Konference om den biologiske mangfoldighed - Nagoya 2010 - Den biologiske mangfoldigheds og økosystemernes bidrag til gennemførelse af 2015-målene (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er forhandlingen under ét om følgende betænkninger:
mundtlig forespørgsel til Rådet af Jo Leinen for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om hovedmål for konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed i Nagoya den 18.-29. oktober 2010 - B7-0467/2010)
mundtlig forespørgsel til Rådet af Jo Leinen for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om hovedmål for konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed i Nagoya den 18.-29. oktober 2010 - B7-0468/2010)
mundtlig forespørgsel til Rådet af Michèle Striffler om biodiversitetens og dens økosystemydelsers bidrag til udviklingen og opfyldelsen af 2015-målene - B7-0464/2010)
mundtlig forespørgsel til Rådet af Michèle Striffler om biodiversitetens og dens økosystemydelsers bidrag til udviklingen og opfyldelsen af 2015-målene - B7-0465/2010).
Karin Kadenbach
stedfortræder for spørgeren. - (DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! For et par dage siden sad jeg sammen med en gruppe journalister og talte om de sager, der ligger mig mest på sinde her i efteråret. En af den er med rette biodiversitet. Som De ved, finder konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed snart sted i Nagoya, og jeg har den ære og glæde at deltage som medlem af Parlamentets delegation og medforfatter til beslutningen om biodiversitet, der vil blive stemt om i Nagoya. Så jeg sad der og talte med journalisterne, da en af dem spurgte mig om, hvorfor vi tillader os den luksus at redde f.eks. bævere. I min hjemregion, Niederösterreich, er det lykkedes at redde en art, der var truet af udryddelse, og nu har den bredt sig til et stort område - til nogen ærgrelse for landmænd og skovbrugere, som ikke helt føler det samme for bævere.
Mens EU og mange agenturer i medlemsstaterne arbejder meget hårdt og engageret med støtte fra ngo'er for at beskytte arterne, viste denne samtale nok en gang, at mange mennesker opfatter beskyttelse og bevaring af biodiversitet som en slags luksus. De spørger, om EU ikke har mere presserende opgaver end at beskæftige sig med at redde et par truede orkideer eller dyrearter. Gør det nogen forskel, spørger folk ofte, om der er 500 eller kun 499 forskellige dyr at kigge på i zoologisk have? For disse mennesker er spørgsmålet om at bevare arter og biodiversitet næppe en prioritering. Lad os være ærlige - spørgsmålet om biodiversitet står ikke nær så højt på den politiske dagsorden som f.eks. økonomisk vækst eller sikkerhed. Men det burde det, for vi undervurderer vigtigheden af dette emne.
Spørgsmålet om arternes bevaring, og nu kommer jeg til det centrale, er ikke en eller anden slags godgørende indsats for et par insekter, som vi bare må lære at klare os uden. Misforstå mig ikke: bevaring af arter hænger bestemt sammen med kærlighed til flora og fauna, men det vedrører især vores sikkerhed, arbejdsmarkedspolitik og migrationspolitik. I diskussionerne om biodiversitet glemmer man ofte den rolle, som dyr og planter spiller i vores økosystem. De er naturens tjenesteydere og holder vores økosystem kørende. Det er takket være de mange forskellige arter og deres samspil med hinanden, at kysterne ikke eroderes, at der ikke opstår laviner, og at vandsystemerne er selvrensende. Vi taler her om et vigtigt element i den bæredygtige udvikling, hvis varer og tjenesteydelser er at levere fødevarer, binde kulstof og rense vandet, noget, der er selve grundlaget for økonomisk velstand, socialt velvære og livskvalitet. Hvis arterne uddør, forstyrres naturens balance, hvilket udløser en farlig dominovirkning. Det er meget dyrt at erstatte de ydelser, som planter og dyr leverer. Til sidst vil visse regioner og habitater ikke længere være beboelige eller kunne bruges. Som følge heraf kan disse levesteder ikke længere forsyne økosystemet med deres værdifulde varer og tjenesteydelser. Men det er ikke alt. De mulige yderligere følger som arbejdsløshed, manglende sikkerhed og udvandring er noget, vi alle frygter.
At beskytte arterne er derfor helt klart noget, som påvirker en lang række politiske områder. Det understregede Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for nylig efter at have arbejdet intenst med at fastlægge Europa-Parlamentets holdning. Jeg vil også lige nævne et par tal. Forskerne anslår, at det vil koste 7 % af verdens bruttoindkomst at erstatte disse naturlige ydelser og afbøde følger såsom arbejdsløshed og udvandring. Og hvis det ikke overrasker Dem, så kommer der her nogle flere tal. Ifølge Kommissionens seneste undersøgelse er 25 % af Europas dyrearter udryddelsestruede. Ifølge den samme undersøgelse sker der en konstant ødelæggelse af Europas økosystemer ved kysterne. Nogle regioner, som har en stor biodiversitet, er også i tilbagegang. Til gengæld er den menneskeskabte udvikling såsom industriparker, boligområder og transportinfrastruktur steget med 8 % siden 1990.
Som De ved, er de parter, der forhandler i Nagoya, ikke altid enige om, hvad de håber på at opnå på konferencen. Udviklede lande ønsker stærke mål, ngo'er ønsker ambitiøse mål, mens de økonomiske spillere ikke overraskende har det helt fint med realistiske mål. Jeg mener, at EU skal sætte barren højt i Nagoya og lige som her i Europa arbejde for at få erhvervslivet med, især de sektorer og brancher, der gør stor brug af biologiske ressourcer. EU kan beslutte, om vi ønsker at være et godt eller et dårligt eksempel.
Vi er allerede i oktober nu, og mange mennesker i Europa har ikke engang hørt, at i år er udnævnt til det internationale år for biodiversitet. Lad os sammen sikre, at biodiversitet får den status, den fortjener og har brug for, hvis den stadig skal tilbyde sine økologiske ydelser i fremtiden. Tillad mig at gentage et ofte citeret indiansk ordsprog: "Først når det sidste træ er fældet, først når den sidste flod forgiftet, først når den sidste fisk er fanget, først da finder vi ud af, at man ikke kan leve af penge".
Gay Mitchell
Fru formand! Jeg er glad for at få denne mulighed for at tage ordet under denne forhandling.
I sidste uge var jeg formand for Parlamentets delegation til FN's topmøde om status over årtusindudviklingsmålene. Under hele mødet og til alle de tilknyttede aktiviteter blev jeg grebet af den begejstring, som blev udvist af kolleger, regeringer, internationale organisationer og manden på gaden, som alle ønsker at nå det ambitiøse mål fra 2000. Der er bestemt gjort fremskridt, og der er meget at være stolt af, men der skal gøres mere.
Adgangen til uddannelse er blevet meget bedre. Antallet af skolesøgende børn er 76 % i Afrika syd for Sahara og 94 % i Nordafrika. Der er stigende adgang til drikkevand. Inden 2015 vil 86 % af alle i udviklingslandene kunne få adgang til rent drikkevand, hvilket er en stigning fra 71 % i 1990. Målene for adgang til drikkevand er allerede nået i fire regioner, Nordafrika, Latinamerika og Stillehavsområdet, Østasien og Sydøstasien. Flere og flere får adgang til energi. Næsten alle har adgang til el i Nordafrika.
Men selv om der er gjort fremskridt, skal der stadig gøres rigtig meget. Det hørte vi af en vicesekretær i FN, som sagde, at vi virkelig skal "tage en spurt inden målstregen", som er om fem år. En milliard børn lever i fattigdom, 1,4 mio. børn dør hvert år på grund af manglende adgang til sikkert drikkevand, og 2,2 millioner børn dør hvert år, fordi de ikke er blevet vaccineret med vacciner, som er tilgængelige for alle i den udviklede verden, hvor vi har haft dem i over 30 år.
Mål 7 blandt årtusindudviklingsmålene er at sikre miljømæssig bæredygtighed. Under dette hovedmål er der flere delmål. Mål 7b er måske det mest omfattende: "reducere tabet af biodiversitet, således at tabet inden 2010 går betydeligt langsommere". Indikatorerne for biodiversitet omfatter bl.a. andelen af jord, der er dækket af skov, CO2-emissioner, andelen af det samlede forbrug af vandressourcer, forbrug af ozonlagsskadelige stoffer og andelen af fiskebestande, der ligger inden for sikre biologiske grænser. Reduktionen af tab af biodiversitet er derfor en central komponent af årtusindudviklingsmålene.
70 % af alle verdens fattige bor i landdistrikter og er direkte afhængige af biodiversitet for at overleve og have et godt liv. Byboere er også afhængige af biodiversitet til økosystemydelser såsom vedligeholdelse af luftens og vandets kvalitet og nedbrydning af affald. Der kan ikke herske tvivl om, at biodiversitet og klimaændringer påvirker denne verdens fattige som de første. Det påvirker lande som Tuvalu i Polynesien, et land, hvis højeste sted kun er fire en halv meter over havets overflade, og Maldiverne, hvor præsident Nasheed afholdt et kabinetsmøde under vandet tidligere i år for at understrege, at hans land kan ligge under havet inden næste århundrede.
Jeg opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at sætte nyt liv i alliancen for globale klimaændringer og dennes støttefacilitet for at styrke udviklingslandenes kapacitetsopbygning og videnbase om de forventede følger af tabet af biodiversitet samt effektivt integrere den i udviklingsplaner og budgetter.
Jeg har også understreget, at programmer for beskyttelse af biodiversitet og reduktion af fattigdom skal være baseret de fattiges prioriteringer og i højere grad fokusere på lokalt baseret miljøforvaltning, sikre adgang til biodiversitetsressourcer, jordreform og anerkendelse af traditionel jordbesiddelse.
Inden 2050 vil der være to milliarder mennesker mere på jorden, og 90 % af dem vil være født i det, der i dag kaldes udviklingsverdenen. Hvis vi fortsat tillader fattigdom i disse lande, vil der komme en massiv indvandring fra syd til nord, og ulighed kan meget vel blive årsag til oprør i hele verden.
Mange af os troede ikke på, at Berlinmuren ville falde i vores tid. Nu tager vi det som en selvfølge, at de tidligere Sovjetdominerede lande er vores EU-partnere. Fattigdomsmuren mellem syd og nord kan også vælte, og vi kan skabe en verden, der er bedre og sikrere, et sted, hvor vi kan få nye partnere og skabe et sikkert miljø for alle.
Joke Schauvliege
Fru formand, mine damer og herrer! Først tak til Dem for at give mig mulighed for at tale her i dag om dette meget vigtige emne, nemlig biodiversitet. I konklusionerne fra konferencen den 15. marts 2010 med titlen "Biodiversitet: Post-2010 EU and global vision and targets and international ABS [access and benefit sharing] regime" understregede Rådet, at biodiversitet skal bevares, og uigenkaldelig skade på økosystemer og deres funktioner undgås for at sikre social og økonomisk stabilitet og nå årtusindudviklingsmålene.
Rådet udsendte en påmindelse om, at biodiversitet spiller en central rolle i den globale kamp mod sult og for fødevaresikkerhed, og også, at den yder et hovedbidrag til at skabe velstand og reducere fattigdom.
I de fleste udviklingslande er forholdet mellem beskyttelse af økosystemer på den ene side og beskæftigelse, indtægt og levebrød på den anden meget tættere end i EU.
Inden det 10. møde i konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed ønsker EU at bidrage aktivt og konstruktivt via en realistisk, ambitiøs tilgang til at skabe global enighed om de foranstaltninger, der skal træffes efter 2010 for at fremme biodiversitet. Det omfatter foranstaltninger til udvikling af et perspektiv for den strategiske plan efter 2010, hvis tidshorisont f.eks. kan være indtil 2020, en vision med en tidshorisont indtil 2050, et perspektiv for delmål og vigtige milepæle forbundet med målelige indikatorer og endelig et perspektiv for indførelsen af passende faciliteter til overvågning, vurdering og opfølgning.
FN's generalforsamlings møde på højt niveau, som fandt sted for to uger siden, den 22. september, i New York, var en god mulighed til at opfordre det internationale samfund til at erkende den kritiske situation for biodiversitet i hele verden og også understrege behovet for at sikre livsgrundlaget på jorden for hele menneskeheden og for kommende generationer og at tage relevante initiativer på alle niveauer.
Med hensyn til teknisk støtte til de mindst udviklede lande mener Rådet, at udvikling og overførsel af bedste praksis og teknologi er vigtigt i kampen mod tab af biodiversitet, klimaændringer og ørkendannelse Det er vigtigt at koordinere indsatsen og udnytte ressourcerne på en tilfredsstillende, omkostningseffektiv måde.
Med hensyn til finansiering mener Rådet, at indførelsen af effektive politiske rammer for tiden efter 2010 og indførelsen af en ny strategiplan for konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed forudsætter tilstrækkelige ressourcer fra alle mulige kilder, dvs. både offentlig og privat finansiering, og omfatter nye former for finansiering og finansiering af foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer. Rådet mener også, at man bør overveje at frigive finansielle ressourcer til biodiversitet ved at ændre, ophæve eller omlægge støtte, der er skadelig for biodiversiteten. Integration af biodiversitet i erhvervslivets aktiviteter og i andre sektorpolitikker er en nødvendighed og en prioriteret målsætning.
Rådet påpegede i sine konklusioner helt tilbage fra den 5. december 2006 som reaktion på budskabet fra Paris om biodiversitet, at biodiversitet og bevaring af økosystemets ydelser skulle indgå i den politiske dialog med partnerlande og -regioner. I denne proces blev parterne tilskyndet til at fastlægge behov og prioritere dem i nationale og regionale udviklingsstrategier og -planer. Rådet er stadig overbevist om, at integration af økosystemfunktioner og biodiversitet i udviklingssamarbejdsprogrammer og efterfølgende finansiel støtte er den eneste måde, der kan opnås bæredygtige resultater på.
Selv om der er en klar forbindelse mellem Århus-konventionen om adgang til information, offentlighedens deltagelse i beslutningstagningen og adgang til domstolsprøvelse i miljøsager på den ene side og biodiversitet på den anden, skal der tages hensyn til det forhold, at konventionen er udarbejdet inden for rammerne af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (UNECE). Skønt konventionen er åben for adgang for ikkemedlemslande af UNECE, er vores udviklingspartnere ikke parter i denne konvention for nærværende.
Jeg takker Dem for Deres interesse. Jeg ser frem til Deres forhandling, som jeg er overbevist om, vil afdække mange nye elementer.
Janez Potočnik
Fru formand! EU's strategiske målsætninger for Nagoya er fastlagt i Rådets konklusioner af 22. december 2009 og 15. marts 2010 og vil blive videreudviklet og finpudset på Rådets (miljø) møde den 14. oktober 2010. Især tre punkter trænger sig på som EU's prioriteringer.
Det første er vedtagelsen af den nye strategiplan for konventionen for perioden 2011-2020. Den bør afspejle den bedste tilgængelige videnskabelige viden om biodiversitet og danne effektive rammer for gennemførelsen, som skal være tilstrækkelig ambitiøse til at udløse en øget indsats fra alle konventionens parters side. Dette er afgørende, hvis vi skal hindre nye arter i at blive udryddet og gøre det muligt for biodiversiteten fortsat at yde de vigtige varer og ydelser, som vi alle er afhængige af, og især de fattige.
Den anden strategiske prioritering for EU er at få afsluttet forhandlingerne om protokollen om adgang og fordeling af fordele som et centralt bidrag til bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversitet efter 2010 og i tråd med tilsagnene fra alle parter på COP 8 i 2006. Denne forventning møder bred tilslutning fra de udviklingslande, der er med i konventionen, hvoraf mange betragter det som deres topprioritering.
Den tredje er at sikre, at der mobiliseres ressourcer nok til at gennemføre de politiske rammer for biodiversitet efter 2010, herunder den nye strategiplan. EU har som helhed som led i 2020-målet for biodiversitet tidligere i år besluttet at fremskynde sin indsats for at vende det globale biodiversitetstab, men jeg synes også, at vi godt kan være stolte af det, vi rent faktisk gør. I perioden 2002-2008 betalte EU over 1 mia. USD, ca. 740 mio. EUR, årligt til global biodiversitet, især gennem det tematiske program om miljø og naturressourcer under udviklingssamarbejdsinstrumentet, men også EUF, som begge indeholder tilstrækkelige bestemmelser vedrørende biodiversitet.
Medlemsstaterne har også ydet et stort bidrag til den nylige genoplivning af den globale miljøfacilitet, hvor 1,2 mia. USD er øremærket til biodiversitet. Dette er en stigning på 28 % i forhold til sidste gang, og det nye årtusindudviklingsmålsinitiativ til 1 mia. EUR, som hr. Barroso lancerede på FN's generalforsamling i New York i sidste måned, kan bestemt også gavne biodiversiteten.
Kommissionen er i færd med at ajourføre sine egne biodiversitetsrelaterede udviklingssamarbejdstal og bruger samme metode som den, der er brugt til klimarelateret finansiering, og vi tilskynder naturligvis også medlemsstaterne til at gøre det samme, så vi kan fremlægge et konsolideret tal i Nagoya.
Vi skal også se på, hvordan vi ellers kan bidrage til at styrke gennemførelsen af konventionerne om biodiversitet og hjælpe udviklingslandene med at holde deres løfter under konventionen og navnlig gennemføre den nye post 2010-strategiplan, der vil blive vedtaget i Nagoya. Vi vil se på, hvordan og med hvilke midler dette kan gøres, sammen med vores partnere i Nagoya.
Biodiversitetstab er som allerede nævnt ikke en ny udfordring for bekæmpelsen af fattigdom. 2010-målet for biodiversitet blev allerede i 2002 medtaget i årtusindudviklingsmål nr. 7, og EU har bevidst understreget de vigtige forbindelser mellem biodiversitet og udvikling, endda mange gange. Så sent som i sidste måned bemærkede hr. Barroso i sin erklæring på FN's generalforsamling, at vores evne til at afskaffe fattigdom og sult og forbedre børns og mødres helbred afhænger af den langsigtede adgang til frisk vand, fødevarer, lægemidler og råvarer fra naturen.
Dette fremgår også af rapporten om gennemførelsen af årtusindudviklingsmålene for 2010, EU's politiske rammer for bistand til udviklingslandenes fødevaresikkerhed samt Kommissionens arbejdsprogram for sammenhæng i udviklingspolitikken for 2010-2013, der indeholder et specifikt mål for biodiversitet, og ledsageindikatorer som led i rammene for at forbedre sammenhængen mellem EU's politikker og udviklingsmålsætningerne.
Men det nye er måske den øgede viden og bevidsthed om økonomien i tab af biodiversitet og det omfang, som dette underminerer udsigterne til at lette fattigdommen på lang sigt. Den internationale undersøgelse The Economics of Ecosystems and Biodiversitet (TEEB) viser, hvor dyrt tab af biodiversitet og forringelse af økosystemet er for vores økonomier, også udviklingslandenes. Så det er ikke længere at spørgsmål om moral. Det er faktisk et spørgsmål om vores livskvalitet, og alligevel opfattes bevaring af biodiversitet og økosystemer ikke som en udviklingsprioritering.
Det er håbet, at TEEB vil bidrage til at få ændret denne situation, så flere af vores udviklingslandepartnere prioriterer bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversitet højere i deres udviklingsstrategier, men selv der, hvor det ikke er i centrum i de nationale og regionale støttestrategier, kræves det alligevel i EU's udviklingspolitik, at miljø og bæredygtig forvaltning af naturressourcer behandles som et tværgående emne, der skal integreres i alle udviklingsaktiviteter. Både udviklingssamarbejdsinstrumentet og Den Europæiske Udviklingsfond indeholder bestemmelser om biodiversitet.
Med hensyn til mekanismer til sikring af retten til adgang til information og offentlighedens deltagelse i beslutningstagningen støtter EU fuldstændig udkastet til beslutning fra COP 10 om strategiplanen, hvor parterne og andre regeringer opfordres til at sikre fuldstændig gennemførelse af målene i konventionen og strategiplanen. Vi mener også, at protokollen om adgang og deling af fordele skal forpligte de kontraherende parter til at indføre nationale rammer, som gør det muligt for oprindelige befolkninger og samfund at træffe forudgående og informerede beslutninger om, hvorvidt de vil give adgang til deres traditionelle viden.
Jeg er enig i alt det, spørgerne har sagt, og er meget taknemmelig for deres bidrag.
Esther de Lange
for PPE-Gruppen. - (NL) Fru formand, fru Schauvliege, hr. kommissær! Det vigtigste, vi vil bede Dem om i morgen i vores beslutning, er at vedtage ambitiøse, men realistiske mål i Nagoya. Den intelligente strategi vil være at vedtage foranstaltninger, som ikke blot sikrer biodiversitet, men også bekæmper følgerne af klimaændringerne, er med til at virkeliggøre årtusindudviklingsmålene, hvilket der allerede er sagt meget om, samt skabe grønne job, ikke mindst i EU. Fire fluer med et smæk, det er, hvad jeg kalder valuta for alle pengene.
Men det forudsætter, at EU taler med en stemme. Jeg er nødt til at være ærlig over for Dem - mit håb er dalende i den sammenhæng. Jeg har hørt mange henvisninger til Rådets erklæringer fra de foregående år og fra marts i år, men jeg har ikke hørt ret meget konkret. Alligevel håber jeg, at både Kommissionen og Rådet er kommet længere med deres tanker siden de generelle bemærkninger i erklæringen fra den 15. marts. Det håber jeg da i hvert fald - det finder vi ud af den 14. oktober. Jeg håber også, at vi tager ved lære af fortidens fejl, at vi ikke tager til endnu et internationalt topmøde væbnet med et mandat, der er vagt og generelt, og at vi, EU, ikke igen bruger al tiden til gensidige høringer om, hvordan vi skal reagere på udviklingen, så der ikke er tid til at spille den førende rolle, som bl.a. fru Kadenbach har opfordret til.
Det sidste, jeg vil gøre opmærksom på, er integration af biodiversitet i andre politikker. Vi i Parlamentet opfordrede hertil på miljøområdet og i andre politikker i en nylig betænkning om biodiversitet i EU. Det skal vi også gøre på internationalt plan. Biodiversitet handler ikke kun om miljø eller årtusindudviklingsmål. Der er også andre fora såsom Verdenshandelsorganisationen, hvor ikkekommercielle hensyn såsom biodiversitet skal sættes meget højere på dagsordenen. Jeg ved, at biodiversitet ligger Dem meget på sinde, hr. kommissær. Jeg håber, at De vil videregive dette budskab om international integration til Deres kolleger på internationalt plan.
Michael Cashman
Fru formand! Jeg var også i FN med hr. Mitchell og repræsenterede Parlamentet i forbindelse med årtusindudviklingsmålene. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med det, den gør, men også fortælle Parlamentet, at vi i EU går forrest på internationalt plan på disse områder, dvs. biodiversitet, klimaændringer og også årtusindudviklingsmålet med afskaffelse af fattigdom, men det er interessant, at vi i FN kun har observatørstatus. Det skal laves om, for vi går forrest på verdensplan på disse områder.
I år er året for biodiversitet, men jeg vil foreslå, at alle år gøres til biodiversitetsår. Vores borgere, måske dem på tilhørerpladserne, måske dem derhjemme, spørger sig selv, hvad det kommer dem ved. Uden offentlig bevidsthed og en øget bevidsthed får vi ikke ændret noget. De er nødt til at indse, at den dåse med tomater, de købte i supermarkedet, ikke ville være der, hvis det ikke var for biodiversiteten. Vi skal have en fuldstændig bevidsthed om, hvad det betyder. Som hr. Mitchell så udmærket sagde det, skal denne fattigdommens mur, og tillad mig at tilføje denne afsavnets mur, væltes.
Vi taler om politisk sammenhæng her i Parlamentet, men tillad mig lige at nævne et par ting. Uden politisk sammenhæng vedrørende adgang til energi i udviklingslandene, afskovning, klimaændringer, fødevaresikkerhed, reform af den fælles landbrugspolitik, den fælles fiskeripolitik, fratagelse af ejendom, naturressourcer og adgang til vand kommer vi aldrig til at beskytte biodiversiteten, og vi får aldrig sat en stopper for denne verdens fattiges lidelser.
Gerben-Jan Gerbrandy
Fru formand! Mens vi drøfter EU's holdning på topmødet i Nagoya, er der uden for Parlamentet indledt en jagt, en nådesløs jagt på ressourcer, på olie og gas, mineraler, træ, fødevarer og vand, en jagt på de ressourcer, som naturen giver os.
I denne jagt ønsker kinesiske investorer at opføre en motorvej gennem Serengeti-nationalparken for at udnytte ressourcerne i Centralafrika. Saudiske investorer lægger milliarder af dollars på bordet for at bygge 6 000 kilometer veje gennem regnskovene i Congo for at bygge enorme palmeoliefabrikker.
Vi ønsker alle at standse biodiversitetstabet, men i den virkelige verden hindrer denne jagt på ressourcer os i at nå vores mål. Sådan ser virkeligheden ud. Den eneste måde at standse tabet af biodiversitet på er derfor en radikal adfærdsændring.
Vi har brug for biodiversitet til fødevarer, læsteder, lægemidler, ren luft, rent vand osv. osv. Vi kan simpelthen ikke overleve uden. Vi er ved at nå et punkt, hvor skaden er uoprettelig og, hvad værre er, den sker hurtigere og hurtigere. Derfor haster det på topmødet i Nagoya, og derfor forventer jeg, at de deltagende ministre og kommissærer handler hurtigt.
Desværre er politiske erklæringer og resolutioner ikke nok til at opfylde dette krav om handling her og nu. Vi skal udøve et meget større pres. Derfor har jeg startet en kampagne på internettet sammen med mange andre kolleger fra hele verden. Jeg ønsker, at alle mennesker bliver hørt om dette spørgsmål, for det er noget, der optager alle. Gå ind på facebook for at standse tabet af biodiversitet, og støt kampagnen. Sammen med mange kolleger vil jeg fremægge tusindvis af underskrifter til beslutningstagerne i Nagoya, så de ved, at borgerne stoler på, at de vil gøre noget og sørge for, at Nagoya bliver en succes.
Sandrine Bélier
Fru formand, fru Schauvliege, hr. kommissær, mine damer og herrer! Tilsagnene fra 1992 i Rio og fra 2002 i Johannesburg er ikke blevet respekteret. Vores strategier for at stoppe tabet af biodiversitet er en fiasko, og vi ved også godt, hvorfor det er sådan.
Klimaet forandrer sig, biodiversiteten bliver mindre, og menneskene skal være klar til at tilpasse sig hurtigere og hurtigere og det på måder, der bliver sværere og sværere. I Nagoya, blot et par uger før Cancún, har EU mulighed for at presse på for at få vedtaget vores økonomiske udviklingsmodel for at kunne håndtere det 21. århundredes udfordringer.
Klimaforstyrrelser, stop for tab af biodiversitet og bekæmpelse af fattigdom - disse tre udfordringer og de strategier, der er nødvendige for at takle dem, hænger tæt sammen. Vi har ansvar for at foreslå og indføre en ny udviklingsmodel, der er mere retfærdig, mere ligelig og mere bæredygtig.
Så lad os være klare og praktiske. Parlamentet identificerer i sin beslutning tre hovedudfordringer, som rejser adskillige spørgsmål om Kommissionens og Rådets holdning.
Den første udfordring er naturligvis at begynde at beskytte og genoprette biodiversitet. Dette forudsætter tilstrækkelig finansiering, tilbagetrækning af al offentlig støtte, der er skadelig for biodiversitet, og et dedikeret budget, som vi foreslår at tidoble. Men er EU virkelig klar til at indgå forpligtelse for 0,3 % af sit BNP til sin politik for stop af tab af biodiversitet og til at overtale OECD-landene til at gøre det samme?
Den anden udfordring er udgifterne til tab af biodiversitet for de forskellige samfund, som vi først lige er begyndt at vurdere. De forventes at blive omkring 1 % af det samlede BNP, men i denne beregning er der ikke taget hensyn til biodiversitetens sociale, kulturelle, moralske og videnskabelige værdi.
Er EU parat til at modstå tendensen til at gøre alt levende op i penge? Er vi klar til at forsvare menneskehedens fælles arv og forfægte, at naturen er uvurderlig og ikke til salg?
Endelig er den tredje udfordring at standse virksomhedernes og industriens udplyndring af genetiske ressourcer. Vores løsning er at regulere adgangen til genetiske ressourcer på en måde, der især respekterer indfødtes og lokalsamfunds rettigheder.
EU vil have et særligt ansvar i disse forhandlinger. Er vi for det første klar til at forsvare princippet om, at man ikke kan tage patent på livet, og for det andet at støtte tilbagebetalingen af den økologiske gæld til landene i syd ved at støtte, at det system, de skal vedtages, får tilbagevirkende kraft?
Nirj Deva
Fru formand! Biodiversitet er ikke et abstrakt ord, som bruges af verdensfjerne forskere til at lede efter en eller anden miljømæssig afart. Biodiversitet er selve kernen i vores overlevelse på denne planet som menneskehed.
Tag f.eks. en nylig rapport udarbejdet af dr. Pavan Sukhdev om tab af biodiversitet og dette tabs værdi. Hans resultater viser, at alene afskovningen, tabet af jordens lunge, som ændrer kuldioxid til ilt og gør det muligt for os at trække vejret, koster 4,5 billioner USD hvert år. Hvert år mister vi, hvad der svarer til udskiftningsomkostninger på 4,5 bio. USD til iltproduktionsprocessen. Det svarer omtrent til størrelsen af New Yorks børs.
Hvis vi hvert år mister et aktiv, der svarer til værdien af New Yorks børs, er jeg sikker på, at alle her ville blive dybt chokerede, men fordi det er biodiversitet, er alle åbenbart ligeglade. Det er et enormt beløb, der skal til for at erstatte tabet af ilt, som opstår på grund af, at disse træer bliver fældet.
Tag sammenbruddet af Newfoundlands torskefiskeri i 1990'erne. Det kostede 2 mia. CAD i udskiftningsomkostninger. Hvis vi mister, hvilket vi er ved at gøre, noget af det farmaceutiske genetiske materiale, der stammer fra biodiversitet, mister vi, hvad der svarer til omkring 640 mia. i råvarer. Det er et meget alvorligt spørgsmål, og det kræver alvorlige mennesker at træffe alvorlige beslutninger.
Kartika Tamara Liotard
Fru formand! Om to uger tager vi alle til Nagoya, Japan, for at diskutere biodiversitet. Gad vide, om der er tun eller hval på menuen. Men den store debat bliver nok en gang, om vi skal begynde med at diskutere penge eller målsætninger. Udviklingslandene foretrækker, at vi starter med at lægge penge på bordet, og EU foretrækker at starte med at diskutere målsætninger.
En ting står dog klart, nemlig at uanset hvad, skal vi have standset tabet af biodiversitet. Prisen på ikke at gøre noget anslås at være over 4 000 mia. USD inden 2050. Ikke at gøre noget er derfor ikke en mulighed, og derfor beklager jeg bl.a. at den nye nederlandske regering vil reducere budgettet til udviklingsstøtte, der jo er en af de vigtigste finansielle ressourcer til at bekæmpe tab af biodiversitet i udviklingslandene, med 1 mia. EUR.
Hvis EU virkelig vil opnå noget i Nagoya, skal vi tage føringen og udvikle en sund landbrugs- og fiskeripolitik selv i stedet for at vente til efter Nagoya med at fremsætte forslag hertil. I reformen af landbrugspolitikken skal vi se længere end blot en bæredygtig landbrugspolitik, og vi skal stå fast. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at omsætte det, der bliver vedtaget i Nagoya, til forslag, som kan måles og overvåges, og at udvikle en langsigtet vision, således at vi i 2011 ikke igen behøver at sige, at vi ikke har evnet at standse tabet af biodiversitet.
Anna Rosbach
for EFD-Gruppen. - (DA) Fru formand! Biodiversitet er alle tings sammenhæng - ganske enkelt. Og derfor skal vi på konferencen i Nagoya kæmpe for at bevare den. Men da vi stadig fælder skove, tager nyt land under plov og dæmmer floder op, er der åbenbart en mangel på viden om og evne til at indføje habitater og økosystemer i de nationale staters lovgivninger. Alt fra moderne landbrug, fiskeri, bybebyggelse, vejnet og transport til en mangfoldig industri har negativ indflydelse på klodens biodiversitet. Det maritime liv har det skidt. Over 60 % af alle fisk og skaldyr, der spises i EU, fanges uden for EU. Vi har overfisket, og bestandene har svært ved at restituere sig. Østersøen har en historisk høj forureningsgrad. I Sverige frarådes gravide kvinder at spise lokalt fangede fisk. EU-landene har dog taget skridt hen imod at forbedre forholdene for naturen, men hvor står resten af verden? Og hvad kan vi gøre for, at andre verdensdele kommer videre i deres udvikling? Verdens biodiversitet vil gå til som følge af menneskeskabte aktiviteter - hvad enten der sker global opvarmning eller ej. Men vi skal ikke stille urealistiske krav her. Biodiversiteten er bedst tjent med, at vi forbliver realistiske. Derfor er det på høje tid, at vi finder praktiske, realistiske løsninger for bevarelsen af sund jord, et sundt plante- og dyreliv samt sunde vandmiljøer.
Claudiu Ciprian Tănăsescu
(RO) Fru formand! Først vil jeg understrege, at det er bydende nødvendigt for EU at indtage en klar, fælles holdning til biodiversitet i Nagoya med henblik på det kommende COP 10-møde. Hvis vi ikke lægger os fast på en fast, konsekvent holdning, bliver resultatet en skandale lige som på CITES-konferencen i marts 2010. Derfor ønsker jeg, at henstillingerne fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed bliver vedtaget uden forbehold, for de er den bedste vejledning, EU kan få til at udarbejde en officiel holdning, som vores repræsentanter kan støtte helhjertet i Nagoya senere på måneden.
Ud over disse overvejelser må vi ikke glemme, at det ikke kun er EU's troværdighed som en klart tænkende, ansvarlig partner i den globale beslutningsproces, der er på spil, men frem for alt jordens fremtidige skæbne.
Richard Seeber
(DE) Fru formand! Tillad mig at starte med en detalje. Kommissær Potočnik - som jeg sætter meget højt - opgiver tal i dollars for senere at konvertere dem til euro. Hr. Deva opgiver også tal i dollar. Jeg har ikke set på dette i detaljer, men det viser faktisk, at debatten om biodiversitet endnu ikke er nået til Europa. Åbenbart kan vi i Europa ikke danne os vores egen mening om det, og jeg synes, det ville være rigtig godt, hvis vi tager denne debat så seriøst, at vi rent faktisk finder ud af, hvad det betyder i konkrete tal. Jeg synes, at dette er en elitær debat, der ligger langt fra det, der sker i vores borgeres hjem. Indtil det lykkes os at få indført denne debat i Europas hjem og husholdninger, har vi ikke noget håb om at få politisk vægt her i Parlamentet. Jeg mener med andre ord, at vores fremtidige kommunikationsstrategi simpelthen skal være at få dette ud til folk, som jeg sagde, og når vi ved, hvordan de reagerer, kan vi fastsætte specifikke mål.
Kommissæren har nævnt nogle meget specifikke mål. Jeg håber også, at han kan få dem vedtaget i Nagoya, og jeg håber også, at Fællesskabet vil tale med en stemme. Det er altid en stor udfordring til disse internationale konferencer.
Jeg mener heller ikke, at penge alene er nok. Mange af kollegerne har opfordret til, at vi afsætter flere midler. Det er måske godt nok, men det er ikke nok til at sikre succes. Som nævnt skal vi for det andet ændre vores kommunikationsstrategi, og for det tredje skal vi forbedre kvaliteten af de data, vi har. Det er klart, at vi stadig mangler mange data, og dette er et område, hvor Fællesskabet med sit forskningsproblem stadig kan gøre noget specifikt.
Som De ved, er mit yndlingsemne vand. Hvis vi får gang i den nye fiskeripolitik, er der meget, vi skal indhente med hensyn til arter, der har brug for beskyttelse. Fiskeriministrene vil sandsynligvis igen vedtage for høje kvoter, og biodiversiteten bliver igen skubbet ud på sidelinjen. Derfor synes jeg, at dette er en god mulighed for os her i Parlamentet til at vise, at vi er seriøse. Lad os så se, hvilken form forslagene får.
Kriton Arsenis
(EL) Fru formand, hr. kommissær, repræsentanter for Rådet! Vi i Parlamentet drøfter intenst målsætningerne for og gennemførelsen af de nye målsætninger for biodiversitet. Men mens vi her er midt i vores forhandling, risikerer forhandlingerne at bryde helt sammen, og så er det vores, EU's skyld. Derfor vil jeg henvende mig til Rådet og opfordre det til at skifte mening.
Vi skal have løst op for forhandlingerne om ABS-protokollen, protokollen om adgang til genetisk information og deling af fordele. Hvis ikke, gør vi os ikke blot skyldige i at opretholde en situation, der skaber biopiratvirksomhed og er en forbrydelse mod lokalsamfund og genetiske ressourcer. Nej, vi går også endnu en gang glip af en mulighed for at hjælpe miljøet, forhandlingerne vil bryde sammen, og vi får et andet København.
Jeg opfordrer derfor indtrængende Rådet til igen at se omhyggeligt på dette spørgsmål. Vi skal have ændret holdning, før det bliver EU, der for første gang i sin historie får miljøforhandlingerne til at bryde sammen.
Chris Davies
(EN) Fru formand! Den store udfordring med at vende tabet af enestående arter kommer til at stå deprimerende klar under denne forhandling. Der vil blive sagt meget på biodiversitetskonferencen om behovet for at få indført de rette foranstaltninger, men hvis det eneste, vi ender med, er en from erklæring, opnår vi ikke meget.
Jeg håber, vi kan få fastlagt et sæt mål og nogle finansielle støttemekanismer, sandsynligvis i tilknytning til adgang til biologiske ressourcer, for at give dem en værdi. Jeg håber, at vi kan sikre, at der indføres procedurer til at bedømme og bekræfte overholdelse, og jeg håber, at vi kan indføre systemer til at sikre en hyppig gennemgang af mål, og at procedurerne løbende forbedres.
Det er helt klart, at denne konference ikke på nogen måde kan få standset tabet af biodiversitet, for det går simpelthen alt for hurtigt. Men hvis vi i det mindste kan få indført mekanismerne og strukturen til i sidste instans at få taget farten af dette tab og måske endda en dag få genvundet tabet, så vil det blive bedømt som en succes.
Bas Eickhout
(NL) Fru formand! Først hjertelig tak til kommissær Potočnik for hans tilsagn om at bevare biodiversitet. Vi ved, at han har hjertet på rette sted, og at han kæmper hårdt for at nå dette mål. Så med hensyn til dette ser det godt ud for Europas tilsagn på konferencen i Nagoya. Men vi skal stadig have vedtaget mål på delområder som fiskeri, landbrug og skovbrug. Vi forventer stadig ambitiøse mål på alle disse områder, ikke mindst fra Europas side.
Men det er endnu vigtigere at få omsat dette til en europæisk politik, når vi kommer hjem fra Nagoya. I det kommende år skal vi revidere vores landbrugspolitik og også fiskeripolitikken. Kommissæren fortalte, at han også vil forsøge at sikre, at ordet "biodiversitet" klart indgår i denne politik. Men Rådet forholder sig tavst. Derfor spurgte fru Schauvliege også Rådets formand om, hvad Rådet forventer at gøre i fremtiden. Vi kan naturligvis afgive flotte løfter i Nagoya, men hvad skal vi gøre i den nærmeste fremtid med hensyn til vores egen fiskeri- og landbrugspolitik? For så bliver det først rigtig vigtigt. Ellers vil vores løfter i Nagoya kun være tomme ord.
Peter van Dalen
(NL) Fru formand! I morgen stemmer vi om forslaget til beslutning om Nagoya-konferencen, og i mit indlæg vil jeg gerne henlede opmærksomheden på ændringsforslag 1, som fru de Lange og jeg har fremsat på vegne af vores to grupper. Dette ændringsforslag bekræfter princippet om, at livsformer og livsprocesser ikke må gøres til genstand for patenter. Der fremsættes derfor et krav om at opretholde en forædlerundtagelse, således at det bliver muligt at videreudvikle plantesorter.
Uden en sådan undtagelse er der fare for, at kun de virksomheder, der har de fleste penge og de største patentbeholdninger, kan overleve. Så bliver det dem, der bestemmer, hvilke arter der kommer på markedet, og det bliver helt klart ikke til fordel for biodiversitet. Jeg opfordrer Dem derfor indtrængende om at støtte ændringsforslag 1 under afstemningen i morgen.
Oreste Rossi
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Fra den 18. til den 29. oktober finder OP 10 om biodiversitet sted i Japan, og det er vigtigt, at Parlamentet ved, hvad Rådet agter at foreslå for at beskytte og bevare biodiversitet.
Forskningen viser, at i en undersøgelse af 4 000 planter blev omkring 22 % klassificeret som truede. Det betyder, at hver femte plante risikerer at forsvinde, og hvad der også er alarmerende, er, at mange planter, som endnu ikke er opdaget, også vil forsvinde. Det samme gælder for mange dyrearter. Sammen med dem risikerer vi at miste aktive ingredienser for planters vedkommende, som er grundlæggende for industrier, der udvikler nye produkter, som kan hjælpe med til at bekæmpe sygdomme, som ikke kan kureres nu. For dyrenes vedkommende vil vi, hvis de forsvinder, miste nogle karakteristika, der er vigtige for vores planet.
I september vedtog Europa-Parlamentet en EU-forordning om dette emne med et klart flertal, som nødvendigvis må forpligte Rådet til at følge den samme tilgang. Vi må ikke glemme, at også sult som led i kampen mod fattigdom bekæmpes ved at bevare vores naturressourcer, vores uvurderlige fauna og flora, en rigdom, vi ikke har råd til at miste og skal gøre alt, hvad vi kan, for at bevare.
Licia Ronzulli
(IT) Fru formand! I 2002 gav regeringsrepræsentanter fra hele verden tilsagn om at reducere tabet af biodiversitet betydeligt inden 2010. Selv om dette mål er blevet nævnt og understreget i forskellige internationale fora, er det desværre ikke blevet nået.
Dette tab sker nu med en hastighed, der er 100 gange større end de naturlige cyklusser, og i de sidste 50 år har det nået hidtil usete højder. I Europa risikerer hvert sjette pattedyr at blive udryddet, og når én art forsvinder, kan det skabe en dominoeffekt for alle andre. I løbet af de sidste 30 år har vi mistet mindst 30 % af alle dyre- og plantearter på jorden.
Uden ambitiøse mål, der skal vedtages øjeblikkelig, vil det tab af biodiversitet, hvilket allerede er sagt flere gange og også fra WWF, som vil ske inden år 2050, koste Europa 1 100 mia. EUR. Som fru Striffler understregede i sit spørgsmål, bliver sikring af biodiversitet et vigtigt aspekt i årtusindudviklingsmålene og Europa 2020-strategien.
Fremme af biodiversitet betyder at have flere våben i vores arsenal til at bekæmpe ekstrem fattigdom og sult gennem bæredygtige miljøpolitikker, der sikrer vores rige, frodige planets overlevelse. Vi skal have en ny strategisk vision og nye mål, hvor der tages hensyn til det løbende tab af arter, og som afspejler den vigtighed, vi tillægger problemet.
Edite Estrela
(PT) Fru formand! Når vi taler om at bevare biodiversitet, taler vi også om at bekæmpe klimaændringer, om fødevaresikkerhed, om folkesundhed, om bekæmpelse af fattigdom, om at nå årtusindudviklingsmålene og om planetens bæredygtige udvikling. Med andre ord om vores alle sammens fremtid.
Som vi allerede har hørt her i salen, skal EU tale med én stemme på konferencen i Nagoya og gøre alt, hvad vi kan, for at opnå et godt resultat. Politisk vilje er en forudsætning, hvis vi skal redde de mest truede flora- og faunaarter. Flere medlemmer har også allerede sagt, at prisen på tab af biodiversitet ligger i størrelsesordenen 50 mia. EUR om året. Det svarer til omkring 1 % af bruttonationalproduktet. Men vi har også hørt, hvilket underbygges af undersøgelser, at disse omkostninger i 2050 vil være steget til 7 % af BNP, mens udbyttet fra at investere i at bevare biodiversitet vil være 100 gange større.
Biodiversitet er en forudsætning for at afbøde og tilpasse os til klimaændringerne, se bare på jordens og havøkosystemernes funktion som kulstofdræn. Vi håber derfor, at der kommer gode resultater ud af konferencen. Det er, hvad Europas befolkninger håber på, og vi håber også, at resultaterne vil gøre dem mere bevidste om de udfordringer, som vi alle skal håndtere.
Paul Nuttall
(EN) Fru formand! "Biodiversitet" er et ord, som jeg ofte hører eurokrater, medlemmer og lobbyister slynge omkring sig med i Bruxelles. Men gad vide, om der er nogen, der kan definere, hvad det rent faktisk betyder, for jeg vil vædde mine sidste ører på, at det kan ingen af Dem.
Mærkeligt nok synes jeg faktisk, at det ér vigtigt, at De ved, hvad De taler om, hvis De vil lave disse love for hele EU.
Men hvad betyder det behageligt vage og tvetydige ord "biodiversitet" egentlig? For sandhedens kerne er, at der ikke findes noget "rette" antal af arter, uanset om det er på en gård i Cumbria eller i en forstad til Liverpool eller endog en skov i Cheshire, og jeg tør vædde på, at Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed ikke kan komme med en ordentlig definition eller holde op med at bruge sådan nogle modeord.
Og hvor er grænsen for det biodiverse område? Gælder det overhovedet for offshorehavmiljøer? Og hvis det gør, hvorfor er De så så interesseret i at bygge enorme vindfarme, der skader naturen og ikke engang skaber arbejde!
Lad os nu være ærlige - De aner det ikke. Der er ingen klare tanker, ingen sammenhængende politik og ikke nogen logik i det, De foreslår. Hvis De skal prædike, og det er, hvad De gør, så kig Dem lige i spejlet først, bring lige orden i eget hus først, og lad os begynde med den katastrofe, som den fælles fiskeripolitik er.
(Taleren indvilligede i at besvare et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort ifølge forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Chris Davies
(EN) Fru formand! Gad vide, om medlemmet er enig i, at vi mister enestående livsformer på denne planet hver eneste ene dag, og at der er brug for international handling, hvis vi skal forsøge at modvirke det? Jeg har ikke hørt noget i hans bemærkninger, der tyder på, at han er enig, men jeg vil bede ham forklare sin holdning over for Parlamentet.
Paul Nuttall
(EN) Fru formand! Lad os lige slå et par ting helt fast. Hvis De ønsker eksempler på arter, der forsvinder, er der masser af tvivlsom statistik rundt omkring - se bare på isbjørnene. Folk siger hele tiden, at isbjørnebestanden går tilbage. Men der er faktisk flere isbjørne nu end i 1940'erne.
Jeg er enig i, at der forsvinder arter, men jeg mener ikke, at EU, der grundlæggende er udemokratisk, for briterne har aldrig haft noget at skulle have sagt, er det forum, hvor der skal træffes beslutning om dette. Det skal ske på nationalstatsplan.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil advare kommissær Potočnik mod at tro, at EU kan nå sit mål. Det er godt nok, at vi ønsker at vise vejen i Nagoya med hensyn til at beskytte biodiversitet, men selv EU har ikke kunnet standse biodiversitetstabet. Lad os derfor være forsigtige og se på, hvad vores egne opgaver er. Kommissær Potočnik, der kommer fra en slovensk landbrugsfamilie - jeg selv kommer fra en ungarsk landbrugsfamilie - vil også gerne gøre opmærksom på den store modsætning mellem biodiversitet og regulering af landbruget. På den ene side tilbyder vi landmændene støtte til at opsætte kunstige reder til fuglene, mens vi på den anden - for at støtte at støtte græsningsarealer - kræver, at andelen af træer og buskadser kun må udgøre en tredjedel, og at landmændene skal fjerne alle træer, der overstiger denne grænse. Med andre ord reducerer vi levestederne for fugle og andre dyr. Den fremtidige landbrugspolitik skal forene biodiversitet og landbrugsstøtte. Jeg tilslutter mig helt betænkningens ord om, at vi skal fastlægge værdien af miljøbeskyttelsesaktiver, herunder markedsværdien af biodiversitet, der er meget vanskelig at beregne. Derfor er det meget vigtigt, at vi støtter og belønner landmænd fremover, da markedet ikke gør det.
Corina Creţu
(RO) Fru formand! Et bæredygtigt miljø er et af årtusindudviklingsmålene, som har direkte, store følger for mennesker. Forurening og ryggesløs udnyttelse af landbrugsjord, skove og vandressourcer forårsager klimaændringer, som skader jordens naturressourcer.
Jeg vil gerne nævne en af de alvorligste trusler, nemlig de stigende problemer med at få adgang til vandkilder, hvilket giver mennesket den dystre udsigt til, at omkring 45 % af verdens befolkning i 2050 er udsat for vandmangel.
Desværre er det først i år, at FN's generalforsamling har erklæret, at retten til rent drikkevand af god kvalitet og retten til sanitet er grundlæggende menneskerettigheder, der skal opfyldes, hvis man skal have et godt liv. Men denne erklæring kommer på et tidspunkt, hvor over en fjerdele af verdens befolkning ikke har adgang til drikkevand og ordentlige sanitære forhold. Sygeligheden og dødeligheden på grund af drikkevand, der er uegnet til mennesker, er alarmerende høj, især blandt børn. Derfor mener jeg, at EU på konferencen i Nagoya skal presse på for en meget hurtigere og mere konkret løsning på disse problemer i udviklingsverdenen, som forværrer fattigdom og manglende fremtidsudsigter.
Det historiske ansvar, som de udviklede lande har for jordens materielle og økologiske tilstand, bør være endnu et argument til støtte for politikker, der går imod den nuværende tendens med at tilskynde til ikkebæredygtig udnyttelse af naturressourcer i udviklingslande, der er afhængige af eksport af råvarer.
Mario Pirillo
(IT) Fru formand, hr. kommissær! Den 18. oktober åbnes den tiende internationale konference om biodiversitet i Japan. Den får deltagelse af EU, selv om vi ikke har nået de mål, der blev fastlagt i 2001, med andre ord målet med at standse tabet af biodiversitet inden 2010.
Nylige undersøgelser viser, at vores naturressourcer er alvorligt truede, især de marine områder i Middelhavslandene. EU har iværksat vigtige initiativer for at bekæmpe klimaændringerne, men skal gøre mere for at beskytte biodiversitet. EU skal love at øge midlerne til Natura 2000-programmet, og Kommissionen skal med fast hånd udøve sine tilsynsbeføjelser, som den har i henhold til traktaten.
Hvad gøres der for at reducere den forsinkede anvendelse af Natura 2000-direktiverne?
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Fru formand! Hvis vi ikke kun tænker på de miljømæssige, men også de sociale og finansielle følger af at ødelægge biodiversitet, kan vi ikke undervurdere vigtigheden af den kommende Nagoya-konference.
Den økologiske katastrofe i Ungarn, der har dræbt fire mennesker, har ramt syv byer og økosystemerne i mange floder, hvis vand truer med at nå til Donau og Donau-deltaet i Rumænien. Det er ikke blot en trist baggrund for dagens forhandling, men bør også være et kraftigt incitament for os til at træffe kraftigere foranstaltninger for at beskytte miljø og biodiversitet. Tiden er inde til igen at begynde at drøfte forbudet med at bruge farlige stoffer i mineindustrien for at få sat en stopper for disse tragedier.
Beslutningen om biodiversitet fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed indeholder mange vigtige punkter. Jeg vil her belyse et par af dem, som jeg betragter som meget vigtige.
Først og fremmest bør hovedformålet med forhandlingerne være at få vedtaget nogle ambitiøse specifikke mål, der er relevante for en række områder og aktivitetssektorer. De bør spænde fra byggeri og transport til skovbrug og landbrug.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fru formand! Som medlem af Miljøudvalget er jeg utrolig bekymret over resultaterne af nylige undersøgelser, der indeholder foruroligende statistikker om tab af biodiversitet i EU.
Problemets hastende karakter kræver en endnu større indsats på EU- og medlemsstatsplan, og for mig er det derfor vigtigt, at Kommissionen og medlemsstaterne handler samlet på konferencen til oktober i den japanske by Nagoya for at øge effektiviteten af deres tiltag og nå målelige, realistiske mål inden for bindende frister. Jeg vil også understrege behovet for at øge den private sektors kendskab til de økonomiske fordele ved at kæmpe for at bevare biodiversitet og til det udbytte, man får ud af at investere i bevaring af biodiversitet. Tab af biodiversitet mindsker allerede nu folks velfærd og medfører tab i milliarder, som vil stige til flere billioner i 2050.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru formand! Europa kan inddeles i ni forskellige biogeografiske regioner i henhold til klimatiske, topografiske, geologiske og vegetationsmæssige særtræk.
Donauregionen ligger blandt verdens top 20-økoregioner. Biodiversiteten i denne region er utrolig rig. Her findes 2 000 plantearter og 5 000 dyrearter. Siden 1991 har Donaudeltaet været opført på UNESCO's liste over verdens kulturarv, og Donau-regionen omfatter flere særligt beskyttede områder og særlige bevaringsområder inden for rammerne af Natura 2000.
Da Donau og Donaudeltaet har et enestående, sårbart økosystem, som er hjem for sjældne plantearter, der er udsatte på grund af forurening, mener vi, at det er vigtigt, at Kommissionen forbedrer prognose- og reaktionskapaciteten vedrørende oversvømmelser, ekstrem tørke og utilsigtet forurening.
EU har vedtaget en række foranstaltninger for at beskytte diversitet, især biodiversitet. Naturen er ikke kun en vigtig del af Europas arv og giver ikke kun økonomiske fordele, men den tilbyder også mange værdifulde funktioner såsom vandrensning, oversvømmelseskontrol, forebyggelse af jorderosion, bestøvning af afgrøder og fritidsaktiviteter.
Landbruget, den hurtige urbaniseringsproces og udviklingen af transportinfrastruktur har haft alvorlige følger for den naturlige habitat, og f.eks. har store dræningsordninger taget en stor del fra de naturlige flodsletter.
Charles Goerens
(FR) Fru formand! De mange konferencer om beskyttelse af biodiversitet giver ingen løsninger, men er i bedste fald en måde at ajourføre den temmelig vakkelvorne status på dette område. Handler det om penge eller ansvar? Jeg mener, at svaret er begge dele.
Skove, som er hjem for de fleste arter, trues blandt andet af korruption og ligegyldighed. Korruption, som lederne af udviklingslandene er lige så ansvarlige for som dem, der udnytter dårlig regeringsførelse, forklarer kun til dels fiaskoen på dette område. Med hensyn til ligegladhed vil jeg minde om, at vores eget forbrug af habitater heller ikke er neutralt.
Hvordan kan vi blive mere ansvarlige? Jeg har ikke ret meget tid, så tillad mig blot at komme med et eksempel, nemlig certificering af skove. Vi har jo modellerne. Kan Kommissionen fortælle mig, om den mener, at importrestriktioner og indførelse af de to systemer til skovcertificering er med til at begrænse skaderne på dette område? Findes der en evaluering, og kan De i bekræftende fald fortælle os, hvad hovedkonklusionerne er?
Isabella Lövin
(EN) Fru formand! Hvis EU skal fremstå som en troværdig partner i Nagoya, skal vi ikke kun foreslå strategiplaner, men også handle på de nuværende politikker i eget hus.
Det kompromisforslag, Kommissionen er ved at udarbejde om tilladelse til fortsat eksport af den europæiske ål, der er i akut fare for at blive udryddet, er simpelthen en skændsel. Ålen er en art, der er opført i CITES' bilag II, selv om den helt klart henhører under CITES' bilag I. Bestanden af europæisk ål, som er en fælles bestand, er gået tilbage med 40 % siden 2007.
Hvis EU overhovedet skal have nogen troværdighed i Nagoya eller på det næste CITES-møde, er der ikke andre muligheder end at gennemføre et fuldstændigt eksport- og importforbud for ål. Vi bør ikke lytte til en lille fiskerisektor, der ønsker at eksportere glasål - truede glasål - til Japan til en pris af pt. 600 EUR pr. kilo.
João Ferreira
(PT) Fru formand! Bevaring af biodiversitet, hvilket er vigtigere end alle økonomiske hensyn, er en etisk nødvendighed og en forudsætning for selve fremtiden for menneskeheden.
Før Nagoya-konferencen skal EU tage ved lære af sine fiaskoer på dette område og slå ind på den rette sti, hvis vi ønsker praktiske resultater og ikke bare gentagne, meningsløse hensigtserklæringer. Vi skal bl.a. ændre vores sektorpolitikker. Den reducerede diversitet i arter og sorter, der dyrkes, skal stoppes og vendes, hvilket også gælder erosionen af det genetiske grundlag, som fødevarerne afhænger af. Brugen af landbrugssorter, der er specifikke for bestemte regioner, skal fremmes. Vi skal bekæmpe homogeniseringen af landbrugsproduktionen, sygdomsspredende intensive modeller og nedlæggelse af små og mellemstore landbrugsbedrifter på grund af den nuværende landbrugs- og handelspolitik. Og det er blot et par eksempler. Biodiversitet og rækken af miljøbalancer, der afhænger af den, er en del af vores jords arv, et fælles gode, som ikke under nogen omstændigheder må falde i private hænder. Et uvurderligt fælles gode, som alle skal sikres adgang til at bruge og nyde.
Angelika Werthmann
(DE) Fru formand! 2010 er det internationale år for biodiversitet. På europæisk plan har vi fortræffelige instrumenter til at beskytte biologisk diversitet. Her tænker jeg på Natura 2000-programmet eller habitatdirektivet. Men en ide er kun så god som dens gennemførelse, og jeg må med beklagelse konstatere, at dette lader meget tilbage at ønske i mange medlemsstater.
Som medlem af Udvalget for Andragender henledes vores opmærksomhed løbende på alvorlige problemer i de udpegede Natura 2000-steder. Medlemsstaterne og Kommissionen skal sammen indtage en styrende rolle på den kommende konference i Japan. Men i samme åndedrag skal det siges, at folk holder op med at tro på os, medmindre vi lader handling følge ord.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Fru formand! Biodiversitet er et vanskeligt, komplekst område, som naturligvis er vigtigt for både EU og hele resten af verden. Men det rejser et andet spørgsmål: Hvordan kan vi skabe balance mellem miljøbeskyttelse og økonomisk vækst? Det er sandsynligvis det overordnede spørgsmål, der giver os det største hovedbrud.
Det er almindelig kendt, at tab af biodiversitet hænger mest sammen med menneskelige økonomiske aktiviteter. Man kan altid sige, at miljøbeskyttelseskravene hæmmer konkurrenceevnen, fordi EU har så høje standarder, mens dette ikke gælder i andre lande, hvilket skaber visse problemer på dette område, og det er naturligvis svært at opnå en balance her. Men der er dog stadig visse forebyggende instrumenter. Her tænker jeg på aktiviteter, der udføres i EU, og brug af analyser til at vise disse aktiviteters berettigelse.
Det er vigtigt, at disse analyser og miljøvirkningsvurderingerne er af høj kvalitet og uvildige. Realistisk bliver det naturligvis svært at nå frem til en aftale i Nagoya, men jeg ønsker EU og Kommissionens medlem held og lykke.
Luís Paulo Alves
(PT) Fru formand! Jeg glæder mig over denne forhandling med Rådet og Kommissionen, hvor vi drøfter EU's planer og vigtigste strategiske mål for at standse tabet af biodiversitet her før konferencen mellem parterne i konventionen om den biologiske mangfoldighed.
Jeg håber, at EU kan indtage en stærk, konsekvent holdning på konferencen med tanke på de specifikke foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at biodiversitetsbeskyttelsen bidrager til at sikre en bæredygtig udvikling. Jeg vil påpege, at bevaring af biodiversitet er grundlæggende for økosystemernes kvalitet, har en direkte indvirkning på vigtige funktioner såsom fødevareproduktion og adgang til vand og forebygger jordskred og oversvømmelser.
Endelig mener jeg, at den politiske reaktion skal sikre integration af biodiversitet i de økonomiske aktiviteter i sektorer som landbrug, skovbrug, fiskeri og turisme, og at vi skal have modet og ambitionen til at beskytte denne uvurderlige, men utrolig følsomme arv som i min region Azorerne mod udefrakommende interesser, der truer den.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Fru formand! I denne uge har vi hørt den vidunderlige nyhed, at der er opdaget over 20 000 nye arter i havet. Det vil Nagoya-konferencen tage ansvaret for, ikke kun således at disse arter fortsat kan leve, men også således at der opdages endnu flere arter, og at de ikke forsvinder, før vi opdager dem.
EU's, dvs. Kommissionens, Rådets og medlemsstaternes, troværdighed vil ikke kun være på spil i Nagoya. Det bliver den også senere på måneden i Paris til mødet i Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet, hvor fremtiden for tunfisk, der er en yderst udryddelsestruet art, vil blive fastlagt.
Det er denne konsekvens, der efter min mening er vigtig at kræve, for det, som Kommissionen siger om at bevare biodiversitet, er godt, det er vældig godt, men den skal være konsekvent i gennemførelsen af sektorpolitikker, f.eks. fiskeripolitikken.
Det er vigtigt og afgørende at se på, hvordan den konsekvens, som vi kommer til at se og håber at komme til at se, som vi kræver for Nagoya, køres videre i Paris, når vi virkelig forstår, at beskyttelse af tun ikke blot vil sige at beskytte et dyr, men også en levevis, en kultur og frem for alt en måde at opfatte verden på i relation til mennesket.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Det har været en særdeles interessant forhandling, for vi kan nu konkludere, at tab af biodiversitet er et problem for den udviklede verden og udviklingslandene. Gay Mitchell talte meget veltalende om udviklingslandenes problemer, når biodiversiteten undermineres. Han talte også positivt om de områder, hvor der er sket forbedringer. For at sikre fødevarer til hele verden skal vi have et bæredygtigt landbrug i et bæredygtigt miljø.
En anden kollega sagde vist, at det måske ikke er lykkedes os at kommunikere, hvor vigtig biodiversitet er, uden for egne rækker, til dem, som leder landbrugsbedrifterne og økosystemerne. Vi har ikke betalt den pris for det, i den pris, vi betaler for vores varer. Som vi har hørt, skal vi sætte en markedsværdi på biodiversitet, hvis vi virkelig ønsker at vende denne tendens med tab.
Janez Potočnik
Fru formand! Efter at have hørt på det, som medlemmerne har sagt, vil jeg først takke Dem for, at de budskaber og den viden, de deler med ikke blot mig, men også, håber jeg, med alle EU's borgere, er mere end klare.
Først vil jeg sige, at vi ikke må skjule noget. Vi har ikke nået 2010-målene for biodiversitet, og det er vores egen skyld. Det burde vi gøre bedre.
Der er grundlæggende to områder, hvor vi skal og kan handle. Det ene er i Europa, det andet er på internationalt plan, i Nagoya, som De har talt meget om. Men efter Nagoya vil vi også stille et forslag til en EU-strategi for, hvordan vi kan håndtere dette alvorlige problem, og mange af de spørgsmål, som De har rejst i dag, skal naturligvis også besvares. Den skal omfatte en grundlinje, som vi nu - endelig - har fastlagt. Den skal have målelige mål, ikke mange, men blot et par stykker, som er tættest på det, vi gerne vil opnå. De bedste garantier for det, vi vil forsøge at opnå. Hvorfor kun et par stykker? Fordi der skal skabes en grundlæggende forståelse, så vi kan have samme forståelse af biodiversitet.
Vi har gjort ret meget i Europa allerede nu. Jeg er meget forsigtig med at tale om gennemførelsen af Natura 2000. Jeg mener, at Natura 2000 også fremover vil give os nogle fordele, men når vi taler om vores strategi, mener jeg, at vi skal være mere ambitiøse, lige som vi når vi taler om, hvilken retning vi skal gå i, når vi taler om vores handling på internationalt plan.
Mange af Dem har talt om finansiering. Jeg undervurderer ikke spørgsmålet om finansiering, men De må ikke kun koncentrere Dem om finansiering. Det handler om meget mere end blot finansiering og mere end blot nye penge til biodiversitet. Det handler om støtte, der skader miljøet. Det handler også om privat finansiering. Det handler om mange af de ting, De har vedtaget her i Parlamentet.
Ulovlig skovhugst er et typisk eksempel på, hvordan vi virkelig kan hjælpe og endog finansiere de lande, som eksporterer træ, også i Europa. Det er utrolig vigtigt, at vi forstår det.
Som nogle af Dem har sagt, er det grundlæggende et moralsk og etisk spørgsmål, men for dem, der ikke forstår dette, bliver det mere end indlysende, at dette drejer sig om livskvalitet og er et spørgsmål om vores økonomiske succes. Det er vigtigt, at dette også forstås, for det var et vendepunkt i klimadebatten, hvis De kan huske det.
Det er også vigtigt, at myndighederne, ikke kun i Europa, men også vores partnere i resten af verden, forstår, hvor vigtigt det er, at de også fastlægger deres prioriteringer for det, vi drøfter her i dag.
Det næste spørgsmål, som jeg vil nævne, er adgang og deling af fordele (ABS). Efter mødet i New York, hvor vi diskuterede med næsten alle vores partnere, bliver ABS et vigtigt, måske endog afgørende emne i Nagoya. Så vi vil forsøge at gøre vores bedste for, at der kommer et gennembrud der. De kan naturligvis gøre en forskel, men det handler faktisk ikke om Dem, og efter alle de drøftelser, vi for nylig har haft med medlemsstaterne, kan jeg bekræfte, at der i de fleste medlemsstater er en stærk vilje til at få et gennembrud på dette punkt.
Det næste spørgsmål er noget, som vi også skal drøfte i fremtiden, og hvordan vi forholder os til det, hænger tæt samme med, hvordan vi besvarer nogle andre spørgsmål. De ved, at der var to Rio-konventioner. Den ene var for klimaændringer, den anden for biodiversitet, og der var også det særskilte, meget vigtige spørgsmål om afskovning.
De bliver mere og mere adskilte og udvikler sig parallelt. Vi forstår bedre og bedre, at vi bør begynde at se på dem under et. Mange af spørgsmålene om afhjælpning af og tilpasning til klimaændringer hænger sammen med biodiversitet. Red Plus handler lige så meget om klimaændringer som om biodiversitet. Så vi skal også prioritere spørgsmålene om biodiversitet, når vi fastlægger prioriteringerne for, hvordan vi vil bruge de penge, der er afsat til Red Plus-aktiviteter. Og det er det samme, når vi taler om årtusindudviklingsmålene. Jeg talte med Helen Clark i New York om, hvordan vi kan få et bedre samarbejde mellem Kommissionen og UNDP for at få skabt bedre forbindelse mellem disse områder.
Det næste spørgsmål, som nogle af Dem understregede, og som efter min mening er grundlaget for alle spørgsmål, er integration af biodiversitet, mainstreaming af biodiversitet, i andre politikker. Jeg er helt enig i, at hvis vi ønsker at tale om den fælles landbrugspolitik, fiskeripolitikken, samhørighedspolitikken og andre politikker, skal vi også tage hensyn til denne vinkel. Når vi taler om den fælles landbrugspolitik, som snart vil ligge på Deres bord, som De snart kommer til at drøfte, mener jeg, at vi skal videreudvikle begrebet almenvellet. Jeg mener, at landmændene skal have delvis godtgørelse for det, de gør for os, nemlig at give os fødevarer, og det er vi taknemmelige for, men vi skal også takke dem for at bevare biodiversitet. Her ligger der en vigtig debat foran os.
Nagoya/Cancún hænger sammen. Det handler ikke kun om biodiversitet, det handler ikke kun om klimaændringer, det handler også om vellykket multilateralisme og regeringsførelse globalt. Derfor er det meget vigtigt, at vi får succes der. Jeg har hørt alle Deres opfordringer til, at vi skal tale med én stemme. Det vil vi gøre alt for, og her vil jeg gerne takke det belgiske formandskab for at have indtaget en meget konstruktiv holdning.
Det næste, jeg vil nævne, og nu er jeg snart færdig, er lidt om euro og dollars. Jeg opfattede det positivt, men jeg er bange for, at vi, når vi taler om biodiversitet og international hjælp, kommer til at tale mere om euro end om dollars.
Så vi er nødt til at rejse tilbage fra Cancún med noget, der er en succes, som vi kan betragte som en succes, og som vil blive sat i forbindelse med løsninger, for der står ganske simpelt alt for meget på spil. Vi har et ansvar, men det er kun rimeligt at sige, at også andre har et ansvar. Men at have Parlamentet bag os er virkelig en stor hjælp.
Joke Schauvliege
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke alle de talere, der har understreget vigtigheden af biodiversitet. Det er et meget vigtigt budskab, som er kommet ud af denne forhandling. Jeg har allerede i min indledning berørt mange af de aspekter, der er blevet nævnt her. Der er nogle punkter, som jeg gerne vil gå lidt mere i detaljer med.
Først og fremmest adgang og deling af fordele (ABS). Det er vigtigt at understrege, at Rådet har forpligtet sig til at færdiggøre protokollen om adgang til genetiske ressourcer og deling af fordele (ABS-protokollen) på det 10. møde i konferencen mellem parterne (COP 10) til konventionen om den biologiske mangfoldighed (CBD), for den er et meget stort bidrag til at nå alle målsætningerne i CBD. Udviklingen og gennemførelsen af ABS-protokollen skal betragtes som en integrerende del af processen omkring CBD. Der blev allerede gjort fremskridt på dette område under drøftelserne i Montreal, men det er korrekt, at en række andre problemer skal løses inden COP 10. Dette vil kræve stor fleksibilitet fra alle forhandlingsparter og dermed også internt i EU.
For det andet med hensyn til Europa-Parlamentets beslutning beskriver den de centrale elementer i en politik for biodiversitet: At der skal gøres noget her og nu, økonomien i økosystemer og biodiversitet, overordnede mål, visioner og delmål samt indikatorer for CBD og CBD-strategiplanen og også nogle mere specifikke aspekter som ABS og synergi mellem de tre Rio-konventioner osv. Disse elementer er i tråd med Rådets holdninger forud for Nagoya-konferencen. Konklusionerne forventes vedtaget i Rådet (miljø) den 14. oktober.
Med hensyn til spørgsmålet om pakken og integration i sektorer som landbrug og fiskeri vil jeg minde Dem om, at Rådet den 15. marts udtrykkeligt bad Kommissionen om at stille forslag til en pakke. Jeg har forstået af det, kommissæren sagde for lidt siden, at Kommissionen arbejder hårdt på dette, og at vi kan stole på den.
Rådet vil blive bedt om at vedtage konklusioner om biodiversitet på mødet den 14. oktober, dvs. i næste uge. Konklusionerne bliver de politiske retningslinjer for forhandlingerne i Japan i oktober. Disse konklusioner danner grundlag for fastlæggelsen af de vigtige emner til COP 10 og også Rådets holdning til dem. Det drejer sig om den reviderede, ajourførte CBD-strategiplan, forhandlingerne om ABS-protokollen, strategien for mobilisering af finansiering, især gennem innovative finansieringsmekanismer, integration af sektorer og synergi mellem bekæmpelse af klimaændringer, ørkendannelse og politikker til fremme af biodiversitet.
Tak til alle, der har understreget vigtigheden af dette. Også tak til kommissæren for det konstruktive arbejde, som vi har haft indtil nu, og også for det behagelige samarbejde, vi sikkert får i opløbet til og i Nagoya.
Formanden
Jeg har modtaget et forslag til beslutning indgivet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 115, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 7. oktober 2010.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Elisabeth Köstinger
Biodiversitet er og vil altid være et vigtigt område for EU, fordi biodiversitet går hånd i hånd med en sikker fødevareforsyning i Europa og repræsenterer dermed en positiv fremtid for de kommende generationer. Europæisk landbrug kender sin vigtige rolle som beskytter og bevarer af biodiversitet. Ved at lagre CO2 i jorden eller sikre en næsten naturlig jordforvaltning bidrager vores landmænd aktivt til at bevare biodiversitet. Men hele denne indsats gavner ikke noget, hvis befolkningen kun ved lidt eller ingenting herom. Vi skal gøre de europæiske borgere bevidste om biodiversitetens grundlæggende vigtighed for vores natur, vores økonomi, vores liv og vores børns fremtid, og så få dem til at handle. EU bliver ikke sparet for udryddelse af en række arter. Allerede i dag er mange livsformer alvorligt truet. Lad os gøre noget her og nu og sætte kursen for en fremtid rig på arter.
Rareş-Lucian Niculescu
Jeg vil i forbindelse med denne forhandling understrege den vigtige rolle, som projektet "The Economics of Ecosystems and Biodiversitet" (TEEB) spiller. Det finansieres af europæiske stater, som beregner den finansielle værdi af naturen og omkostninger på grund af tab af biodiversitet. TEEB vil gøre det muligt for os at øge kendskabet til de enorme udfordringer og forberede fremtidige beslutninger på området. Jeg vil blot nævne et par fakta fra resultaterne af TEEB-projektet. Omkostningerne ved afskovning udgør nu ca. 4,5 billioner USD om året. Ifølge andre tilsvarende nylige skøn var over en fjerdedel af verdens oprindelige biodiversitet forsvundet i 2000, og der forventes et yderligere tab på 10 % inden 2050. Jeg kan godt komme med flere eksempler. Under disse omstændigheder kunne Nagoya-topmødet ikke komme på et bedre tidspunkt. Jeg mener desuden, at denne forhandling også kommer på det rette tidspunkt, for på den måde kan vi på EU-plan harmonisere vores synspunkter før det kommende topmøde.
Rovana Plumb
I år er et afgørende år, hvis vi skal øge den globale indsats for at få standset tabet af biodiversitet. Vi skal benytte lejligheden til at skabe en vision og fastlægge klare mål vedrørende biodiversitet og bæredygtig bevaring deraf efter 2010. vi skal have defineret en stærk fælles holdning og sikre EU's aktive deltagelse i fremtidige internationale forhandlinger. En langsigtet global vision skal være baseret på forbindelser mellem biodiversitet, økosystemfunktioner, klimaændringer, ørkendannelse, økonomisk velstand samt borgernes sundhed og velvære. At nå de foreslåede mål og delmål for biodiversitet forudsætter mobilisering af de nødvendige ressourcer til at gennemføre foranstaltninger, der fremmer bevaring og bæredygtig brug af naturressourcer. Rumænien støtter en større inddragelse af den private og den offentlige sektor for at finde innovative løsninger og mekanismer til finansiering af biodiversitet.
Pavel Poc
Homo sapiens er den art, der producerer mest affald sammenlignet med alle andre biologiske arter. Industriel forurening, husholdningsaffald, CO2-produktion, støj, smog, varmeforurening og alle andre kendte og ukendte affaldsprodukter fra vores civilisation skaber et enormt økologisk fodaftryk. Følgerne af vores arts økologiske fodaftryk er, at det hindrer visse andre arters fortsatte overlevelse i vores økosystem. Dette er grundlaget for vore dages tab af biodiversitet. Biodiversitet er en afgørende forudsætning for jordens økosystems eksistens i den metastable tilstand, som vi kender, og som muliggør vores civilisations eksistens. Den indbyrdes afhængighed og forbindelse mellem vores liv og andre livsformer på jorden ignoreres, undervurderes og nedtones. Hvis biodiversiteten går tilbage, går også økosystemets absorptionsevne tilbage. Økosystemet bliver mindre modstandsdygtigt og mere påvirkeligt af ændringer, også trinvise ændringer. På et vist tidspunkt vil det så tippe over til en anden tilstand. Spørgsmålet er, om denne nye tilstand gør det muligt at fortsætte vores civilisation, de mange mennesker på vores jord, og om det skaber grundlag for selve eksistensen af vores biologiske arter.
Nu er det ikke længere et spørgsmål om en eller et par dyrearter, ikke engang om at beskytte et enkelt økosystem. Det drejer sig om vores egen arts, vores eget økosystems overlevelse. Desværre opfører vi os stadig som en patient med kræft. Vi lyver over for os selv og træffer ikke de foranstaltninger, som måske kunne få os til at redde livet.
