Priznavanje pogojnih kazni, alternativnih sankcij in pogojnih odložitev izreka kazni ter zagotavljanje nadzora nad njimi - Obojestransko priznavanje sodb v kazenskih zadevah (razprava)
Predsednica
Naslednja točka je skupna razprava o naslednjih poročilih o kazenskih zadevah in kaznih:
gospe Esteves v imenu odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve o pobudi Zvezne republike Nemčije in Francoske republike z namenom sprejetja Okvirnega sklepa Sveta o priznavanju pogojnih kazni, alternativnih sankcij in pogojnih odložitev izreka kazni ter zagotavljanju nadzorstva nad njimi [06480/2007 - C6-0129/2007 - 2007/0807 (CNS)];
gospoda Varvitsiotisa v imenu odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve o osnutku Okvirnega sklepa Sveta o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji [09688/2007 - C6-0209/2007 -.
Franco Frattini
podpredsednik Komisije. - Gospa predsednica, podpiramo obe pobudi, ki se po mojem mnenju dopolnjujeta ter bi omogočili boljše ponovno vključevanje oseb, obsojenih na zaporno ali nezaporno kazen v državi članici, v kateri nimajo stalnega bivališča, v družbo.
Podpiramo tudi takšne pobude, ki uresničujejo načelo vzajemnega priznavanja. Osnutki besedil obeh pobud so se med razpravami v delovni skupini za kazenskopravno sodelovanje zelo izboljšali. Več predlogov sprememb, ki sta jih predlagala gospa Esteves in gospod Varvitsiotis med prvim parlamentarnim posvetovanjem, se je upoštevalo že med naslednjimi razpravami. Obema poročevalcema se zahvaljujem za zanimivi poročili; gospa Esteves je zlasti v zvezi s prvo pobudo izvedla zelo natančno pravno analizo nemškega/francoskega besedila. Kot glavno težavo je opredelila dejstvo, da so v državah članicah na voljo različne sankcije, ter problematiko uporabe načela vzajemnega priznavanja, kadar v domačem sistemu ni ekvivalenta.
Druga težava, ki jo je izpostavila poročevalka, je vprašanje obravnavanja kršitev nezapornih pogojev in vprašanje, katera država članica - tista, ki je izdala razsodbo, ali tista, ki jo izvaja - mora biti odgovorna za izvajanje sankcij za to kršitev.
Imam nekaj pripomb glede nekaterih glavnih predlogov sprememb. Moja prva pripomba zadeva predlog spremembe 1 v zvezi s prvim poročilom. Ob sprejetju bo treba spremeniti naslov, ker so se s področja uporabe izključile pogojne kazni. To velja tudi za več različnih predlogov sprememb, ki navajajo pogojne kazni.
Predlog spremembe 12 zadeva opredelitev "zakonitega kraja stalnega bivališča". O tem trenutno razpravlja Svet, razpravlja pa tudi o možnosti selitve v drugo državo članico zaradi zaposlitve ali študija. Govorim zlasti o predlogu spremembe 16. Lahko vas obvestim, da razprave o besedilu v Svetu potekajo zelo dobro, in portugalsko predsedstvo upa, da se bo ob popolni podpori Komisije do konca decembra 2007 sprejel politični sporazum, torej še pred koncem portugalskega predsedovanja.
Kar zadeva drugo pobudo, pobudo o evropskem nalogu za izvršbo in premestitvi obsojenih oseb, pozdravljam drugo poročilo gospoda Varvitsiotisa, ki navaja, da so se v veliki večini upoštevala vprašanja, ki jih je Evropski parlament izpostavil v prvem poročilu. To je res: upoštevali smo predloge sprememb in predloge Parlamenta.
V zvezi z edinim predlogom, ki ga je predložil poročevalec glede nove uvodne izjave 2a, se v celoti strinjam z vsebino izjave, da so postopkovne pravice pri kazenskih postopkih zelo bistven element za zagotovitev vzajemnega zaupanja med državami članicami; prav tako se strinjam, da je obžalovanja vredno, da ta instrument o postopkovnih pravicah ni bil sprejet kljub podpori Parlamenta in kljub našim prizadevanjem, da bi omogočili sporazum o tem vprašanju. To žal ni bilo mogoče.
Maria da Assunção Esteves
Gospa predsednica, gospod komisar, najprej se zahvaljujem poslancem, s katerimi sem tesno sodelovala v odboru za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve in ki so mi pomagali s svojimi kritičnimi prispevki, zlasti gospod Guardans, gospod Demetriou in tudi gospod Correia. Vsi močno pogrešamo gospoda Correio, ki je bil poslanec skupine socialdemokratov v Evropskem parlamentu in portugalski poslanec. Umrl je potem, ko mi je pomagal pripraviti to poročilo. Mislim, da lahko njegov spomin najbolje počastim z javno obljubo, da bom poskušala s svojo prisotnostjo v Evropskem parlamentu pomagati pri uresničevanju njegovih zamisli o Evropi kot projektu ambicije in vizije in velikanu, ki je sposoben prinesti kulturo pravic svetu. Tako želim danes in tu počastiti spomin na našega prijatelja in kolega, gospoda Fausta Correio.
Naj na kratko povzamem vprašanja, ki jih odpira to poročilo. Najprej naj poudarim, da je to poročilo, kot vsa druga poročila, odprto poročilo: odprto za iskanje najboljših rešitev. Obstajata dve temeljni prednosti te pobude Francije in Nemčije, kot je poudaril komisar. Prva je ta, da s spodbujanjem priznavanja in nadzora nadomestnih ukrepov za zaporne kazni spodbujamo politično kulturo, zaradi katere bodo sodišča raje uporabljala te ukrepe. Spodbujamo humanizacijo kazenskega prava v državah članicah in kakovost evropskega kazenskega prava. Druga prednost zadeva dejstvo, da bo ta pobuda prispevala k temu, da bo kazensko pravo vse bolj evropsko v smislu, da bo vse bolj usklajeno in manj fevdalizirano v evropskem prostoru.
V resnici je evropsko povezovanje, ki je pomembno napredovalo z nedavno pogodbo, glede katere je bilo prejšnji konec tedna doseženo soglasje v Lizboni, na ravni, ki je kazensko pravo v evropskem prostoru še ni moglo doseči. Bistveno je, da vse bolj spodbujamo ne le kulturo medsebojnega priznavanja, ampak tudi usklajevanje kazenskega prava v smislu oblike kazni, metode njihove izvršitve, odnosa med storilci kaznivih dejanj in družbo ter še večje skladnosti med vsebinskim in postopkovnim kazenskim pravom držav članic.
Člen 6 pogodbe Evropske unije, s sklicevanjem na sklop temeljnih načel, ki oblikujejo skupna načela Evropske unije, jasno kaže, da je to smiselno le, če vedno bolj uveljavljamo evropsko kazensko pravo. Večino teh načel varuje kazensko pravo. Posebej v zvezi s tem poročilom bi želela podati dve ali tri opombe, ki jih obravnavam za temeljne. Prvič, prispevek Parlamenta je posebej poudaril potrebo po porazdelitvi pooblastil med državo izdajateljico in državo izvršiteljico. Obstaja jasna logika, po kateri država, ki izvaja dodeljeno pristojnost, pri tem uporablja svoje zakone. Drugič, obstaja načelo, da je zavrnitev izjema, da bo lahko prihodnji okvir za odločanje čim bolj učinkovit. Tretjič, obstaja logika, po kateri je nemogoče prilagoditi naravo ukrepov, sicer se bo podvomilo v načelo stroge kazenske zakonitosti. Končno, prav tako obstaja potreba po varovanju načela zaslišanja tožene stranke v primerih, ki zadevajo preklic pogojne kazni ali uvedbo pogojne odložitve izreka kazni.
Gospa predsednica, zaključujem z ugotovitvijo, da se nam bo kljub vsemu ves ta napredek na področju evropskega kazenskega prava, kmalu zdel zelo omejen. Evropa bo kot projekt uresničena šele, ko bomo lahko vzpostavili antropocentrične in svetovljanske zakone, ki morajo vključevati kazensko pravo, ki je bolj usklajeno in manj ločeno z mejami.
Ioannis Varvitsiotis  
poročevalec. - (EL) Gospa predsednica, najprej se s spoštovanjem spominjam na našega preminulega poslanca, gospoda Correio, ki je bistveno prispeval k izpolnjevanju pravilnega in obsežnega poročila, ki ga je citiral podpredsednik Komisije.
Prav tako želim poudariti, da ima tema, o kateri danes razpravljamo dolgo preteklost. Začelo se je leta 1983 s konvencijo Sveta Evrope, ki so jo sprejele vse države članice. Vendar je konvencija določila, da se lahko zapornik prepelje iz ene države v drugo le ob soglasju zapornika. Konvencija je bila zato neučinkovita. Nato se je pripravila druga konvencija, ki določa, da soglasje zapornika ni potrebno, vendar te konvencije niso podpisale vse države članice Sveta Evrope, zato je ta poskus propadel.
V zvezi z novo pobudo treh držav članic EU - Avstrije, Finske in Švedske - je bil predložen osnutek, ki ga je ustrezno pripravil Svet ter je bil objavljen kot okvirna konvencija. Kaj določa ta okvirni sklep? Določa, da je treba obsojenega državljana države članice EU prepeljati v državo članico, katere državljan je ali v kateri ima stalno prebivališče ali vse svoje interese. To je zelo smiselno, ker lahko vidimo, da bo njegova rehabilitacija precej enostavnejša, ko se vrne iz zapora: nekdo, ki se prepelje v državo članico, katere državljan je, bo imel veliko lažji dostop do jezika, prijateljev in sorodnikov ter bo v znanem okolju.
To poročilo je, kot se boste spomnili, gospa predsednica, junija 2006 odobrila velika večina v Parlamentu. Žal je naletelo na birokratski odziv Poljske, ki je z različnimi postopkovnimi ovirami odlaga izvajanje tega okvirnega sklepa. Tako smo se znašli sredi obnovljene razprave. Na srečo je bila s sprejetjem zahtev Poljske ta težava končno uspešno rešena.
Vendar, gospa predsednica, naj poudarim, da je ob takšnem razmišljanju nemogoče govoriti o enotni Evropi. Ne moremo govoriti o evropskem soglasju, če vsaka država članica zaradi malenkostnih razlogov ogroža trden ukrep. O kakšni Evropi govorimo v takšnih primerih?
Naj poudarim, da ustavna pogodba, ki jo je pred dvema dnevoma predstavil portugalski ministrski predsednik na srečo določa večjo večino tudi na tem področju, tako da bo pravica do veta končno odpravljena.
V sklepu se zahvaljujem podpredsedniku Komisije, gospodu Frattiniju, za njegov prispevek, poleg tega izražam željo, da se po 25 letih ta dobro zastavljena pobuda končno uresniči, takoj ko bo to mogoče.
Panayotis Dimitriou
v imenu skupine PPE-DE. - (EL) Gospa predsednica, svoboda, varnost in pravica so tri besede, ki jih ves čas poslušam v EU. So trije osrednji elementi haaškega programa, ki se skupaj in posamezno uporabljajo v službi vseh držav članic Unije.
Načelo medsebojnega priznavanja in izvrševanja sodb sodišča, ki ga je pred osmimi leti, leta 1999, opisal Evropski svet v Tampereju kot temeljni kamen sodnega sodelovanja, trenutno ne napreduje. Nekaj korakov, ki so potrebni za izvajanje tega načela, se sprejema zelo počasi. Gospod Varvitsiotis je pravilno opredelil in obravnaval temeljni vzrok težave: posamezna, nacionalistična stališča različnih držav. Okvirni sklep Sveta o priznavanju in izvrševanju sodb v kazenskih zadevah, izdanih v drugih državah članicah, ki vključujejo odvzem svobode, je predmet poročila gospoda Varvitsiotisa. Sklep dokazuje, kako počasno in občasno je bilo ukrepanje pri oblikovanju območja svobode, varnosti in pravice, ker je ta sklep le eden od mnogih ukrepov, ki bi jih bilo treba že sprejeti in ker je njegova priprava trajala tako dolgo.
V vsakem primeru pozdravljamo zaključek postopka posvetovanja in sprejetje skupnega stališča o vprašanju priznavanja sodb sodišč v kazenskih zadevah.
Gospod Varvitsiotis si zasluži pohvalo za njegov prispevek k pozitivnemu rezultatu predloga, ki smo ga sprejeli in bo glasoval zanj.
Priznavanje pogojnih kazni, alternativnih sankcij in pogojnih odložitev izreka kazni ter zagotavljanju nadzorstva nad njimi, ki je tema poročila gospe Esteves, je nedvomno še en korak med številnimi, ki jih je treba sprejeti za izvajanje načela medsebojnega priznavanja in izvrševanja sodb sodišča.
Francosko nemški predlog poskuša obsojence ponovno vključiti v družbo. Predlaga, da se jim dovoli, da kazen prestanejo v državi članici, kjer imajo stalno prebivališče, in sicer naslednje kazni: pogojne kazni, alternativne sankcije in pogojne odložitve izreka kazni, ki jih določijo sodišča drugih držav članic.
Poročevalka je opravila odlično delo, za kar ji čestitam. Vendar menim, da je opredelitev "zakonitega in navadnega stalnega prebivališča" nepravilna. Razen tega je uporaba besede "nesprejemljivo" za kršitev človekovih pravic nepotrebna, ker kršitve v nobenem primeru niso sprejemljive. Vendar razumem, da se pojavlja težava pri prevajanju teh dveh izrazov, zato gospo Esteves pozivam, naj pripravi ustrezne ustne predloge sprememb, da bo besedilo pravilno predstavljeno v vseh jezikih.
Andrzej Jan Szejna
v imenu skupine PSE. - (PL) Gospa predsednica, gospod komisar, Evropska unija ni le skupen gospodarski prostor. Evropsko razsežnost je zdaj treba razumeti tudi v smislu intenzivnega političnega in pravnega povezovanja znotraj Unije.
Unija je primer politične organizacije, ki združuje interese posameznih držav članic v okviru razvoja svetovljanskega pravnega sistema. Številne določbe kazenskega prava držav članic so šele na začetni stopnji usklajevanja. Vendar bi se morali razveseliti dejstva, da odnose med državami članicami zaznamuje zaupanje v pravni sistem ena druge. To olajšuje sodelovanje in omogoča, da država izvršiteljica prizna odločitev, ki so jo sprejeli organi države izdajateljice.
Omeniti je treba, da usklajevanje kazenskega prava prodira skozi evropski pravni sistem. Slednje seveda temelji na vrednosti temeljne entitete, ki je seveda človeško bitje. Evropska politika mora biti dosledna v vseh vidikih, kar zadeva izdajanje in izvrševanje kazni ter splošne vezi med obsojenci in družbo. Olajšanje nalaganja alternativnih kazni bo pomagalo spodbujati humanitarni pristop h kazenskemu pravu in sodbam, ter posledično k evropskemu pravu. Posebno pozornost je treba nameniti pravicam obsojenca in priložnosti za njegovo ponovno vključevanje v družbo. Upoštevati je treba širši krog nadomestnih kazni, ki bi nadomestile zaporne kazni. Pomembno je vedeti, da je v skladu z mednarodnimi standardi status obsojene osebe podlaga za ocenjevanje, v kakšnem obsegu je mogoče obravnavati sodni sistem vsake politične skupnosti kot civiliziran.
Zaradi tega so okvirne odločitve o izboljšanem sodelovanju na področju kazenskega prava, ki so bile danes predstavljene, koristna podpora. Konec koncev je stalno usklajevanje določil kazenskega prava po državah članicah temeljni pogoj za oblikovanje evropskega območja svobode, varnosti in pravice.
John Attard-Montalto
Gospa predsednica, danes želim izpostaviti en vidik iz predloga. Očitno je, da je smisel obstoja te posebne zakonodaje njen humanitarni značaj. Če se vprašamo, zakaj se obsodba, izrečena v eni državi, lahko izvrši v drugi državi, kar zadeva kazenske sankcije, lahko vidimo, da dejansko s tem olajšamo življenje osebi, ki je bila obsojena, ker je tako morda bližje svoji družini ali domačemu kraju.
Dejansko sem presenečen, da glede na to, da to zakonodajo obravnavamo iz humanitarnega vidika, manjka eno od meril v zvezi s premestitvijo obsojene osebe iz ene države v drugo, in sicer humanitarni vidik. Merila v osnovi temeljijo na narodnosti, državljanstvu ali zakonitem stalnem bivališču. Na drugi strani kot predlog in nasprotni predlog navajamo "tesne vezi", vendar humanitarnega vidika kot ločenega merila ni.
Poglejmo poseben primer: da bi oseba, ki nima državljanstva države EU in svojo zaporno kazen prestaja v državi članici EU, to zaporno kazen prestajala bližje svoji domovini, ne bi bilo mogoče prav zato, ker se ta vidik, tj. humanitarno merilo, ni vključil.
Predsednica
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo jutri.
