Kvindernes rolle i Tyrkiet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Emine Bozkurt for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om kvinders rolle i det sociale, økonomiske og politiske liv i Tyrkiet.
Emine Bozkurt 
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Om to dage er det valentinsdag, kærlighedens og ømhedens dag. Jeg kan ikke forestille mig en flottere valentinsgave til kvinder i Tyrkiet end, at betænkningen om kvinders rettigheder vedtages i morgen.
Der er 40 millioner kvinder i Tyrkiet. De ønsker at få en chance for at udvikle sig og skabe en bedre situation for sig selv. Min betænkning alene kan ikke bevirke dette, men den er dog et middel for kvinderne og kvindebevægelsen i Tyrkiet til at gøre krav på rettigheder, når det gælder deres ægtefæller, fædre, den tyrkiske regering, men også EU.
Min betænkning bygger videre på det forløbne års resultater. Jeg har undersøgt, hvad der i mellemtiden er gjort, og hvad der ikke er gjort. Lovgivningen er nu for en stor del i orden, selv om der også på dette område stadig er ting, der skal gøres. Det næste skridt er at skabe rammer for gennemførelsen af lovgivningen, dvs. tilstrækkelige midler, en veltrænet forvaltning og myndigheder, som gør en tilstrækkelig indsats og også viser dette for offentligheden. Først når det andet skridt er taget, kan vi gå videre med det tredje skridt. Dette indebærer, at kvinder også i praksis mærker, at deres liv forbedres. Så langt er vi altså endnu ikke kommet. Folk arbejder stadig meget hårdt på det andet skridt, og kvinder har derfor stadig mærket for lidt til forbedringerne i praksis. Regeringen er dog engageret. For to år siden var kvinders rettigheder endnu ikke et tema. Nu indleder premierminister Erdogan næsten hver tale med det. Også de forskellige ministerier lægger større vægt på kvinders rettigheder. Det har vores betænkning fra sidste år medvirket til, og det kan vi godt være stolte af her i Parlamentet.
Myndighederne har også givet bedre instrukser om, hvordan embedsmænd og politi skal håndtere kvinders rettigheder. Politiet og hæren trænes, og cirkulærer giver ministerier og kommuner klare instrukser. Disse instrukser fokuserer navnlig på æresdrab og vold mod kvinder, og det er tvingende nødvendigt. Antallet af domme, der er afsagt i sager om æresdrab, viser nemlig stadig et blandet billede. Nogle dommere straffer faktisk strengere, mens andre alligevel anvender strafnedsættelse. Det må bringes til ophør.
I betænkningen finder De endnu flere ting, der skal arbejdes på. Bekæmpelsen af vold mod kvinder skal have højeste prioritet, når det gælder myndighedernes kvindepolitik. Der skal oprettes flere krisecentre. Jeg agter at besøge disse næste år for at holde øje med, om de også opfylder kvalitetskravene. Endnu i år skal der nedsættes et udvalg for kvinders rettigheder og ligestilling i det tyrkiske parlament. Et sådant udvalg er uundværligt, hvis lovgivning virkelig skal blive ligestillingsvenligt, og det er også for Europa-Parlamentet og Europarådets Parlamentariske Forsamling en vigtig og nødvendig samtalepartner. Der skal fremlægges flere objektive og nøjagtige oplysninger om kvinders situation i Tyrkiet, især om vold, analfabetisme og diskriminering. Heldigvis arbejder Tyrkiet og Kommissionen i øjeblikket sammen om dette. Endelig skal er indføres en kraftig antidiskriminationspolitik for at give kvinder fuld adgang til undervisning og arbejdsmarkedet.
Nu vil jeg kort sige noget om et kompromisændringsforslag, som PPE-Gruppen, PSE-Gruppen, ALDE-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen har stillet sammen. Det har De uden tvivl modtaget en hel del breve om. Det drejer sig om brugen af ordene "kurdiske mindretal" i betænkningen. Kurderne selv, men også den tyrkiske regering har erklæret, at de har indvendinger imod dette udtryk. For at undgå forvirring har vi nu valgt at sige, at alle kvinder, uanset race, sprog, afstamning, tro eller politisk overbevisning, skal have adgang til programmer vedrørende kvinders rettigheder. Jeg opfordrer Dem derfor til at støtte kompromisændringsforslaget.
2007 vil for Tyrkiet være en vigtig test for at se, hvor alvorligt landet tager kvinders ligestilling. I november er der parlamentsvalg. Alt for få kvinder deltager i øjeblikket i politik. Det er ikke, fordi de ikke er der. Så sent som for to uger siden talte jeg med kvinder fra næsten alle politiske partier, men de står endnu ikke på kandidatlisterne. Hvordan Tyrkiet løser dette problem, er landets egen sag, men hvis kvinders politiske deltagelse ikke øges, kan Tyrkiet ikke sige, at det ikke vidste, hvad det skulle gøre. I betænkningen står der forslag, bl.a. om midlertidige foranstaltninger vedrørende positiv diskriminering. Midlertidige, fordi jeg er overbevist om, at når først kvinder er blevet mere synlige inden for politik, vil det få en sneboldeffekt. Piger har brug for rollemodeller, således at de kan se, at også de kan få en karriere inden for politik.
Jeg er forhåbningsfuld, hvad angår kvinderne i Tyrkiet. Tyrkiet er på rette vej, men må ikke ombestemme sig nu. Derfor opfordrer jeg til, at reformer hurtigt gennemføres, og at de også virkelig føres ud i livet. Tiltrædelsesforhandlingerne med EU kan i den sammenhæng fungere som katalysator. Jeg håber, at også vores betænkning kan yde et bidrag. Jeg takker Dem alle på forhånd for Deres støtte. Jeg er sikker på, at også kvinderne i Tyrkiet vil være taknemmelige.
Meglena Kuneva
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne lykønske Parlamentet og Dem, fru Bozkurt, med betænkningen. Det er en præcis og nøje afbalanceret beskrivelse af situationen med hensyn til kvinders rettigheder i Tyrkiet, og det er også et værdifuldt bidrag til diskussionen om kvinders rolle i landets sociale, politiske og økonomiske liv.
Der er bestemt sket fremskridt med kvindernes rettigheder: Man har indført lovgivning; man har nedsat et rådgivende udvalg om kvinders status; premierministeren har udsendt et officielt cirkulære, hvori myndighederne får til opgave af tage sig af vold i hjemmet; inden for et fælles projekt mellem EU og Tyrkiet er man i færd med at oprette en database om vold imod kvinder; og kampagnen "Lad os gå i skole, piger" har betydet, at 177.000 piger er blevet indskrevet i skolerne. Alt dette er positivt og anerkendes i betænkningen.
Men vi deler i høj grad også Deres bekymring over kvinders rettigheder i Tyrkiet. Kvinders tilstedeværelse på arbejdsmarkedet, kvindernes politiske repræsentation, uddannelse til piger og vold imod kvinder er områder, der vækker stor bekymring, og vi er enige i hovedtrækkene i analysen og i betænkningens henstillinger.
Kvinders ringe deltagelse og lave beskæftigelsesgrad udgør sammen med den store uformelle økonomi en betydelig beskæftigelsespolitisk udfordring.
Vi er også enige i, at kvindernes deltagelse i det politiske liv er dramatisk lav i Tyrkiet, og at der er behov for en betydelig indsats for at løse dette problem. Desuden kan vi ikke være mere enige i, at uddannelse har stor betydning for kvinders økonomiske uafhængighed.
De ved, at kønnenes ligestilling er et centralt tema i de politiske kriterier. Derfor følger Kommissionen alle disse spørgsmål nøje som led i sin regelmæssige overvågning. Vi dækker dem også inden for rammerne af forhandlingerne.
Vi aflægger regelmæssigt rapport om situationen i de årlige situationsrapporter. Vi gør også opmærksom på manglerne ved vores bilaterale statusmøder med de tyrkiske myndigheder.
Inden for rammerne af vores førtiltrædelsesbistand finansierer Kommissionen endvidere en række projekter, der sigter mod at fremme kvinders rettigheder. Der lægges særlig vægt på vold imod kvinder. I 2007 vil vi støtte etableringen af otte beskyttede centre for kvinder, der har været udsat for vold i hjemmet.
Ligestilling mellem kønnene har også høj prioritet inden for dialogen om det civile samfund mellem EU og Tyrkiet. Denne dialog har til formål at forbedre den gensidige viden og forståelse. Vi har allerede finansieret adskillige projekter, herunder nogle, der omfatter ngo'er for kvinder.
Kommissionen vil fortsat aktivt fremme bekæmpelsen af diskriminering over for kvinder på alle områder i samfundet. Dette vil også omfatte kommende projekter. Vi vil også fortsat tilskynde til initiativer inden for det civile samfund, der sigter mod at fremme den offentlige bevågenhed, såsom kampagnen "Stop volden imod kvinder".
Anna Záborská
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg takker vores ordfører for hendes arbejde og glæder mig over den livlige og frugtbare debat, der fandt sted i det ansvarlige udvalg i spørgsmålet om kvinders rolle i det sociale, økonomiske og politiske liv i Tyrkiet.
Jeg vil gerne fremhæve tre punkter i forbindelse med denne debat. For det første er der fortsat en vis misforståelse vedrørende forskellen mellem blot at debattere kvinders rolle i Tyrkiet og til på baggrund af denne debat at konkludere, hvorvidt Tyrkiet kan blive medlem af EU. Sammenblandingen af de to hjælper os ikke til at fokusere på kvinders rolle i Tyrkiet, som er et selvstændigt anliggende. I Parlamentet diskuterer vi jævnligt kvinders rolle i Afghanistan, i Maghreb eller i Afrika, uden at hverken Afghanistan, Maghreb eller Afrika nødvendigvis opfordres til at blive medlem af EU. Det samme gælder Tyrkiet.
Ud fra dette synspunkt opfordrer jeg vores kolleger i Europarådet til at udvise ansvarlighed og føre en dialog med Tyrkiet i egenskab af medlem af Europarådet. Jeg opfordrer mine kolleger i Parlamentet til fortsat at fokusere på kvinders rolle i Tyrkiet.
Vi tilfører som kvinder værdier til samfundets fælles bedste. Vi skaber fred, vi har en viden at dele ud af og en særlig form for visdom at videregive, uanset hvor vi befinder os, herunder i Tyrkiet.
For det andet minder debatten om kvinders rolle i Tyrkiet EU-medlemsstaterne om deres eget ansvar. Hvordan kan vi belære Tyrkiet, når vi ikke selv er i stand til at opfylde vores forpligtelser i vores egne lande. Vi vil først kunne kritisere Tyrkiet, når vi er parate til at kritisere os selv. Lad os derfor ikke foregive at præke.
For det tredje kan vi ikke gøre noget ved kvinders situation, hvis vi ignorerer mændenes rolle. Sandheden er, at ingen vover at nævne dette åbenlyse og politisk korrekte faktum, men mænd har også en meget vigtig rolle at spille, hvad angår ligestilling mellem mænd og kvinder.
Under vores møde i Istanbul bekræftede premierminister Erdogan klart sin modstand mod vold mod kvinder. Jeg opfordrede ham til at udtrykke sig offentligt i denne sag og til at statuere et godt eksempel for tyrkiske mænd. Det er ikke tilstrækkeligt at være dybt overbevist om, at vold ikke er en løsning. Han skal sige det højt med sin politiske anseelse i ryggen.
Derfor gentager jeg min opfordring til hr. Erdogan her fra Parlamentet. Indtag et offentligt standpunkt mod vold mod kvinder, inklusive i Deres eget land. Hr. Erdogan, statuer et godt eksempel, som mænd kan være stolte af. Vi kan derefter sammen tage et skridt fremad og forbedre kvinders situation i Deres land.
Lissy Gröner
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige tak til fru Bozkurt, fordi hun nu har fremlagt den anden betænkning for Kvindeudvalget, og for hendes meget omhyggelige og saglige tilgang til emnet. Muligheden for, at Tyrkiet kommer med i Den Europæiske Union, betyder, at vi her i Parlamentet skal sætte respekten for menneskerettigheder i første række - og i denne særlige sammenhæng er kvinders rettigheder en integrerende del af disse - som en ufravigelig forudsætning for tiltrædelsen.
Som medlem for Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet ser jeg tre store forhindringer, hvor der er stort behov for en indsats. Den første er uddannelse og arbejdsmarkedet; det forholder sig desværre sådan, at kvindernes tilstedeværelse på arbejdsmarkedet er faldet fra 35 % i 1998 til 25 % i dag, selv om der findes positive tegn på nogle områder - f.eks. antallet af kvinder, der praktiserer som advokater og læger - men hvis målene i Lissabon-strategien, der omfatter en beskæftigelsesgrad for kvinder på 60 %, skal nås, hænger dette ikke sammen, og hvis Tyrkiet ønsker at blive kandidat, skal landet være helt klar over dette. Uddannelse er nøglen til at skabe udvikling og forandring; desværre er et stort antal kvinder i det østlige Tyrkiet stadig udelukket fra at få en uddannelse, og 25 % af dem er stadig analfabeter.
Der skal også gøres mere - og det haster - med hensyn til at bekæmpe vold. Hr. Erdogan har forpligtet sig til, at der skal gøres mere på denne front, men det er langtfra nok; oprettelsen af centre for voldsramte kvinder ville være endnu et skridt i den rigtige retning, og den offentlige debat om vold imod kvinder og "æresforbrydelser" skal fortsætte.
Endelig har jeg en appel i forbindelse med valg i Tyrkiet; man er nødt til at tage en diskussion om kvotering, hvis Tyrkiet fortsat skal gøre fremskridt. Omfanget af kvindernes nuværende deltagelse i det parlamentariske liv - 4 % på nationalt plan og 1 % i kommunerne - er uholdbar, så der er behov for en hurtig indsats, herunder initiativer som et kvotesystem, for at løse disse problemer, og det vil gøre ikke blot kvinderne, men også samarbejdet mellem Europa og Tyrkiet, en stor tjeneste.
Karin Resetarits
Hr. formand! I dag diskuterer vi de tyrkiske kvinders situation, fremsætter henstillinger og forslag over for Tyrkiet, stiller krav til landet og insisterer på, at Tyrkiet foretager ændringer. Fru Bozkurts betænkning er god; den vil bringe demokratiet videre og hjælpe med til at forbedre de tyrkiske kvinders levevilkår, men alligevel er alle de ting, som vi i denne uge påtvinger Tyrkiet i forbindelse med tiltrædelsesprocessen, noget, som vi ville stå os godt ved selv at fokusere på. Lad os så en gang for alle holde op med at nægte en etnisk gruppe her i Europa deres grundlæggende rettigheder. Lad os give dem mulighed for at fremføre deres krav og ønsker her i Parlamentet. Lad os i det mindste give dem lov til at handle med EU og med resten af verden. Lad os give dem lov til at gå lovligt i skole og på universitetet, og lad os anerkende deres kvalifikationer. Lad os give dem ret til at deltage i europæiske sportsbegivenheder. Lad os afskaffe denne diskrimination inden for EU.
De ved sikkert, hvem jeg taler om; jeg taler om en etnisk gruppe, som i 2004 med overvældende flertal sagde "ja" til Den Europæiske Union og søgte at blive genforenet med andre etniske grupper i deres hjemland, og hvis isolation vi lovede at bringe til ophør. Jeg taler om tyrkerne på Cypern. Hvad er vinderkortet, som Den Europæiske Union har i ærmet? Hvad er det, som vi er særligt stolte af? Det er, at Det Europæiske Fællesskab er et fredsskabende projekt. Hvordan kan vi blive så ligeglade, at vi kigger væk, når en EU-medlemsstat har alvorlige problemer med at få to etniske grupper til at leve fredeligt sammen, når den har brug for FN-styrker og er over-militariseret og sprængfyldt med soldater og våben? Hvis kristne og muslimske kulturer ikke kan finde ud af at leve sammen på Cypern, hvordan skal det så være muligt inden for den langt mere komplicerede struktur i Den Europæiske Union? EU mister troværdighed ved ikke i tilstrækkelig grad at engagere sig i sine egne problemer. Unionen kan ikke blive forenet i fred, så længe Cypern er en splittet ø. Lad os hjælpe ikke blot kvinderne i Tyrkiet, men også de tyrkiske kvinder på Cypern til at kunne nyde godt af disse rettigheder.
Sebastiano  Musumeci
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske ordføreren med den velstrukturerede betænkning, hun har forelagt for os. I dette dokument tager man nogle meget vigtige spørgsmål op, og man fokuserer på kvinders forhold i Tyrkiet og dermed i EU.
Man hævder fra flere sider, at de fremskridt, som landet har gjort i retning af tiltrædelse af EU, først og fremmest skal vurderes med hensyn til respekten for menneskerettighederne og ligestilling mellem kønnene. Det er vi enige i, men jeg mener, at der bør være ligestilling for kvinder i Tyrkiet, uanset om Tyrkiet ønsker at komme med i EU eller ej. Det er noget, der udgør grundlaget for enhver moderne og demokratisk stat. Desværre kan EU heller ikke selv ophøje sig til talsmand for garantier og rettigheder.
Ordføreren understreger navnlig, at der er meget få tyrkiske kvinder på beslutningstagende poster, og i punkt 41 foreslås det, at problemet løses på kort sigt ved at indføre et system med obligatoriske kvoter. Det er jeg skeptisk over for. Hvis kvotesystemet er ineffektivt hos os i EU, hvorfor skulle det så fungere i Tyrkiet?
Betænkningens indfaldsvinkel vækker modstridende følelser i mig. På den ene side glæder jeg mig over at konstatere, at man ikke henviser til tilfælde af tortur eller en overdreven politiindsats ved demonstrationer. På den anden side er jeg bekymret over, at mange problemer - f.eks. kvinders analfabetisme og æresdrab - stadig er rystende aktuelle. Jeg er bange for, at det vil tage meget lang tid at gøre noget ved disse problemer - meget længere tid end enhver optimistisk prognose.
Feleknas Uca
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke fru Bozkurt for hendes betænkning, som indeholder en udmærket beskrivelse af de tyrkiske kvinders situation. Selv to år efter den første offentliggørelse og trods de begrænsede fremskridt, der er sket, kan jeg se, at der stadig findes et alvorligt underskud vedrørende lige muligheder for kvinder og mænd i Tyrkiet. Problemet skyldes hovedsagelig det store antal analfabeter, som ligger på 25 % og helt op til 40 % i nogle regioner - og det meget begrænsede antal kvinder på beslutningstagende poster på lokalt og nationalt plan.
Jeg finder dog den fortsatte vold imod kvinder endnu mere frastødende. Fru Bozkurt anlægger med rette en kritisk linje i sin betænkning vedrørende den beklagelige og fortsatte mangel på præcise tal for dette, og i den forbindelse finder jeg det foruroligende, at Tyrkiet med en befolkning på 70 millioner mennesker kun har 30 krisecentre for kvinder, selv om det i den tyrkiske lovgivning kræves, at der skal oprettes et center for voldsofre i byer med over 50.000 indbyggere.
Med hensyn til æresdrab får man det indtryk, at antallet er faldet, siden straffen blev skærpet, men jeg er bekymret for, at det voksende antal selvmord i nogle regioner meget vel kan dække over æresdrab. Den tyrkiske regering kan ikke - og må ikke - bare lade stå til og lade disse ting ske. Den skal indsamle pålidelige oplysninger og oprette kvindecentre, hvor voldstruede kvinder ikke blot ydes beskyttelse, men også får følelsesmæssig støtte. Kun på den måde kan kvinder og piger lige fra starten få udsigt til først og fremmest at slippe uskadte ud af en situation, som tilsyneladende er håbløs.
Urszula Krupa
for IND/DEM-Gruppen. - (PL) Hr. formand! I betænkningen om kvinders rolle i det sociale, økonomiske og politiske liv i Tyrkiet opfordres der til en mere effektiv gennemførelse af fællesskabsprincipperne vedrørende lige muligheder og kvinders rettigheder. I øjeblikket er det imidlertid åbenlyst, at den store mangfoldighed inden for Den Europæiske Union betyder, at mange af henstillingerne ikke har haft den ønskede virkning og skaber forskellige konflikter og - stik imod sloganerne - nægter folk frihed.
Der findes kæmpemæssige kulturelle samt religiøse og moralske forskelle mellem de to samfund, og derfor ville det være mere relevant at give de tyrkiske kvinder redskaberne til at løse deres egne problemer på deres egen måde i stedet for at påtvinge dem en tankegang og løsninger, der er fremmede for deres traditioner og kultur. Vores Fællesskab er baseret på principper for værdighed og nationernes frihed, hvilket omtales i talløse dokumenter, og det bør være vores opgave at støtte bekæmpelsen af fattigdom og vold og højne uddannelsesniveauet i stedet for at påtvinge tyrkerne et fremmed syn, hvilket i sig selv er tvang af den type, som Den Europæiske Union formodes ikke at tolerere.
Andreas Mölzer
Hr. formand! Selv om den juridiske situation for kvinderne i Tyrkiet er blevet forbedret i nogen grad, er vi langt fra at kunne tale om succes. Hvis man ser på, hvordan tingene fungerer i praksis, og på holdningerne hos det store flertal i befolkningen, kan man straks se, at de fleste af disse forbedringer kun er blevet gennemført i teorien.
I teorien betragtes vold i hjemmet - som ofte forekommer ifølge statistikkerne - nu som skilsmissegrund, men alligevel er skilsmisseprocenten i Tyrkiet lavere end i mange andre udviklingslande. Hvordan kan man påstå, at retsstatsprincippet er gældende, når staten afbryder retssager, når den mistænkte protesterer mod dem, og når truede kvinder kun meget sjældent får beskyttelse af politiet? Hvor er logikken i at forbedre lovgivningen, når domstolenes afgørelser senere ender i de rene absurditeter?
Jeg mener også, at den høje andel af analfabetisme blandt kvinder og det store antal tvangsægteskaber for ikke at nævne det stigende antal æresdrab, der kamufleres som selvmord, taler deres eget sprog, og når de dårligt uddannede kvinder mister deres arbejde - i mange tilfælde arbejder de under slavelignende forhold - fremgår det ikke engang af de officielle statistikker.
Denne forfalskning af arbejdsløshedsprocenten og den deraf følgende trussel om massiv udvandring er grund nok til, at EU skal trække nødbremsen, for den måde, som kvinder behandles på i det tyrkiske samfund og deres stilling i samfundet, er efter min mening blot endnu et bevis på, at Tyrkiet ikke er et europæisk land og aldrig bliver det.
Heide Rühle
Hr. formand! Først vil jeg undskylde, at jeg kom for sent. Jeg blev opholdt af et koordinatormøde i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Jeg glæder mig i høj grad over betænkningen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling under ledelse af fru Bozkurt, for den er afbalanceret og konstruktiv og sætter ikke alene fokus på fremskridtene inden for kvindespørgsmål, men også på de underskud, der fortsat findes, og den fremhæver behovet for fortsatte og konsekvente fremskridt ad den reformernes vej, som Tyrkiet har begivet sig ud på.
Den tyrkiske premierminister, hr. Erdogan, vil derfor gøre klogt i - trods de mange valg, han skal igennem - at gå videre med ligestillingspolitikken og tilskynde kvinderne til at arbejde selvstændigt. Betænkningen indeholder en god oversigt over de tyrkiske kvinders rolle inden for landets sociale, økonomiske og politiske liv. Det er fint, at man planlægger foranstaltninger til bekæmpelse af vold imod kvinder, bl.a. initiativet til forebyggelse af vold under militærtjenesten og uddannelse inden for politiet. Den vigtigste eksponent for denne fremgangsmåde er den tyrkiske minister for kvinder, og det er vigtigt og godt, for kun gennem initiativer som dette er det muligt at ændre holdningerne - og det er nødvendigt. Hr. Erdoğans dekret som reaktion på det tyrkiske parlaments rapport om vold imod kvinder og de såkaldte æresdrab er endnu et skridt i den rigtige retning, fordi det omfatter mange forskellige aspekter af politikken vedrørende kvindespørgsmål og indeholder en instruks til alle ministerier, offentlige institutioner og lokale myndigheder om, at de skal være konsekvente i deres bekæmpelse af vold imod kvinder. Man må imidlertid sige, at det nu skal følges op med bindende og specifikke instruktioner i, hvordan dette skal gennemføres i praksis, hvilket vi ikke har set endnu, for cirkulæret vil være en papirtiger, så længe der ikke findes specifikke oplysninger om, hvordan de nødvendige foranstaltninger eller sanktioner skal gennemføres, hvis cirkulæret ikke anvendes i praksis.
De seneste erfaringer med bekæmpelse af vold imod kvinder viser, hvor vigtigt det er, at offentlige instanser som domstolene, myndighederne, politiet eller sundhedsmyndighederne bliver involveret, for også her er der behov for en øjeblikkelig ændring af tankegangen; der er for ofte sket det, at kvinder, der søger beskyttelse, er blevet afvist af myndighederne og blevet ofre for vold i hjemmet, og derfor opfordrer vi den tyrkiske regering til at tilbyde kvinder, der rammes af vold, al den beskyttelse, som de har behov for, og når de offentlige institutioner undlader at beskytte ofrene, til at indlede en retlig undersøgelse og retsforfølge de ansvarlige. De statslige institutioner skal også arbejde tættere sammen med uafhængige kvindeorganisationer og yde dem økonomisk støtte.
Daniel Hannan
(EN) Hr. formand! Denne forhandling drejer sig reelt ikke om kvinder i Tyrkiet. Tyrkiet havde en kvindelig regeringschef for 14 år siden. 18 af EU's 27 medlemmer har endnu ikke nået denne milepæl. Alligevel stopper dette ikke Parlamentet i at tale skolemesteragtigt til Ankara om kvinders politiske repræsentation.
Nej, denne betænkning handler i virkelighed om Tyrkiets ansøgning om medlemskab. Man kræver f.eks., at kurdiske kvindegrupper anerkendes som sådan: en bevidst provokation over for Ankara, som længe har fastholdt, at alle tyrkiske borgere er lige i henhold til forfatningen. Endnu en gang strammes kravene mere over for Tyrkiet end over for tidligere ansøgere. Vi belærer Tyrkiet på den mest påtrængende måde om Cypern, om mindretals status, om massakren på armenierne. Vi fordømmer dem uanset hvad. Hvis de undertrykker tegn på dyrkelse af islam, kalder vi dem autoritære. Hvis de ikke gør det, kalder vi dem fundamentalister. Sandheden er, at der er mange her i Parlamentet, som er fast besluttede på, med Gladstones berygtede ord, at "smide tyrken ud af Europa med alt hans pik og pak". Deres virkelige bekymring går ikke på menneskerettigheder. Det drejer sig om medlemskabet for et folkerigt, stolt og selvsikkert muslimsk land, der vil forsinke deres drøm om en føderation, et land ved navn Europa.
Selv om jeg ikke deler deres holdning, erkender jeg, at det er et legitimt synspunkt. Men det havde været bedre for alle parter, hvis Bruxelles havde været ærlig og sagt "nej" lige fra starten og så var gået i gang med at arbejde sig frem til et venskabeligt, bilateralt forhold. I stedet vil vi trække Tyrkiet af sted i måske 10 eller 15 år endnu, tvinge pinefulde indrømmelser ud af dem inden for udenrigs- og indenrigspolitik, tvinge dem til at assimilere 10 tusinder af sider med EU's acquis og da, først da, afvise dem.
Sådan kan man ikke behandle en allieret nation, kolleger, en nation, der har bevogtet Europas flag i mere end et halvt århundrede mod den sovjetiske totalitarisme, og som vi en dag må bede om det samme over for de religiøse fanatikeres totalitarisme. Tyrkerne har som ethvert andet folk ret til at have deres stolthed. Ved at nedgøre dem på denne måde risikerer EU at skabe netop det, vi angiveligt frygter: voksende, anti-vestlige følelser blandt en befolkning, der længe har været vores venner.
Zita Gurmai
(HU) Hr. formand! Det er utroligt vigtigt, at Tyrkiets system af demokratiske institutioner styrkes yderligere, og at landet gennemfører de reformer, der vil fremme dets integration i Europa. I en betænkning fra Europa-Parlamentet ved udgangen af sidste år bemærkede man opbremsningen i reformprocessen og lagde særlig vægt på, at der gøres utilstrækkelige fremskridt med hensyn til at garantere kvindernes rettigheder.
Det er uacceptabelt, at tyrkiske kvinder udsættes for diskrimination inden for næsten alle områder: på arbejdsmarkedet, inden for beslutningsprocedurerne og på uddannelsesområdet, og at de oplever betydelige ulemper sammenlignet med den mandlige del af befolkningen. Lovbestemte rettigheder er nyttesløse, hvis man ikke sikrer, at de gennemføres i praksis.
Den tyrkiske regerings politiske vilje kan sikre anvendelsen af disse rettigheder. For at dette kan ske, er der behov for en social dialog, hvor organisationer fra det civile samfund også inddrages. Informationskampagner vil være det mest effektive til at henlede samfundets opmærksomhed på sikringen af kvinders rettigheder.
Den fortsatte vold imod kvinder er chokerende og uacceptabel i et land, der søger at indføre grundprincipperne for integration i Europa. Det er op til den tyrkiske regering at finde frem til egnede instrumenter til løsning af dette skammelige problem og gradvis eliminere det. Her kan Den Europæiske Union tilbyde sin hjælp ved at videreformidle erfaringerne med sine egne programmer og bedste praksis.
Jeg håber på, at Tyrkiet vil tage mod en hjælpende hånd og virkelig vil skride til handling for at afhjælpe dette problem. Jeg takker min kollega, fru Bozkurt, for hendes arbejde, for betænkningen er fremragende, og jeg anbefaler, at vi vedtager den.
Marios Matsakis
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne ønske fru Bozkurt tillykke af hele mit hjerte med hendes fremragende og vigtige betænkning, som efter min mening er endnu mere betydningsfuld, fordi den kommer fra en tapper europæisk kvinde med tyrkiske rødder, som kender og forstår de særlige omstændigheder og normer i et tyrkisk, islamisk, delvis verdsligt og delvis fundamentalistisk samfund.
Når man skuer mange år tilbage, blev kvinder i det tyrkiske samfund i højere grad betragtet som ting end som menneskelige væsener. De har lidt kolossalt, og først i de senere år er man begyndt at rette op på denne ulykkelige situation. Men selv om man har taget nogle skridt i den rigtige retning, resterer der stadig et stort stykke arbejde. Efter min mening har man ikke gjort så store fremskridt, som vi kunne have håbet på. I store dele af Tyrkiet, navnlig i den sydøstlige del, behandles kvinder stadig som andenrangs borgere og udsættes for grov diskrimination. Analfabetismen blandt tyrkiske kvinder ligger på et rekordhøjt niveau for et europæisk orienteret land. Desuden er graden og omfanget af vold imod kvinder stadig uacceptabelt høj og accepteres desværre i mange tilfælde som det normale i store dele af det tyrkiske samfund. Den afskyelige, kriminelle og frastødende praksis med æresdrab forekommer kun alt for ofte i tyrkiske byer og landsbyer.
Det er korrekt, at den tyrkiske regering gør en vis indsats for at rette op på disse ting. På det seneste har man f.eks. fokuseret meget på at skabe bedre uddannelsesmuligheder for kvinderne og på at uddanne politi og retsvæsen i, hvordan de skal håndtere vold imod kvinder mere hensigtsmæssigt. En landsdækkende informationskampagne og en mere konsekvent anvendelse af lovgivningen er undervejs, men det har ikke den ønskede virkning, fordi der også er behov for drastiske ændringer på helt centralt politisk hold.
Premierminister Erdogan gjorde for nylig selv opmærksom på den "dybe stat" i Tyrkiet, der modsætter sig hans regerings reformer og kæmper imod det parlamentariske demokrati. Denne dybe stat, som har støtte fra hæren og andre yderliggående nationalistiske elementer, bremser fremskridtene i Tyrkiet - og i øvrigt, fru Resetarits - holder de også de tyrkiske cyprioter isoleret og Cypern delt. Sådanne kræfter ønsker ikke frigjorte kvinder, der er ligestillet med manden i enhver henseende. Det er vores pligt at støtte denne betænkning og bidrage til de tyrkiske kvinders frigørelse.
Lydia Schenardi
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer, ud over at være særdeles klar og præcis har denne betænkning af vores kollega fru Bozkurt det store fortrin, at den opsummerer de triste kendsgerninger omkring kvinders rettigheder i Tyrkiet.
Trods de mange hensigtserklæringer fra de tyrkiske myndigheder og påbegyndte pseudoreformer på menneskerettighedsområdet, er det et faktum, at hustruvolden og antallet af æresdrab og tvangsægteskaber fortsat stiger, og at der stadig sker en forskelsbehandling af kvinder på arbejds- og uddannelsesområdet.
Denne konstatering må dog ikke få os til at glemme, at selv om disse overtrædelser af kvinders rettigheder er uforenelige med begrebet menneskerettigheder som defineret i eksempelvis charter om grundlæggende rettigheder, er Tyrkiet ikke europæisk, og landets fremtid bør ikke ligge inden for EU.
Selv når det viser sig, at alle de økonomiske, retlige og sociale kriterier, som blev fastsat på topmødet i København, er blevet opfyldt, vil Tyrkiet, hvor 99 % af befolkningen er muslimer, og hvor 94 % af territoriet er beliggende i Asien, stadigvæk ikke dele vores værdier, som bygger på kristendom og humanisme.
Tyrkiet er et smukt og betydningsfuldt land med en modig, stolt og imødekommende befolkning. Vi bør derfor naturligvis bevare det privilegerede forhold, som vi allerede opretholder med Tyrkiet gennem toldunionen, men Tyrkiet kan ikke og skal under ingen omstændigheder tiltræde EU.
Joel Hasse Ferreira
(PT) Hr. formand! Processen med at evaluerere, om Tyrkiet opfylder kriterierne for optagelse i EU, omfatter jævnlig evaluering af de fremskridt, der måtte være sket, ikke mindst på menneskerettighedsområdet.
I denne sammenhæng lægges der i fru Bozkurts fremragende betænkning meget stor vægt på udviklingen i kvindernes situation i Tyrkiet, hvilket jeg gerne vil takke hende for. Jeg vil også gerne fremhæve nogle af betænkningens henstillinger. Det gælder særlig, at arbejdsmarkedets parter tilskyndes til at fremme deltagelse i den sociale dialog, at de tyrkiske myndigheder opfordres til at etablere et overvågningssystem, der skal sikre, at pigerne forbliver i uddannelsessystemet, og til at indføre et obligatorisk kvotesystem, som det der findes i flere lande fra Den Iberiske Halvø til Skandinavien, for at sikre rimelig repræsentation af kvinder på valglisterne. Det gælder endvidere, at dommerne bør instrueres i at straffe "æresforbrydelser" og tvangsægteskaber hårdt, at der bør gennemføres en kampagne for at formidle billedet af kvinder som aktører, der kan fremme den økonomiske og sociale udvikling, og at arbejdsmarkedets parter og nogle ikkestatslige organisationer bør inddrages i det rådgivende udvalg om kvinders status.
Fru Bozkurts betænkning er således et fremragende bidrag, når kvindernes situation i Tyrkiet skal evalueres. Jeg vil dog også gerne, mine damer og herrer, lige bemærke, at kvindernes situation kan forbedres over hele Europa. Så sent som i går stemte portugiserne ved en folkeafstemning for at afkriminalisere frivillig svangerskabsafbrydelse. En stor dag for Portugal! En vidunderlig dag for kvindernes rettigheder!
Frank Vanhecke
(NL) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er utvivlsomt ikke ordførerens hensigt, men Bozkurt-betænkningen er faktisk unægtelig endnu en illustration af, at Tyrkiet simpelthen ikke hører hjemme i Europa. Det er jo forkert at tro, at Tyrkiet bare er et land, hvor der endnu er et par ting, der skal bringes i orden, og at alt kan løses med nogle nye love og nogle nye regler eller med absorbering af i titusindvis af sider acquis communautaire, hvorefter en ny europæisk medlemsstat er skabt. Det er absurd. Europæere er først og fremmest mennesker, som bor inden for ganske bestemte geografiske rammer. Det er ikke tilfældet, hvad angår Tyrkiet. Desuden er europæere imidlertid også mennesker, som udgør en del af et meget afgrænset retssamfund og værdisamfund, som bl.a. omfatter mænds og kvinders ligeværdighed. Det drejer sig derfor om kultur, mentalitet og endda religion, når denne religion ikke begrænser sig til indre sansning, men - som det er tilfældet med islam - vil pådutte hele samfundet sine forældede og for det meste fuldstændig forkastelige regler. For at blive ved emnet for denne betænkning er Tyrkiet uden tvivl det mest moderne islamiske land, men det er stadig et tilbagestående land, når det gælder kvinders rettigheder. Det er nemlig et islamisk land, hvor kvinder betragtes som mindreværdige, og det vil ikke blive bedre med den voksende islamisering, tværtimod. Lad os altså for Guds skyld holde op med symptombehandling. Tyrkiet er et naboland, men kan aldrig blive et europæisk land.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Hr. formand! Kvinders manglende deltagelse i Tyrkiets sociale, økonomiske og politiske liv skyldes hovedsagelig deres manglende adgang til uddannelse. Selv om vi sætter pris på de forandringer, der er sket, må man sige, at der stadig er tale om en høj grad af analfabetisme blandt piger og kvinder i Tyrkiet. Skøn fra UNICEF viser, at mellem 600.000 og 800.000 tyrkiske piger hvert år ikke kommer i skole, fordi deres familier forbyder det, eller simpelthen fordi det er for vanskeligt at komme hen til skolen.
Men tyrkiske kvinder står også over for andre problemer. Vold imod kvinder er almindeligt forekommende, og æresdrab og tvangsægteskaber udgør en overtrædelse af menneskers grundlæggende ret til at træffe deres egne beslutninger om deres liv. I nogle dele af det sydøstlige Tyrkiet registreres piger ikke engang ved fødslen, og dette betyder, at de nægtes rettigheder såsom adgang til uddannelse og sundhedstjenester.
Kvinder spiller en meget begrænset rolle i Tyrkiets politiske liv, og det tyrkiske parlament har ikke engang et stående udvalg om kvinders rettigheder og ligestilling. Den tyrkiske regering skal hurtigst mulig gennemføre lovgivning om kvinders rettigheder, således at disse rettigheder kan gennemføres i praksis. Offentlige institutioner som domstole, politi og sundhedssystemet skal garantere, at de vil beskytte og yde al mulig bistand til kvinder, der anmelder, at de har været udsat for vold. Arbejdsmarkedets parter skal også spille en vigtig rolle med hensyn til at fremme kvinders rettigheder og afholde debatter eller kurser for at fremme billedet af kvinder som ligeværdige borgere i Tyrkiet, der har en vigtig rolle at spille i deres lands økonomiske og politiske liv.
Endelig vi jeg gerne lykønske fru Bozkurt med hendes vigtige betænkning, som jeg håber vil bidrage til fortsatte positive ændringer i kvindernes situation i Tyrkiet.
Teresa Riera Madurell
(ES) Hr. formand! Først vil jeg gerne lykønske fru Bozkurt med hendes arbejde og med, at hun overvåger kvindernes situation i Tyrkiet. Takket være hendes gode indsats behandles spørgsmålet om kvinders rettigheder på lige fod med andre politikker. Efter min mening skriver De i historie i denne forbindelse, fru Bozkurt. Tillykke!
Jeg har fulgt denne proces på nærmeste hold, Deres første betænkning, de utroligt interessante arbejdsmøder, som en delegation under Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling holdt i Istanbul og Ankara, og nu denne anden betænkning, og jeg må sige, at jeg er enig med Dem i, at vi nu må sikre, at lovgivningen om kvinders rettigheder ikke ophæves.
Selv om forbedringerne af lovgivningen på dette område overordnet har været en succes, haster det med at skabe hensigtsmæssige rammer, som giver mulighed for at gennemføre reformerne af lovgivningen. Det er meget vanskeligt fortsat at gøre fremskridt, hvis de vigtige forandringer, der indføres i lovgivningen, ikke gennemføres i praksis. Kvinderne skal kunne se en forbedring af deres situation i hverdagen. Det er ikke kun et spørgsmål om, at de har rettigheder, men også, at de har mulighed for at klage, når disse rettigheder ikke respekteres. Kun ved at fremskynde den praktiske gennemførelse af lovreformerne over hele Tyrkiet vil vi kunne sikre, at den nye lovgivning om kvinders rettigheder fastholdes.
Jeg vil også gerne understrege, at de tyrkiske myndigheders vilje til at håndtere tilfælde af vold imod kvinder og til at acceptere brugen af positiv særbehandling med henblik på at bekæmpe uligheder mellem kønnene er særligt betydningsfuld.
Endelig vil jeg gerne fremhæve regeringens vilje til at etablere en dialog og sørge for en bedre koordinering i forhold til kvindeorganisationer, der er aktive på ligestillingsområdet, og derfor virker ordførerens krav om, at Kommissionen skal yde støtte til at lette samarbejdet særdeles relevant. Endnu en gang tillykke, fru Bozkurt.
Meglena Kuneva
Hr. formand! Jeg vil gerne takke Parlamentet for denne diskussion og medlemmerne for deres bemærkninger. Jeg tror, at vi alle kan være enige om, at trods den seneste positive udvikling, skal der fortsat ske forbedringer af kvinders rettigheder i Tyrkiet. Selv om der er sket fremskridt i retning af at forbedre lovgivningen, er selve gennemførelsen fortsat en udfordring, hvor tempoet skal sættes i vejret.
Vi ser nu frem til yderligere positive takter og håber, at Europa-Parlamentets og Kommissionens arbejde vil støtte denne proces. Sidst, men ikke mindst, vil jeg gerne understrege betydningen af det civile samfund i disse bestræbelser.
Jeg skal kort nævne nogle tal, som kan være interessante for Dem. Det drejer sig om de midler, som Kommissionen har afsat. Bekæmpelse af vold imod kvinder: 2,968 millioner euro. Styrkelse af det civile samfund i førtiltrædelsesprocessen: 2,5 millioner euro. Oprettelse af beskyttede centre for kvinder, der er udsat for vold i hjemmet: 8,5 millioner euro. Gennem disse og mange andre aktiviteter vil Kommissionen fortsat støtte de ting, der fokuseres på i denne betænkning.
Lad mig endnu en gang udtrykke min taknemmelighed over for ordføreren for et fremragende stykke arbejde.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
