig sikre, at der bliver tale om førsteklasses forskning og råde over tilstrækkeligt kvalificeret personale og sikre en bedre koordinering af ressourcerne og af medlemsstaternes politikker. Vi skal også fortsat forbedre virksomhedsmiljøet, især ved at modernisere vores små og mellemstore virksomheder og skabe nye ved at basere os på knowhow, så en fremragende forskning- og udviklingsindsats i nanovidenskab og nanoteknologier fører til nye produkter og nye processer.
De europæiske teknologiske platforme, der er knyttet til nanovidenskab og nanoteknologi, bidrager til at fastsætte fælles forskningsprioriteringer og mål, som er af interesse for industrien.
Jeg vil også gerne understrege betydningen af internationalt samarbejde. Mine damer og herrer, vi skal ikke lægge hindringer i vejen for videnskaben, vi skal støtte vores forskere, for det er dem, der mere end nogen kender fordelene og ulemperne på området. Det er dog rigtigt, at for at borgerne skal have tillid til videnskaben, er det nødvendigt at oplyse om de videnskabelige fremskridt på en forståelige måde og forbedre informationsniveauet over for offentligheden for at opnå en større forståelse for de reelle udfordringer og indvirkninger på vores liv. 
Vittorio Prodi (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke hr. Ransdorf for hans betænkning, og jeg vil også gerne takke kommissær Potocnik for hans tilstedeværelse.
Nanoteknologi er yderst vigtigt, og det gælder ikke mindst nanoelektronik, som gør det muligt for os at opnå en stadig større effektivitet med et mindre energiforbrug, end det er tilfældet med den aktuelle mikroelektronik, hvilket også bekræftes af platformens arbejde.
Nanoteknologi er også ensbetydende med en intelligent brug af almindelige materialer, f.eks. til filtrering og katalyse, og af materialer, som giver os mulighed for at undgå de problemer, der undertiden er forbundet med sjældne elementers knaphed. Jeg vil dog gerne minde om, at frygten for de konsekvenser, den kan have for sundheden, ikke er ubegrundet. Partiklernes nanometriske dimension nødvendiggør nogle overvejelser med hensyn til de risici, der er forbundet med en ny form for toksikologi. Ifølge den dokumentation, der foreligger, kan disse partikler trænge direkte igennem cellemembranerne og dermed risikere at angribe nukleinsyren. Efter min mening er det rigtigt, at vi bruger ressourcer og energi på dette spørgsmål.
Endelig vil jeg sige henvendt til kommissæren, at vi har brug for en reform af Den Europæiske Patentmyndighed, eftersom der i øjeblikket mangler en ordentlig kontrol. Parlamentet skal kunne udtale sig. Det må ikke længere kun være en mellemstatslig aktivitet, men skal være et EU-anliggende. Det overordnede spørgsmål om videnskabens fremskridt og garantier er nemlig et spørgsmål, der vedrører EU. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Hvad består politikernes opgave i inden for nanoteknologi? Den kan ikke bestå i, at vi kun gør os selv til og ukritisk følger en , og den kan heller ikke bestå i at føre beroligelsespolitik over for befolkningens reelle angst med og nano-caféer. Vi må ikke begrænse os selv til at være reklamesøjle for nanoteknologien.
Politikernes opgave består i at sikre beskyttelsen af forbrugerne og miljøet. Med nanoteknologien bliver der markedsført forbrugerprodukter som kosmetik, rengøringsmidler og tekstiler, som havner i et nærmest retsfrit rum. Vi har ingen retlige rammer til at kunne omfatte nanoteknologien, hvilket hr. Prodi også lige har nævnt. Når Kommissionens videnskabelige udvalg den 29. september 2005 selv indrømmede, at "vi har betydelige huller, hvad angår risikovurdering, hvad angår karakterisering, hvad angår måling af nanopartikler. Vi ved meget lidt om dosis-virkning-relationen. Vi ved ingenting om de rester, der bliver tilbage i den menneskelige krop, ingenting om nanopartiklernes bestandighed. Vi ved meget lidt om miljøtoksiciteten", så kan man jo ikke ignorere det og stikke hovedet i busken. Kommissionen opfordres derimod til langt om længe at skabe nogle retlige rammer, der beskytter forbrugerne.
Har vi da slet ikke lært noget i forbindelse med asbest? Vi har lige hørt, at nanopartikler er i stand til at bryde gennem blod-hjerne-skranker. Når vi har kendskab til disse risici, er vi jo nødt til at skabe beskyttelsesmekanismer. Vi kan ikke bare tillade, at produkterne bliver markedsført og testet på forbrugerne. Vi må ikke gøre forbrugerne til forsøgskaniner!
Det er ikke politikernes opgave at agere reklamesøjle for nanoteknologien, de skal derimod skabe en omfattende retsramme for regulering, kontrol og måling, altså netop alt det, der indgik i Deres egen videnskabelige udtalelse.
I modsat fald gør vi også nanoteknologien en bjørnetjeneste. Nanoteknologien kan kun sætte sig igennem på markedet, er kun økonomisk bæredygtig, hvis vi gør det klart, at der også skal tages højde for forbrugernes interesser og risiciene. Vi får kun et stærkt europæisk erhvervsområde, hvis Europa samtidig har nogle stærke forbrugere. Her er der nogle alvorlige huller. Jeg finder det faktisk uansvarligt, at Kommissionen - selv om den er bekendt med disse huller og den manglende metodik til i det hele taget at kunne identificere risiciene, vil markedsføre forbrugsvarer, som kommer helt tæt på forbrugerne, uden at risiciene er blevet udelukket. Jeg appellerer endnu en gang indtrængende til Dem om at give Dem i kast med emnet!
Vi har også talt en lille smule om farerne, de etiske problemer, om , oplagringen af nanopartikler i den menneskelige krop, fordi vi i lang tid troede, det var science fiction. Men disse farer rykker tættere på os.
Jeg forventer, at EU giver USA et svar. Vores svar kan ikke bestå i at følge teknologien som lemminge. Det europæiske svar på nanoteknologien skal være, at vi tager højde for risiciene på social vis.
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det er hårdt tiltrængt, at vi tænker over nanoteknologier. Udviklingen af materialer på molekylært plan resulterer i nye egenskaber, hvis virkninger på folks sundhed og på miljøet endnu er ukendt. Kommissionen foreslår en handlingsplan indtil 2009, som er fuld af høje forventninger til de økonomiske og samfundsmæssige fordele. Etiske overvejelser og bekymring hos offentligheden betragter Kommissionen imidlertid først og fremmest som hindringer. Hvad det angår, er handlingsplanen særdeles uligevægtig, hr. kommissær.
Dette gælder desværre også for Ransdorf-betænkningen, selv om den giver nogen modvægt. Hvad mangler der? For det første vilje til at tage hensyn til andre indvendinger end udelukkende sikkerhedsrisiciene, bl.a. spørgsmålet, om nye teknologier er ønskelige eller ej, og spørgsmål, som vedrører livsanskuelse. Fordelene og eventuelt skadelige konsekvenser skal først kortlægges for at undgå, at der tidligt i den teknologiske udvikling foretages valg udelukkende på grundlag af teknisk-økonomiske vurderinger.
For det andet skal vi i EU koncentrere os mere om den internationale samordning, ikke blot hvad angår toksikologitest og risikovurdering for hele livscyklussen, men også når det gælder lovgivning om standarder, etikettering og ansvar. Den, som markedsfører nanopartiklerne, er ansvarlig for den eventuelle skade.
Til sidst det ønskelige i patenter for nanoteknologier og -materialer, især ved fundamental og almen teknik og ved materialer, som har mange forskellige anvendelsesmuligheder. Kan Kommissionen sende os en kritisk analyse af dette? Deri skal der også lægges vægt på spørgsmålet, hvorvidt patenter og licenser gør fattige lande endnu dårligere stillet, og hvordan dette kan forhindres. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand! Resultaterne af forskningen i nanoteknologi og dens anvendelsesområde viser et enormt potentiale for fremstilling af materialer med gode egenskaber. Udnyttelsen af disse materialer vil indvirke på den industrielle og økonomiske udvikling og på udviklingen inden for sundhedsbeskyttelse i det 21. århundrede, og vores levestandard vil blive forbedret. Kapløbet om at gøre yderligere fremskridt inden for nanovidenskab og nanoteknologi er i gang, og EU har ikke råd til at tabe.
I betænkningen angives en række forhindringer, der skal overvindes. Der er bl.a. tale om retlige og formelle spørgsmål, beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, koordinering af forskning og borgernes adgang hertil, etablering af tværfaglige forskningsgrupper, uddannelse, mobilisering af yderlige midler fra private investorer og sikker brug og forvaltning af nye materialer. Alle disse aktiviteter bør overvåges og støttes af Parlamentet.
Jeg vil gerne takke hr. Randsford for en god og meget tiltrængt betænkning. 
Jan Březina (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke ordføreren for denne betænkning, der indeholder en meget præcis fremstilling af udviklingen inden for dette meget dynamiske videnskabelige og teknologiske område. Den udvikling, som nanoteknologien fører med sig, kan sammenlignes med fortidens teknologiske revolutioner og er måske endnu mere vidtrækkende. De muligheder, der åbner sig, indebærer en række udfordringer. Der tages fat på nogle af disse udfordringer i betænkningen, om end andre er udeladt. Det konkluderes i betænkningen, at vores globale partnere og konkurrenter er klar over betydningen af nanoteknologi og tilknyttet forskning. Dette fremgår klart, når man ser på de midler, der er afsat til denne forskning, og de forskningsmæssige vilkår, der er blevet skabt. Selv om Kommissionen havde haft til hensigt at øge bevillingsrammen for nanoteknologi under det syvende rammeprogram, mener ordføreren ikke, at dette er sket i væsentligt omfang, og han sammenligner i denne forbindelse de offentlige og private ressourcer i Europa, USA og Japan. Europa halter bagefter i forhold til USA både med hensyn til etableringen af en konkurrencedygtig struktur og vedtagelsen af standarder for beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.
Udviklingen af patentering af opfindelser inden for nanovidenskab og nanoteknologi i Europa er langsommelig, og det understreges i betænkningen, at det er nødvendigt at forbedre det europæiske patentsystem med henblik på at fremme videnskab og innovation generelt. Der er desværre ikke angivet en tidsplan. Muligheden for anvendelse af nanoteknologi til militære formål er ikke behandlet i betænkningen. Der er risiko for, at vi på et senere tidspunkt kommer til at bøde for de manglende restriktioner på det nanoteknologiske område. Thomas van der Molen sammenligner i sin rapport uhindret overførsel af disse teknologier med adgangen til atomreaktorer til alle lande under forudsætning af, at de ikke vil blive brugt til udvikling af atomvåben. Jeg mener, at vi i nær fremtid også bliver nødt til at tage højde for det nanoteknologiske område og tage fat på dette spørgsmål. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Nanoteknologien har muligheder, men dens virkelige fjende er de mennesker, som vil slippe den løs på markedet uden regler, uden viden og uden beskyttelse. Vi grønne vil først have viden, derefter regler, som beskytter miljøet og sundheden og først derefter markedsføring. Det er den rigtige rækkefølge.
Nanopartikler har ikke samme toksiske egenskaber som almindelige partikler. Kulpulver er ufarligt, men nanopartikler i form af kulcluster giver alvorlige hjerneskader hos fisk inden for 48 timer allerede ved koncentrationer på 0,5 ppm. Nanotuber kan ødelægge mitokondrielt DNA, og nanopartikler på huden kan migrere til hjernen og lymfenoder og skade kroppen. Vores immunforsvar er tilpasset til at håndtere nanopartikler. EU's egen forskning viser, at biologisk ikkenedbrydelige kompatible nanopartikler kan være livsfarlige og skal undgås ved al indånding og indtag.
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Betænkningen fokuserer primært på fordelene ved nanovidenskab og nanoteknologi og nødvendigheden af, at EU er på forkant med udviklingen i overensstemmelse med Lissabon-målene om større produktivitet og økonomisk vækst. Selv om dette er prisværdigt, fører det til en alvorlig svaghed, da anbefalingen om øget forskning i nanoteknologi fremsættes inden gennemførelse af lovgivning til regulering af denne teknologi.
Lovgivningen bør som minimum holde trit med forskningen. Idet vi har travlt med at komme foran Kina og USA, er der risiko for, at vi kommer til at betragte lovgivning og risikovurdering som noget, der kan holde os tilbage. Vi er imidlertid forinden nødt til at besvare visse spørgsmål om ikketerapeutisk forbedring, privatlivets fred, lighed, patentering, militære formål, sikkerhed og sundhed og miljø. Lovgivningen skal sikre, at vi ikke skaber meget vanskelige problemer, fordi vi har travlt. En god lovgivning vil tjene forskningen og gøre den mere fokuseret og effektiv. "Tænk dig om, før du kaster dig ud i noget!" har altid været en nyttig leveregel. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære hr. ordfører Ransdorf, mine damer og herrer! Jeg vil gerne rette en tak til hr. Ransdorf for hans engagerede betænkning. Han har arbejdet med denne vigtige materie med stor følelse og flair for sagen. Nu gælder det om at installere denne materie rigtigt inden for de europæiske institutioner. Vi har på den ene side grundforskningen, det syvende rammeforskningsprogram, Det Europæiske Forskningsråd, teknologiplatformene - her har vi præsteret et virkelig bæredygtigt stykke arbejde - og jeg vil gerne ønske kommissær Potočnik tillykke, fordi dette syvende rammeforskningsprogram bliver et stort skridt fremad.
Vi har på den anden side , som kunne arbejde mere indgående med den såkaldte angstindustri. På dette område kunne objektiviteten hos absolut udgøre et godt grundlag for at følge disse nye teknologier. Det europæiske teknologiske institut, som Barroso-kommissionen har foreslået, kunne beskæftige sig med at overføre viden fra grundforskningen til en såkaldt -strategi på uddannelses- og videreuddannelsesområdet. Eller også henter man denne viden som led i en strategi fra uddannelsesinstitutionerne, men især fra de små og mellemstore virksomheder, og præsenterer den på en platform som f.eks. ebay, hvor man via nettet udveksler idéer, fremsætter ønsker og kan sikre en bedre kommunikation på de 20 eller flere europæiske sprog.
Her kunne fusionsreaktoren ITER også spille en rolle, fordi nanoteknologien udgør en helt ny udfordring netop inden for fusions- og plasmaforskningen, også med henblik på at fremme energieffektivitet inden for energipolitikken, minimere friktionstab og udvikle strategier for bekæmpelse af korrosion. Her byder der sig mange muligheder inden for rengøring og mange andre områder.
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Ransdorf, for hans meget præcise betænkning, hvor der fokuseres på den nanoteknologiske udviklings problematiske aspekter såvel som på de enorme muligheder i og lovende fremtid for denne sektor.
I Kommissionens handlingsplan skitseres forudsætningerne for en fortsat støtte til denne sektor, og medlemsstaterne opfordres til at fokusere yderligere på denne sektor som led i udviklingen af en videnbaseret økonomi. Nanoteknologi er en integrerende del af forskellige teknologiske discipliner, og den vil få en stor positiv indvirkning på stort set alle industrisektorer i nær fremtid. Det er således alene på denne baggrund nødvendigt at gennemføre en handlingsplan for at sikre en effektiv koordinering og støtte.
Jeg vil gerne nævne nogle af de problemer, som vi står over for på dette vigtige område for forskning og udvikling. Jeg mener, at enhver forskning og udvikling inden for nanoteknologi i sig selv opfylder kvalitetskriteriet. Dette formelle krav kombineret med kravet om en såkaldt kritisk masse af ressourcer hindrer imidlertid ofte universiteternes mindre forsknings- og innovationscentre såvel som innovationscentre i små og mellemstore virksomheder, der modtager støtte under nationale og europæiske støtteprogrammer som f.eks. det syvende rammeprogram eller det kommende rammeprogram for konkurrenceevne og innovation, i at deltage.
Jeg vil gerne i denne forbindelse på den ene side understrege behovet for et forstærket samarbejde mellem de små og store organisationer, som er aktive på dette område for forskning og udvikling, og på den anden side behovet for at forbedre de interne konkurrencevilkår.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på finansieringsproblemet. Vi er fortsat vidne til budgetmæssige nedskæringer inden for forskning og udvikling, og dette gælder også for nanoteknologi. Det skal blot tilføjes, at vi på trods af vores store videnskabelige og innovative potentiale helt klart halter bagefter i forhold til USA på dette område. Ud over det syvende rammeprogram kunne en løsning, navnlig for mindre forsknings- og innovationscentre, være finansiering gennem risikovillig kapital, hvor potentialet for en mere effektiv institutionalisering gennem offentligt-private partnerskaber ofte undervurderes.
Jeg mener, at Kommissionen og Den Europæiske Investeringsfond i højere grad bør påtage sig en koordinerende rolle gennem Jeremie-programmet og afgive specifikke og klare henstillinger til medlemsstaterne om indførelse af effektive incitamenter finansieret over offentlige midler, herunder strukturfondene. 

Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Nanovidenskab og nanoteknologi har et stort potentiale for at bidrage yderligere til menneskehedens velfærd. Den politiske strategi bør imidlertid være tilpasset den teknologiske udvikling både gennem forskellige initiativer eller gennem lovgivningsforanstaltninger. Vi bør her fremme udviklingen og indføre lovgivning med henblik på at undgå misbrug og begrænse ricisi. Kommissionens forslag er således meget vigtigt.
Vi er imidlertid kommet sent i gang. Parlamentet, Kommissionen og Rådet er tæt på at færdiggøre forhandlingerne om det syvende rammeprogram. Dette program indeholder nogle af handlingsplanens meget vigtige elementer som f.eks. forskning, innovation og til en vis grad menneskelige ressourcer. Jeg håber, at Parlamentet har ført alvorlige forhandlinger, og at det har slået til lyd for en passende prioritering af nanovidenskab, både i forbindelse med fastlæggelsen af forskningsområder og ved at forsøge at sikre, at der afsættes betydeligt større EU-midler til forskning.
Der er i denne forbindelse stadig et åbent spørgsmål, der ifølge handlingsplanen er afgørende for sikring af den kritiske masse for infrastrukturen. Det drejer sig om fremme af samarbejdet mellem universiteter, forskningsinstitutioner og industrien, og det anbefales, at denne målsætning opfyldes gennem de eksisterende mekanismer. Der er i mellemtiden blevet igangsat en livlig debat om det såkaldte europæiske teknologiske institut, der er en videreudvikling af idéen om sikring af den kritiske masse med fokus på menneskelige ressourcer.
Vi er nødt til at tage højde for de velovervejede konklusioner, der allerede er blevet draget om nanovidenskab og nanoteknologi, når vi træffer afgørelser om udviklingen af fremtidige mekanismer til sikring af den kritiske masse. I denne forbindelse vil jeg gerne understrege, at vi er nødt til at fremme samarbejdet, både med de grupper, der allerede har dokumenteret deres forskningsekspertise, og med de grupper, der har gode muligheder for at opnå forskningsekspertise i løbet af en relativ kort periode. Nanovidenskab og nanoteknologi kan være et forsøgsområde for etablering af stadig tættere forbindelser mellem de tre parter i den såkaldte videntrekant.
Jeg vil gerne afslutningsvis takke ordføreren for denne fremragende betænkning. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Innovationsevnen udgør omkring 30 % af konkurrenceevnen i de højtudviklede lande. Det står der i den seneste meningsmåling i Verdensøkonomisk Forum. Det gælder i særdeleshed for nanoteknologi. Anvendelsen af den inden for lægevidenskab skaber f.eks. muligheder for bedre behandling af kræft, hjertesygdomme, diabetes, Alzheimer og Parkinsons syge. Sammenfattet tegner disse sygdomsbilleder sig for to tredjedele af alle dødsfald i Europa.
Europæiske forskningsinstitutter og virksomheder hører på dette område til verdens førende. Alene i Nederlandene har nanoindustrien en omsætning på 20 milliarder euro. Den nederlandske stat investerer f.eks. et rekordhøjt beløb i i Eindhoven. Virksomheder betaler også meget, og det er et eksempel på en offensiv strategi. Den globale udvikling og konkurrencen kræver en sådan holdning.
Behovet for at vælge, investere i og støtte den europæiske kerneinfrastruktur gives der udmærket udtryk for i Ransdorf-betænkningen. Kommissionen, medlemsstaterne og de regionale myndigheder har sammen med industrien og de små og mellemstore virksomheder til opgave at sørge for, at den omsættes til industriel produktion i denne del af verden. Det syvende rammeprogram for forskning og udvikling, de europæiske teknologiplatforme og videnregionerne har lagt et godt grundlag sammen med strukturfondene, også hvad finanserne angår. Og så er der risiciene. Naturligvis skal vi se på risiciene, især på verdensplan inden for UNESCO/OECD.
Til sidst vil jeg sige, at kommissær Potočnik i efteråret starter med en køreplan for forskningsinfrastruktur. Så vil det vise sig, hvilke områder, regioner eller grupper der virkelig har kapacitet til at tage den globale konkurrence op. At investere drejer sig ikke om hjerneflugt på verdensplan, men på dette område må det blive hjernevinding, vinding for den europæiske økonomi og velstand for vores borgere. 
Janez Potočnik,
   Hr. formand! Jeg vil gerne kort kommentere og opsummere de budskaber, der efter min opfattelse kan udledes af dagens debat om innovation, finansiering, risici, etik og lovgivningsramme. Jeg tager dem et efter et.
Der er ikke nogen tvivl om, at nanovidenskab og nanoteknologi har et meget stort potentiale. Nanovidenskab kan i høj grad sidestilles med informationsteknologi. Et gennembrud på dette område vil således fremme alle sektorer. Dette er baggrunden for, at det er uhyre vigtigt at være meget opmærksom på innovation.
Hvis vi sammenligner os med USA, kan det konstateres, at der er mange områder, hvor vi ikke halter bagud. Der er dog ét område, hvor vi virkelig halter bagud, nemlig på det informationsteknologiske område. Hvis vi ser på, hvor mange midler, vi afsætter til innovation, forskning og udvikling, kan det konstateres, at vi halter bagud ikke blot på globalt plan, men også på strukturelt plan. Vi bør ikke begå samme fejl i forbindelse med innovation.
Vi forsøger at inddrage europæiske teknologiplatforme, fælles teknologiinitiativer - vi er meget aktive på dette område - og de berørte virksomheder. Jeg er enig i, at spørgsmålet om intellektuelle ejendomsrettigheder (IPR) også er vigtigt, og dette er baggrunden for, at der er blevet lagt særlig vægt på dette spørgsmål i handlingsplanen.
Med hensyn til finansieringen har vi to temaer, hvor dette spørgsmål behandles meget indgående. Det ene er naturligvis nanovidenskab og nanoteknologi, og det andet er informations- og kommunikationsteknologier. Dette er imidlertid ikke alt. Nogle spørgsmål vil også blive behandlet i Det Europæiske Forskningsråd, under særprogrammerne "Mennesker" og "Kapacitet" og i forbindelse med forskning i infrastrukturer med regionaludviklingsmæssige aspekter. Det er således meget vanskeligt at sammenligne de midler, der i dag er afsat under det sjette rammeprogram, med de midler, der vil blive anvendt under det syvende rammeprogram. Jeg kan i hvert fald sige, at finansieringen vil blive forøget betydeligt sammenlignet med i dag.
Hvis vi sammenligner finansieringen i Europa med finansieringen i USA, må vi ikke glemme, at rammeprogrammet udgør 5 % af den offentlige finansiering i Europa. Hvis man sammenligner den offentlige støtte til nanovidenskab, er det derfor indlysende, at denne udgør 30 % af den offentlige støtte i Europa. Forholdsmæssigt set fokuserer EU naturligvis langt mere på dette område end medlemsstaterne. Det skal klart understreges.
For det andet bør to tredjedele af finansieringen under normale forhold tilvejebringes af den private sektor, og vi er nødt til at fokusere på denne sektor. Som offentliggjort i august 2006 har vi på grundlag af oplysninger fra de virksomheder, der forsker på dette område i Europa, konstateret, at de afgørende faktorer for det første tilstedeværelsen af et marked og for det andet en videnpool og ikke lønniveauet. Lønniveauet er stort set irrelevant i forbindelse med viden og forskning og udvikling. Der skal fokuseres på disse områder.
For det tredje er det rigtigt, at vi ikke ved alt om risici, og det ville være hyklerisk at sige det modsatte, da det ikke er rigtigt. Vi ved imidlertid meget, og jeg er enig med alle de talere, der sagde, at vi skal tage behørigt hensyn hertil i det syvende rammeprogram. Vi har også taget behørigt hensyn til disse risici i handlingsplanen. Der er for nylig blevet gennemført en uformel indsamling af input til yderligere projekter under det syvende rammeprogram. Det er også ekstremt vigtigt, at vi har en gennemsigtig tilgang til risici, og at der tilvejebringes passende uddannelsestilbud. 
Med hensyn til etik er det helt klart, at vi er nødt til at fastholde de høje etiske standarder og principper, som vi altid har fulgt, og at der tages behørigt hensyn til dette aspekt.
Med hensyn til lovgivningsrammen er lovgivningsmæssige spørgsmål på ny en integrerende del af handlingsplanen. De er samlet her, og Kommissionen samarbejder tæt med generaldirektorater, der beskæftiger sig med forskning, og generaldirektorater, der beskæftiger sig med lovgivningsmæssige aspekter, og med eksterne eksperter med henblik på at afklare forskellige usikkerhedsfaktorer omkring potentielle risici og eksponering, at udfylde hullerne i vores videngrundlag og at videreudvikle retningslinjer og metoder. Det undersøges også nøje, om den eksisterende og fremtidige lovgivning vedrørende nanoteknologiske produkter er tilstrækkelig.
Kort sagt har vi brug for en afbalanceret, gennemsigtig tilgang præget af et højt beskyttelsesniveau for folkesundhed, sikkerhed, miljø og forbrugere, men som samtidig udnytter nanovidenskabens og nanoteknologiens enorme potentiale inden for forskning og innovation. Denne betænkning er en særdeles god anledning til at understrege alle disse aspekter i vores tilgang, og jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for den udviste interesse i disse spørgsmål, for støtten til vores arbejde og for de spørgsmål, som medlemmerne har rejst. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Alain Hutchinson for Udviklingsudvalget om mere, bedre og hurtigere EU-udviklingsbistand - 2006-bistandseffektivitetspakken (2006/2208 (INI)) (A6-0270/2006). 
Alain Hutchinson (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær! Denne betænkning, der forhåbentlig vedtages i dag, er en direkte følge af Kommissionens tre meddelelser indeholdt i den såkaldte "2006-bistandseffektivitetspakke", og betænkningen vedrører således mere generelt opfyldelsen af målsætningen om at forbedre det europæiske udviklingssamarbejde. Så meget om indholdet.
Med hensyn til hvad vi egentlig taler om her - eller rettere sagt - hvori udfordringen består - kan det ikke fremstå mere klart: Hvordan skal vi i Europa forbedre den bistand, som vi yder i dag til landene i Syd? Med andre ord, hvordan skal vi sikre, at vores bistand til landene i Syd omsættes langt mere systematisk til praktiske fremskridt, der rent faktisk ændrer tilværelsen for millioner af mennesker, der lever under umenneskelige forhold?
Der er i dag en kollektiv bevidsthed om, at vi kunne yde en bedre bistand, og der er blevet givet politiske tilsagn, der giver os mulighed for at prioritere dette spørgsmål i vores udviklingssamarbejdspolitik. Der er en europæisk konsensus om udvikling og om en ny strategi for Afrika. Det er fremragende. De lovgivningsmæssige og tekniske foranstaltninger er desuden ved at blive gennemført. Vores opgave er således blot - om jeg så må sige - at konkretisere denne konsensus.
Vi har behandlet en lang række spørgsmål i betænkningen, herunder: den egentlige definition af begrebet udviklingssamarbejde og følgelig af, hvad de enkelte medlemsstater helt legitimt kan inkludere under offentlig udviklingsstøtte; det minimale bistandsniveau, hvis vi skal opfylde vores forpligtelser; afbinding af bistanden, en proces, som medlemsstaterne - i hvert nogle - helt klart tøver med at gennemføre; ingen indikatorer til vurdering af, om EU-bistanden rent faktisk er blevet forbedret; de lokale aktørers bekymring over, at der er en vis uvilje mod at inddrage modtagerlandene i de strategier og programmer, der udvikles for de pågældende lande.
Ud over disse specifikke spørgsmål, der giver os en vis idé om, hvor meget der stadig skal gøres for at forbedre vores bistand i praksis, udgør komplementaritet i aktioner, koordinering af programmer og sammenhængende strategier også en ramme for vores indsats og en særlig vigtig skabelon for fortolkning af de tiltag, der skal gennemføres i løbet af de næste par år på udviklingssamarbejdsområdet.
Med hensyn til komplementaritet i aktioner, uanset om disse gennemføres på sektorspecifikt eller geografisk grundlag, er det en kendsgerning, at arbejdsfordelingen giver anledning til en vis modstand og en række vanskeligheder. Hvis vi anvender en åben og ligefrem tilgang, bør vi kunne overvinde disse problemer. Debatten må ikke reduceres til et sammenstød mellem protektionistiske medlemsstater og centralisme i Bruxelles, selv om det uden tvivl er nyttigt at være på vagt over for overdreven centralisme. Dette er kendetegnet ved en -tilgang til programmering og navnlig ved en begrænsning af partnerlandenes og civilsamfundets deltagelse i fastlæggelsen af strategier og prioriteter.
Det er stadig et faktum, at en centraliseret koordinering mellem medlemsstaterne og Kommissionen uden tvivl vil være en fordel, og den vil navnlig gøre det muligt at undgå den nuværende situation, hvor en række forskellige aktører sætter ind med de samme tiltag i samme land eller region. Det fremgår f.eks. tydeligt af donoratlasset, at der findes glemte kriser eller lande samt lande, der befinder sig i en situation, der kan sidestilles med situationen efter tsunamien, hvor modtagerlandene ikke kan absorbere meget store bistandsbeløb ydet på engangsbasis.
Selv om vi har drøftet koordineringsproblematikken i årevis, står vi fortsat over for meget store udfordringer, hvad angår harmoniseringsprocedurer og en bedre koordinering af EU's forskellige samarbejdsprogrammer. Ud over sammenhæng i de forskellige fællesskabsstrategier er det desuden også nødvendigt at anvende en sammenhængende tilgang til udformningen af politikken for de forskellige geografiske områder, der er omfattet af vores udviklingspolitik. Netop dette spørgsmål er sat på dagsordenen for det finske formandskab, der har besluttet at prioritere spørgsmålet meget højt.
Selv om vi således mente, at det var klogere blot at understrege dette aspekts betydning i betænkningen og herefter afvente, hvad den nærmeste fremtid bringer, vil jeg gerne benytte denne lejlighed til at rejse et spørgsmål, der efter min mening er af afgørende betydning og i sidste ende vil få indvirkning på selve grundlaget for ethvert samarbejdsinitiativ eller endog politisk projekt.
Som vi ved - da dette spørgsmål drøftes jævnligt - fortsætter både hver dag, ja selv i dette øjeblik, med at ankomme til de spanske kyster - dvs. vores egne kyster - med hundredvis af mennesker om bord, der forsøger at flygte fra en skæbne, som de har besluttet at undsige sig med livet som indsats. Denne situation rejser naturligvis spørgsmål om grænsekontrol, forvaltning af migrationsstrømme og integration af indvandrere. Den rejser i meget høj grad også spørgsmålet om, hvor effektiv vores samarbejdspolitik er, såvel som spørgsmålet om, i hvor høj grad denne politik arbejder sammen med vores andre politikker.
Jeg ønsker ikke at give et vrængbillede af situationen, men hvilken værdi har et samarbejde - et samarbejde, der har varet i over 40 år - hvor de befolkninger, som vi påstod at hjælpe, i sidste ende kun har ét ønske, nemlig at flygte fra deres livsvilkår for enhver pris? Lad os sige det rent ud. Jeg mener, at vi har fejlet. Hvad skal landene i Syd i realiteten stille op med en samarbejdspolitik, hvor der ydes 50 milliarder euro i bistand pr. år, når den kombineres med en politik, hvor der stilles krav om indfrielse af en gæld, hvor det årlige tilbagebetalingsbeløb er fire gange så stort som bistandsbeløbet?
Hvordan kan vi på alle tænkelige måder blive ved med at påstå, at vi er fast besluttet på at fremme udviklingen af landene i Syd, samtidig med at vi bliver ved med at påtvinge dem frihandelsregler, som de ikke kan overholde under de vilkår, vi påtvinger dem? Hvordan kan vi være enige om at bekæmpe fattigdom, når vi samtidig ikke gør en indsats for at bekæmpe fattigdommens strukturelle årsager?
Sandheden er imidlertid, at uanset hvor effektiv udviklingssamarbejdspolitikken end er, vil den aldrig i sig selv kunne imødegå alle de udfordringer, der er i Syd-landene. Det er netop med dette for øje, at det er nødvendigt at forbedre udviklingssamarbejdet, da et sådant samarbejde vil være mere effektivt, i det omfang det gennem dette samarbejde vil lykkes at få Europa til at indse, at det er nødvendigt at gennemføre en generel politik, der udelukkende sigter på at opfylde et fælles prioriteret mål, nemlig en mere retfærdig og solidarisk verden. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg taler på vegne af min kollega, kommissær Michel, der ikke kan være til stede i dag. Jeg vil gerne indledningsvis takke ordføreren hr. Hutchinson og Udviklingsudvalget for en meget konstruktiv betænkning om bistandseffektivitet, et centralt emne for EU's udviklingspolitik. 
En af de centrale forpligtelser i den europæiske konsensus om udvikling, der er blevet godkendt af alle medlemsstaterne, Kommissionen og Parlamentet i 2005, er helt sikkert en kvantitativ og kvalitativ forbedring af vores støtte. Denne konsensus er afgørende for os alle. For det første åbner den nye muligheder for samarbejde mellem de 25 medlemsstater og Kommissionen. For det andet understreges for første gang i EU's historie Europas kollektive visioner, principper og mål, som vores udviklingspolitik bygger på. For det tredje fastlægges Kommissionens komparative fordel og målsætningen om at omlægge medlemsstaternes aktiviteter for at sikre en bedre og højst nødvendig synergi. 
Som det fremgik af alle drøftelserne om den europæiske konsensus, skal Kommissionen fremme Europas indflydelse på udviklingsområdet og sætte skub i dagsordenen for EU-bistandens effektivitet. EU skal spille en førende rolle i internationale fora, der beskæftiger sig med bistandseffektivitet, navnlig i OECD's Komité for Udviklingsbistand, hvor Kommissionen er et fuldgyldigt medlem. Hvis EU står stærkt, står Komitéen for Udviklingsbistand stærkt. 
Med dette for øje har kommissær Michel forelagt en pakke med konkrete foranstaltninger om bistandseffektivitet, der blev godkendt af Rådet i foråret 2006. Kommissionens tilgang til bistandseffektivitet er baseret på de erfaringer, der er på området, god praksis og partnerlandenes forventninger. Den er forankret i principperne om harmonisering, ejerskab, tilpasning og resultatbaseret forvaltning, som fastsat i Paris-erklæringen. 
Parlamentet har gjort det klart i tidligere beslutninger og igen i denne betænkning, at det støtter Kommissionens bestræbelser på at styrke koordineringen af og sammenhængen mellem Kommissionens såvel som EU's tiltag på udviklingsområdet. I betænkningen fremhæves tre vigtige områder, hvor der skal ske fremskridt i 2007, og jeg ønsker kort at kommentere disse. 
Det første område er styrkelsen af komplementariteten og arbejdsdelingen. Disse spørgsmål er afgørende for Kommissionen. EU's Donor Atlas har i høj grad sat fokus på hullerne i og overlapningerne mellem donoraktiviteter, der hæmmer bistandseffektiviteten. For at imødegå disse svagheder har Kommissionen sammen med medlemsstaterne iværksat en proces med henblik på vedtagelse af operationelle principper for en bedre arbejdsfordeling mellem EU-donorer. Der er drøftelser i gang, og dette initiativ bliver formodentlig operationelt gennem rådskonklusioner i 2007.
Det andet område er den fælles bistandsprogrammering. EU har i dag en fælles ramme, der blev vedtaget sidste forår. Ifølge denne ramme skal der udarbejdes fælles diagnoser og analyser i partnerlande i tæt samarbejde med de berørte medlemsstater med henblik på at etablere fælles operationelle løsninger. Partnerlande og civilsamfund spiller en stor og aktiv rolle i denne proces. Civilsamfundet er på ingen måde udelukket fra disse drøftelser, men er derimod stærkt involveret i udarbejdelsen af diagnosen for de enkelte lande med henblik på at sikre de enkelte lande fuld kontrol. Denne tilgang er helt i overensstemmelse med tilgangen i fællesskabsprogrammeringen. 
Det tredje område er samfinansiering, og jeg ønsker at sige et par ord om dette redskab, der er af afgørende betydning for forbedringen af arbejdsdelingen og koordineringen. I 2007 agter Kommissionen at forelægge særlige forslag, der skal styrke anvendelsen af samfinansiering som et redskab til støtte for arbejdsdelingen mellem donorer såvel som for de pågældende medlemsstaters opbygning af deres udviklingskapaciteter. Parlamentet har konsekvent og med god grund opfordret Kommissionen til at sikre medlemsstaternes koordinering med henblik på at styrke udviklingsfinansieringens effektivitet. Som det fremgår, har Kommissionen helt klart indtaget en proaktiv holdning og vil i tæt samarbejde med medlemsstaterne anvende alle tilgængelige midler med henblik på at sikre en større bistandseffektivitet. Jeg kan kun slå til lyd for, at Parlamentet ser det fælles udviklingsmøde med de nationale parlamenter i oktober som en mulighed for at udvide støtten til disse initiativer. 
Det er rent faktisk vigtigt, at EU sikrer, at dets politiske ambitioner afspejler dets finansielle status som den største globale donor. Parlamentet spiller i denne forbindelse en afgørende rolle, idet det skal hjælpe medlemsstaterne med at fremskynde deres reformer og gennemføre de nødvendige kulturelle forandringer, der følger af disse nye samarbejdsmuligheder. Det er meget afgørende for opfyldelsen af vores udviklingsmål og for vores kontrol med den globale udviklingsdagsorden, at vi har succes på denne front. 
Vi må ikke glemme, at det endelige mål er at udrydde fattigdom. Dette kan kun lykkes, hvis vi handler i fællesskab, og hvis vi udnytter alle tilgængelige midler optimalt. Den europæiske konsensus tilvejebringer alle de midler, der er nødvendige for at nå dette mål. Vi skal sikre, at disse forpligtelser fortsat prioriteres højt på den politiske dagsorden, og at vi ikke går glip af denne mulighed for at realisere vores ambitiøse politiske forpligtelser. Dette er ikke kun et spørgsmål om politik, men om vores samlede troværdighed.
Margrietus van den Berg (PSE ),
   Hr. formand! Først vil jeg takke hr. Hutchinson for denne vigtige betænkning. Effektiv udviklingshjælp forudsætter en sammenhæng mellem den måde, hvorpå EU griber både bistand og handel an på. Hvis vi vil nå millenniumudviklingsmålene i 2015, kan og skal bistand og handel supplere hinanden. Desværre er virkeligheden ofte anderledes. Bistands- og handelspolitik, inklusive landbrug, arbejder alt for ofte uafhængigt af hinanden. På den måde vil det bestemt vare 100 år endnu, førend vi har bekæmpet fattigdommen i Afrika.
I øjeblikket er der næppe tale om sammenhæng i vores europæiske politik. Kommissær Mandelsons handelsforhandlere prædiker frihandel med globale regler, kommissær Michels udviklingsmedarbejdere arbejder på millenniumudviklingsmålene, og landbrugssubsidiepolitikken strider mod begge lejres målsætninger. Jeg ville sammenligne de forskellige politiske områder med .
Dermed skubbes udviklingsaspektet desværre alt for ofte til side. F.eks. er handelsaspektet i forbindelse med de økonomiske partnerskabsaftaler, de berømte eller til tider berygtede ØPA'er, alt for dominerende. Hvad udviklingsaspektet angår, henvises der for ofte til allerede eksisterende bistandsfonde. Der er alt for lidt tale om en virkelig integreret strategi, hvor der faktisk kommer ekstra penge og nye udviklingsplaner på bordet, selv om effektiviteten netop kunne stige ved hjælp af ØPA'erne takket være det forstærkede lokale samarbejde, som de er baseret på.
Vi må gå ud fra, at der, hvad angår udviklingsaspektet, selvfølgelig træffes de nødvendige foranstaltninger for at beskytte de svage forhandlingspartnere, således at ØPA'erne resulterer i ærlige aftaler og en realistisk tidsplan. Hvis handelen virkelig skal i gang, forudsætter det f.eks. en reform af skatte- og afgiftssystemet med en afskaffelse af toldafgifter, der betales ved grænseovergangene, stærkere offentlige tjenester og sociale sektorer og bedre undervisning og sundhedsvæsen. Den nuværende mangel på koordinering og sammenhæng er ikke blot ineffektiv, men også i strid med traktatens artikel 178 og altså uacceptabel.
En af årsagerne er, at handelseksperterne ofte mangler viden og ekspertise på udviklingseksperternes arbejdsområde og omvendt. Også den manglende vilje til at foretage en virkelig cost-benefit-analyse af integreret udvikling og herved i fællesskab - altså også i fællesskab i Rådet - at søge efter nye midler spiller en rolle. Oven i købet modarbejder forskellige europæiske politikker, f.eks. landbrug, handel, udvikling og også andre, ofte direkte hinanden. Landbrug dumper med eksportsubsidier sine produkter i Nordafrika med det resultat, at arbejdsløsheden dér stiger. Migrationsmyndighederne klager over tilstrømningen af økonomiske flygtninge fra denne region for derefter at sende dem tilbage med bistandspenge i stedet for, at der arbejdes på gode aftaler om det regionale arbejdsmarked.
Det eneste, der kan forbedre situationen væsentligt, er en sammenhængende europæisk dagsorden fra Kommissionen og Rådet. Global handel er vigtig og særdeles nyttig for at få udviklingslandene ud af deres onde fattigdomscirkel. Denne proces må ikke blokere for deres udvikling, og derfor kan der vindes meget gennem en god kombination af bistand og handel. På den måde kunne vi gennemføre millenniumudviklingsmålene. Jeg opfordrer til, at der udformes en sammenhængende europæisk dagsorden. Lad det nye udviklingssamarbejdsinstrument levere de nye rammer herfor. 
Tokia Saïfi,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne indledningsvis takke ordføreren, hr. Hutchinson, for hans fremragende betænkning om dette vigtige emne, der er så afgørende for vores fremtid. Jeg lykønsker ham.
I 2005 indtraf der en lang række afgørende begivenheder på udviklingsbistandsområdet. Hvis der nu virkelig er begyndt at ske noget, skal vi omsætte vores ord i handlinger. Vi kan på denne baggrund kun glæde os over EU's og en række medlemsstaters bestræbelser på at øge udviklingsbistanden væsentligt. Selv om det imidlertid er indlysende, at en effektiv bistand er betinget af finansielle ressourcer, skal der mere til.
Den anvendte udviklingspraksis skal nøje overvåges, hvis vi skal måle gennemførelsen af disse politikker fuldt ud. Udviklingsbistanden skal være lige så ambitiøs i kvalitetsmæssig henseende som i finansieringsmæssig henseende, hvis fattigdommen skal mindskes i væsentlig grad. Med dette in mente vil jeg gerne understrege, at det er vigtigt at indføre nyskabende finansieringsinstrumenter, der sikrer adgang til stabile og forudsigelige ressourcer. I lyset heraf glæder jeg mig over oprettelsen af Unitaid under det sidste topmøde i FN. Denne fond vil øge udviklingslandenes adgang til lægemidler. Lad os i dag, hvor dette instrument stadig er i sin vorden, håbe og bede for, at det vil vise sig effektivt og sikre, at andre lande, ud over de lande, der allerede har forpligtet sig på linje med Frankrig, også forpligter sig.
EU skal føre an i bestræbelserne på at sikre en bedre fordeling af opgaverne på udviklingsbistandsområdet. En sådan koordinering skal ske både på fællesskabsplan og på stedet, og modtagerlandene skal inddrages. Bistandseffektivitetspakken er det første skridt. EU og EU-medlemsstaterne har samme udviklingsmæssige ambitioner. Vi bør derfor i fællesskab gøre en indsats for at sikre en effektiv og gennemsigtig bistand og samtidig overholde vores forpligtelser. 
Miguel Ángel Martínez Martínez,
   Hr. formand! I forgårs, da vi mødtes med Liberias præsident og kort forsøgte at forklare hende de vigtigste ting, som EU gør i forbindelse med udviklingssamarbejdet, understregede vi i Den Socialdemokratiske Gruppe, at forpligtelsen var dobbelt: Der skal frigøres flere ressourcer til denne opgave - som for os hører til blandt EU's vigtigste ansvarsområder - og opnås den størst mulige effektivitet i forbindelse med anvendelsen af de disponible ressourcer med det formål at opnå håndgribelige resultater, når vi skal klare den stadigt mere alvorlige og uundgåelige udfordring.
I denne forbindelse er den betænkning, som mi kollega og ven hr. Hutchinson har udarbejdet, et meget vigtigt dokument på grund af dets stringens og dybde og på grund af det tidspunkt, det er udarbejdet, nemlig på et tidspunkt hvor den offentlige mening i EU er ved at blive bevidst om, at vi i EU såvel af hensyn til solidariteten som af hensyn til udrejsen af udvandrere, der flygter fra underudviklingen til vores lande, ikke har nogen anden mulighed end at bidrage med alle vores kræfter til udviklingen og stabiliseringen af de sydlige lande.
Hutchinsons betænkning og hans meget prisværdige forslag til beslutning, som vi helt sikkert vil vedtage med overvældende flertal, er ikke blot endnu et dokument blandt de mange, vi drøfter her i Parlamentet. For jeg er fuldstændig enig i hans forslag, og jeg vil ikke gentage indholdet nu. Jeg vil dog sige, at det er særlig relevant en dag som i dag, hvor forhandlingen om det nye juridiske instrument til finansiering af vores udviklingssamarbejde ser ud til at være afsluttet med succes.
Jeg vil også sige, at betænkningen er et eksempel på en autentisk doktrin, og at den indeholder utallige idéer og forslag, som Rådet og især Kommissionen bør være meget opmærksomme på, så effektiviteten af vores indsats på samarbejdsområdet fortsat forbedres.
Fra Europa-Parlamentet, fra Udviklingsudvalget og naturligvis fra min Socialdemokratiske Gruppe bør vi forpligte os, så det, hr. Hutchinson foreslår os, ikke løber ud i sandet eller blot bliver til en hensigtserklæring. Vi bør bestræbe os på, at det bliver en slags handlingsmanual, så den effektivitet, vi opnår på dette område, bidrager til at opnå flere og bedre objektive resultater, der desuden berettiger til større og mere generøse budgetbevillinger på et område, der ikke længere er et sekundært og perifert område eller en mindre mekanisme til at give os god samvittighed, men derimod et område, der spiller en fremtrædende rolle i EU's politikker. 
Gabriele Zimmer,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Kære hr. Hutchinson! Jeg vil gerne indlede med at takke Dem for Deres glimrende betænkning, der også får min gruppes fulde støtte.
Parlamentsmedlemmerne har på tværs af grupperne i de seneste år taget den opgave, som også FN-forsamlingen stillede allerede i 2000, meget alvorligt: Gør resultater målbare, sæt nye mål, og dokumenter fremskridtene! Millenniumudviklingsmålene udgør også for os en målestok ved vurderingen af effektiviteten af vores arbejde inden for udviklingspolitikken.
Set med vores øjne var FN's interimsrapport alarmerende. De mål, man havde sat sig, blev ikke nået. Det er en fiasko. Det er en fiasko, der betyder dårlig samvittighed for godt betalte europæere, men døden for millioner af mennesker, der lever i fattigdom, et helt liv uden uddannelse for millioner af unge piger. Det burde være grund nok for Kommissionen til at efterprøve bistandens effektivitet - og til enhver tid også for os til at bede om en selvanalyse fra Kommissionens side. Endnu en gang tillykke, hr. Hutchinson, med det gode arbejde! De giver Kommissionen nogle meget klare anvisninger.
Men tillad mig også at komme ind på vores rolle som Parlament her ved denne lejlighed. Vi har også bidraget til fiaskoerne. Vi har øjensynlig i årevis godkendt budgetter, der ikke opfyldte deres formål. Men havde vi overhovedet været i stand til at træffe bedre beslutninger? Har vi tilstrækkelige informationer med henblik på vores tilsyn? Det spørger jeg om. Kommissionen har endnu ikke fremlagt nogen overbevisende projektstyring til at nå de otte millenniumudviklingsmål. Vi mangler dybde i de budgetoplysninger, vi har fået, så vi kunne træffe en beslutning.
I 2005 forlangte vi en benchmark for Den Europæiske Investeringsbanks låneaktiviteter, altså en vurdering af hvert enkelt lån med henblik på dets bidrag til gennemførelse af millenniumudviklingsmålene. Der findes ikke en sådan benchmark for de midler, vi selv kontrollerer. Der findes ingen institution, der kunne overtage en omfattende kontrol af de anvendte midler efter os. Derfor bør vi også kræve, at Europa-Parlamentet langt om længe bliver inddraget i hele kæden af udviklingssamarbejdet, dvs. også i programmeringen af Den Europæiske Udviklingsfond.
Vi har brug for forskrifter, der på landeplan og ned til regionalt plan er forbundet med konkrete målsætninger og milepæle på vej hen imod en opnåelse af millenniumudviklingsmålene. Vi har fra Kommissionens side fremover brug for sektoropdelte lande- og regionalrapporter, der er opdelt helt ned til projektniveau. Vi har brug for rapporter, der også indeholder en liste over de projektansvarlige og de pågældende rådgivende selskaber og de midler, de har modtaget.
Hutchinson-betænkningen indeholder 65 vigtige forslag. Det understreger, at der er stor kompetence til stede her i Parlamentet, der bør inddrages fremover. Ud over de allerede involverede regeringer i målregionerne er der efter min mening en anden søjle for kompetence hos de ansvarlige institutioner, der er aktive i de pågældende regioner, og som bør inddrages i langt højere grad. I betænkningen gives der ros til, at enkelte bidragydere i en region bør påtage sig den ledende rolle i en bestemt sektor. Det kunne vi jo også overveje og påtage os den ledende rolle for et af de otte millenniumudviklingsmål med den økonomiske styrke, EU har i forhold til FN. Mit forslag er: vand.
EU kunne forpligte sig til at realisere drikkevands- og spildevandsforsyningen på det afrikanske kontinent sammen med de lokale partnere. Det ville klæde os bedre end den seneste skandale med europæiske virksomheders forgiftning af drikkevand. Vi bør altså opfordre Kommissionen at fremlægge en tidsplan for, hvornår samtlige metropoler syd for Sahara kan være forsynet med bæredygtige systemer til drikkevandsforsyning og bortledning af spildevand. Lad os presse på for at få regelmæssige interimrapporter om status for denne opgave!
Jeg spørger Kommissionen, om den råder over strukturer, der i det hele taget kan muliggøre en masterplan for en sådan opgave, og om den er enig i, at vi har brug for en sådan faglig instans på internationalt plan. Niveauerne praksis, politik og bidragydere skal kobles bedre sammen. Jeg vil gerne opfordre til, at Kommissionen organiserer en international Afrika-udviklingskonference hvert andet år, der har det særlige formål at informere politikerne og bidragydere om kravene og erfaringerne fra praksis. De kunne fremvise både vellykkede og mislykkede projekter offentligt i en udstilling og give vellykkede projekter en pris.
Denne lejlighed bør også benyttes til at tiltrække yderligere fagfolk, men især unge mennesker til udviklingssamarbejdet.
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Enhver, der bliver bedt om at nævne den førende globale supermagt, nævner USA. Den Europæiske Union yder imidlertid over halvdelen af den globale offentlige bistand og er dermed den største globale bistandsyder. Denne position giver sig desværre ikke udslag i europæisk lederskab på den internationale scene. Vi siger "Union", men vi tænker her på "medlemsstater", og det angives også klart i Det Europæiske Råds afgørelser fra december 2005, at 80- 90 % af ny bistand til udviklingslandene skal komme fra medlemsstaterne.
Vi bør spørge os selv, om vi fremover vil være parat til at betragte nedsættelsen af bestemte landes gæld, senest Irak og Nigeria, som en form for udviklingsbistand. Det er en nem løsning for Unionen, men i realiteten reducerer denne det reelle bistandsbeløb til udviklingslandene. Hvis vi ser bort fra gældseftergivelse, blev det reelle bistandsbeløb til fattige lande ikke desto mindre forøget med 5 milliarder sidste år. Nogle henviser til dette beløb som "kun 5 milliarder", andre siger "hele 5 milliarder".
Som repræsentant for en ny EU-medlemsstat vil jeg afslutningsvis påpege, at de nye og fattigste lande i Unionen befinder sig i en fuldstændig uvant situation. Vi er en del af Det Europæiske Fællesskab og ønsker at acceptere de medfølgende forpligtelser. Vi bliver nødt til at forstå, at der er lande i verden, der er endnu fattigere end os. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hans glimrende betænkning. I de 65 punkter tager han de mange områder og faktorer op, som vil være nødvendig for mere og bedre bistand. Han nævner de innovative udviklingsfinansieringskilder og behovet for at eftergive gæld for at give udviklingslandene større manøvremargen i kampen mod fattigdom, og naturligvis understreger han også, at der skal være sammenhæng mellem de forskellige politikområder. Vores bistand vil kun være effektiv, hvis der er større sammenhæng mellem politikområderne.
Det er klart, at effektivitet ikke må undergrave den nødvendige ansvarlighed. Netop på et tidspunkt, hvor der bliver bevilget stadig flere ressourcer til udviklingssamarbejde som direkte budgetstøtte, er der behov for tilstrækkelige midler til at opbygge et uafhængigt og kritisk civilsamfund. Hvis donorlandene ønsker at gøre deres bistand mere effektiv, er de på mange områder afhængige af ngo'er for at sikre, at den ydede bistand virkelig bliver brugt på at nedbringe fattigdommen og når frem til de fattige og de dårligst stillede i partnerlandene.
Medlemsstaterne må overholde de løfter, de har givet vedrørende finansieringen af udviklingsbistanden, altså 0,56 % af BNI i 2010 og 0,7 % i 2015. I den forbindelse er det vigtigt at fremhæve, at eftergivet gæld ikke skal medregnes i disse beregninger. Ifølge de seneste tal fra Komitéen for Udviklingsbistand under OECD har EU navnlig bogført gældseftergivelse for Irak og Nigeria som udviklingsbistand i 2005, selv om der i Monterrey-konsensussen udtrykkeligt er taget højde for, at den finansiering, der bevilges i form af gældseftergivelse, ikke bør hentes fra udviklingsbistandsmidler, der normalt er beregnet på at blive ydet direkte til udviklingslandene.
Europa-Parlamentet opfordrer derfor medlemsstaterne til årligt at opstille en præcis liste, hvoraf de beløb, der anvendes direkte til udviklingsbistand, fremgår klart. Som ordføreren sagde, skal bistanden fra EU og medlemsstaterne samordnes på en komplementær måde og være sammenhængende. Mange af partnerlandene overvældes af de mange donorer. Parallelle projekter medfører ofte unødige dobbeltstrukturer og er sågar nogle gange til hinder for fremskridt. Det vil kun være muligt at løse dette problem, hvis samordningen af Fællesskabets og medlemsstaternes udviklingssamarbejde bliver bedre.
I betænkningen bliver der foreslået en arbejdsgruppe, som repræsentanter for civilsamfundet skal deltage og medvirke i. Konkrete skal vise, hvad der allerede fungerer, og hvor der stadigvæk mangler en del at blive gjort. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg byder ordføreren velkommen og støtter hans fremlægning i hovedtræk. EU er i stand til, og skal rent faktisk, indtage en ledende rolle, ikke blot med hensyn til bistandens omfang, men også når det gælder bistandens effektivitet. Vi kan fortsat beklage, at bistandsmidlerne til tredjelande er utilstrækkelige, men vi bliver forinden nødt til at sikre, at den bistand, der ydes, udnyttes bedst muligt. Vi bliver nødt til at koordinere bistanden, droppe unødvendige formaliteter og styrke kontrollen for således at tilpasse os en situation i stadig forandring. Kommissionens rolle skal i denne sammenhæng styrkes, navnlig i forbindelse med ydelsen af bistand. Dette er helt afgørende for de nye medlemsstater, da deres bistand til udviklingslandene gradvist forøges. Litauen er således allerede ved at ændre status i Verdensbanken fra et modtagerland til et donorland, hvilket vil gøre det langt nemmere for Litauen at involvere sig i Bankens udviklingsprogrammer. 
Borgernes støtte er en afgørende faktor, da den hidtil ikke har været så stor, som vi kunne ønske os. Vi er nødt til at fremme den holdning i de nye medlemsstater, at vi også hjælper os selv, når vi hjælper udviklingslandene. I disse globaliseringstider minder verden os om, at fattigdom og sult, uro og naturkatastrofer i Afrika eller Asien også indvirker på stabiliteten og levestandarden i Europa og USA. Modtagerlandene er imidlertid også nødt til at vise, at de kan forvalte de betroede midler korrekt. Medlemmerne af Europa-Parlamentet samt EU og modtagerlandene skal følge dette spørgsmål med den største opmærksomhed. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Filip Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Begrundelsen i hr. Hutchinsons betænkning indledes med en dramatisk udtalelse om, at der hvert minut dør 11 børn i verden af følgerne af sult og fattigdom.
Det er så sandelig vanskeligt at finde en bedre begrundelse for at behandle spørgsmålet om EU-udviklingsbistandens effektivitet. Man kan kun være enig i, at det kun giver mening at øge midlerne til udviklingsbistand, hvis bistandseffektiviteten forbedres væsentligt. Jeg er overbevist om, at borgerne i Europa vil støtte en forøgelse af midlerne til udviklingsbistand. De vil imidlertid ikke acceptere spild, ineffektivitet, manglende gennemsigtighed og skinaktiviteter, hvorfor det er vigtigt at forbedre effektiviteten.
Det er afgørende, at vi udelukkende klassificerer reel bistand som sådan. Jeg er derfor enig i, at en nedsættelse af de fattige landes gæld skal holdes adskilt fra udgifter til udviklingsbistand. HIPC-initiativet har rent faktisk ikke ført til en permanent løsning på problemet med de fattige landes gældsbyrde. Det er på den anden side afgørende, at vi sender det maksimalt tilgængelige støttebeløb direkte til modtagerne. Det er vigtigt, at vi ikke skaber det indtryk, at en stor del af disse midler anvendes til at aflønne mellemmænd som f.eks. embedsmænd og rådgivere. Bestemmelsen om et dybere centraliseret samarbejde og et direkte samarbejde med lokale myndigheder i udviklingslandene bør derfor anerkendes og støttes. 


Emine Bozkurt (PSE ).
   - Hr. formand! Der er i øjeblikket en nederdrægtig racistisk e-mail-aktion i gang mod Lívia Járóka, en af vores kolleger, som gør en meget stor indsats for romanibefolkningens rettigheder, og som er nomineret som Årets medlem af Europa-Parlamentet. Der er også tale om kvindefjendsk sprog. Jeg synes, at dette er fuldstændig utilbørligt her i Europa-Parlamentet. Det er uacceptabelt, og jeg vil gerne have, at Parlamentet tager det til efterretning.
Formanden.
   - Jeg tror, at bifaldet betyder, at de øvrige medlemmer er enige med Dem. 
Doris Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg er helt enig i det, fru Bozkurt sagde. Jeg finder det utilbørligt, at en bulgarsk observatør forsøger at træde fru Járókas værdighed under fode, for det er præcist det, hans e-mail gør. Jeg forventer, at Præsidiet tager affære i denne sag. Han hører ikke til i Parlamentet.
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som en bemærkning til forretningsordenen ønsker jeg at protestere mod den libanesiske premierminister Sinioras tale for Formandskonferencen i går. Hans tale var fuldstændig partisk og ensidig, og der var ikke nogen mulighed for at bede om taletid med henblik på at svare igen. Det var de politiske gruppers værk, hvilket måske er rimeligt nok. Af hensyn til en retfærdig og afbalanceret redegørelse vil jeg imidlertid bede Formandskonferencen om at invitere den israelske udenrigsminister, således at vi kan høre modpartens udlægning.
Formanden.
   - Dette spørgsmål vil blev henvist til de kompetente organer. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Sajjad Karim (ALDE ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne tilføje udtrykket "sideløbende med" i følgende sætning: "sideløbende med handelsforhandlingerne; noterer sig, at punkter på positiv- og negativlisten er genstand for forhandlinger i SAFTA-Rådet" osv. 
Formanden.
   - Er der nogen indsigelser mod indføjelsen af denne ændring?
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Nirj Deva (PPE-DE ),
   Mine britiske konservative kolleger og jeg har støttet denne betænkning, men vi er grundlæggende uenige i punkt 58 i denne betænkning, hvor medlemsstaterne opfordres til at samle en gruppe lande ("constituency"), dvs. et sæde, der repræsenterer EU i Den Internationale Valutafond. Da dette punkt blot er en "henvisning" til en tidligere beslutning, kan vi imidlertid støtte betænkningen. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten er som bekendt modstander af støtte i EU-regi og det af flere årsager. Bistandspolitik er i lighed med udenrigspolitik et nationalt anliggende og bør derfor ikke uddelegeres til Bruxelles.
Vi er imod størstedelen af betænkningens indhold, herunder opfordringerne til øgede budgetter. Ordføreren blander sig også i andre strengt nationale anliggender som kontrol med og opfølgning på den bilaterale bistand. Det foreslås desuden, at Kommissionen skal gennemføre en strategisk planlægning af medlemsstaternes bistand, hvilket er fuldstændig uacceptabelt.
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg lykønsker ordføreren med denne betænkning, der indeholder en række fremragende initiativer, der sigter på en mere målrettet bistand. EU har gjort en stor indsats for at fremme den internationale udvikling, der ofte er mere imponerende end de fleste medlemsstaters indsats. Vi kan imidlertid gøre det bedre, langt bedre, og denne betænkning indeholder en række gode idéer, som det glæder mig at støtte. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Det er Junilistens grundlæggende synspunkt, at fiskerispørgsmål skal håndteres inden fo de allerede eksisterende internationale organisationer. Det betyder, at EU ikke skal føre en fælles fiskeripolitik eller fastsætte fiskekvoter. Et bæredygtigt fiskeri er en forudsætning for, at fiskerierhvervet kan bestå. Al erfaring viser, at EU ikke prioriterer et bæredygtigt fiskeri. De fiskekvoter, der er blevet fastsat for torsk i Østersøen har f.eks. været genstand for massiv kritik fra bl.a. FAO.
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over denne grundige betænkning om de muligheder og udfordringer, som EU og Indien står over for i forbindelse med udviklingen af tættere bilaterale handelsforbindelser. Jeg er helt enig med ordføreren, der opfordrer til, at den strategiske betydning af handelsforbindelserne med Indien understreges i lyset af landets imponerende økonomiske udvikling og dets status som en leder af G20-landene i WTO.
I takt med landets internationale fremgang øges forskellene mellem rige og fattige inden for landets grænser, og jeg støtter derfor betænkningens understregning af, at handels- og udviklingsspørgsmål skal behandles under ét. Indien har et ansvar over for sine borgere for at håndhæve grundlæggende arbejdstagerrettigheder og opfylde miljøstandarder. Som global leder og Indiens største handelspartner skal EU samtidig samarbejde med de indiske myndigheder om at sikre, at den generelle toldpræferenceordning fortsat kan støtte den indiske industri, og at der skabes en fin balance mellem behovet for håndhævelse af internationale bestemmelser om intellektuelle rettigheder og sikring af, at traditionel viden og adgang til lægemidler til bekæmpelse af fattigdomsbetingede sygdomme kan fastholdes. 
Glenis Willmott (PSE ),
   I forbindelse med afstemningen om betænkningen ønsker EPLP at understrege, at gruppen glæder sig over Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøens rolle som rådgiver og som et vigtigt led i forbindelse med høringer vedrørende den fælles fiskeripolitik. EPLP beklager også, at forbindelsen mellem tiltag til forvaltning af rødspætte- og tungebestandene i Nordsøen og torskegenopretningsplanens anvendelsesområde ikke i højere grad anerkendes i betænkningen. Torskegenopretningen i Nordsøen er begrænset, og det er afgørende, at alle fiskerimæssige aspekter, der indvirker herpå, er omfattet af torskegenopretningsplanen. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Kommissionen ønsker at ændre gældende forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler med henblik på at skærpe procedurerne for anerkendelse af importerede økologiske produkter, men går ikke langt nok.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har derfor stillet en række ændringsforslag for at beskytte både forbrugerne og de nationale producenter. Der lægges derfor vægt på, at importerede produkter skal kontrolleres for at sikre, at produktet er fremstillet i overensstemmelse med produktionsnormer, der svarer til dem, der gælder for økologisk produktion i EF, og at anerkendelse er gensidig.
Det vil være urimeligt for landmænd og forbrugere i EU, hvis tredjelandsprodukter ikke er genstand for samme kontrol EF-landmændenes produkter. Vigtigt er også, at de kompetente nationale myndigheder i hvert fald inddrages i proceduren for anerkendelse af kontrolorganer i tredjelande. Bekæmpelse af bedrageri bliver dog kun effektiv, hvis importlandenes myndigheder udfører kontrol og anerkendelse. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten har forståelse for, at man skal stille de samme krav til økologiske produkter fra tredjelande som til økologiske produkter fra EU. Men kontrolsystemerne må ikke være for omkostningskrævende, og man skal holde øje med de subsidier, som EU's producenter får for at producere deres økologiske produkter.
Vi stilles os tvivlende over for Landbrugsudvalgets ændringsforslag om strengere krav til økologiske produkter fra tredjelande og funderer over, om der ligger skjulte protektionistiske motiver bag udvalgets ændringsforslag til forslaget til forordning.
Derfor er vi ikke parate til at støtte Landbrugsudvalget, men har stemt nej til dets ændringsforslag og beslutningsforslag.
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   70 % af alle importerede økologiske varer importeres med "importlicens".
Kontrollen sker på grundlag af papirer, ikke via stikprøvekontrol. Denne procedure anses for at være retfærdig.
Det er derfor af største vigtighed at sikre, at de økologiske produkter, der sælges på markedet med det økologiske mærke, der gælder i hele EU, uden undtagelse er produceret efter principperne og bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2092/91.
På denne baggrund medfører ordførerens ændringsforslag forbedringer af betingelserne for og kontrollen af importen af økologiske varer til EU fra tredjelande, så importvarerne har omtrent den samme standard som de lokale. Den EF-forordning, der opstiller kravene til produktionen af økologiske varer i EU-landene, er nemlig langt strengere end Codex Alimentarius.
Vi kan også tilslutte os forslaget til en forordning om produktion, mærkning og import af økologiske produkter. Vi er dog ikke enige i det punkt, hvor det fastsættes, at certificeringen kan foretages af akkrediterede private organer for rimelige certificeringsgebyrer.
Vi mener ikke, at den offentlige interesse kan beskyttes effektivt af private organer, selv om de er akkrediteret af tilsvarende offentlige organer og kontrolleret ved stikprøver. Den offentlige interesse beskyttes mere effektivt af offentlige organer, som gratis certificerer økologiske producenter, så den gratis service bliver et incitament til udvikling af det økologiske landbrug. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Det glæder mig at lykønske min gruppekollega med denne betænkning. Økologiske fødevarer er et vækstmarked i Skotland, men de standarder, der anvendes i sektoren, er af afgørende betydning, hvis sektoren skal udvikle sig. Denne betænkning peger i den rigtige retning, men EU skal gå videre og officielt understrege vores støtte til økologisk landbrug og til metoder til beskyttelse og fremme heraf. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Når Galileo-programmet – det europæiske program for satellitbaseret radionavigation – anvendes til ikkemilitære og ikkesikkerhedsorienterede formål, er det et vigtigt instrument, hvis formål er at levere en offentlig tjenesteydelse. Det rummer store muligheder for samarbejde, for videnskabelig-teknisk fremskridt og for udveksling af og adgang til information, for så vidt borgernes rettigheder, garantier og friheder sikres.
Galileo-programmet vil kunne bidrage til, at vi kan undslippe afhængigheden af det USA-kontrollerede GPS-system, der forvaltes af det amerikanske militær, der kan blokere adgang og brug, når det udfører sine militære aggressioner mod befolkninger og stater.
Vi beklager således, at Europa-Parlamentets flertal har stemt imod vores gruppes ændringsforslag om ikke at anvende Galileo-programmet til militære formål og om at lægge vægt på, at programmet skal muliggøre lige adgang for alle brugere, og at brugerne skal kunne benytte de tilgængelige oplysninger gratis. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Galileo-programmet er et fællesskabsprojekt, der i særlig grad opfylder Lissabon-strategiens målsætninger.
Det europæiske program for satellitbaseret radionavigation er en ny teknologisk udfordring, der vil give den europæiske økonomi øget vækst og skabe nye muligheder for virksomhederne. Vi må derfor sikre, at det bliver mere end blot et projekt. Denne første europæiske infrastruktur, forvaltet af Fællesskabet, har afgørende strategisk interesse for Lissabon-strategiens gennemførelse.
I et Europa befolket af SMV'er er det de store muligheders øjeblik.
Fællesskabets institutioner må derfor sikre god regeringsførelse, gennemsigtige og effektive bestemmelser for de offentlig-private partnerskaber og maksimal udnyttelse af projektets muligheder.
Det er derfor afgørende at sikre, at projektets potentiale udnyttes fuldt ud, hvilket kun sker, hvis vi forstår, at det er vejen frem. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand! Jeg har stemt imod dette fælles beslutningsforslag, fordi den politisk korrekte diskussion om indvandring, der dominerer som et uangribeligt, middelalderligt dogme i denne institution, også overtages i dette beslutningsforslag.
Selv om vores grænser i Middelhavsområdet oversvømmes med økonomiske lykkejægere på Lampedusa og De Kanariske Øer, vil Europa stadig ikke indse, som en socialdemokratisk premierminister engang rammende sagde, at vi ikke kan bære hele verdens elendighed på vores skuldre. Hvis vi skal assimilere beredvillige indvandrere i Europa, skal vi også have mod til at sige, at de, som ikke kan mobilisere denne vilje, skal vende tilbage til deres hjemland.
Vi skal også have mod til at sige, at der skal indføres et fuldstændigt indvandringsstop, knyttet til en ambitiøs udviklingspolitik, som får indvandringspresset fra den tredje verden til at falde. Vi skal have mod til at sige, at der ikke er plads til islamisk fundamentalisme i Europa.
Det schweiziske folk valgte sidste søndag i en folkeafstemning klart at bevare deres eget særpræg. Europa skulle hellere følge de uafhængige og frie schweizeres eksempel i stedet for at give efter for indvandringslobbyens intellektuelle terror. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ),
   De moderate har valgt at stemme imod PPE-DE-Gruppens beslutningsforslag, fordi vi er inkarnerede modstandere af den fælles minimumsliste over sikre oprindelseslande, som der refereres til i sidste sætning i punkt 9.
Vi mener sågar, at denne version af beslutningsforslaget i alt for ringe grad understreger, at samtlige foranstaltninger for at bekæmpe ulovlig indvandring skal være forenelige med de garantier og de grundlæggende personlige rettigheder, som er fastlagt i EU's charter om grundlæggende rettigheder og den europæiske menneskerettighedskonvention om beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende friheder.
Vi er ikke fuldkommen imod punkt 4 (informationskrav ved mere generøse regler), men vi stiller os tvivlende over for dette, da den kan være et første skridt hen imod fuld overstatslighed på asyl- og indvandringsområdet.
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   Det Europæiske Råd i Tampere opstillede et ambitiøst politisk program for Europa – at opbygge et fælles europæisk område, hvor frihed, sikkerhed og retfærdighed skulle være i perfekt balance. Den balance, som man dengang søgte, er stadig ret skrøbelig i dag. Vi ser en sikkerhedsorienteret tendens trænge opmærksomheden om menneskerettighederne i baggrunden, efter at bekæmpelse af terrorisme og ulovlig indvandring er kommet så højt op på de retlige og indre anliggenders dagsorden.
I Haag-programmet fra 2004 mangler en vision for fremtiden. Indvandring er så afgjort et spørgsmål, der bør omfattes af Fællesskabets beslutninger, af den legitimitet, som Europa-Parlamentets deltagelse i den fælles beslutningsprocedure giver, og af et forpligtende charter om grundlæggende rettigheder. Indvandringspolitik må være EU-politik, hvile på et humanistisk grundlag og sigte på forebyggelse og samarbejde med oprindelseslandene. Medlemsstaterne må indgå en solidarisk pagt baseret på fælles forpligtelser, da det ellers ikke bliver en retfærdig politik. 
Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har stemt for forslaget til beslutning om EU's fælles indvandringspolitik (RC-B6-0508/2006), fordi EU skal have en egentlig fælles indvandringspolitik og fjerne alle hindringer for at indføre et europæisk asylsystem, så der kan udformes fælles regler for beskyttelse af indvandreres og asylsøgeres menneskerettigheder i EU.
EU bør vedtage en horisontal tilgang, der kan muliggøre lovlig indvandring og fremme indvandrernes integration i værtslandene ved lovreguleret adgang til arbejdsmarkedet, ret til grund- og erhvervsuddannelse, adgang til social- og sundhedsydelser samt effektiv social, kulturel og politisk inddragelse. Derudover er det særdeles vigtigt at støtte oprindelseslandenes udvikling for at sætte ind over for migrationernes dybereliggende årsager. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   EU's fælles invandringspolitik er ifølge Junilisten en af de primære årsager til de tragiske oplevelser, som mange indvandrere udsættes for, når de i håbet om et bedre liv påbegynder en i ordets virkelige forstand livsfarlig rejse til EU. Det understreges meget rigtigt i beslutningen, at Dublin II-forordningen er og har været mislykket. Forordningen har betydet, at primært landene i den sydlige og østlige del af EU har fået lov til at bestemme indvandrernes skæbne uden at tage hensyn til andre medlemsstaters indvandringspolitik og behov. Det er yderst mærkeligt og uacceptabelt, at EU i det seneste årti har eksperimenteret med en fælles indvandringspolitik. Alle disse politiske eksperimenter har udhulet medlemsstaternes selvbestemmelsesret i indvandringsanliggender og forårsaget stor lidelse for indvandrerne. Løsningen på situationen er ikke at give EU yderligere magtbeføjelser i indvandringsanliggender, så man kan fortsætte sin mislykkede indvandringspolitik, men derimod at give medlemsstaterne deres selvbestemmelsesret tilbage.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Beslutningen indeholder elementer, som vi støtter, da det f.eks. anerkendes, at de nuværende forhold er en tragedie, og at der er brug for lovlige migrationskanaler, en effektiv integration og udviklingsplaner i de såkaldte oprindelseslande.
Vi synes imidlertid, at der mangler fordømmelse af EU's sikkerheds- og undertrykkelsesorienterede politik, der kriminaliserer ikkelovreguleret indvandring og fremmer foranstaltninger, der består i afspærring af grænserne, oprettelse af tilbageholdelsescentre og udvisning af indvandrere.
Vi er også imod, at der skal indføres en fælles indvandringspolitik, fordi det ikke er det rette svar på de foreliggende spørgsmål og problemer, sådan som resultaterne af andre fælles politikker i øvrigt også viser. Migrationsforholdene varierer mellem EU's medlemsstater, og beslutningerne om den politik, der bør føres, skal respektere den enkelte stats suverænitet, hvilket dog selvsagt ikke er til hinder for et samarbejde på dette område.
Snarere end en fælles politik er der brug for en anden politik og andre foranstaltninger, der effektivt beskytter indvandrernes rettigheder – som f.eks. ratificering og efterlevelse af FN's konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstagere og familiemedlemmers rettigheder – og sætter ind over for indvandringens dybereliggende årsager. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Selv om dette forslag vedrører en fælles tilgang til indvandring i Europa, kan jeg støtte dette, da det er en stærk bekræftelse af de enkelte medlemsstaters kompetencer og ansvar, og fordi det understreger behovet for samarbejde i stedet for harmonisering. 
Carl Lang (NI ),
   Hver eneste dag stiger antallet af stammebåde og interimistiske både fra Senegal, Mali, Mauretanien eller Gambia, der når frem til kysterne ved De Kanariske Øer.
Det anslås, at omkring 300.000 afrikanere ankommer ulovligt til EU hvert år. De europæiske ledere er nu tvunget til at erkende problemets omfang, og de er begyndt at bekymre sig over de katastrofale følger, som de dog ikke fordømmer, af den skændige Schengen-konvention og det forhold, at masselegaliseringen af ulovlige indvandrere i Spanien og Italien (over 1.150.000 udlændinge har fået legaliseret deres status i Spanien siden 1985) har været et ekstraordinært incitament for andre potentielle indvandrere.
I øjeblikket nøjes EU med at kritisere Spanien for en efter EU's opfattelse alt for "slap" holdning med hensyn til legalisering af indvandrernes status. Det er naturligvis ikke på tale at ændre immigrationslovgivningen og asylretten efter schweizisk model, hvor 68 % af vælgerne netop har stemt for en ny immigrationslov og strengere betingelser for adgang til asyl, hvilket har betydet, at de nu har nogle af de mest restriktive love i Europa.
Vi kan ikke længere være underdanige og passive. Vi bliver nødt til at standse immigrationsstrømmen ved at genetablere grænserne, indføre nul immigration og sætte en stopper for tildeling af statsborgerskab. 
Marine Le Pen (NI ),
   De europæiske ledere er tilsyneladende bekymrede over den ulovlige indvandring. Det var også på tide! Den Nationale Front har allerede siden 1995 og den katastrofale Schengen-konvention uophørligt understreget og advaret imod de uundgåelige skadelige følger af afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser.
De europæiske regeringer og de kommunale spidser begyndte først at bekymre sig over den uundgåelige og eksponentielt stigende immigrationsstrøm efter den rekordstore tilstrømning af over 25.000 afrikanske indvandrere til De Kanariske Øer i Spanien siden januar, og efter at de italienske kystvagter over en periode på ni måneder havde ført over 12.000 indvandrere til flygtningelejre på den lille Ø Lampedusa syd for Sicilien.
Det er nu afsløret, at Europa ikke magter at forvalte sine lande- og søgrænser. Det symbolske Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser, der glimrer ved sin langsommelighed, og som desuden mangler personale og ressourcer, vil ikke være et effektivt instrument til standsning af immigrationsstrømmen.
Lad os genetablere Europas indre grænser og sætte en stopper for legaliseringen af ulovlige arbejderes status, hvilket kun fremmer indvandringen yderligere. Dette er de vigtigste forudsætninger for en øjeblikkelig standsning af denne immigrationsflodbølge. 
Patrick Louis og Philippe de Villiers (IND/DEM ),
   Vi stemte imod de to forslag til beslutninger. I beslutningerne skitseres med små nuancer de vanskeligheder, der er forbundet med kontrol af ulovlige indvandreres adgang og bevægelighed, men det angives intetsteds, at disse vanskeligheder netop skyldes afskaffelsen af nationale grænser.
I beslutningerne genoptages idéen, som støttes af hr. Sarkozy, om en fuldstændig afskaffelse af afstemning med enstemmighed på området for retlige og indre anliggender, dvs. en fuldstændig afskaffelse af medlemsstaternes suverænitet over deres land. Det er endnu et eksempel på, at europæisk integration bruges som en løsning på et problem, den selv har skabt. De medlemmer, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, der i dag forsøger at dæmme op for indvandringen, skaber i realiteten flere problemer, end de løser. Vi burde ikke have accepteret Schengen-konventionen og afskaffelsen af permanent kontrol ved de indre grænser, og vi burde ikke have accepteret Amsterdam-traktaten, eller snarere det forhold, at de fleste politikker vedrørende asyl, visum og indvandring, herunder bekæmpelse af ulovlig indvandring, er blevet gjort til fællesskabsanliggender. Vi har åbnet dørene på vid gab for en ukontrolleret indvandring og samtidig frataget medlemsstaterne deres beføjelser, der blot er blevet overført til en uundgåeligt paralyseret Union. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Indvandring er et tegn på økonomisk vitalitet og bringer aktive og initiativrige mennesker hertil. Ulovlig indvandring er derimod en mafiaforretning, en trussel for udvandrernes liv og basis for et parallelt og umenneskeligt arbejdsmarked.
Derfor er ekstraordinære opholdstilladelser udtryk for gode hensigter, men fører til dårlige resultater. Det er en beskeden præmie til de ulovlige indvandrere, men en enorm trumf for menneskesmuglerne.
Hvis vi ønsker en indvandring med positive følger, må vi erkende, at arbejdsmarkedets absorptionsevne er det grundlæggende spørgsmål. Det forudsætter klare og praktisable bestemmelser, der fremmer lovlig indvandring og hindrer den ulovlige, hvilket er et fælles europæisk problem. Jeg har derfor i anden sammenhæng talt for, at de væbnede styrkers udrustning skal tage højde for opgaven med at beskytte de ydre grænser, der er fælles.
Endelig mener jeg ikke, at en løsning blot kan bestå i, at bestemmelserne skal efterleves mere effektivt. Indsatsen mod ukontrolleret indvandring, fattigdom og trussel om terror må indebære eksport af velstand, økonomisk fremgang og vores model for et liberalt demokrati. 
Margie Sudre (PPE-DE ),
   . Den massive tilstrømning af ulovlige indvandrere på De Kanariske Øer har mindet borgerne og regeringerne om de alvorlige og komplekse problemer, der er forbundet med ulovlig indvandring.
Jeg vil gerne understrege over for mine kolleger, at der ikke er tale om et nyt fænomen, hvad angår de franske oversøiske departementer, herunder navnlig Mayotte, Guyana, Martinique og Guadeloupe. Mayotte er beliggende nogle få sømil fra Comorerne, og den guyanske grænse ligger i et skovområde ved ækvator, som er vanskeligt at kontrollere. Regionerne i den yderste periferi, herunder De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer, vil derfor få stor gavn af en fælles indvandringspolitik.
Det er efter min menig afgørende, at Parlamentet understreger fem aspekter i denne fremtidige politik: en mere målrettet udviklingsbistand; udvikling af partnerskaber med oprindelseslandene; sikring af grænserne og bekæmpelse af menneskehandel; styrkelse af tilbagesendelsespolitikken; og en mere effektiv integration af lovlige indvandrere i værtslandene.
Vi har brug for en klar lovgivning, der fastlægger specifikke og operationelle prioriteringer. EU kan ikke længere nøjes med at fremsætte hensigtserklæringer. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Vi er vidne til en forværring af situationen i Darfur, og det er fortvivlende, at vi står så magtesløse over for en sådan aggression. Jeg har fulgt forhandlingen om denne beslutning nøje, og jeg støtter den, selv om jeg gerne ser, at vi gør en større indsats. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten støtter entydigt gennemførelsen af det indre marked. Dette betyder også, at EU skal have en fælles handelspolitik i forhold til andre stater. Det er imidlertid ikke EU's opgave at have indvendinger mod Indiens indenrigspolitiske anliggender.
Ordføreren kritiserer bl.a. det indiske bureaukrati, opbygningen af den offentlige sektor og den indiske centralregerings regionalpolitik.
Junilisten værner om national selvbestemmelse og suverænitet, uanset om det gælder en medlemsstat eller en hvilken som helst anden stat i verden. Derfor har vi stemt nej til betænkningen.
I øvrigt udelukker vi heller ikke, at Indien kan have synspunkter vedrørende EU's handels- og landbrugspolitik.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Den vigtige betsænkning om EU's forbindelser med Indien indeholder mange forskellige elementer, undertiden i konflikt med hinanden.
Der er synspunkter, som vi enige i, men betænkningen som helhed indgår i bestræbelserne for at liberalisere verdenshandelen inden for WTO's rammer og gennem stadig flere bilaterale eller multilaterale frihandelsaftaler, i konkurrence og samarbejde med USA, hvilket vi klart er imod.
I betænkningen tales der positivt om den såkaldte Doha-udviklingsdagsorden og fremskridt i forhandlingerne – der lige nu befinder sig i et dødvande – om at liberalisere handelen og markederne på verdensplan.
I betænkningen lægges der også vægt på, at EU indtrængende skal opfordre Indien og G20 til at "erkende" (???), at "det europæiske tilbud vedrørende landbruget skal følges op af et rimeligt tilbud fra G20 om markedsadgang for ikkelandbrugsprodukter og tjenesteydelser", hvilket er uacceptabelt.
Derfor har vi stemt imod. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Jeg stemte for hr. Karims betænkning om EU's økonomiske og handelsmæssige forbindelser med Indien. Som jeg ser det, er de meget vigtige sociale aspekter blevet medtaget, og der er også fokus på de sociale kløfter mellem rig og fattig, mellem Syd og Vest og mellem Nord og Øst. Jeg vil gerne i særdeleshed fremhæve Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO) betydning for alle indiske arbejdstagere. Selv om udenlandske investorer i betænkningen bliver opfordret til at leve op til deres politiske ansvar ved at anvende Den Internationale Arbejdsorganisations grundlæggende arbejdsnormer, vil jeg gerne understrege, at det naturligvis også bør gælde for indiske arbejdsgivere, så der bliver skabt sammenhængende strukturer internt i Indien, så skævhederne bliver udjævnet og arbejdskvaliteten forbedret. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Denne initiativbetænkning udmærker sig ved, at vi mindes om, hvor vigtig den rigtige strategi for forholdet til Indien er for vores fremtid. BRIK-landene (Brasilien, Rusland, Indien og Kina) er afgørende faktorer for at forstå verdensøkonomiens aktuelle situation, men vi må ikke tro, at vi skal udforme ens strategier for dem alle. Tværtom.
Strategien for vores forbindelser til disse lande skal udformes på en sådan måde, at globaliseringen, den økonomiske udvikling og væksten i verdenshandelen kommer til at betyde velstand for alle eller i hvert fald så mange som muligt, hvilket indebærer forskellige strategier. Det demokratiske og folkerige Indien er forskelligt fra det ikkedemokratiske, men folkerige Kina og fra vores nabo Rusland.
Hvis vi ønsker at blive et succesfuldt projekt, må en af vores prioriteringer være at overveje vores fremtid i lyset af disse landes udvikling og udforme passende strategier for vores forbindelser til hvert af dem. Her er Indien det vigtigste, fordi dets geografiske, politiske og økonomiske situation fortjener særlig opmærksomhed, da det i fremtiden vil kunne blive en vigtig allieret. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Medlemmerne af Europa-Parlamentet fra ODS (Borger-Demokratisk Parti) nægtede at støtte fru Breyers betænkning om kvinders perspektiver i international handel. Denne betænkning er et venstreorienteret, feministisk agitationsarbejde, der ikke kan føre til nogen positive resultater. Vi er fuldstændig imod teorien om ligestilling mellem kvinder og mænd og krav begrundet i denne misforståede tilgang til mennesker. Vi betragter mennesker som individuelle borgere med individuelle rettigheder og friheder, der garanteres af staten, og ikke som kollektive kønsopdelte grupper med kollektive rettigheder. Lighed for loven har længe været en realitet i alle lande. I EU-medlemsstaterne lever alle mænd og kvinder i frihed, og denne frihed udnyttes på forskellig vis efter eget valg. Kvinder bruger f.eks. således mere tid på at passe børn end mænd. Kravet om ligestilling mellem kvinder og mænd er i strid med frihedstanken. Vi kan derfor ikke under nogen omstændigheder støtte kvoteordninger for kvinder i bestyrelser i aktieselskaber som foreslået i betænkningen. Jeg er også uenig i ordførerens tro på, at liberaliseringen af verdenshandelen vil give mænd og kvinder over hele verden nye muligheder for udfoldelse og større velstand. Vi stemte derfor imod betænkningen. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi har stemt nej til betænkningen om kvinders perspektiver i international handel.
Fri handel giver øget velstand og mindsker fattigdommen. I de seneste årtier har globaliseringen ført til en markant forbedring af menneskers - og ikke mindst kvinders og børns - levestandard. Fri handel skaber øget formel beskætigelse, og i modsætning til, hvad der hævdes i betænkningen, giver fri handel også kvinder med uformel beskæftigelse øget tryghed og en vej ud af fattigdommen.
I betænkningen sættes der fokus på form i stedet for indhold. Ligestilling er vigtigt, ikke mindst i arbejdslivet, hvor egen løn er et afgørende bidrag til kvinders uafhængighed og selvstændighed. Øget globalisering, ikke udbyggede EU-institutioner, er den rette vej at gå, hvis man vil styrke kvinders selvstændighed.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne beslutning, fordi den trods nogle modsigelser er udtryk for en positiv holdning til kvinders muligheder og bekæmpelse af forskelsbehandling navnlig inden for verdenshandelen.
Vi vil dog gerne påpege, at man burde været gået længere i kritikken af liberaliseringen af verdenshandelen og dens negative følger for befolkningerne i de minde udviklede lande, særlig kvinderne. Her har Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater søgt at hindre et mere progressivt syn på kampen for kvinders rettigheder, hvilket ikke er mindre kritisabelt.
Man burde også været gået længere i kritikken af de multinationale virksomheders forkastelige adfærd, idet de kun udnytter kvinders arbejdskraft i et land, så længe de ikke har fundet et andet, hvor de kan hente større profitter, og uden at bekymre sig om følgerne i form af forværret arbejdsløshed og ringere levevilkår for kvinderne. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg nægtede at deltage i afstemningen om Breyer-betænkningen, der med udgangspunkt i den nødvendige fremme af kvinders indflydelse på alle økonomiske områder er blevet et kludetæppe af sammenblandede idéer, de bedste og især de værste. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for denne betænkning, da den anerkender den afgørende og ofte oversete betydning, som kvinder har på det økonomiske område i hele verden. Det konstateres, at der stadig er uligheder mellem kvinder og mænd i og uden for EU med hensyn til adgang til uddannelse og beskæftigelse. Det understreges samtidig kraftigt i betænkningen, at såkaldt "kvindearbejde", herunder ansvaret for at sørge for familien og yde social omsorg, traditionelt set hverken har været anerkendt eller lønnet.
Det er en kendsgerning, at kvinder allerede i dag i høj grad bidrager økonomisk både i det offentlige og det private liv. I forbindelse med mange tidligere internationale handels- og udviklingspolitikker har man ikke anerkendt, i hvilket omfang kvinder i udviklingslandene er inddraget i indkomstrelaterede aktiviteter og kontrol med husholdningsbudgettet. Jeg glæder mig derfor over og støtter krav om politikker, der fremmer kvindernes økonomiske deltagelse med henblik på at styrke deres stilling yderligere og øge deres indkomst og formue. Jeg støtter også betænkningens henstilling om, at EU-medlemsstaterne bør følge det norske eksempel og indføre en kvoteordning, hvorefter 40 % af alle bestyrelsesmedlemmer i aktieselskaber skal være kvinder. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Forholdet mellem kønsspørgsmål og handel er ikke kun vigtigt ud fra et økonomisk synspunkt, men afspejler desværre også en kultur, der er til stede i forskellige dele af verden, hvor kvinderne stadig har en marginal placering i samfundet.
I betænkningen står der, at udviklingen af handelen har lettet og og fremskyndet optagelsen af kvinder i den moderne, industrielle økonomi. Tillad mig at komme med en bemærkning til dette, nemlig at principerklæringerne alt for ofte er ude af trit med virkeligheden. Kvindelige iværksættere har nemlig fortsat meget store problemer, også fordi de ofte repræsenterer små og mellemstore virksomheder, distributører eller håndværk. Det er sektorer, som i stadig større grad bliver ramt af markedernes globaliseringsproces, hvor der alt for ofte mangler nogle klare og fælles regler.
Det er således nødvendigt med mere økonomisk støtte, men også med mere strukturstøtte, hvis vi skal hjælpe kvinderne på virksomheds- og arbejdsmarkedet og kraftigt bekæmpe den pseudokultur, hvor kvinders sociale og økonomiske rettigheder, som er stadfæstet i Beijing-handlingsplatformen, ignoreres eller ligefrem stemples som en forhindring.
Selv om vi stemmer for betænkningen, vil jeg gerne minde om, at det er EU's politiske og praktiske opgave at stille nogle modige forslag for at gøre noget ved de negative aspekter, som går ud over store grupper af kvinder, navnlig i de fattigste lande, men også i EU's medlemsstater. 
Lydia Schenardi (NI ),
   Jeg ønsker at lykønske min kollega, fru Breyer, med denne betænkning. Jeg kan kun bifalde dens konklusioner, hvor det henstilles, at EU's handelspolitikker ændres radikalt. Det har krævet en betænkning fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling at sikre, at der endelig tages hensyn til alle arbejdstageres - ikke blot kvinders - rettigheder i forbindelse med den globaliseringsproces, som Bruxelles søger at skabe og undergår i dag.
Ordføreren er næsten naiv, når hun tilsyneladende konstaterer, at konkurrencepresset i en stadig mere globaliseret økonomi fører til nedsættelse af løn- og driftsudgifter, arbejdsløshed, virksomhedsflytninger og virksomhedslukninger. Tallene er rent faktisk meget forkerte, idet 70 % af de 1,3 milliarder mennesker, der lever i fattigdom rundt omkring i verden, er kvinder.
Jeg må dog indrømme, at det i denne forbindelse er vigtigt at understrege, at uligheden mellem kønnene, navnlig i Asien og Afrika, hvor kvinder ydmyges, hånes og anses for at være mindre værd end mænd, helt sikkert skaber vanskeligheder på det økonomiske, erhvervsmæssige, sociale og politiske område. Det står frem for alt helt klart, at kvindens status skal ændres øjeblikkeligt i alle de lande, der baserer sig på islamiske love. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   Som følge af økonomiske problemer, overudnyttelse af bestande og overpertentlig kontrol er det europæiske fiskeri i krise. Fiskerne i Middelhavsområdet er blevet hårdt ramt. Det er på høje tid, at EU tager ved lære af denne situation.
Betænkningen indeholder en række positive henstillinger, der er resultatet af vores samarbejde med fiskerne fra min region og min politiske gruppes støtte. For det første opfordres Kommissionen til at gennemgå sine forslag på ny og udarbejde mere specifikke og ambitiøse forslag med henblik på at sætte behørigt ind over for den alvorlige krise, der har ramt sektoren. For det andet støttes fiskernes brancheorganisationer og deres rolle (fælles forvaltning) i forbindelse med gennemførelse af den fælles fiskeripolitik og forbedringen af ressourceforvaltningen. Endelig integreres en række af vores ændringsforslag om beskyttelse af småfiskeriet i Middelhavet.
Med dette in mente vil jeg stemme for denne betænkning, da den er et stærkt politisk signal, der baner vej for en ambitiøs EU-politik.
Jeg havde imidlertid gerne set, at Parlamentet havde gået videre og krævet et særligt program for fiskeri i Middelhavet. Vores ændringsforslag desangående er blevet forkastet. Vi stopper ikke her. Vi fortsætter kampen sammen med fiskerne fra min region. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Med sin afstemning har Europa-Parlamentet bekræftet de vigtigste forslag, der var blevet vedtaget enstemmigt i Fiskeriudvalget, med henblik på at forbedre fiskerierhvervets økonomiske situation, hvilket vi glæder os over.
Det er forslag, som fiskeriets repræsentanter længe har fremført for at imødekomme den økonomiske og sociale krise, som erhvervet er ramt af, og som nu er blevet forværret på grund af de voldsomt stigende brændstofpriser.
Vi glæder os over, at den endelige tekst på vores forslag udtrykker en klar prioritering af fiskerressourcerne og fiskeriet med passende finansiering i Fællesskabets syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration.
Vi glæder os endvidere over, at det trods pression fra de vigtigste såkaldte nettobidragydere som f.eks. Tyskland er lykkedes at fastholde ønsket om at øge midlerne til Den Europæiske Fiskerifond, når der – som det hedder i beslutningen – ikke er tilstrækkelige midler til at finansiere den fælles fiskeripolitiks instrumenter.
Det er nu Kommissionens opgave at tage initiativer, der kan føre foranstaltningerne ud i livet.
Vi beklager dog, at ønsket om at indføre en offentlig fiskeriforsikring til at imødegå uforudsigelige situationer er blevet fjernet, når Parlamentet selv vil have sådanne for andre sektorer som landbruget. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   Fiskeribranchen er vigtig, både med hensyn til fødekæden og med hensyn til den lokale økonomiske udvikling i regionerne. Især i afsidesliggende områder som de græske øer i Det Ægæiske Hav afhænger samfundets overlevelse af fiskeriet, som samtidig er med til at bevare de lokale kulturelle traditioner.
Der har været mange problemer de seneste år, som den fælles markedsordning har været med til at skabe og ligeledes programmerne for oplægning af skibe, sænkningen af fiskernes salgspris - uden at det har medført en prisnedsættelse for forbrugerne - og de øgede omkostninger på grund af olieprisen. Resultatet er en branche i krise, hvor indtægterne daler drastisk, og regionerne affolkes.
Kommissionens meddelelse gør opmærksom på branchens problemer, men de løsninger, der foreslås, er ikke holdbare. Ikke alene løser de ikke problemerne, de skaber endnu flere problemer. Under alle omstændigheder giver de ikke mulighed for at yde den støtte, som er så nødvendig for branchen, som ordføreren helt korrekt påpeger.
Tværtimod foreslås det at reducere fiskeriaktiviteterne og at justere fiskeriflåden. Med andre ord instilling af aktiviteter, hvilket vil give arbejdsløshed for et stort antal små og mellemstore fiskere, og branchen vil blive koncentreret om nogle få store virksomheder. EU's og regeringernes politik er forkastelig, da den skaber karteller i flere brancher, som udnytter producenter og forbrugere. 
Jan Mulder (ALDE ),
   Den nederlandske VVD-delegation har stemt imod Guerreiro-betænkningen, i betragtning af at vi VVD'ere støtter forbedringen af den økonomiske situation i fiskerisektoren. Vi er klar over, at en stor del af fiskerisektoren har oplevet økonomisk usikkerhed i de forløbne år, især på grund af de stigende brændstofpriser. Men vi er også tilhængere af en bæredygtig fiskerisektor. Derfor er vi imod fornyelse og modernisering af fiskerflåden, hvis det ikke drejer sig om bæredygtige fornyelser. Vi er også imod udbetaling af en kompensation, fordi man på den måde kunstigt opretholder fiskerisektoren. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Jeg glæder mig over Kommissionens meddelelse, hvori det anerkendes, at EU's fiskerierhverv kæmper med meget barske økonomiske vilkår.
Det er meget godt at sige, at ophugning af fartøjer og fjernelse af ekstra kapacitet vil medføre øget indtjening, men mange kystsamfund er i realiteten blevet ødelagt af sådanne tiltag. Dette gælder for det kystsamfund på Algarve i Portugal, som vi besøgte for et par uger siden, såvel som for traditionelle fiskerisamfund i Irland.
Jeg anerkender, at der skal skabes ligevægt mellem fiskeressourcer og flådeantal, men jeg kan ikke acceptere, at dette skal ske på bekostning af små fiskerflåder, der udgør over 80 % af den europæiske flåde. Vi bliver nødt til at skabe lige vilkår for de bevarelsesforanstaltninger, der berører små fiskeflåder, og de foranstaltninger, der berører dybhavsfiskeri.
Jeg mener ikke, at vi med den fælles fiskeripolitik som fællesskabsinstrument har været i stand til at beskytte disse traditionelle fiskerflåder og fiskerisamfund, og tiden er inde til at ændre denne politik, således at der skabes en bedre balance. 
Glenis Willmott (PSE ),
   Sektorens økonomiske vilkår anerkendes i betænkningen. Med det formål at fastholde en konsekvent holdning til fiskerierhvervets alvorligste problemer - overkapacitet og overfiskeri - ønsker EPLP imidlertid at understrege, at gruppen er uenig i den holdning, der gives udtryk for i betænkningen på følgende fire områder:
1. Ophugning og nedlukning - EPLP mener, at dette bør være mulige strategier til imødegåelse af overkapaciteten inden for fiskeriet.
2. Den foreslåede forhøjelse af -støtten, dvs. støtte, der kan udbetales til fiskerierhvervet til foranstaltninger, der normalt ville blive anset for at være konkurrenceforvridende eller kapacitetsforøgende - der stilles i betænkningen krav om at øge niveauet til 100.000 euro. Kommissionen foreslog 30.000 euro, og EPLP slår til lyd for en mere forsigtig strategi.
3. Motorudskiftning og Den Europæiske Fiskerifond - betænkningen er på dette punkt blevet tilpasset kompromisaftalen om Den Europæiske Fiskerifond, men EPLP mener fortsat, at der ikke bør ydes støtte til udskiftning af fartøjer eller motorer.
4. Støtte-/kompensationsmekanismer - der stilles forslag herom i betænkningen, men det anerkendes ikke, at disse øger overkapaciteten inden for fiskeriet.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   I denne betænkning anmodes Kommissionen om at bringe bestemmelserne for fiskeri efter hajer i overensstemmelse med realiteterne i Fællesskabets fiskeri, navnlig med hensyn til procentsatsen for vægtforholdet mellem finner og hajkrop, der i øjeblikket er 5 %.
Denne sats er overført fra amerikanske forhold og passer ikke til de arter, der fanges af EU's medlemsstater, navnlig blåhaj, som den portugisiske fiskerflåde især fanger i farvandet omkring Azorerne
Vi er her enige med ordføreren, der foreslår en forøgelse til 6,5 % i overensstemmelse med de foreliggende videnskabelige rapporter og med ønskerne fra flere medlemsstater, hvis flåder berøres af det aktuelle dødvande i Kommissionen. Det er en situation, som også ICES har omtalt.
For Portugals vedkommende drejer det sig om 11 langlinefartøjer med flydeline til fangst efter sværdfisk og pelagiske arter, hvor satsen på 5 % gælder.
I betragtning af at der også i de stillede ændringsforslag er en vis modsigelse mellem videnskabelige og tekniske synspunkter, mener vi, at der bør afholdes et teknisk forum med deltagelse af videnskabsfolk og udøvere inden for fiskeriet med henblik på at nå til en videnskabelig konsensus og afklare behovet for at ændre den fastsatte grænseværdi og i givet fald med hvor meget. 
Glenis Willmott (PSE ),
   EPLP glædede sig over Rådets forordning (EF) nr. 1185/2003 om fjernelse af hajfinner om bord på fartøjer, der er vigtig for beskyttelsen af fiskebestandene. Hensigten med forordningen er at hindre , hvor værdifulde finner skæres af, hvorefter resten af kroppen kastes ud i havet. Flere hajarters overlevelse er i fare som følge af denne -praksis.
I lyset heraf er EPLP rystet og skuffet over, at vi med Miguélez Ramos-betænkningen risikerer en øget anvendelse af denne -praksis. I betænkningens punkt 5 stilles der krav om en forøgelse af vægtforholdet mellem finner og levende vægt fra 5 % til 6,5 %, navnlig hvad angår blåhvaler. Det antydes fejlagtigt i betænkningens punkt 3, at ICES og ICATT støtter en forøgelse af vægtforholdet mellem finner og levende vægt for blåhvaler. Der blev indgivet en rapport til ICES i 2005, men ICES har ikke taget stilling til denne rapport eller afgivet en udtalelse. I ICATT har eksperter revurderet vægtforholdet mellem finner og kroppe, men de har ikke anbefalet en forøgelse af vægtforholdet mellem finner og kroppe.
EPLP støttede de ændringsforslag, der ville bidrage til en fjernelse af denne barbariske -praksis.
- Ændringsforslag 1 vedrørende udsættelse af enhver ændring af vægtforholdet mellem finner og kroppe, indtil en fornyet vurdering er foretaget; (…)
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg stemte for Ransdorf-betænkningen, da den sætter fokus på nanovidenskabens og nanoteknologiens betydning på forskellige områder som f.eks. medicin, kirurgi, energi, elektronik, metallurgi osv. Jeg stemte dog imod ændringsforslagene stillet af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og imod visse afsnit, der under dække af forsigtighedsprincippet har til formål at få folk til at tro, at nanoteknologier er farlige, fordi de manipulerer de mindste partikler - atomer og molekyler. Det er latterligt. Der, hvor amerikanerne ser muligheder, ønsker europæerne først at beskytte sig imod enhver tænkelig risiko! 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Udviklingen af nye teknologier er altid forbundet med en vis begejstring, håb, spørgsmål, ja endog modstand, og nanoteknologien, en videnskab, der beskæftiger sig med partikler i atomstørrelse, er ingen undtagelse.
Som medlem af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa ønsker jeg naturligvis at støtte forskere, der forsker i nanovidenskab og kontrol af sammenkobling af atomer. Deres arbejde er revolutionerende og rummer en lang række teknologiske anvendelsesmuligheder på områder lige fra biler, fødevarer, lægemidler og regenerativ medicin.
Vi er nødt til at styrke Europas stilling inden for nanoteknologi i lyset af den globale konkurrence. Der skal frigives over 610 millioner euro hvert år under det syvende rammeprogram for forskning og udvikling. Det er også afgørende, at vi giver borgerne nogle klare svar, da de er bekymrede over risikoen for, at nanopartiklerne forgifter miljøet, fødevarekæden og kroppen.
Borgernes støtte er naturligvis ikke en selvfølge. Vi skal gøre os fortjent til denne, og dette kræver uddannelse, tålmodighed og gennemsigtighed. Derfor skal Unionen og medlemsstaterne undgå at begå de samme fejl, som de begik i forbindelse med GMO-spørgsmålet, hvor uklare oplysninger og foranstaltningerne bevirkede, at store dele af den europæiske befolkning blev mistænkelig over for og forkastede en videnskab, der ikke desto mindre var lovende. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om ASEM-mødet (Helsinki, den 10.-11. september 2006). 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg taler på vegne af min kollega, kommissær Ferrero-Waldner, der ikke kan være til stede i eftermiddag.
Jeg ønsker at takke Dem for denne lejlighed til at redegøre for de vellykkede resultater af det sjette topmøde i ASEM, der blev afholdt i Helsinki den 10. og 11. september 2006. Alle 39 ASEM-partnere, herunder Kommissionen, deltog i topmødet, heraf 35 på stats- og regeringschefsniveau. Den meget høje deltagelse vidner om den store betydning, som partnerne tillægger forbindelserne mellem Asien og Europa, nu hvor ASEM går ind i sit andet årti.
Et af topmødets vigtigste resultater var beslutningen om at optage Bulgarien, Rumænien, Indien, Mongoliet, Pakistan og ASEAN-sekretariatet som nye medlemmer i ASEM. Sydøstasiens inddragelse er en historisk udvikling, der i høj grad vil styrke ASEM's samlede vægt i forbindelse med fremme af multilateralismen og fælles politiske mål på internationalt plan.
Under det overordnede tema "Globale udfordringer - fælles svar" understregede kommissionsformand Barroso den grænseoverskridende karakter af de udfordringer og trusler, som vi møder i dag, og behovet for en koordineret indsats. Globale spørgsmål såsom terrorisme og sundhedstrusler kan kun tackles gennem et multilateralt, internationalt system i FN-regi.
Det var af afgørende betydning at genoptage Doha-forhandlingerne så hurtigt som muligt med henblik på at fastholde et åbent og fair multilateralt handelssystem. Det var imidlertid nødvendigt at gennemføre passende økonomiske, uddannelsesmæssige, beskæftigelsesmæssige og sociale politikker for at forbedre samfundets evne til at justere og forbedre den sociale samhørighed og samtidig skabe økonomisk vækst. Udviklingen af et vidensamfund var et andet grundlæggende element i sikringen af bæredygtig vækst og global konkurrenceevne.
Kommissionsformanden tilsluttede sig andre partnere og gav udtryk for sin fulde støtte til den interkulturelle og tværreligiøse dialog. Der kan godt findes harmoni i forskellighed, og der er nultolerance over for intolerance. Kommissionsformanden var også dybt bekymret over klimaændringernes udvikling og opfordrede partnerne til at arbejde sammen om at sikre en effektiv, ren og bæredygtig energianvendelse og en reduktion af emissionerne. Det var af afgørende betydning, at det lykkedes at vedtage en ambitiøs erklæring om klimaændringer med et fælles tilsagn om at opfylde de forpligtelser, der er indgået under De Forenede Nationers rammekonvention og den dertil knyttede Kyoto-protokol.
Lederne drøftede åbent og ærligt vigtige regionale udviklinger, herunder på Den Koreanske Halvø, i Burma/Myanmar og i Mellemøsten. Medlemsstaterne udtrykte deres dybe skuffelse over de manglende demokratiske fremskridt i Burma/Myanmar siden Hanoi-topmødet i 2004 over for den tilstedeværende udenrigsminister.
Med hensyn til fremtiden blev der vedtaget en erklæring om ASEM's fremtid, hvor partnerne indkredsede de områder, som ASEM bør fokusere på i forbindelse med forberedelserne til det næste topmøde i Beijing i 2008 og herefter.
Ud over de bilaterale topmøder med Republikken Korea og Kina havde kommissionsformand Barroso møder med den indonesiske præsident og Singapores premierminister, og kommissær Ferrero-Waldner mødtes med udenrigsministrene fra Vietnam, Thailand, Indonesien og Filippinerne.
ASEM's værdi ligger i høj grad i evnen til at mobilisere alle relevante aktører. Formanden for Det Parlamentariske Partnerskab Asien/EU talte til lederne på topmødet for første gang, og repræsentanter fra ngo'er, erhvervskredse og fagforeninger afholdt også møder i anledning af topmødet.
Topmødet i Helsinki har givet ASEM fornyet vitalitet, nu hvor den går ind i sit andet årti, og som følge af udvidelsen en endnu større indflydelse på den internationale dagsorden. Kommissionen vil fortsat opfylde sin rolle og således søge at realisere forummets fulde potentiale. 
Panagiotis Beglitis,
   Hr. formand! Jeg vil især gerne takke kommissær McCreevy for hans orientering om topmødet i Helsinki.
Asiens nye geostrategiske og geoøkonomiske rolle og de stærke vækstøkonomiers dynamiske tilstedeværelse skaber de nye internationale rammer for EU's håndtering af de alvorlige politiske, økonomiske, energimæssige og miljømæssige udfordringer, som globaliseringen skaber.
I dag deltager Asien i det internationale system på en dynamisk måde og påvirker og bidrager til udformningen af de nye relationer i det 21. århundrede. Det er i øvrigt ikke tilfældigt - heller ikke på symbolsk plan - at FN's nye generalsekretær kommer fra et asiatisk land. Behovet for, at EU effektivt begynder at udnytte det nye asiatiske miljø, bliver således mere og mere akut. Institutionaliseringen af de årlige topmøder bidrager til dialog og multilateralt samarbejde på områder af afgørende betydning for menneskehedens fremtid såsom fred, sikkerhed, energi, miljø, økonomi og social udvikling. Ud fra denne betragtning var det positive resultater, der kom ud af det europæiske-asiatiske topmøde i Helsinki, fordi det bekræftede visse grundlæggende principper for et multilateralt samarbejde og fremhævede de grundlæggende prioriteter i håndteringen af de nye internationale udfordringer.
Vi bør dog ikke nære illusioner eller få for høje forventninger, da EU ikke råder over en integreret fælles strategi for Asien med politikker og mekanismer, som vil påvirke udviklingen. Hvis man bare tager summen at medlemsstaternes nationale strategier, danner det ikke et solidt grundlag for den fælles europæiske strategi. Desuden har de stærke asiatiske lande - ud over de generelle erklæringer, de er kommet med - allerede udformet og begyndt konsekvent at følge deres nationale strategiske dagsorden på områder som energi, handelsforbindelser og løsningen af internationale og regionale problemer.
Også udfordringen i det multilaterale samarbejde og adfærdsreglerne foregår på deres betingelser, f.eks. inden for miljøbeskyttelse, arbejdstagernes sociale rettigheder og børns og kvinders rettigheder.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at EU kan registrere en positiv statistisk balance i sine økonomiske og handelsmæssige forbindelser med de asiatiske lande, men det kan ikke skjule den ubehagelige kendsgerning, at der er underskud, når det gælder beskyttelse af menneskerettighederne og de demokratiske frihedsrettigheder og håndhævelsen af principperne om tolerance for forskelligheder. Statskuppet i Thailand for nylig og det demokratiske underskud i mange asiatiske lande bekræfter dette. Endvidere medfører den islamiske fundamentalismes fremgang risici for den generelle stabilitet og sikkerhed.
Jeg har på fornemmelsen, at der er masser af pæne ord på alle topmøderne, og at der mangler klare løfter og mål, der opstilles til gennemførelse. Derfor kunne Kommissionen bidrage med idéer til den praktiske opfølgning af topmøderne og den - efter min opfattelse - nødvendige institutionalisering af forbindelserne mellem EU og Asien. 
Jules Maaten,
   Hr. formand! Betydningen af den politiske, økonomiske og kulturelle dialog mellem Europa og Asien kan naturligvis ikke undervurderes. Jeg er stadig forbløffet over, at de to store grupper i Parlamentet har besluttet ikke at udarbejde et beslutningsforslag i anledning af ASEM-mødet i Helsinki den 10. og 11. september. Det, som Den Socialdemokratiske Gruppe netop sagde, er jo faktisk meget fornuftigt, og det er ærgerligt, at vi ikke kunne lade det komme til udtryk i et beslutningsforslag.
Økonomisk samarbejde er naturligvis det vigtigste i denne dialog, og jeg er stor tilhænger af, at de stærkt voksende økonomiske forbindelser, både handel og investeringer, mellem EU og Asien forstærkes yderligere. Der er et enormt økonomisk potentiale i Asien. Sydkorea har f.eks. opnået imponerende resultater. For 50 år siden var det stadig et udviklingsland, men i dag har 97 % af de 25-34-årige mindst afsluttet en skoleuddannelse på sekundærtrinnet, og det er den højeste procentsats i den industrialiserede verden. Denne investering i undervisning tjenes rigeligt ind igen gennem en voksende og blomstrende økonomi.
Vores økonomiske programmer skal forlænges. Ikke blot kontakter og joint ventures mellem små og mellemstore virksomheder i EU og Asien, men også samarbejde mellem lokale myndigheder og f.eks. universiteter skal fremmes. Det glæder mig også, at Kommissionen nu seriøst vil overveje at indgå bilaterale handelsaftaler med asiatiske lande, i hvert fald med Singapore, og måske også med Thailand. Man kan naturligvis også tænke på lande som Malaysia og Indonesien i mangel af en global handelsaftale. Jeg tror, at det er den rigtige vej fremad.
Men når vi taler om Asien, kan vi selvfølgelig ikke udelukkende se på økonomien. Der er andre ting, og det er for mig utænkeligt, at Parlamentet ikke skulle udtale sig om det seneste statskup i Thailand. Det såkaldte militære væltede den 19. september den demokratisk valgte regering. En regering, som vi måske havde vores tvivl om, men hvis man vil af med en sådan regering, er et militært kup naturligvis ikke løsningen. For Thailand, et land som virkelig var på vej til at blive et stabilt demokrati og et eksempel i verden, især i Asien, er det trods alt et tilbageskridt.
Parlamentets bygninger og domstolene er lukkede, udenlandske tv-kanaler kan ikke længere sende, og lokale kanaler udsender patriotiske sange under militær kontrol. Selv Thailands indbyggeres er lukkede og underkastet censur. Det er klart berettiget, at der er stor bekymring over dette. EU må også i den slags kontakter prioritere demokratiske værdier. Jeg synes derfor, at den måde, vi behandler Taiwan på, er overordentlig forkert.
Endelig skal også menneskerettigheder udgøre en del af denne dialog. I Filippinerne og Myanmar er der faktisk foruroligende udviklinger, og jeg er glad for, at man har udtalt sig om disse. Alt i alt vil jeg give både Kommissionen og i dette tilfælde også Rådet en kompliment for dette ASEM-møde. Tidligere har vi været meget kritiske, især hvad angår Rådets holdning og Rådets fravær på dette topmøde. Denne gang var det meget bedre, og jeg håber, at det også vil fortsætte på denne måde. Jeg ønsker Kommissionen succes med dens bestræbelser herfor. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om fremtidige foranstaltninger på patentområdet. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Intellektuelle ejendomsrettigheder (IPR) er et centralt aspekt i en videnbaseret økonomi. Innovation er afgørende for Europas muligheder for at blive mere konkurrencedygtig på globalt plan. Beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder er af afgørende betydning, da intellektuelle ejendomsrettigheder ikke kun belønner investeringer i nye produkter og tjenester, men også sikrer overførslen af teknologi, der stimulerer innovation. Der kan udledes et enkelt budskab af den seneste høring om den fremtidige patentpolitik i Europa, nemlig at den retlige ramme skal sikre en patentbeskyttelse til overkommelige priser for alle virksomheder, små såvel som store, garantere retssikkerheden og finde anvendelse til gavn for alle aktører. En solid retlig ramme er derfor af afgørende betydning. Jeg skal understrege, at vi er nødt til at holde trit med udviklingen. Europa er ved at tabe terræn i forhold til vores vigtigste handelspartnere. 
EF-patentet er fortsat blokeret i Rådet, men da jeg er klar over patenters økonomiske betydning, mente jeg ikke, at det var hensigtsmæssigt at lade hele patentdagsordenen svæve i uvished. Som De ved, søsatte jeg derfor tidligere på året en bred høring af alle berørte parter om den fremtidige patentpolitik i Europa. 
Høringen har vist, at sektoren går ind for Kommissionens bestræbelser på at forenkle patentsystemet i Europa og at gøre det mere omkostningseffektivt. Der er i denne forbindelse to vigtige spørgsmål, nemlig på den ene side sprog, eller udgifter til oversættelse, og på den anden side domstolsordningen. Der er fuld opbakning bag indførelsen af et EF-patent. Sektoren er imidlertid ikke begejstret for det politiske kompromis om EF-patentet, som Rådet nåede frem til i 2003. Den afviser de foreslåede løsninger både med hensyn til sprog og domstolsordningen, da de ikke sikrer den nedbringelse af omkostningerne og forenkling af patentsystemet, som sektoren kræver. 
Sektoren kræver samtidig, at det eksisterende europæiske patentsystem baseret på München-aftalen forbedres gennem indgåelse af en europæisk patenttvistaftale vedrørende jurisdiktion og gennem ikrafttrædelse og ratificering af London-aftalen om sprogordninger. 
Det er bemærkelsesværdigt, at ingen af initiativerne til forbedring af det europæiske patentsystem støttes af alle de berørte parter. De forskellige aktører understreger forskellige aspekter, og mange mener, at der er behov for en pakke med forskellige foranstaltninger, der skal gennemføres parallelt. 
Jeg er derfor overbevist om, at vores tilgang skal være multifacetteret. Vi er nødt til at tackle patentspørgsmålet med én samlet pakke, hvis der skal skabes resultater. Der skal i denne pakke tages højde for aktørernes kritik og behov. Vi kan kun skabe resultater, hvis vi kan påvise, at vores forslag tilfører merværdi i forhold til status quo, navnlig med hensyn til patenteringsomkostninger (udgifter til oversættelse) og retssikkerhed (domstolsordningen). Vi arbejder i øjeblikket med de forskellige løsningsmuligheder og vil fremlægge disse i en meddelelse og handlingsplan, som formodentlig vil blive vedtaget af Kommissionen inden årets udgang. 
Et centralt aspekt i dette arbejde vedrører det retlige spørgsmål. Selv om der i dag er etableret, hvor virksomheden kan erhverve et patent (Den Europæiske Patentmyndighed), risikerer den at skulle forsvare patentet på flere fronter samtidig. Dette skyldes, at de patenter, der meddeles af Den Europæiske Patentmyndighed, i realiteten er nationale patenter, der kun kan håndhæves af de nationale domstole. Muligheden for indbringelse af sager for domstole i forskellige lande forøger naturligvis omkostningerne, og den skaber ikke mindst usikkerhed, da forskellige domstole i forskellige lande kan fortolke den samme patenterede opfindelse forskelligt. Vi bør hurtigst muligt løse dette spørgsmål. Det nuværende "lappeværk" kan hindre patenthavere i at håndhæve deres rettigheder, og det afskrækker navnlig SMV'er, der søger en effektiv patentbeskyttelse til overkommelige priser, fra at bruge det europæiske patent. Europa er i dag ikke i stand til at tilbyde innovative virksomheder en optimal løsning, der sikrer beskyttelsen af deres intellektuelle ejendomsrettigheder. Vi kan ikke sigte efter at blive den mest konkurrencedygtige økonomi i verden, hvis vi ikke kan finde anvendelige løsninger med hensyn til patentansøgning og -beskyttelse. 
EF-patentet og initiativerne til forbedring af det europæiske patent, dvs. London-aftalen om sprogordninger og den europæiske patenttvistaftale, udelukker ikke hinanden. De har samme mål, nemlig et bedre, billigere og mere pålideligt patentsystem. Dette er baggrunden for mit ønske om at arbejde videre med begge tiltag. Vi står over for lignende udfordringer i forbindelse med udviklingen af domstolsordningerne for EF-patentet. Vi har brug for et ensartet system, der sikrer juridisk uafhængighed og skaber klarhed og pålidelighed i forhold til patentbrugere, og som samtidig ikke medfører en for stor centralisering og opsplitning. 
For at nå dette mål skal Fællesskabet inddrages i den europæiske patenttvistaftale, der regulerer medlemsstaternes og Fællesskabets fælles ansvar. Det siger sig selv, at Parlamentet er nødt til at bidrage, når Fællesskabet forelægger de nødvendige forslag, således at der kan ske fremskridt på dette område i nær fremtid. 
Jeg er bekendt med den kritik, der har været rejst mod den europæiske patenttvistaftale. Lad mig blot sige, at jeg betragter patenttvistaftalen som et praktisk initiativ, der har til formål at skabe en mere ensartet retspraksis på patentområdet i Europa. Vores store og små virksomheder har brug for juridisk klarhed. Den Europæiske Patentmyndighed meddeler hundredtusindvis af patenter. Selv hvis vi havde et EF-patent, ville det være nødvendigt at strømline domstolsprocessen for patenter meddelt af Den Europæiske Patentmyndighed. 
Vi skal deltage i dette initiativ med henblik på at sikre, at det fremmer den europæiske økonomis konkurrenceevne. Jeg anerkender, at der er en berettiget tvivl og bekymring, nemlig sagsomkostningerne under patenttvistaftalen, procedurereglernes indvirkning, der endnu ikke er afklaret, og EPLA-dommernes uafhængighed af Den Europæiske Patentmyndighed. Jeg er imidlertid overbevist om, at vi tackler disse problemer bedst ved at deltage aktivt i processen og ved at sikre et udfald, der er tilfredsstillende og retfærdigt for alle berørte parter og i fuld overensstemmelse med fællesskabsretten. 
Hverken EF-patentet eller den europæiske patenttvistaftale er naturligvis et universalmiddel. Der vil altid være virksomheder - de mindre virksomheder - der foretrækker at bruge deres nationale patentmyndigheder eller at benytte forretningsmodeller, der ikke er baseret på patenter. Vi bliver nødt til at finde frem til, hvordan vi kan hjælpe og støtte dem. Vi bliver naturligvis nødt til at sikre, at store virksomheder ikke misbruger deres stilling enten ved at udnytte deres egne patenter i urimelig grad eller ved at tilsidesætte andres patentrettigheder uretmæssigt. 
Høringen bragte en række spørgsmål af denne karakter frem i lyset, f.eks. de mulige mæglingsmekanismer forud for indbringelse af sager, behovet for udvikling af en teknologi, der forbedrer virksomhedernes muligheder for at handle deres intellektuelle rettigheder, og idéen om at udveksle bedste praksis mellem nationale patentkontorer, navnlig vedrørende SMV'ernes særlige behov. Jeg vil tage fat på alle disse spørgsmål i samarbejde med mine kolleger i Kommissionen og agter således at foreslå en samlet strategi. 
Der er et presserende behov for at finde en løsning på patentspørgsmålet i lyset af den globale, videnbaserede økonomi, der præger det 21. århundrede. Jeg er sikker på, at Parlamentet vil støtte vores bestræbelser på at finde en samlet løsning på disse temmelig komplekse spørgsmål. 
Klaus-Heiner Lehne,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg har nu i to år været en af de to ordførere i Europa-Parlamentets styregruppe vedrørende Lissabon-processen. Som De vil vide, indledte vi sammen Lissabon-processen i 2000, og lige siden har vi i stats- og regeringschefernes erklæringer og i Parlamentets beslutningsforslag arbejdet utrætteligt på at gøre opmærksom på, at videreudviklingen af det europæiske patentsystem er en af de vigtigste forudsætninger for, at vi kan opnå de mål, der er defineret i Lissabon-strategien. Kommissær McCreevys understregning af dette emnes vigtighed gjorde indtryk på mig. Vores mål må være at få et enkelt og omkostningseffektivt patent, der så vidt muligt kan anvendes i hele Europa, og som ikke kun giver store industrivirksomheder, men især små og mellemstore virksomheder mulighed for at beskytte deres innovationer på det indre marked. Det er rent faktisk de små og mellemstore virksomheder, som ligger inde med det største antal innovative patenter.
Det handler helt afgørende om, at vi må skabe ændringer i Europas nuværende splittede patentlandskab, så rådgivnings-, sags- og oversættelsesomkostninger, som særligt belaster små og mellemstore virksomheder, bliver sænket væsentligt. Det er det afgørende mål, som vi må nå. Man kan naturligvis allerede få beskyttet sine innovationer overalt i EU, men man må i praksis gøre det i alle medlemsstater, enten direkte via de nationale patentkontorer eller indirekte via Det Europæiske Patentkontor med bundter af patenter, som det har været nævnt. I tilfælde af tvister eller krænkelser skal man teoretisk føre retssager, udrede udgifter til juridisk rådgivning osv. i alle disse lande. Det skal vi have en løsning på, og det skal gøres mere rimeligt og praktikabelt, især for SMV'er. I den henseende skal det indre marked udvikles yderligere.
Hr. kommissær, under Deres forgænger, hr. Bolkestein, blev der fremlagt et glimrende forslag om en fælles europæisk patentforordning med henblik på at skabe et EU-patent. Men med artikel 308 som retsgrundlag og når der kræves enstemmighed i Rådet, er det vanskeligt at opnå enighed. I det konkrete tilfælde kunne der ikke opnås enighed om sprogstriden. For øjeblikket er der 20 officielle sprog, som krævet af Rådet. Efter den næste udvidelsesrunde vil der være 22. Industrien siger med rette, at der ikke er nogen, der har brug for et sådant patent. Det er så ekstremt dyrt, at man ikke kan bruge det til noget, og at det i praksis ikke har nogen økonomisk værdi. EU-patentets konkurrenceevne ville sætte os langt tilbage i en global sammenhæng og ikke garantere den nødvendige kvalitet. Et sådant patent ville kun være en fordel for meget store, rige virksomheder, som har råd til den slags, og måske end ikke for dem. For de små og mellemstore virksomheder ville det være fuldkommen ubrugeligt. Forordningen hænger altså fast, og Rådet flytter sig ikke.
Mit forslag om at gå videre med harmoniseringen, som De, hr. kommissær, var så venlig at medtage i høringen, blev ligeledes forkastet af alle parter, frem for alt som følge af vores erfaringer med andenbehandlingen af direktiv om computerimplementerede opfindelser, hvor det viste sig, at der var fare for at få en lovgivning, som ikke ville forbedre det nuværende patentsystem, men forværre det betydeligt.
Altså har vi heller ikke gjort fremskridt med harmoniseringen. Hvilke muligheder har vi så? Vi har den mulighed at fortsætte og videreudvikle det allerede eksisterende patentsystem. Her støder vi dog på institutionelle problemer. På den ene side EU's helt legitime krav, hvorefter medlemsstaterne ikke bør lovgive på områder, som i hvert fald delvist hører ind under EU's kompetencesfære og det indre marked, og på den anden side medlemsstaternes bestræbelser på at gøre fremskridt. Jeg har den holdning, at vi må forsøge at forbinde disse to problemer for at løse dem. Efter min opfattelse ville det være en mulighed, hvis EU på en eller anden måde - det må forhandlingerne vise - blev involveret i den europæiske patentkonvention, og EU så til gengæld fik ryddet de institutionelle betænkeligheder vedrørende EPLA, aftalen om at oprette en fælles europæisk patentdomstol, af vejen. Det kunne være en måde at forbedre situationen på, så længe det ikke er muligt at opnå enighed i Rådet om et EU-patent.
Med hensyn til lobbyens kritik, der er rejst offentligt, så er påstanden om, at indførelsen af en fælles europæisk domstol i overensstemmelse med EPLA ville gøre det lettere at patentere software, efter min mening mildt sagt noget vrøvl. Det er en ren og skær formodning, som intet taler for - den ene af sagerne vedrører procesret, den anden materiel ret. EPLA er heller ikke dyrere. Det må være klart, at man her sammenligner æbler med pærer. Hvis EPLA først er etableret, vil det ikke være nødvendigt at føre retssager i alle berørte lande. En domstol, så at sige i anden instans, vil nå frem til en afgørelse, som er bindende for alle signatarstater.
Jeg vil gerne takke kommissær McCreevy for den måde, som høringen forløb på. Jeg kan forstå på kommissærens offentlige bemærkninger, at han åbenbart også har draget de rigtige konklusioner af høringen. På egne vegne og på vegne af et stort flertal i min gruppe vil jeg gerne sige, at vi støtter denne linje. Der findes ikke noget alternativ. Ellers er det store projekt med at videreudvikle det europæiske patentsystem dømt til at mislykkes. 
Michel Rocard,
   Hr. formand, hr. kommissær! Der er ikke mange til stede i dag, hvilket ikke er udtryk for, at vi ikke behandler alvorlige spørgsmål, så langtfra. Jeg vil nu tale til Dem på vegne af tre politiske grupper og endog på vegne af flere i lighed med min kollega og ven, hr. Lehne.
Hr. kommissær, Parlamentet har taget initiativ til denne debat, der er forankret i vores ønske om at reagere positivt på høringen. Vi takker og lykønsker Dem hermed.
Efter de problemer, vi stødte på i forbindelse med patenteringen af software, glædede det os, at Kommissionen - med Deres mellemkomst - iværksætter en procedure med henblik på at genoptage drøftelserne og forberedelserne til det europæiske patent.
Hr. kommissær, vi krydsede klinger, og vi var uenige på en række områder. Jeg har netop lyttet til Dem med stor opmærksomhed. Jeg er enig i næsten alle Deres udtalelser. Jeg er fuldstændig enig, men der er ét argument, som De ikke nævnte, og Deres tavshed får mig til at tvivle på dette punkt, og dette skaber i øjeblikket en uheldig usikkerhed hos dem, jeg repræsenterer, i en fase hvor vi stadig ikke har fundet en løsning.
Jeg vil gerne forklare mig nærmere. Alle parlamentsmedlemmerne ønsker som europæere EF-patentet. Jeg er på dette punkt enig med min kollega, hr. Lehne, der netop har udtalt sig med sin sædvanlige veltalenhed.
Vi er alle klar over, at der har været stor modstand mod patentet, og at processen er gået i stå. Den primære årsag til dette dødvande er sprogrelateret. Dette dødvande skyldes i realiteten fire faktorer, nemlig sprogproblemet, omkostningsproblemet, problemet med retlig konsekvens inden for retsinstanserne og suverænitetsproblemet - det problem, De ikke nævnte.
Jeg er overbevist om, at der først og fremmest kan løses op for den politiske, kulturelle og intellektuelle hårknude, der er opstået i Rådet med hensyn til det europæiske patent, gennem en løsning af sprogproblemet. I modsætning til min kollega, hr. Lehne, er jeg ikke blot et europæisk medlem af Europa-Parlamentet, der går ind for EU, jeg er også franskmand. Undskyld mig, men ingen er perfekt. Jeg vil gerne påpege, at jeg mener, at ratificeringen af London-aftalen - som endnu ikke er blevet officielt ratificeret i mit land, selv om jeg råder hertil - ville give os alle mulighed for at få bugt med vores sproglige arrogance og den fjendtlighed, den skaber, og lære at leve sammen i erkendelse af, at ét sprog er dominerende globalt. Det kan godt være, at vi ikke bryder os om det, men sådan ligger landet. Det er praktisk. Dette kunne løse op for hårdknuden i EF-patentets forberedelsesfase. Vi ville derfor stemme for en beslutning med dette indhold efter denne debat.
Det andet problem vedrører omkostninger. Jeg vil her blot nævne, at tre fjerdedele af omkostningsfaktorerne er sprogrelaterede - det er det aspekt, jeg ønske at tale om - og at den resterende fjerdedel er beskeden, at patenttvistaftalen sandsynligvis bør forbedres, og at det er frygteligt at tænke på, at der er risiko for, at vi ratificerer en aftale, der ifølge mange eksperter vil øge omkostningerne. Det har vi ikke brug for.
Det eneste problem, som De ikke har nævnt, er spørgsmålet om, hvilken lovgivningsmæssig myndighed, der over tid skal fastsætte og udvikle grænserne for, hvad der kan patenteres, og hvad der ikke kan patenteres.
Parlamentet vil i høj grad være på vagt, når det drejer sig om levende organismers patenterbarhed, da dette spørgsmål er vigtigt for den civiliserede verden. Med hensyn til software kan vi desuden ikke ratificere patenttvistaftalen, da en række professionelle dommere i henhold til aftalen tildeles en delvis international, delvis europæisk rolle, idet de får kompetence til at ændre retspraksis i ønsket retning, uden at deres handlinger underlægges nogen form for lovgivningsmæssig kontrol eller suverænitet.
Vi kan ikke acceptere at EU ikke inddrages i fastlæggelsen af anvendelsesområdet. Da patenttvistaftalen indebærer oprettelsen af selvstændige domstole, der blokerer og bremser gennemførelsen af det europæiske patent, forkaster vi patenttvistaftalen og anbefaler, at De …
Sharon Bowles,
   Hr. formand, hr. kommissær! Som De ved, deltog jeg i patenthøringen i dag. Jeg fremlagde mit eget bidrag, og jeg har læst mange af de andre bidrag, og jeg mener, at Deres redegørelse var meget dækkende. Jeg vil også gerne takke Dem, fordi De flyttede høringen til en dato, der ikke faldt sammen med Strasbourg-samlingen, således at jeg og andre parlamentsmedlemmer kunne deltage.
Det var en meget nyttig øvelse, da den har vist omfanget af de problemer, der er forbundet med forslagene om EF-patentet. Oversættelseskravet er som bekendt et problem, men det viser sig nu, at der er et andet problem, nemlig kravet om et processystem med sagkyndige dommere i de enkelte medlemsstater. Vi ønsker alle, at der tages hensyn til det indre markeds behov, og dette vil i sidste ende føre til indførelsen af et EF-patent, men høringen her viser, at der kan gøres forskellige tiltag, der forbedrer processen.
Medlemsstaternes initiativ vedrørende en frivillig europæisk patenttvistaftale omfatter nogle af disse tiltag. Arbejdet er stadig ikke afsluttet, så De har nu mulighed for at deltage, og det glæder mig, at De siger, at De agter at benytte denne mulighed. Dette kan kunne bringe os nærmere et mål, hvor der er ét enkelt eller forenet europæisk EF-patentsystem. De kan måske bidrage til at imødegå noget af den kritik, der har været rettet mod patenttvistsystemet. Jeg ser gerne, at retsgebyrerne nedsættes, således at sagsparterne ikke tvinges til at afholde alle udgifterne til dommerlønninger og udgifterne til etablering af appeldomstolen. Jeg ser også gerne, at de nationale patentdomstole bibeholdes, i stedet for at disse udfases over en syvårig periode. Det må være muligt at bibeholde disse i lighed med nationale patenter, der har eksisteret side om side med europæiske patenter i næsten 30 år.
På den anden side er det muligt, at nationale domstole i første instans og et dommerpanel med mindst én sagkyndig dommer og mindst to juridiske dommere fra forskellige medlemsstater vil fungere bedre end de eksisterende ordninger i EF-Domstolens regi, hvis systemet fandt anvendelse på EF-patenter.
Hr. Rocard og andre har kritiseret den europæiske patenttvistaftale, idet medlemmer af Den Europæiske Patentmyndigheds appelkamre får mulighed for at fungere som sagkyndige dommere. Denne indsigelse skyldes udelukkende, at de er uenige i bestemte beslutninger på et eller to tekniske områder. Der tages ikke højde for offentligt tilgængelige oplysninger, der viser at Den Europæiske Patentmyndigheds tekniske kamre er uafhængige af såvel patentmyndighedens afdeling for behandling af ansøgninger som af praksis. Der ses bort fra, at de pågældende sagkyndige dommere i EPLA-strukturen vil være i mindretal i forhold til nationale dommere, der er blevet lovprist af hr. Rocards meningsfæller for deres holdning på disse tekniske områder. Jeg er imidlertid ikke sikker på, at vi ønsker, at de udfylder to funktioner samtidig - jeg tror ikke, at det var hensigten - og jeg mener, at det skal afklares.
Udnævnelsen af dommerne af repræsentanter for medlemsstaternes regeringer er i overensstemmelse med den fremgangsmåde, der anvendes i andre institutioner, herunder EF-Domstolen, så jeg mener ikke, at disse argumenter har stor vægt, og det vil helt sikkert være en fejltagelse, hvis Kommissionen gik glip af en mulighed for at bidrage til og lære af EPLA-processen. 
Raül Romeva i Rueda,
   Hr. formand! Jeg taler på vegne af min kollega Evelin Lichtenberger, der ikke kan være til stede i eftermiddag.
Vi taler altid om et konkurrencedygtigt, videnbaseret Europa, men nogle har så lidt tillid til Europas potentiale, at de foretrækker at styrke et organ uden for det EU-retlige system - Den Europæiske Patentmyndighed - til skade for EU's interesser. Hvis vi ønsker en harmoniseret domstolskompetence, hvorfor forfølger vi så ikke dette mål gennem EU-direktiver? Det ville være den mest naturlige fremgangsmåde. Nogle mennesker har berøringsangst over for den demokratiske proces.
Efter striden om softwarepatenter er der tilsyneladende nogle, der er bekymret over, hvilke ændringer Europa-Parlamentet evt. vil foreslå. De ønsker således, at tilgangen på dette område bliver så udemokratisk som mulig. De ønsker at lægge de europæiske virksomheders skæbne i hænderne på patentbureaukratiet i stedet for på politisk valgte beslutningstagere. Det ville desuden være vanskeligt for SMV'er at afholde sagsomkostningerne, da alle tvister vedrørende patenter meddelt af Den Europæiske Patentmyndighed ville blive indbragt direkte for en ny, international domstol - et virkeligt selvmål for den europæiske konkurrenceevne.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at nogle store multinationale selskaber som f.eks. Nokia og GlaxoSmithKline er meget bekymrede over forslaget. Hvis dette forslag hverken er til gavn for SMV'er eller bifaldes af store lande, hvem er det så til gavn for? Vi kan helt sikkert drage den slutning, at nogle patentadvokater vil få mere at bestille. Europa har ikke blot brug for flere patenter, men flere patenter af høj kvalitet, der fremmer reel innovation. I løbet af de seneste syv år er antallet af patentansøgninger, der årligt indleveres til Den Europæiske Patentmyndighed, steget med omkring 60 %. Dette antal kan imidlertid ikke kun tilskrives øget innovativ virksomhed og giver derfor anledning til bekymring med hensyn til udvidelse af området for patenterbare genstande.
Vi vil fortsat gentage over for vores kolleger, og navnlig over for kommissæren, at kun en EF-ramme skaber betingelser for en effektiv, konkurrencedygtig europæisk patentlovgivning på internationalt plan. 
Thomas Wise,
   Hr. formand! Sidste år afviste Parlamentet med 684 stemmer mod 14 et forsøg på at indføre softwarepatenter, da software, i lighed med bøger og enhver form for skriftlig dokumentation, bedst beskrives som "idéer i symbolsk form" og således fortsat kun bør underlægges reglerne om ophavsret. Parlamentet var også overbevist om, at en patentering af software ville kvæle innovation, lamme små virksomheder og skade økonomien, og alligevel vender Kommissionen i år tilbage med et endnu mere omfattende forslag, der vil gøre det muligt at patentere software.
Ifølge forslaget skal der oprettes én enkelt patentdomstol, hvor dommerne udnævnes af det kammer, der også udnævner dommerne i appelkammeret i den eksisterende - rent rådgivende - Europæiske Patentmyndighed. Kommissionen har et sæde i kammeret og vil i henhold til nærværende forslag også få stemmeret. Dette rejser alvorlig tvivl om den nye domstols uafhængighed, navnlig henseende til at Den Europæiske Patentmyndighed ikke har problemer med at meddele patenter på software, og at dette forslag forpligter én enkelt patentdomstol til at følge den praksis, der er fastlagt i tidligere afgørelser truffet af Den Europæiske Patentmyndighed.
Det erkendes i forslaget, at det bliver 2-3 gange dyrere at indbringe sager for denne nye ret sammenlignet med nationale patentretter, der desuden vil blive nedlagt i henhold til dette forslag, hvilket bevirker, at det kun er store selskaber, der har råd til at indbringe sager for denne domstol. Indtil jeg så dette forslag, mente jeg, at direktivet om computerimplementerede opfindelser var dårligt. Hvis det vedtages, vil jeg med glæde indtage det leninistiske synspunkt: jo værre, jo bedre. Vi bør dog sige nej igen og spørge Kommissionen, hvilken del af orden "nej", den ikke forstår. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Problemerne forbundet med den uklare patentlovgivning forværres som følge af den betydelige stigning i antallet af patentansøgninger. Dette er baggrunden for, at vi har brug for løsninger, der gør det muligt at gå i gang med harmoniseringen af patentlovgivningen. Det er derfor nødvendigt at udarbejde en klar definition af, hvad der kan patenteres, og hvad der ikke kan patenteres. Det er vigtigt, at vi ikke adskiller patentlovgivningen fra selve opfindelserne, da et patent i sagens natur indebærer en vis begrænsning af den frie konkurrence. Et harmoniseret direktiv ville være den bedste løsning ud fra hensynet til Fællesskabets interesser, men Parlamentet forkastede Kommissionens tidligere forslag.
Vi må derfor finde andre løsninger. Det er blevet foreslået, at alle EU-medlemsstaterne godkender og ratificerer patenttvistaftalen. Vi må dog huske på, at vi først kan støtte denne aftale, når den opfylder visse kriterier, som Unionen lægger stor vægt på. Disse kriterier omfatter bl.a. udarbejdelsen af en så klar som mulig definition af patenterbare genstande, hvor det sikres, at de dømmende organer er uafhængige, og at de dommere, der træffer afgørelser om patentbeskyttelse og gyldigheden af patenter, er helt uvildige. Omkostningerne forbundet med patentbeskyttelsesrettigheder skal også være afbalancerede og lette at implementere.
Dette er baggrunden for, at vi ikke kan godkende aftalen i øjeblikket. Det kan være vanskeligt at vurdere dens indvirkning. Selv om det er tydeligt, at patenttvistaftalen vedrører institutionelle løsninger, bør vi imidlertid ikke se bort fra den mulige indvirkning på materiel ret, navnlig hvad angår Den Europæiske Patentmyndigheds praksis. Derfor anmoder jeg Kommissionen om at fremlægge en detaljeret analyse af konsekvenserne af de enkelte fremlagte forslag. Det er ikke desto mindre meget vigtigt at understrege, at Parlamentet ønsker en ny patentpolitik. Vi ønsker imidlertid en ny politik, hvor der tages hensyn til såvel store og små og mellemstore europæiske virksomheders behov. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). -
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske hr. McCreevy med hans indsats til opbygningen af et indre marked, især med hensyn til patentretten.
Jeg er dog nødt til at sige til Dem, at vi som medlemmer af Europa-Parlamentet repræsenterer vores vælgere, og de reaktioner, jeg har fået fra vælgerne i industrisektoren i mit land på dette forslag, er negative. Det er de af forskellige årsager, bl.a. på grund af spørgsmålet om sprog - jeg synes, at den foreslåede løsning er meget værre end den, vi foreslog i Kontoret for Harmonisering af Det Indre Marked, der tilbød flere forskellige sprog - og på grund af spørgsmålet om jurisdiktionen, der allerede er blevet drøftet her.
Vi har vores egen jurisdiktion, nemlig De Europæiske Fællesskabers Domstol og Retten i Første Instans, og oprettelse eller udbredelse af jurisdiktioner uden for EU rejser en række problemer, vi skal være opmærksomme på.
Jeg har kort sagt indtryk af, at dette forslag er dømt til at mislykkes i lighed med tidligere forslag, da det ikke tager hensyn til disse faktorer. Vi skal komme videre på patentområdet, men for at gøre det er der behov for en bred politisk base.
For det første synes jeg ikke, at de retsprocedurer, der foreslås uden for EU-strukturen, er tillidsvækkende, eftersom vi har stor tillid til EF-Domstolen og Retten i Første Instans, der er fremragende institutioner, og for det andet er spørgsmålet om sprog ikke et tilfældigt spørgsmål. Jeg ved, at der er mange, der har et mere universelt sprog, men i EU har vi søgt at løse det sproglige problem, for EU omfatter flere kulturer, flere modeller og flere retssystemer, der skal leve side om side.
Jeg håber, at kommissæren og Kommissionen i almindelighed vil tænke over spørgsmålet, så de kan tilbyde os et forslag, der er acceptabelt for hele EU.
Toine Manders (ALDE ).
   - Hr. formand! Hr. kommissær! Tak for Deres bestræbelser på at få dette langsomme skib i gang igen. Patenter har vi talt om i over 30 år, og det er uhyre mærkværdigt, at så mange medlemmer kritiserer Deres idéer, selv om næsten alle EU-medlemsstater har undertegnet München-konventionen. Det antydes altså, at vi ikke har tillid til vores medlemsstater. Det finder jeg faktisk en meget mærkelig hårdknude, og jeg synes også, det er mærkeligt, at et EU-patent stadig ikke kan drøftes.
I øjeblikket har EU ingen demokratisk kontrol med Den Europæiske Patentmyndighed, og det er naturligvis særdeles beklageligt. Det ville være godt - og vi støtter Deres forslag - hvis EU ligesom ved Haag-konferencen deltager som en politisk og økonomisk organisation, således at vi i EU kan have indflydelse på, hvad der sker, ikke blot på mellemstatsligt, men også på EU-plan. Vi vil gerne have, at EU deltager i München-konferencen på samme måde, således at Kommissionen og måske også Parlamentet har permanent demokratisk kontrol med, hvad der sker dér. Vi har derfor sammen med PPE-DE-Gruppen og De Liberale - og jeg håber, at Den Socialdemokratiske Gruppe også vil støtte dette - fremsat et beslutningsforslag for at støtte Dem og for at undersøge, hvilke mulighederne der er. Vi tror, at det er den eneste løsning, fordi sagen længe har været fastlåst i Rådet.
Nu taler vi ikke om sprogordningen eller udgifterne. Vi ønsker absolut ikke at ophæve de nationale domstole. Men der må i sidste ende oprettes en særlig instans ved Domstolen med specialiserede dommere, som kan bedømme, hvordan patenterne på europæisk plan skal behandles i tilfælde af juridiske procedurer.
Vi ønsker heller ikke på ny at åbne Pandoras æske med computer-implementerede opfindelser, som hr. Rocard bemærkede. Jeg er enig med ham i, at det ville blive særdeles trættende, hvis vi gjorde det. På den anden side ser vi, at der måske begås fejl inden for Den Europæiske Patentmyndighed. Disse kan vi ikke rette, og alene af den grund er det vigtigt, at vi følger dette op.
For nylig sagde en irsk kommissær i Finland, og det tiltalte mig: "Nu kan det være nok med de flotte ord om Lissabon. Nu skal vi handle." Og jeg håber, at De gør det, for De var nemlig den kommissær, der sagde det. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg har lyttet opmærksomt til debatten i eftermiddag. Vi er alle enige om, at situationen ikke er perfekt, og vi er alle klar over, at der er forskellige holdninger til, hvilke løsninger, der er de rigtige. Jeg er overbevist om, at EF-patentet i en ideel verden løsningen, men i den virkelige verden er der ikke udsigt til enighed om EF-patentet i en nær fremtid.
Skal jeg således blot forholde mig passiv og vente på, at der sker noget? Det ville helt sikkert være en meget nem løsning, men det ville også være groft uansvarligt, fordi der ikke vil ske noget, medmindre vi tager initiativ hertil.
Der kan udledes nogle klare og vigtige budskaber af høringen. Der er et overvældende stort ønske om et enklere og mere omkostningseffektivt patentsystem, der bibeholder de høje kvalitetsstandarder med hensyn til behandling af og procedurerne for meddelelse af patenter.
Alle berørte parter gjorde meget ud af at meddele os deres synspunkter. De forventer nu med god grund, at der handles. Jeg er enig med dem. Jeg mener, at tiden er inde til at gøre en fælles indsats for at forbedre det europæiske patentsystem. Det er vores pligt som politiske beslutningstagere og lovgivere.
Vi er i øjeblikket gået i stå. Vi bliver nødt til at tage det første vanskelige skridt i den ene eller den anden retning. Der ikke nogen perfekt løsning. Der er ikke nogen samlet løsning. Vi bliver nødt til at kombinere forskellige instrumenter for at opfylde de forskellige parters behov. Som jeg sagde indledningsvist, udelukker EF-patentet og den europæiske patenttvistaftale ikke hinanden. Det bør rent faktisk være vores målsætning at sikre, at de er forenelige. Vores mål er i begge tilfælde det samme, nemlig et bedre, billigere og mere pålideligt patentsystem.
Jeg er ikke blind for patenttvistaftalens potentielle ulemper og farer. Vi har imidlertid en større mulighed for at sikre et resultat, der er til gavn for de europæiske virksomheder, hvis vi deltager aktivt i forhandlinger om aftalen.
Patentstrategien omfatter nu mere end blot vores fremtidige planer om et EF-patent og den europæiske patenttvistaftale. Vi bliver nødt til at se på en lang række ramme- og støtteforanstaltninger, der navnlig er rettet mod mindre virksomheder. Vores mål er at udvikle et system, der opfylder alle aktørers behov på alle niveauer - på nationalt og europæisk niveau samt på fællesskabsniveau - og som sikrer en rimelig balance mellem alle berørte interesser.
Jeg vil gerne komme med en afsluttende bemærkning. Jeg har nu været politiker i 30 år, og jeg bliver ikke let overrasket. Jeg har dog været let overrasket i denne uge. Jeg blev let overrasket over, at min redegørelse for vores fremtidige strategi, som jeg afgav i forbindelse med min tale i Helsinki for nogle uger siden, er blevet brugt af nogle til at påstå, at Kommissionen på ny ønsker at sætte spørgsmålet om computerimplementerede opfindelser på dagsordenen. Jeg er vant til at høre stærke argumenter og til sammenkædninger, men jeg er helt og aldeles forundret over denne. Jeg har gentagne gange meddelt Parlamentet, at Kommissionen agter at fremlægge initiativer og ikke vil arbejde med dette spørgsmål, så længe jeg er kommissær for det indre marked og tjenesteydelser.. Nogle vil være enige heri og andre uenige. Parlamentet forkastede imidlertid den fælles holdning sidste år. Jeg respekterer og accepterer denne afgørelse, og jeg agter ikke at omgøre denne på nogen måde.
Lad mig forsikre Dem om, at jeg er en mand af ord. Da jeg drog konklusionerne af høringen, havde jeg overhovedet ikke de computerimplementerede opfindelser i tankerne. Sådan vil det også være i den resterende del af min embedsperiode.
Formanden.
   - Vær opmærksom på, at tidsfristen for ændringsforslag jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2., er mandag den 9. oktober kl. 12.00.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen om beslutningsforslagene finder sted torsdag den 12. oktober kl. 11.00.
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg er i alvorlig tvivl om forslagene om et patentdomstolssystem, der vil være i armslængde fra såvel demokratiske institutioner som fra egentlig domstolskontrol. Forslaget til beslutning om den europæiske patenttvistaftale kan, hvis det gennemføres, henvise patenttvister til de aktører, der har interesse i en meget udbredt anvendelse af patenter. Det vil medføre yderligere omkostninger for små og mellemstore virksomheder, en eksplosiv stigning i antallet af indbragte sager og muligvis hæmme innovationen i Europa.
Tilhængere af den europæiske patenttvistaftale henviser til den amerikanske centrale patentdomstol, men dette system har ført til en overdreven anvendelse af patenter, og et meget stort antal sagsanlæg og forsætligt skadevoldende trusler om sagsanlæg. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Klokken er ikke engang 16.00, og denne uges aktuelle og uopsættelige debat, som kun ville have varet en time, er blevet aflyst. Dvs., vi ville have været færdig kl. 17.00. Der var vigtige punkter at debattere, bl.a. kuppet i Thailand og situationen i Moldova, men Formandskonferencen besluttede vilkårligt, at vi ikke skulle have en aktuel og uopsættelig debat. Det vil jeg gerne protestere på det kraftigste mod her ved mødets slutning. Vi fik at vide, at dette var den anden mødeperiode i september, men det er ikke korrekt. Plenarmødet for august fandt sted i starten af september, og dette er nu så at sige plenarmødet for september. I og for sig er det vores ret at have en aktuel og uopsættelig debat under enhver ordinær mødeperiode i Strasbourg. Protesten bedes viderebragt til Præsidiet og Formandskonferencen. 
Formanden.
   - Deres bemærkning vil blive videregivet til Formandskonferencen. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
