Sikkerhedskrav til legetøj (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om sikkerhedskrav til legetøj.
Günter Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Vi drøfter altid legetøj lige inden jul, og det er også helt rigtigt at gøre, for det er det tidspunkt, hvor befolkningen er mest interesseret i legetøj. Jeg er taknemmelig over, at vi gør det igen i år, da legetøjssikkerhed er et spørgsmål, der optager Parlamentet, Rådet og Kommissionen, og som vi stiller de højeste krav til.
Debatten her i aften blev udløst af rapporter i medierne i en bestemt medlemsstat, nemlig Tyskland. De stammer fra forbundsinstituttet for risikovurdering og det tekniske overvågningsinstitut (Technischer Überwachungsverein). Ingen af institutionerne har henvendt sig direkte til Kommissionen. Den tyske regering har heller ikke henvendt sig til Kommissionen vedrørende denne sag. Så vi ved ikke mere end det, de to institutioner har erklæret i deres pressemeddelelser, og det, der stod skrevet i de tyske medier. Det er dog ikke desto mindre et emne, der skal tages så alvorligt, at vi stadig må håndtere sagen, selv om vi kun har pressens rapporter at forholde os til.
Analysen i de rapporter, vi her står med, viser, at vi må tage fat på fire forskellige spørgsmål. Det første spørgsmål er let at besvare. Ifølge erklæringen fra det tyske tekniske overvågningsinstitut opfyldte en stor andel af det legetøj på det tyske marked, der blev undersøgt, ikke EU's gældende lovbestemmelser. I det tilfælde er reglerne helt klare. Hvis en medlemsstat gør en sådan opdagelse, er den forpligtet til øjeblikkeligt at underrette alle de andre medlemsstater og Kommissionen herom og træffe de fornødne forholdsregler. De kan gå så vidt som straks at trække disse produkter tilbage fra markedet, og det betyder i hele Europa, og også indføre importforbud, hvis disse produkter fremstilles uden for EU. Jeg håber derfor, at de tyske myndigheder meget hurtigt underretter de andre medlemsstater og Kommissionen via RAPEX. Hvis det bliver nødvendigt med et importforbud, så kan jeg her og nu forsikre Dem om, at Kommissionen direkte og straks vil godkende et sådant forbud. Men som jeg sagde, har vi endnu ikke modtaget sådanne oplysninger fra de tyske myndigheder.
Markedsovervågning, og det må jeg gøre helt klart her, henhører under medlemsstaternes enekompetence. Hverken Kommissionen, Parlamentet eller Rådet råder over nogen markedsovervågningsinstrumenter. De er forbeholdt medlemsstaterne alene. De har dog i henhold til loven og det gældende legetøjsdirektiv pligt til at foretage markedsovervågning. Da jeg læste nyhederne fra Tyskland om, at det er tvivlsomt, hvorvidt landets markedsovervågningsmyndigheder er i stand til at opfylde kravene i det nye legetøjsdirektiv, kan jeg kun sige én ting, nemlig at den tyske regering er forpligtet til at sikre, at de tyske markedsovervågningsmyndigheder opfylder kravene. Så jeg mener, at svaret på dette spørgsmål er temmelig klart.
Det andet spørgsmål er også let. Det er et gammelt emne, som Parlamentet førte intensive forhandlinger om i forbindelse med vedtagelsen af legetøjsdirektivet, og hvor den afgørende afstemning her i Parlamentet resulterede i en klar og entydig flertalsbeslutning efter en afstemning ved navneopråb. Det drejede sig om spørgsmålet om obligatorisk tredjepartscertificering af legetøj. Forslaget blev fremsat af Tyskland. Det tyske tekniske overvågningsinstitut stod bag forslaget, som med rette blev forkastet, for tredjepartscertificering ville overhovedet ikke garantere nogen øget sikkerhed ved legetøj, som normalt ikke er teknisk kompliceret, da det ville være prototypen, der i dette tilfælde ville blive certificeret.
Når det gælder legetøj, er problemet ikke prototypen, men, som erfaringerne har vist os, om alle leverandørerne og alle dem, der indgår i forsyningskæden, rent faktisk opfylder de høje krav, som vi fastsætter, under hele fremstillingsprocessen. Som inden for alle andre områder retter vi os for legetøjs vedkommende efter princippet om, at fabrikanten bærer det fulde ansvar for, om et produkt er i overensstemmelse med den gældende lovgivning. Uanset hvor i verden fabrikanten befinder sig, må vi ikke frigøre ham fra dette ansvar.
Hvis der er et problem med pålideligheden i et givet land, må vi tale med landet om at forbedre produktionsvilkårene, og det er netop, hvad Kommissionen gør. Jeg taler om Kina. Vi har tætte og intensive kontakter med Kina vedrørende spørgsmålet om, hvordan vi kan sikre, at produktionsvilkårene i landet, som er langt den største legetøjsproducent i verden, opfylder vores krav. Der er gjort fremskridt her, men der skal helt sikkert gøres mere.
Det tredje spørgsmål drejer sig om kemiske stoffer og tungmetaller i legetøj. Det er et ekstremt vanskeligt spørgsmål. Den politiske retningslinje, jeg gav mine kolleger under arbejdet med legetøjsdirektivet, var at vedtage de strengest mulige bestemmelser - de strengest mulige! Den indstilling blev også delt af Rådet og Parlamentet. Resultatet var, at de grænseværdier, som indgår i det nye legetøjsdirektiv, der bliver gennemført i etaper fra og med 2011, afspejlede den nyeste videnskabelige viden på tidspunktet for direktivets vedtagelse.
Vi er dog klar over, at det er en proces under udvikling - videnskaben er naturligvis hele tiden under udvikling, og der kommer hele tiden nye forskningsresultater - og sammen udformede vi med vilje direktivet på sådan en måde, at ny videnskabelig viden om risikofaktorer meget hurtigt kan indføjes i direktivet efter en komitologiprocedure, der inddrager Parlamentet. I henhold til de nuværende juridiske rammer, som Parlamentet har vedtaget, skal det kompetente videnskabelige udvalg være med til at vurdere de risici, der er forbundet med et produkt.
Der har to gange i år været tegn på, at der foreligger nye resultater. Det første kom via et brev, som jeg fik tilsendt af den tyske forbundsminister for fødevarer, landbrug og forbrugerbeskyttelse her i foråret. Brevet handlede om cadmium. Jeg sørgede med det samme for at få indsendt sagen til det videnskabelige udvalg, ikke kun med hensyn til cadmium, men også med hensyn til andre tungmetaller. Vi afventer resultaterne af deres undersøgelse i løbet af første halvår af 2010 og senest ved udgangen af juni. Hvis deres undersøgelse viser, at der er nye resultater, vil vi straks fremlægge et nyt forslag for at stramme op på direktivet, som endnu ikke er trådt i kraft, så det kan træde i kraft i 2011 med de skrappere grænseværdier.
Det andet tilfælde er temmelig kompliceret og vanskeligt at forklare. Det har at gøre med polycykliske aromatiske kulbrinter (PAH), som vi alle til dagligt er omgivet af. Vi er ikke engang klar over, hvad vi kommer i kontakt med. Også i dette tilfælde modtog vi oplysninger om, at grænseværdierne for disse polycykliske aromatiske kulbrinter muligvis var sat for højt. Det videnskabelige udvalg er ved at undersøge sagen. Resultaterne kommer til at foreligge i god tid, så vi kan foretage justeringer.
Jeg skal understrege, at vi her har med et problem at gøre, som vi som politikere ikke rigtig kan løse. Det er et teknisk problem, som er ekstremt indviklet. Jeg skal gerne åbent indrømme, at jeg ikke altid forstår de ekstremt komplicerede videnskabelige analyser, som jeg får fremlagt. Jeg tror ikke, at der er mange parlamentsmedlemmer, selv hvis alle var til stede her i aften, som kan hævde at forstå dem. Vi kan ikke forstå dem, fordi vi ikke har fået den relevante uddannelse. Vi må derfor til en vis grad have tillid til vores eksperter. Det er her, problemet ligger.
Vi ved naturligvis alle, at videnskaben er fuld af eksempler på tilfælde, hvor den alment accepterede teori har vist sig at være forkert. Der er også talrige eksempler på såkaldte mindretalsudtalelser, der i sidste ende har vist sig at være rigtige. Hvordan kan vi som politikere træffe beslutninger, når videnskabsfolk er uenige med hinanden? Det kan vi ikke, og det er den risiko, der følger med jobbet som politiker, og den kan vi ikke løbe fra.
Den regel, vi i sådanne tilfælde har i EU-institutionerne, er, at vi følger anbefalingerne fra de kompetente videnskabelige udvalg, og det er også det, vi har gjort i denne sag. Jeg vil dog gerne helt ærligt sige, at jeg tager dette spørgsmål så alvorligt, at selv den mindste antydning af, at der foreligger nye resultater, også selv om de kommer fra pressen, tages så alvorligt, at Kommissionen forelægger sagen for forskerne.
Det sidste spørgsmål er temmelig irriterende. I den forbindelse må jeg sige, at jeg virkelig havde forventet, at et institut, der hører under regeringen i en medlemsstat, ville opfylde mindstekravene om god videnskabelig adfærd. Det er rent skandalemageri, når forbundsinstituttet for risikovurdering hævder, hvilket de tyske medier har skrevet vidt og bredt om, at vi med hensyn til polycykliske aromatiske kulbrinter har en grænseværdi for bildæk, der er hundrede gange strengere end grænseværdien for legetøj. Det er rent skandalemageri, og det ved forskerne udmærket.
Sandheden er, at de regler, der gælder for fremstillingen af bildæk, især for de olier, som indgår i processen, hidrører fra perioden før Reach og før direktivet om sikkerhedskrav til legetøj, og at et af disse stoffer anvendes som referenceværdi. Dette stof repræsenterer dog en gruppe på omkring hundrede andre stoffer. De skal altså gange referenceværdien med hundrede. Så får De netop den tærskelværdi, som også gælder for andre produkter i EU.
Med andre ord, eftersom den tærskelværdi, der gælder for anvendelsen af visse olier i fremstillingen af bildæk, er baseret på det mindste indhold af målbare stoffer i produktet, er det også præcis det samme for legetøj. Indholdet defineres ud fra det mindste målbare indhold. Jeg kan kun opfordre forbundsinstituttet til at trække denne misvisende og uforsvarlige påstand tilbage. Det kan virkelig ikke passe, at vi skal have med sådan noget at gøre.
Kort sagt har vi med hensyn til legetøjsdirektivet udarbejdet et dokument, der så vidt vi ved svarer til det, der var tilladt på tidspunktet for dets vedtagelse. Vi har også udformet det sådan, at der på ethvert tidspunkt kan indføjes nye resultater, så vores sikkerhedskrav til legetøj til enhver tid afspejler det mest avancerede inden for videnskab og forskning.
Andreas Schwab
Fru formand! Jeg vil gerne oprigtigt takke kommissæren for klarheden og troværdigheden i hans indlæg med hensyn til grænseværdierne, som vi drøfter her. Jeg vil derfor gerne på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) - vi havde også fru Thyssen som ordfører for legetøjsdirektivet dengang - gøre det klart, at vi også ønsker at opnå og bevare fuld beskyttelse mod alle farlige stoffer. Vi ved, at vi i den sammenhæng har et særligt ansvar over for vores børns sundhed og dermed vores egen fremtid.
Netop her før jul, som De også nævnte, hr. kommissær, må forældre og bedsteforældre kunne være sikre på, hvilket legetøj er sikkert for deres børn eller børnebørn, og hvilket legetøj de kan købe til dem. Ligesom Dem appellerer jeg også til markedsovervågningsmyndighederne i medlemsstaterne, navnlig i Tyskland, om at opfylde deres forpligtelser og fjerne farligt legetøj fra markedet. Jeg mener, at vi dengang tog den rette beslutning om ikke at indføre tredjepartscertificering som et generelt vurderingskriterium for legetøj.
Hvad angår grænseværdier, blev der for et år siden rettet en lignende opfordring, som De nævnte. Dengang anmodede jeg Dem i et brev om at henvise sagen til Kommissionens videnskabelige udvalg, og det er noget, som jeg er meget taknemmelig for. Jeg bestræbte mig dengang for at indhente flere videnskabelige udtalelser fra Tyskland, og dem har jeg siden modtaget. Jeg vil gerne citere fra en undersøgelse fra Chemisches und Veterinäruntersuchungsamt Stuttgart (det kemiske og veterinære undersøgelsesinstitut i Stuttgart): ”Sammenligninger mellem de højere migrationsgrænseværdier i det nye direktiv med de 15 år gamle værdier i DIN EN 713 er i sidste ende vanskelige at vurdere ud fra et teknisk synspunkt."
På den baggrund mener jeg at kunne sige, at det ikke er en sag, som vi pådutter videnskaben, fordi "vi ikke vil undersøge det nærmere, for vi ønsker ikke at forstå det", men det er en virkelig og vanskelig uenighed blandt forskerne, og et tysk institut får virkelig sit synspunkt klart igennem. Hr. kommissær, jeg opfordrer Dem dog kraftigt til at gøre, hvad De kan for at samle de involverede videnskabelige institutter, så de langt om længe kan enes om en videnskabelig objektiv udtalelse.
Sylvana Rapti
Fru formand! Hvert år på denne årstid sørger forældre for at få sendt breve af sted til julemanden. Børnene beder om legetøj i disse breve. Det kan være det stykke legetøj, jeg har foran mig her, og som kan være et af de 104 stykker legetøj, som er blevet kontrolleret af det tyske forbundsinstitut med ansvar for at finde fejl og mangler i forbrugervarer.
Jeg har lige hørt kommissæren bebrejde instituttet for at gøre sit arbejde. Jeg har hørt ham overdænge forskerne med bebrejdelser. Jeg har hørt ham bebrejde medlemsstaterne, som har ansvaret for overvågningen. Jeg har lyttet til alt dette med stor interesse, ligesom jeg har lyttet til, at han hele tiden med stor ærlighed og solide data forsikrer os om, at de tidligere direktiver nu og da forbedres med nye resultater. Den kendsgerning alene bekræfter, at det tyske forbundsinstitut har gjort et godt stykke arbejde. Så det må vi huske på.
Hvad direktivet angår, forventes det gennemført i 2011 og for kemiske stoffer i 2014, som De nok ved. En anden ting er, at alle medlemsstaterne i overmorgen den 17. december skal forelægge Kommissionen et udkast til forordning for markedsovervågning.
Det berører direkte julegavemarkedet. Det berører direkte sundheden for vores børn, som jo leger med det legetøj, vi køber til dem. Endelig er det meget vigtigt, at vi ikke kun har en debat om legetøj på denne tid af året. Vi bør faktisk have denne debat om legetøj og sikkerhed hele året rundt. Det er Kommissionens ansvar.
Jürgen Creutzmann
Fru formand, hr. kommissær! Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa støtter synspunktet fra det tyske forbundsinstitut for risikovurdering om, at ALARA-princippet, altså "så lavt et niveau, som det med rimelighed er muligt", bør gælde ved vurderingen af kræftfremkaldende stoffer.
For det andet er det derfor nødvendigt, at Kommissionen undersøger, om de fastsatte grænseværdier i legetøjsdirektivet også overholder dette princip.
For det tredje, hvis ikke det sker, opfordrer vi Kommissionen til at sikre, at der i legetøjsdirektivet, indtil alle medlemsstater har gennemført det i 2011, fastsættes grænseværdier for blødgørende midler i legetøj, som ikke udgør nogen sundhedsrisiko for børn.
For det fjerde bør princippet i legetøjsdirektivet om, at potentielt kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske kemikalier er ulovlige, gælde for legetøjs tilgængelige dele. Det skal faktisk opnås ved at fastsætte grænseværdier, for ellers er sådant et direktiv værdiløst.
For det femte kræver det især, at der er en bedre og mere effektiv markedsovervågning, for det er som regel det legetøj, der indføres i EU, som overskrider de europæiske grænseværdier. En effektiv markedsovervågning vil dog også gøre det muligt at teste, om legetøjsfabrikanterne i EU overholder grænseværdierne.
For det sjette er det fuldstændig uacceptabelt, hvis der er en lavere standard for importerede varer til EU end for f.eks. USA. Truslen fra den tyske forbundsminister for fødevarer, landbrug og forbrugerbeskyttelse, Ilse Aigner, om at gå enegang og selv forbyde såkaldt giftigt legetøj er efter min opfattelse fuldstændig forkert og meget skadelig for skabelsen af tillid til det europæiske indre marked. Nationalpopulistiske synspunkter ødelægger ikke bare tilliden til de europæiske institutioner. De skader også den tyske forbundsregering, fordi den godkendte legetøjsdirektivet.
Heide Rühle
Fru formand, hr. kommissær! Vi efterlyste denne debat for at få korrigeret og afklaret, hvad der er sandt i disse påstande, og hvad der blot er letkøbt populisme. Det var hensigten med debatten. Vi havde forventet, at Kommissionen gik til pressen noget tidligere, men vi vil være godt tilfredse med at få sagen opklaret i denne debat.
Jeg bifalder udtalelsen om, at De påtænker at foretage tests for tungmetaller og blødgørere. Det mener jeg, at der er et presserende behov for. Jeg vil gerne påpege, at antallet af nye kræfttilfælde hos børn under 15 år er steget med 50 % mellem 1980, da man begyndte at indsamle data, og 2006.
Ondartede kræftknuder er den næststørste dødsårsag hos børn. Vi må derfor handle og tjekke, om disse tal er korrekte, og vi må reagere på passende vis. Hvis den seneste undersøgelse fra det tyske forbundsinstitut for risikovurdering viser, at det reviderede legetøjsdirektiv ikke yder en tilstrækkelig beskyttelse mod kræftfremkaldende blødgørere, må vi handle.
Det kan ikke passe, at børn efter bare en times hudkontakt optager en større mængde kræftfremkaldende stoffer, end der er i røgen fra 40 cigaretter. Man kan undgå at bruge disse stoffer. Undersøgelsen viser, at det er teknisk muligt. 70 % af det legetøj, der sælges, ligger under disse tærskler. Derfor er det også til enhver tid muligt at kræve, at det andet legetøj skal overholde grænseværdierne. Det er formodentlig et spørgsmål om priser, men de bør ikke kun være markedsregulerede, når børns sikkerhed står på spil. Der er behov for politisk handling, så tærskelværdierne kan justeres og hæves i overensstemmelse dermed.
Det er naturligvis medlemsstaterne, der er ansvarlige for markedsovervågningen, ikke Europa, Parlamentet eller Kommissionen. Vi har også mange gange opfordret Tyskland til at tage dets pligter alvorligt på markedstilsynsområdet og træffe passende forholdsregler. Det betyder dog under ingen omstændigheder, at vi ikke selv skal tage forholdsregler, hvis der hersker tvivl om, hvorvidt vores tærskelværdier afspejler de seneste videnskabelige resultater, og jeg håber og kræver derfor, at den nye Kommission snarest muligt fremlægger forslag for Parlamentet, så vi kan justere de relevante grænseværdier i komitologiproceduren.
Marianne Thyssen
(NL) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og alle her i Parlamentet har altid prioriteret børns sikkerhed, vores mindste og mest sårbare forbrugere, og det var netop af den grund, at vi for et år siden vedtog et nyt strengt direktiv om sikkerhedskrav til legetøj. Takket være det fremragende samarbejde med kommissæren og hans tjenestegrene, med rådsformandskabet og mine kolleger fra alle de politiske partier har det været muligt at fuldføre denne kæmpeopgave hurtigt ved en enkelt behandling. Alle vores institutioner var overbevist om, at vi havde udarbejdet den strengeste lovgivning i verden, og man fulgte nøje udviklingen helt fra Kina og USA.
Parlamentet handlede fornuftigt, for så vidt angår tredjepartscertificering, og fulgte en særlig stram linje med hensyn til standarderne for kemiske stoffer, såsom allergener og tungmetaller. Hvad angår kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske stoffer (CMR), valgte vi et totalt forbud, bortset fra enkelte undtagelser på meget strenge betingelser. Lovgivningen tillader en overgangsperiode, men det siger sig selv, for det ligger i systemet, og under alle omstændigheder er overgangsperioden kortere, end industrien mente at kunne klare. Enten har vi begået en stor fejl med denne retsakt, eller også har videnskaben og teknologien udviklet sig så meget, at retsakten allerede skal ændres, hvilket hurtigt kan lade sig gøre ved komitologiproceduren, eller også er der ikke noget galt, i hvilket tilfælde vi ikke kan spille på folks bekymringer og begrundede frygt for deres børns sikkerhed. Jeg har lyttet og har tiltro til kommissæren, og jeg kan se, at Kommissionen gør, hvad den skal.
Hvis der kommer flere overtrædelser for dagens lys på dette område, viser det efter min mening, at vi kan være forvisset om, at markedsovervågningen er på plads og fungerer. Vi har derfor to spørgsmål: Er lovgivningen stadig ajour, og er der en tilstrækkelig markedsovervågning? Hvis vi kan svare "ja" til begge spørgsmål, må vi absolut undgå at give efter for populisme og gøre det klart for folk, at der ikke er nogen grund til bekymring.
Christel Schaldemose
(DA) Fru formand! Jeg siger tak til Dem, hr. kommissær, for Deres indledende redegørelse. Hvis jeg forstod Dem ret, ville De sørge for, at der blev igangsat en undersøgelse af, hvorvidt der rent faktisk er tale om, at der er for mange giftstoffer i børns legetøj i Tyskland, som undersøgelsen viser. Hvis det er rigtigt, så vil jeg sige, at det er godt. Det er utroligt vigtigt, at vi handler hurtigt. Hvis der på nogen måde er mistanke om, at vores børns sikkerhed er i fare, så skal vi handle. Og vi sætter selvfølgelig pris på, at Kommissionen lynhurtigt, meget hurtigt vender tilbage til os her i Parlamentet og giver os en orientering om, hvorvidt der var noget om sagen eller ej. Men jeg vil godt sige, at når det drejer sig om blødgørende midler i legetøj, er der rent faktisk en række forskere, som siger, at der ikke er nogen sikker grænse. Det eneste sikre er, hvis vi helt holder de blødgørende midler ude af vores børns legetøj. Det synes jeg virkelig, vi bør forholde os til og overveje, om vi ikke skal have strammet op på reglerne. Jeg er ikke sikker på, at de er gode nok selv i det nye legetøjsdirektiv.
Men jeg vil også godt rejse en anden sag i denne forbindelse, og det er: Vi modtog for en halvanden måneds tid siden en undersøgelse fra Kommissionen om den nye markedsovervågningslov, om hvordan den var blevet implementeret i de enkelte medlemslande. Og det er rigtigt, at det er medlemslandenes opgave at sikre, at markedsovervågningen fungerer; men her viste det sig, til trods for at vi havde strammet op på reglerne, at kun to medlemslande valgte at afsætte flere penge til markedsovervågning. Det bør vi altså kunne gøre bedre! Det er netop for at forhindre, at vi får dårlige historier om usikkert legetøj på markedet, at vi har brug for en væsentligt bedre markedsovervågning. Så det håber jeg også, at Kommissionen vil sørge for, at medlemslandene lever op til.
Anna Hedh
(SV) Fru formand! Jeg takker kommissær Verheugen for at være kommet her for at oplyse os om dette væsentlige spørgsmål. Vi har et meget stort ansvar for at sikre, at vores børn ikke udsættes for fare eller for en sundhedsrisiko. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at stille et par spørgsmål, som jeg har vedrørende de forpligtelser, Kommissionen indgik i forbindelse med forhandlingerne forud for afstemningen om legetøjsdirektivet ved førstebehandlingen og forud for afstemningen på plenarmødet.
De partigrupper, der deltog i forhandlingerne, gik med til at fjerne visse grænseværdier for støj, fordi de formuleringer, som udvalget godkendte, indeholdt specifikke decibelniveauer. Kommissionen sagde, at disse niveauer kunne være for høje og lovede i stedet at udarbejde en standard ud fra maksimumsværdierne for vedvarende støj og impulsstøj. Hvor langt er Kommissionen kommet i arbejdet med at sikre, at legetøj ikke forårsager høreskader? Hvornår kan vi forvente en standard for maksimumværdier for støj i legetøj?
Jeg vil også gerne rejse spørgsmålet om den skriftstørrelse, der anvendes i advarselstekster. Også her fik vi at vide, at det ville blive løst med en standardisering. Hvad er Kommissionens holdning til de regler, der bør gælde her? Hvornår kan vi regne med en standard, som omfatter en minimumsskriftstørrelse for advarselstekster?
Małgorzata Handzlik
(PL) Fru formand! Spørgsmålet om legetøjssikkerhed får stor opmærksomhed, navnlig i perioden op til jul, hvor vi overvejer, hvilket legetøj vi skal købe til de yngste. I den foregående valgperiode udarbejdede vi, hvad jeg synes er en meget god løsning for at øge sikkerheden i det legetøj, som vores børn leger med. Desværre må vi vente på virkningerne af disse bestemmelser. Jeg mener dog, at de vil føre til håndgribelige resultater.
Jeg vil gerne her takke Kommissionens tjenestegrene for at organisere Toys Road Show, for det er et meget vigtigt initiativ, der hjælper virksomhederne med at forberede de ændringer, som direktivet medfører.
Jeg er dog foruroliget over nogle andre oplysninger. I slutningen af november besluttede det amerikanske Consumer Product Safety Commission at tilbagekalde over en mio. vugger fra det amerikanske marked. Endnu en mio. vil blive trukket tilbage fra det canadiske marked. En vugge er noget, der bruges hver dag, og børn kommer måske oftere i kontakt med vugger end med legetøj. I betragtning af operationens omfang ville jeg være meget taknemmelig for kommissærens kommentarer til sagen. Kan vi være sikre på, at vuggerne på det europæiske marked er sikre?
Anja Weisgerber
(DE) Fru formand! Jeg vil også gerne oprigtigt takke kommissæren for hans klare ord. Man må i bund og grund sige, at legetøjsdirektivet generelt har forbedret beskyttelsen af vores børn. Vi arbejdede alle ud fra intentionen om at udarbejde den strengeste lovgivning i hele verden. Nu er mange forældre og bedsteforældre dog bekymrede, som De sagde, på grund af undersøgelserne fra det tyske forbundsinstitut for risikovurdering. Vi må nu spørge os selv, om instituttets erklæringer og synspunkter er korrekte. Vi må i alle tilfælde nøje undersøge sagens elementer. Det er et spørgsmål om vores børns sikkerhed.
Jeg vil gerne i den forbindelse takke Dem inderligt for at have erklæret, at De er villig til at gøre dette. Jeg tror dog, at udviklingen skal gå hurtigere. De siger, at resultaterne fra det videnskabelige udvalg først vil foreligge til næste år i løbet af det første halvår. Det må kunne gøres hurtigere end det. Det er et spørgsmål om vores børns sikkerhed. Jeg kan virkelig ikke forstå, hvorfor forbundsinstituttet har været så længe om at komme med disse erklæringer. Det ville jeg gerne slå fast her.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru formand! Der er i de seneste år blevet registreret mange tilfælde, 36 alene i 2000, hvor børn havde brug for øjeblikkelige kirurgiske indgreb på grund af skadelige stoffer i legetøj. Jeg vil også gerne minde Parlamentet om, at der så sent som i sidste uge blev offentliggjort en rapport i USA, hvori det hævdes, at en tredjedel af legetøjet på markedet indeholder farlige kemiske stoffer.
Vi bør derfor være klar over, at CEE-mærket ikke er tilstrækkeligt til at garantere legetøjssikkerheden. Mærket tildeles, når en virksomhed har indgivet en ansøgning, og ikke efter forebyggende kontroller og stikprøver af produktet, og vi kan derfor ikke gå ud fra, at legetøj er sikkert.
For derfor at kunne sikre, at vores børn - jeg har ikke nogen, men håber en dag, at jeg har - får gaver af julemanden, som nævnt tidligere, der er helt sikre og ikke giver anledning til bekymring hos forældrene, må vi lægge pres på medlemsstaterne, for at de foretager mere grundige kontroller og naturligvis styrker den gældende lovgivning.
Günter Verheugen
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg er glad for den brede enighed, der er kommet til udtryk i denne debat. Lad mig komme med en indledende bemærkning. Vi har med et videnskabeligt institut, det tyske forbundsinstitut for risikovurdering, at gøre, som jeg i nogen tid har været opmærksom på, fordi det har en tendens til at komme med alarmerende udtalelser til offentligheden uden at underrette Kommissionen eller andre EU-institutioner om sine resultater. Det kan De selv afgøre. Det eneste, jeg ved om denne sag, er, at der forhandles om instituttets fortsatte støtte fra Tysklands forbundsbudget. Måske er det en forklaring på instituttets intensive pr-aktiviteter, mens det ikke lægger megen vægt på, at vi skal kunne undersøge resultaterne på passende vis.
Om ikke andet, selv om vi kun læser noget i medierne, og her er jeg vist blevet misforstået, anser vi det stadig for at være et tegn på, at der foreligger nye videnskabelige resultater, og jeg har allerede videregivet det til det videnskabelige udvalg. Det var derfor ikke nødvendigt at opfordre mig til at gøre det, som det blev fremsat her. Lige så snart jeg modtager oplysninger om, at der måske foreligger nye videnskabelige resultater om legetøjssikkerheden og de grænseværdier, som vi har fastsat, bliver disse oplysninger sendt videre til det videnskabelige udvalg.
Jeg må dog gentage, at De ikke kan forvente, at jeg, ligesom jeg heller ikke kan forvente, at De træffer en beslutning vedrørende uenighederne mellem forskerne om valget af metode. Det kan De ikke. Jeg kan ikke, og det kan De heller ikke. Jeg kan ikke gøre mere end at sige, at spørgsmålet om metode i forbindelse med målingen af mulige grænseværdier er blevet godt og grundigt drøftet her i Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Desuden er der ikke et eneste andet videnskabeligt institut i Europa, der deler det tyske instituts udtalelse. Hvis De mener, at jeg skal følge et enkelt instituts udtalelser og ignorere alle de andres, så sig det til mig, og De kan irettesætte mig. Jeg kan ikke påtage mig dette ansvar. Det er der heller ikke nogen af Dem, der kan. Jeg vil dog gentage, at der vil blive sat gang i processen, hvis der dukker nye resultater op.
Fru Weisgerber, De sagde, at processen burde gå hurtigere. Det kan den desværre ikke. Der er tale om meget komplicerede videnskabelige spørgsmål. Der er behov for tests. De er måske ikke klar over det, men der skal f.eks. foretages omfattende dyreforsøg for at kunne tjekke sådanne påstande. De kan ikke tvinge forskerne til at producere resultater inden for en bestemt tidsramme. Jeg er ked af det, men det er ikke muligt. Jeg må derfor bede Dem slå Dem til tåls med, at jeg fortæller Dem, at det videnskabelige udvalg har oplyst os om, at det vil kunne dokumentere resultaterne i midten af næste år, og det er, hvad der kommer til at ske. Med udgangspunkt i disse resultater vil Kommissionen straks udarbejde nye forslag, hvis det viser sig, at der virkelig er nye resultater. Jeg håber, at det gør sagen klar.
Hr. Creutzmann, princippet med at bruge den lavest mulige risiko er velbegrundet. Jeg har ikke brug for forbundsinstituttets hjælp for at finde ud af det. De krav, som De har fremsat, bliver derfor også opfyldt.
Fru Rühle, De sagde, at jeg skulle være gået til pressen noget tidligere. Så vil det overraske Dem, når jeg siger, at det netop er, hvad jeg gjorde. Ligesom jeg ikke tror, at det, jeg har sagt her til aften i Parlamentet, kommer i de europæiske medier, og navnlig de tyske medier, så kom min faktuelle og, synes jeg, rolige udlægning af kendsgerningerne ikke i de tyske medier. Jeg udsendte dog den nødvendige erklæring og redegjorde for sagens detaljer. Jeg skal med glæde give Dem teksten.
Fru Davidson, vi har den strengeste lovgivning i verden. Det er noget, vi kan være stolte over. Kommissionen lader sig ikke overgå af nogen som helst i verden, når det handler om at sikre den største legetøjssikkerhed.
Fru Schaldemose, jeg kan kun være enig med Dem og sige, at medlemsstaternes ansvar for markedsovervågning ikke må drages i tvivl. Jeg er helt enig med Dem i, at spørgsmålet om gennemførelse her er af afgørende betydning. Vi har også i den henseende gjort de fornødne forberedelser.
Det sidste spørgsmål fra fru Hedh er meget vigtigt. Med hensyn til standarderne for forskellige områder nævnte De to eksempler, herunder bl.a. støjkilder. De europæiske standardiseringsorganisationer har fået tilsendt de relevante instrukser. Det er dog det samme for standarder som for andet videnskabeligt arbejde. De kan ikke forvente, at de ligger klar om en uge eller om en eller endda flere måneder. Det tager tid. Alle de standarder, som vi har talt om, er under udvikling og vil ligge klar i god tid, og de vil også give os mulighed for at foretage nøjagtige sammenligninger mellem produkter og styrke markedsovervågningen.
Der er et sidste punkt, som jeg vil komme ind på. Babysæder, som blev omtalt her i forbindelse med nogle sikkerhedsproblemer i USA, er ikke legetøj. De falder altså ikke ind under legetøjsdirektivets anvendelsesområde, men snarere under direktivet om produktsikkerhed. Vi behøver altså ikke at gemme os for amerikanerne i denne sammenhæng. Det system, som vi i Europa har med hensyn til produkters generelle sikkerhed, har i de senere år vist sit værd. Hvis der dukker usikre produkter op på det europæiske marked, kan vi nu med en vis sikkerhed sige, at alle medlemsstaterne og Kommissionen bliver underrettet herom, og at der også bliver truffet passende foranstaltninger.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Jim Higgins  
Jeg glæder mig over, at det nye direktiv 2009/48/EF om sikkerhedskrav til legetøj træder i kraft i 2011, selv om det er beklageligt, at direktivet ikke kan træde i kraft til juleperioden 2010 næste år, hvor det meste af det legetøj, som fremstilles eller indføres i EU, bliver solgt. Jeg håber, at medlemsstaterne sørger for at omsætte alle elementerne i dette vigtige direktiv inden den endelige gennemførelsesfrist for at give forældrene større sjælefred som forbrugere.
Artur Zasada  
Jeg benytter mig af denne forhandling til at henlede opmærksomheden på behovet for at forbedre den måde, hvorpå EU's register over forbrugerrelaterede ulykker fungerer, så der bl.a. indsamles oplysninger om dødsulykker og fysiske kvæstelser, der skyldes anvendelsen af forskellige produkter beregnet til børn. Registret bør indgå som et vigtigt element i mekanismen til beskyttelse af forbrugere, herunder de yngste og mest hjælpeløse. Desværre udtaler en ekspert fra det tekniske udvalg for produkter til småbørn og legetøjssikkerhed i det polske standardiseringsudvalg, at mekanismen for hurtig udveksling af oplysninger mellem medlemsstater og Kommissionen om farlige produkter, og visse landes foranstaltninger for at forhindre eller begrænse markedsføringen af dem, stadig ikke fungerer tilfredsstillende. Jeg vil gerne anmode om en grundig undersøgelse af denne sag.
