Sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer i Europa (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Oomen-Ruijten for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer i Europa.
Ria Oomen-Ruijten
Fru formand! Lad mig starte forhandlingen med at takke mine kolleger for det behagelige og udbytterige samarbejde. Jeg vil også gerne takke rådgiverne i de parlamentariske sekretariater og naturligvis vores egne medarbejdere.
Det var ikke nemt at håndtere så mange ændringsforslag. Men jeg synes stadig, det har været en succes, for nu kan vi præsentere noget konkret som svar på grønbogen. En sikker, tilstrækkelig og bæredygtig pension, hvilket er den garanti, Europas borgere ønsker. Men så enkelt er det ikke, for pensioner er og vil altid være medlemsstaternes ansvar.
Men det betyder ikke, at vi ikke har lov til at give udtryk for vores holdninger eller fremlægge forslag gennem den åbne koordineringsmetode, hvilket kan nødvendiggøre en revision.
Pensionssystemers bæredygtighed er truet, fordi tendensen går i retning af en omvendt befolkningspyramide. Vi har flere ældre, pensionister lever længere, og dermed bliver der færre mennesker til at betale pensionerne. De løbende finansierede systemer fra den første søjle er perfekt udtryk for solidaritet mellem generationerne, og de vil også i fremtiden være de vigtigste.
Men oven på den yngre generations byrde er der unægtelig også pres på kollektive budgetter, hvilket igen har konsekvenser for stabilitetspagten, uanset om vi kan lide det eller ej.
Medlemsstaterne hæver deres pensionsaldre. Jeg forkaster forslagene om indeksregulering på europæisk plan af pensioner i forhold til forøget forventet levealder. Det gør jeg på grund af store forskelle i den forventede levealder fra medlemsstat til medlemsstat, og fordi det efter min mening ikke ville være socialt ansvarligt, selv om vi kunne indeksregulere de to tal.
Men det, vi har fundet, er, at vi alle må bevæge os i retning af en højere pensionsalder, og den proces skal foregå på medlemsstatsplan sammen med arbejdsmarkedets parter.
Der er også en anden side af denne mønt - og jeg kan se, at jeg har Elisabeths opmærksomhed - nemlig at vi må sikre, at de ældre forbliver på arbejdsmarkedet. Det betyder altså, at vi skal rette en større indsats mod fleksible karriereordninger og pensionsordninger, og at vi skal forbedre og tilpasse forholdene, hvis de ældre skal kunne fortsætte med at arbejde.
De medlemsstater, der har baseret deres pensionssystemer på anden søjle, har sparet op, ofte gennem fælles medarbejder-/arbejdsgiverbetalte ordninger, og i nogle tilfælde i de nye medlemsstater gennem blandede ordninger. Midlerne er anbragt i opsparingsfonde eller pensionsfonde, eller de fremgår af selskabernes balance. Systemet med løbende indbetaling og opsparing er under mindre pres end de offentlige finanser, men også her udgør den voksende forventede levealder et problem.
Oven i købet er der så finanskrisen, dårlige afkast fra obligations- og aktiemarkederne og lave renter, der lægger pres på garanterede forventede pensionsudbetalinger.
Det svar, som Kommissionen er ved at udarbejde, lyder som følger: Anvendelse af mere stringente solvenskrav er - og jeg siger det nu igen - ikke det rette svar. Godt tilsyn: ja! Men det, vi har brug for først, inden vi vedtager nogen love, er en tilbundsgående konsekvensanalyse af, hvordan det vil påvirke solvensen.
I den forbindelse vil jeg også henvise til drøftelserne om derivater. Man kan ikke uden videre knytte derivater og pensionsfonde sammen. I pensionsfonde bruges derivater til at afdække risici. Altså ikke til spekulation. Så også her må Kommissionen se sig for, før den kaster sig ud i noget.
Lad os gå videre til tredje søjle. Jeg synes, vi skal undlade at nære urealistiske forventninger. Man kan kun bruge individuelle opsparingsmuligheder, hvis man også har pengene. Det, vi derimod ønsker, er at skabe større opmærksomhed, og man får større opmærksomhed, når folk bliver informeret om deres pension, så vi har også brug for et sporingssystem.
EU's indre marked indgår ikke i tredje søjle, så det er vi også nødt til at gøre noget ved.
Lad mig runde af med to afsluttende bemærkninger. Vi kan ikke opnå tilstrækkelighed på europæisk plan. Det må medlemsstaterne klare. Hvad overdragelighed angår, kan et åbent arbejdsmarked efter min mening kun fungere med mere fri pendling, der ikke stiller lønmodtagere, der benytter den ret, dårligere. Men der har vi også brug for overdragelighed, men med en tilpasningsperiode, så der er brug for nye kontrakter og derefter en konsekvensvurdering.
László Andor
Fru formand! Grønbogen om pensioner, som vi udgav sidste sommer, satte gang i en meget nødvendig debat om fremtiden for pensioner i Europa. Den førte til over 100 møder og konferencer med interessenter, og vi modtog næsten 1 700 svar.
Grønbogen skitserer de centrale udfordringer, som EU står over for på dette område, og stiller 14 spørgsmål om, hvordan en indsats på EU-plan kunne hjælpe medlemsstaterne med at sikre, at pensioner er sikre, tilstrækkelige og bæredygtige, samtidig med at subsidiaritetsprincippet respekteres fuldt ud. Grønbogen anlægger en holistisk tilgang, fordi mine kommissærkolleger hr. Rehn og hr. Barnier og jeg er overbevist om, at sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensioner forudsætter koordinerede og sammenhængende politikker på tværs af vores tre ansvarsområder.
Lad mig kort gentage Kommissionens begrundelse for at offentliggøre grønbogen sidste år. For det første er vi nødt til at overvinde de ubalancer, der opstår som følge af de voksende forskelle mellem forventet levealder og pensionsalder. For det andet er vi nødt til at tilpasse den europæiske ramme, så den afspejler de ændringer, der er sket i de nationale pensionssystemer efter et årti med pensionsreformer. For det tredje må vi drage konsekvenser af den finansielle og økonomiske krise. Krisen har fremhævet behovet for at se nærmere på eksponeringen på de finansielle markeder og indretningen af vores pensionssystem med henblik på bedre risikoreduktion og på at styrke finansierede pensionsordningers evne til at overvinde chok. For det fjerde må vi forberede pensionssystemerne fuldt ud på den voksende ældreandel i befolkningen.
Medlemsstaterne har længe samarbejdet for at udnytte hinandens erfaringer og udveksle god praksis for pensionsreform. Der er enighed om behovet for koordinering på EU-plan og for at etablere EU-regler for grænseoverskridende spørgsmål. I de sidste 10 år har koordinering på EU-plan støttet medlemsstaternes indsats for at modernisere pensionssystemet, og mange medlemsstater er allerede nået langt med at tilpasse pensionssystemerne til den demografiske aldring, ændringer på arbejdsmarkederne og udviklingen i kønsrollerne. Men de fleste medlemsstater har lang vej igen, og nogle er ikke engang begyndt på pensionsreformer.
Det glædede mig at læse betænkningen, som jeg gratulerer ordføreren med, og som i høj grad støtter den holistiske tilgang, vi har valgt. Flere steder fremhæver den forbindelsen mellem sikkerhed, tilstrækkelighed og bæredygtighed. Den fremhæver også tydeligt politikområder, hvor EU kan tilføje merværdi. Kommissionen er i øjeblikket i gang med sidste fase af at analysere resultaterne af samrådet, herunder Parlamentets endelige udtalelse. Eftersom det haster, har Kommissionen allerede indledt forberedelserne til den hvidbog, der skal fremlægges i tredje kvartal af 2011.
Lad mig afslutningsvis sige, at en af den europæiske sociale models største succeser er, at den sikrer, at alderdom ikke er lig med fattigdom. Det er et løfte, som vi fortsat skal opfylde, og vi skal hjælpe medlemsstater med at træffe de rigtige beslutninger for at sikre, at pensionsordningerne passer til deres formål. De sidste 12 måneder har vi set en livlig debat om pensionsreformer, og det ser ud til at blive lige så intenst i år. Jeg regner i høj grad med Parlamentets støtte til at få gennemført reelle forandringer og sikre både tilstrækkelige og bæredygtige pensioner i fremtiden.
George Sabin Cutaş
Fru formand! Det, at vi drøfter pensioner i dag på Parlamentets plenarmøde, bekræfter, hvor vigtige de er for Europa. En aldrende befolkning, den økonomiske og finansielle krises indvirkning og de unges sene indtræden på arbejdsmarkedet nødvendiggør fælles løsninger. Men pensioner er et nationalt ansvarsområde, og formålet med subsidiaritetsprincippet er at fastlægge grænserne for europæisk indblanding. Men hvis medlemsstaterne gennemfører eksisterende EU-lovgivning bedre, vil vi drage fordel af et indre marked, der fungerer mere effektivt og dermed tilskynder til større mobilitet blandt arbejdstagere.
For at sikre, at de offentlige pensionsordninger er bæredygtige, må vi desuden sikre, at folk har mulighed for at fortsætte med at arbejde indtil pensionsalderen. Den voksende arbejdsløshed i medlemsstaterne giver grund til bekymring, da den udgør en fare for princippet om solidaritet mellem generationerne. Faktisk må tiltag til at reformere pensionssystemet gå hånd i hånd med tiltag til fremme af beskæftigelsespolitikker. Ligeledes må en pensionsreform ikke være ensbetydende med at berøve allerede sårbare grupper en sikker og anstændig indtægt. Stater må ikke unddrage sig deres forpligtelse til at give alle borgere adgang til tilstrækkelige pensioner.
For at undgå denne type udnyttelse på nationalt plan har vi fremlagt idéen om at fastlægge et tilstrækkeligt pensionsniveau på EU-plan. Efter min mening er det ikke nok at bede medlemsstaterne garantere, at pensioner fra første søjle er over fattigdomsgrænsen. Jeg forstår udmærket argumentet om forskellene i nationale forhold og staternes modvillighed mod at lade EU blande sig i et sagsområde, der hører til i selve kernen af den nationale suverænitet. Men jeg synes, at EU's organer skal udvise større omsorg for Europas borgeres leveforhold. Social utilfredshed kan udløse uventede effekter. To nylige eksempler uden for EU illustrerer graden af tolerance i en befolkning, der konstant er blevet tvunget til at yde ofre af hensyn til nationale regeringer, som ikke er tilstrækkelig opmærksomme på deres borgeres behov.
Cornelis de Jong
Fru formand! Jeg vil gerne starte med at takke min kollega fru Oomen-Ruijten for det gode samarbejde. Jeg er taknemmelig over, at hun har gengivet størstedelen af, om ikke hele den udtalelse, jeg skrev for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse.
Jeg er særlig tilfreds med henstillingen til, at der udvikles et europæisk system, der gør det muligt for alle at vide, hvor stor pension de har sparet op, uanset hvilken eller hvilke medlemsstat(er) den er optjent i.
Ikke desto mindre har jeg nogle spørgsmål, især om uoverensstemmelsen mellem fru Oomen-Ruijtens udtalelse lige før og henstillingen til, at pensionspolitik skal lægges ind under den europæiske økonomiske styring. Vi ved ikke, præcis hvordan det vil komme til at se ud, men der er en reel mulighed for, at det ikke bliver frivilligt. Jeg vil ikke give det indtryk ved at stemme for, at jeg f.eks. vil bidrage til at overføre nationale beføjelser på dette område til EU.
Desuden er jeg bekymret over den henstilling, der faktisk er indeholdt, til, at pensionsalderen bør hæves på grund af den forventede levealder. Jeg mener bestemt ikke, at det er nødvendigt for Nederlandene, og derfor kan jeg ikke støtte henstillingen. Jeg hører gerne ordførerens bemærkninger til dette.
Barbara Matera
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke fru Oomen-Ruijten.
Det bekymrer mig, at Kommissionens grønbog om fremtiden for pensionssystemer i Europa ikke på nogen væsentlig måde behandler kønsspørgsmål. Kvinder er udsat for forskelsbehandling ved beregning af pensioner, fordi de oftere afbryder deres karrierer for at passe deres børn, syge slægtninge eller ældre. For at leve op til deres familieforpligtelser er der derfor større tendens til, at kvinder må acceptere usikre ansættelser eller deltidsarbejde, hvilket medfører en gennemsnitlig kønsbestemt lønforskel på 18 % i EU.
Det medfører åbenlys diskrimination mod kvinder, som modtager pensioner, der er klart lavere end mænds. Det forøger risikoen for fattigdom for ældre kvinder, især når man også tager i betragtning, at de i gennemsnit lever længere end mænd. Den tid, kvinder bruger til at passe børn eller andre plejekrævende familiemedlemmer, skal anerkendes i beregningssystemerne som ligeværdig med alle andre former for kontrakt, når pensionerne udregnes. Grønbogen tilbød et samråd ...
Afslutningsvis håber jeg, at den nye hvidbog vil bruge mere tid på det følsomme og bekymrende spørgsmål om kønsforskellen ved udregning af pensionsrettigheder i EU.
Csaba Őry
Fru formand! Det store antal ændringsforslag - der har været næsten 500 - er et tydeligt tegn på den enorme interesse, der er for dette emne, og ordføreren, fru Oomen-Ruijten, fortjener stor tak for at forvandle denne kæmpe høstak af ændringsforslag til en betænkning, der afspejler Parlamentets aktuelle holdning. Jeg siger dets aktuelle holdning, eftersom vi befinder os i starten af en forhandling om grønbogen, der vil blive efterfulgt af en hvidbog og derefter yderligere betænkninger. Dette er med andre ord et led i en større proces.
Overordnet betragtet må jeg sige, at jeg er enig med Kommissionens tilgang, som er åben over for diversifikation, dvs. pensionssystemer baseret på flere forskellige søjler, men samtidig vil jeg gerne påpege, at formuleringen kunne være lidt mere præcis her. Det er klart, at når vi taler om andre søjler, mener vi andre søjler, der supplerer de første søjler i lyset af deres svagheder. Det er ikke det samme som en anden søjle, hvor der fjernes noget fra den første alene for at kunne køre et system på en anden måde. Førstnævnte genskaber stabilitet, mens sidstnævnte sætter stabiliteten i fare.
Men vi må også indse - og det er måske allerede blevet sagt, men jeg vil blot gerne understrege det - at pensionssystemets problemer ikke nødvendigvis kan løses isoleret, indefra. Faktisk er det sandsynligt, at de ikke kan. Der er brug for flere job og stærkere økonomisk samarbejde, og vores mål burde bestemt være, at når Kommissionen har udarbejdet hvidbogen, skal denne fælles tankeproces på en eller anden måde knyttes til målene i EU 2020-strategien og økonomisk styring. Det står klart, at i det tilfælde vil vi kunne fortsætte denne diskussion på en mere udbytterig måde.
Frédéric Daerden
Fru formand! Jeg vil gerne starte med at understrege det vigtige konsensusorienterede arbejde, ordføreren har udført. Tillykke, Ria! Under forhandlingerne om kompromiset har hun været åben over for de argumenter, min gruppe har fremført, hvilket medførte et stort flertal for udkastet til betænkning i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Hvis vi ser så stort et flertal for i morgen, ville det sende et stærkt signal til de andre institutioner.
Denne betænkning om fremtiden for pensioner i Europa er det hidtil eneste dokument fra en europæisk institution, der går imod strømmen i Kommissionens tankegang - som den især fremgår af dens årlige vækstundersøgelse - og tankegangen hos Merkel-Sarkozy-duoen i deres dokument om konkurrencepagten. I disse dokumenter opfordres der meget direkte til, at første søjle skal tages op til fornyet overvejelse, og til en automatisk forøgelse af den lovbestemte pensionsalder baseret på forventet levealder. I sit ændrede og vedtagne udkast til betænkning går Parlamentet ind for en grundlæggende rolle for den første søjle i forhold til pensioner, hvilket giver bedre garanti for solidaritet, og en supplerende rolle for de øvrige søjler, herunder at bringe en anden søjle i almindelig anvendelse; større vægt på at hæve den faktiske pensionsalder og beskæftigelsen, især for de ældre, snarere end en automatisk og fatalistisk forøgelse af den lovbestemte alder; en definition af kriterierne for at muliggøre, at der indføres en garanteret tilstrækkelig minimumspension i medlemsstaterne; en styrket rolle for arbejdsmarkedets parter i forhold til at definere og gennemføre alle pensionsreformer i Europa samt en afskaffelse af ulighederne mellem mænd og kvinder i forhold til pensioner, som er knyttet til den forskelsbehandling, som fru Matera mindede os om.
Med disse elementer, med disse fremskridt og andre, jeg kunne have nævnt, er jeg overbevist om, at Parlamentet kan sende vores kommissær et klart signal, et socialt og progressivt signal, og jeg håber, at hun vil tage det i betragtning i forbindelse med næste skridt, som er hvidbogen.
Marian Harkin
Fru formand! Jeg vil gerne starte med at takke ordføreren for det gode arbejde, hun har udført. Hun har bestemt gjort mit liv lettere. Jeg vil også takke Kommissionen for at tage hul på denne diskussion, som kommer på rette tid.
Nogle mennesker taler om en tidsindstillet pensionsbombe, og nogle af de estimater, jeg har set for forskellen mellem, hvad vi i øjeblikket afsætter til både offentlige og private pensioner, og de ressourcer, vi skal bruge for at yde tilstrækkelige pensioner de næste 40 år, viser, at der er et kæmpe hul. Så på den måde er udtrykket "tidsindstillet pensionsbombe" ganske rammende. Men vi ved alle, hvad man skal gøre med en tidsindstillet bombe. Man skal demontere den. Jeg tror, dette er starten på den proces.
Men det centrale spørgsmål er, hvem der er ansvarlig? Jeg synes, at vi i betænkningen tydeligt siger, at medlemsstaterne selv har ansvaret for at sikre, at der er tilstrækkelige pensionshensættelser til deres borgere. Men vi siger også, at medlemsstaternes økonomier er afhængige af hinanden, og at det derfor bestemt vil være gavnligt at koordinere pensionspolitikkerne via den åbne koordinationsmetode. Men vi mener ikke, det er muligt for EU at opsætte tilstrækkelige pensionsniveauer eller at harmonisere pensionsaldrene.
Ikke desto mindre mener vi, at medlemsstaterne bør definere tilstrækkelighed som den nødvendige forudsætning for, at ældre mennesker kan leve et anstændigt liv. Det glæder mig, at vi har fremhævet kønsspørgsmålet og bedt medlemsstaterne tage hånd om spørgsmålet om mænd og kvinder, der tager orlov for at passe børn eller slægtninge, og at vi har været opmærksomme på spørgsmålet om mobilitet og EU 2020-strategiens rolle.
Sluttelig støtter jeg, at pensionsforpligtelser lægges ind under stabilitets- og vækstpagten. Vi ved, at et finansielt sort hul er ved at åbne sig i forhold til pensionsudbetalinger, og vi kan ikke bare ignorere det.
Jean Lambert
Fru formand! Jeg vil gerne tilslutte mig dem, der takker ordføreren for det glimrende arbejde, der er gjort med denne betænkning.
Vi er alle klar over, at der er nationale forskelle og forskelle inden for vores egne politiske grupper, og det er ganske imponerende at kunne nå frem til et resultat, der får betydelig støtte. Min gruppe er særlig tilfreds med, at betænkningen anerkender vigtigheden af pensioner under den første søjle, af tilsagnet om et tilstrækkeligt niveau og af spørgsmålet om at kunne sikre et anstændigt liv. Vi brugte trods alt hele sidste år, 2010, på spørgsmålet om fattigdom. Og dette er også for mange en fast indtægt, en afgørende garanti. Ligesom andre hilser vi også med tilfredshed anerkendelsen af, at vi er nødt til at tackle anstændige pensioner til kvinder.
Vi anerkender også vigtigheden af at tackle forskelsbehandling af ældre arbejdstagere og bruge andre foranstaltninger til at hjælpe folk med at forblive i arbejde. For os er overførsel af pensionsrettigheder også et afgørende punkt. Flere og flere mennesker arbejder ikke for samme virksomhed hele arbejdslivet. De arbejder for flere forskellige og ikke altid i samme land. Vi er nødt til at undgå denne fragmentering af pensionshensættelser, så der er en vigtig rolle for EU her.
Det glæder os også at se, at betænkningen indeholder et tilsagn om pensionsydelser under anden søjle, om at de skal være tilgængelige uden forskelsbehandling på grund af alder, køn og arbejdskontrakt. Vi er også enige i - og det glæder os at se det her - at vi er nødt til at anlægge en tilgang, der i højere grad er baseret på folks livsforløb ved at tage hensyn til de forskellige rytmer og mønstre i det moderne arbejdsliv, både positive og negative.
Og igen anerkender vi vigtigheden af solidaritet i den første søjle, ikke mindst for dem, hvis arbejdsliv går med mere midlertidige ansættelser, korttidskontrakter og så videre. Ethvert forsøg på at fremme private pensioner under den tredje søjle bekymrer os, og vi er enige i, at det er afgørende, at folk har tilstrækkelig og klar information.
Vi ville også hilse med tilfredshed, at betænkningen indeholder - hvis der skal ske en ændring i pensionsydelsen - tilstrækkelig tid til vedtagelse til, at folk kan genoverveje deres økonomiske fremtid.
Julie Girling
Fru formand! Min gruppe støtter offentliggørelsen af denne grønbog. Den kommer på det helt rigtige tidspunkt, netop hvor vi i alle medlemsstaterne er i færd med at drøfte de spørgsmål, der allerede er blevet nævnt, og som jeg ikke vil gå i detaljer med - de demografiske forandringer og udfordringen på kønsområdet for blot at nævne to.
Betænkningen anerkender vigtigheden af, at medlemsstaterne udveksler bedste praksis og information, men understreger også, at pensioner forbliver en medlemsstatskompetence. Den anerkender, at EU ikke bør lovgive om niveauet for en tilstrækkelig pension og passende pensionsalder, men anmoder meget tydeligt og indtrængende om, at medlemsstaterne regulerer i overensstemmelse med og under hensyntagen til deres egne forhold.
Jeg mener, det er afgørende at arbejde videre med overførsel for at styrke det indre marked. EU-borgere, der arbejder rundt omkring i Europa - og jeg har mødt mange - bør ikke stilles ringere ved at deres pensionsopsparinger fastfryses i forskellige medlemsstater. De demografiske tendenser ændrer sig, og det samme gør arbejdspraksis. Vores forventninger ændres, men det er afgørende, at vi følger med disse ændringer i vores tankegang og vores politikplanlægning.
Ilda Figueiredo
Fru formand! Under denne forhandling må vi ikke glemme, at der foreligger et forslag om en såkaldt konkurrencepagt, ved hjælp af hvilken direktoratet ledet af Tyskland vil iværksætte nye angreb mod det universelle og gensidige offentlige sociale sikringssystem, forøge pensionsalderen og reducere værdien af lønninger ved hjælp af et forsøg på at standse deres indeksregulering i forhold til inflation udelukkende for at gavne finanssektoren, som i disse pensioner forsøger at finde nye og større spekulationsgevinster.
Vi vil gerne erklære vores klare modstand mod denne rute hen imod europæisk integration baseret på antisociale politikker, som denne betænkning beklageligvis går ind for ved at støtte Kommissionens grønbog, ved at tillade, at der knyttes en forbindelse mellem den lovfæstede pensionsalder og forventet levealder, ved at tilskynde folk til at forblive længere på arbejdsmarkedet og ved ikke at udelukke støtte til private pensionssystemer, selv når det allerede er kendt, at fondes og private bankers spekulative brug af dem kan få alvorlige konsekvenser, der efterlader de ældre, især ældre kvinder, i fattigdom.
Vi har derfor fremlagt en alternativ beslutning, som viser, at det er muligt at forbedre ydelser og pensioner uden at forøge den lovfæstede pensionsalder, forudsat at der bliver mere beskæftigelse med rettigheder, især for unge, bedre lønninger og mere tilsyn med finanssektoren og finansielle transaktioner.
Vi er imod forøgelsen af pensionsalderen, og vi forsvarer det pensionssystem, der er integreret i det universelle og gensidige offentlige sociale sikkerhedssystem, som forøger værdien af mindre ydelser og pensioner, respekterer de ældre og giver dem mulighed for at leve et værdigt liv, hvilket bidrager til at udrydde fattigdom. Det er, hvad vores borgere forventer gennem de kampe, vi har haft i Portugal, Frankrig, Grækenland og mange andre steder.
Derek Roland Clark
Fru formand! I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender den 22. november sidste år sagde ordføreren, at pensioner udelukkende var en medlemsstatskompetence. Nu er det snarere blevet til noget i retning af, at selv om medlemsstaterne går forrest, er der aspekter, hvor koordinering på europæisk plan er vigtig. I beslutningens punkt 9 understreges medlemsstaternes kompetence, men de opfordres til at koordinere deres forskellige pensionspolitikker. Der tales med to tunger her, og EU-kontrol tilsidesætter principper.
Ifølge den britiske nationale sammenslutning af pensionskasser vil denne betænkning gøre pensioner dyrere - 90 % dyrere ifølge forsikringskonsulentfirmaet Punter Southall. Selv om det er overdrevet, er det bestemt sandt, at der bliver brug for enorme ekstra summer for at forhindre et pensionskollaps, så pensionsindbetalingerne vil vokse enormt. Pensionsfirmaer og medlemsstater har ikke brug for denne betænkning. De har brug for hjælp med at holde pensionsindbetalingerne nede. Ellers har denne misforståede betænkning potentialet til at ødelægge det, den har til formål at beskytte.
Marine Le Pen
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! I stabilitetspagtens - og i morgen konkurrencepagtens - Europa står pensionsreformerne for skud.
Hvordan kan vi redde pensionerne, når EU forlanger, at medlemsstaterne, som har underskud i øjeblikket, skal have balance i deres budgetter senest i 2013? Deres løsning er at presse pensionsalderen op til 67 og gennemføre gennemgribende reformer af løbende finansierede pensionssystemer for at reducere ydelserne for de forsikrede. Desuden tager betænkningen ikke fejl her, eftersom der i den opfordres til garanterede minimumspensioner, hvilket De tvinger os til at garantere til udlændinge, der ankommer til vores kyster, og som aldrig har bidraget.
Hvis de direkte offentlige pensionsforpligtelser regnes med, som der tales for i betænkningen, vil det desuden yderligere forøge presset på medlemsstaterne og tvinge dem til at udvikle pensionsfonde baseret på kapitaldannelse, og vi er jo udmærket klar over de betydelige risici, de indebærer.
Pensionssystemer hører under medlemsstaternes kompetence. Men på trods heraf og i strid med befolkningens ønsker indfører De en budgetpolitik, der er strammere end nogensinde. Lønmodtagere, embedsmænd og pensionister i Europa bliver den variable, der skal justeres for at redde euroen og Deres ultraliberale Europa.
Thomas Mann
(DE) Fru formand! Det er godt, at en initiativbetænkning for en gangs skyld ikke bliver gemt væk en mandag og behandlet på et par minutter. Dette er resultatet af 463 ændringsforslag fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og de 211 ændringsforslag fra det associerede Økonomi- og Valutaudvalg.
Jeg havde gerne set et tilsagn om at fortsætte de vellykkede arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger i Tyskland, Luxembourg, Finland og Østrig. Desværre har flertallet vedtaget at anbefale nye minimumsstandarder og brugen af Solvens II på arbejdsmarkedsrelaterede pensioner. Det medfører en risiko for betydelig højere omkostninger, som i Tyskland alene kunne beløbe sig til en forøgelse på 40 % i forbindelse med frivillige arbejdsmarkedsrelaterede pensioner. Vi må ikke ødelægge det, der er opnået på baggrund af enighed mellem fagforeninger og ledelser. Jeg var i stand til at bidrage til kompromiserne ved at foreslå, at alle effekter af minimumstandarderne og Solvens II i fremtiden skal evalueres i detaljer i en dybtgående konsekvensanalyse. Det repræsenterer fremskridt hen imod en fortsættelse af de arbejdsmarkedsrelaterede pensioner, selv om det på ingen måde er en garanti.
Ét positivt punkt er, at vi ikke har en standardiseret definition af niveauer for tilstrækkelige pensioner. Desuden er forslaget om en harmoniseret pensionsalder i EU blevet forkastet. Kansler Merkel og præsident Sarkozy går med rette ind for gradvis konvergens for pensionssystemerne og pensionsalderen. Eftersom fødselstallene og den forventede levealder varierer fra land til land, må hvert nationalt pensionssystem tilpasses til de demografiske udfordringer.
Kompromiserne blev indgået under alvorligt tidspres. Jeg håber, at vi alle vil kunne have en mere detaljeret forhandling om hvidbogen, som vil inddrage virksomheders praktiske erfaringer. Alene de beløb, der er involveret i frivillige arbejdsmarkedsrelaterede pensioner, er større end dem i den nuværende EU-redningspakke.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Ria Oomen-Ruijten
Fru formand! Jeg ønsker ikke, at der er nogen misforståelser. Derfor vil jeg bede hr. Mann fortælle, præcis hvor i denne betænkning der står, at solvens vil blive obligatorisk for pensioner under anden søjle. Det er jeg personligt imod, men hvor står det?
Thomas Mann
(DE) Fru formand! Der er kommet to betænkninger fra to udvalg, som anbefaler, at Solvens II skal gælde for arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger. Efter min mening vil det ganske enkelt ikke fungere. I lande som Frankrig har de erfaringer med det her, men ikke i andre af EU's medlemsstater. Vi bør undersøge sagen grundigt. Når vi behandler hvidbogen og diskuterer den i detaljer, får vi chancen for at overbevise alle om dette, for mange mennesker har ikke den relevante erfaring og er endnu ikke stødt på det i deres egne lande. Det er en god lejlighed for os til at gøre det indledende arbejde.
Pervenche Berès
(FR) Fru formand, fru kommissær! Vi er i gang med en orienterende forhandling, og Parlamentet ønskede at få Dem til at videregive en besked. Men i mellemtiden går verden videre, og desuden nævnes spørgsmålet om pensioner. Jeg vil naturligvis gerne nævne referencen til et standardiseret pensionssystem på europæisk plan ved en alder på 67 år, hvilket er blevet skabt i det, der var et udkast til konkurrencepagten. Vi kan tydeligt se, at hvis vi starter der med at skabe et socialt Europa, vil vi skabe det imod folket, og det er ikke, hvad vi ønsker.
I fru Oomen-Ruijtens betænkning nævner vi andre retninger på mange punkter, og på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg bede Dem tage hensyn til det, når De udvikler Kommissionens standpunkt omkring en hvidbog i forhold til at tage højde for spørgsmålet om køn, som De ikke har inddraget i tilstrækkelig grad.
Vi nævner også den idé, at den bedste måde at træffe beslutning om spørgsmålet om pensionering på er at tilskynde til beskæftigelse, og at vi i stedet for at fokusere på den lovpligtige pensionsalder må tage hensyn til den reelle alder. Men i de franske socialisters øjne indeholder fru Oomen-Ruijtens betænkning en antydning, der er et problem for os, og som vi ikke kan støtte. De må forstå, at for os udgør tanken om, at længere forventet levealder automatisk skal indeksreguleres i forhold til en lovbefalet pensionsalder, et tilbageskridt i forhold til de sociale rettigheder, som vi ikke kan støtte.
Til sidst vil jeg sige, at uden social dialog, uden inddragelse af arbejdsmarkedets parter i hele denne forhandling, vil vi støde hovedet mod en mur.
Dirk Sterckx
(NL) Fru formand! Det virker på mig, som om vi med ordførerens hjælp har fundet på en række meget afbalancerede svar på det spørgsmål, Kommissionen har stillet. Efter min mening er der to punkter, hvor EU faktisk tilfører merværdi.
Hvis vi anerkender vigtigheden af første søjle, hvilket giver mening, må vi også indrømme, at vores offentlige finansers helbred er lige så vigtigt, eftersom det er sunde offentlige finanser, der underbygger den første søjle. Dernæst må man anerkende den langsigtede belastning, pensioner udgør for regeringen, og gøre det helt klart. Jeg synes, Kommissionen og EU har et ansvar for at gøre det klart for hver medlemsstat, så alle kan se, hvor risiciene og vanskelighederne ligger.
Det andet punkt er, at EU også spiller en særlig rolle i den anden søjle. Der har De påpeget vigtigheden af Solvens II. Det, vi beder om her, er at Kommissionen undersøger risiciene på længere sigt, og at den gør det klart i sine regler, hvordan disse risici skal afdækkes. Der synes jeg, De er nødt til specifikt at overveje den langsigtede risiko for pensionssystemer generelt. Ikke kun for en enkelt type, men for alle pensionssystemer under anden søjle. Så der ligger en opgave og venter.
Når jeg ser på tallene, som fru Harkin har gjort, er jeg bange for, at vi ikke har afdækket alle risiciene i alle EU's medlemsstater.
Tadeusz Cymański
(PL) Fru formand! Parlamentets beslutningsforslag, som blev drøftet i forbindelse med Kommissionens samråd, fortjener vores støtte. I beslutningen anbefales det at optrappe den gensidige indenstatslige koordinering og udveksling af god praksis uden derved at blande sig i medlemsstaternes kompetencer i forhold til pensionssystemer, hvilket er et yderst vigtigt og meget følsomt område.
Under drøftelserne i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender understregede jeg vigtigheden af demografiske udviklinger for pensionssystemernes sikkerhed og fremtidige form. Derfor er det yderst vigtigt for os at iværksætte alle tilgængelige foranstaltninger rettet mod at overvinde den demografiske krise i Europa. I forbindelse med vurdering af pensionssystemer og udarbejdelse af forslag mener jeg også, at vi bør tage højde for de betydelige forskelle mellem medlemsstaterne, både i forhold til deres økonomiske muligheder og de offentlige og kapitalbaserede arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger, der allerede eksisterer i øjeblikket.
Thomas Händel
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Et lands velstand skabes gennem befolkningens arbejde. I fremtiden må stillinger i den sociale sektor aflønnes bedre. Folk vil have ordentlige, sikre pensioner i deres alderdom.
Ét klart budskab fra krisen er, at kun offentlige og statslige pensioner er pålidelige og stabile. I modsætning hertil har arbejdsmarkedsrelaterede og private pensionskasser tabt millioner af euro på børsen. Det er latterligt at forøge fokus på private kapitalbaserede pensionsordninger, når man skal sikre folks pensionisttilværelse. Offentligheden har finansieret de store bankers redningspakker. Befolkningen betaler for en streng sparepolitik, som EU kontrollerer. Nu skal de så rette op på de nationale budgetter ved at acceptere nedskæringer i deres pensioner og højere pensionsalder. Tidligere pensionsreformer fører allerede til voksende fattigdom i alderdommen. Den eneste løsning er at styrke de pålidelige offentlige pensionsordninger.
Franz Obermayr
(DE) Fru formand! Befolkningspyramiden i EU bliver snart vendt på hovedet, og aldersgruppen over 55 vil repræsentere den største andel af befolkningen. Den forventede levealder vil fortsat vokse, og fødselstallet vil forblive lavt. Unge mennesker vil begynde at arbejde senere og senere. Vi er alle klar over konsekvenserne af dette, nemlig en aldrende befolkning og et voksende antal flaskehalse i forhold til finansiering af pensioner.
Det, der er brug for, er en familievenlig politik i Europa, f.eks. indførelse af gunstig indkomstbeskatning for ægtefæller eller tilsvarende sociale tiltag, som tager højde for det bidrag, som familier yder til kontrakten mellem generationerne ved at reducere skattebyrden for familier. Desuden er vi nødt til at skabe incitamenter til at holde de ældre længst muligt på arbejdsmarkedet.
Jeg vil gerne sige helt klart til hr. Andor, at den meget populære masseindvandringspolitik er den forkerte måde at forsøge at sikre vores pensioner på, og i sidste ende udgør den en fare for den sociale fred i Europa.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Fru formand! Demografiske ændringer, længere levealder og et faldende fødselstal, forskellige privilegier i forbindelse med pensionssystemer og den økonomiske krise har lagt enormt pres på medlemsstaternes offentlige finanser. Vi bliver tvunget til stadig oftere at stille spørgsmålstegn ved de nuværende pensionsordningers stabilitet og sikkerhed og ved, i hvor vid udstrækning de garanterer en rimelig indtægt for pensionister. Vi er ved at nå til den konklusion, at reformer af Europas pensionssystemer, som hører under medlemsstaternes kompetencer, er altafgørende. Det bliver en meget omstændelig og dyr proces, og hvis regeringer skal beslutte at tage dette skridt, må Rådet og Kommissionen garantere, at der altid tages hensyn til udgiften til disse reformer i forhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssig store underskud. Enhver anden løsning vil kunne resultere i en situation, hvor landene forkaster reformer af frygt for den økonomiske byrde.
Jeg vil gerne nævne to centrale aspekter af disse vigtige reformer. For det første, for at garantere pensionssystemernes sikkerhed må vi diversificere indtægtskilder og etablere systemer baseret på bl.a. offentlig finansiering fra kapitalmarkederne og lønmodtageres pensionsordninger. For det andet må vi sikre højere beskæftigelse for at sikre pensionssystemernes stabilitet. Medlemsstaterne må bestræbe sig på at sikre, at den faktiske pensionsalder er den samme som den lovbestemte alder og om nødvendigt overveje at hæve den lovbestemte pensionsalder som en naturlig følge af, at europæerne lever længere og længere. Længere arbejdsliv bør dog hænge sammen med tilsvarende arbejdsmarkedsreformer, herunder passende uddannelse af og sundhedspleje for medarbejdere.
Jeg vil gerne gratulere ordføreren og takke hende for hendes hjælp og fortrinlige samarbejde under arbejdet med betænkningen.
Sergio Gutiérrez Prieto
(ES) Fru formand! Det er allerede blevet nævnt, at rygraden i Europas pensionsordninger er og fortsat skal være det offentlige system, for det er det eneste system, der garanterer samhørighed og reducerer risikoen for fattigdom i vores samfund.
Det er ikke desto mindre slående, at den højeste grad af indkomstlighed i landene i OECD findes inden for pensioner, eller at private pensioner på grund af krisen mistede 20 % af deres værdi i 2008 alene og i øjeblikket stadig er langt fra at opfylde solvenskravene.
Alt dette viser, at i en periode, hvor reformer er uundgåelige, skal tiltag til sikring af pensionssystemernes bæredygtighed have et bredt sigte og bl.a. tage højde for ambitiøse politikker for fødselstal og balance mellem arbejds- og familielivet foruden ambitiøse politikker til at sikre, at folk kan få og beholde et arbejde, eller endda indvandringspolitikker baseret på integration, hvilket også garanterer bæredygtigheden af vores pensioner ud fra en demografisk synsvinkel.
Sluttelig finder jeg det beklageligt, at teksten ikke begrænser misbruget af begrebet legater i erhvervslivet, fordi de generelt er undtaget fra sociale bidrag. Efter min mening er det afgørende for en helt ny generation af arbejdstagere, for hvis der forlanges mere af dem for at få en ordentlig pension, bør det ikke også være så svært at få et ordentligt arbejde.
Elizabeth Lynne
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne takke fru Oomen-Ruijten for hendes hårde arbejde. Jeg synes, hun har gjort et rigtig godt stykke arbejde.
Dette gør det helt klart, at pensioner først og fremmest er medlemsstaternes ansvar. Heldigvis har vi forkastet ethvert ønske om en minimumspension på EU-plan og om, at pensioner underkastes en bestemmelse i stil med Solvens II. Lissabontraktaten gør det helt klart, at det er medlemsstaterne, ikke EU, der er ansvarlige for at yde pensioner. Men det, vi kan gøre, er at dele god praksis og erfaringer. Det glæder mig, at mit ændringsforslag, hvori der opfordres til at gennemføre beskæftigelsesdirektivet fra 2000 om at kriminalisere forskelsbehandling på grund af alder, også er kommet med.
I forhold til pensionsalderen har jeg altid gjort det klart, at vi må bevare en pensionsalder - en alder, hvor man får ret til pension - der fastsættes på medlemsstatsplan, men samtidig droppe den obligatoriske tilbagetrækningsalder, der tvinger folk til at holde op med at arbejde, selv om de gerne vil fortsætte. Det er ærgerligt, at det ikke var med i betænkningen.
Milan Cabrnoch
(CS) Fru formand! Jeg vil gerne gratulere ordføreren, som har gjort et fortrinligt stykke arbejde med at tackle de mange hundrede ændringsforslag. Selv om det ikke er en lovgivningsmæssig betænkning, har den stor betydning for fremtiden for de sociale systemer i EU's medlemsstater. Hovedkonklusionerne, som vi støtter, er:
Beslutninger om pensionssystemer er politiske beslutninger, der fuldt og helt hører under de enkelte medlemsstater.
Det er afgørende at hæve pensionsalderen.
Den eneste kilde til vækst i EU i de kommende år vil blive vækst i arbejdskraftens produktivitet.
Det er en central opgave at støtte ældre arbejdstageres beskæftigelse, især i form af større fleksibilitet i de arbejdsretlige forhold og korrekt justering af pensionssystemerne.
Det er ikke passende at koordinere pensionssystemer og reformer heraf på EU-plan.
Vi går ikke ind for standardisering af pensionsalderen i hele EU, ligesom vi ikke går ind for at knytte den til den gennemsnitlige forventede levealder.
Vi støtter ikke nogen indsats for at ensrette definitioner, f.eks. definitionen af tilstrækkelig pension, på Fællesskabsniveau.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Fru formand! Subsidiaritet, et spørgsmål for de enkelte medlemsstater, og solidaritet, det var de to ting, som ordføreren blev ved med at fremhæve i forbindelse med pensionspolitik. Derfor troede jeg, at hun straks ville henvise grønbogen med dens positive holdning til nedskæringer til papirkurven. Jeg faldt næsten ned af stolen, da ordføreren faktisk omtalte grønbogen som noget positivt.
Mens ordføreren på den ene side bliver ved med at snakke om subsidiaritet, har hun på den anden fremlagt utallige forslag til at forøge EU's indflydelse. EU skal fastlægge kriterier for minimumspension. EU skal overtale medlemsstaterne til at hæve pensionsalderen. EU skal tilskynde til konkurrence mellem europæiske pensionsselskaber og fremme privatisering. Subsidiaritet? Hvilken subsidiaritet?
Hvis alt dette ville føre til mere socialt ansvarlige pensionssystemer, kunne man måske retfærdiggøre EU's indflydelse på området. Men desværre lægger Kommissionen og ordføreren hovedvægten på det indre marked, og de vil kun forøge kløften mellem rig og fattig.
David Casa
(MT) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at gratulere min kollega fru Oomen-Ruijten med det ekstraordinære stykke arbejde, hun har udført med denne betænkning. Betænkningen anerkender, at i en periode, hvor EU's borgere er særlig sårbare, er det afgørende, at medlemsstaterne sikrer, at foranstaltninger til social beskyttelse, især pensioner, er højere og mere pålidelige, så de giver en stadig ældre befolkning ro i sindet og sikrer, at de bevarer deres økonomiske uafhængighed.
Her vil jeg gerne understrege, hvor vigtigt det er, at medlemsstaterne definerer de nødvendige kriterier for at sikre en ordentlig levestandard for pensionister. Det skal vurderes på baggrund af de specifikke omstændigheder i hvert land, og derfor skal subsidiaritetsprincippet respekteres.
Men jeg hilser med tilfredshed invitationen til Kommissionen om at indføre retningslinjer og tilskynde til udveksling af god praksis. På denne måde bliver beslutningerne truffet i de menneskers interesse, som bliver direkte påvirket af dem. I mange medlemsstater er pensionsreform afgørende, hvis vi skal opfylde de mål, der nævnes i grønbogen, dvs. at have sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer.
Reformen kan blive svær at gennemføre, især i denne vanskelige tid, og derfor må udgifterne til reformen også tages i betragtning inden for rammerne af økonomisk styring.
Kinga Göncz
(HU) Fru formand! Ligesom adskillige medlemmer, der talte før mig, mener jeg, at det er vigtigt, at der skal ske så stor koordinering af pensionsområdet som muligt på europæisk plan. En årsag hertil er, at krisen har stillet spørgsmålstegn ved makroøkonomisk stabilitet og ved, hvordan vi kan sikre sikkerhed og værdighed i alderdommen. Det er tydeligt, at der foregår forskellige forandringer i medlemsstaterne. Nogle lande kaster sig ud i reformer og forstærker eller etablerer søjlen med private pensionsfonde, mens andre i stedet forsøger at skrue tiden tilbage. Men uanset hvilken form for forandringer, der er tale om, er det meget vigtigt at prioritere pensioners bæredygtighed, stabilitet og en værdig alderdom højest.
Alle forandringer skal ske i samråd med arbejdsmarkedets parter, og der skal afsættes tilstrækkelig tid til overgangen. Folket, borgerne, skal informeres om, hvilke ændringer der vil blive gennemført, og hvordan de vil påvirke dem, for at sætte dem i stand til at træffe informerede beslutninger i alle tilfælde, og alle forandringer skal ske på en borgervenlig måde.
Vicky Ford
(EN) Fru formand! Da Bismarck indførte en statspension i 1889, var den gennemsnitlige forventede levealder kun 45. I dag lever vi længere, men står over for udfordringen med, hvordan man sikrer rimelige indkomster i alderdommen. Økonomiske, demografiske og arbejdsmarkedsmæssige traditioner er forskellige. De enkelte lande bør have ansvaret for deres egne politikker og reformer. Bæredygtige statspensioner forudsætter bæredygtige offentlige finanser, men i Parlamentets betænkning står der meget tydeligt, at der ikke kan blive tale om en harmoniseret EU-pensionsalder eller -minimumsindkomst.
Virksomhedsordninger og individuelle opsparinger skal kunne overføres fra én arbejdsgiver til en anden og mellem lande. Opsparere fortjener gennemskuelig information, der er nem at forstå og lettilgængelig. Ja, vi har brug for sikre opsparingsordninger, men kapitalreglerne skal være velgennemtænkte. Risiciene for pensioner er ikke de samme som for forsikringsselskaber eller banker. Regningen for reguleringen havner hos forbrugeren, i dette tilfælde pensionisten.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at sige, at krisen og den demografiske udvikling i fællesskab stiller os over for dette problem med pensioner i alle EU's medlemsstater.
I forhold til det arbejde, der bliver udført, vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med det fremskridt i form af det høringsarbejde, som kommissæren har fortalt, at hun har stået i spidsen for i forbindelse med udarbejdelsen af denne grønbog, men også det arbejde baseret på samråd, imødekommenhed og kompromisvillighed, som blev udført af fru Oomen-Ruijten under udarbejdelsen af betænkningen.
Jeg vil gerne fremhæve tre ting, som vi ikke kommer uden om at tage højde for, hvis vi skal løse problemet med pensioners solvens.
Første ting er den ulighed, som kvinder i pensionsalderen oplever, fordi ulighed på arbejdsmarkedet fører til fattigdom i pensionsalderen.
Den anden ting er, at jeg vil sikre, at enkepensioner sikres. Vi har stadig en generation af fattige kvinder, som ikke har arbejdet i den potentielt erhvervsaktive periode af deres liv, og for hvem enkepensioner er den eneste måde at få en minimumspension på.
Den tredje ting er de yngre generationers indtræden på arbejdsmarkedet. De er ikke alene nødt til at se krisen i øjnene, men må også bære byrden i form af flere generationer, nemlig deres børn, deres forældre og deres bedsteforældre.
Det udgør problemet med pensionister, et problem, som vi må tage hånd om hurtigere i vores arbejde.
Jutta Steinruck
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Pensioner i Europa må give folk penge nok til at leve af. Et vigtigt krav er, at folk har ordentlige job, for lavtlønnede job fører til fattigdom i alderdommen og utilstrækkelige pensionsydelser. Når jeg hører andre medlemmer af Parlamentet sige, at folk bare må tegne en ekstra privat pension til deres alderdom, får jeg lyst til at svare, at mange mennesker kun lige kan klare sig på det, de tjener, for ikke at tale om hvis de skulle betale til en ekstra privat pensionsordning. Derfor er første søjle i pensionssystemet særlig vigtig. De løbende finansierede systemer baseret på solidaritetsprincippet skal udgøre fundamentet for europæiske pensioner, og udbetalingerne skal være store nok til, at folk kan leve af det. Vi kan ikke bare sige, at det er et spørgsmål for medlemsstaterne. Vi må sende et klart signal om, at vi har brug for pensioner, der giver folk penge nok til at have en rimelig livskvalitet.
Hr. Mann beskrev det tyske arbejdsmarkedsrelaterede pensionssystem i detaljer. Jeg vil også gerne nævne det uden at gå i detaljer i samme grad. Under min vurdering af grønbogen er jeg nået til samme konklusion, og det er grunden til, at vi arbejdede sammen om ændringsforslagene i udvalget. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at sikre, at der tages højde for hvert lands særlige egenskaber - de ting, der virkelig fungerer og er afgørende for pensionssystemernes overlevelse i medlemsstaterne - i alt, hvad vi gør i fremtiden.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Fru formand! Jeg mener, at vi er nødt til at være realistiske og anerkende, at det nuværende system med offentlige pensionsordninger baseret på overførsel af ressourcer mellem generationerne, der er kendt som det løbende finansierede system, ikke længere er økonomisk holdbart og kræver offentlige tilskud for at overleve.
Tendensen med en aldrende befolkning og arbejdskraftens voksende mobilitet er kun med til at forværre ubalancerne i disse pensionssystemer, mens de foranstaltninger, der foreslås, det være sig at hæve pensionsalderen eller forøge bidragene, er begrænsede og i stigende grad vil blive begrænset af modstand i samfundet mod foranstaltninger af denne art. I sidste ende må vi anerkende, at løsningen er at skifte til den type pensioner, hvor folk opbygger deres egen pensionsfond gennem deres arbejdsliv.
Ádám Kósa
(HU) Fru formand! EU har behandlet ganske mange spørgsmål i forbindelse med handicappede. Desværre er det netop den samfundsgruppe, som medlemsstaternes pensionssystemer ikke rigtig lader til at dække, og det er uacceptabelt. Ud over mennesker, der er blevet tvunget til at tilmelde sig invalidepensionssystemet uden egen skyld, er der rigtig mange, der har meldt sig til systemet ved at misbruge smuthuller. Problemet påvirker primært pensionssystemerne i Central- og Østeuropa, hvor antallet af sådanne misbrugere er stort. Antallet af dem er så højt, at de få hele grundlaget for pensionssystemet til at vakle. Denne situation er i modstrid med EU 2020-strategien. Disse mennesker modtager ikkeindividualiseret støtte i stedet for egentlig hjælp, selv om de godt kunne klare sig på arbejdsmarkedet og ville kunne bestride et arbejde. Aktuelle prognoser tyder på, at antallet af ydelsesberettigede i Europa snart bliver fordoblet. Samtidig falder antallet af personer i den erhvervsaktive alder med en mio. om året. Samlet set betyder det, at der i øjeblikket ikke findes noget bæredygtigt pensionssystem, især ikke uden aktive personer med handicap. Jeg støtter fuldt ud ordførerens tanke om, at kun omkring 40 % af de handicappede i EU, hvoraf der er 50 mio., arbejder. Hvor er de øvrige omkring 60 %? Konklusionen er, at de også burde arbejde.
Konstantinos Poupakis
(EL) Fru formand! Jeg vil gerne gratulere ordføreren med hendes indsats for at opnå den nødvendige balance mellem pensionssystemers økonomiske bæredygtighed og sociale tilstrækkelighed i lyset af, at oprettelsen og konsolideringen af tilstrækkelige, socialt retfærdige og økonomisk bæredygtige pensionssystemer er en stor udfordring for enhver medlemsstat i perioder med høj arbejdsløshed, deregulering af arbejdsmarkedet, lønnedgang og alvorlige demografiske udfordringer.
Men systemerne skal baseres på første søjle, den offentlige, fordelingsmæssige søjle, som den eneste grundlæggende garanti for tilstrækkelige ydelser. Denne søjle skal suppleres, ikke støttes, af den anden søjle, så den fungerer i forlængelse af den første, når man har sikret ikke kun universel adgang til den, men også dens sikkerhed ved at etablere den relevante styringsramme.
Desuden medfører det på ingen måde automatiske justeringer at knytte en senere pensionsalder til forventet levealder. Andre parametre skal naturligvis også tages i betragtning, f.eks. sted, arbejdets natur, meget usunde erhverv, livskvalitet og sundhed. Som forudsætning skal incitamenter til at forblive på arbejde desuden omfatte sikkerhedsventiler til at overvinde barrierer, der kunne forhindre unge mennesker i at komme ind på arbejdsmarkedet, især i en periode, hvor arbejdsløsheden desværre er røget i vejret.
(Bifald)
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Fru formand! De drøftelser, der foregår i visse medlemsstater om pensionssystemer, og de følelser, disse drøftelser medfører i offentligheden, viser, hvor vigtigt og samtidig hvor vanskeligt dette emne er. Det bliver ikke muligt at vedtage en enkelt pensionsmodel, der kan gælde i alle EU's medlemsstater. Men i en periode med økonomisk krise og demografiske forandringer er reformer af nationale pensionssystemer ved at blive uundgåelige. Allerede i dag oplever mange lande problemer på grund af voksende pensionsudgifter, og disse problemer kan underminere princippet om solidaritet mellem generationerne. Men vi må huske, at pensioner skal være sikre, og at de skal tage højde for, hvad vi får udbetalt. I den forbindelse så jeg gerne, at der var større opmærksomhed på lønforskellen mellem kvinder og mænd, eftersom kvinders lavere indtjening medfører lavere pensionsudbetalinger.
Rovana Plumb
(RO) Fru formand! Jeg vil gerne nævne, at selv under starten på denne forhandling talte kommissæren om den europæiske sociale models succeser. En af dem er også opnåelse af lige muligheder for kvinder og mænd. Jeg håber, at denne betænkning vil sende et klart budskab om at integrere ligestilling mellem kønnene som en del af arbejdet for et retfærdigt pensionssystem.
Derfor vil jeg gerne fremhæve tre ting. For det første vurderingen af den indvirkning, som foranstaltninger til anerkendelse af arbejde i hjemmet har på samfundet og kvinders beskæftigelse, herunder brugen af en prissat beregning af pension. Jeg opfordrer Kommissionen til at indlede proceduren med henblik på at fjerne artikel 5, stk. 2, i direktiv 2004/113/EF, som giver mulighed for forskelsbehandling af kvinder på pensionsprodukter.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Fru formand! Pensionssystemet er et grundlæggende element i den europæiske sociale model, som må bevares. Det er medlemsstaternes ansvar, men for at garantere systemets overlevelse, må vi iværksætte foranstaltninger i størst mulig enighed med arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet. Disse foranstaltninger skal fokuseres på at etablere en europæisk standard, der garanterer alle systemers solvens ved at underkaste dem tilsynskriterier for at begrænse underskuddet på de offentlige finanser i medlemsstaterne og ved at udvide de garantier, der bliver forlangt af forsikringsselskaber fra 2013, til de gensidige selskaber, der administrerer disse systemer i nogle medlemsstater.
Denne standard skal etableres for at rationalisere debatten, for der skal mere til end at fastsætte pensionsalderen ved lov for at løse dette problem. Vi er nødt til at tage højde for længden af en persons beskæftigelse og størrelsen af vedkommendes bidrag og indregne faktorer knyttet til pensionisters ønsker. Det skal medføre en højere pension, hvis man vælger at forlænge sit arbejdsliv.
Denne standard skal også være fremadskuende. Det er en forudsætning for arbejdstageres mobilitet, at det ikke er et problem at overføre passive rettigheder fra ét land til et andet. Når europæere flytter fra ét land til et andet, skal de kunne få adgang til deres beskæftigelseshistorik i alle de medlemsstater, hvor de har indbetalt bidrag.
Jeg synes også, at vi skal være særlig opmærksomme på køn og handicap.
Elisabeth Schroedter
(DE) Fru formand, hr. Andor! Jeg vil gerne spørge, om det giver mening at reagere på denne forhandling og denne betænkning med en hvidbog? Burde vi ikke i stedet forsøge at løse de virkelig presserende problemer? Efter min mening er der to spørgsmål. Det ene er, at der er en kæmpe forskel på den faktiske pensionsalder og den offentlige pensionsalder. Det betyder, at foranstaltningerne til bekæmpelse af forskelsbehandling faktisk skal gennemføres i praksis i form af handling eller overvågning fra Kommissionens side for at forbedre situationen, for det vil gøre pensioner bæredygtige.
Det andet er, at der i betænkningen tydeligt opfordres til handling med det samme i forhold til overførsel af arbejdsmarkedsrelaterede pensioner, hvilket indebærer at overveje et nyt direktiv. Det haster langt mere, for arbejdstagere, der flytter fra et selskab til et andet, mister en masse penge til deres pension, der kunne give dem sikkerhed i alderdommen. Derfor er vi nødt til at gøre noget. Vi spilder bare tiden med hvidbogen.
Alfreds Rubiks
(LV) Fru formand, mine damer og herrer! Som følge af den økonomiske krise og befolkningens aldring falder bidragene til social sikring. Det er almindelig anerkendt. Antallet af pensionister stiger. Det udgør en trussel for pensionssystemets bæredygtighed. Det er afgørende at tilpasse det sociale sikringssystem og pensionssystemet til de aktuelle udfordringer. Jeg er enig med kommissæren i hans udtalelse om, at det ville kræve en masse hårdt arbejde at udarbejde dette dokument. Ikke desto mindre mener jeg, at vi må etablere en social fond på EU-plan, der svarer til samhørighedsfonden, med henblik på at hjælpe pensionister i de lande, der har relativt lave indkomster. De nationale budgetter kan ikke sikre en anstændig alderdom. Der har vi allerede erfaret. Sidste år bekæmpede vi fattigdom, og resultatet er, at vi har flere fattige end før.
László Andor
Fru formand! Jeg vil gerne endnu en gang gratulere alle de udvalg, der har været involveret i drøftelserne og i udarbejdelsen af betænkningerne.
Jeg er klar over, at det er svært at bringe holdningerne fra så mange forskellige politiske og nationale baggrunde på linje, men afstemningerne i de involverede udvalg viser, at betænkningerne har fået bred støtte. Det sender et klart signal til Kommissionen om opfølgningen på grønbogen. Jeg regner med at udsende en opsummering i starten af næste måned, der også indeholder Parlamentets holdning. Den vil vi følge op på i anden halvdel af 2011 med hvidbogen, som jeg nævnte i min tidligere intervention, ledsaget af en passende konsekvensanalyse. Det vil give alle interessenter mulighed for endnu en gang at spille en rolle i drøftelserne.
Kommissærgruppen om pensioner drøftede allerede i sidste uge mulige politikker, der kan opdatere og forbedre den europæiske ramme for pensioner. Der var enighed om, at vi skulle fortsætte den holistiske tilgang til pensionsreformer.
Som led heri må vi fortsætte dialogen med de centrale interessenter, både om mulige nye reguleringsinitiativer inden for f.eks. overførsel, arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger og beskyttelse mod insolvens og andre, blødere former for regulering såsom adfærdskodekser. Vi besluttede også at behandle kønsaspektet grundigt og mere omfattende i hvidbogen end i grønbogen.
I mellemtiden vil jeg gerne sikre, at grønbogen og hvidbogen ikke bliver blandet sammen med andre objekter, der flyver rundt på den europæiske himmel. Kommissionen har absolut intet til fælles med metoder, der antager, at der kunne indføres en fælles pensionsalder i EU. Alsidighed er nøglen i EU, og det gælder også alsidighed i den demografiske virkelighed, og det er vi nødt til at undersøge mere detaljeret end før.
Vi må også anerkende, at igangværende reformer indebærer nye risici, idet de gør kommende pensioner langt mere afhængige af langsigtede udviklinger på arbejdsmarkedet og finansmarkederne. Det betyder, at vi også er nødt til at skabe beskæftigelsesmuligheder for handicappede og styrke stabiliteten i de finansielle systemer.
Jeg ser frem til det forsatte samarbejde med Parlamentet og dets udvalg om dette meget vigtige emne.
Ria Oomen-Ruijten
Fru formand! Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rose mine kolleger George Cutaş, Barbara Matera og Cornelis de Jong, som har arbejdet sammen med mig om denne betænkning. Jeg ved ikke, hvor hr. de Jong er. Jo, der er han, omme bagved. Han er kommet med et par bemærkninger, som jeg ikke forstår, f.eks. når han siger, at vi ønsker at finde en europæisk løsning på alt. Det er ikke sandt. Subsidiaritet er det styrende princip her.
Jeg vil gerne præcisere det punkt, hvor hr. de Jong stillede spørgsmålstegn ved økonomisk styring. Vi ønsker den form for økonomisk styring, der vil sikre, at alle, der gør deres bedste, ender som en vinder. Det er, hvad vi ønsker, ikke at en række medlemsstater - de ti, der har skrevet et brev til os - skal straffes for at have indført gode foranstaltninger for fremtiden, for deres pensioner. Jeg håber, det tilfredsstiller hr. de Jong.
Kartika Liotard er her ikke, men det virker på mig, som om hun ikke har læst betænkningen, og alligevel kommenterer hun den, som om hun havde.
Jeg har allerede takket mine kolleger hr. Cutaş, fru Matera og hr. De Jong, men jeg vil også gerne takke Frédéric Daerden, Marianne Harkin, Julie Girling og Jean Lambert, som har haft ordet for deres respektive grupper, samt Danuta Jazłowiecka, skyggeordføreren fra mit eget parti, Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater), for at have gjort denne betænkning til det, den er. Jeg synes, at vi har lavet en god analyse af det, der må gøres.
Jeg ved også, at der stadig er nogle meget følsomme emner i betænkningen, som berører individuelle medlemsstater. Ikke desto mindre håber jeg, at vi, udvalget, og kommissær Andor har hjulpet til at få tingene på rette spor, at vi vil kunne samles om hvidbogen her i Parlamentet, og at alle også vil stemme for den. Det var en hård opgave, men jeg håber, at vi i morgen vil kunne sige, at når enden er god, er alting godt.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen (onsdag den 16. februar 2011) kl. 12.00.
Jeg vil minde dem af Dem, som ikke har haft lejlighed til at få ordet, om, at hvis De ønsker det, kan De indlevere en skriftlig erklæring på højst 200 ord, som vil blive tilføjet til det fuldstændige forhandlingsreferat, såfremt De ønsker at få ført til protokols, hvad De ville have sagt, hvis De havde haft muligheden.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Corina Creţu
Det mest sårbare pensionssystem i EU er det offentlige system baseret på solidaritet mellem generationerne. Men en pension er en nedarvet ret, som regeringer ikke kan bryde, uanset om der er krise eller ej, selv om nogle regeringer, f.eks. den rumænske, tager sig retten til at gøre, hvad de vil i forhold til pensionens størrelse og beregningsmåden for den. Den demografiske situation hjælper heller ikke. Derfor er systemets bæredygtighed et akut problem. Men offentlige pensionssystemer finansieres ikke af regeringer, men af dem, der bidrager til dem, dvs. arbejdsmarkedets parter, lønmodtagere og arbejdsgivere, uanset type. Disse systemer påvirkes kraftigt af to faktorer, nemlig ulovligt arbejde og de europæiske økonomiers manglende evne til at skabe nye arbejdspladser med en ordentlig løn og af en rimelig varighed. Dårligt betalte, usikre ansættelser under påskud af at gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt betyder, at offentlige systemer vil befinde sig i permanent krise. Det er opmuntrende, at Parlamentets beslutning om pensionssystemer fremhæver forskelsbehandlingen af kvinder i forhold til pensionernes størrelse, selv om alder og den periode, man har indbetalt, stort set er den samme som for mænd. Det er første skridt i retning af at råde bod på en uretfærdighed, og det skal følges op med andre tiltag.
Vilija Blinkevičiūt
Kommissionens grønbog indeholder overbevisende argumenter for behovet for at forbedre de nuværende pensionssystemer. Men vi må ikke glemme, at størstedelen af de foreslåede løsninger er socialt følsomme.
Derfor må vi nøje vurdere ikke kun fordelene, men også de potentielle risici ved disse løsninger, især når vi taler om at hæve pensionsalderen eller om, at medlemsstaterne skal miste indflydelse på pensionspolitikken. Selv om Kommissionen betragter en forhøjelse af pensionsalderen som en af de mindre smertefulde tilpasninger til den voksende forventede levealder, fremlægger den ikke konkrete forslag til beskæftigelse af ældre på arbejdsmarkedet. Med mulighed for at udsætte pensionen kan mange arbejdsløse, som er under pensionsalderen, ende i fattigdomsfælden. Spørgsmålet om i hvor høj grad folks helbred giver dem mulighed for at arbejde længere, er heller ikke taget i betragtning i tilstrækkelig grad. Endvidere må vi tage højde for, at kvinder oftere har lavere betalt arbejde eller deltidsarbejde, og at de mister forsikringsgarantier og i sidste ende modtager mindre pensioner, fordi de bliver mødre og passer børn og handicappede familiemedlemmer. Jeg synes, vi også bør fokusere mere på andre måder at forbedre pensionssystemerne på, f.eks. ved at time starten på arbejdslivet, bedre balance mellem arbejde og familieliv, "fleksibel" vurdering af pensionsalder, indførelse af minimumsstandarder for pensioner osv.
Under alle omstændigheder ser jeg grønbogen som et seriøst skridt i retning af at sikre normale leveforhold for nuværende og kommende pensionister.
Alajos Mészáros
Forandringerne i de demografiske indikatorer og længere forventet levealder lægger pres på os om at udarbejde en ny strategi for vores pensionssystemer. Vi må omdefinere spørgsmålene om fremtiden for unge og gamle for at kunne sikre en bæredygtig, sikker og passende pensionsydelse. Der er betydelige forskelle mellem EU's medlemsstater, hvad angår pensionssystemer. Mens vesteuropæiske lande kæmper med problemerne i forbindelse med voksende omkostninger nu og i fremtiden, forsøger nye medlemsstater at etablere diversificerede systemer. Mens der i 2008 var fire lønmodtagere for hver pensionist, vil der i 2020 være fem. Årsagen hertil er bl.a., at europæiske unge på grund af deres længere og mere omfattende uddannelse kommer senere ud på arbejdsmarkedet, og at lønmodtageres ansættelsesforhold ikke varer indtil den lovbestemte pensionsalder.
Vi er nødt til at etablere et system, der er bæredygtigt, og som giver garanti for pensioner ved at tage højde for medlemsstaternes situation. Vi må også overveje muligheden for fri bevægelighed i EU. Vi må begynde med en antagelse om, at et effektivt og vellykket arbejdsmarked for den nye generation også kræver mobilitet. Af hensyn til en fremtidig reform af pensionssystemet er det afgørende at knytte første og anden søjle sammen. De overlapper allerede til dels hinanden i nogle medlemsstater, og de må også knyttes tæt til tredje søjle. Vi må også bestræbe os på at eliminere ulovlig beskæftigelse, som har en lige så afgørende rolle for bevarelse af vores pensionssystemer.
Vasilica Viorica Dăncilă
Den aldrende befolkningstendens, som Europa står over for i de kommende år, medfører betydelige forandringer på det medicinske område og i forhold til forbrugsvaner, befolkningssammensætning og det sociale sikringssystem. Under disse omstændigheder er sikring af pensionssystemernes bæredygtighed i fremtiden tæt knyttet til, hvor længe EU's borgere er aktive på arbejdsmarkedet. Jeg mener, det er gavnligt, at EU 2020-strategien støtter en aktiv, fokuseret arbejdsmarkedspolitik, der vil være med til at forøge beskæftigelsen for ældre arbejdstagere, kvinder, folk tilhørende mindretalsgrupper og langtidsledige. Ved at opnå dette mål mener jeg, at Europa vil opleve en forøgelse i antallet af beskæftigede og dermed økonomisk vækst, hvilket vil have positiv indflydelse på bæredygtigheden af pensionssystemer på EU-plan.
Jarosław Kalinowski
Vi ved alle, at der ikke findes nogen idealmodel for pensionssystemer. Hvert land har udviklet sine egne løsninger og har planer for fremtidige reformer, der tilpasses efter behov. Trods de væsentlige forskelle mellem de enkelte systemer mener jeg, at EU bør angive den retning, som alle medlemsstater bør følge, når de foretager ændringer. Det blev understreget mange gange i udvalget, at de senere års finansielle og økonomiske krise har fremhævet det akutte behov for at reformere pensionssystemerne. Solidaritets- og subsidiaritetsprincipperne forpligter os til at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne på dette område. Hvis vi deler vores erfaringer, kan vi undgå at spilde tid på dobbeltarbejde, hvilket allerede har ført til en katastrofe i ét land, og udveksling af oplysninger om god praksis vil gøre det muligt på effektiv vis at udvikle de bedste strategier.
Lad os ikke glemme, at reformerne ikke må begrænses til blot at hæve bidragene og udvide den periode, hvor man indbetaler dem. Budgetmæssig stabilitet, grænseoverskridende koordinering af pensioner, udvikling af minimumsgarantier og lige rettigheder for kvinder og mænd er kun nogle af de emner, der bør være genstand for overvejelser i alle medlemsstater. Et bæredygtigt system baseret på gensidige afhængige og supplerende søjler bør udvikles i hele Europa på en måde, der inddrager offentlige pensioner, medarbejderpensioner og private pensioner foruden kapitalbaserede og ikkekapitalbaserede pensioner. Jeg mener, at denne løsning vil garantere etableringen af stabile og retfærdige pensionssystemer, der samtidig vil forblive fleksible nok til at kunne tilpasses til de sociale og økonomiske forandringer, vi forventer.
Zuzana Roithová
På grund af deres aldrende befolkninger står næsten alle verdens lande over for spørgsmålet om, hvordan de skal finansiere pensionssystemer, der primært er baseret på fleksibel finansiering i fremtiden. Jeg hilser med tilfredshed fru Oomen-Ruijtens betænkning, som åbner for muligheden for en løsning, samtidig med at den respekterer subsidiaritetsprincippet. Jeg vil gerne nævne en løsning, som Den Kristelige og Demokratiske Union i Tjekkiet (KDU-CSL) har talt for i mange år. Børn i lønnet beskæftigelse bør have mulighed for at få overført en del af deres obligatoriske bidrag til det fleksible system til deres forældres pensionskonti og delvis udligne udgifterne til omsorg for dem i barndommen gennem dette bidrag til en højere pension til deres forældre. Denne individualiserede solidaritet mellem generationerne ville på den ene side være mere retfærdig for nutidens pensionister, som har gjort et godt stykke arbejde med at opfostre den nye generation, mens den på den anden bestemt også ville være med til at genskabe de samfundsmæssige holdninger til store familier. Det skal betale sig at have børn, ikke kun være en udgift. Det er nøglen til en permanent løsning, både på konsekvenserne af og på hovedårsagen til vores pensionsproblem.
Jaromír Kohlíček
Ti års arbejde på en grønbog med den misvisende titel "Sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer i Europa" har ikke medført andet end en tilfældig samling meningsløse påstande. Jeg ved ikke, hvordan det er i andre lande, men f.eks. i Tjekkiet afviger de forventede fødselstal beregnet af eksperter for 10 år siden så voldsomt fra den aktuelle situation, at påstandene i grønbogen for perioden 2040-2060 efter min mening er meningsløse. Hvis eksperterne ikke engang kan forudsige udviklingen i fødselstallet fem til syv år frem, hvordan kan deres forudsigelse for en periode over mere end 30 år så have nogen værdi? Hele grønbogen er baseret på den fejlagtige antagelse, at så længe jeg pålægger skatteyderne en lovbestemt pligt til at investere en del af de ressourcer, der er tildelt pensionssystemet, i en fond, som staten ikke garanterer for, vil de opnå en højere pension, end de ville fra første søjle alene. En ansvarlig forfatningsdomstol ville nødvendigvis erklære en sådan lov forfatningsstridig. Selv i lande, hvor anden søjle er blevet indført tidligere, har den tilsyneladende ikke skabt de forventede resultater. I Chile i 1970'erne, efter at Pinochet blev styrtet, blev private fonde, der ikke var garanteret af staten, f.eks. obligatoriske for borgere uden for hæren og politiet. Hvordan kunne det være? Hvorfor nedlægger den nuværende konservative regering i Ungarn også den ineffektive anden søjle i pensionssystemet? Det er de primære årsager til, at Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ikke kan stemme for fru Oomen-Ruijtens betænkning. Vi kan ikke støtte århundredets planlagte forbrydelse!
Louis Grech
EU og medlemsstaterne står over for en af deres største udfordringer i forhold til at sikre tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer i Europa. Eftersom en stor del af borgerne er meget afhængige af deres pensionsordninger til at sikre deres levebrød, vil jeg gerne understrege vigtigheden af de statsfinansierede pensionsordninger, der bygger på solidaritetsprincippet.
I mangesidede situationer med forskellige traditioner og typer af pensionsordninger, og i lyset af at hovedansvaret for pensionsreformer ligger hos medlemsstaterne, er det umuligt at bruge en enhedsløsning. Men EU kan tilføje merværdi i form af koordinering mellem forskellige pensionsordninger og udveksling af god praksis.
Enhver revision af pensionssystemer bør udføres på en gennemsigtig måde, der beskytter forbrugernes behov og oplyser borgerne om deres rettigheder i forbindelse med de forskellige pensionsordninger og risici, der er involveret, især dem knyttet til mobilitet på tværs af grænserne. Pensionssystemer skal kunne modstå ethvert potentielt budgetmæssigt og demografisk pres på medlemsstaterne uden at lægge unødig tryk på almindelige borgere.
Alt dette skal tages i betragtning under hensyntagen til fremtidens demografiske og socioøkonomiske udfordringer, f.eks. udviklingen af atypisk beskæftigelse, en voksende kvindelig arbejdskraft, ændringer i familiestrukturen og ungdomsarbejdsløshed.
Angelika Werthmann
Nogle af emnerne i Kommissionens initiativ til denne grønbog synes jeg, er særlig vigtige. Jeg betragter det som vores pligt at forhindre især ældre borgere, som har været med til at opbygge vores nuværende velstand gennem deres arbejdsliv, i at ende i en sårbar situation i alderdommen. Samtidig tager betænkningen subsidiaritetsprincippet i betragtning i passende grad. Kommissionen burde opfordre tydeligere til lighed mellem mænd og kvinder. Kvinder har oftere atypiske ansættelseskontrakter end mænd. Deres pensioner er tit mindre, og derfor er de i større risiko for at havne i fattigdom i deres alderdom. Tilstrækkelige og sikre pensionssystemer repræsenterer langsigtede kontrakter mellem generationerne. Derfor vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at bruge grønbogen til at iværksætte initiativer, der forøger offentlighedens bevidsthed om solidariteten mellem generationerne i forhold til pensioner.
Elena Băsescu
Jeg synes, at EU er nødt til at skabe et åbent enhedspensionssystem, der tager højde for demografiske tendenser og spørgsmålet om mobilitet. Lad mig komme med et eksempel fra mit eget land. I Rumænien er de årlige udgifter til pensioner den største type udgifter på budgettet. Budgettet til statslige sociale forsikringer har haft årligt underskud siden 2006, og det nåede en størrelse 1,5 mia. EUR i 2009. Verdensbanken anslår, at underskuddet som følge af pensionsudbetalinger i 2050 ville have nået omkring 12 % af BNP med det gamle system. Derfor har Rumænien med lov nr. 263/2010 indført en række gennemgribende reformer, der vil sikre bæredygtigheden af det offentlige pensionssystem på mellemlang og lang sigt. Disse reformer omfatter at søge at begrænse, at folk går tidligt på pension eller på invalidepension eller går uberettiget på pension af medicinske årsager, at forøge antallet af personer, der bidrager til det offentlige enhedspensionssystem, samt gradvist at hæve den normale pensionsalder for mænd og kvinder til 65 for mænd i 2015 og til 63 for kvinder i 2030.
Ville Itälä
Alle pensioner er i øjeblikket de enkelte medlemsstaters ansvar, men EU har også en vigtig rolle at spille inden for pensionspolitik. Hvis vi skal kunne opnå vores mål, som er, at den fri bevægelighed for personer og arbejdskraft virkelig er fri, skal pensionssystemerne harmoniseres på passende vis. Der skal også garanteres et minimumniveau for pensioner, så familier faktisk kan bevæge sig fuldstændig frit omkring. Derfor må vi bevæge os i retning af et harmoniseret system, jo før jo bedre. Ellers vil et ikkeuniverselt system af pensioner faktisk skabe en barriere for den fri bevægelighed i EU.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Det glædede mig, at betænkningen om Kommissionens grønbog om sikre, tilstrækkelige og bæredygtige pensionssystemer i Europa kom på dagens dagsorden. Spørgsmålet om pensioner i fremtiden, hvor sikre de er, og hvilken indkomst de vil give, er et af de største problemer, samfundet står over for i øjeblikket. Selv om medlemsstaterne er ansvarlige for at beslutte, hvordan pensionssystemerne skal se ud, og EU i princippet ikke har bemyndigelse til at foretage sig noget på dette område, bør visse lovgivningsmæssige løsninger i forbindelse med pensionssystemer udarbejdes på EU-plan. Parlamentets krav om, at Kommissionen udarbejder retningslinjer for medlemsstaternes regeringer, er af stor betydning for pensionisters økonomiske sikkerhed, eftersom retningslinjerne ville udstikke minimumsniveauer for pensioner og kriterier for udregning af pensionsydelser, hvilket ville betyde, at kvinders pensionsydelser ikke længere ville være mindre end mænds. Det er ikke kvindernes skyld, at de er dømt til at få lavere pensioner end mænd. Det skyldes, at de ikke får samme løn for samme arbejde, eller at de er nødt til at afbryde deres karriere for at passe børn, hvilket medfører lavere bidrag gennem hele arbejdslivet. I lyset af truslen mod pensionssystemernes stabilitet bør Kommissionen derfor ikke glemme at sikre, at der indføres lovbestemte løsninger, der garanterer ligebehandling af kvinder og mænd i hele EU i forhold til niveauet af fremtidige pensioner.
Mara Bizzotto
Ved at nå det forfærdelige tal på 23 mio. arbejdsløse har Europa i 2011 slået alle årtiets negative rekorder inden for beskæftigelsespolitik og dermed officielt udråbt den til en fiasko. Krisen er mere end tilstrækkelig årsag til at vedtage en tekst, hvor opfordringen til at anvende subsidiaritetsprincippet på pensionsområdet viser, at eurokraterne er blevet mere rimelige i forhold til at revidere en europæisk social model, der bestemt har slået fejl. Efter at have været kørt ud på et sidespor i et årti, træder regeringerne til og bliver de primære aktører i genopbygningen af et socialt Europa. Men det er ikke tilstrækkeligt. Kun en modig beslutning til fordel for græsrodsdemokrati baseret på beskæftigelsesreformer, der gør det mere attraktivt at arbejde, og på lønseddelføderalisme, der tager højde for de forskellige leveomkostninger i hver af Europas regioner, i forhold til hvilke både lønninger og pensioner skulle justeres, ville udgøre en reel kursændring hen imod fornyelse. En sænkelse af lønomkostningerne ved at reducere skatterne og give små virksomheder en chance for at fortsætte driften og investeringer i regionen er afgørende initiativer for at sikre udligning af bidrag til de ældre generationer og en fremtid med vished og livskvalitet for de nye.
