Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies. -
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 10. lokakuuta 2002 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Puhemies.
Hyvät kollegat, ikävä velvollisuuteni on tiedottaa viattomien sivullisten menehtymisestä kahdessa äskettäin tehdyssä pommi-iskussa. Kuta Beach -lomakohteessa Balilla 12. lokakuuta räjäytettyjen autopommien uhrien tarkkaa määrää ei edelleenkään tiedetä. Ilmaisemme osanottomme ja surunvalittelumme kaikkien 200 surmansa saaneen ja yli 250 haavoittuneen perheille. Nämä ihmiset joutuivat hirvittävän rikoksen uhreiksi, ja tuomitsen tämän iskun jyrkästi parlamentin nimissä. Tämä menetys on aivan liian suuri hinta maksettavaksi siitä opetuksesta, että meiltä kaikilta edellytetään tiiviimpää yhteistyötä ja jatkuvaa valppautta terrorismin torjunnassa.
Tuomitsen myös Vantaalla Helsingin lähistöllä 11. lokakuuta tehdyn pommi-iskun, joka ei selvästikään liity Balilla tehtyyn terrori-iskuun ja jossa menehtyi asioitaan hoitamassa olleita sivullisia. Ilmaisen parlamentin puolesta osanottomme myös tässä iskussa menehtyneiden perheille.
Pyydän teitä nousemaan ja viettämään minuutin hiljaisuuden osoituksena kunnioituksestamme ja osanotostamme näiden iskujen viattomia uhreja kohtaan.
(Parlamentti vietti seisaallaan minuutin hiljaisuuden.)

Ennen kuin siirrymme käsittelyjärjestykseen olen iloinen voidessani ilmoittaa teille tässä yhteydessä asian, jonka olette luultavasti jo kuulleetkin kuluneen vuorokauden aikana. Irlantilaiset antoivat nimittäin päättäväisen tukensa Nizzan sopimuksen ratifioinnille sitä koskevassa kansanäänestyksessä.

Sopimuksen ratifioinnin puolesta äänesti enemmistö Irlannin kaikissa 42 kansallisessa vaalipiirissä, kun edellisessä kansanäänestyksessä 40 vaalipiiriä oli äänestänyt sitä vastaan. Tämän äänestystuloksen sanoma Euroopan parlamentille on mielestäni se, että Brysselissä perjantaina pidettävään huippukokoukseen osallistuvien jäsenvaltioiden johtajien pitäisi nyt ymmärtää, ettei laajentumisen tiellä ole uusia esteitä. Nyt on tullut aika saattaa laajentuminen päätökseen. Tässä kuussa tehtävät valmistelut joulukuussa pidettävää Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostoa varten tarjoavat tilaisuuden saattaa tämä historiallinen eurooppalainen sovinnonteko päätökseen.

Puhemies. -
Puheenjohtajakokous laati torstaina 17. lokakuuta 2002 pitämässään kokouksessa työjärjestyksen 110 ja 110 a artiklan mukaisesti lopullisen esityslistaluonnoksen, joka on jaettu jäsenille.
Tiistai:
Jäsenet ovat jättäneet käsiteltäväksi 70 tarkistusta ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevia yhteisön sääntöjä käsittelevään Grossetêten mietintöön A5-0340/2002, jossa on jo 132 tarkistusta. Tämän vuoksi olin pyytänyt työjärjestyksen 130 a artiklan nojalla ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan puheenjohtajaa kuultuani tätä valiokuntaa kokoontumaan tarkistusten käsittelemiseksi.
Muutamia tarkistuksia on kuitenkin tällä välin peruutettu, ja osa tarkistuksista on identtisiä valiokunnassa hyväksyttyjen tarkistusten kanssa. Näiden muutosten vuoksi minusta on tarkoituksenmukaisempaa olla palauttamatta mietintöä valiokuntaan ja antaa täysistunnon äänestää mietinnöstä.

Grossetête (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, olette todellakin oikeassa täsmentäessänne tämän seikan. Mietintöön oli aluksi jätetty käsiteltäväksi 70 tarkistusta valiokunnan äänestyksen jälkeen. Uusimpien lukujen mukaan meillä on nyt käsiteltävänä 52 tarkistusta. Näistä 52 tarkistuksesta noin 30 hylättiin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa, ja monista muista tarkistuksista oli äänestetty jo useita kertoja valiokunnassa.
En usko, että asiasta vastaavan valiokunnan ylimääräisestä kokouksesta olisi paljonkaan hyötyä, enkä usko kokouksen todella selventävän tilannetta. Jos tarkistuksia esittäneet jäsenet ovat valmiita näkemään vaivaa tarpeettomien tarkistusten peruuttamiseksi, keskiviikkoinen äänestys voi onnistua erittäin hyvin.

Jackson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, teitte erittäin viisaan päätöksen, kun ette vaatinut valiokuntaa kokoontumaan uudelleen. Tämän ansiosta istuntoviikko alkaa hyvissä merkeissä.
Voisitte ehkä kuitenkin pyytää yhtä jäsenistä tarkastelemaan kyseisiä työjärjestyksen artikloja, koska ne ovat melko omituisia. Aavistan, että esitätte tämän pyynnön väistämättä jäsen Corbettille. Työjärjestyksen 130 a artiklassa todetaan, että "kun mietintöön on esitetty enemmän kuin viisikymmentä tarkistusta, puhemies voi asiasta vastaavan valiokunnan puheenjohtajaa kuultuaan pyytää tätä valiokuntaa kokoontumaan tarkistusten käsittelemiseksi". Näin ollen puhemiehen ja minun on käytävä läpi useita tarkistuksia, mikä voi olla joskus melko hämmentävää. Tarvitaan joko sitovampi artikla, jossa todetaan yksinkertaisesti, että "kun mietintöön on esitetty enemmän kuin viisikymmentä tarkistusta, puhemies pyytää tätä valiokuntaa kokoontumaan uudelleen", tai sitten koko artikla on poistettava. Nykytilanteessa asiasta päättäminen jää meidän kahden tehtäväksi. Olen pelkästään iloinen todetessani, että tuen erittäin viisasta päätöstänne.

Puhemies. -
Jäsen Corbett, oli teillä sitten harkintavaltaa asiassa tai ei, olkaa hyvä ja valaiskaa tätä asiaa meille.

Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, tämä päätös on minustakin viisas ja osoittaa, että tämän artiklan pitäisi todellakin olla joustava. Puhemiehellä on asiasta vastaavan valiokunnan puheenjohtajaa kuultuaan mahdollisuus pyytää tätä valiokuntaa kokoontumaan uudelleen, ja tätä mahdollisuutta pitäisi käyttää silloin, kun siitä on hyötyä, mutta ei silloin, kun siitä ei ole hyötyä. Tämänpäiväinen parlamenttikäsittely on osoittanut, että tästä mahdollisuudesta on hyötyä jopa silloin, kun sitä ei käytetä, koska se lisää paineita tarkistusten peruuttamiseen ja säästää näin meiltä muilta myöhemmin paljon aikaa täysistunnossa.

Puhemies. -
Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä on työjärjestyksen 111 a artiklan mukaisesti pyytänyt ottamaan tämän istuntojakson esityslistalle ylimääräisen keskustelun Pohjois-Korean ydinalan rahoittamisesta maan julkistaman ydinaseohjelman yhteydessä. Komissio on ilmoittanut, että komission jäsen Patten voisi käsitellä tätä asiaa tiistaina klo 21.00.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, parlamentti äänesti vuoden 2001 joulukuun lopussa Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestöä käsittelevästä mietinnöstä, jonka johdosta päätimme osallistua siviilikäyttöön tarkoitetun ydinvoiman kehittämiseen Koreassa.
Haluaisin mainita tästä mietinnöstä kolme asiaa, jotka ovat melko mielenkiintoisia, kun otetaan huomioon muutamien viime viikkojen aikana saamamme tiedot. Tähän mietintöön sisältyvän päätöslauselmaesityksen yhdessä kappaleessa todetaan seuraavasti: "ottaa huomioon, että Euroopan unioni on tunnustanut KEDOn tärkeäksi teollisuushankkeeksi, joka ratkaisevalla tavalla edistää ydinaseiden leviämisen estämistä sekä rauhaa ja vakautta Korean niemimaalla, ja ottaa huomioon, että perustajajäsenten kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen EU allekirjoitti KEDOa koskevan liittymissopimuksen". Ydinaseiden leviämisen estämistä koskevaa vaatimusta ei ole noudatettu, ja Pohjois-Korea on jopa päättänyt kehittää ydinenergiaa sotilastarkoituksiin, kuten olemme saaneet tietää.
Vihreät äänestivät tätä mietintöä vastaan, koska Korean oli mielestämme mahdotonta pitää kiinni niistä tavoitteista, joihin se väitti pyrkivänsä. Parlamentti totesi lisäksi tämän erittäin viisaan mietinnön sivulla 9, päätöslauselmaesityksen 16 kohdassa, että se "korostaa kuitenkin, että parlamentti tulee edelleen vaatimaan asianmukaista toimielinten välistä sopimusta (IIA) ja varaa oikeuden estää varojen siirtämisen KEDOlle milloin tahansa tulevaisuudessa".
Viimeinen asia, jota haluan painottaa, on seuraava: "[korostamme] lopuksi, että KDKT:n on osoitettava hyvää tahtoa KEDOn hankkeiden edistyessä ja että tämä koskee erityisesti IAEA:n asianmukaista lopputarkastusta" ja niin edelleen. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on keskusteltava tästä asiasta, kyseenalaistettava tämä sopimus, lopetettava siviilikäyttöön tarkoitetun Pohjois-Korean ydinenergian rahoittaminen ja viimeiseksi rahoitettava muun kuin ydinenergian tuotantoa Pohjois-Koreassa. Meidän on näin ollen avattava tämä keskustelu, jotta voimme tehdä sen, minkä amerikkalaiset ovat jo tehneet, nimittäin lopettaa Korean ydinenergia-alan rahoittaminen.
Puhemies. -
Vastustaako kukaan tätä pyyntöä?

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, jäsen Cohn-Benditin esille ottama asia on tärkeä, ja Euroopan parlamentti on käsitellyt sitä tämän vaalikauden lisäksi jo edellisellä vaalikaudella. Ruotsin puheenjohtajakaudella neuvosto esitti jopa sitä koskevan huolensa Korealle. Kannatamme sitä, että kysymystä käsitellään komission julkilausuman ja neuvoston marraskuussa annettavan toisen julkilausuman avulla. Tätä kysymystä ei pitäisi käsitellä tämän viikon torstai-iltapäivänä, jolloin paikalla ei ole neuvoston eikä komission edustajia.

Grossetête (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ryhmämme ehdottaa, että tätä keskustelua käytäisiin torstai-iltapäivänä, jotta jo laadittua esityslistaa ei tarvitse muuttaa. Ehdotamme täten tämän keskustelun lykkäämistä torstai-iltapäivään. Muussa tapauksessa vastustamme keskustelun ottamista tiistain esityslistalle, koska emme halua sekoittaa tuon päivän esityslistaa.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, tarkoittaako tämä, että jälleen kerran harkitaan mahdollisuutta ottaa tämä aihe marraskuun esityslistalle?

Puhemies. -
Tästä asiasta päättävät teidän ryhmänne ja muut poliittiset ryhmät puheenjohtajakokouksessa.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma vakaus- ja kasvusopimuksesta.
Vakaus- ja kasvusopimus on tärkeä aihe, koska se liittyy läheisesti unionin talous- ja rahapolitiikkaan ja koska sillä voidaan kannustaa jäsenvaltioidemme varainhoidossa tehtäviä rakennemuutoksia. Vakaus- ja kasvusopimus on tärkeä myös talouden taantuman vuoksi ja siksi, että se on herättänyt keskustelua siitä, miten unionin tulisi reagoida tähän taantumaan. Jos avaamme vakaus- ja kasvusopimusta koskevan keskustelun, on tärkeää, että tätä keskustelua käydään erittäin maltillisesti, järkevästi ja strategisesta näkökulmasta.
Tämä aihe on ollut viime päivinä erittäin kiistelty, mikä johtuu osaksi Le Monde -sanomalehdessä julkaistuista lausunnoista. Tiedän monien parlamentin jäsenten toivoneen, että voisimme keskustella tästä asiasta lyhyesti tänään, istuntoviikon ensimmäisenä päivänä. Olen iloinen, että Euroopan komission puheenjohtaja on tänään täällä parlamentissa antaakseen komission julkilausuman vakaus- ja kasvusopimuksesta sekä avatakseen tämän jälkeen lyhyen keskustelun aiheesta.

Prodi
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tulen eteenne ajankohtana, jolloin me kaikki olemme hyvillä mielin ja täynnä uskoa Euroopan tulevaisuuteen. Hyväksymällä Nizzan sopimuksen suurella enemmistöllä irlantilaiset ovat osoittaneet selvän tukensa Euroopan unionin ihanteille ja hankkeille. Haluan kiittää Irlannin pääministeriä Bertie Ahernia ja puhemies Coxia heidän tekemästään työstä. Nyt kun olemme saaneet irlantilaisten tuen Nizzan sopimuksen ratifioinnille, voimme aloittaa entistäkin luottavaisempina viimeisen etapin kohti Kööpenhaminaa ja laajentumisen lopullista hyväksymistä.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyväksyin erittäin mielelläni kutsunne saapua tänään tänne parlamenttiin yhdessä komission jäsenen Solbesin kanssa, joka antaa teille yleiskatsauksen tämänhetkisestä taloustilanteesta sekä niistä toimista, joihin komissio on ryhtynyt. Olen hyvin iloinen voidessani olla tänään täällä parlamentissa ja keskustella kanssanne talouspolitiikan yhteensovittamisesta sekä erityisesti vakaus- ja kasvusopimuksesta.
Sanomani on yksinkertainen. Talous- ja rahaliitto tarvitsee säännöt, jotka ovat selkeät, tehokkaat ja joita ennen kaikkea noudatetaan. Tämän saavuttaminen edellyttää viranomaista, joka voi ryhtyä toimiin suojellakseen yhteistä hyvää sopeuttamalla talouspolitiikkaa muuttuviin olosuhteisiin niiden sääntöjen mukaisesti, jotka on määritelty toimielinten välisen yhteistyön yhteydessä.
Vakaus- ja kasvusopimus on ollut ja on edelleenkin erittäin tärkeä talous- ja rahaliitolle. Perussopimusten vilpittömänä ja uskollisena valvojana komissio on valvonut huolellisesti vakaus- ja kasvusopimuksen määräysten täytäntöönpanoa ja jatkaa sitä myös tulevaisuudessa. Toimiessani Italian pääministerinä annoin tukeni ja hyväksyntäni vakaus- ja kasvusopimukselle sekä johdatin Italian yhtenäisvaluutan käyttöönottoon. Uskoin silloin, kuten myös nyt komission puheenjohtajana, erittäin lujasti talous- ja rahaliiton sekä vakaus- ja kasvusopimuksen perustana olevien sääntöjen arvoon. Olen näiden sääntöjen, Euroopan unionin sekä vakaus- ja kasvusopimuksen vankkumaton puolustaja.
Talous- ja rahaliitto on tuonut valtavia etuja sekä sen allekirjoittaneille jäsenvaltioille että muille Euroopan unionin jäsenvaltioille. Takana ovat ne 1990-luvun ajat, jolloin julkisen talouden valtavat alijäämät olivat arkipäivää. Takana ovat ajat, jolloin kansalliset valuutat olivat alttiina markkinoiden keinottelujen ylä- ja alamäille.
Näiden etujen lisäksi talous- ja rahaliitto tuo kuitenkin mukanaan tiettyjä velvollisuuksia. Velvollisuuksia, jotka koskevat kaikkia, niin jäsenvaltioita, eurooppalaisia toimielimiä kuin tavallisia kansalaisiakin. Yhtenäisvaluutta euron käyttöönoton myötä jokaisen jäsenvaltion kasvuun ja työllisyyteen vaikuttaa nykyisen yhteisen rahapolitiikkamme lisäksi myös jäsenvaltioiden oma finanssipolitiikka.
Vakaus on edellytys kasvulle ja työllisyydelle talous- ja rahaliitossa. Vakaus- ja kasvusopimuksella on ollut olennainen osa edistettäessä ja vaalittaessa sitä vakauden kulttuuria, joka otettiin niin onnistuneesti käyttöön Maastrichtin kriteerien myötä.
Vaikka olemmekin tietoisia niistä eduista ja hyödyistä, joita vakaus- ja kasvusopimus on jo tuonut ja joita se tuo myös tulevaisuudessa, emme saa antaa tämän estää meitä näkemästä sitä institutionaalista kehystä koskevia rajoituksia, jossa meidän on sovellettava vakaus- ja kasvusopimusta. Tämä ei kuitenkaan todellakaan tarkoita sopimuksen täytäntöönpanoa joustamattomasti ja ahdasmielisesti muuttuvista olosuhteista huolimatta. Tätä nimitin ja nimitän edelleen "typeräksi".
En usko, että komission tai minun tehtäväni komission puheenjohtajana on soveltaa sääntöjä tällä tavalla. Komissiota eikä komission puheenjohtajaa ei ole nimitetty soveltamaan sääntöjä sokeasti ja niiden rajoituksista piittaamatta. Euroopan kansalaisilla on oikeus saada tietoa, ja meillä on velvollisuus kertoa heille, mikä on mielestämme oikein, minkä uskomme toimivan ja mitä toisaalta voitaisiin ja pitäisi mielestämme parantaa.
Teidän kaltaisenne poliitikot, taloustieteilijät, pankkiirit ja liikemiehet, joiden kanssa olen keskustellut tästä asiasta tuhansia kertoja, ovat sanoneet jo kuukausien ajan ja sanovat edelleen yksityisesti ja jokapäiväisissä keskusteluissaan samat asiat, jotka minä sanoin avoimesti ja suoraan toimielintemme uskottavuuden nimissä. Nyt on näin ollen aika, että sanomme myös julkisesti sen, mistä puhumme keskenämme yksityisesti.

Kansalaiset eivät luota meihin eivätkä toimielimiimme osaksi siitä syystä, että he epäilevät, että ainoastaan vähäpätöisiä asioita käsitellään julkisesti ja että todella tärkeät päätökset tehdään suljettujen ovien takana. Olen siksi iloinen ja ylpeä, että tämänpäiväistä keskustelua käydään juuri Euroopan parlamentissa.
Vakaus- ja kasvusopimus on, kuten sen pitääkin olla, yksinkertainen, mutta tilanteet, joissa sitä sovelletaan, ovat monimutkaisia. Yksi eurooppalaisten toimielinten velvollisuuksista on siksi olla tietoisia jäsenvaltioiden talouden monimutkaisuudesta ja kirjavuudesta sekä soveltaa samoja kriteerejä yhtäläisesti niin suuriin kuin pieniinkin jäsenvaltioihin. Velvollisuutemme on myös seurata kehitystä täällä Euroopassa ja muualla maailmassa. Tuskin voisimmekaan olla epätietoisia talouden taantumasta Euroopassa ja koko maailmassa. Tämä taantuma on niin ilmeinen, että huomattavaa osaa maailmantaloudesta saattaa uhata sellainen rahan arvon nousu, jonka uskoimme jättäneemme jo taaksemme.
Oivalsimme samalla, ettei vakaus- ja kasvusopimus ollut estänyt joitakin jäsenvaltioita omaksumasta finanssipolitiikkaa, joka on ristiriidassa vakauden tavoitteen kanssa. Mitä meidän olisi pitänyt tehdä näissä oloissa? Olisiko meidän pitänyt omaksua joustamaton lähestymistapa ja yrittää pakottaa ne jäsenvaltiot, joilla on suurimmat julkisen talouden alijäämät, pitämään kiinni budjettitavoitteistaan muuttuvasta taloustilanteesta huolimatta? Olisiko meidän pitänyt tehdä taas uusi virhe ja hyvittää näin aiemmin tehdyt virheet, kun jäsenvaltiot, jotka eivät olleet tasapainottaneet talousarviotaan, menettivät kasvun tarjoaman tilaisuuden saattaa talousarvio tasapainoon?
Hyvät parlamentin jäsenet, se olisi ollut väärä tapa soveltaa sopimusta. Tällaisen lähestymistavan omaksuminen olisi voinut vaarantaa paitsi kyseisten jäsenvaltioiden myös koko Euroopan talouden näkymät, koska meitä yhdistää yhtenäisvaluutta. Jos eurooppalaiset toimielimet olisivat yrittäneet asettaa tavoitteita, jotka eivät olleet enää realistisia, näitä toimielimiä syytettäisiin nyt kasvun ja työllisyyden vaarantamisesta.
Haluan, että Eurooppa voittaa kuitenkin molemmat taistelut, sekä taistelun vakaudesta että taistelun kasvusta. Olisi todellinen tragedia, jos yrittäessämme voittaa taistelun vakaudesta menettäisimme kansalaistemme luottamuksen ja tuen, joihin edustamanne eurooppalainen demokratia perustuu.
(Suosionosoituksia)
Esitimme siksi viime kuussa ajatuksia, jotka koskivat tarkistusten tekemistä ja kehittyneempien kriteerien käyttöönottoa vakaus- ja kasvusopimuksen soveltamisen osalta. Tällä pyrimme tekemään vakaus- ja kasvusopimuksesta yhä arvokkaamman välineen vakauden ja kasvun edistämisessä.
Ehdotimme sellaisten tavoitteiden asettamista, jotka palauttaisivat tasapainon, ja välineiden luomista edistyksen seurantaa varten. Ehdotimme myös, että jäsenvaltioille, joiden on ryhdyttävä sopeutustoimiin, annetaan enemmän liikkumavaraa, jotta ne voivat kuroa muiden etumatkan umpeen tällä ratkaisevalla hetkellä. Viitoitimme näin realistisemman suunnan toimille, joilla pyritään vakauttamaan julkisen talouden alijäämiä.
Puhumme kriteereistä, jotka turvaavat sekä vakauden että kasvun. Ne sallivat oikeastaan vakauden ja kasvun tukea toisiaan. Puhumme kriteereistä, jotka koskevat kaikkia jäsenvaltioita, sekä suuria että pieniä, ja jotka hyödyttävät kaikkia unionin jäsenvaltioita. Hyvät parlamentin jäsenet, nämä ajatukset vastaavat lisäksi täysin sitä, mitä olemme sanoneet jo pidemmän aikaa.
Ehdotimme talouspolitiikan koordinoinnin vahvistamisesta euroalueella viime vuonna antamassamme tiedonannossa useita suuria parannuksia nykyiseen institutionaaliseen kehykseen. Kuten varmastikin muistatte, ehdotimme euroaluetta koskevien tietojen ja taloudellisen analysoinnin kehittämistä, käyttämämme tilastojärjestelmän parantamista, finanssi- ja rakennepolitiikan yhteisten periaatteiden selventämistä sekä päätöksentekojärjestelmämme tehostamista.
Kun tarkastelemme erityisesti viimeaikaista tapausta, jossa Portugali velvoitettiin parantamaan omia tilastojaan merkittävästi, haluan korostaa erityisesti talousarviota koskevien tilastojen asianmukaisen valvontajärjestelmän kiistatonta merkitystä.
Barcelonan Eurooppa-neuvoston päätelmissä vaaditaan, että toimimme tämän lähestymistavan mukaisesti silloin, kun esitämme lähitulevaisuudessa ehdotuksia sekä vakaus- ja kasvusopimuksen avoimuuden että kurinalaisuuden parantamiseksi. Teemme tämän siten, että yritämme selventää sekä vakaus- ja kasvusopimuksen perustana olevia periaatteita että niitä perusperiaatteita, joihin kansallisen budjettipolitiikan pitäisi perustua, ja otamme näin kokonaisuudessaan huomioon Euroopan taloudellisen yhdentymisen todellisuuden.
Tulemme esimerkiksi osoittamaan, että selkeitä sääntöjä koskeva tarve voidaan yhteensovittaa sen tosiasian tunnustamiseen, että sopimuksen sääntöjä sovelletaan eri jäsenvaltioihin erilaisissa tilanteissa velan määrän, väestön vanhenemisesta aiheutuvien taloudellisten rasitteiden ja kiireellisiä julkisia investointeja koskevien vaatimusten osalta.
Jos sovellamme vakaus- ja kasvusopimusta tällä tavalla, se sopii todellakin erinomaisesti talouspolitiikan yhteensovittamisen välineeksi myös muiden kuin puhtaasti talousarvion kurinalaisuutta koskevien näkökohtiensa osalta. Vakaus- ja kasvusopimuksesta tulee viimeinkin väline, joka on täysin yhdenmukainen Lissabonin Eurooppa-neuvostossa kaksi vuotta sitten hyväksytyn kasvu- ja työllisyysstrategian kanssa, jolle parlamentti on antanut aina täyden tukensa.
Uudet ja paremmat säännöt eivät kuitenkaan riitä. Jotta voimme suojella Euroopan unionin yhteisiä etuja sen jälkeen, kun tällaiset säännöt on hyväksytty, meidän on pystyttävä myös soveltamaan niitä. Jos me todella haluamme ratkaista kasvun ja työllisyyden ongelmat Euroopassa, meidän on järkeistettävä ja tehostettava talouspolitiikan yhteensovittamista tarvittavat rakenteelliset uudistukset mukaan luettuina. Tätä yhteensovittamista on myös voitava toteuttaa helpommin.
(Suosionosoituksia)
Talouspolitiikan yhteensovittamista koskeva vastuunjako on määriteltävä selkeästi. Euroopan kansalaisten on oltava varmoja, että järjestelmä on varmoissa käsissä. Tästä järjestelmästä vastaavien on pystyttävä valvomaan sitä ja varmistamaan sen yhtenäisyys sekä hiljaisina aikoina että varsinkin taloudellisten vaikeuksien ja kriisien hetkellä.
Hyvät parlamentin jäsenet, kuten varmasti muistatte, käsittelin tätä kysymystä parlamentissa kaksi vuotta sitten ja olen palannut siihen sen jälkeen useissa tilaisuuksissa. Tarvitsemme viranomaisen, jolla on valta valvoa järjestelmää tavalla, joka on tiukka ja jossa otetaan huomioon jäsenvaltioidemme talouden monimutkaisuus. Tarvitsemme viranomaisen, joka pystyy ryhtymään toimiin puolustaessaan yhteistä hyvää, jotta jokainen jäsenvaltio voi hyväksyä tarvittavat talouspoliittiset toimet, joilla estetään sen talouden kielteinen vaikutus muiden jäsenvaltioiden talouteen.
Ainoastaan vahva viranomainen voi sekä soveltaa sääntöjä tiukasti, jotta estetään vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteiden kanssa ristiriidassa oleva toiminta, että mukauttaa niitä tarvittaessa muuttuviin olosuhteisiin.
Haluan tehdä tämän asian vieläkin selvemmäksi. Budjettipolitiikka kuuluu jäsenvaltioiden viranomaisten toimivaltaan. Näin on tällä hetkellä ja näin on myös tulevaisuudessa. Komissio on puolestaan toimielin, jonka ainoana tehtävänä on työskennellä Euroopan yhteisten etujen hyväksi kunnioittaen samalla kaikkien jäsenvaltioiden täyttä tasavertaisuutta.
Komissio sopii näin ollen jo luonnostaan ohjaustehtävään, joka perustuu siihen valtuutukseen ja niihin sääntöihin, jotka neuvosto on antanut ja joita parlamentti valvoo. Tämän järjestelmän on turvattava talouspolitiikan yhteensovittaminen Euroopan laajuisesti.
On lukuisia esimerkkejä, jotka tukevat ajatusta vastuun antamisesta komission tapaiselle riippumattomalle ja puolueettomalle erotuomarille. Mainitsen tänään vain yhden, ja kyseinen tapaus on tärkeä juuri siksi, että se on hyvin kiistanalainen. Tämä esimerkki koskee ennakkovaroitusta, jota komissio ehdotti neuvostolle muutama kuukausi sitten. Kuten te kaikki muistatte, tätä ehdotusta ei hyväksytty siitäkin huolimatta, että sekä neuvosto että jäsenvaltio, jolle ennakkovaroitus oli osoitettu, olivat yhtä mieltä komission ehdotetun toimen sisällöstä ja itse asiassa omaksuivat sen.
Päätöksentekomekanismin puutteet ovat joka tapauksessa edelleen kaikkien nähtävissä. Komission ensimmäiseen viralliseen kannanottoon valmistelukunnan toiminnasta sisältyi ehdotuksia, joiden tarkoituksena on estää tällaisten tilanteiden toistuminen tulevaisuudessa. Näissä ehdotuksissa esitettiin, että viranomaisen velvollisuus esittää tällaisia ennakkovaroituksia pitäisi tunnustaa perustamissopimuksessa. Komissio ehdotti myös, että perustamissopimusta muutettaisiin siten, että talouspolitiikan yhteensovittaminen liitetään laajemmin yhteisömenetelmän takaamaan toimielinten välisen yhteistyön kehykseen. Komissio esitti kannanotossaan lopuksi ehdotuksia, joiden mukaan unionissa käsiteltäisiin kokonaisvaltaisesti tarvetta euron yhtenäiseen edustukseen kansainvälisissä järjestöissä.
Hyvät parlamentin jäsenet, tällaisia ehdotuksia me esitimme valmistelukunnassa. Mikään ei kuitenkaan estä meitä hyväksymästä joitakin näistä ehdotuksista jo nyt. Muutokset ovat itse asiassa erittäin tärkeitä nyt, ja niistä tulee vieläkin tärkeämpiä unionin lähenevän laajentumisen myötä. Vetoamme siksi neuvostoon, että se harkitsisi näitä ehdotuksia kiireellisinä. Me jatkamme tällä välin sopimuksen nykyisten sääntöjen vankkumatonta puolustamista. Täytämme samalla velvollisuutemme ja ehdotamme tarkoituksenmukaisina pitämiämme parannuksia niissä tapauksissa ja jäsenvaltioissa, joissa ne osoittautuvat tarpeellisiksi.
Olen erityisen kiitollinen parlamentille siitä, että se antoi minulle tänään tilaisuuden keskustella näin elintärkeästä asiasta Euroopan kansalaisten edustajien edessä. Euroopan raha- ja talouspolitiikasta ei voida eikä siitä saa keskustella suljettujen ovien takana. Demokraattisen Euroopan, johon me kaikki pyrimme, on oltava sellainen, jossa hyvinvointiin, työllisyyteen, kasvuun ja kehitykseen vaikuttavat toimet ovat olennainen osa avointa poliittista keskustelua.
Komissio on pyrkinyt ja pyrkii vastaisuudessakin kaikin tavoin osoittamaan valmistelukunnassa järkeviä tapoja luoda vastuun ja määräysvallan keskus Euroopan talouspolitiikan yhteensovittamista koskevassa järjestelmässä. Hyvät parlamentin jäsenet, pyydän teitä tukemaan näitä komission toimia.
(Suosionosoituksia)

Solbes
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin todeta, että tämä on erittäin sopiva aika keskustella talous- ja rahaliittoomme sisältyvästä finanssipolitiikan kehyksestä.
Yhdyn puheenjohtaja Prodin vakaumukseen siitä, että vakaus- ja kasvusopimus muodostaa keskeisen sääntelykehyksen unionin toimielinjärjestelmässä. Tämä sääntelykehys antaa jäsenvaltioille tiukat mutta joustavat säännöt, jotta unioni voi kohdata tulevat haasteet lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
Komissio on toistanut viimeisten neljän vuoden aikana, että keskipitkän aikavälin talousarvion tasapainoa koskevan säännön noudattaminen on paras tapa, jolla finanssipolitiikka voi toimia vakauttavassa tehtävässään suhdannekierron aikana. Meidän on tietysti painotettava enemmän suhdanteiden mukaan sopeutettua talousarvion tasapainoa, kun analysoimme julkisyhteisöjen rahoitusasemaa, ja tätä lähestymistapaa työssämme on noudatettu. Kun toimitaan näin, tulevaisuudessa on helpompi estää ekspansiivinen finanssipolitiikka vahvan talouskasvun aikana, ja pystymme siksi toteuttamaan sallivaa finanssipolitiikkaa heikon talouskasvun aikana.
Vakaus- ja kasvusopimus on myös antanut meille tarkoituksenmukaisen kehyksen finanssipolitiikan haasteiden kohtaamiseen keskipitkällä aikavälillä. Me kaikki olemme yhtä mieltä siitä, että verotusta ja valtion menoja koskevat uudistukset ovat välttämättömiä talouskasvun lisäämiseksi unionissa. Komissio on lisäksi korostanut, että vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjen asianmukainen tulkinta antaa tarkoituksenmukaisen lähtökohdan sen arvioimiselle, parantavatko nämä uudistukset todellakin julkisen talouden laatua.
Sopimus on edelleen osoittanut, että sillä pystytään yhdistämään pitkän aikavälin haasteemme ja erityisesti ne, jotka liittyvät väestön vanhenemiseen. Useimmilla jäsenvaltioilla on nyt hyvät mahdollisuudet antaa finanssipolitiikan toimia suhdanteita tasapainottavassa roolissa nykyisessä taloustilanteessa, jossa talouskasvusta näyttää ennusteiden mukaan tulevan hitaampaa kuin vuoden alussa ennakoitiin. Euroalueen keskimääräinen potentiaalinen talouskasvu on tänä vuonna alle kaksi prosenttia, ja ensi vuonna toivomme pääsevämme keskimääräisen potentiaalisen talouskasvun tasolle.
Tässä taloustilanteessa odottamattoman alhainen talouskasvu voidaan selittää vain osittain poikkeamisella vuoden alussa asetetuista budjettitavoitteista. Ennakoitua alhaisempaan talouskasvuun ovat joissakin jäsenvaltioissa vaikuttaneet liian optimistiset valtion tuloja ja menoja koskevat ennusteet mutta myös tietyt poikkeamat tavoitteena olleesta politiikasta. Euroalueen julkisen talouden alijäämät ovat näin ollen tänä vuonna yli kaksi prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen ennustetun 0,9 prosentin sijasta.
Tämän ajattelun ja äsken esittämäni vakaus- ja kasvusopimusta koskevan näkemyksen mukaisesti puheenjohtaja Prodi ja minä esittelimme strategian, jossa käsitellään sitä, miten voimme vastata tämänhetkisiin budjettihaasteisiin syyskuun lopussa. Jotta sopimuksen täytäntöönpanoa parannetaan ja samalla otetaan huomioon taloudellisen todellisuuden monimutkaisuus, ehdotimme strategiaa, joka perustuu neljään kohtaan. Ensinnäkin julkisen talouden alijäämän viitearvo, joka on kolme prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, on pakollinen nyt ja myös tulevaisuudessa, ja tämän kynnysarvon ylittäminen edellyttää kyseisiltä jäsenvaltioilta korjaavia toimia. Toiseksi vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua keskipitkän aikavälin tavoitetta pitää julkisyhteisöjen rahoitusasema lähellä tasapainoa tai ylijäämäisenä sekä samaan päämäärään pyrkiviä sopeutustoimia on tulkittava suhdannekierron sopeuttamisen kannalta. Kolmanneksi niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä saavuttaneet lähellä tasapainoa olevaa rahoitusasemaa koskevaa tavoitetta, on vähennettävä rakenteellista alijäämäänsä vuosittain vähintään 0,5 prosentilla suhteessa bruttokansantuotteeseen. Neljänneksi vahvan talouskasvun aikana tehtävää kaikenlaista talousarvion suhdanteita vahvistavaa kurinalaisuuden heikentämistä, joka voi johtaa talousarvion tasapainoa koskevan säännön rikkomiseen, on pidettävä sopimuksen määräysten vastaisena.
Nämä neljä periaatetta tehostavat vakaus- ja kasvusopimuksen soveltamista ja sisällyttävät suhdannekierron vaikutukset nimenomaisesti talousarvion valvontaan. Olen iloinen, että euroalueen ministerit hyväksyivät Luxemburgissa kaksi viikkoa sitten samantapaisen kannan ja tukivat tätä ehdotusta. Ranskaa lukuun ottamatta kaikki jäsenvaltiot, siis myös ne, joiden julkinen talous on alijäämäinen, ovat hyväksyneet tämän lähestymistavan ja pyrkivät toteuttamaan sitä vuodesta 2003 lähtien.
Talousarviotilanne on erityisen vaikea neljässä jäsenvaltiossa, jotka eivät pystyneet vakauttamaan julkista talouttaan vahvan talouskasvun aikana. Näitä ovat Portugali, Saksa, Ranska ja Italia. Joidenkin näiden jäsenvaltioiden julkisen talouden alijäämä on vaarallisen lähellä kolmea prosenttia tai jo ylittänyt sen. Olen tietoinen siitä, että huomattavan tasapainoisen talousarviotilanteen saavuttaminen edellyttää näissä jäsenvaltioissa sopeutustoimia, mutta pidän näiden sopeutustoimien toteuttamista myös erittäin tärkeänä, jotta kaikki jäsenvaltiot voivat luoda riittävästi liikkumavaraa automaattisten vakauttajien vapaan toiminnan mahdollistamiseksi.
Komissio teki viime viikolla Portugalin tapauksessa useita tärkeitä päätöksiä, jotka liittyivät liiallisia alijäämiä koskevaan menettelyyn, ja totesimme neuvostolle esittämässämme kannassa, että Portugalin julkisen talouden alijäämä on liiallinen. On olemassa merkkejä siitä, että Saksa ylittää julkisen talouden alijäämän viitearvon, joka on kolme prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Ranskassa julkisen talouden alijäämä on vaarallisen lähellä kolmea prosenttia, eikä merkittävää muutosta ole odotettavissa ensi vuonna. Jos ei oteta huomioon merkittävää poikkeamista asetetuista budjettitavoitteista, Italian osalta huolestuttavaa on se, että Italia on ilmeisesti keskeyttänyt edelleenkin erittäin suuren velkataakkansa vähentämisen. Jos viralliset ilmoitukset tai komission hallussa olevat tiedot vahvistavat nämä näkymät, komissio soveltaa perustamissopimuksen määräyksiä, kuten Amsterdamin julistuksessa sovittiin.
Nämä huomiot halusin esittää komission puolesta taloustilanteesta ja talousarvioennusteista. Olen iloinen voidessani aiempaan tapaan jakaa nämä huomiot kanssanne, koska te edustatte Euroopan kansalaisia, ja vastaan tietysti mielelläni kaikkiin kysymyksiinne tai huolenaiheisiinne.

Puhemies. -
Edellä esitettiin kiinnostava joukko avauksia keskusteluun, josta tulee varmasti mielenkiintoinen.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin aloittaa puheenvuoroni onnittelemalla parlamentin puhemiestä Irlannin kansanäänestyksen tuloksesta. Te kävitte uskomatonta taistelua monien parlamentin jäsenten tukemana, ja haluankin kiittää kaikkia näitä jäseniä. Haluan kiittää myös niitä oman ryhmäni irlantilaisia kollegoita, jotka edustavat oppositiossa olevaa Fine Gael -puoluetta ja joiden vastuuntunto Euroopasta sai heidät äänestämään yksiselitteisesti sopimuksen ratifioinnin puolesta. Arvoisa puhemies, tämä äänestystulos on saavutus myös teille, ja haluankin onnitella teitä siitä lämpimästi. Tämä äänestystulos on saavutus meille kaikille!

Elämässä on tilanteita, jolloin ei ole todellakaan ilo joutua puhujan tehtävään. Tänään käsillä on yksi niistä. Samalla kun haluan ilmaista kunnioitukseni ja myötätuntoni komission puheenjohtajaa Romano Prodia kohtaan henkilönä, minun on lisättävä, että tässä asiassa ei ole kyse henkilösuhteista vaan vastuun kantamisesta. Ryhmämme suuri enemmistö on siksi ehdottomasti sitä mieltä, että nyt on tapahtunut jotakin sellaista, jonka ei saa antaa enää toistua samalla tavalla.
(Suosionosoituksia)
Komission puheenjohtaja totesi viime perjantaina Le Monde -sanomalehdessä seuraavasti:

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää komission puheenjohtajaa siitä, että hän suostui tulemaan ja selittämään näkemystään asianmukaisessa paikassa eli Euroopan parlamentissa. Ryhmäni oli pyytänyt komission puheenjohtajaa puhumaan parlamentissa perjantaiaamuna sen jälkeen, kun olimme nähneet hänen Le Monde -sanomalehdelle antamansa lausunnot.
Perjantaiaamun jälkeen on tapahtunut kaksi tärkeää asiaa. Ensinnäkin Irlannin kansanäänestyksen päätyminen myönteiseen tulokseen, mistä meidän pitäisi mielestäni iloita. Toinen tärkeä asia on se, että euro on edelleen vakaa valuutta. Emme toisin sanoen ole katastrofin partaalla.
Olemme lukeneet ryhmässämme Le Monde -sanomalehdessä esitetyt kommentit huolellisesti. Ryhmämme katsoo, että puheenjohtaja Prodi on esittänyt ajankohtaisista asioista useita huomioita, joista olemme pitkälti samaa mieltä. Olisimme kuitenkin toivoneet, että hän olisi sanonut nämä asiat täällä parlamentissa eikä sanomalehdessä, miten kuitenkin tapahtui.
Kyse on siitä, että meillä on sopimus, joka ei ole pelkästään vakaus- ja kasvusopimus vaan myös kasvusopimus, ja meidän on noudatettava tätä vakaus- ja kasvusopimusta, jotta emme päädy samaan tilanteeseen kuin Yhdysvaltain entinen presidentti Bush, joka hävisi Clintonille korostettuaan joka käänteessä talouden merkitystä ("It is the economy, stupid.").
Nykytilanne on tämä. Meillä on Lissabonin strategia, jota on sovellettava, ja se edellyttää unionilta järkevää talouspolitiikkaa. Vakaus- ja kasvusopimus luotiin 10 vuotta sitten, viime vuosisadalla, mutta sitä on sovellettava nyt uusissa olosuhteissa. Meillä on nyt esimerkiksi rahaliitto, jota meillä ei ollut kymmenen vuotta sitten. Nämä muuttuneet olosuhteet ovat ratkaiseva tekijä, minkä vuoksi vakaus- ja kasvusopimusta on sovellettava järkevästi ja joustavasti, kuten komission jäsen aivan oikein selitti. En voi puolustaa komission jäsentä Solbesia yhtään enempää kuin jäsen Poettering omassa puheenvuorossaan, mutta voin ainakin antaa jäsen Poetteringille tukeni tältä osin.
On yksi kysymys, jota komission jäsen Solbes ei käsitellyt ja joka esitettiin Lissabonissa järjestetyssä Euroopan kansanpuolueen ryhmän kokouksessa. Tämä kysymys on seuraavanlainen. Kokouksen päätteeksi Euroopan kansanpuolueen jäsenet kysyivät itseltään: kenen syytä tämä kaikki on? He tulivat siihen tulokseen, että syyllisiä ovat sosialistit, jotka ovat johtaneet meidät tähän tilanteeseen. Jäsen Poettering, eurooppalaiset oikeistopuolueet ovat nyt antaneet lupauksia verouudistuksista, ikään kuin kaikilla olisi mahdollisuus voittaa näissä uudistuksissa, ja näitä lupauksia on tehty myös suurissa jäsenvaltioissa. Kuulin komission jäsenen Solbesin mainitsevan Ranskan ja Italian. Jos te pidätte Ranskaa pienenä jäsenvaltiona, olette tekemässä todella vallankumouksellisia ehdotuksia.
Meidän on siksi saatettava vakaus- ja kasvusopimus ajan tasalle painottamalla kasvua. Kuten komission puheenjohtaja ja komission jäsen ovat tänään ehdottaneet, meidän on myös parannettava tätä vakaus- ja kasvusopimuksen välinettä, joka on luonteeltaan viimeistelemätön, jos voin käyttää sanaa "viimeistelemätön" tai "joustamaton" "typerän" tilalla. Komission on myös esitettävä ehdotuksia, jotka sallivat parlamentin hoitaa tehtäviään.
Olen kuullut, miten komission puheenjohtaja ja komissio puhuvat suhteistaan neuvostoon ja erityisesti euroa käsittelevään Ecofin-neuvostoon, mutta olisi hyödyllistä, jos he voisivat kertoa meille, miten Euroopan parlamentin pitäisi heidän mielestään osallistua talousarviota ja taloutta koskevien tärkeiden päätösten tekemiseen, mikä on mielestäni velvollisuutemme.
Arvoisa komission puheenjohtaja, päätän puheenvuoroni toteamalla, että valmistelukunnalle on esitetty hyvin yksityiskohtaisia ehdotuksia euroa edustavan ennakkovaroitusjärjestelmän soveltamisesta. Laajoihin talouspoliittisiin suuntaviivoihin on myös sisällyttävä ulottuvuus, jossa parlamentin annetaan osallistua talouspoliittiseen päätöksentekoon. Olen ymmärtänyt, että komissiossa hallitukset eivät kuuntele tätä ehdotusta. Meidän on uskoakseni tältä osin tuettava komissiota ja vaadittava siltä enemmän aloitekykyä.

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja Prodi kuvaili vakaus- ja kasvusopimusta viime viikolla "typeräksi, kuten kaikki päätökset, jotka ovat joustamattomia". Komission jäsenen Lamyn tiedetään myös kuvailleen sopimusta "keskiaikaiseksi". Näin voimakkaan kielen käyttäminen sellaisen jäsenvaltion sanomalehdessä, joka tekee parhaillaan eniten vahinkoa vakaus- ja kasvusopimuksen uskottavuuden jäänteille, ei tuskin ole viisasta, ja lisäksi alkaa miettiä, onko tämä ehkä osa järjestäytynyttä kampanjaa.
Esitänkin komission puheenjohtajalle seuraavan kysymyksen: kun annoitte Le Monde -sanomalehdelle lausuntonne, jonka jokaisen sanan takana olette sanonut seisovanne, oliko tarkoituksenne käynnistää keskustelu siitä, miten vakaus- ja kasvusopimusta voitaisiin uudistaa? Jos tämä oli tarkoituksenne, pidämme tätä keskustelua myönteisenä, mutta sitä olisi varmastikin ollut parempi käydä muutama kuukausi siten. Jos komissio olisi toiminut silloin päättäväisemmin ja käyttänyt sitä valtuutusta, jonka annoimme teille komission virkaanasettamisen yhteydessä, sen oma arvovalta sekä vakaus- ja kasvusopimuksen arvovalta olisivat ehkä kärsineet vähemmän vahinkoa.
Nykyisissä oloissa tilanteen säilyttäminen ennallaan ei ole selvästikään vaihtoehto, mutta meidän on noudatettava uudistuksissa kahta periaatetta. Ensinnäkin hyvin hoidettu talous ja vakaa valuutta edellyttävät, että verot ja menot ovat tasapainossa suhdannekierron aikana. Toiseksi kaikkia jäsenvaltioita, niin suuria kuin pieniäkin, koskevat samat säännöt. Nämä kaksi periaatetta muodostavat vakaus- ja kasvusopimuksen ytimen, ja ryhmäni odottaa, että ne otetaan kaikkien uudistusten lähtökohdaksi.
Jos tämänpäiväiset puheenvuorot avaavat keskustelun siitä, miten vakaus- ja kasvusopimusta voidaan parantaa ja vahvistaa, mitä uudistuksia tarvitsemme, jotta vakaus- ja kasvusopimukselle annetaan uutta uskottavuutta? Tehkäämme ensinnäkin selväksi, mitä meidän ei pitäisi tehdä. Meidän ei pitäisi kyseenalaistaa julkisen talouden alijäämää koskevaa kolmen prosentin viitearvoa silloin, kun taloudessa koittavat huonot ajat. Jos jäsenvaltiot eivät maksa velkojaan, me kaikki maksamme siitä korkeampien korkojen ja heikomman valuutan muodossa.
Liberaaliryhmä on samaa mieltä puheenjohtaja Prodin kanssa siitä, että vakaus- ja kasvusopimusta on sovellettava järkevästi. Tuemme siksi komission päätöstä antaa jäsenvaltioille kaksi vuotta lisäaikaa saada talousarvionsa jälleen tasapainoon, koska kasvu on ollut odotettua hitaampaa. Emme saa kuitenkaan unohtaa, että kun talousarvion tasapainoa koskevaa määräaikaa lykättiin vuoteen 2006, tähän lykkäykseen liitettiin vaatimus, että kyseisten jäsenvaltioiden on vähennettävä rakenteellista alijäämäänsä 0,5 prosentilla vuosittain. Liberaaliryhmä katsoo, että uusi rakenteellisia alijäämiä koskeva tavoite pitäisi sisällyttää vakaus- ja kasvusopimukseen. Tämä lisäisi hallitusten paineita vähentää alijäämiä hyvinä aikoina, jotta ne voivat sallia velanoton huonoina aikoina.
Tämän analyysin perusteella missä tahansa järkevässä tulkinnassa päädyttäisiin selvästi siihen lopputulokseen, ettei Ranskan äskettäisessä talousarviossa yritetäkään vähentää rakenteellista alijäämää ja että tämä talousarvio on selvästi vakaus- ja kasvusopimuksen vastainen. Ranskalle on täten annettava ennakkovaroitus. Tämän me haluaisimme kuulla komissiolta tänään. Kun komissio ehdottaa tällaisen ennakkovaroituksen antamista, se auttaa palauttamaan vakaus- ja kasvusopimuksen uskottavuuden.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, liberaaliryhmä on kanssanne samaa mieltä siitä, että vakaus- ja kasvusopimus tarvitsee taakseen määräysvaltaa sopimuksen soveltamiseen. Me vaadimme siksi komissiota käyttämään toimivaltaansa ja esittämään ennakkovaroitukset niille jäsenvaltioille, jotka rikkovat vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä, olivat valtiovarainministerit siitä samaa mieltä tai eivät. Jäsenvaltiot voidaan pakottaa ryhtymään korjaaviin toimiin nyt, kun niillä on siihen varaa, vain siinä tapauksessa, että vakaus- ja kasvusopimuksella on vahva valvoja.
Tehkäämme yksi asia selväksi. Emme tue mitään sellaisia vakaus- ja kasvusopimuksen uudistuksia, jotka heikentävät rahoitusvastuuta ja yhdenvertaisuutta lain edessä koskevia perusperiaatteita. Uudistuksella on laadittava sellainen vakaus- ja kasvusopimus, jossa rangaistaan varainhoidollisesta avokätisyydestä ja palkitaan ne jäsenvaltiot, jotka toteuttavat talousarviotaan vastuullisesti. Sen lämpimän vastaanoton perusteella, jonka Ranskan valtiovarainministeri Francis Mer osoitti haastattelussa esittämillenne huomioille, pelkään, että Ranska tuntee saaneensa valtuudet uhmata vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä. Jos toivotte saavanne vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevaa määräysvaltaa, teidän on ansaittava tämä määräysvalta toimimalla viipymättä Ranskaa ja kaikkia sellaisia jäsenvaltioita vastaan, joita Ranskan esimerkin noudattaminen saattaa houkutella.
Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, olemme teille suuressa kiitollisuudenvelassa. Vaati rohkeutta todeta, että vakaus- ja kasvusopimus on typerä, ja olette osoittanut vieläkin suurempaa rohkeutta tänään pitämällä kiinni näkemyksestänne ja puolustamalla sitä selkeästi.
Meidän on mentävä nyt vieläkin pitemmälle, tarkistettava tätä sopimusta ja asetettava sille uusi tavoite. Vakaus- ja kasvusopimus on typerä, kun talous on vaikeuksissa, ja olette oikeassa siinä, että emme saa enää panna päätämme pensaaseen. Talouskriisi on jopa vakavampi Euroopassa kuin Yhdysvalloissa. Meidän on oltava valmiita ainakin kahteen rakenteellisten uudistusten täyttämään vaikeaan vuoteen sekä niihin väistämättömiin yhteiskunnallisiin seurauksiin, joita nämä uudistukset tuovat mukanaan. Meidän on mahdotonta selviytyä tästä kriisistä ilman vahvoja julkisia aloitteita, jotka edellyttävät talousarviovarojen käyttöä.
Vakaus- ja kasvusopimus on typerä myös sen vuoksi, että unioni on irtautumassa Lissabonin tavoitteista, kuten mainitsitte. Vakaus- ja kasvusopimus on typerä, kun laajentuminen edellyttäisi vakaus- ja kasvusopimusta, jossa unioniin liittyviä valtioita edellytetään yhdenmukaistamaan taloutensa nykyisten jäsenvaltioiden talouden kanssa ja jossa edellytetään todellista yhteisvastuullisuutta.
Nimensä arvoinen vakaus- ja kasvusopimus suojelisi yleisten etujen mukaisia julkisia menoja, lopettaisi etiikkaa ja tehokkuutta halveksuvan verokilpailun, antaisi unionille todellisen talousarvion sekä takaisi jäsenvaltioiden toimintakyvyn ja säilyttäisi samalla julkisen velan valvonnan kurinalaisuuden.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, te vaaditte, että komissiolle annetaan todellista määräysvaltaa talouspolitiikan yhteensovittamisessa, mutta me haluamme enemmän kuin ennakkovaroituksia ja viranomaisten korjaavia toimia. Haluamme ennen kaikkea, että unioni omaksuu talouspolitiikan, jossa käsitellään nykyistä taloustilannetta ja kestävää kehitystä. Vaikka komissio on itse asiassa ainoa toimeenpanoelin, joka on suunniteltu edistämään yhteisiä etuja, sillä ei ole vielä tarvittavaa kulttuuria eikä tarvittavaa oikeutusta talouspolitiikan toteuttamiseen. 
Tämän vuoksi me protestoimme, jotta unionin tulevassa perustuslaissa luodaan selkeästi uusi oikeutus ja poliittista tahtoa. Unioni ei olisi enää pelkästään markkinapaikka, vaan se osallistuisi julkista taloutta koskeviin yhteiskunnallisiin valintoihin ja lähestymistapoihin. Unioni saisi valtuutuksensa kansalaisilta ja kansalaisyhteiskunnan toimijoilta, ja kansalliset parlamentit valmistelisivat ja valvoisivat talouspoliittisia päätöksiä.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, olen erittäin iloinen ja hyvilläni voidessani myöntää teille toisinajattelijoiden klubin kunniamerkin, klubin, jonka puheenjohtaja olen ollut jo joitakin vuosia.

Puheenvuoronne ei ollut poliittisesti korrekti, mistä ovat osoituksena joidenkin oikeistoa edustavien reaktiot. Sen ansiosta ajattelin, että me pystyisimme todellakin käymään todellista keskustelua Euroopan talous-, sosiaali- ja ympäristöalan hallinnosta. Jäsen Herzog on lisäksi oikeassa todetessaan, että komission nimenomaisesti tätä Euroopan talous-, sosiaali- ja ympäristöalan hallintoa koskeva vastuu on kirjattava perustuslakiin.
Meidän on lopettava tällainen hurskastelu! Kun hallitukset velkaantuvat tehdessään vääriä päätöksiä, meidän on sanottava niille, että ne ovat tehneet vääriä päätöksiä. Kun Ranska ei pysty uudistamaan maatalousalaansa komission maatalousuudistusta koskevien ehdotusten mukaisesti, meidän on sanottava se. Kun Eurooppa tai jäsenvaltiot tekevät energiaa koskevia vääriä päätöksiä, meidän sanottava se. On kuitenkin yksi asia, jolle meidän on pantava piste, jos haluamme välttää tilanteen, jossa kansalaiset hylkäävät Euroopan. Sivumennen sanoen Eurooppa on jälleen kerran selviytynyt voittajaksi Irlannissa. Uudistuksia ei nimittäin voida toteuttaa pelkästään pankkien ja työnantajien ehdotusten pohjalta, jos niissä ei oteta huomioon niitä, joiden on elettävä näiden uudistusten kanssa nyt tai tulevaisuudessa. Näiden uudistusten on oltava sosiaalisesti, taloudellisesti ja ympäristön kannalta oikeudenmukaisia kaikkia kansalaisia kohtaan.
Juuri tätä tarkoitetaan, kun sanotaan, että vakaus- ja kasvusopimus on typerä. Arvoisa jäsen Poettering, ottakaamme esimerkiksi Saksa. Teidän suurenmoinen ehdokkaanne on vaatinut Prodia eroamaan. Kenen tai minkä puolesta Stoiber vaatii Prodia eroamaan? Miksi teillä ei ollut rohkeutta toistaa täällä parlamentissa puheenjohtaja Prodin edessä sitä, mitä ehdokkaanne sanoi? Olisin halunnut kuulla teidän toistavan saman asian. Olisimme voineet nauraa sille yhdessä.
Toiseksi haluaisin tietää, pitäisikö sellaista jäsenvaltiota kuin Saksa, joka käytti maan jälleenyhdistymiseen 600 miljardia länneltä idälle tehtyinä varainsiirtoina, kohdella samalla tavalla kuin mitä tahansa muuta jäsenvaltiota, oli se sitten suuri tai pieni? Pitäisikö se seikka, että Saksa toteutti nämä siirrot ja maksoi eläkkeitä ihmisille, jotka eivät ole koskaan osallistuneet eläkejärjestelmien ylläpitoon, ottaa huomioon, kyllä vai ei?
Lopettakaamme tämä hurskastelu ja kiittäkäämme lopuksi puheenjohtaja Prodia siitä, että hän avasi tämän keskustelun. Meidän on jatkettava tätä keskustelua! Toisinajattelijoiden klubi aloittaa tämän keskustelun vielä vähemmän typerällä tavalla kuin puheenjohtaja Prodi.
(Suosionosoituksia)

Pasqua (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tänään kyseenalaistetaan samanaikaisesti ja samoista syistä kaksi talous- ja rahajärjestelmän pilaria, nimittäin vakaus- ja kasvusopimus ja Euroopan keskuspankki. Näitä syitä ovat pilareissa käytettävien keinojen joustamattomuus sekä jyrkkyys, jolla näitä kahta pilaria johdetaan. Taudinmääritys on kuitenkin selvä, ja lääkkeet ovat ulottuvillamme.
Talouskasvun hidastuminen on kiihtynyt viime kuukausien aikana, ja euroalueen julkisen talouden alijäämä on noussut vuoden 2000 tasosta eli 0,2 prosentista suhteessa bruttokansantuotteeseen 1,4 prosenttiin vuonna 2001. Samaan aikaan kun yritykset tarvitsevat kipeästi rahoitusta, Euroopan keskuspankin johtajat, joilla on vastassaan rahan arvon nousun uhka, ovat osoittaneet olevansa jyrkkiä ja ahdasmielisiä kieltäytymällä alentamasta korkoja, ikään kuin inflaatio olisi jonkinlainen uhka. Pitää paikkansa, että ainoa valtuutus, joka Euroopan keskuspankin johtajille on annettu, on taistella inflaation uhkaa vastaan. Talouskehitys ja yhteiskunnallinen edistys eivät kuulu heille.
Vakaus- ja kasvusopimuksen osalta - ja panisin kasvun lainausmerkkeihin - rakenteellisten uudistusten toteuttaminen Euroopassa viivästyi aikana, jolloin talous kasvoi mutta hallituksia johtivat sosiaalidemokraatit. Liittovaltiomuotoisen ja byrokraattisen Euroopan kannattajat aikovat nyt rangaista hallituksia, jotka ovat perineet vaikean talousarviotilanteen sekä aikovat alentaa veroja ja maksuja elvyttääkseen taloutta ja toteuttaakseen rakenteellisia investointeja. tästä teoreettisesta kynnyksestä ei ole kuitenkaan koskaan vallinnut yleistä yksimielisyyttä, toisin kuin Euroopan keskuspankille myönnetyistä valtuuksista tai euroa koskevista säännöistä.
Kuten komission jäsenet ovat ehdottaneet, voisimme helposti lykätä alijäämän vähentämistä kahdella tai kolmella vuodella, koska kaikki tiedämme, että alijäämän vähentäminen on helpompaa kasvun aikana. Kuten olemme nähneet jälleen kerran tänään, tämän opinkappaleen puolustajat kuitenkin vastustavat tätä lykkäystä, koska vakaus- ja kasvusopimus on liittovaltion kannattajien silmissä yksi saavutetun ylikansallisen yhdentymisen pääsymboleista. Jäsen Cohn-Bendit, en keskeyttänyt teitä puheenvuoronne aikana, joten olkaa ystävällinen ja osoittakaa samaa kohteliaisuutta minua kohtaan, teillä on vielä aivan riittävästi aikaa puhua. Sanon teille, että olette vapaita sivuuttamaan nämä ongelmat ja sulkemaan silmänne niiltä. Nämä ongelmat enteilevät monia muita, samalla kun parhaillaan esitetään todisteita siitä, että jäsenvaltioiden vapaus ja vastuu ovat täällä parlamentissa, kuten muissakin toimielimissä, edelleen realistisen eurooppalaisen rakenteen kulmakivi. Tämä on nyt vaakalaudalla, ja tämä kysymys meidän on ratkaistava.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, luin viime viikon lopulla suureksi yllätyksekseni lehdestä, että komission puheenjohtaja kutsui antamassaan haastattelussa vakaus- ja kasvusopimusta "typeräksi". Toivoin sen olevan väärinymmärrys, mutta valitettavasti puheenjohtaja Prodi pitää kiinni näkemyksestään ja toistaa lausuntonsa, joka on vähintäänkin harkitsematon. Tällaiset lausunnot kyseenalaistavat epäilemättä tavan, jolla komissio panee vakaus- ja kasvusopimusta täytäntöön.
Loimme tämän vakaus- ja kasvusopimuksen alle viisi vuotta sitten. Sopimuksen täytäntöönpano hyötyy selkeästä ja yksinkertaisesta päätöksenteosta, ja tämän täytäntöönpanon yhteydessä tarvitaan myös yksiselitteisiä seuraamuksia. Meidän on keskusteltava vakaus- ja kasvusopimuksesta ja mahdollisuudesta parantaa sitä, mutta näiden keskustelujen ei pitäisi vaarantaa vakaus- ja kasvusopimuksen uskottavuutta. Osapuolten mielipide-erojen paljastaminen ulkomaailmalle merkitsee itse asiassa vakaus- ja kasvusopimuksen loppua.
Haluaisin komission jäsenen Solbesin kertovan, miten hän käsittelee vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä vastaisuudessa järkevästi. Tässä yhteydessä haluaisin saada tietää komissiolta, mihin toimiin se aikoo ryhtyä käsitelläkseen jäsenvaltioiden finanssipoliittisia kysymyksiä asianmukaisella tavalla. Euroopan talous ei hyödy siitä, että asianomaiset kiistelevät jatkuvasti vakaus- ja kasvusopimuksen säännöistä. Jos komissio jatkaa tätä rataa, on olemassa vaara, että luommekin epävakaussopimuksen, mitä emme varmastikaan halua tehdä.

Dell'Alba (NI).
Arvoisa komission puheenjohtaja, jompikumpi seuraavista väittämistä on totta. Teidän lausuntonne ovat joko seurausta yksittäisten jäsenvaltioiden kanssa tehdystä salaisesta sopimuksesta, missä tapauksessa emme voi odottaa komission puheenjohtajalta avoimuutta vaan pikemminkin eräänlaista machiavellistista lähestymistapaa politiikkaan. Bolognan yliopisto ei liene tämän lähestymistavan puolestapuhuja - jos näin on, kertokaa meille lisää. Muussa tapauksessa toimenne ja pyrkimyksenne tuovat mieleen paavin, joka kertoo meille, että neitseellinen syntymä on itse asiassa vain kirkon sisäpiirivitsi. Jos tarkoituksenne oli käynnistää keskustelu, kuten jäsen Watson on ehdottanut, kertokaa meille koko tarina. Myöntäkää, että Euroopan talouden todelliset ongelmat eivät johdu vakaus- ja kasvusopimuksesta eivätkä sen väitetystä joustamattomuudesta vaan ratkaisemattomista rakenteellisista ongelmista ja kyvyttömyydestä vähentää nykyisiä julkisia menoja, jotka ruokkivat ainoastaan paisuneita hallintokoneistoja. Nämä ongelmat johtuvat myös kyvyttömyydestä uudistaa hyvinvointivaltiota ja erityisesti eläkejärjestelmiä, poistaa työmarkkinoita ja yrittäjyyttä tukahduttava liiallinen joustamattomuus tai edetä yksityistämisen ja vapauttamisen tiellä.
Ei ole sattumaa, että suurimmissa vaikeuksissa olevat jäsenvaltiot ovat juuri niitä, jotka ovat olleet vastahakoisimpia omaksumaan kunnianhimoisia uudistusohjelmia viime vuosina. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämän me haluamme teidän kertovan meille tässä keskustelussa tai kun teitä seuraavan kerran haastatellaan.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission puheenjohtaja, vaikka pidänkin tämänpäiväistä keskustelua hyvin myönteisenä, haluaisin todeta, että ymmärrän teille esitetyn kutsun tulla tänään tänne parlamenttiin ennakkovaroitukseksi, jolla reagoidaan viimeisimpiin vakaus- ja kasvusopimusta koskeviin lausuntoihinne. Katsaus historiaan osoittaa, että kaikki rahaliitot, joilta puuttui poliittisen unionin tuki, ovat epäonnistuneet. EU ei ole vielä poliittinen unioni, ja siksi vakaus- ja kasvusopimus on niin sanottu hätävara, kuvitteellinen eurooppalainen valtiovarainministeri. Tehkää loppu vakaus- ja kasvusopimuksesta, ja vaarannatte rahaliiton.
Vakaus- ja kasvusopimus ei ole typerä, mutta sen kyseenalaistaminen on vastuutonta ja todella holtitonta. Vakaus- ja kasvusopimus on tehokas väline talousarvion kurittomuutta vastaan ja käyttökelpoinen korvike yhteiselle EU:n budjettipolitiikalle, jota ei ole odotettavissa lähitulevaisuudessa. Vakaus- ja kasvusopimus ei ole monimutkainen eikä joustamaton vaan riittävän joustava ja yksinkertainen. Siinä määrätään lisäksi, ettei hyvinä aikoina oteta uutta velkaa ja että huonoina aikoina jäsenvaltioille annetaan liikkumavaraa, joka voi olla enintään kolme prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Suurin osa jäsenvaltioista noudattaa vakaus- ja kasvusopimusta. Mietinkin, miksi typeriä pidetään Euroopan enemmistönä vain, koska muutamilla jäsenvaltioilla on ongelmia eivätkä ne halua tai eivät ole tehneet kotitehtäviään. Kuten sanonta kuuluu, sellaisia ihmisiä, jotka eivät ota itseään vakavasti, ei oteta vakavasti. Mitä kansalaisten, julkisuuden ja ehdokasvaltioiden on määrä pitää ohjenuoranaan ja mistä niiden on tarkoitus pitää kiinni, jos komissio perussopimusten valvojana ja jäsenvaltiot julistavat perustavat oikeudelliset periaatteet harkinnanvaraisiksi ja uhraavat ne päivänpoliittiselle opportunismille ja mukavuudenhalulle? Velanotto voi olla perusteltua lyhyellä aikavälillä, mutta pitkällä aikavälillä velkaloukku vaarantaa kasvun ja työllisyyden sekä vakauden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan käyttää tätä hetkeä ja tätä keskustelua kiittääkseni ja onnitellakseni Euroopan keskuspankin neuvostoa ja EKP:n puheenjohtajaa Wim Duisenbergiä vakaasta politiikasta ja vakauden ankkurina toimimisesta. Haluaisin kuitenkin myös sanoa Euroopan keskuspankin puheenjohtajalle, että kun talon katto vuotaa tai jos laivaan tulvii vettä, talonmies tai kapteeni eivät saa lähteä karkuun. Pyydän puheenjohtaja Duisenbergiä perumaan jo ilmoitetun ennenaikaisen eronsa ja jäämään tehtäväänsä. En halua nyt aloittaa keskustelua siitä, onko jäsenvaltiolla, joka uhmaa avoimesti vakaus- ja kasvusopimusta, ylipäätään moraalista oikeutta ehdottaa EKP:n puheenjohtajalle seuraajaa.
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission puheenjohtaja, totesitte Europe 1 -radiossa ja toistitte myös tänään, että vaaditte keskeistä toimielintä euroalueen maiden talouspolitiikan yhteensovittamista varten. En usko, että tarvitsemme uutta toimielintä. Meillä on jo sellainen, nimittäin komissio! Teidän tehtävänne on vahvistaa komissiota sen heikentämisen sijasta. Teidän tehtävänne on panna vakaus- ja kasvusopimus täytäntöön sen heikentämisen sijasta ja toteuttaa sopimuksen tavoitteet talouspolitiikan tehostetun yhteensovittamisen avulla. Hyvät parlamentin jäsenet, me tarvitsemme lisää luottamusta ja vähemmän ongelmien aiheuttamista. Ryhmäni antaa siksi keltaisen kortin kaikille niille, jotka kyseenalaistavat vakaus- ja kasvusopimuksen. Jos joku ei ymmärrä tätä, meidän on pakko ottaa esiin punainen kortti!
Randzio-Plath (PSE).
Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimuksen soveltaminen on ajautunut umpikujaan, koska siinä on keskitytty virheellisesti tämänhetkisiin alijäämiin eikä rakenteellisiin alijäämiin, joilla on todellista merkitystä. Miten kauan komissio tarvitsikaan tämän myöntämiseen! Haluaisin muistuttaa teitä siitä, että Euroopan parlamentti katsoi vuonna 1997, että vakaus- ja kasvusopimusta on sovellettava joustavasti. Tämän näkemyksen kannalla oli kaikkien poliittisten ryhmien enemmistö.
Vakaus- ja kasvusopimus soveltuu pohjimmiltaan käytettäväksi eurooppalaisen finanssipolitiikan yhteensovittamisen välineenä. Talous- ja rahaliitto tarvitsee sääntelykehyksen, jossa voidaan ottaa huomioon markkinoiden kehitys, kun tätä kehystä toteutetaan joustavasti. Sääntelykehyksen joustamaton tulkinta mahdollistaisi sitä vastoin alijäämien kasvamisen, koska tällainen tulkinta johtaisi talouskasvun hidastumisen voimistumiseen sekä sitä kautta valtion tulojen vähenemiseen ja menojen kasvuun. 
Kaikkien jäsenvaltioiden on kuitenkin sovellettava automaattisia vakauttajia laajasti silloin, kun koko taloudessa on hiljainen vaihe. Automaattisten vakauttajien käyttöä ei pitäisi sitoa hyvää käytöstä koskeviin lausekkeisiin, joita ei voida täyttää, tai muuten emme voi saavuttaa Lissabonin prosessin tavoitteita eli kilpailukykyä, täystyöllisyyttä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Tasapainoisen talousarvion tavoitteena on suhdannekierron keskivaihe, ja tätä tavoitetta on tarkasteltava aina talouden olosuhteiden taustaa vasten. Perustamissopimuksessa eikä vakaus- ja kasvusopimuksessa ei siksi edellytetä jatkuvaa tarkkuutta eikä määrätä sitovaa aikataulua. Tämä ei olisi myöskään yhdenmukaista vakaus- ja kasvusopimuksen tarkoituksenmukaisen tulkinnan kanssa.
Tyytymättömyyttä vakaus- ja kasvusopimuksen soveltamisessa aiheuttaa se, että siinä painotetaan liian vähän talouskasvua, mikä tarkoittaa, että on erotettava alijäämät, jotka syntyvät tämänhetkisistä menoista, ja alijäämät, jotka syntyvät tuotannon pääomamenoista. Tämä ero voitaisiin tehdä, jos eurooppalaisessa finanssipolitiikassa otettaisiin huomioon yhteys rakenteelliseen alijäämään. Vain silloin vakaus- ja kasvusopimus voi toimia myönteisenä yhteensovittamisen välineenä. Tähän sisältyy kuitenkin talouspolitiikan tehokas yhteensovittaminen, johon Euroopan parlamentti osallistuu. Arvoisat komission jäsenet Prodi ja Solbes Mira, odotan komission esittävän myös tältä osin yksiselitteisen aloitteen.
Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, pyysimme tätä keskustelua, koska halusimme todeta, että on aika keskeyttää vakaus- ja kasvusopimus, jotta voimme tarkistaa sen nimellistä lähentymistä koskevia järjenvastaisia ja epätarkoituksenmukaisia kriteerejä. Näissä kriteereissä ei oteta huomioon niitä ongelmia eikä vaikeuksia, joita jäsenvaltiot kohtaavat eri kehitysvaiheissaan ja jotka pahentavat jäsenvaltioiden taloudellisia ongelmia, haittaavat talouskasvua sekä estävät työllisyyttä ja köyhyyden torjuntaa koskevien strategioiden toteuttamisen. Tämä kävi selväksi ensimmäisessä sosiaalista syrjäytymistä käsittelevässä pyöreän pöydän keskustelussa, jonka neuvoston puheenjohtajavaltio ja komissio järjestivät viime viikolla Århusissa Tanskassa ja johon osallistuin Euroopan parlamentin esittelijän ominaisuudessa.
Nyt komission jäsenen Lamyn ja puheenjohtaja Prodin lausuntojen jälkeen voin sanoa, että olemme samaa mieltä näistä lausunnoista. Vakaus- ja kasvusopimus on todellakin typerä, kuten kaikki päätökset, jotka ovat joustamattomia. Vakaus- ja kasvusopimus on kömpelö taloushallinnon väline, joka on korvattava kehittyneemmällä välineellä, koska kolmen prosentin sääntö on kerta kaikkiaan vanhanaikainen.
Kaikki nämä perustelut osoittavat, ettei vakaus- ja kasvusopimuksen säilyttäminen ole järkevää. Siinä ei ole mitään järkeä, että komission jäsen Solbes Mira vahvistaa toisaalta, ettei vakausohjelmien tavoitteita saavuteta vuonna 2002, mikä ei voisi olla ilmeisempää Saksan, Ranskan ja Italian kohdalla, ja toisaalta kuitenkin aloittaa Portugalin osalta liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn ja ylistää eurooppalaisen sosiaalimallin vastaisia toimia, joilla lisätään työttömyyttä ja köyhyyttä juuri siinä jäsenvaltiossa, jonka taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne on heikoin ja jonka kehitystaso on alhaisin koko Euroopan unionissa. On selvää, että sopimuksen päätehtävänä on toimia tekosyynä ja poliittisena verukkeena Portugalin vahingollisimmalle, tuhoisimmalle ja kostonhimoisimmalle hallituspolitiikalle sitten 25. huhtikuuta 1974 tehdyn vallankumouksen jälkeen.
Kysynkin siksi, aikooko komission jäsen Solbes Mira jättää eronpyyntönsä? Vai aikooko hän ehdottaa sopimuksen keskeyttämistä, jotta voimme käydä laajaa keskustelua EU:n taloudellisista ja sosiaalisista suuntaviivoista? Entä aikooko hän perua Portugalille määräämänsä liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn? Aikooko puheenjohtaja Prodi kenties tehdä tämän käsitelläkseen kestävän taloudellisen kehityksen tavoitteita, joita ovat uusien sosiaaliturvaan oikeuttavien työpaikkojen luominen ja suuremman sosiaalisen osallisuuden aikaansaaminen? Odotan vastauksianne.

Lipietz (Verts/ALE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, voin vain onnitella teitä siitä päätöksestä, jonka olette lopulta tehnyt Amsterdamin sopimukseen sisältyvästä vakaus- ja kasvusopimuksesta.
Olen samaa mieltä siitä, että oli typerää määrätä etukäteen päivämäärä, johon mennessä kaikkien jäsenvaltioiden oli samanaikaisesti saavutettava tasapainoinen talousarvio. Julkisen talouden alijäämä on osa lyhyen aikavälin talouspolitiikkaa, joka taas on ainoa osa talouspolitiikkaa, joka on jäljellä Euroopan keskuspankin vastuuttoman toiminnan jälkeen. Alijäämän tason pitäisi täten riippua ainoastaan tiettynä päivämääränä vallitsevasta tilanteesta.
Minustakin oli typerää määrätä sama kolmen prosentin liikkumavara kaikille jäsenvaltioille, kun jotkin jäsenvaltiot ovat jo pahasti velkaantuneita ja toiset taas eivät. Joidenkin maiden osuus jäsenvaltioista kerätyistä yhteenvetotiedoista on vain marginaalinen, kun taas toiset jäsenvaltiot ovat sisämarkkinoiden kantava voima. Joten miksi Amsterdamin sopimuksen neuvottelijat, jotka eivät olleet myöskään typeriä, hyväksyivät tyhmän säännön? Ja ennen kaikkea, oliko sääntö tarpeellinen? Toisin kuin Ranskan valtiovarainministeri Mer, en usko, että jäsenvaltio voi sivuuttaa sitoumuksensa sillä verukkeella, että sillä on muita ensisijaisia tavoitteita, Ranskan tapauksessa rikkaiden verotuksen keventäminen.
Olen samaa mieltä siitä, että me tarvitsemme säännöt, jotka koskevat kaikkia unionin jäsenvaltioita. Jos kuitenkin haluamme järkevät ja joustavat säännöt, yhteisen talousviranomaisen on voitava tehdä päätöksiä yhteisen tilanteen perusteella. Amsterdamin sopimuksen neuvottelijoiden lyhytnäköisyys ja todellista liittovaltiomuotoista Eurooppaa koskeva kielteinen kanta saivat heidät hyväksymään typerän säännön sekä asettamaan etukäteen kaikille jäsenvaltioille samat alijäämää koskevat viitearvot ja saman määräajan tasapainoisen talousarvion saavuttamiselle.
Arvoisa komission puheenjohtaja, toivon, että teidän myönteinen puheenvuoronne saa valmistelukunnan, Eurooppa-neuvoston ja koko Euroopan vakuuttuneeksi siitä, että meidän on valittava älykkyys typeryyden sijasta ja päädyttävä liittovaltiomuotoisen perustuslain kannalle.

Abitbol (EDD).
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, minun on edellisten puhujien tavoin onniteltava teitä, kuten jäsen Lipietz juuri teki, selväjärkisyydestänne ja rohkeudestanne, kun piditte kiinni näkemyksestänne. Haluan onnitella teitä erityisesti politiikan tajustanne, koska olette periaatteessa avannut juuri sen ainoan keskustelun, jolla on merkitystä äänestäjille ja yleiselle mielipiteelle Euroopassa: pystyykö Eurooppa tarjoamaan jäsenvaltioille kasvua ja vakautta?
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, haluan rohkaista teitä jatkamaan tätä hyvää työtä eikä jäämään puolitiehen tällä selväsanaisuuden tiellä. Vakaus- ja kasvusopimus on typerä, mutta kuten komission jäsen Solbes sanoo, meidän on säilytettävä se. Nizzan sopimus on typerä, mutta onneksi, kuten puhemies Cox sanoo, se on ratifioitu. Laajentuminen on typerää, sanoo komission jäsen Barnier, koska se moninkertaistaa erilaisten liittoutumien ja sitä kautta heikkouksien uhan, mutta Nizzan sopimus ratifioidaan tulevassa Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, koska kirkkaus on nyt iskenyt teihin kuten Paavaliin Damaskoksen tiellä, älkää pysähtykö tähän. Vakaus- ja kasvusopimuksessa ei ole typerää niinkään muoto vaan sisältö. On typerää uskoa, että erilaiset ja eri tavoin kehittyvät yhteiskunnat voivat kestää sen, että ne jäävät rahan arvon ja tiukemman talousarvion vastavoimien puristukseen. Kuten jäsen Eichel totesi vasta tänä aamuna, on typerää uskoa, että Saksa, jonka väestö vanhenee, voi määrätä tällaisen elinikäisen vuokrapolitiikan Ranskan tapaisille jäsenvaltioille, joiden väestö uudistuu luonnollista kautta ja joiden on siksi investoitava tulevaisuuteen. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, me tarvitsemme kasvua, ja tämä kasvu on unohdettu matkan varrella teidän sopimuksessanne, joka ei ole itse asiassa enää todella teidän sopimuksenne. Miten kasvua saadaan aikaan? Kasvua saadaan aikaan koroilla, jotka ovat alhaisempia kuin inflaatio. Kasvua ei sitä vastoin luoda inflaatiota korkeammilla koroilla, joita Euroopan keskuspankki vaatii euroalueella. Keskuspankki on joustamattomin ja näin ollen teidän mukaanne typerin eurooppalaisista toimielimistä. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, nykyisessä työttömyystilanteessa tästä politiikasta kiinni pitäminen ei ole pelkästään typerää, vaan siitä tulee uskoakseni pian myös rangaistavaa.

von Wogau (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, haluaisin aloittaa puheenvuoroni korostamalla sitä talouden tilannetta, jossa aloitamme tätä keskustelua. Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden velkataakka on tällä hetkellä kaikkiaan 4 700 miljardia euroa. Tämä tarkoittaa, että Euroopan yhteisön jäsenvaltioilla on velkaa yhteensä 4 700 miljardia euroa. Pelkästään vuosittaiset korkomaksut, joilla tätä velkaa hoidetaan, ovat 230 miljardia euroa, mikä on kaksi kertaa suurempi kuin Euroopan unionin talousarvion loppusumma. Arvoisa komission puheenjohtaja, olette varmasti kanssani samaa mieltä, kun totean, että julkisen velan kasvattaminen nykytilanteessa olisi todella typerää.
Siirryn nyt käsittelemään vakaus- ja kasvusopimusta, jota varten olemme laatineet hyvin selvät säännöt. Kun tavoitteena on talousarvioiden tasapainottaminen, julkisen talouden alijäämä ei saa ylittää kolmea prosenttia, ja jos tätä kolmen prosentin sääntöä ei noudateta, otetaan käyttöön seuraamuksia. Tämä on tärkeä kysymys, jota meidän on nyt käsiteltävä. Toimiessanne Italian pääministerinä maanne talousarvio hyötyi valtavasti siitä, että näillä säännöillä luodaan luottamusta. Tämä luottamus johti matalampiin korkoihin, mikä helpotti erittäin merkittävästi maanne talousarvioon kohdistuvia paineita. Toiseksi uskon, että olisi todella typerää menettää nyt nämä edut.
Arvoisa komission puheenjohtaja, te sanoitte, että Euroopassa tarvitaan viranomaista, jolla on kiistaton asema taloushallinnossa. Ette ehkä käyttänyt juuri näitä samoja sanoja, mutta tarkoititte eurooppalaista taloushallitusta. Olen samaa mieltä kanssanne. Tämä viranomainen voi mielestäni olla vain komissio. Tällaiselta taloushallitukselta edellytetään, että se asettaa säännöt ja huolehtii niiden noudattamisesta, jotta näillä säännöillä voidaan lähettää oikea viesti. Arvoisa komission puheenjohtaja, te lähetitte Le Monde -sanomalehdelle antamallanne haastattelulla väärän viestin. Odotamme nyt, että korjaatte tämän virheen ja sovellatte vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä joustavuuden sijasta tiukasti ja johdonmukaisesti, kuten Euroopan parlamentti on 2. toukokuuta 1997 vaatinut.
Katiforis (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, vakaus- ja kasvusopimus hyväksyttiin vuonna 1997 liiallisia ylijäämiä koskevan menettelyn käyttöönoton pohjalta. Maastrichtin sopimuksessahan vaadittiin tunnetusti, että jäsenvaltioiden oli pysyttävä liiallisia alijäämiä koskevan viitearvon alapuolella, jotta ne voivat liittyä yhtenäisvaluuttaan. Näin ollen vakaus- ja kasvusopimus ei voi olla hengeltään - ei kirjaimeltaan mutta hengeltään - parempi tai huonompi kuin kyseinen Maastrichtin sopimuksen vaatimus.
Monet ehkä ajattelevat, että euron käyttöönotto ja yhtenäisvaluutan osoittautuminen toimivaksi oikeuttavat määräämään inflaatiota ja liiallisia alijäämiä koskevat aivan liian tiukat rajat. He ovat väärässä! Maastrichtin sopimuksessa asetetuilla tiukoilla rajoilla onnistuttiin varmastikin pitämään hinnat hallinnassa, mutta niillä pahennettiin työttömyyttä Euroopassa. Työttömyys ja lama eivät ole vahvistaneet vaan heikentäneet euron arvoa, mistä on osoituksena se, että euron arvo aleni sen käyttöönoton yhteydessä lähes 20 prosenttia dollariin nähden. Tämä tapahtui aikana, jolloin julkisen talouden alijäämät olivat paremmin hallinnassa kuin tällä hetkellä. Nyt kun alijäämät ovat oletettavasti riistäytymässä hallinnasta, euro on miltei samanarvoinen dollarin kanssa. Tästä on osoituksena myös se, että aina kun Euroopan keskuspankki on nostanut korkoja eli aina kun se on kiristänyt rahapolitiikkaa, euron arvo on vastoin koronnostosta päättäneiden odotuksia pikemminkin laskenut kuin noussut.
Rahamarkkinat oletettavasti rankaisevat Eurooppaa sen jäsenvaltioiden hallitusten budjettikurin puutteesta painamalla euron arvoa alas. Väärin! Rahamarkkinoilla tiedetään aivan hyvin, miten tärkeää taloudellinen toiminta on valuutan arvolle, eikä rahamarkkinoilla näytä olevan mitään aikomusta rangaista tämän tiukan politiikan kohtuullisesta höllentämisestä aikana, jolloin olemme toisen suuren laman partaalla. Kohtuullisesta tietysti siinä mielessä, ettei kukaan puhu liiallisuuksiin menemisestä tai vastuuttomuudesta. Tämä analyysi oikeuttaa mielestäni puheenjohtaja Prodin sanavalinnan ja tilannearvion.

Markov (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, jos jäsenvaltioiden lisävelkaantumisen rajoittaminen tarkoittaa käytännössä inflaatiota rajoittamista ja talouskasvun samanaikaista lisäämistä, tästä politiikasta ei ole mitään kielteistä sanottavaa. Tässä piilee nykytilanteen vaikeus. Paras mahdollisuus luoda kasvua on tehostaa kysyntää julkisten ja yritysten investointien sekä yksityisen kulutuksen avulla. Kestävän eurooppalaisen kasvun perusedellytyksiä ei yksinkertaisesti ole olemassa, jos jäsenvaltiot olettavat eurooppalaisista sisämarkkinoista huolimatta edelleenkin, että niiden on hankittava itselleen edulliset asemat Euroopan unionissa, minkä mahdollistaa riittävän yhdenmukaisen talous-, vero- ja sosiaalipolitiikan puute.
Kotimaista kysyntää ei lisätä alentamalla palkkoja, mikä vähentää ostovoimaa, tai kiristämällä pienten ja keskisuurten yritysten verotusta, koska ne luovat eniten työ- ja harjoittelupaikkoja. Kysyntää ei lisätä myöskään keventämällä suuryritysten verotaakkaa niin paljon, ettei niiden tarvitse ylipäätään enää maksaa mitään. Investointiasteen alentaminen laskusuhdanteen aikana, vaikkei inflaatio olisikaan merkittävää, vahvistaa suhdanteita eikä ole taloudellisesti järkevää.
Jäsenvaltioiden talousarviot ovat hyvin erilaisia. Se, että varjobudjetit ovat hyvin tavallisia, tarkoittaa, ettei edes Euroopan unionin sisällä ole vertailukelpoista perustaa talousarvioiden laskemiselle ja niiden toteuttamiselle. Jos tämä saa meidät keskustelemaan vakaus- ja kasvusopimuksen muuttamisesta, syynä tähän keskusteluun ei saisi olla tämänhetkinen monimutkainen taloustilanne, koska tämä olisi poliittista opportunismia. Keskustelua pitäisi käydä siksi, ettei tämä rakennelma pohjimmiltaan toimi. Jos investointeja aiotaan todellakin elvyttää, kaikkiin vakaus- ja kasvusopimusta koskeviin uudistuksiin on liitettävä eurooppalaisen talous-, sosiaali-, työllisyys-, vero- ja ympäristöpolitiikan parempi yhteensovittaminen.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, kuvaisin Le Monde -sanomalehdelle antamaanne lausuntoa taloudellisesti ymmärrettäväksi ja oikeudenmukaiseksi mutta poliittisesti en kovinkaan viisaaksi. Meidän tarvitsee vain tarkastella tämänpäiväistä keskustelua tietääksemme, mitä tarkoitan. Tätä keskustelua näyttävät käyvän toisaalta ne, jotka antavat sellaisen vaikutelman, että he haluavat purkaa koko vakaus- ja kasvusopimuksen, ja toisaalta ne, jotka ilmeisesti pitävät nykyistä vakaus- ja kasvusopimusta pyhänä kirjana. Tästä keskustelussa ei kuitenkaan pitäisi olla kyse. Mistä siinä sitten pitäisi olla kyse? Tässä keskustelussa pitäisi olla mielestäni kyse oikean tasapainon luomisesta kahden eri tarpeen välille. Toinen tarve, jonka myös oma ryhmäni on tunnustanut, koskee talousarvion rakenteellisen tasapainon saavuttamista keskipitkällä aikavälillä. Toinen yhtä tärkeä tarve koskee taloudellisen todellisuuden ja suhdannevaihteluiden huomioon ottamista. Tarkoittaako tämä keskustelu nyt sitä, että kaikille jäsenvaltioille on - joidenkin kollegoiden ilmaisua käyttääkseni - annettu lupa tehdä niin kuin ne haluavat? Ei todellakaan. Tämä keskustelu kannustaa kuitenkin tarkentamaan vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä esimerkiksi erottamalla toisaalta tarvittavat investoinnit, infrastruktuuri ja huolenpito ja toisaalta vastuuttomat vaalilupaukset, joista voisimme aivan yhtä hyvin antaa kaikki yksityiskohdat. Mielestäni on oikein, että jäsenvaltioille, jotka kärsivät Saksan tavoin talouden laskusuhdanteesta, annetaan enemmän aikaa talousarvionsa tasapainottamiseen. Niille jäsenvaltioille, jotka aikovat Ranskan tavoin lisätä talousarvionsa rakenteellista alijäämää esimerkiksi kirjoittamalla katteettomia sekkejä, pitäisi mielestäni kuitenkin antaa vastaisuudessa hyvällä syyllä keltainen kortti. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, jos aikomuksenne oli herättää keskustelua vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamisesta, voitte luottaa tukeeni. Ihailen rohkeuttanne sanoa, ettette halua jäädä kuuroksi ja sokeaksi muuttuvalle taloudelle. Jos näin on, voin antaa huonon ajoituksenne teille anteeksi. Voin myös vakuuttaa teille, että nerokkaille yllyttäjille käy aina lopulta hyvin.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission puheenjohtaja, kansalaiset ansaitsevat vahvan euron. Eurosta ei voi koskaan tulla sellaista maailman mahtivaluuttaa, jonkalaiseksi me olemme sen luoneet, jollei vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteista pidetä tinkimättömästi kiinni. En oikein ymmärrä, miksi Te juuri nyt sanotte, että kasvu- ja vakaussopimus on tyhmä. Ennen kuin nämä sopimuksen artiklat lyötiin lukkoon, Te olitte ekonomisti, pätevä ekonomisti, ja vaikutitte talouspoliittisessa keskustelussa. Minkä takia Te ette ennen Amsterdamin sopimuksen tekemistä sanoneet, että nämä ehdot ovat tyhmät? Juuri tällaisia tilanteitahan varten me olemme tehneet tämän sopimuksen; juuri helpottamaan poliitikkojen työskentelyä laskusuhdanteessa, jolloin julkisen talouden tasapainotusta on vaikea tehdä. Tämä ei ole mikään yllätys. Nousukausi ei ole ikuinen, se ei varmasti ole yllätys kenellekään valtionvarainministerille eikä se voi olla yllätys komissiolle. Nousukauden jälkeen tulee laskukausi. On aivan päivänselvää, että laskukaudella näiden vakaus- ja kasvusopimusten tavoitteiden saavuttaminen on vaikeampaa kuin noususuhdanteessa. Nämä neljä jäsenvaltiota, jotka tällä hetkellä ovat vaikeassa tilanteessa ja jotka ovat luvanneet kansalaisille jotakin muuta kuin mitä ne kykenevät tekemään, maksavat hintaa siitä, että ne eivät nousukaudella tehneet niin kuin olisi pitänyt.
Moni parlamentin jäsen olisi valmis lisäämään komission vastuuta ja roolia talouspolitiikan koordinaatiossa, mutta valitettavasti tällaiset puheenvuorot ja ylipäätään se, että niitä käyttävät komission jäsenet, joille tämä asia ei millään tavalla kuulu - niin kuin esimerkiksi komission jäsen Lamy, joka ilmeisesti tässä puheenvuorossaan, jossa hän haukkui sopimusta vanhanaikaiseksi, edusti enemmän Ranskan sosialistipuoluetta kuin komission kauppapoliittista näkökantaa - eivät ainakaan lisää uskoa siihen, että meidän pitäisi Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä valmistelukunnassa talouspolitiikan koordinaatiossa antaa komissiolle suurempi rooli. Kyllä Te tällaiset puheet saisitte vetää takaisin, ja todella pyydän Teiltä vielä, että miettisitte mitä sanotte.

Berès (PSE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, uskon, että tarkoititte typeryydestä puhuessanne lain henkeä. Näytätte suosivan tätä ilmaisua, koska käytätte sitä samaisessa artikkelissa myös kaksi riviä alempana todeten, ettei mielestänne ole typerää haluta heittää julkiset palvelut menemään, kuten Ranska on tehnyt. Niinpä uskon, että joku halusi saada teidät sanomaan enemmän tai vähemmän kuin halusitte sanoa. Ehkä joku halusi peitellä sitä, mitä totesitte toisaalla tässä artikkelissa, kuten sitä, että esimerkiksi rahaliitto ilman talousliittoa olisi sulaa hulluutta.
Jos luovumme nyt talouspolitiikan kaikenlaisesta yhteensovittamisesta, miten pystymme hyödyntämään euroa sen jälkeen? Tämän ongelman edessä olemme. Jäsenvaltiot vaativat nyt aivan perustellusti budjettitoimivaltaa. Ne kuitenkin unohtavat, että tämä toimivalta on yhteensovitettava talouspolitiikan kanssa, taikka eivät halua nähdä tätä. Emme kuitenkaan tiedä tällä hetkellä, miten talouspolitiikkaa voitaisiin yhteensovittaa. Parlamentti on esittänyt omat sitä koskevat ehdotuksensa. Näitä ehdotuksia on harkittava ja kehitettävä niin, että lopulta laajoilla talouspoliittisilla suuntaviivoilla on tarkoitus, nimittäin se, että jäsenvaltiot suostuvat omaksumaan ne määrittäessään omia suuntaviivojaan.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, toteamalla tämän avasitte keskustelun, jonka uskon olevan tärkeä. Jotta tätä keskustelua voidaan käydä järkevästi, emme saa koskaan luopua talousarvion vakavasta luonteesta. Meidän on harkittava komissiolle tärkeämpää roolia ennakkovaroitusmenettelyssä ja eurooppalaisten yleisten etujen määrittelyssä. Olemmeko pohtineet riittävästi sitä, mitä tapahtui UMTS-toimilupia myönnettäessä? Olisi ehkä ollut parempi, jos komissio olisi esittänyt silloin voimakkaampia ehdotuksia, aivan kuin jäsenvaltiot haluavat tietyissä poikkeuksellisissa oloissa tuntea olevansa komission ohjauksessa. Ajattelen esimerkiksi öljykriisiä. Päivittäisessä toiminnassaan komission on kuitenkin seistävä jäsenvaltioiden rinnalla tukemassa niitä, eikä se saa puuttua tilanteeseen poliisin tavoin kriittisellä hetkellä.
Nyt käynnistyvässä keskustelussa, jonka te avasitte ja jota me haluamme käydä, meidän on harkittava eri kriteerien ja erityisesti kestävän velkatason kriteerin asianmukaista yhteensovittamista. Tämä on uskoakseni tärkein asia pitkällä aikavälillä.

Friedrich (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimus ei ole vain mikä tahansa vanha sääntö, vaan se muodostaa euroa koskevan sääntelykehyksen ytimen. On mielenkiintoista, että suosionosoitukset tulivat viipymättä salin väärästä osasta. Kaikissa jäsenvaltioissa ne, jotka kannattavat rahan arvoa alentavaa politiikkaa, tunsivat yhtäkkiä saavansa vahvistusta ja rohkaisua komission puheenjohtajan lausunnosta. Totuus on se, että koko poliittisen taloushistorian ajan tilastot ovat osoittaneet, että kestävää kasvua voidaan saavuttaa vain vakauden ja vakaan valuutan avulla. Lisää velkaa ottava saa kasvun sijasta osakseen inflaatiota ja lamaa. Helmut Schmidt totesi kerran, että hänen mielestään viiden prosentin inflaatio on parempi kuin viiden prosentin kasvu työttömyydessä. Hän sai sittemmin osakseen suuremman inflaation ja työttömyyden. Tällainen on maanosamme taloushistorian todeksi osoitettu todellisuus.
(Välihuomautuksia)
Arvoisa komission puheenjohtaja, miten sääntöjä on sitten määrä noudattaa, jos ne luokitellaan samaan aikaan typeriksi? Eikö 4 700 miljardin euron velka ole luojan tähden jo tarpeeksi? Velanotto on helppo tie, velan oton vähentäminen ja talousarvioiden vakauttaminen sen sijaan vaikea. Tiedämme kuitenkin jo Raamatusta, että helppo tie johtaa tuhoon. Vaikea tie, jolla tarkoitan julkisen talouden vakauttamista, on se oikea tie, ja yhtäkkiä emme haluakaan vaatia hallituksiltamme, että ne lähtevät tälle tielle. Ei, se oli virhe, arvoisa komission puheenjohtaja! Niin tyylikäs provokaatio...
(Välihuomautuksia)
... on oikein hieno asia, mutta me tarvitsemme tältä osin vakavaa politiikkaa. Vain vakava politiikka on luotettavaa ja ennalta-arvattavaa. Arvoisa komission puheenjohtaja, ottakaa sananne takaisin euron menestymisen vuoksi!
Trentin (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, yhdyn täysin puheenjohtaja Prodin rehelliseen ja tasapainoiseen selontekoon sekä komission jäsenen Solbesin suosituksiin. Olen täysin samaa mieltä siitä, että on tarpeen soveltaa vakaus- ja kasvusopimusta joustavasti ja yhteensovittaa talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikkaa euroalueelta alkaen. Tämä tarve on kuitenkin sivuutettu täysin talouden taantuman viime vuosina osaksi siksi, että Euroopan komissio ja Euroopan keskuspankki ovat tehneet vakavia virheitä ennustaessaan talouskehitystä. Nämä virheet itse asiassa ehkäisivät kaikenlaiset yritykset edistää tai yhteensovittaa unionin jäsenvaltioiden hallituksille yhteistä aktiivista ja suhdanteiden vaikutuksia tasapainottavaa talouspolitiikkaa.
Lisäksi on totta, ettei vakaus- ja kasvusopimuksen joustavaa ja valikoivaa soveltamista voida jättää yksittäisten hallitusten harkintavaltaan, koska tämä voisi johtaa sosiaalisen yhteenkuuluvuuden heikentymiseen ja pahimmassa tapauksessa nopeampaan inflaatioon. Tuen siksi ehdotusta siitä, että Lissabonin ja Göteborgin tavoitteet, jotka koskevat julkisten investointien suunnittelua tutkimuksen, elinikäisen koulutuksen ja ympäristön tilan parantamisen aloilla sekä yhteenliitettyjen eurooppalaisten liikenne- ja televiestintäverkkojen luomista, sisällytetään vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteisiin ja että näiden investointien summa vähennetään jäsenvaltioiden hallitusten julkisen talouden alijäämien kokonaissummasta.
Tämä päätös edellyttää ehdottomasti Euroopan yhteisön voimakasta tukea. Yhteisön on todellakin pystyttävä arvioimaan komission välityksellä etukäteen, ovatko investoinnit yhteensopivia ja yhtenäisiä sen tavoitteen kanssa, jolla Euroopan unionista pyritään tekemään maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamiseen, täystyöllisyyteen ja kestävään kehitykseen perustuva talousalue vuoteen 2010 mennessä. Näin yhteisö voi helpottaa näiden investointien yhteensovittamista.

Brunetta (PPE-DE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionilla on yhtenäisvaluutta mutta ei yhteistä talouspolitiikkaa. Unionilla on yhtenäisvaluutta mutta ei todellista talouspoliittista määräysvaltaa. Unionilla on yhtenäisvaluutta mutta ei todellista liittovaltion talousarviota.
Unionilla oli eiliseen saakka vakaus- ja kasvusopimus, joka on erinomainen korvike - aivan oikein, korvike - olemattomalle talouspolitiikalle, olemattomalle asianmukaiselle uudelleenjakoon perustuvalle talousarviolle ja olemattomalle talouspoliittiselle määräysvallalle, samaan aikaan kun jopa yhtenäisvaluutta ja euroalue ovat kaukana täydellisistä. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, kuten tiedätte, euron uskottavuus on sidoksissa muun muassa - ja sanoisin ennen kaikkea - vakaus- ja kasvusopimukseen sekä sen kykyyn pakottaa jäsenvaltiot toteuttamaan vastuullista budjettipolitiikkaa. Huomauttaisin vielä, että jäsenvaltiot itse ovat ehdottaneet tätä vastuullista budjettipolitiikkaa ja että kaikki niiden kansalaiset hyväksyvät sen. On selvää, ja me kaikki olemme tietoisia siitä, että vakaus- ja kasvusopimuksella on tietysti rajoituksensa erityisesti talouden taantuman aikana, jossa unioni parhaillaan on. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, on kuitenkin yksi asia löytää järkevä tapa kiertää nämä rajoitukset, mutta aivan toinen todella poistaa ne ja muuttaa sääntöjä pelin puolivälissä siten, että osapuolille jätetään vapaat kädet toimia.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, minua eivät huolestuta järkevät muutokset, jotka ovat aina myönteisiä, vaan se vaara, että budjettipolitiikkaa itse asiassa uudelleenkansallistetaan. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämä on erittäin vakava asia ja kaikista suurin vaara, sillä voisimme päätyä näin kannattamaan vastuuttomien jäsenvaltioiden politiikkaa ja rankaisemaan niitä jäsenvaltioita, jotka ovat toteuttaneet vastuullista politiikkaa ja panneet luottamuksensa meihin. Heinäsirkkojen palkitseminen ja muurahaisten rankaiseminen ei auta euroa. Se ei edistä mitenkään Euroopan yhdentymistä tässä sen kehityksen erittäin herkässä vaiheessa.
Siksi Euroopan kansanpuolue aikoo ehdottaa, että valmistelukunta kirjaisi vakaus- ja kasvusopimuksen perusperiaatteet tulevaan perustuslakiin. Tämä ehdotuksen se tekee niiden jäsentensä välityksellä, jotka osallistuvat valmistelukunnan toimintaan ja toimivat äskettäin Estorilissa pidetyssä kokouksessa saamansa valtuutuksen turvin. 
Olen varma, että olette kanssani samaa mieltä. Varokaa kuitenkin niin sanottuja ystäviä, jotka tulevat tueksenne vasta viime tingassa!

Santos (PSE).
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtajan Prodin äskettäiset lausunnot Euroopan julkista taloutta koskevasta politiikasta ovat mielestäni myönteisiä ja ymmärrettäviä ja annan niille tukeni. Jos olen ymmärtänyt oikein, komissio on nyt aloittanut viisaasti vakaus- ja kasvusopimusta puolustavan prosessin, joka on mahdollinen vain, jos komissio osoittaa poliittista rohkeutta ja pystyy irtautumaan joistakin nykyisistä näkökannoistaan. Toivomme, että Euroopan parlamentti, joka on luonteeltaan yhteisön avoimin ja tavallista kansalaista parhaiten edustava toimielin, ymmärtää ja tukee puheenjohtaja Prodin käynnistämää myönteistä prosessia.
Tämänpäiväinen keskustelu voi tulla yllätyksenä ainoastaan niille, jotka ovat leijuneet pää kokonaan pilvissä ja irtautuneet Euroopan taloudellisesta todellisuudesta. Jo alusta alkaen oli selvää, että vakaus- ja kasvusopimus perustui sääntöihin, jotka toimisivat kohtuullisesti talouskasvun aikoina mutta jotka voisivat osoittautua esteeksi silloin, kun taloudessa kohdataan ennalta-arvaamattomia olosuhteita ja talouskasvu on ainoastaan keskinkertaista. Yhtenäisvaluutta euron Eurooppa perustuu kehykseen, jonka muodostavat yksi yhteinen rahapolitiikka ja kaksitoista erillistä budjettipolitiikkaa. Tämän vuoksi tarvitaan selkeitä sääntöjä, joilla estetään, että erityisesti suurten jäsenvaltioiden holtiton talous vaarantaa koko järjestelmän vakauden.
Talousarvion kurinalaisuus on tae siitä, ettei nykyinen sukupolvi jätä tuleville sukupolville liian suurta velkataakkaa. Jäsenvaltioiden pakottaminen järkeistämään menojaan ja tehostamaan palveluitaan on elintärkeää todelliselle kehitysstrategialle. Olen varma, että me kaikki olemme tästä yhtä mieltä. Markkinoiden on kuitenkin ymmärrettävä talousarvion kurinalaisuutta koskevat säännöt, eivätkä nämä säännöt saa olla ristiriidassa kansallisen politiikan eivätkä kansalliseen politiikkaan liittyvien perusteltujen etujen ja sitoumusten kanssa. Tämä edellyttää, että säännöt muotoillaan joustavasti ja että niitä sopeutetaan aina tarvittaessa.
Tämä on vakaus- ja kasvusopimuksen helmasynti, ja siksi yhä useammat tahot vaativat sopimuksen tarkistamista. Silmien ummistaminen tältä uudelta taloudelliselta todellisuudelta tarkoittaisi, että hylkäämme suoralta kädeltä kaikki sitoumuksemme sekä tuomitsemme näin vakaus- ja kasvusopimuksen ja erityisesti sen tavoitteet täydelliseksi epäonnistumiseksi. Vakaus- ja kasvusopimuksen jäykkä tulkinta alkaa vaikuttaa kestämättömältä, koska se ei reagoi nykyiseen taloustilanteeseen ja vastaa vieläkin huonommin niitä tavoitteita, jotka Euroopan unioni asetti itselleen Lissabonissa. Näiden tavoitteiden mukaan unionista on määrä tulla lyhyellä aikavälillä maailman vaikutusvaltaisin talousalue. Vakaus- ja kasvusopimuksen soveltaminen viisaasti ja kasvun pilarin korostaminen nykyisessä taloustilanteessa on ehdottoman tärkeää, jotta kansalaiset eivät nouse kapinaan eikä suurella vaivalla rakennettu rakennelma sorru.

Skinner (PSE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, taloudet ovat erilaisia, se on puhdas tosiasia. Vakaus- ja kasvusopimusta on tulkittava paljon valikoivammin. Tämän tulkinnan on perustuttava terveeseen julkistalouteen ja vakaaseen kansantalouteen. Kuten olette todennut, tämän tulkinnan mukaisesti budjettipolitiikassa on lisäksi otettava huomioon suhdannekierto. Uusien uudistusten on myös oltava kestäviä jäsenvaltion velan rakenteen kannalta. Meidän on hyvinvoinnista huolehtimisen lisäksi myös sallittava julkiset investoinnit, koska ne voivat johtaa siihen kasvuun, johon te viittasitte Lissabonin Eurooppa-neuvostossa.
Yhdistyneen kuningaskunnan tapaisten jäsenvaltioiden on jälleen lisättävä investointejaan kaikkien niiden tuhoisien vuosien jälkeen, jolloin konservatiivihallitukset tekivät riittämättömiä investointeja, ja meidän on voitava antaa näille jäsenvaltioille siihen mahdollisuus. Kuten vanhassa vitsissä sanotaan, tosiasia on kuitenkin, että jos kaikki maailman taloustieteilijät pitäisi panna jonoon, valmista ei ehkä tulisi ikinä. Me emme halua tehdä komissiolle samaa ja huomata, että jäljellä on vain epäjohdonmukaisuutta. Meidän on muutettava vakaus- ja kasvusopimusta. Meidän on tehtävä siitä joustava, ja siinä te voitte auttaa meitä, mutta meidän on myös tunnustettava, että vakaus- ja kasvusopimuksen on oltava reaalitalouden edistyksellinen väline.

Ilgenfritz (NI).
Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimuksen käyttöönoton tavoitteena oli turvata euro vahvana valuuttana. Kun otetaan huomioon Euroopan yleinen huono taloustilanne ja korkea työttömyys, vakauskriteerejä pitäisi kuitenkin olla mahdollista pohtia uudelleen tai tarkentaa juuri siitä syystä, että näin euro pidetään vahvana. Valuutta on yhtä vahva kuin talous, jossa sitä käytetään. Jos talous onnahtelee, heikkenee pitkällä aikavälillä myös valuutta. Euroopan korkea verotus heikentää taloutta eikä anna kansalaisille riittävästi liikkumavaraa tai riittävästi rahaa kulutuksen elvyttämiseen. Rahaa virtaa liikaa myös kohtuuttomasti paisuneeseen julkisten palveluiden byrokratiaan. Tähän on saatava muutos. Euro ei tarvitse vain vakaussopimusta vaan myös ennen kaikkea kasvusopimusta. Tästä aiheesta keskusteleminen on täten sekä tarpeellista että järkevää, jotta eurosta voi pitkällä aikavälillä tulla heikon sijasta vahva valuutta.

Prodi
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, suuret kiitokset tästä keskustelusta, joka ei ole ollut puhtaasti teoreettinen, kuten se olisi voinut olla, kun otetaan huomioon sen mahdollisuudet ja erityinen lähtökohta. Tämä on ollut tärkeä talouskeskustelu, ja toivon, että sitä voidaan jatkaa tulevaisuudessa. Arvoisa jäsen Poettering, älkää olko huolissanne, en sekoita koskaan henkilökohtaisia suhteita poliittisiin mielipiteisiin. Tässä keskustelussa esitetyt eri näkökannat ovat paljastaneet jotakin tärkeää, nimittäin sen, ettei järjestelmä, jossa toimimme, ole tasapainossa. Meillä on käytettävissä jälkikäteen sovellettava pakkokeino, jolla voimme varmistaa tarvittavan kurinalaisuuden. Todellista kurinalaisuusvelvoitetta ei kuitenkaan määräysvallan puutteen vuoksi voida aina asettaa, ja siksi se onkin usein pikemminkin pyyntö kuin velvoite. Meillä ei ole kuitenkaan käytettävissämme etukäteisvälinettä, jolla voisimme luoda edellytykset tasapainoiselle kehitykselle ja auttaa yhtenäisvaluutan yhteensitomia jäsenvaltioita saavuttamaan tasapainoisen kehityksen terveen julkisen talouden ja työllisyyden alalla. Meillä ei ole talouspolitiikkaa, jota voimme arvioida ja valvoa yhdessä.
Tämän vuoksi olemme tulevaisuudessa vaarassa rikkoa yhteisöelämän sääntöjä - mikä vasta olisikin typerää - ellemme hyödynnä sitä poliittista neuvokkuutta, jota tarvitsemme voidaksemme ennakoida erimielisyyksiä ja jännitteitä. Tarvitsemme tätä neuvokkuutta myös välttääksemme tilanteen, jossa meidän on seurattava kehitystä voimattomana sivusta, kunnes tulee aika kiristää valvontaa. Kuten olemme kuulleet, tässä tilanteessa jäsenvaltiot saattavat alkaa hieroa siitä kauppaa.
Tämän suunnan komissio toivoo ottavansa, joten aloittakaamme, kuten komission jäsen Solbes sanoi, ja hyödyntäkäämme tulevaisuudessakin kaikkia niitä mahdollisuuksia, joita nykyiset välineet tarjoavat. Meidän on kuitenkin varmistettava, että eurooppalaista talouspolitiikkaa eivät sanele enää pelkästään talousarviovälineet.
Keskustelussa on viitattu useaan otteeseen erityisesti Euroopan keskuspankkiin, mutta Euroopan keskuspankki tekee työtään todellakin asianmukaisesti. Ongelmana on se, että me emme voi jättää keskuspankkia vaille tukea! Meillä on eurooppalainen talouspolitiikka ja tätä talouspolitiikkaa hoitamassa meillä on onneksi keskuspankki, jonka toiminta on ollut menestys alusta alkaen. Tästä onnistuneesta toiminnasta meidän on annettava keskuspankille kiitos, koska se aloitti työnsä todellakin tyhjästä. Keskuspankilla on ollut valtava työ luoda tyhjästä valvonta- ja seurantajärjestelmä sekä taloudellisen ja rahoituksellisen analyysin rakenne 12 eri jäsenvaltion unionissa, ja meidän on suojeltava keskuspankin itsenäisyyttä mutta ei sen eristäytyneisyyttä.
Me olemme tänään täällä parlamentissa käymässä talouspoliittista keskustelua, joka on paljastanut, ettei talouspoliittisen määräysvallan kysymystä ole ratkaistu. Arvoisa puhemies, haluaisin jatkaa keskustelua tästä aiheesta. Meillä on todellakin yhtenäisvaluutta, mikä tarkoittaa, että emme voi devalvoida emmekä tehdä korkomuutoksia. Yhtenäisvaluutta tarkoittaa myös, että olemme todellakin sidoksissa järjestelmään, joka on vahva ja joustamaton monessa suhteessa. Jos haluamme tämän järjestelmän toimivan, meidän on luotava määräysvaltainen toimielin, joka auttaa meitä yhteensovittamaan talouspolitiikan päälinjoja. En yritä vaatia, että tämä tehtävä pitäisi antaa komissiolle, vaan esitän meitä kaikkia ehdokkaiksi tähän tehtävään. En ole koskaan sanonut, että tämän viranomaisen pitäisi olla välttämättä komissio, ei tietenkään! Tämä viranomainen on luotava, perustettava ja muodostettava, koska meidän on suojeltava yhtenäisvaluuttaa yhdessä, ja siksi meidän on kuljettava yhdessä kohti tulevaisuutta.
Voin vakuuttaa teille, että kyseisessä haastattelussa - jonka pituutta haluan korostaa - mainitsemani ja paljon kritisoitu sana ei viitannut vakaus- ja kasvusopimukseen, kuten on kerrottu, vaan siihen tosiasiaan, että tätä sopimusta on tulkittu liian kirjaimellisesti. Esimerkiksi jäsen Abitbol viittasi juuri äsken pyhään Paavaliin. Ongelmana on ero sopimuksen hengen ja kirjaimen välillä. Meidät on saarrettu, ahdistettu nurkkaan, ja meidän on toimittava lain kirjaimen mukaan, ja juuri tämä lain kirjain on typerä. Me tarvitsemme välineitä, meidän on hyödynnettävä politiikkaa ja sovellettava lain henkeä, jos aiomme tulkita kansalaistemme ongelmia. Muistakaa, että kun eri jäsenvaltioiden talouspolitiikan välillä on poikkeavuuksia, asiat saattavat kärjistyä millä hetkellä tahansa. Arvoisa jäsen Watson, tässä mielessä ei ollut sattumaa, että otin aiheen esille. Annoin haastattelun tarkoituksella, vaikka olettekin oikeassa siinä, että olisin voinut keskustella siitä parlamentin kanssa, ja teen näin tulevaisuudessa aina, kun pyydätte minua keskustelemaan näistä asioista, sillä ne ovat yhteisöelämämme perusta. Otin tämän aiheen esille valmistelukunnan työn vuoksi. Meidän on keskusteltava näistä aiheista, jotta valmistelukunta ymmärtää, että meillä on kokemusta näistä kysymyksistä ja että pystymme käsittelemään niitä.

Toinen syy asian esille ottamiseen on se, että Euroopan kansalaiset kehottavat meitä keskustelemaan talousasioista rahoituksen ja talousarvion tasapainottamisen lisäksi myös niiden asioiden osalta, jotka vaikuttavat heidän jokapäiväiseen elämäänsä. Voin vakuuttaa teille, ettei tämä tarkoita sitä, että olen ollut talousasioissa hölläkätinen tai liian joustava. Olen ollut aiemmin jopa niin rohkea, että määräsin kotimaalleni eurooppalaisen veron, joka on nimetty nimenomaan eurooppalaiseksi veroksi, koska kansalaisille on mielestäni annettava selviä ja täsmällisiä tietoja. Meidän täällä parlamentissa on epäilemättä keskusteltava kysymyksestä, joka koskee sopimuksen henkeä ja kirjainta, ottaen huomioon sopimuksen ja sen tämänhetkisen tilanteen asettamat rajoitukset, jossa meidän on sovellettava vakaus- ja kasvusopimusta sekä suuriin että pieniin jäsenvaltioihin. Tämä on toinen niistä ongelmista, jotka ovat nousseet esiin tämän keskustelun aikana. Sovelletaanko yhtä ankaria toimia siinä tapauksessa, että Ranska, Saksa tai Italia, joiden alijäämät lähestyvät tai ovat jo ylittäneet kolme prosenttia, poikkeavat tästä kurinalaisuudesta? Voin vakuuttaa teille, että jos viralliset ilmoitukset tai komission tilastot vahvistavat tämän tiedon, kuten Amsterdamin julistuksessa sovittiin, komissio soveltaa perustamissopimuksessa sekä vakaus- ja kasvusopimuksessa määrättyjä toimia sekä täyttää velvollisuutensa kaikkia jäsenvaltioita kohtaan, koska se on komission tehtävä.
Olen kuitenkin todennut, ja toistan sen parlamentin edessä, että tämä ei vielä riitä! Ei riitä, että saadaan alijäämä selville eli suljetaan tallin ovi sen jälkeen, kun hevonen on jo karannut! Tältä osin meidän on kehitettävä yhteinen talouspolitiikka, olemme sen velkaa kansalaisillemme! Käyttämäni sana on saattanut siksi vaikuttaa melko voimakkaalta. Pahoitteluni teoreetikoille, mutta uskon, että tämä keskustelu on osoittanut meille kaikille, mitä meidän on tehtävä tulevaisuudessa.
(Suosionosoituksia)

Berthu (NI)
Jotkut puhujat ovat juuri arvostelleet komission puheenjohtaja Prodia, joka väitti vakaus- ja kasvusopimusta typeräksi. Nämä sanat ovat tietysti melkoinen sokki, kun ne esittää vakaus- ja kasvusopimuksen valvoja. Tämä lausunto ei kuitenkaan ollut lipsahdus. Puheenjohtaja Prodi yrittää ilmeisesti epätoivoisilla keinoilla pelastaa vakaus- ja kasvusopimuksen, joka on ajautunut nyt umpikujaan.
Toteamalla heti sen jälkeen, että joustava sopimus edellyttää, että Brysselissä on päätösvaltainen viranomainen, puheenjohtaja Prodi osoitti selvästi haluavansa pyrkiä kohti supervaltiota.
On selvää, mikä on syynä tämänhetkiseen pattitilanteeseen. Toisaalta vakaus- ja kasvusopimuksen merkitys vähenee päivä päivältä, ja toisaalta jäsenvaltiot eivät halua luovuttaa taloutta ja talousarviota koskevaa valtaansa Brysselille, kuten talouden hallintoa käsittelevässä valmistelukunnan työryhmässä käydyt myrskyisät keskustelut osoittavat. Puheenjohtaja Prodi yrittää täten vain siirtyä siihen suuntaan, joka oli liittovaltiomuotoisen Euroopan kannattajien tavoitteena koko ajan, kun he halusivat ottaa euron käyttöön.
Tämä on järkevä liike lyhyellä aikavälillä. Pitkällä aikavälillä se on kuitenkin virhe. Taloudellinen supervaltio olisi vain uusi joustamaton järjestelmä, joka kulkee vakaus- ja kasvusopimuksen ja, jos rohkenemme sanoa, euron jalanjäljissä.

van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, Senegalin rannikolla upposi 26. ja 27. syyskuuta välisenä yönä Joola-niminen alus, joka vei mukanaan monia senegalilaisia, ryhmän eurooppalaisia sekä Roel ja Lisette Arendshorstin Groningenistä. Senegalin presidentti Wade on ottanut vastuun tästä onnettomuudesta. Koska hänen valtiollaan ei ole varaa nostaa alusta merestä, presidentti Wade on jo maininnut, että uhrit haudattaisiin mereen. Emme voi hyväksyä tätä. Uhrien sukulaisille on erittäin tärkeää, että heidän lähiomaistensa ruumiit nostetaan merestä mahdollisimman pian, sillä tunnistaminen vaikeutuu ajan kuluessa. 
Koska laiva on tutkimuksen mukaan juuttunut hiekkasärkälle, ruumiiden nostaminen olisi suhteellisen helppoa vedenalaisten sukeltajien avulla. Tällainen nostotapa ei ole kovin kallis, mutta saattaa silti olla liian kallis Senegalille. Viime viikolla pyysin jo komission jäseniä Nielsonia, Pattenia ja Bolkesteinia vapauttamaan kiireellisesti Euroopan kehitysrahastosta yhteisön rahoitusta tätä varten. Aikaa ei ole paljon. En ole vieläkään saanut vastausta. Haluaisin vielä kerran kehottaa komissiota antamaan Senegalille taloudellista apua mahdollisimman pian, jotta Roelin ja Lisetten vanhempien ja sisarusten sekä muiden uhrien sukulaisten ei enää tarvitsisi huolehtia, vaan he voisivat jättää läheisilleen kunnioittavat jäähyväiset.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron Zimbabwea koskevasta kysymyksestä. Olen kauhistunut Coreperin viimeviikkoisesta päätöksestä, jonka mukaan EU:n ja Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön 7. ja 8. marraskuuta pidettävää ministerikokousta ei järjestetäkään Kööpenhaminassa vaan Mosambikissa. Muistanette tämän parlamentin vaatineen, ettei Zimbabwen ulkoministeriä missään olosuhteissa kutsuttaisi Kööpenhaminan ministerikokoukseen, koska se rikkoisi hänelle määrättyä matkustuskieltoa Euroopan unioniin. Emme koskaan saaneet varmistusta tähän asiaan, ja nyt tiedämme miksi: Euroopan unionin ulkoministerit ovat kyynisesti päättäneet kiertää itse asettamaansa matkustuskieltoa Euroopan unioniin. Nyt saamme nähdä sen häpeällisen näyn, kun Euroopan ulkoministerit matkustavat Afrikkaan vain, jotta zimbabwelaisten olisi helpompi osallistua heidän kokoukseensa. Tämä on puistattavaa ja loukkaus tämän parlamentin jäseniä kohtaan, mutta ennen kaikkea se on loukkaus Zimbabwen pelossa eläviä ja nälkää näkeviä asukkaita kohtaan, joiden elämän ja toimeentulon Mugaben hallinto on toiminnallaan tuhonnut. 
Arvoisa puhemies, parlamentin puolesta pyydän, että esitätte asiasta voimakkaan vastalauseen neuvoston puheenjohtajalle ja ilmaisette täten parlamentin tunteman vastenmielisyyden tätä päätöstä kohtaan sekä pyydätte sen kumoamista.

González Álvarez (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, viime kesäkuussa vetoomusvaliokunta matkusti kotiseudulleni Asturiasiin ja keskusteli lukuisten vetoomusten esittäjien kanssa. Joukko vetoomusten esittäjiä antoi valiokunnan puheenjohtajalle Gemellille vetoomuksen, jossa arvostellaan ankarasti kotiseudulleni suunniteltua moottoritietä - Cantabrian moottoritietä - koska vaikuttaa siltä, että se rikkoo yhteisön lainsäädäntöä ja myös vaarantaa vakavasti erittäin merkittäviä EMOTR:sta rahoitettavia maatalouden toimia.
Samaan aikaan esitin myös kysymyksen, johon komission jäsen Wallström antoi alustavan vastauksen ja johon hän sanojensa mukaan vastaa perusteellisesti myöhemmin.
Yllättävää tässä on mielestämme se, että ilman, että asiasta olisi keskusteltu vetoomusvaliokunnassa tai että jäsen Wallström olisi antanut toista vastausta, tämän parlamentin enemmistöryhmään kuuluva parlamentin jäsen on yhdessä puolueensa pääsihteerin kanssa käynyt tapaamassa Loyola de Palaciota, keskustellut kahden Euroopan komission korkean virkamiehen kanssa ja esiintynyt julkisesti kotiseudullani todeten, että tapaus on loppuun käsitelty. 
Arvoisa puhemies, tämä on hyökkäys parlamentin uskottavuutta ja vetoomusvaliokunnan toimivaltuuksia vastaan. Se kyseenalaistaa myös Euroopan komission ja joidenkin sen virkamiesten riippumattomuuden tässä tapauksessa, ja arvoisa puhemies, haluaisinkin varmistettavan - ja päätän puheenvuoroni tähän - oliko asiassa kyse tästä. Emme voi suostua siihen, että päätös tehdään ennen kuin asiasta on keskusteltu Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnassa. Pyytäisin puhemiestä varmistamaan - ja lähetän hänelle lisää todisteita - oliko asiassa kyse tästä.

Puhemies.
Jäsen González Álvarez, mikäli olen ymmärtänyt oikein, joitakin kysymyksiä on mahdollisesti esitettävä myös komissiolle, jotta pääsemme selvyyteen tästä asiasta.

Thorning-Schmidt (PSE).
Arvoisa puhemies, olen hyvin tyytyväinen siihen, että juuri te johdatte puhetta, sillä tänä iltapäivänä sain puhelinsoiton eräältä nuorelta naiselta. Soittaja oli Miss Tanska -kilpailun voittaja. Hän on - mielestäni hyvin rohkeasti - päättänyt olla matkustamatta Nigeriassa pidettävään Miss Maailma -kilpailuun. Tänään hän kuitenkin sai Miss Maailma -järjestöltä kirjeen, jossa häntä kannustettiin osallistumaan kilpailuun sen vuoksi, että yksi Euroopan parlamentin varapuhemiehistä - ja kyseessä olitte juuri te, arvoisa puhemies Imbeni - oli kannustanut ehdokkaita osallistumaan kilpailuun ja pidättäytymään boikotista. Kyseinen nuori nainen on luonnollisesti varsin ymmällään, mikä on täysin ymmärrettävää. Tämän vuoksi haluan pyytää teitä varmistamaan joko nyt tai mahdollisimman pian, ettei Euroopan parlamentti ole ilmoittanut julkisesti tukevansa missiehdokkaiden osallistumista Miss Maailma -kilpailuihin ja ettemme näin ollen ole kannustaneet heitä osallistumaan. Haluaisin myös pyytää teitä varmistamaan sen, että Euroopan parlamentti on ollut kaikkein lähimpänä käsitellä kysymystä siitä, olisiko näiden naisten boikotoitava Miss Maailma -kilpailuja, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa käymässämme keskustelussa, jossa naisia nimenomaisesti kehotettiin boikotoimaan Miss Maailma -kilpailuja. Toivon saavani varmistuksen joko nyt tai muussa tapauksessa kirjallisesti aivan lähiaikoina.

Puhemies.
Hyvä parlamentin jäsen, käyttämättä liikaa muiden parlamentin jäsenten aikaa voin todeta ensinnäkin, että olen eri mieltä kuin te; toiseksi, että ilmaisin tämän mielipiteen lehdistötilaisuudessa; kolmanneksi, etten tietenkään puhunut Euroopan parlamentin nimissä ja neljänneksi, että lähetin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puheenjohtajalle sähköpostiviestin, jossa totesin, että mielestäni valiokunnan tekemä päätös kehottaa boikotoimaan aloitetta oli väärä lukuisista syistä, joita en aio luetella tässä, jotten aloittaisi keskustelua, joka ei ole tämän päivän esityslistalla. Mikäli haluatte, voin selittää myöhemmin, huomenna tai ylihuomenna, miksi naisten oikeuksien valiokunnan valitsema kanta oli mielestäni sopimaton. Istunnon puhemiehenä en kuitenkaan voi puhua asiasta nyt.

Puhemies.
Esityslistalla seuraavana on Andrew Nicholas Duffin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0332/2002) Euroopan unionin perusoikeuskirjan vaikutuksista ja sen tulevasta asemasta (2002/2139(INI)).

Duff (ELDR)
 esittelijä. Arvoisa puhemies, perusoikeuskirjan tuleva asema oli yksi niistä neljästä keskeisestä kysymyksestä, jotka määrättiin kuuluisaksi tulleella Nizzan sopimuksella käsiteltäväksi vuoden 2004 hallitustenvälisessä konferenssissa, ja Laekenin huippukokouksen jälkeen se on keskeinen kysymys, johon valmistelukunnan on otettava kantaa. Mikäli tämä päätöslauselma hyväksytään, se on parlamentin valtuuskunnan virallinen kannanotto valmistelukunnalle.
Olemme tarkastelleet perusoikeuskirjan vaikutuksia tähän asti juhlallisesti julistettuna asiakirjana ja saaneet selville, että oikeusasiamies, parlamentti, komissio ja toisinaan jopa neuvosto käyttävät sitä paljon. Olemme myös havainneet, että kansalaiset ovat hieman epätietoisia perusoikeuskirjan soveltamisalasta juhlallisesti julistettuna asiakirjana. Tuomioistuimille perusoikeuskirja on jo tärkeä viiteasiakirja Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja jäsenvaltioiden perustuslakiperinteen ohella. Kansallinen perustuslakiperinne on kuitenkin jo nyt varsin laaja, ja yli 25 jäsenvaltion unionissa siitä tulee uskomattoman epäselvä. Tämän vuoksi päättelemme, että perusoikeuskirja on sisällytettävä perustamissopimuksiin, jotta nykyisestä tärkeästä viiteasiakirjasta tulee keskeinen lähde. 
Komission jäsen Vitorino ja hänen työryhmänsä valmistelukunnassa pohtivat parhaillaan tähän sisällyttämiseen liittyviä teknisiä ja semanttisia yksityiskohtia, ja odotan innokkaasti saavani häneltä tietoja siitä, miten hyvin työryhmä on onnistunut työskentelyssään. Tässä parlamentin päätöslauselmassa käydään läpi perusoikeuskirjan poliittinen historia. Siinä todetaan, miksi perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimuksiin on tärkeää ja miksi sen olisi oltava pakollista unionille ja jäsenvaltioille niiltä osin, kuin ne panevat täytäntöön yhteisön lainsäädäntöä ja politiikkaa. Siinä kerrotaan myös, miksi perusoikeuskirja on tärkeä tekijä kehitettäessä edelleen Euroopan kansalaisuuden käsitettä. 
Laajentumisen yhteydessä perusoikeuskirjalla onnistutaan esittämään selkeästi kaikille asianomaisille, miksi perusoikeudet ovat niin tärkeitä tuotaessa Eurooppaa lähemmäs kansalaisia. Siinä ehdotetaan, että asetamme perusoikeusjärjestelmän yhdentymisprosessin ytimeen, jotta se muodostaisi tulevan perustuslakimme helmen. Luovutan mietinnön parlamentille. 
Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin ensinnäkin onnitella jäsen Duffia paitsi tämän mietinnön esittelijänä, myös perusoikeuskirjan laatineen valmistelukunnan jäsenenä. Tänään käsittelemämme mietintö perustuu niihin aikaisempiin kantoihin, jotka parlamentti otti perusoikeuskirjan laatimisen yhteydessä vuonna 2000, ja nämä suositukset vastaavat täysin pyrkimystä tehdä perusoikeuskirjasta perustuslain perusta. Puhun nyt komission jäsenenä, mutten luonnollisesti voi sivuuttaa sitä, että edustan samanaikaisesti komissiota Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä valmistelukunnassa, missä toimin perusoikeuskirjaa käsittelevän työryhmän puheenjohtajana. Puuttumatta yksityiskohtiin voin kertoa parlamentin jäsenille, että perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimuksiin käsittelevän työryhmän jäsenet ovat ilmoittaneet olevansa pitkälti yhtä mieltä ratkaisuista niihin teknisiin ongelmiin, jotka meillä on edessämme. Ne koskevat menettelytapoja ja seurauksia, jotka aiheutuisivat siitä, että perusoikeuskirja sisällytettäisiin tulevaan perustuslailliseen sopimukseen ja siitä, että Euroopan unioni liittyisi ihmisoikeuksia koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen. 
Nähdäkseni Duffin mietintöön sisältyvät suositukset ja työryhmän päätelmät ovat erittäin yhtenevät. Täsmällisemmin sanottuna haluaisin ensin korostaa olevani samaa mieltä siitä, että perusoikeuskirja on tällä hetkellä aidosti osa eurooppalaista todellisuutta. Sitä käyttävät kansalaiset ja julkisasiamiehet, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätöksissään ja jopa korkeimman tason kansalliset tuomioistuimet, jäsenvaltioiden perustuslakituomioistuimet. 
Duffin mietintöön sisältyy myös se huomio, ettei perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimuksiin lisää unionin toimivaltuuksia. Perusoikeuskirjassa tämä asia on ilmaistu jo selvästi, mutta perusoikeuskirja voisi olla täsmällisempi monialaisissa lausekkeissa, joissa määrätään perusoikeuskirjan sisällyttämisestä perustamissopimukseen, erityisesti jotta vähennettäisiin joidenkin kansalaisten ilmaisemia pelkoja. Perusoikeuskirja ei ole itsessään toimivaltuuksien lähde tai oikeusperusta, jonka nojalla unioni voisi aloittaa oikeustoimia. Se on viiteasiakirja niille arvoille, jotka on otettava huomioon kaikessa EU:n politiikassa. 
Samalla lailla perusoikeuskirjalla ei millään tavoin rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltuuksia. Sillä ei korvata jäsenvaltioiden järjestelmää ihmisoikeuksien alalla, eikä sen tarkoituksena ole korvata jäsenvaltioiden perustuslakien asemaa. Olen tämän vuoksi samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että perusoikeuskirjasta olisi tehtävä oikeudellisesti sitova ja annettava sille perustuslaillinen asema sovittavien ja perustamissopimusten tulevasta rakenteesta riippuvien menettelytapojen mukaisesti. 
Vaikuttaa siltä, että tälle kysymykselle ollaan esittämässä kahta vaihtoehtoista ratkaisua. Ensimmäinen, joka itse asiassa ansaitsee työryhmän jäsenten enemmistön kannatuksen, on perusoikeuskirjan sisällyttäminen kokonaisuudessaan perustuslailliseen sopimukseen sen yhtenä osastona tai ensimmäisenä lukuna. Vaihtoehtona on sisällyttää perustuslaillisen sopimuksen tekstiin artikla, jossa viitataan perusoikeuskirjaan, ja sisällyttää perusoikeuskirjan teksti kokonaisuudessaan perustuslaillisen sopimuksen erityiseen jaksoon tai pöytäkirjaan. 
On myös täysin oikeutettua tässä vaiheessa, ettei yritetä muuttaa perusoikeuskirjan määräyksiä ennen kuin ne on vahvistettu perustuslaillisessa sopimuksessa. Perusoikeuskirja on osoitus edellisen valmistelukunnan poliittisesta sitoumuksesta, jota tämän valmistelukunnan on kunnioitettava. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö joitakin teknisiä tarkistuksia pitäisi tehdä erityisesti niin sanottuihin yleisiin tai monialaisiin lausekkeisiin. Perusoikeuskirjaa käsittelevä työryhmä on työskennellyt tämän asian parissa, ja tavoitteena on esittää tarkistuksia, jotka eivät vaikuta määräysten sisältöön, vaan joilla ainoastaan selkeytetään nykyisten monialaisten sääntöjen merkitystä.
Euroopan parlamentti ja komissio ovat aina suhtautuneet suopeasti Euroopan unionin liittymiseen ihmisoikeuksia koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen. Esittelijä toistaa tämän näkemyksen, mitä pidän myönteisenä. Perusoikeuskirjaa käsittelevän työryhmän jäsenet katsovat, että unionin liittyminen eurooppalaiseen yleissopimukseen sopii täysin yhteen sen kanssa, että perusoikeuskirjalle annetaan perustuslaillinen asema ja siitä tehdään oikeudellisesti sitova. Tässä suhteessa arvelen, että tämän työryhmän tuloksista ollaan hyvin pitkälti yksimielisiä. Jos unioni todella liittyy yleissopimukseen, siihen kohdistetaan ulkoista valvontaa, joka on täysin samankaltaista kuin Strasbourgissa toimivan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suorittama jäsenvaltioiden perustuslakituomioistuinten tai korkeimpien oikeuksien valvonta. Tässä mielessä tuomioistuinten välillä ei ole alistussuhdetta, eikä Euroopan yhteisön oikeusjärjestelmän riippumattomuuteen vaikuteta millään tavalla. 
Tämä asia liittyy läheisesti kysymykseen unionin tulevasta oikeushenkilön asemasta. Valmistelukunnan tehtävänä on todellakin keskittyä siihen, että perustuslailliseen sopimukseen sisällytetään perustuslaillinen määräys, jonka avulla unioni voi neuvotella käytännön tasolla liittymisestä Euroopan ihmisoikeussopimukseen Euroopan neuvoston kanssa ja päättää tavanomaisen menettelyn mukaisesti, milloin ja millaisin ehdoin liittyminen tapahtuu ilman, että se millään tavoin heikentää kunkin jäsenvaltion yksittäistä sitoutumista Euroopan ihmisoikeussopimukseen ja sen lisäpöytäkirjoihin. 
Toivon vilpittömästi, että perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustuslailliseen sopimukseen ja unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen ovat kaksi merkkipaalua prosessissa, jonka kuluessa Euroopan unioniin saadaan perustuslaki, jossa tunnustetaan perusoikeuksia koskevat arvot ja periaatteet.

Almeida Garrett (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, yksi Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan keskeisistä tehtävistä on vastata Laekenissa melkein vuosi sitten esitettyyn kysymykseen siitä, kuinka asianmukaista on sisällyttää perusoikeuskirja Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen. Valmistelukuntaan perustettiin tätä tarkoitusta varten työryhmä, jonka pätevänä puheenjohtajana toimii komission jäsen Vitorino ja joka on valmis julkistamaan päätelmänsä. Tänään Euroopan parlamentti haluaa Duffin mietinnön avulla ilmaista voimakkaasti kantansa, joka on sama kanta, joka sillä on ollut aina. Haluaisin todeta julkisesti olevani samaa mieltä esittelijän päätelmien kanssa ja käyttää tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni häntä siitä erittäin laajasta yksimielisyydestä, jonka hän saattoi lisätä saavutuksiinsa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa. 
Ei ole epäilystäkään siitä, että yhteiselomme perustana on oltava kansalaiset ja heidän oikeutensa. Pikemminkin kuin markkina-alue meillä on joukko naisia ja miehiä, jotka antavat tälle yhteisölle merkityksen. Tämän vuoksi kannatamme täysin sydämin perusoikeuskirjan sisällyttämistä Euroopan unionin tulevaan perustuslailliseen sopimukseen sen keskeisenä osana. Olemme tietenkin tietoisia siitä, että monet oikeudet, periaatteet ja vapaudet olisi voitu ilmaista eri tavalla ja että niitä on tulevaisuudessa tarkistettava. Mikään ihmisen aikaansaannos ei ole täydellinen. Mielestämme vielä ei kuitenkaan ole tarkistusten aika. Nyt on aika selkeyttää ja vahvistaa perusoikeuskirjan oikeudellista asemaa, tehdä siitä sitova ja lisätä Euroopan kansalaisten oikeudellista suojaa yhteisön toimielimiä ja jäsenvaltioita kohtaan niiden soveltaessa yhteisön lainsäädäntöä. Tästä syystä kannatamme tässä mietinnössä esitettyä menettelytapaa ja mietinnön keskeisiä päätelmiä: tehdään perusoikeuskirjasta tärkeä osa uutta perustuslaillista sopimusta, määritellään viralliset säännöt sen tarkistamista varten ja sen jälkeen, kun unionille on annettu selkeästi oikeushenkilön asema, tuetaan unionin liittymistä Euroopan ihmisoikeussopimukseen.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Pohjimmiltaan saattaa vaikuttaa siltä, että tänään käymämme keskustelu on ainoastaan tekninen: mikä on perusoikeuskirjan asema valmistelukunnan työn tuloksena syntyvässä perustuslaissa?
Tässä keskustelussa nousee esiin kysymys, joka on poliittisesta näkökulmasta aivan olennainen: mitä meidän olisi tehtävä kansalaisuutta koskevalle keskustelulle valmistelukunnassa? Onneksi perusoikeuskirjassa ei ainoastaan käsitellä kansalaisuutta, vaan se on kansalaisille myös olennainen viiteasiakirja. Olemme prosessin alusta alkaen todenneet, että valmistelukunnan tavoitteena on oltava demokraattisemman, ymmärrettävämmän ja avoimemman Euroopan luominen. 
Kansalaiset pyytävät saada tuntea, että he ovat Euroopan kansalaisia. Nähdäkseni se tällä hetkellä saatavilla oleva työkalu, jolla kansalaisuus voidaan herättää eloon, on perusoikeuskirja. Sisällyttäkäämme se siis perustamissopimuksiin. Parlamentti on pyytänyt sitä jo monta kertaa ja pyytää sitä uudestaan äänestäessään Duffin mietinnön puolesta. Mielestäni tämä on edellytys sille, että valmistelukunnan työ voidaan hyväksyä. 
Olennainen kysymys koskee sitä, miten perusoikeuskirja olisi sisällytettävä perustamissopimuksiin. Henkilökohtainen huolenaiheeni on, että sisällyttäminen antaisi perusoikeuskirjalle ensisijaisen aseman Euroopan unionin tekstien keskinäisessä arvojärjestyksessä. Tämä tarkoittaa pohjimmiltaan sitä, että kun jollakin alalla joudutaan antamaan säännöksiä, se on tehtävä perusoikeuskirjan hengen ja kirjaimen mukaisesti.
Näin ollen nousee esiin kysymys tarkistuksesta, ja kuten tiedämme, sitä koskeva keskustelu on aiheuttanut paljon levottomuutta myös silloin, kun edellisen valmistelukunnan työ saatettiin päätökseen. 
Kuten suurin osa meistä, olen sitä mieltä, että nykyisellä valmistelukunnalla ei ole valtuuksia ottaa uudelleen käsiteltäväksi tätä tekstiä, ja se olisi mielestäni myös poliittisesti sopimatonta. Tärkeintä on selvittää, kuinka tämä uudistus voisi tapahtua, koska ei ole mitään syytä ajatella, että nämä tekstit ovat kiveen kirjoitettuja. Laatiessamme tätä perusoikeuskirjaa otimme itsekin hieman vapauksia Euroopan ihmisoikeussopimuksen suhteen, koska sitä oli tarve muokata ja uudistaa. Kuvitellaan, että meidän seuraajillamme on myös tarve muokata tekstiä: sen pitäisi tapahtua samoissa olosuhteissa, joissa me itse kirjoitimme tekstin. Pohjimmiltaan perusoikeuskirjaa voitaisiin uudistaa ainoastaan valmistelukunnan esittämien erittäin tiukkojen sääntöjen mukaisesti. 
Ryhmäni ja minä olemme jättäneet käsiteltäväksi tätä asiaa koskevan tarkistuksen ja toivon, että parlamentti hyväksyy sen äänestäessään Duffin mietinnöstä. 
Lopuksi esitän lyhyesti kaksi huomiota. Ensiksi, olen kiinnostunut tietämään, saattaako - teoriassa tekninen - keskustelu niin sanotuista monialaisista lausekkeista johtaa perusoikeuskirjan soveltamisalan rajoittamiseen. Meidän yhteisen lähestymistapamme olisi oltava, että perusoikeuskirjan soveltamisalaa ei kavenneta. Lopuksi haluaisin tietenkin ilmaista omastani ja ryhmäni puolesta tukeni Euroopan unionin liittymiselle Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Tällä tavoin meillä olisi kattava valikoima keinoja, joilla suojella unionin kansalaisten ja asukkaiden oikeuksia.

Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää esittelijää hänen väsymättömästä työstään perusoikeuskirjan parissa. On tärkeää, että perusoikeuskirjasta ja sen tulevasta asemasta suhteessa valmistelukunnan työhön käydään jatkuvaa ja vilkasta keskustelua. Haluaisin myös kiittää komission jäsentä Vitorinoa hänen periaatteellisesta tuestaan lisätyöskentelylle perusoikeuskirjan parissa, mutta myös huomautuksesta, ettei perusoikeuskirjan sisällyttäminen tulevaan perustuslakiin tai mihin asiakirjaan se ikinä sisällytetäänkään, perustuslain ollessa kuitenkin kaikkein todennäköisin vaihtoehto, ole lainkaan helppoa. Mielestäni on tärkeää, että keskustellessamme näistä asioista poliitikkoina meidän on jatkuvasti oltava tietoisia näkemyksen ja todellisuuden välisestä jännitteestä. Näkemys on riittävän selkeä. Minun on palattava hieman taaksepäin ja sanottava jotakin sisällöstä, mutta haluaisimme kaikki, että perusoikeuskirja otettaisiin kokonaisuudessaan mukaan. Perusoikeuskirja on tärkeä. Se sisältää huomattavia ihmisoikeuksia ja muita oikeuksia, jotka ovat tärkeitä taata Euroopan kansalaisille. Toisaalta meidän on myös päätettävä, miten suhtaudumme tosiasioihin ja tämänhetkiseen poliittiseen todellisuuteen, ja kysyttävä itseltämme, kuinka suuren osan perusoikeuskirjasta voimme luotsata läpi nyt kun Euroopan unionissa on 15 ja toivottavasti 25 jäsenvaltiota sitten, kun hallitustenvälinen konferenssi on alkanut. Tämä on se jännite, josta meidän on oltava aina tietoisia. Minä kannatan perusoikeuskirjaa. Olen aina ollut sitä mieltä, että se on hyvä. Olen myös tarkastellut sitä yhdessä Tanskan perustuslain kanssa ja voin sanoa, että se on esimerkiksi huomattavasti parempi ja enemmän eteenpäin suuntautunut kuin Tanskan perustuslaki, jos sitä tarkastellaan sellaisenaan irrallaan historiallisesta taustasta. En ole sitä mieltä, että kaikki olemassa olevat perustuslait ovat ihanteellisia, mutta toisaalta perusoikeuskirjasta on mielestäni tätä menoa tulossa jonkinlainen "pyhä lehmä". Niinpä on mielestäni hyvä, että tarkastellaan sitä, ovatko jotkin artiklat tärkeämpiä kuin toiset ja onko sellaisia asioita, joita ei kenties ole välttämätöntä ottaa mukaan tässä vaiheessa. Haluaisin kiittää komission jäsentä hänen avoimuudestaan ja sen selventämisestä, ettei tämä kysymys ole aivan niin yksioikoinen kuin voisi kuvitella.

Kaufmann (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, mietintö käsittelee yhtä tärkeimmistä ongelmista, joita Euroopan perustuslain laatimista käsittelevän valmistelukunnan on ratkaistava, nimittäin kysymystä siitä, miten sisällyttää perusoikeuskirja Euroopan tulevaan perustuslailliseen sopimukseen ja taata perusoikeuksien moitteeton suojeleminen Euroopan unionissa.
Parlamentti on jo pitkään ollut tässä asiassa liikkeelle paneva voima EU:ssa. Tässä suoraan valmistelukunnalle osoitetussa mietinnössä parlamentti tekee jälleen oikeutta poliittiselle roolilleen. Haluaisinkin todeta olevani tästä syystä esittelijälle erittäin kiitollinen ja käsitellä samasta syystä kolmea kysymystä, jotka ilmenevät myös tekemissäni tarkistuksissa. 
Monet ihmiset olettavat ensisijaisesti ja oikeutetusti, että valmistelukunta päättää perusoikeuskirjan sisällyttämisen puolesta. Tämän vuoksi olisi varmistettava, ettei siihen sisälly pelkästään Euroopan unionin toimielimiä koskevia ohjaavia periaatteita, vaan että sen perusteella muodostuu lisäksi sitovia oikeuksia, joita Euroopan unionin on suojeltava ja joiden perusteella kuka hyvänsä kansalainen voi vedota tuomioistuimiin. Mietinnössä - esimerkiksi sen kohdassa 1 - tämä on aivan oikein muotoiltu vaatimukseksi. 
Tästä huolimatta olen sitä mieltä, että parlamentti tekee tyhjiksi omat tavoitteensa, kun mietinnön kohdassa 2 todetaan, että perusoikeuskirja olisi sisällytettävä Euroopan perustuslakiin ainoastaan johdanto-osana. Johdanto-osa voisi mahdollisesti toimia jonkinlaisena verukkeena tulevaa perustuslaillista sopimusta varten, mutta juridisesti kyseessä ei ole lainvoimainen sääntö. En usko, että kukaan ymmärtäisi tällaista asennetta parlamentilta. 
Toiseksi on aivan oikein, että vaadimme EU:n liittymistä Euroopan ihmisoikeussopimukseen. On jo käymässä selväksi, että valmistelukunnan enemmistö kannattaa tätä näkemystä. Mikäli parlamentti haluaa edelleen olla asian liikkeelle paneva voima, minun on käsittääkseni myös kutsuttava siihen liittyviä ongelmia niiden oikeilla nimillä. Mielestäni johdanto-osan kappale Z on riittämätön sikäli kuin siinä ainoastaan mainitaan, että yhteisöjen tuomioistuimen suhde Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen on sama kuin jäsenvaltioiden perustuslakituomioistuinten suhde. Tämän väittäminen on sama asia kuin peitellä ongelmaa, sillä 15 jäsenvaltiolla on hyvin erilaiset näkemykset kansallisten perustuslakituomioistuinten ja Strasbourgissa toimivan yhteisöjen tuomioistuimen suhteesta. Käsittääkseni perustuslaillisessa sopimuksessa olisi annettava oma vastaus mietintöön sisältyvään kysymykseen. 
Esitän kolmannen huomioni esittelijälle myöhemmin.

Voggenhuber (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, perusoikeuksien luonteeseen kuuluu, ettei niitä anneta vaan ne ainoastaan tunnustetaan ja että perusoikeudet ovat pakostakin seurausta ihmisarvosta. Neuvoston kieltäytyminen tekemästä perusoikeuskirjasta oikeudellisesti sitovaa asettaa meidät näin ollen järjettömään tilanteeseen, jossa perusoikeuksia pidetään yhtäältä väistämättömänä seurauksena ihmisarvosta ja toisaalta ihmisiltä evätään mahdollisuus käyttää oikeuksiaan. 
Kiitän esittelijää siitä, että hän teki jälleen kerran selväksi, että perusoikeuksien sisällyttäminen Euroopan perustuslakiin on parlamentin ensisijainen tavoite ja että perusoikeudet todellakin ovat perusta, jota ilman perustuslakia ei voi ajatellakaan. Yhdyn tosin minua edeltäneeseen puhujaan sikäli, etten ollut ajatellut johdanto-osaa käytettävän tähän tarkoitukseen, vaan perustuslain 1 artiklaa. En kuitenkaan usko, että meillä on tästä asiasta vakavia erimielisyyksiä. 
Toiseksi olen kiitollinen esittelijälle hänen tekemästään huomiosta, jonka mukaan perusoikeuskirjaa koskevaa lukua ei saa ottaa uudelleen käsiteltäväksi tai neuvotella siitä uudelleen peruslain laatimista käsittelevässä valmistelukunnassa, jolla ei ole mitään valtuuksia tehdä muutoksia perusoikeuskirjaan. Jos me kyseenalaistaisimme jälleen perusoikeuskirjan, se vahingoittaisi koko ensimmäisen valmistelukunnan uskottavuutta ja tuhoaisi siten koko valmistelukuntaan perustuva menetelmän. 
Nähdäkseni kuitenkin ilmoituksessa, jonka mukaan monialaisiin määräyksiin aiotaan tehdä muutoksia, on tietty ristiriita - ja tästä johtuu kysymykseni komission jäsenelle Vitorinolle, joka on kiinnittänyt huomiota tähän asiaan. Ne ovat keskeinen osa säännöksiä, jotka koskevat perusoikeuskirjan soveltamisalaa ja vaikutuksia. On aivan mahdollista - ja jotkut keskustelut saivat minut epäilemään sitä - että monialaisia määräyksiä yritetään käyttää perusoikeuskirjan soveltamisalan rajaamiseen. Meidän on vastustettava kaikkia tällaisia yrityksiä. 
Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, parlamentti tekisi suuren palveluksen demokratialle puhumalla totta. Tässä on itse asiassa jälleen loistava mahdollisuus pohtia tätä keskeistä kysymystä: totuutta Euroopan yhdentymisestä. Esittelijä ehdottaa esimerkiksi seuraavaa: "Perusoikeuskirja ei lisää unionin toimivaltaa; päin vastoin se rajoittaa EU:n toimielinten vallankäyttöä, koska ne ovat velvollisia kunnioittamaan peruskirjaa" (lainaus päättyy). Hän lisää: "Perusoikeuskirja ei rajoita perustamissopimusten mukaista jäsenvaltioiden toimivaltaa; se ei korvaa niiden perusoikeusjärjestelmiä vaan täydentää niitä" (lainaus päättyy).
Näin pitäisi todellakin olla kahdesta syystä: ensiksi, koska ainoa toimivaltainen elin tässä asiassa, hallitustenvälinen konferenssi, ei ole vielä tehnyt perusoikeuskirjasta oikeudellisesti sitovaa ja toiseksi, koska perusoikeuskirjan 51 artiklassa itsessään todetaan, niin kuin on jo mainittu, että nykyisen perusoikeuskirjan vaatimukset koskevat unionin elimiä ja toimielimiä sekä jäsenvaltioita vain, kun ne soveltavat yhteisön lainsäädäntöä. 
Valitettavasti näin ei kuitenkaan ole. Lukuisat tosiasiat osoittavat, että perusoikeuskirjasta yritetään tehdä väline, jolla jäsenvaltioita pakotetaan yhtenäisyyteen ja niitä voidaan holhota perustuslaista piittaamatta. Pian ilmestyy esimerkiksi Swiebelin laatima mietintö, joka on osoitus selkeästä muutoksesta muodossa ja menettelytavoissa, joilla ihmisoikeustilannetta tutkitaan ja jäsenvaltioita arvioidaan. Viime vuonna ilmestyi myös Cornilletin laatima mietintö samalla alalla. Lyhyesti sanottuna mikäli oikeusvaltio on edelleen oikeusvaltio, voimme vain todeta, että perusoikeuskirja synnyttää jo nyt valitettavasti reaktioita, jotka ovat tavanomaisen oikeusvaltion vastaisia. Meidän olisi tuomittava tämä. Tämä ei kuitenkaan ole esittelijän neuvo. Päinvastoin, vaikuttaa siltä kuin hän suhtautuisi myönteisesti komission, neuvoston, parlamentin, oikeusasiamiehen ja jopa eurooppalaisten tuomioistuinten reaktioihin, toimiin ja suuntaviivoihin ja kiittelisi niitä, vaikka nämä elimet ylenkatsovat hallitustenvälisen konferenssin toimivaltuuksia ja pyrkivät toimimaan ikään kuin perusoikeuskirja olisi jo osa lainsäädäntöä. 
Näin ei ole. Oikeusvaltio ei ole "ikään kuin" olemassa; laki joko on tai ei. Pelkäänkin, että oikeusvaltiota halutaan horjuttaa ja että tämän epäselvyyden vuoksi me olemme tekemässä juuri niin. Näin ollen kaikkien niiden on tuettava voimakkaasti tätä mietintöä, jotka?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, Duffin mietinnön suositusten mukaisesti komission jäsen Vitorino ilmoitti juuri, että hänen johtamansa työryhmä valmistelukunnassa oli halukas ehdottamaan perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimuksiin tai jopa tulevaan Euroopan perustuslakiin. 
Mielestäni tämä ilmoitus on ennenaikainen, sillä on joitakin merkittäviä kysymyksiä, jotka ovat vielä ratkaisematta. Meille kerrotaan, ettei perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimuksiin, mikä tekisi siitä sitovan Euroopan unionissa, lisäisi unionin toimivaltuuksia. Tätä ei kuitenkaan voida uskoa. Meille kerrotaan myös, ettei se edellyttäisi Nizzassa vahvistetun tekstin uudelleen kirjoittamista millään tavalla, mutta se on mahdotonta. Teksti olisi todellakin kirjoitettava uudelleen joiltakin osin, ja samalla aukaistaisiin Pandoran lipas. Lisäksi meille kerrotaan, ettei tämä sisällyttäminen missään nimessä vähentäisi jäsenvaltioiden demokratioiden valtaa, mutta tämä on harhaluulo. 
Arvoisa puhemies, itse asiassa on vaara, että perusoikeuskirja pakotetaan jäykästi voimaan jäsenvaltioiden demokratioissa, mikä on mielestämme hyvin vaarallista. Selitän tämän asian Duffin mietinnön liitteenä olevassa vähemmistöön jääneessä mielipiteessä.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksikin kiittää esittelijä Duffia hänen erinomaisesta mietinnöstään ja komission jäsentä Vitorinoa hänen asiantuntevista huomioistaan. Jokainen jolla oli kunnia olla aktiivisesti mukana perusoikeuskirjan laatineessa valmistelukunnassa tajuaa, ettei laajan yksimielisyyden saavuttaminen ollut tuolloin itsestään selvää. Se on seurausta erittäin perusteellisista, tyhjentävistä ja intensiivisistä toimista. Tämän vuoksi meidän on estettävä se, että perusoikeuskirjan teksti otetaan uudelleen käsiteltäväksi. Aikanaan tehtiin erinomaista työtä. Mikäli osia perusoikeuskirjasta otetaan uudelleen käsiteltäväksi, se vain heikentää tätä erinomaista työtä. Neuvoisin siis jättämään perusoikeuskirjan sellaiseksi kuin se on teknisiä muutoksia lukuun ottamatta. Tämän huomion halusin tehdä. 
Toinen huomioni koskee perusoikeuskirjan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen yhdistämistä, joka on aiheuttanut tarpeellista enemmän ongelmia. Tämä käy ilmi Luxemburgissa ja Strasbourgissa toimivien kahden tuomioistuimen tuomareiden ja asiantuntijoiden kirjoittamista lukuisista artikkeleista ja näkyy myös Vitorinon johtamassa työryhmässä valmistelukunnassa. On ilmeisesti erittäin mahdollista sovittaa molempien tuomioistuinten toiminta yhteen Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja perusoikeuskirjan kanssa. Tämä on myös PPE-DE-ryhmän kanta täällä parlamentissa ja PPE-DE-ryhmän kanta Euroopan neuvostossa. Olemme näin ollen sitä mieltä, että tie on auki perusoikeuskirjan sisällyttämiselle uuteen perustuslailliseen sopimukseen. Haluamme tätä, ja aiomme sen vuoksi sitoutua siihen valmistelukunnassa. 
Tästä pääsenkin kolmanteen ja viimeiseen huomioon, nimittäin perusoikeuskirjan merkitykseen EU:n kansalaisille. On ratkaisevan tärkeää, että kansalaistemme oikeudet kiinnitetään lujasti nyt laadittavaan uuteen perustuslailliseen sopimukseen. Tiedämme aivan liian hyvin, että kansalaisten ja vähemmistöjen oikeudet sekä sosiaaliset oikeudet ovat vielä kovin heikkoja erityisesti Keski- ja Etelä-Euroopan maissa. On sitäkin tärkeämpää, että nämä oikeudet sisällytetään uusiin perustamissopimuksiin ja ennen kaikkea perustamissopimuksen perustuslailliseen jaksoon. Näitä oikeuksia olisi mielestäni voitava valvoa. Siten Länsi- ja Keski-Euroopan kansalaiset voivat luottaa siihen, että heillä on samat perustuslailliset oikeudet - jotka sisältyvät Euroopan perustuslakiin, joka on unionin takaama ja jota eurooppalaiset tuomioistuimet tarpeen mukaan valvovat. Tämä on nähdäkseni Duffin mietinnön pääsisältö, minkä vuoksi me kannatamme sitä.

Leinen (PSE).
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja on merkkipaalu matkalla kohti todellista EU:n kansalaisuutta, ja siinä on esitetään myös kirjallisesti se, että ihmisten, eikä markkinoiden tai vallan, on oltava eurooppalaisen politiikan ytimessä. Yhdyn näin ollen kaikkiin niihin, jotka ovat sanoneet, ettei riitä, että nämä oikeudet ovat olemassa paperilla. Niistä on myös tehtävä sitovia. Onnittelen komission jäsentä ja esittelijää heidän pyrkimyksestään tehdä perusoikeuskirjasta osa perustuslaillista sopimusta. Olen samaa mieltä siitä, ettei sitä pitäisi mainita ainoastaan johdanto-osassa, vaan että perusoikeuskirjan olisi muodostettava perustuslain ensimmäinen luku. Sanomme aina, että perustuslakia olisi voitava lukea koulussa. Tämä perusoikeuskirja on ihanan helppolukuinen; siitä tulisi erinomainen esipuhe Euroopan perustuslakiin, ja siinä esitetyt ajatukset Euroopan arvoista saavat minut ajattelemaan, että se olisi todella julkaistava kokonaisuudessaan. 
Toinen ajatusketju johtaa minut siihen näkemykseen, että perusoikeuskirja olisi sisällytettävä perustamissopimuksiin ilman, että siihen tehdään mitään muutoksia. Perusoikeuskirjasta keskusteltiin todella kauan ensimmäisessä valmistelukunnassa, enkä näe mitään syytä, miksi sitä pitäisi muuttaa jälleen. Enintään saatetaan tarvita toimituksellisia muutoksia monialaisiin artikloihin, mutta ei mitään merkittäviä muutoksia. Monialaiset artiklat sisältävät kaiken tiedon perusoikeuskirjan soveltamisalasta, eikä niitä ole tarvetta monistaa tai monimutkaistaa. Esittelijä ansaitsee kiitoksen erinomaisesta mietinnöstään, josta tulee epäilemättä tärkeä asiakirja valmistelukunnalle.

Krarup (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, mietinnön aiheena ovat näennäisesti EU:n perusoikeuskirjan vaikutukset. Mietinnöstä saa kuitenkin turhaan hakea tämän oikeudellisesti ja poliittisesti varsin tärkeän aiheen vakavaa käsittelyä. Tyydyn tekemään kaksi huomiota. Ensinnäkin miksi ylipäätään tarvitsemme EU:n perusoikeuskirjaa, kun meillä on kaikkien EU:n jäsenvaltioiden allekirjoittama Euroopan ihmisoikeussopimus? Vastaus on: koska EU ei ole allekirjoittanut ihmisoikeussopimusta. Yksinkertaisella yleissopimuksen muutoksella EU voisi kuitenkin allekirjoittaa sen itsestään selvänä asiana, niin kuin myös mietinnössä suositellaan. Kun näin tapahtuu, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja EY:n tuomioistuimen välillä on kuitenkin väistämätön ristiriita. Mietintöön sisältyvä maininta sujuvasta yhteistyöstä on silkkaa hölynpölyä oikeudellisesta näkökulmasta. Toiseksi merkittävä osa perusoikeuskirjaan liittyvästä esityslistasta koskee EU:n pysyvän laajentumisen edistämistä. Perusoikeuskirja on vain ja ainoastaan EU:n liittovaltion rakennuspalikka. Sekä kansalaisuus että perustuslaki kuuluvat erottamattomana osana liittovaltioon. Kuten esimerkiksi mietinnön kohdista 7, P, X ja N käy ilmi, Euroopan unionin kansalaiset alistetaan EU:n liittovaltioviranomaisten alaisuuteen. Kaikki tämä tarkoittaa sitä, että kansallisen lainsäädännön kysymyksiin puututaan tuhoisasti ja hävyttömästi, ja pelkästään se, että tästä kaikesta vaietaan häpeällisesti, on riittävä syy äänestää tätä mietintöä vastaan.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksikin yhtyä edellisiin puhujiin ja onnitella lämpimästi ja vilpittömästi esittelijää hänen kattavasta, järjestelmällisestä ja, mikäli saan käyttää tätä ilmausta, kasvatuksellisesta työstään, josta kaikki tuntuvat näköjään olevan tietoisia, vaikka näin ei aina olisikaan. 
Olen yrittänyt tehdä yhteistyötä hänen kanssaan kahdessa kohdassa. Ensimmäinen, johon moni puhuja on viitannut, on vaatimus sisällyttää perusoikeuskirja sellaisenaan perustamissopimuksiin. Kuten jäsen Almeida Garrett totesi, kaikki ihmisten aikaansaannokset ovat epätäydellisiä, ja kaikista ihmisten aikaansaannoksista epätäydellisimpiä ovat kenties lakitekstit. Espanjalainen sananlasku sanoo, että paras on hyvän vihollinen, ja tässä tapauksessa valintaa ei tehdä tämän ja paremman perusoikeuskirjan välillä, vaan se koskee sitä, hyväksytäänkö tämä peruskirja vai ei. Mielestämme me tarvitsemme tämän perusoikeuskirjan.
Arvoisa puhemies, toisessa huomiossani haluan nimenomaan kiinnittää huomion seikkaan, jonka tämä parlamentti on ottanut mukaan työjärjestykseensä. Perusoikeuskirja sitoo jo meitä; Euroopan parlamentin on varmistettava sen perusteella, että lainsäädäntöaloitteet ovat perusoikeuksien mukaisia. Emme saa unohtaa tätä. Mikäli olemme Corbettin mietinnön myötä ottaneet sen mukaan, emme voi olla ensimmäisinä sitä kieltämässä.
Näin ollen ryhmäni - ja minä - aiomme äänestää innostuneesti Duffin mietinnön puolesta, koska katsomme, että perusoikeuskirjan huomattava ansio on se, että se on ensimmäinen unionin teksti, jolla on kansalaisten kannatus. Juuri tämä on sen suuri ansio, eikä mikään säännös sen uudistamisesta. Täten varmistetaan, ettei perusoikeuskirjaa vesitetä tai vääristellä tulevaisuudessa. 
Euroopan julkinen mielipide on perusoikeuskirjan puolella riippumatta siitä, mitä jotkut ihmiset ajattelevat, sillä monille se on hyvin tärkeä.

Marinho (PSE).
Arvoisa puhemies, perustuslaki ja perusoikeuskirja ovat sen uuden Euroopan kaksi puolta, jota me olemme rakentamassa, koska demokratiaa ei voida järjestää 25 valtion kesken ilman sitovia perusoikeuksia. Ensiksikin koska laajentumisen uskottavuuden ja luottamuksen siihen on perustuttava yhteiseen periaatteiden ja oikeuksien varastoon, joka vahvistaa niiden valtioiden ja kansalaisten suhteita, joilta historia on riistänyt kyvyn asua yhdessä ja luottaa toisiinsa. Toiseksi koska uusi unionin kansalaisuus, jolla Euroopan kansalaiset tuodaan unionin legitimiteetin ytimeen, edellyttää kansalaisten puolustamista ja suojelemista loukkaavalta käytökseltä, joka voisi seurata vallan keskittämisestä tehokkaan päätöksenteon nimissä. 
Näin ollen meidän on löydettävä peruste, jolla kansalaisille annetaan suorat mahdollisuudet nostaa kanne unionin tuomioistuimissa, ja samalla tavoin meidän on määriteltävä mekanismit, joilla kansalliset tuomioistuimet saadaan soveltamaan perusoikeuskirjaa kansalaisten nimissä. Perusoikeuskirjan asema olisi korotettava primaarioikeudelliseen asemaan, minkä seurauksena siitä tulisi yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten keskeinen viitekehys sekä osa unionin peruslainsäädäntöä ja olennainen osa yhteisön säännöstöä. 
Millaisen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen me voisimme rakentaa ilman perusoikeuskirjaa? Millainen olisi yhteiskunnallisen ja poliittisen yhteiselon malli ilman sitä? Arvoisa puhemies, perusoikeuskirjalla ei luoda mitään uutta toimivaltuutta. Päinvastoin, sillä rajoitetaan vallankäyttöä tulevassa unionissa. Mitään oikeutta ei myöskään poisteta jäsenvaltioiden kansalaisten nykyisistä oikeuksista, eikä mitään korkeampaa suojaa heikennetä perusoikeuskirjalla, jossa asetetaan vain vähimmäissäännöt. 
Mikäli siis haluamme yhteisiin arvoihin perustuvan järjestäytyneen demokratian, tehkäämme perusoikeuskirjasta perustuslain perusta, niin että siitä tulee keskeinen viitekehys ja suoja unionin kansalaisille. Näin mietinnössä todetaan, tämä on esittelijä Duffin mielipide ja arvelen, tai itse asiassa olen varma siitä, että tämä on myös komission jäsenen Vitorinon mielipide. Onnittelen molempia sydämellisesti!

Stockton (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ette varmasti ylläty siitä, että brittiläisenä konservatiivina aion ilmaista hieman eriävän mielipiteen tässä muuten niin sopusointuisessa käsittelyssä. 
Olen samaa mieltä siitä, että kaikkien EU:n toimielinten olisi noudatettava samoja vaatimuksia, mutten ole niinkään vakuuttunut siitä, että tällaisten oikeudellisten rajoitusten olisi oltava mukana perustuslaissa. Nähdäkseni EU:n ei myöskään pitäisi valvoa niitä jäsenvaltioissa enemmän, kuin mihin jäsenvaltiot ovat sitoutuneet allekirjoittamalla Euroopan unionin perusoikeuskirjan. Niitä ei saisi soveltaa yksityisyrityksiin, yksilöihin tai järjestöihin, eivätkä ne saisi koskea sosiaaliasioiden, työllisyyden tai kulttuuripolitiikan alaa. 
Meillä on edessämme väline, johon liittyy paljon hyviä aikomuksia. Pelkään kuitenkin myös, että olemme luomassa kaksinaisen tilanteen, jos kansalaiset voivat nostaa kanteen yhtäältä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja toisaalta yhteisöjen tuomioistuimessa. Nytkin oikeustapauksia siirrellään tuomioistuimesta toiseen, ja siitä hyötyvät ainoastaan lakimiehet. Olen pahoillani niiden kollegojeni puolesta, jotka ovat arvostettuja lakimiehiä, sillä en toivo heille ansionmenetyksiä, mutta meidän ei pitäisi kannustaa tätä. Mietinnön johdanto-osan kappale V osoittaa, että näin on jo tapahtumassa. Se mahdollisuus, että näiden tuomioistuinten toimivalta on keskenään ristiriidassa, on hallinnon kannalta sietämätön ajatus ja oikeudellinen painajainen. 
Mietinnön 2 kohta huolestuttaa minua myös. Perusoikeuskirjan on sidottava komissiota, neuvostoa, parlamenttia ja alueiden komiteaa, mutta olisiko sen oltava "EY:n tuomioistuimen ja jäsenvaltioiden tuomioistuinten keskeinen viitekehys"? Ei, sen ei pitäisi olla jäsenvaltioiden tuomioistuinten keskeinen viitekehys. Tässä on toinen mahdollisuus sekaannukseen. Tämä sekaannus on selvitettävä ennen kuin tämä mietintö hyväksytään. Kehotan parlamenttia hylkäämään tämän mietinnön ja antamaan valiokunnan ratkaista asian.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa puhemies, arvelen, että suurin osa tämän parlamentin jäsenistä on samaa mieltä esittelijän ja komission jäsenen Vitorinon päätelmien kanssa siitä, että perusoikeuskirja on sisällytettävä uuteen Euroopan unionin perustuslakiin. 
Aion puuttua ainoastaan kahteen menettelyjä koskevaan seikkaan. Ensimmäinen on mahdollisuus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa niin, että se voisi käsitellä luonteeltaan yksittäisiä tapauksia, joiden tutkittavaksi ottaminen on tähän asti edellyttänyt huomattavia asiavaltuuksia (asiavaltuuden, intressien ja asianomaisten yksilöllisten oikeuksien tunnustamisen näkökulmasta). Toinen on komission jäsenen Vitorinon viittaus Euroopan ihmisoikeussopimuksen mahdolliseen ratifiointiin. 
Arvelen, ettei ongelma ole aivan niin yksinkertainen kuin komission jäsen Vitorino on antanut ymmärtää - niin kuin jäsen Kaufmann korosti - koska kyse ei ole vain siitä, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin asetetaan perustuslakituomioistuimen yläpuolelle, vaan pikemminkin ylikansallisesta rakennelmasta - yhteisön rakennelmasta - johon kuuluu tuomioistuin, jolla on hyvin erityiset piirteet ja joka pakotetaan nyt toimimaan erilaisin menettelyin. 
Vaikka olen useimmista kohdista eri mieltä minua edeltäneen puhujan Stocktonin kanssa, katson, että tästä kysymyksestä kannattaa todennäköisesti tehdä tutkimus, jossa ei niinkään käsitellä itse perusoikeuskirjaa, vaan myös yhteisön toimielinten toimivaltuuksia ja erityisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltuuksia. 
Mielestäni perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan olisi tarkasteltava tätä kysymystä, ja olen varma siitä, että komission jäsen Vitorino kiinnittää kysymykseen sen ansaitseman huomion.

Thorning-Schmidt (PSE).
Arvoisa puhemies, monille maille helpoin ratkaisu olisi epäilemättä sisällyttää perusoikeuskirja perustamissopimuksiin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan nojalla. Se olisi oletettavasti helpoin ratkaisu minunkin maalleni. Oli miten oli, olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän on ajateltava enemmän ja tarkemmin, sillä jos ihmisten on tarkoituksena samastua sopimukseen, heidän on voitava lukea sopimusta tai perustuslakia ja nähdä saman tien, mitä oikeuksia heillä on suhteessa Euroopan unioniin. Tämän vuoksi katsonkin, että olisi valittava maksimaalinen ratkaisu, jossa EU saa oikeushenkilön aseman ja liittyy Euroopan ihmisoikeussopimukseen, sillä täten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin saisi enemmän arvovaltaa suhteessa yhteisöjen tuomioistuimeen. Jos me valitsemme maksimaalisen ratkaisun, meidän on kuitenkin samalla suhtauduttava avoimesti joidenkin jäsenvaltioiden mahdollisiin oikeutettuihin huolenaiheisiin etenkin kansallista identiteettiä koskevien kysymysten osalta. Olisin kenties toivonut, että esittelijä olisi ottanut tekstiin mukaan yhden lausekkeen sitä varten, että me pitäisimme mielessä tämä huolenaiheen, sillä jos me todellisuudessa kuuntelemme jäsenvaltioiden mahdollisia oikeutettuja huolenaiheita ja samanaikaisesti valitsemme maksimaalisen ratkaisun, uskon, että me onnistumme yhdistämään laajan näkemyksen ja tosiasiat.

Duff (ELDR)
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää kaikkia puhujia ja etenkin niitä, jotka yhtyivät mietinnössä esitettyihin ajatuksiin. Onnittelen myös suuresti komission jäsentä Vitorinoa siitä, että hän toimi menestyksekkäästi välittäjänä ja auttoi työryhmäänsä pääsemään yksimielisyyteen joidenkin jäsenvaltioiden edustajien kohtaamista teknisistä ja semanttisista ongelmista. Johdanto-osaa koskevasta kysymyksestä olen aivan samaa mieltä ja hyväksyn tarkistuksen 7.
Euroopan unioniin epäilevästi suhtautuville tovereilleni totean, että tämä ei ole mikään kumouksellinen juoni. Perusoikeuskirjalla on erittäin suuri arvovalta ja legitimiteetti. Siitä puuttuu selkeys ja oikeusvarmuus. Pyrimme sisällyttämään sen perustamissopimuksiin nimenomaan varmistaaksemme, että voimme parantaa sen varmuutta ja selkeyttä. Emme vaikene häpeällisesti perusoikeuskirjan vaikutuksista kansalliseen lainsäädäntöön, niin kuin Crowley väitti. Perusoikeuskirja koskee pääasiassa Euroopan unionin toimivaltuuksia ja unionin viranomaisia. Lopuksi voin todeta, että jäsen Stockton ja minä kuulumme oikeisiin puolueisiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Kirjallinen lausuma (työjärjestyksen 120 artikla)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Lambertin laatimasta kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0333/2002) ehdotukseksi neuvoston direktiiviksi vähimmäisvaatimuksista siitä, milloin kolmansien maiden kansalaisia ja kansalaisuudettomia henkilöitä on pidettävä pakolaisina tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitsevina henkilöinä, ja näiden henkilöiden asemasta (KOM(2001) 510 - C5-0573/2001 - 2001/0207(CNS)).

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Lambert, hyvät parlamentin jäsenet, Lambertin mietinnössä, jossa tänään keskustellaan, käsitellään tärkeää ehdotusta direktiiviksi, johon usein viitataan nimellä direktiivi kansainvälisen suojelun myöntämisen edellytyksistä. Uskon, että tämä direktiivi muodostaa perustan yhteiselle eurooppalaiselle turvapaikkajärjestelmälle, jonka tarvetta korostettiin Amsterdamin sopimuksessa sekä Tampereen, Laekenin ja Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmissä.
Komissio ja Euroopan parlamentti ovat yhtä mieltä siitä, että pakolaispolitiikkojen yhdenmukaistaminen Euroopan laajuisesti on erittäin tärkeää. Tämä ei itse asiassa ole pelkästään yhdenmukaistamista koskeva kysymys: kyse on siitä, että ratkaistaan jäsenvaltioiden kohtaamia turvapaikka-alan ongelmia, jotka voidaan ratkaista asianmukaisesti vain EU:n tasolla. Tämä koskee ehkä erityisesti kansainvälisen suojelun myöntämisen kriteerejä. Eri kansallisissa järjestelmissä on nykyisin erilaiset edellytykset kansalaisille, jotka voivat saada suojelua, ja toisinaan erittäin hajanainen joukko lakeja pakolaisen asemasta tai toissijaisesta suojelusta. Nämä eri kansallisten järjestelmien väliset eroavuudet aiheuttavat liikkumista jäsenvaltiosta toiseen, mikä on epätoivottavaa kaikkien EU-jäsenten kannalta.
Yhdenvertaisen kohtelun aikaansaamiseksi direktiiviehdotus kansainvälisen suojelun myöntämisen edellytyksistä sisältää sekä pakolaisten että sellaisten henkilöiden yhteisen määritelmän, joilla on oikeus saada kansainvälistä suojelua. Se sisältää myös näille kahdelle henkilöryhmälle myönnettäviä oikeuksia koskevat vaatimukset. Siinä taataan suojelun vähimmäistaso kaikissa jäsenvaltioissa jokaiselle, joka tarvitsee aidosti kansainvälistä suojelua, ja samalla estetään turvapaikkahakemusten väärinkäyttö, joka vaarantaa järjestelmän uskottavuutta. Ehdotuksessa lähdetään olettamuksesta, että jäsenvaltioiden on annettava kansainvälistä suojelua ainoastaan, jos käytössä ei ole tehokasta kansallista suojelua vainoa vastaan vainon lähteestä riippumatta.
Lopuksi toteaisin, että meidän on korostettava, että direktiivissä ehdotetun toissijaisen suojelun on katsottava täydentävän pakolaisia koskevan Geneven yleissopimuksen suojelujärjestelmää, ja se on toteutettava siten, että se täydentää eikä vahingoita nykyistä pakolaisten suojelujärjestelmää. Puheenjohtajavaltio Tanska katsoo, että tästä ehdotuksesta sekä asetuksesta turvapaikkahakemusten käsittelystä vastaavan jäsenvaltion määrittämisestä, joka tunnetaan nimellä Dublin II, ja tarkistetusta direktiiviehdotuksesta turvapaikkamenettelyistä on päästävä nopeasti, mieluiten marraskuun loppuun mennessä, poliittiseen sopimukseen oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa, ja komissio tukee tätä. Tämän vuoksi komissiolle on erittäin tärkeää, että parlamentti hyväksyy kantansa direktiiviin mahdollisimman pian, jotta neuvosto voi keskustella tästä asiasta lausuntonne valossa.

Lambert (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, kuten olemme juuri kuulleet, ehdotettu direktiivi on tosiasiassa yhteisen turvapaikkapolitiikan keskeinen tekijä, ja siinä esitetään vähimmäisvaatimukset siitä, milloin henkilöitä on Geneven yleissopimuksen ja myöhemmin tehtyjen pöytäkirjojen mukaisesti pidettävä pakolaisina sekä kriteerit henkilöille, joilla on oikeus saada kansainvälistä suojelua muiden kansainvälisten yleissopimusten ja ihmisoikeuslainsäädännön nojalla. Olen henkilökohtaisesti pahoillani päätöksestä soveltaa tätä direktiiviä ainoastaan kolmansien maiden kansalaisiin ja kansalaisuudettomiin henkilöihin, jolloin EU:n jäsenvaltiot eivät kuulu sen soveltamisalaan, ja äänestän GUE/NGL-ryhmän tämän osalta esittämien tarkistusten puolesta.
Komission näkemyksen perustana on kuitenkin suojelun tarve ja velvollisuutemme tarjota sitä. Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien ja oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan enemmistö kannatti komission näkemystä, jonka mukaan vuoden 1951 Geneven yleissopimusta, jossa ei erotella vainon eri aiheuttajia, on kunnioitettava, ja suhtautui myönteisesti siihen, että luovutaan joidenkin hallitusten ja puolueiden kapeasta näkemyksestä, jonka mukaan ainoastaan henkilöt, jotka ovat valtion harjoittaman vainon kohteena, ovat virallisia pakolaisia. Yleissopimuksen täysimääräinen soveltaminen tarkoittaa, että otetaan huomioon esimerkiksi Kolumbian valtiosta riippumattoman elimen FARC:n vainon kohteena olevat henkilöt ja että sopimusta sovelletaan myös Zimbabwen poliittiseen oppositioon ja moniin muihin tapauksiin. 
Olimme kuitenkin eri mieltä komission kanssa siitä, että suojelua voisi tarjota valtion kaltainen elin, kuten UNHCR, ja katsoimme, että tällöin valtion velvollisuudet tosiasiassa siirrettäisiin elimelle, jota ei laillisesti voitaisi pitää vastuussa.
Valiokunnan enemmistö halusi tukea naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan tarkistuksia, joissa vahvistetaan naisten asemaa yhteiskuntaryhmänä, joka joutuu helposti vainon kohteeksi joissakin maissa ja joissa mainitaan esimerkkeinä sukupuolielinten silpominen parlamentin aiemman asiaa koskevan päätöksen mukaisesti.
Katsoimme myös, että sukupuoli ja sukupuolinen suuntautuminen tulisi ottaa huomioon yhteiskuntaryhmän määritelmässä. Unioni on painottanut tätä Kööpenhaminan kriteereissä ja Amsterdamin sopimuksessa. Olemme erittäin tietoisia äskettäin tapahtuneista vainoista esimerkiksi Egyptissä ja Jamaikalla.
Valiokunnan enemmistö ei kannata näkemystä, jonka mukaan tässä direktiivissä tulisi käsitellä ainoastaan pakolaisasemaa ja toissijaista suojelua tulisi käsitellä myöhemmässä vaiheessa. Olimme samaa mieltä komission ja UNHCR:n kanssa siitä, että näitä kahta ryhmää oli tarkoituksenmukaista käsitellä yhdessä eikä pelkästään hallinnollisista syistä. Täydentävissä järjestelmissä harkitaan ensiksi, tarvitseeko henkilö suojelua. Mikäli hän tarvitsee suojelua, hänen asemansa on määriteltävä. Vaikka Geneven yleissopimusta sovellettaisiin täysimääräisesti, kaikkia suojelutarpeita ei voida täyttää, ja tämän vuoksi monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön muita ryhmiä.
Ei ole totta, kuten jotkut väittävät, että muihin ryhmiin kuuluvat henkilöt oleskelevat maassa lyhyemmän ajan tai että he eivät kohtaa yhtä vakavia ongelmia kotimaassaan. Jos haluamme yhteisen turvapaikkapolitiikan, meidän on myös käsiteltävä näitä lisätarpeita, ja on järkevää käsitellä niitä yhdessä. Tarvitsemme kokonaisvaltaisen lähestymistavan, jolla täytämme kansainväliset velvollisuutemme ja niiden henkilöiden tarpeet, joita meidän on tarkoitus suojella.
Koska katsomme, että nämä kaksi ryhmää ovat toisiaan täydentäviä, valiokunnan enemmistö halusi antaa yhtäläiset sosiaaliset oikeudet molemmille ryhmille. On oltava järkevää sallia henkilöiden, jotka sitä haluavat, työskennellä, opiskella tai hankkia koulutus. Tästä on hyötyä kyseisille henkilöille, yhteiskunnallemme sekä henkilöiden kotimaalle, kun he palaavat, ja täyttämällä sosiaaliset perustarpeet voimme välttää suuret sosiaaliset menot. EU:n sosiaalisen osallisuuden strategiassa tunnistetaan esimerkiksi huonojen asuinolojen, huonon terveyden ja huonon koulutustason väliset yhteydet. Jos tämä pätee omiin kansalaisiimme, lienee kohtuullista, että henkilöt, joilla on oikeus saada kansainvälistä suojelua, saavat yhtäläiset oikeudet, jos haluamme välttää aiheuttamasta sosiaalista syrjäytymistä, joka on meidän EU-politiikkamme vastaista.
Valiokuntamme enemmistö oli myös yksimielinen perheen määritelmästä, ja sen tarkoitus on säilyttää perheen yhtenäisyyden periaate ja kattaa perheen laaja määritelmä. Tämä on tuttu argumentti parlamentissa. Tuntui järkevältä myöntää sama asema kaikille perheen jäsenille jo senkin takia, että vältytään niiltä oudoilta tilanteilta, joissa yhdelle perheen jäsenelle myönnetään pakolaisasema ja toiselta, saman tiedon perusteella, evätään se.
Olimme myös yhtä mieltä siitä, että hyväksymme tosiasiallisen oikeuden kieltäytyä asepalveluksesta uskonnollisista tai omantunnon syistä - mikä on kansainvälisesti tunnustettu oikeus.
Lopuksi haluan kiittää kaikkia kollegoita heidän uutterasta työstään ja sitoutumisesta tähän mietintöön riippumatta siitä, olimmeko samaa mieltä vai emme. Valiokunta on tehnyt myönteisiä tarkistuksia komission sinänsä jo järkeviin ehdotuksiin ja luotan siihen, että tämä asenne säilyy huomiseen äänestykseen ja että neuvosto tukee tätä. Myönteinen kanta tuolloin puhuu voimakkaasti perustamissopimuksen velvoitteiden ja Euroopan unionin humanitaarisen vastauksen puolesta.

González Álvarez (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, aion esittää työjärjestyspuheenvuoron; pyydän, että tätä ei vähennetä puheajastani. Huomasin, että vetoomusvaliokunnan puheenjohtajan Gemellin oli aikomus puhua viimeisimmästä. Niillä meistä, jotka olemme toisessa rakennuksessa, on pieni ongelma: televisioruudut eivät toimi, emmekä näe milloin mietintöä koskeva keskustelu, johon meidän pitäisi osallistua, alkaa. Arvoisa puhemies, haluaisin, että te, joka osallistutte tiiviisti rakennusten tehokkaan toiminnan varmistamiseen, huolehditte siitä, että ruudut toimivat, kun meillä on kokouksia toisessa rakennuksessa, sillä olen varma, että Gemelli ei tiennyt, että oli hänen vuoronsa puhua.

Puhemies. -
Panen huomautuksenne merkille, ja minun on kerrottava, että toisessa rakennuksessa pidetään myös budjettivaliokunnan kokous, josta, kuten tiedätte, olen erittäin kiinnostunut.

González Álvarez (GUE/NGL).
Kiitos arvoisa puhemies. Vetoomusvaliokunta, kuten tuomme esiin perusteluissa, luotti esittelijään, kuten me luotimme kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokuntaan. Toisin sanoen tiesimme, että vetoomusvaliokunnan ei ollut tarpeen laatia laajaa mietintöä ja esittää sitä ikään kuin se olisi keskeinen mietintö, koska luotimme esittelijäämme kansalaisvapauksien valiokunnasta. Haluan vain sanoa, että tuemme täysin esittelijän ehdotuksen erittäin tärkeitä näkökohtia, joilla parannetaan Euroopan komission ehdotusta.
Ensinnäkin kannatamme sitä, että Euroopan neuvoston Euroopan ihmisoikeussopimukseen on tehty lukuisia viittauksia, sillä uskomme, että se liittyy läheisesti käymäämme keskusteluun.
Kannatamme myös viittausta turvapaikanhakijoiden ja heidän perheidensä oikeuksien lisäämiseen riippumatta siitä, onko kyse perinteisestä perheestä. Meillä on erittäin hyviä esimerkkejä perheistä, jotka eivät ole perinteisiä vaan epätavallisia.
Kannatamme myös jäsenvaltioiden mahdollisuutta säätää tai pitää voimassa tiettyjä vaatimuksia, jotka ovat jopa suotuisampia kuin keskustelemassamme direktiivissä esitetyt.
Olen myös samaa mieltä siitä, että kohta, jossa ehdotetaan puolivaltiollisten järjestöjen käyttämistä turvapaikanhakijoiden suojelemiseen, tulisi poistaa. Uskomme, että ainoastaan valtio voi asianmukaisesti suojella turvapaikanhakijoita.
Samoin katsomme, että palauttamiseen ei tulisi ryhtyä, jos on olemassa vaara että hakija saa kuolemantuomion tai elinkautisen. Parlamentti on useissa tilaisuuksissa puhunut erittäin selkeästi kuolemantuomiota vastaan.
Kannatamme myös työhön, koulutukseen ja lastenhoitoon liittyvien oikeuksien määräaikojen lyhentämistä sekä oleskeluluvan pidentämistä.
Kannatan tietenkin tehokkaiden, oikeasuhtaisten ja varoittavien seuraamusten käyttöönottoa niitä varten, jotka eivät noudata tätä direktiiviä.
Uskomme, että vetoomusvaliokunnan esittämät huolenaiheet otetaan asianmukaisesti esille Lambertin mietinnössä, ja siksi tuemme sitä.
Arvoisa puhemies, uskon, että tämä on erittäin tärkeä direktiivi, jossa tulee esiin oikeuksien Eurooppa ja Eurooppa, joka ottaa vastaan vainottuja ihmisiä.

von Boetticher (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission luonnoksen ja siihen liittyvän parlamentin mietinnön, josta me keskustelemme tänään, voidaan epäilemättä sanoa kuvaavan sitä, että yhteisön toimielimet myöntävät turvapaikkapolitiikan epäonnistumisen. Hyvä Vitorino, teillä on päävastuu siitä, että kolmen vuoden aikana komissio ei ole onnistunut laatimaan ainuttakaan turvapaikkaoikeutta koskevaa ehdotusta, josta voisimme päästä kompromissiin. Tätäkin pahempaa on, että komissio ei vieläkään käytännön syistä erota taloudellisista syistä tapahtuvaa maahanmuuttoa, turvapaikkaoikeuksia ja toissijaista suojelua koskevia pilareja toisistaan. Tämän vuoksi ehdotuksenne päätyvät säännöllisesti neuvoston roskakoriin.
Parlamentin vasemmistosiipi vastaa myös omalta osaltaan tähänastisista epäonnistumisista. Vaikka komissio menee pidemmälle kuin vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistaminen, kuitenkin vasemmistosiipeen kuuluvat laajentavat yhä ehdotuksia periaatteen vuoksi.
Mikään ei kuitenkaan poista sitä valheellisuutta, joka liittyy siihen, että pidätte parlamentissa suuria puheita turvapaikkapolitiikasta ja sallitte itseänne ylistettävän pakolaisten oikeuksien puolustajana samaan aikaan, kun omat vasemmistohallituksenne esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai Saksassa, ylistävät tiukkaa turvapaikkapolitiikkaansa. Jopa Cohn-Bendit puhui viime viikolla Ranskan televisiossa tiukemman sääntelyn puolesta. Miksi? Koska kotimaassa olette aivan toisenlaisen julkisen arvostelun kohteena, ja siellä vastaatte omille kansalaisillenne, joiden kyvyllä mukautua pakolaisiin on rajansa - rajat, jotka jätätte toistuvasti huomioimatta täällä.
Huomenna äänestämme tarkistuksistamme nimenhuutoäänestyksessä ja paljastamme tekopyhyytenne julkisesti.
Haluan nyt puhua mietinnöstä. Ehdotuksessanne laajentaa pakolaisen määritelmää Geneven yleissopimuksen määritelmästä ei ole mitään uutta. Tähän mennessä olemme aina hylänneet sen, kuten myös neuvosto ja jopa Saksan punavihreän hallituksen ministeri. Jos hyväksymme ehdotuksenne, toissijaista suojelua saavia henkilöitä kohdellaan melkein samalla tavalla kuin hyväksyttyjä turvapaikanhakijoita. Tämä on kuitenkin aivan mieletöntä. Saksassa tiedämme, että kansalaissotien pakolaiset eivät hae turvapaikkaa, koska he haluavat yleensä palata kotimaahansa heti, kun kansalaissota on päättynyt. Sopeutuminen vastaanottavaan maahan ei ole heitä varten, eivätkä he myöskään halua sitä. Henkilön, joka vaatii näiden pakolaisten lapsille pakollista koulunkäyntiä, on annettava tutkituttaa mielentilansa. Useimmat näistä lapsista eivät puhu sanaakaan vastaanottavan maan kieltä, ja haluatte, että heidän asemansa arvioidaan vasta viiden vuoden kuluttua yhden vuoden sijasta! En voi kuvitellakaan tilannetta, jossa toissijaiseen suojeluun oikeuttavat olosuhteet pysyvät ennallaan viiden vuoden ajan. Ei, eri ryhmät tarvitsevat eri järjestelyt, joten neuvosto on oikeassa vaatiessaan kahta erilaista lähestymistapaa.
Miksi tässä direktiivissä käsitellään jälleen perheiden yhdistämistä? Ensimmäisen epäonnistumisen jälkeen, jonka te ja komissio saitte aikaan täällä, ihmettelen pyrittekö te, komission jäsen, uuteen kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan? Joten, miten valitsette - yhtenäinen lähestymistapa vai säännöt jokaiselle ehdotukselle? En yhtään epäile, etteikö neuvosto heitä myös tätä ehdotusta roskakoriin. Haluatte kuitenkin tulevaisuudessa puhua mieluummin avoimesta yhteensovittamisesta, ja siten salaatte sen, että Euroopan turvapaikkapolitiikka on epäonnistunut, ja tämän epäonnistumisen olette itse aiheuttaneet.
Ehdotuksenne vahingoittavat Euroopan yhdentymistä. Me hylkäämme ne, ja kannatamme oman puheenjohtajamme Hernández Mollarin tekemiä tarkistuksia.
Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, on yllättävää kuulla, että komission ehdotus herättää näin paljon arvostelua, kun otetaan huomioon, mitä tällä hetkellä tapahtuu Belgiassa. Minun mielestäni tämä on todellakin suuri tunnustus Euroopan unionille ja parlamentille.
Meidän on pidettävä mielessä, että 389 000 henkilöä laati vuonna 2000 turvapaikkahakemuksen 15 jäsenvaltioon. Ehkäpä meidän tulisi osoittaa jonkin verran inhimillisyyttä ja ymmärtää että, istuntosalissa pitämiemme puheiden aikana miehiä, naisia ja lapsia pakenee vainoa ja selkkauksia tai haluaa paeta köyhää ja puutteellista elämää. Olemmeko jo unohtaneet, että se, mitä olemme Euroopassa kokeneet sotien aikana, on saanut aikaan ja oikeuttaa sen, että olemme nyt läsnä parlamentissa?
Syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen kriisissä olevissa valtioissamme monet katsovat, että turvapaikkaa ja kansainvälistä suojelua hakevat henkilöt muodostavat uhan laille ja järjestykselle, yhteiskunnalliselle vakaudelle ja joissakin tapauksissa jopa kansalliselle turvallisuudelle. Velvollisuutemme on - koska meillä on velvollisuus muistaa, se on olemassaolomme edellytys, olemme pohjimmiltaan ihmisoikeuksia puolustava demokraattinen elin - antaa jokaiselle mahdollisuus ja estää Euroopan unionia muuttumasta "Eurooppa-linnoitukseksi", joka on suljettu muulta maailmalta.
Parlamentin jo hyväksymien muiden mietintöjen jatkotoimena uskon, että tänään tarkastelemamme ehdotus antaa mahdollisuuden luoda jotain sellaista, joka on meille kunniaksi, toisin sanoen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen. Lisäksi jäsenvaltioiden asetusten ja lakien yhtenäistämiseksi ja yhteisten vaatimusten perustan määrittelemiseksi luomme tämän direktiiviehdotuksen välityksellä vähimmäisstandardit pakolaisen aseman määritelmälle ja sen laajuudelle. Toivon, että tämä on täysin selvää: vähimmäisvaatimuksia ei yhdenmukaisteta pienimmän yhteisen nimittäjän kanssa, niiden avulla ei ole mahdollista tehdä u-käännöstä ja sulkea Eurooppa, paikka, jossa Geneven yleissopimus laadittiin - onko välttämätöntä tuoda tämä jälleen esille? Väkivaltaisuuksien, ihmiskaupan ja silpomisen pääuhreja ovat naiset ja lapset. On tarpeen erityisesti varmistaa, että he saavat apua, suojelua ja palveluja ja samalla tehdä näistä naisista, jotka ovat suurimmassa vaarassa joutua syrjityksi omassa kotimaassaan, vaikeampia saaliita ihmiskauppiaille tai parittajille, jotka pettävät heitä lupaamalla matkan tai vierailun maihimme.
Tämän takia tämän direktiiviehdotuksen, jolla myös pyritään lisäksi suojelemaan näitä naisia ja lapsia, on annettava heille mahdollisuus käyttää oikeuksiaan, tehdä turvapaikkahakemus ja paljastaa kokemiensa vainojen erityismuodot, sillä nämä ovat ennen kaikkea hyökkäyksiä perusoikeuksien kunnioittamista vastaan. Juuri tämän tapaisia direktiivejä koskevat keskustelut oikeuttavat meidän jatkuvan läsnäolomme tässä istuntosalissa.
Sørensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, Euroopan yhteisen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan luominen alkoi kolme vuotta sitten Tampereella pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Tavoitteena oli hyväksyä yhteiset säännöt, jotka tekisivät EU:sta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen. Tämä oli lähtökohtana. Kolme vuotta Tampereella pidetyn kokouksen jälkeen meidän on käytännössä otettava kantaa tämän vision saavuttamiseen liittyvään tärkeään askeleeseen. Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmässä olemme tyytyväisiä siihen, että meidän mielipiteemme on otettu huomioon valiokunnan työssä. Mielestämme istuntosalin keskustelun aiheeksi on esitetty yhtenäinen ja tasapainoinen mietintö. On tärkeää, että meillä on yhteiset pakolaisia koskevat vähimmäisvaatimukset. Jos sääntöjen on tarkoitus olla tehokkaita, on myös tärkeää, että kaikilla jäsenvaltioilla on yhteinen määritelmä pakolaiselle. Olen tyytyväinen siihen, että mietintö sisältää yleiset säännöt siitä, onko kansainväliselle suojelulle asialliset perusteet. Monella jäsenvaltiolla on nykyisin turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaan liittyviä ongelmia. Joka vuosi suuri määrä laittomia turvapaikanhakijoita saapuu EU:hun. Tämä rasittaa koko järjestelmää ja kuluttaa resursseja, joita voitaisiin käyttää todellisia tarpeita omaavien henkilöiden hyväksi. Laitonta maahanmuuttoa ja ihmisten salakuljetusta vastaan on taisteltava, mutta aitoja pakolaisia on autettava. Tähän tasapainoon meidän on pyrittävä, ja omasta mielestäni mietinnössä annetaan tähän mahdollisuus. Tärkeä edellytys, jotta tämä ehdotus voidaan panna täytäntöön on yhteisen määritelmän aikaansaaminen pakolaisille, joille on myönnetty toissijaisen suojelun asema. Määritelmän tulee perustua ihmisoikeuksien suojelua koskevaan Euroopan yleissopimuksen ja Yhdistyneiden Kansakuntien kidutuksen vastaisen yleissopimuksen kaltaisiin asianmukaisiin kansainvälisiin sopimuksiin. Kannatan toissijaista suojelua saavan henkilön aseman käsitteen sisällyttämistä yhteiseen pakolaispolitiikkaan. Pakolaispolitiikka on kuitenkin pidettävä erillään kotouttamisesta. Kolmansien maiden kansalaisille on tärkeää, että heille annetaan mahdollisuus jatkaa elämäänsä uusissa maissa. Muutamat jäsenvaltiot tietävätkin tämän jo ennestään. Esimerkiksi Tanskassa ja Ruotsissa on päätetty toteuttaa aktiivista kotouttamispolitiikkaa. Tämä ehdotus sisältää tekijöitä, jotka liittyvät laillisesti EU:ssa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten yleisiin oikeuksiin, ja näiden oikeuksien on muodostettava perusta järkevälle ja välttämättömälle kotouttamispolitiikalle. Kaiken kaikkiaan mietinnössä omaksutaan tasapainoinen näkemys kohtaamiimme ongelmiin, ja toivon, että se saa laajan enemmistön kannatuksen parlamentissa.

Laguiller (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, äänestämme tämän mietinnön puolesta, sillä siinä pyritään takamaan suojelun vähimmäistaso niille miehille ja naisille, jotka joutuvat pakenemaan välttääkseen vainoa kotiseudullaan. Vaino ei kuitenkaan aina johdu poliittisista, uskonnollisista tai eettisistä syistä, ja esittelijä on oikeassa tuomitessaan sen seikan, ettei suojelua tarjota henkilöille - lainaan hänen sanojaan - "jotka joutuvat jättämään kotinsa köyhyyden vuoksi". Näihin ihmisiin kuuluvat useat sadat tuhannet henkilöt, jotka joutuvat lähtemään kodistaan köyhyyden tai nälänhädän vuoksi ja joiden vainoaminen jatkuu täälläkin, Euroopan maaperällä. Heidän on otettava vastaan huonosti palkattua laitonta työtä, ja he ovat häikäilemättömien vuokranantajien armoilla ja poliisin etsimiä.
Tämä koskee ihmisiä, joille kansalliset hallitukset eivät myönnä tarvittavia asiakirjoja, joiden avulla he voisivat työskennellä ja elää kunniallisesti. Jos Euroopan parlamentilla on aito halu suojella vainottuja henkilöitä, sen olisi aloitettava suojelemalla näitä ihmisiä unionissa. Sen tulisi kiireellisenä toimenpiteenä pakottaa kansalliset hallitukset antamaan oleskeluluvat niille, jotka niitä tarvitsevat, ja jos ne eivät tee näin, antamaan heille tarvittavat asiakirjat yhteisön toimielinten puolesta, jotta he voivat elää ja asua Euroopan unionissa.

Flautre (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, uskon, että tämän kollegani Lambertin laatiman erinomaisen mietinnön hyväksymisestä on tullut inhimillistä ja demokraattista kiireellisyyttä koskeva kysymys.
Koska meiltä puuttuu yhteinen eurooppalainen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka, näemme nyt eri EU-valtioiden hallitusten käyvän kilpailua, joka ei ole hyväksyttävää ja jonka tarkoitus on pakolaisten vastaanotto-olosuhteiden heikentäminen, jotta niistä tulisi erittäin ikävät ja erittäin epämiellyttävät, ja jonka tarkoitus on myös kriminalisoida pakolaiset käyttämällä laittoman maahanmuuton kaltaisten ilmiöiden torjuntaa tekosyynä.
Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ministerit Sarkozy ja Blunkett eivät ilmeisesti ole poikkeuksia säännöstä, ja heidän äskettäin tekemänsä sopimus Sangatten pakolaisleirin sulkemisesta antaa traagisen kuvan tästä tilanteesta: tämän sopimuksen tarkoituksena on lähinnä lisätä rangaistustoimenpiteitä ja huonontaa vastaanotto-olosuhteita Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Pakolaisia leimataan, luokitellaan ja kuullaan ilman, että heille edes ilmoitetaan virallisesti sopimuksesta ja sulkemissuunnitelmasta. Hyvä komission jäsen, tämä on kysymys, jonka te voisitte mielestäni ottaa esille heidän kanssaan UNHCR:n, jolla on erittäin epäselvä asema tässä skenaariossa, suostumuksella. Afganistanin kansalaiset ovat jo osoittaneet, miten voimakkaasti he vastustavat ehdotettua 2 000 euron tukea, jota heille on tarjottu, jotta he palaisivat kotiin vapaaehtoisesti, ja miten loukkaava tämä ehdotus on heille. He kiinnittävät myös huomiomme traagisiin oloihinsa Afganistanissa, mikä, jollei se ollut traagista ennen sotaa, olisi tätä varmasti heidän palatessaan tyhjin käsin kotiinsa, lapsiensa ja perheidensä luo, tästä ei ole epäilystäkään.

Angelilli (UEN).
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa korostamalla kuinka tärkeää on luoda perusta kaikkien jäsenvaltioiden yhteiselle politiikalle, joka koskee maahanmuuttostrategiaa ja laittoman maahanmuuton torjuntaa ja siten myös yhteiselle turvapaikkaoikeutta koskevalle määritelmälle. Erityisesti turvapaikkaoikeuden osalta monet jäsenvaltiot valittavat, että heidän vastaanottamiensa hakemusten määrä on aivan liian suuri, ja tuomitsevat joidenkin turvapaikkahakijoiden yritykset väärinkäyttää turvapaikkamenettelyjä jäsenvaltioiden maahanmuuttolakien kiertämiseksi. On tosiaankin olennaisen tärkeää tehdä selvä ero maahanmuuton, laittoman maahanmuuton, ihmiskaupan, ihmisten hyväksikäytön ja turvapaikkaoikeuden välillä. Viimeksi mainittu on oikeus, jonka arvokas erityisasema suojeltavana ihmisoikeutena tulisi säilyttää.
Tästä näkökulmasta katsottuna mietinnössä, jonka uskotaan olevan avoin, asteittain etenevä selvitys, laajennetaan turvapaikkaoikeuden määritelmää - kyseessä on perusoikeus, jolla ei sinänsä voi olla liian laajaa määritelmää - kohtuuttomasti ja epätarkoituksenmukaisesti, ensinnäkin koska henkilöt, jotka pyytävät suojelua ja henkilöt, jotka pyytävät pakolaisen asemaa, asetetaan samalle tasolle ja toiseksi koska mietinnössä ehdotetaan liian laajaa määritelmää turvapaikkaoikeudelle, joka myöhemmin myönnetään myös perheenjäsenille. Perheenjäseniin, joilla on oikeus saada kansainvälistä suojelua, kuuluvat tosiaankin samaa sukupuolta olevat kumppanit ja kumppaneiden lapset ja päinvastoin, kun kyse on alaikäisistä, alaikäisen vanhempina voidaan pitää perheen muita jäseniä kuin alaikäisen todellisia vanhempia, eikä heidän ole välttämättä tarvinnut elää yhdessä hakijan kanssa alkuperämaassa.
Näin ollen, jollei hyväksytä tarkistuksia, joilla tehdään merkittäviä muutoksia tekstiin, erityisesti kohtiin, joiden tarkoitus on supistaa perheenjäsenen määritelmän laajuutta perheenyhdistämistä koskevan oikeuden yhteydessä, minun ryhmäni äänestää esitystä vastaan.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, haluan onnitella komissiota ja komission jäsentä Vitorinoa järkevästä ehdotuksesta. Esitän yhden huomautuksen.
Komissio ehdottaa turvapaikkajärjestelmää, joka kattaa pakolaisen aseman ja toissijaista suojelua saavan henkilön aseman. Näin ollen siinä annetaan mahdollisuus kohdella eri tavoin henkilöitä, joille on myönnetty pakolaisen asema, ja henkilöitä, joille on myönnetty toissijaista suojelua saavan henkilön asema. Kun otetaan huomion EU:n jäsenvaltioissa olevien henkilöiden tasavertainen kohtelu, olisi ollut parempi, jos komissio ei olisi tehnyt tätä eroa. Onneksi kyseisessä direktiivissä käsitellään yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa, ja jäsenvaltiot voivat ylittää nämä vaatimukset, kun ne saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ne voivat vapaasti kohdella toissijaista suojelua saavia ja pakolaisia tasavertaisesti.
Lambertin mietinnössä ollaan innokkaita laajentamaan komission ehdotusta. Vaikka tällä tarkoitetaan hyvää, ehdotetut tarkistukset itse asiassa estävät mielestäni direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon niiden subjektiivisen sisällön takia. Näin ollen turvapaikanhakijalle on annettava tulkintaetu, kun hän esittää ristiriitaisia väitteitä traumaattisten kokemusten seurauksena. Arvioitaessa, onko vainon pelko todellinen, on otettava huomioon pakolaisen sukupuoli, sukupuolinen identiteetti, sukupuolinen suuntautuminen, terveys ja kyseisen maan tottumukset ja tavat. Jäsenvaltioille tulisi jättää tietty toimintavapaus. Lisäksi toimiva järjestelmä edellyttää, että politiikkaa toteuttavilla virkamiehillä olisi oltava tietty harkintavalta. Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan esittämät ehdotukset rajoittavat tarpeettomasti tätä harkintavaltaa. Ne johtavat parhaimmillaan byrokratian lisääntymiseen ja kunkin tapauksen arviointivapauden vähenemiseen. Tämän vuoksi en kannata näitä ehdotuksia.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, komission esittämässä direktiiviehdotuksessa, jossa määritetään pakolaisaseman myöntämisen edellytykset, ei oteta huomioon maailman tilaa eikä Euroopan nykyisiä tarpeita.
Tekstissä pyritään jatkuvasti laajentamaan Geneven yleissopimuksen pakolaisen määritelmää. Esimerkiksi vainoajan ei tästä lähtien tarvitse aina olla valtio, sillä se voi olla muukin kuin valtiollinen organisaatio. Mainitakseni toisen esimerkin, vainon todennäköiset syyt on esitetty laajasti ja avoimesti, kuten perusteluissakin todetaan, mikä selittää sen, että esimerkiksi henkilöä, jota vainotaan yhteiskuntaryhmään kuulumisen vuoksi, voidaan myös vainota sukupuolen tai sukupuolisen suuntautumisen vuoksi.
Tässä ei kuitenkaan ole kaikki. Direktiiviehdotuksessa luodaan kokonaan uusi luokka, toissijainen suojelu, mikä on lisäys Geneven yleissopimuksen pakolaisen asemaan.
Joten, arvoisa puhemies, mielestäni meidän tulee lopettaa. Maailmalla on monia - usein traagisia - kriisejä, joita meillä on velvollisuus lievittää. Euroopan unionin maat eivät kuitenkaan voi ottaa vastaan lisää pakolaisia. Muuten, kuinka monta pakolaista? Emme tiedä. Tekstissä ei anneta minkäänlaista arviota. Mitä rasituksia veronmaksajiin kohdistuu? Tämä on arvoitus. Emme tiedä. Tällekään ei ehdoteta arviota.
On kuitenkin outoa, että aikana, jona jäsenvaltiot yrittävät lopettaa väärät turvapaikkahakemukset - josta on tullut laittoman maahanmuuton merkittävin aiheuttaja - komissio yrittää omalta osaltaan avata patoluukut. Tämä ei ole järkevä toimintatapa. Uskomme omalta osaltamme, että tärkein tehtävämme on suojella kansalaisiamme.
Näissä olosuhteissa maahanmuuttopolitiikan yhteisöllistäminen Amsterdamissa, jolloin komissiolle annettiin yksinoikeus tehdä aloitteita vuoden 2004 jälkeen, näyttäisi olevan vakava erehdys. Jos jäsenvaltiot eivät halua maksaa korkeaa hintaa, niiden on löydettävä keino muuttaa tätä tilannetta seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa.

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, yhdyn siihen näkemykseen, että täällä laadittava direktiivi on perusdirektiivi ja meidän yhteinen näkemyksemme on, että turvapaikkalakia on tarpeen yhdenmukaistaa kiireellisesti. Esittelijän ja Euroopan kansanpuolueen lähestymistavan välillä on kuitenkin monia peruseroja.
Mitä nämä erot ovat? Te ehdotatte yhteistä lähestymistapaa toissijaisen suojelun ja pakolaisille myönnettävän suojelun käsittelyssä. Vastustamme tätä; haluamme eri direktiivit. Te ehdotatte suojelun laajentamista siitä, mitä sovittiin Geneven yleissopimuksessa. Me haluamme pitää Geneven yleissopimuksen voimassa. Te haluatte viedä perheenyhdistämisen paljon pidemmälle kuin parlamentissa on aikaisemmin yksimielisesti päätetty. Me haluamme ydinperheen. Te haluatte myöntää toissijaista suojelua viideksi vuodeksi ja oleskeluluvan välittömästi. Tämä ei ole järkevää, joten me haluamme, että suojelua annetaan niin kauan kuin on asianmukaisesti tarpeen. Näin ollen tässä ehdottamillanne toimenpiteillä ei varmisteta, että apua annetaan nopeasti Geneven yleissopimuksen mukaisille todellisille pakolaisille, vaan niillä pikemminkin yllytetään taloussiirtolaisia käyttämään turvapaikkamenettelyjä päästäkseen maahan, ja tämä johtaa menettelyjen väärinkäyttöön.
Meidän mielestämme Lambertin mietinnöstä puuttuvat kuitenkin lähinnä nopeita menettelyjä koskevat pyynnöt, joilla voimme päättää mahdollisimman nopeasti, kuka on pakolainen ja kenellä on mahdollisuus saada turvapaikka. Tällä hetkellä noin 90 % turvapaikanhakijoista kuuluu näihin. Mietinnössänne ei ole viittausta EU:n laajuiseen luetteloon turvallisista kolmansista maista ja alkuperämaista. Siinä ei mainita lainkaan, että hakijoita vaaditaan palaamaan, jos heille ei myönnetä lupaa jäädä, eikä siinä mainita toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että he tekevät näin. Se ei myöskään sisällä vaatimusta, jonka mukaan Euroopan unionin tulisi tehdä sopimuksia kolmansien maiden, alkuperämaiden ja kauttakulkumaiden kanssa hakijoiden palauttamisesta. Lopuksi totean, että se ei sisällä tiukkaa vaatimusta siitä, että Dublin II:ta käytetään estämään parhaiden turvapaikkatarjousten etsiskely.
Tämä mietintö on monelta osin näkemystemme vastainen, joten minun on sanottava, että Euroopan kansanpuolue ei voi tukea sitä, ellei siihen tehdä oleellisia muutoksia.
Roure (PSE).
Hyvä komission jäsen, arvoisa puhemies, tänä iltana käsittelemämme mietinnön päätarkoitus on määrittää turvanpaikanhakijoille annettavan suojelun vähimmäistaso kaikissa jäsenvaltioissa ja vähentää jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen ja käytäntöjen välisiä eroja tällä alalla. Tämä on oleellisen tärkeää.
Jotkut jäsenet arvostelevat pyrkimyksiä saattaa pakolaisen asema yhdenmukaiseksi toissijaista suojelua saavien henkilöiden aseman kanssa. Toissijaisen suojelun tarkoitus on kuitenkin kaventaa Geneven yleissopimuksen joidenkin tulkintojen aukkoja, sillä kyseisessä sopimuksessa pakolainen määritellään henkilöksi, jota hallitus vainoaa. Tiedämme kuitenkin, että jotkut pakolaiset, jotka eivät tarkasti ottaen ole hallitusten vainoamia, ovat itse asiassa todellisessa vaarassa ja tarvitsevat aidosti meidän apuamme.
Kansainvälistä suojelua tarvitsevien henkilöiden tarpeet ovat yleisesti ottaen samoja. Tämä on juuri se osa-alue, jota valiokunta halusi tarkistaa direktiiviehdotuksessa, ja uskon, että tämä on tehty erittäin rakentavalla tavalla. Parannuksena ehdotetaan, että pakolaisilla ja toissijaista suojelua saavilla henkilöillä on samat oikeudet oleskeluluvan myöntämistä ja sen pituutta, mahdollisuutta työntekoon ja ammatilliseen koulutukseen sekä kotoutumisen helpottamista koskevissa asioissa.
On kiistatonta, että mahdollisuus työntekoon rohkaisee henkilöitä itsenäistymään ja antaa kyseisille henkilöille mahdollisuuden elättää itsensä ja siten elää ilman vastaanottavan maan tarjoamaa apua. On selvää, että kansainvälistä suojelua saavilla alaikäisillä täytyy olla täysi mahdollisuus osallistua valtion koulutusjärjestelmään; tämä on selvä tosiasia, joka on tunnustettu useissa kansainvälisissä yleissopimuksissa. Uskomme, että on vaarallista olla suojelematta alaikäisiä, olla antamatta heille koulutusta, olla antamatta heille niitä vähimmäisedellytyksiä, joita he tarvitsevat voidakseen elää yhdessä.
Suhtaudumme myönteisesti perheenjäseniä koskevaan uuteen määritelmän, joka on sekä laajempi että tarkempi, ja korostamme ehdotuksessa esitettyä perheenyhdistämisen mahdollisuutta. Suhtaudumme myös myönteisesti siihen, että pakolaisen aseman epääminen ja sen peruuttaminen on määritelty tarkemmin. Olemme tyytyväisiä siihen, että henkilöitä, joita vainotaan heidän sukupuolisen suuntautumisensa tai terveydentilansa takia, jotka kärsivät elinkautista rangaistusta tai jotka joutuvat sukupuolielinten silpomisen kohteeksi, suojellaan. Kehotan nyt enemmistöä parlamentin eteenpäin suuntautuvista humanistisista jäsenistä, jotka ovat usein kunniaksi parlamentille, hylkäämään tarkistukset, jotka saattavat kokonaan muuttaa tämän mietinnön luonnetta, ja lähettämään selkeän viestin neuvostolle.
Hyvät parlamentin jäsenet, äänestämällä huomenna Lambertin mietinnön puolesta vastaamme kansalaistemme yhteen odotukseen. Ne, jotka huomenna äänestävät tätä tekstiä vastaan, eivät voi enää väittää tuomitsevansa nykyisiä vastaanotto-olosuhteita, jotka eivät ole ihmiskunnan eivätkä Euroopan unionin arvoisia.

Klamt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission direktiiviluonnoksen tarkoituksena on määrittää sellaisille kolmannen maiden kansalaisille tarjottavan suojelun vähimmäistaso, jotka todellakin ovat suojelun tarpeessa. Tämä tarkoittaa kuitenkin, että liikkumista jäsenvaltiosta toiseen, toisin sanoen turvapaikkojen väärinkäyttöä, johon Vitorino viittasi, valvotaan. Näin ollen, hyvä Lambert, tärkein vaatimus, kun kyse on taloussiirtolaisten kohtelusta, on tukea köyhtyneitä maita, jotta estetään inhimillisten resurssien vuoto maastamuuton välityksellä ja edistetään taloudellista kasvua sekä parempaa elämänlaatua.
Turvapaikkaa koskevaa kysymystä pidetään arkaluontoisena kaikissa jäsenvaltioissa, mikä käy ilmi siitä, että tähän mennessä on ollut mahdotonta saada neuvosto hyväksymään aiempia asiasta tehtyjä direktiiviluonnoksia. Sen tähden pidän esittelijän lähestymistapaa, joka laajentaa entisestään komission jo kauaskantoista ehdotusta, täysin vääränä. Turvapaikan myöntäminen myös taloudellisista syistä saattaa rauhoittaa omatuntomme, mutta se ei edistä sitä, että jäsenvaltioissamme parlamenttiin suhtaudutaan vakavasti. Ehdotukset, joissa turvapaikan määritelmää laajennetaan koskemaan myös Euroopan unionin kansalaisia, osoittavat, että jotkut parlamentin jäsenet pitävät ideologioita tärkeämpänä kuin järkeviä ratkaisuja.
Maittemme kansalaisilla on kuitenkin täysi oikeus odottaa ratkaisuja. Olemme jäsenvaltioiden kansalaisten kanssa yhtä mieltä siitä, että vainon kohteeksi joutuneille on annettava humanitaarista apua. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että turvapaikan myöntäminen voi ratkaista kaikkia maailman yhteiskunnallisia, taloudellisia tai ympäristöongelmia. Päin vastoin tämä johtaa turvapaikkaoikeuden, joka on merkittävä etu, mitätöitymiseen.
Kansalaisten edustajina meidän tehtävämme on löytää käytännölliset ratkaisut toisaalta Euroopan unionille ja toisaalta turvapaikanhakijoille. EU:n eteenpäin suuntautuvassa turvapaikkapolitiikassa on myös otettava huomioon omien jäsenvaltioittemme kansalaisten olosuhteet ja tarpeet. Käsiteltävänämme olevassa mietinnössä ei näin tehdä, joten PPE-DE-ryhmä hylkää sen.
Ceyhun (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, uskon olevan totta, että tämäntyyppiseen mietintöön tai luonnokseen liittyy asioita, joista on keskusteltava, ja yksi näistä on esimerkiksi pakolaisia koskevien sääntöjen erottaminen toissijaista suojelua koskevista säännöistä. Meillä kaikilla on luultavasti erilaiset näkemykset tästä. Omassa maassani Saksassa tapa, jolla käsittelemme perheiden yhdistämistä, voisi myös aiheuttaa ongelmia, jos koko asia muotoillaan näin suurpiirteisesti, jolloin meidän Saksassa on ehkä käsiteltävä tätä eri tavalla.
Toisaalta on tietenkin hyvä asia, että meillä on vihdoinkin direktiivi, tai ainakin yritämme luoda vähimmäisvaatimukset, joilla voimme niiden käyttöönoton jälkeen saavuttaa tavoitteemme estääksemme turvapaikkaa hakevien liikkumista jäsenvaltioista toiseen. Ymmärrän, että kollegani toisista ryhmistä eivät ole samaa mieltä kaikista asioista, mutta haluaisin myös muistuttaa teitä siitä, että olemme valtuutettuja. En ole kansallisvaltion ministeri, eikä minun ole pakko ottaa tiukkaa linjaa ja miettiä, miten voisin vakuuttaa tanskalaiset tai hollantilaiset kollegat. Olen jäsenenä parlamentissa, jossa minulla on vapaus toimia omatuntoni mukaan, parlamentissa, jossa voin miettiä visioita ja niiden ehdotusluonnoksia. Voin muotoilla ajatukseni niin laajasti, että lopullisessa arviossa neuvoston ei välttämättä tarvitse hyväksyä niitä direktiivin muodossa, vaan ne voivat muodostaa parlamentin kannanoton ja mahdollisen panoksen keskusteluun. Tässä mielessä toivon, että hyväksymme tämän luonnoksen huomenna.

Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, parlamentin täysistunnossa on tutkittu erilaisia ehdotuksia yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän luomiseksi ja siten pyritty tavoitteeseen muodostaa asteittain aito vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, jonka on oltava avoin henkilöille, jotka eri olosuhteissa hakevat oikeutetusti suojelua yhteisöstämme.
Äskettäin Estorilissa pidetyssä kokouksessa PPE-DE-ryhmä painotti näiden asioiden tärkeyttä pitämällä aiheesta oman seminaarin, jossa esitetyt päätelmät Pirker esitti vähän aika sitten. Olemme samaa mieltä yhteisestä turvapaikkapolitiikasta, joka sisältää vähimmäissäännöt, joilla varmistetaan suojelun vähimmäistaso suojelua aidosti tarvitseville henkilöille. Yhdymme myös tarpeeseen rajoittaa turvapaikkahakijoiden siirtymistä jäsenvaltiosta toiseen vähentämällä eri jäsenvaltioiden lainsäädännöissä ja käytännöissä esiintyviä eroavuuksia tällä alalla sekä määräämällä toimenpiteiden oikeudenmukaisesta jaosta valtioiden välillä.
Olemme myös yksimielisiä siitä, että pakolaisten, kuten muidenkin henkilöiden, jotka hyötyvät suojelun muista muodoista, tulisi voida elää arvokkaasti yhteisössä, johon he kuuluvat, ja tämä on mahdollista, jos suojelemme heidän henkilökohtaisia ja yhteiskunnallisia oikeuksiaan. Näissä kysymyksissä on kuitenkin parempi edetä hitaasti ja tarkoituksenmukaisesti kuin nopeasti, jolloin asiat voivat mennä pieleen. Erittäin avokätisiltä näyttävät politiikat johtavat hylätyksi tulemisen tunteisiin ja lisäävät muukalaisvihaa lietsovia reaktioita, jotka voimme ainoastaan tuomita.
Jopa syyskuun 11. päivän jälkeen olemme nähneet, että kansalaiset suhtautuvat epäluuloisesti turvapaikanhakijoihin, pakolaisiin ja maahanmuuttajayhteisöihin ja heidän vihamielisyytensä näitä kohtaan on kasvanut. Tästä näkökulmasta katsottuna meidän on tunnustettava, että Lambertin mietintö ei ole auttanut luomaan yksimielisyyttä, josta olisi hyötyä ja joka olisi toivottavaa näissä kysymyksissä.

Marinho (PSE).
En halua dramatisoida tilannetta, arvoisa puhemies, mutta tämä ehdotus sisältää vähimmäisvaatimusten ytimen, josta paljastuu lainsäädännöllinen rohkeus vastata tehokkaasti kansainvälistä suojelua tarvitsevia kolmansien maiden kansalaisia koskevaan kysymykseen ja samalla poistaa kansalliset eroavuudet henkilöiden kohtelussa ja ehkäistä jäsenvaltiosta toiseen siirtymisen tarvetta. Tämä on ainakin meidän näkemyksemme.
Haluaisin näin ollen korostaa komission ehdotuksen erittäin myönteistä näkökohtaa, nimittäin kansainvälisen suojelun kaksoisaseman täydentävyyttä, sillä 1950-luvun kapeiden lähestymistapojen lisäksi käsite kattaa toissijaisen suojelun ja selventää vainoajan käsitettä, eikä se koske pelkästään valtioita ja sen toimijoita, vaan siinä otetaan huomioon myös keskeiset olosuhteet ja muut seikat, jolloin tuloksena on, että valtio ei anna suojelua joko siksi, että se ei osaa tai koska se ei halua, ja voimme kaikki palauttaa mieliin tällaiset tilanteet Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Käsitteeseen kattaa myös vakaat valtion kaltaisten viranomaisten suojelujärjestöt, joita on käytännössä pidettävä vastuussa sellaisten yksilöiden suojelemisesta, jotka jäävät yksinkertaisten rauhan- tai sotilasturvatehtävien ulkopuolelle, jolloin yksilöiden tehokas suojelu ja ihmisoikeuksien kunnioitus pudotetaan toiselle sijalle. Lopuksi totean, että siinä laajennetaan pakolaisten oikeuksia, kun kyse on oleskeluajasta, työmahdollisuuksista ja kotoutumismekanismeista, jotka liittyvät pakolaisen kansalaisuuden jokaiseen näkökulmaan.
Köyhyydestä ja muista sosiaalisista vitsauksista johtuvaa väkivaltaa ei oteta huomioon, mutta toivon, että nämä katetaan tulevaisuudessa yhteisen turvapaikkapolitiikan laajemmalla käsitteellä. Tällä hetkellä on kuitenkin katettu melko laaja alue, kuten yhteisen eurooppalaisen turvapaikkapolitiikan perusta. Komissiota tulisi mielestämme onnitella sen tekemästä työstä, mutta neuvoston ei tule enää pettää meitä ja osoittaa olevansa täysin kykenemätön tekemään päätöksiä, kuten tavanomaista ja kuten yleensä tapahtuu näissä asioissa. Hyvä komission jäsen, parlamentti ei hyväksy neuvoston tehottomuutta, riittämättömyyttä ja sitä, että se laiminlyö äänestämisen.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin vastata joihinkin tänä iltana käydyssä keskustelussa esiin tulleisiin seikkoihin. Ensimmäinen seikka koskee von Boetticherin puheenvuoroa. Hän on ensimmäinen oikean siiven kristillisdemokraattinen puhuja, joka käyttää "iske ja juokse" -menetelmää. Hän iskee parlamentin vasemmalla puolella, hän iskee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan hallituksissa, jonka jälkeen hän pakenee istuntosalista eikä jää kuuntelemaan keskustelua. Hän pakenee keskustelua ja hän pakenee todellisuutta.
Todellisuudessa maailmassa on miljoonia ihmisiä, jotka etsivät turvapaikkaa Euroopan unionista. Tämä tilanne edellyttää ymmärtäväistä suhtautumista. Jäsenvaltioiden tulee tarkastella tilannetta ja yrittää ratkaista kysymys myötätuntoisin toimin. Tämän takia ryhmäni istuntosalin tällä puolella ei pyydä anteeksi sitä, että se tukee yhteistä eurooppalaista turvapaikkapolitiikkaa, sillä uskomme, että se on Euroopan unionin ainoa tie eteenpäin. Sanon vastapuolella oleville jäsenille, jotka sanovat äänestävänsä huomenna näitä toimenpiteitä vastaan ja jotka, kuten Coelho ja Klamt, ovat puhuneet kauniisti yhteisestä eurooppalaisesta turvapaikkapolitiikasta: ette voi puhua siitä kauniisti yhdessä tilaisuudessa ja aina kun asiasta äänestetään, äänestää sitä vastaan.
Pirker on esittänyt vastaväitteet, mutta tämä ei ole johdonmukaista, kun yksi ryhmänne jäsen, Helmer, kirjoittaa, että automaattiset oikeudet tulisi lakkauttaa tai Geneven yleissopimus tulisi lakkauttaa ja oikeus päästä automaattisesti maahan tulisi lakkauttaa henkilöiden osalta, joiden katsotaan olevan vainon kohteena. Meidän on oltava täysin varmoja siitä, mistä he tulevat. Tältä osin meillä on täysin selkeä lähestymistapa. Kannatamme tätä mietintöä. Uskomme todellakin, että vähimmäisstandardeja tarvitaan. Turvapaikanhakijoille on oltava asianmukaiset normit sen tunnustamiseksi, että turvapaikanhakijat ovat aina epätoivoisia ihmisiä, jotka hakevat epätoivoisia toimenpiteitä paetakseen kauhistuttavia tilanteita omassa maassaan. Meidän tulisi olla myötätuntoisia siinä roolissa, jota yritämme esittää. Meidän tulisi osoittaa myötätuntoa mietinnöissämme. Sen tähden olen erittäin iloinen voidessani kiittää esittelijää tästä ja onnitella komission jäsentä sen esittämisestä.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kiitollinen tästä keskustelusta, jossa on tullut esiin joitakin erittäin tärkeitä kysymyksiä, joihin haluaisin vastata. Ensinnäkin komissio puolustaa yksiselitteisesti kaikkia jäsenvaltiota sitovan vuoden 1951 Geneven yleissopimuksen täytäntöönpanon ensisijaisuutta. Olemme myös käsitelleet toissijaista suojelua koskevia sääntöjä ja tämän osalta haluaisin rauhoittaa Berthua: emme ole luoneet mitään uutta, tämä ei ole komission jäsenen machiavellistinen keksintö. Toissijainen suojelu on jo otettu käyttöön viidessätoista jäsenvaltioissamme. Tämä johtuu näiden valtioiden kansainvälisistä sitoumuksista, esimerkiksi koska ne ovat allekirjoittaneet Euroopan ihmisoikeussopimuksen, erityisesti 3 artiklassa esitetyt kriteerit.
Mitä tulee direktiivin soveltamisalaan haluaisin sanoa, että komissio ei hyväksy joidenkin jäsenten esittämiä tarkistusehdotuksia, joilla pyritään lisäämään uusia perusteita tai tyhjentävä hylkäämislausekkeiden luettelo Geneven yleissopimuksen pakolaisen määritelmään. Emme voi hyväksyä näitä, koska Euroopan unionilla ei ole toimivaltaa muuttaa Geneven yleissopimuksen sisältöä. Sitä voidaan muuttaa ainoastaan sen osapuolina olevien 150 valtion suostumuksella. Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutettu on aloittanut tämän prosessin, mutta emme voi yksipuolisesti muuttaa yleissopimusta.
Uskomme myös, että menettelyllisiä takeita koskevia ehdotuksia ei tulisi sisällyttää niiden avokätisyydestä huolimatta tähän direktiivin. Menettelyjä koskevaa kysymystä olisi käsiteltävä kyseistä aihetta koskevassa ehdotuksessa, josta komissio on esittänyt muutetun ehdotuksen. Saman logiikan mukaisesti haluaisin sanoa Pirkerille, että tämä ei ole sopiva tilaisuus käsitellä kysymyksiä, jotka koskevat palauttamista, Dublin II -asetusta tai yhteistyötä kolmansien maiden kanssa. Nämä kysymykset ovat tärkeitä, olen tästä samaa mieltä kanssanne, ja komissio työskentelee niiden parissa, kuten Sevillan Eurooppa-neuvosto totesi.
Viime viikolla komissio esitti tämän vuoksi neljä uutta ehdotusta takaisinottosopimusten neuvottelemisesta Turkin, Algerian, Albanian ja Kiinan kansantasavallan kanssa. Yli vuosi sitten komissio esitteli asetuksen turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavan valtion määrittämisestä, joka tunnetaan nimellä Dublin II -asetus ja jonka toivon saatavan päätökseen tämän vuoden loppuun mennessä, ja komissio esittelee marraskuussa palauttamispolitiikkaa koskevan toimintaohjelmansa sekä laittoman maahanmuuton torjunnassa kolmansien maiden kanssa harjoitettavan yhteistyön rahoitustoiminnan puitteet.
Mitä tulee pakolaisten ja toissijaisen suojelun saaneiden henkilöiden yhtäläisiin oikeuksiin, komissio uskoo, että näiden kahden eri typpisen suojelun saajille kuuluvien oikeuksien on oltava samat. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että "harkinta-aika" on tarpeen, ja siksi ehdotimme eron tekemistä, nimenomaan, jotta Geneven yleissopimuksen täytäntöönpanon ensisijaisuus tunnustettaisiin.
Lopuksi haluan selventää miksi sisällytimme toissijaisen suojelun tähän ehdotukseen. Tehkäämme tämä asia täysin selväksi. Nykyisin kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa kansainvälistä suojelua saavien henkilöiden enemmistö ei saa suojelua Geneven yleissopimuksen nojalla vaan toissijaista suojelua koskevan järjestelmän nojalla. Jos haluamme estää jäsenvaltiosta toiseen siirtymisen, jos me haluamme estää "parhaiden turvapaikkatarjousten etsiskelyn", pelkästään Geneven yleissopimuksen sisällyttäminen olisi melko merkityksetöntä. "Parhaiden turvapaikkatarjousten etsiskelyn" ytimenä, jäsenvaltiosta toiseen siirtymisen ytimenä on toissijaista suojelua koskevien järjestelmien kilpailukyky, ja voimme lisätä tähän - antakaa anteeksi kun sanon tämän, hyvät parlamentin jäsenet - että on epäoikeudenmukaista syyttää komissiota taloussiirtolaisen käsitteen laajentamisesta toissijaisen suojelun avulla. Päinvastoin ainoastaan käsittelemällä toissijaisen suojelun yhdenmukaistamista on mahdollista hyväksyä niin kutsuttu yhden luukun menettely, johon yhä useammat jäsenvaltiot itse asiassa suhtautuvat myönteisesti ja jossa turvapaikkahakemukset käsitellään tärkeysjärjestyksessä yhdessä hallinnollisessa menettelyssä, jossa niistä annetaan yksi lopullinen päätös. Tämä tunnetaan menettelyjen tehostamisena. Tämä on tapa järkeistää menettelyjä, mikä säästää aikaa, hallinnollisia keinoja ja rahaa tarvitsematta hankkia tarpeettomia lisäresursseja.
Lopuksi toteaisin, arvoisa puhemies, että von Boetticher väitti, että minulla on päävastuu tästä asiasta, ja tekemällä näin hän lausui minulle kohteliaisuuden, jota en oikeastaan ansaitse. Komission ehdotukset eivät suinkaan ole neuvoston päätöksentekokyvyn esteenä. Minun on kerrottava teille, että tällä alalla jäsenvaltiot tekevät lainsäädäntöaloitteita. Voisiko von Boetticher kysyä itseltään, jos komission ehdotukset näissä asioissa ovat niin huonoja kuin hän väittää, miksi yksikään jäsenvaltio ei ole esittänyt ehdotusta, josta viisitoista jäsenvaltiota olisivat olleet yksimielisiä ja joka olisi hyväksytty? Tämä on mielestäni oleellinen kysymys. Tämän ehdotuksen ainoa innovatiivinen asia on epäilemättä vainoajan käsitteen laajentaminen siten, että se kattaa myös muut kuin valtiolliset toimijat. Tämä on totta. Tämä on tilanne kolmessatoista viidestätoista jäsenvaltiossa, ja tämä on äskettäin sisällytetty myös Saksan lainsäädäntöön. Olenko todellakin von Boetticherin sanojen asianmukaisin kohde?

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tiistaina klo 11.30.

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Charlotte Cederschiöldin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0328/2002) komission ehdotuksesta neuvoston puitepäätökseksi tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä (KOM(2002) 173 - C5-0271/2002 - 2002/0086(CNS)).

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan onnitella esittelijä Cederschiöldiä, joka on perehtynyt hyvin käsiteltävään asiaan, käyttänyt siihen merkittävästi energiaa ja sitoutunut siihen täällä parlamentissa.
Kuten esittelijä toteaa, hakkeroinnista, viruksista ja palvelun estämisestä saattaa koitua hyvin vakavia seurauksia niin omaa etua tavoittelevien yksittäisten ihmisten toiminnan kuin myös järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin tuloksena. Komission ehdotus pyrkii lähentämään rikostunnusmerkistöjä, jotka koskevat tietojärjestelmien luvatonta käyttöä tai niiden laitonta häirintää ja ovat seurausta ammatillisten sektoreiden ja lakia toimeenpanevien viranomaisten kuulemisesta sekä keskusteluista asiantuntijoiden kanssa tietoverkkorikoksia käsittelevässä Euroopan unionin keskustelufoorumissa. 
Komissio pyrkii lainsäädännön lähentämiseen yhteisön tasolla marraskuussa 2001 hyväksytyn Euroopan neuvoston verkkorikollisuuden torjuntaa koskevan yleissopimuksen linjan mukaisesti. Ehdotuksemme 3. artiklassa tietojärjestelmän luvaton käyttö luokitellaan rikokseksi. Tavoitteenamme on hakkeroinnista rankaiseminen. Tietojärjestelmien luvaton käyttö on katsottava rangaistavaksi teoksi silloin, kun kyseessä on luvaton tunkeutuminen tietojärjestelmän erityissuojattuihin osiin tai kun tarkoituksena on aiheuttaa vahinkoa yksityishenkilölle tai yhteisölle tai saada taloudellista hyötyä. 
Me luokittelemme rikokseksi myös luvattoman tietojärjestelmään tunkeutumisen, jolla tarkoitamme hyökkäyksiä viruksilla, palvelun käytön estämistä ja myös Internet-sivustojen häirintää. Komission ehdotuksessa edellytetään, että kaikki mainitut rikkomukset on tehty tarkoituksellisesti ja laittomalla tavalla ja korostetaan ennen kaikkea vakavia tapauksia, joista tehtävien päätösten edellytyksistä päättävät kunkin jäsenvaltion tuomioistuimet. Ehdotuksessa otetaan huomioon raskauttavat asianhaarat ja pyritään saamaan jäsenvaltiot ilmoittamaan yhteyspisteen, joka palvelee vuorokauden ympäri, seitsemän päivää viikossa, ja jonka tarkoitus on helpottaa tietojenvaihtoa tietojärjestelmiin kohdistuvissa hyökkäystapauksissa. 
Komission mielestä esittelijä on täysin oikeassa korostaessaan, ettei vähämerkityksisiä tai merkityksettömiä toimia tulisi luokitella rangaistavaksi. Sen vuoksi komission ehdotuksen johdanto-osan 12 kohdassa esitetäänkin toivomus, että meidän tulee välttää ylikriminalisoinnin vaara nimenomaan vähemmän vakavissa tai vähämerkityksisissä tapauksissa. Komissio yhtyykin esittelijän tekemään tarkistusehdotukseen kyseissä asiassa. 
Kolmannen pilarin tietosuojaa koskevaa asiaa valmistellaan parhaillaan, mutta haluaisin esittää toivomuksen, ettei parlamentti keskeyttäisi tämän puitepäätösehdotuksen täytäntöönpanoa ennen kuin on saatu aikaan erityinen kolmannen pilarin tietosuojaväline. Sen sijaan mielestäni on kiinnitettävä erityistä huomiota Euroopan Neuvoston hyväksymiin tietosuojaa koskevan yleissopimuksen periaatteisiin, joita on noudatettava kaikilta osin pantaessa täytäntöön tämän alan puitepäätöstä. Tällaiseen ratkaisuun todellakin päädyttiin lasten seksuaalista hyväksikäyttöä ja lapsipornografiaa käsitelleessä asiassa. Haluan kiittää vielä kerran esittelijää panoksesta jonka toi tähän tärkeään keskusteluun, jota uskon yleisen mielipiteen jäsenvaltioissa kannattavan kovasti.

Cederschiöld (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, komission jäsen Vitorino, me olemme monien vuosien ajan seuranneet toistemme pyrkimyksiä verkkorikosten torjumiseksi ja epäilemättä omaamme monia yhteisiä perusarvoja. Komission jäsen Vitorino tietää yhtä hyvin kuin minä, että meidän huolenaiheemme täällä on puitedirektiivi. Koska Euroopan parlamentilla on huomattavasti vähemmän päätösvaltaa kuin sillä tulisi olla puitedirektiivien käsittelyssä, käytän tilaisuutta kiinnittääkseni huomiota tähän epäkohtaan, niin kuin tein myös komission jäsen Vitorinon esille nostamassa kysymyksessä, hänen kommentoidessaan tarkistusta. Ymmärrän hyvin hänen näkökantansa, mutta meidän on kohdistettava painostus valmistelukuntaan ja sen toimintaa seuranneisiin tärkeimpiin uudistuksiin, sillä käsittelemme nyt hyvin huolestuttavia unioniin kohdistuvia uhkia.
On olemassa näyttöä siitä, että rikollisjärjestöt ovat soluttautuneet yhteiskunnan tärkeisiin perusrakenteisiin. Ne ovat onnistuneet pääsemään käsiksi digitaalisiin virrankatkaisijoihin, mikä tarkoittaa, että ne voivat katkaista sähkön, sulkea veden ja seisauttaa liikenteen. Erityisesti lentoliikenteessä on sattunut tapauksia, jotka ovat häirinneet lennonjohtotornien toimintaa. Terroristit voivat sulkea niin kaasun kuin vedenkin, ja lisätä näin varsinaisten hyökkäyksien aiheuttamia tuhoja. Tämä on luonnollisesti tilanne joka meidän on pyrittävä torjumaan kaikin keinoin. Olemme tekemisissä rajat ylittävän rikollisuuden kanssa. 
Komission ehdotus on hyvä. Ihailen komission jäsenen Vitorino kykyä esittää hyvin perusteltuja ehdotuksia huolimatta työskentely-ympäristön puutteista. Yhdenmukaistamistarkoituksessa tavallisesti käyttämiemme enimmäis- ja vähimmäisrangaistusten käsite on järkevä ja tasapuolinen. Osaltaan se voi tehdä myös lopun niin sanotusta ?laillisesta kaupankäynnistä?, jota me emme voi tietenkään suosia, sillä siinä rikolliset valitsevat oikeuskäsittelyn maissa, joissa on alhaisimmat rangaistukset.
Meitä huolestuttavat nyt myös aikomukset. Se on myös päivänselvä asia ja siksi sen käsittely on suotavaa. On osoitettava aikomus aiheuttaa vahinkoa tai saada taloudellista hyötyä. Mielestäni tämä on oikea lähestymistapa. Hyväksyn komission työn hengen tältä osin, mutta haluan toistaa, että päätöksentekoprosessia emme voi hyväksyä. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa kolmannen pilarin alalla. Nykyinen järjestelmä loukkaa demokraattisia oikeuksia. Ihmisoikeudet jäävät tuomioistuimen tuomiovallan ulkopuolelle. Tästä syystä me painotamme erityisesti tätä seikkaa tarkistuksessa, ja komission jäsen Vitorino ymmärtää sen aivan varmasti. Kyseisillä rikoksilla saattaa olla kauaskantoisia vaikutuksia ja niillä on suora vaikutus ihmisten yksityiselämään. Meidän on saatava aikaan demokraattinen valvonta, ja sen vuoksi toivon lainsäädännön soveltamista siitä päivästä alkaen kun saamme aikaan tällä alalla asianmukaisen suojelun ja myös tietosuojelun kolmannen pilarin alalla. Eittämättä kyse on asiasta, jonka haluaisin nähdä toteutuvan juuri nyt. Hyväksyn täysin yhteyspisteiden perustamisen. En halua millään lailla viivyttää asioiden etenemistä, mutta tarkoitukseni on korostaa demokraattisen kehityksen merkitystä.
Nykyisen päätöksentekojärjestelmän puitteissa oli mahdollista edetä tähän saakka. Toivon kuitenkin, että uusi perustuslaki mahdollistaa asioiden hoitamisen paremmin ja että saamme aikaan todella legitiimin järjestelmän. Komission jäsen Vitorino on jo esittänyt myönteisiä huomioita tarkistuksista. Samoin on asianlaita myös hienovaraisessa suhtautumisessa oikeushenkilökysymykseen. Olen tyytyväinen myös siihen, että saimme aikaan yhteisen kannan siinä mikä koskee vähäpätöistä tekoa. 
Lopuksi haluan kiittää kaikkia kollegoitani Euroopan Parlamentissa. Olen pyrkinyt mahdollisimman tasapainoisen ratkaisun löytämiseen rikoksen vakavuuden osalta. Samalla olen pyrkinyt korostamaan ihmisoikeuksien ja yksityisyyden suojan merkitystä nykyisissä puitteissa. 
Tarkoitukseni on, että valmistelukunta tuntee painostuksemme, ja siksi päätin kirjoittaa tällä tavalla. Komission jäsen Vitorino varmasti ymmärtää tämän, ja toivonkin että myös hän osallistuu tähän painostukseen.

Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aloittaa onnittelemalla Cederschiöldiä hänen esittelemästään erinomaisesta mietinnöstä, jota Euroopan kansanpuolueen ryhmä tukee ja jonka puolesta ryhmämme äänestää. Ongelma on erityisen ajankohtainen, se on levinnyt jo huolestuttavan laajalle ja siitä on tullut yksi järjestäytyneen rikollisuuden muoto. Rikos on luonteeltaan valtioiden rajat ylittävä ja siihen on vastattava yhteisön tasolla, koska uusi tieto- ja viestintäteknologia vaikuttaa olennaisesti kansalaisten jokapäiväiseen elämään ja yhteiskuntiemme talouteen.
Näin ollen on ensiarvoisen tärkeää saada aikaan hyvin tehokas suoja mahdollisia väärinkäytöksiä tai rikollisia toimia vastaan. Hakkerointi, esiintyypä se missä tahansa muodossa, merkitsee taloudellista riskiä, mutta se vaarantaa myös luottamuksen sähköiseen kaupankäyntiin ja aiheuttaa vakavan uhan yksityisyyden suojalle. Sen kohteeksi eivät joudu ainoastaan verkko-operaattorit, Internet-operaattorit ja sähköistä kaupankäyntiä harjoittavat yritykset, vaan myös yksityishenkilöt, jotka eivät harjoita minkäänlaista liiketoimintaa.
Tietojärjestelmien suojaaminen on erittäin tärkeä tekijä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomisessa. Meidän on kuitenkin huolehdittava siitä, ettei perusoikeuksia ja -vapauksia rajoiteta ja ettei oikeusjärjestyksen perusperiaatteita muuteta tai ettei yksityishenkilöitä rangaista uuden teknologian käytössä tapahtuneista selvistä vahingoista. Kuten olen tässä istunnossa jo maininnut, turvallisuus on ja sen tulee olla ainoastaan yksi väline mainittujen perusoikeuksien ja vapauksien turvaamisessa.
Cederschiöldin mietintö sisältää viisi olennaista asiakokonaisuutta: ensiksikin jäsenvaltioiden rikosoikeudellisten säännösten lähentämisen, niiltä osin kuin ne koskevat tietojärjestelmiin kohdistuvia hyökkäyksiä. Toiseksi siinä kehotetaan tehostamaan poliisiasiain ja oikeudellista yhteistyötä. Kolmanneksi mietinnössä kannustetaan ehkäiseviin toimiin, edistetään turvallisuuskulttuuria ja parannetaan eri toimijoiden tietoisuutta tietoverkkojen turvallisuusriskeistä. Neljänneksi siinä käsitellään rikoslain joustavuutta merkityksettömissä tai vähemmän tärkeissä asioissa, jotta voidaan välttää ylikriminalisoinnin vaaraa Euroopassa. Viidenneksi ja viimeiseksi siinä korostetaan nuorison erityiskohtelua antamalla tuomareille mahdollisuus jättää rankaisematta alaikäisiä, jos heitä syytetään ensimmäistä kertaa tämänlaatuisesta rikoksesta tai jos he eivät ole tehneet mainittua rikkomusta tarkoituksella aiheuttaa toisille vahinkoa tai saada taloudellista hyötyä itselleen tai rikollisjärjestölle.

Turco (NI).
Arvoisa puhemies, huolimatta Cederschiöldin erinomaisesta työstä ja siitä, että hän teki merkittäviä parannuksia komission esitykseen, äänestämme ehdotusta vastaan, koska se sisältää vähintäänkin neljä perustavanlaatuista ongelmaa, joiden merkitystä emme voi eikä meidän pidä aliarvioida. Ensinnäkin se sisältää Euroopassa tavanomaisen pakkomielteenomaisen pyrkimyksen Internetin sääntelyyn erikoislainsäädännöllä. Toiseksi vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luominen perustuu siinä sallitun vapausrangaistuksen ehtojen yhdenmukaistamiseen. Kolmanneksi siinä esitetään kohtuuttomia valvontatoimenpiteitä, jotka kriminalisoivat automaattisesti kaiken tietojärjestelmiin kohdistuviin hyökkäyksiin rinnastettavan menettelyn. Neljänneksi siihen sisältyy kuvitelma siitä, että rikollisuus voidaan poistaa ennemminkin koventamalla rangaistuksia kuin tehostamalla valvontaa.
Pohjimmiltaan me siis katsomme, että olisi parempi lähestyä verkkorikollisuutta nykyisten rikosoikeudellisten välineiden avulla sen sijaan, että lisätään erityislainsäädäntöä, joka määritellään teknologisen perustan kautta ja jota luonnehtivat edellä mainitut puutteet.
Esitettyjen syiden perusteella me äänestämme ehdotusta vastaan. Myös Chederschiöld ja Coelho käsittelivät samoja ongelmia, mutta meistä ne ovat ensiarvoisen tärkeitä emmekä voi jättää niitä huomioimatta.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen Vitorino, tietojenkäsittely ja tiedonsiirto sekä niiden häiriöttömyys ovat nykyisessä informaatioyhteiskunnassa ensiarvoisen tärkeitä. Kukapa meistä ei olisi pelännyt viruksen levittäytyneen tietokoneelleen tai joutunut todenteolla kärsimään tietokoneviruksen aiheuttamista vahingoista.
ATK-pohjaisessa toiminnassa voi aiheutua virusten vaikutuksista arvaamattomia seurauksia. Esimerkkinä voidaan mainita viruksen muuttamat tai tuhoamat tiedot ilmaliikenteen valvontajärjestelmissä tai terveydenhuollon, esimerkiksi sairaalan teho-osaston, tiedostoissa. Yksilön tai suuren ihmisjoukon kannalta tällä voi olla kohtalokkaita vaikutuksia. Tietokonevirukset voivat tulevaisuudessa aiheuttaa laajaa oikeudellista epävarmuutta sekä estää sähköisen asioinnin ja kaupankäynnin tuhoamalla sähköisten asiakirjojen luotettavuusperustan. Siksi, hyvät kollegat, yrityksemme edistää esimerkiksi sähköistä kaupankäyntiä luomalla tarvittavat lainsäädännölliset puitteet ovat turhia, jos nämä järjestelmät eivät ole luotettavia.
Olen erittäin huolestunut asiantuntijoiden arvioista, joiden mukaan uusien virusten luojat ovat nykyään yhä vähemmän liikkeellä pelkän pilailun merkeissä. Aikojen alussa viruksia tehtailivat koululaiset ja opiskelijat, jotka tekivät niitä lähinnä piloillaan ja saadakseen julkisuutta, mutta yhä useammin virukset saattavat tuhota koneen kovalevyn ja kaikki ohjelmat. Asiantuntija-arvioiden mukaan makroviruksia on jo 80 prosenttia kaikista viruksista.
Ihmiset haluavat suojata yksityisyytensä ulkopuolisilta tunkeilijoilta. Siksi yhdyn edellä mainittuihin näkemyksiin, että hakkeroinnista on tulossa ja kehittymässä yksi järjestäytyneen rikollisuuden tärkeä muoto ja tätä rikollisuutta on torjuttava etenkin kansainvälisesti, koska kyseinen rikollisuus on luonteeltaan rajat ylittävää. Komission ehdotus tietojärjestelmiin kohdistuvien hyökkäysten torjumiseksi ja jäsenvaltioiden rikosoikeudellisten toimien lähentämiseksi on täten askel oikeaan suuntaan.
Lopuksi haluan kiittää kollegaamme Charlotte Cederschiöldiä hänen tekemästään arvokkaasta työstä. Yhdyn erityisesti hänen huomioonsa, jonka mukaan unionilla ei vieläkään ole riittäviä oikeudellisia tietosuojasäännöksiä kolmannen pilarin asioiden hoitamiseksi. Euroopan parlamentti on useaan otteeseen vaatinut näitä säännösmahdollisuuksia, ja kehotan komissiota välittömästi aloittamaan säännösten valmistelun.

Vitorino
Arvoisa puhemies, haluan todeta, että meille komissiossa rikollisuuden torjunta ei ole vain pakkomielle. Valmisteilla on monia muita alaa koskevia aloitteita: tietojärjestelmiä koskevan väärinkäytön ennaltaehkäisyn, turvallisuuden, salaustekniikan ja tietosuojan aloilla. Tämän keskustelun aiheena ne eivät kuitenkaan olleet, joten en maininnut niitä tässä yhteydessä, mutta pidin niitä itsestään selvinä.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tiistaina kello 11.30.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Fraissen laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0264/2002) teatterista ja esittävistä taiteista laajentuneessa Euroopan unionissa (2001/2199(INI)).

Fraisse (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, se mikä saa kaltaiseni uuden jäsenen mukaan Euroopan parlamentin ja kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan työhön, on se, että Euroopalta puuttuu johdonmukainen näkemys kulttuurin alalla. Käytän mieluummin ilmaisua näkemys kuin kulttuuripolitiikka. Ne, jotka puhuvat kulttuuripolitiikasta, viittaavat keskusteluun tai väittelyyn jota voisimme käydä. Kun toteamme, että johdonmukaista näkemystä ei ole, se merkitsee yksinkertaisesti esimerkiksi sitä, että elokuvaa käsitellään teollisuusalana, että musiikilla saattaa olla tärkeä merkitys budjettikohtana, ja siihen kaikki jääkin, eikä ole selvää kuinka kieli tai kielet voidaan huomioida teatteritaiteessa. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tästä syystä halusin laatia tämän valiokunta-aloitteisen mietinnön.
Minun nähdäkseni valiokunta-aloitteinen mietintö on keino tarkastella tällä hyvin mittavalla eurooppalaisen kulttuurin alueella sitä merkittävää eroa, joka vallitsee teollisuuden ja musiikin välillä. Kielestä, teatterista ja esittävästä taiteesta kiinnostuneet havaitsevat niin ikään, että pohjimmiltaan nämä taiteenalat ovat osa kulttuuriperintöämme. Teatteri ja esittävä taide muodostavat Euroopan kulttuuriperinnön perustan, joka on samalla osa meidän kirjallista ja poliittista perintöämme, koska ei ole teatteria joka ei olisi muotoutunut demokratian syntymän ja kaupunkien katuelämän vaikutuksesta. Tästä syystä katson myös, että teatteri ja esittävä taide ovat erittäin tärkeitä Euroopalle.
Kun aloitin tapaamiset esittävien taiteilijoiden kanssa sain kuulla kaikkein ensimmäiseksi heidän vaateitaan vapaudesta. He vastustivat tiukasti vapautensa menetystä tai sitä, että me valvoisimme heitä tai että luotaisiin virallinen taidepolitiikka, joka ei vastaisi sitä järjestäytymistapaa tai muotoa jota he tavoittelevat. Näin he sanoivat ensimmäiseksi. Toinen asia johon he puuttuivat olivat lukuisat vaikeudet, hyvin lukuisat vaikeudet, kuten esimerkiksi kaksoisverotus ja ongelmat sosiaaliturvan ja verotuksen aloilla, mutta myös hyvin moninaiset vaikeudet, joita he kohtaavat matkustaessaan. Koska taiteilijat matkustavat, he elävät jo Euroopassa, he eivät pohdi pysyvätkö omassa maassaan vai menettävätkö juurensa; he liikkuvat ja tarvitsevat siinä meidän apuamme. Tämä on elävää todellisuutta jota meidän on tuettava. En tietenkään ole sitä mieltä, - ja tämä on päivä päivältä yhä selvempää - että voisimme soveltaa markkina- tai kilpailusääntöjä kulttuurialaan.
Tämän me olemme jo voineet todeta toisaalla: elokuva-alalla valtionapu on nyt tunnustettu ja sitä jopa tehdään tunnetuksi tai jäljitellään maissa, joissa sitä ei vielä ole. Olemme tietoisia siitä, miten suuri merkitys valtionavulla on jopa sellaiselle alalle kuin audiovisuaalinen tuotanto. Uskon, että esittävien taiteiden ja erityisesti teatterin suhteen asianlaita on samoin: niille on annettava valtionapua, ja se voi alkaa vastuusta jota valtio kantaa ensinnäkin helpottamalla yksittäisten taiteilijoiden ja tuotantoryhmien liikkumista Euroopassa ja kannustamalla alan koulutusta. 
Tietyllä tavalla mietintöni johtopäätös on juuri tämä. Jäsenvaltioiden on pyrittävä tekemään yhteistyötä. Meidän olisi vihdoinkin luovuttava ajattelemasta keskinäistä jakoa. Minusta tuntuu, että iänikuisessa kulttuurikeskustelussamme me edelleen tahdomme, että yhteisö ottaa hoidettavakseen jopa kulttuurinkin tai että se tulee kuulumaan toissijaisuusperiaatteen piiriin eikä meidän tule niin ollen puuttua siihen. Minusta tästä jaosta ei ole mitään hyötyä eikä se helpota asioita millään tavalla. Pikemminkin uskon, että jos palaamme 151 artiklaan, jossa kehotetaan yhteistyöhön kulttuurialalla, juuri näin meidän on toimittava Euroopan kulttuurin ja esittävän taiteen alalla.
Kuten mainitsin, ongelmia on esimerkiksi kaksoisverotuksen alalla, lainsäädännössä on puutteita ja yhteinen tekninen sanasto puuttuu. Mutta myös ratkaisuja on tarjolla, kuten esimerkiksi tekstitys, ja lainsäädännön yhdenmukaistamista voitaisiin helpottaa valkoisen kirjan avulla - ja nyt toivon, että komissio kuuntelee meitä - sillä nyt tarvitaan tietopankkeja ja jaettavia sanastoja. Ehkä meidän tulisi lisäksi noudattaa asiantuntijoiden, taiteilijoiden ja alan teollisuuden nykykehityksestä perillä olevien neuvoja, kun tulee päätöksenteon aika. 
Hyvät kollegat, lyhyesti sanottuna olen sitä mieltä, että meidän on pohdittava sitä, kuinka voimme suojella kulttuuria asianmukaisesti, ja kuinka sitä olisi käsiteltävä Euroopan tulevaisuutta tarkastelevassa valmistelukunnassa ja tulevassa peruslaissa. Olen myös sitä mieltä, että meidän olisi tarkasteltava Eurooppa-neuvoston kesäkuussa esittämää päätöslauselmaa, jossa ehdotettiin kulttuurialan toimintasuunnitelman laatimista. Näkemykseni on, että Euroopan komissio ja parlamentti voisivat myös tukea Eurooppa-neuvoston päätöslauselmaa.

Reding
Arvoisa puhemies, esittelijä Fraisse, hyvät parlamentin jäsenet, haluan komission nimissä onnitella Fraissea ja kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokuntaa valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä josta nähdäkseni olemme saaneet välineen toimenpiteillemme kulttuurin alalla. Haluan vastata lukuisiin mietinnössä esitettyihin huomioihin.
Aivan ensimmäiseksi käsittelen tarvetta tukea esittäviä taiteita. Mitä tulee yhteistyösopimuksiin, mainitsen Kulttuuri 2000 -ohjelmaan kuuluvan toimen II. Tuemme parhaillaan ja myös seuraavien kolmen vuoden aikana kuutta teatterialan, kolmea tanssitaiteen ja seitsemää musiikkialan verkostoa sekä yhtä sirkusalan verkostoa ja kahta poikkitaiteellista verkostoa pelkästään esiintyvien taiteiden alalla. Kannustaaksemme foorumien luomista mainitsimme nämä alat päätelmissä Euroopan kulttuuriyhteistyöfoorumien tulevista kulttuurialan toimenpiteistä. Myös foorumien luominen on osa Kulttuuri 2000 -ohjelman tulevaisuudesta parhaillaan käytävää keskustelua.
Seuraavaksi käsittelen tilastojen puutteita. Komissio on tietoinen tarpeesta lisätä Euroopan kulttuuritilastojen tuotantoa, ja Eurostatin kulttuurialan tilastotyöryhmä työskenteleekin jo useiden aiheiden parissa, joista mainittakoon kulttuurialan työllisyys, kulttuurin rahoitus ja kulttuuritapahtumat. Kulttuurialan tietojen ilmaiseminen määrällisinä ei ole ollut koskaan helppo tehtävä. Siihen tarvitaan paljon aikaa. Mikä tärkeintä, tänä vuonna julkaistiin komission pyynnöstä Eurobarometri 2, selvitys EU:n kansalaisten osallistumisesta kulttuuritapahtumiin.
Kolmanneksi puhun toimista, joilla kannustetaan taiteilijoiden liikkuvuutta. Tämä on varmasti yksi tärkeimmistä aiheista. Mietinnössä kuvataan tarkasti liikkuvuuden tukijärjestelmiä, vero- ja sosiaalialan lainsäädäntöä ja hallinnollisia muodollisuuksia koskevan tiedon merkitystä taiteilijoiden liikkuvuudelle. Olemme asiasta samaa mieltä, kuten neuvostokin, joka valmistelee omalta osaltaan päätöslauselmaluonnosta taiteilijoiden liikkuvuudesta. Tässä asiassa koen hyvin myönteiseksi sen, että jäsenvaltiot ottavat osaltaan huomioon taiteilijoiden liikkuvuutta koskevat asiat, jotka kuuluvat ensisijaisesti niiden vastuualueeseen.
Koska kaikista liikkumisen esteistä vapaa yhteinen alue on tarkkaan määritelty, komissio pyrkii nyt kannustamaan kaikenlaista liikkuvuutta. Julkaisimme hiljattain myös tutkimuksen, jossa tarkastellaan erityisesti liikkumisen esteitä kulttuurialalla. Tutkimuksen johtopäätökset ovat Fraissen mietinnön kanssa yhdensuuntaisia. Tämä tutkimus otettiin erittäin myönteisesti vastaan kulttuuripiireissä.
Haluan mainita myös, että osana komission Barcelonan huippukokouksessa esittelemää liikkuvuutta edistävää toimintasuunnitelmaa Internetissä avataan vuonna 2003 helppotajuiset, Euroopan kansalaisten liikkuvuutta käsittelevät sivut ja kulttuurialan portaalin kehittäminen edelleen tulee mahdollistamaan sen, että komissio voi jakaa yhä enemmän tietoa ihmisten liikkuvuudesta kulttuurialalla. Tässä tarkoituksessa olemme pyytäneet jäsenvaltioita yhteistyöhön, jotta taiteilijat voivat käyttää kaikkia maita koskevaa tietopankkia hyväkseen.
Haluan sanoa muutaman sanan verotusasioista. Kuten meidän tutkimuksemme osoittaa, kaksoisverotuksen ongelma on nykyään suhteellisen harvinainen. Nykytilanteessa jäsenvaltiot voivat parhaiten ratkoa keskenään verolakien eroja koskevia kysymyksiä, ottaen huomioon jokaisen tapauksen erikseen. Jäsenvaltioiden keskenään solmimilla veroalan sopimuksilla voidaan parhaiten poistaa kaksoisverotuksen vaara. Jäsenvaltioiden on kuitenkin sovellettava sopimuksia yhteisön lainsäädännön mukaisesti ja vältettävä kaikenlaista syrjintää. Voin taata, ettei komissio epäröi eikä tule epäröimään asianmukaisten toimenpiteiden toteuttamisessa, jos tällaista syrjintää ilmenee.
Kuten voitte huomata, komissio pyrkii hyvin aktiivisesti rohkaisemaan liikkuvuutta tällä alalla. Komission toimenpiteet ovat kahdenlaisia: yhteisön lainsäädännön soveltamisen turvaavia ja rahoitustoimien avulla liikkuvuutta rohkaisevia. Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöslauselmat tukevat myöhempiä toimiamme. Näkemyksemme mukaan jo tehdyn työn vuoksi ei ole tarpeen laatia valkoista kirjaa.
Taiteellisten teosten tai show-ohjelmien kierto on usein liitetty luonnollisesti liikkuvuuden yhteyteen. Niitä varten on kuitenkin omat erityiset tavoitteensa, joista jo mainitsittekin, joihin kuuluu sellaisen tietopankin luominen, jonka avulla voidaan vaihtaa taideteoksia koskevia tietoja. Tällä alalla on jo tehty työtä vuoden 2000 ohjelman puitteissa. Esimerkiksi, Maailman kulttuuritalo Berliinissä on käynnistänyt Culture Base Net -hankkeen, johon osallistuu keskeisiä toimijoita myös Ruotsista, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Tanskasta. Tarkoituksena on luoda Internetiin tietopankki koko maailman ja ensisijaisesti Euroopan taiteilijoista.
Mietinnössä mainitaan erityisesti näyttämölaitteistojen vapaata liikkuvuutta koskeva kysymys. Emme ole tietoisia siitä, millaiset vapaan liikkuvuuden esteet niitä koskevat, mutta me kiinnitämme suurta huomiota hallinnollisten tai byrokraattisten vaikeuksien poistamiseen kansallisella tasolla. Se edellyttää, että olemme tietoisia esteistä. On tärkeätä, että palveluiden vapaa saanti on turvattu, ja me seuraammekin, etteivät jäsenvaltiot esitä perustelemattomia tai liioiteltuja vaatimuksia.
Toinen näkökohta tässä asiassa on koulutus. Esittävien taiteiden ammattiluetteloa koskevaan pyyntöönne vastaan, että olemme jo laatimassa luetteloa. Eurostat ja jäsenvaltiot laativat yhteistyössä kansainvälistä luokittelua alan ammateista. Se tulee kattamaan kulttuurialan ammatilliset tehtävät ja pyrkii täydentämään ja selventämään luokittelua.
Ammatillisen pätevyyden tunnustamisesta on sanottava, että esittävän taiteen ammatit ovat useissa tapauksissa ammatteja, jotka luokitellaan sääntelemättömiksi. Tämä merkitsee, että ammatinharjoittamista varten tarvittavan ammattipätevyyden tunnustaminen riippuu alan ammatinharjoittajien itse luomista kriteereistä. Siitä huolimatta tunnustamista on mahdollista kehittää edelleen korkeakouluissa; toisin sanoen voimme tukea opiskelijoita jatkamaan opintojaan.
Komissio onkin tämän vuoksi päättänyt luoda välineitä, jotka selventävät ja auttavat arvioimaan toisessa maassa suoritettavien opintojen sisältöä. Mieleeni tulee opintojen täydentäminen ja korkeakoulujen opintoviikkojärjestelmä. Komissio tukee keskinäisen tunnustamisen luotettavuutta luomalla verkoston Euroopan taidealan oppilaitosten kesken.
Euroopan taiteellisen koulutuksen rahoitusta varten ei ole erityistä ohjelmaa, mutta koulutusohjelmamme tukevat alan koulutusta ja on nähtävissä joitakin rohkaisevia merkkejä. Yksi esimerkki monista on taiteita opiskelevien Erasmus-opiskelijoiden lukumäärän kohoaminen 3250 opiskelijasta vuonna 1998 jopa 4700:aan opiskelijaan vuonna 2001, ja jokainen kotimaassaan virallisesti tunnustettu korkeakoulu voi hakea mukaan Erasmus-ohjelmaan.
Puheenvuoroni päätteeksi palautan mieliin, että painotitte laajemman ja tiiviimmän kulttuuriyhteistyön tarvetta ja myös tämän osalta olemme samaa mieltä kanssanne, hyvä Fraisse. Parlamentin toivomukset tällä alalla eivät ole uusia, ja viittaan nyt Ruffolon mietintöön.
Kulttuuriyhteistyö on yksi laajentumisen osatekijöistä. Mikä olisi parempi esimerkki kuin se, että ehdokasvaltioiden keskeisten kulttuurialan toimijoiden osallistuminen Kulttuuri 2000 -ohjelmaan on lisääntynyt nopeasti 120:een osallistujaan vain vuodessa. 
Panemme tyytyväisinä merkille etenemisemme myös kulttuurien välisen vuoropuhelun alalla. Euro?Välimeri-alalla kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämiseksi valmistellaan parhaillaan perustaa ja koulutusta ja nuorisoa koskevissa asioissa me olemme edenneet asian ratkaisun suuntaan. Haluan kiittää Fraissea ja kulttuurivaliokunnan jäseniä mietinnöstä, joka tulee olemaan hyvin hyödyllinen Kulttuuri 2000 -ohjelman myöhemmässä tarkastelussa.
Beazley (PPE-DE).
- (EN), Arvoisa Puhemies, puhun ryhmäni nimissä, varjoesittelijänä. Onnittelemme Fraissea mietinnöstä, jonka hyväksymistä kannatamme. Me olemme esittäneet kaksi tarkistusta, joille toivomme parlamentin hyväksyntää.
Mietinnössä esitetään hyödyllinen analyysi toimenpiteistä, joilla teatteria ja esittäviä taiteita voidaan tukea Euroopassa, ja keskitytään erityisesti niiden liikkumistarpeeseen. EU:n laajentumista enteillen mietinnön perusteluissa on huomioitu, että ehdokasvaltiot eivät voi tukea kulttuuriohjelmia Phare- ja Tacis-ohjelmien kautta, mutta että kulttuuriyhteistyötä on edistetty Theorem-ohjelman avulla, jonka kautta maat pääsivät osallistumaan Kulttuuri 2000 -ohjelmaan viime vuonna, kuten komission jäsen Reding juuri meille muistutti.
Fraisse kiinnitti puheenvuorossaan huomiota siihen, että EU:n ja nimenomaan laajentuneen Euroopan unionin kulttuuriala tarvitsee laajakatseisia ja johdonmukaisia näkemyksiä. Kannatan innokkaasti tätä ajatusta. Ehdotus sattuu juuri oikeaan aikaan, onhan komissio juuri ilmoittanut kymmenen ehdokasmaan hyväksymisestä Euroopan unionin jäsenvaltioiksi ja Irlanti toteuttaa tänä viikonloppuna kansanäänestyksensä, mikä osoittaa EU:n laajentumisen tiellä mahdollisia esteitä.
Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden liittyminen Euroopan unioniin tulee muuttamaan EU:n ominaispiirteitä hyvin dramaattisesti. Kulttuurilla on siinä varmasti erittäin merkittävä sija. Missä laajuudessa nykyinen ohjelma käsittelee vuosia kestänyttä läntisen Euroopan kollektiivista muistinmenetystä, mikä ei ehkä päde Saksan tai Itävallan osalta, joilla on historialliset ja perhesiteensä, mutta koskee muita maita, joissa rautaesiripun varjo on edelleen havaittavissa.
Ottaen huomioon Fraissen esittämän vaatimuksen laajakatseisista ja johdonmukaisista näkemyksistä kysyn, olemmeko todella tehneet kaikkemme, jotta nykyisen EU:n kansalaiset kykenevät ymmärtämään perinpohjin, mitä eurooppalaisen perheen täydentäminen merkitsee teatterille ja esiintyville taiteille sekä muille kulttuurin aloille? Kun Stalin hahmotteli Keski- ja Itä-Eurooppaa koskevaa suunnitelmaansa, Winston Churchillin vastaus oli, että kotkan on annettava pikkulintujen laulaa. Tuntuuko meistä tänään siltä, että EU:n toimielimet ovat tehneet kaikkensa antaakseen pikkulintujen laulaa?

Zorba (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan myös vuorostani onnitella esittelijää, joka on tehnyt suuren edistysaskeleen sitomalla näkemyksensä poliittisiin näkökohtiin, mikä on täällä kaiken kaikkiaan harvinainen suoritus.
Haluamme kaikki kannustaa taiteita ja erityisesti esittäviä taiteita. Tunnemme, että nimenomaan laajentuminen sallii meidän astuvan uuteen aikakauteen Euroopassa. Olen varma, että kuten komission jäsen, jokaikinen meistä on innostunut tuomaan omalla tavallaan panoksensa taiteiden tukemiseen erilaisin poliittisin keinoin. On sanottava, että mietintö, jota pidin niin tärkeänä, että lähetin sen lukuisille teatterialan toimistoille Kreikassa, herätti hyvin suurta kiinnostusta ja niissä halutaan nähdä, kuinka huominen äänestys sujuu ja kuka äänestää ehdotusta vastaan.
Minusta poliittinen tuki esittävälle taiteelle on äärimmäisen tärkeää ja haluankin esittää pari huomautusta. Arvoisa komission jäsen, tiedän ettette te ole vastuussa tästä, mutta tilastotiedot ovat niin vanhentuneita, että ne aiheuttavat sekaannusta ja epäselvyyttä. Tarvitsemme tilastoja, ja teidän tukenne siinä on tärkeä. Näyttämöteoksille on myös tärkeää, että ne käännetään. Ei ole oikein, että ne ilmestyvät ensin kirjoina ja vasta sitten käännettyinä näytelminä. Näyttämöteosten on todellakin levittävä taiteilijoiden keskuuteen käännöksinä, mikäli niiden halutaan liikkuvan. Päätteeksi totean, että tilanne muuttuu koko ajan. Kanada on ehdottanut kulttuuriyhteistyötä, parhaillaan on käynnissä mielipiteenvaihto Maailman kauppajärjestössä ja nyt meidän on odotettava ja katsottava, kuinka nämä asiat edistyvät.
Meidän on hyödynnettävä näkemyksiämme sellaisissa poliittisissa suunnitelmissa, joista seuraa esittävää taidetta edistävää kulttuuripolitiikkaa, sen sijaan että saattaisimme sen uudelleen kansalliselle pohjalle. Tämän politiikan turvin voimme aivan erityisellä tavalla toteuttaa eurooppalaista kulttuuria koskevia unelmiamme.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Aikojen alusta saakka ihmiset ovat olleet tekemisissä teatterin kanssa, tavalla tai toisella, ja jokainen kansakunta on kehittänyt sitä valintojensa ja taiteellisen ilmaisunsa mukaisesti. Haluan siksi kiittää Fraissea aloitteellisuudesta esittävän taiteen tilan kartoittamiseksi EU:ssa ja ehdokasvaltioissa. Koska kyseessä on hyvin laaja ala ja asiaintila on hyvin erilainen eri maissa, oli kyseessä rohkea ja menetyksellinen suoritus. Esitän kuitenkin joitakin huomioita mietinnöstä.
Ensinnäkin teatteri elää tuottajien, ohjaajien ja näyttelijöiden ansiosta, mutta haluan lisätä tähän luetteloon teatterissakävijät, sillä ilman yleisöä teatteri ei ole teatteria. Monilla teattereilla ja teatteriryhmillä on niiden ihailijoista muodostuvat kannattajaryhmät, ja olen vakuuttunut, että myös he ansaitsevat maininnan, kun keskustellaan tuesta esittävälle taiteelle. He kannustavat, jakavat tietoa ja tekevät teatteria tunnetuksi laajan yleisön keskuudessa. Tämä näkökohta on valitettavasti unohtunut mietinnöstä.
Toiseksi on kiinnitettävä huomio nimenomaan tietotekniikan osuuteen nykyaikaisessa teatterissa. Tämän päivän teatterissa uudella tekniikalla on yhä tärkeämpi sija taiteellisissa esityksissä. Kyseinen suuntaus ansaitsee meidän huomiomme ja sen tulee tietenkin saada huomio teatteria koskevissa uusissa toimenpiteissä, sillä se todellakin on yksi Euroopalle luonteenomainen tehtävä innovatiivisten toimien alalla.
Kolmanneksi taloudellisen lisätuen vaatimus aiheutti eniten vastustusta minun ryhmässäni. Nähdäksemme taloudellinen tuki on riittävää Kulttuuri 2000 -ohjelmassa sekä rakennerahaston ja Sokrates- ja Leonardo-ohjelmien kautta, ja komission jäsen selostikin niitä todella yksityiskohtaisesti. Lisäksi, verovähennysten lisääminen liikkumiseen niille, jotka osallistuvat aktiivisesti toimintaan kulttuurialalla, on täysin tuomittu asia ryhmässäni. Olemme samaa mieltä siitä, että kaksoisverotus on luonnollisesti liioiteltua, mutta erityisten verovähennysten myöntäminen saattaisi johtaa siihen, että pidättäytyisimme äänestämästä lopullisessa äänestyksessä Fraissen mietinnön puolesta.

Echerer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvä Zorba, arvoisa komission jäsen, käsitykseni on päinvastainen, teatteri ei ole kuollut. Se on julistettu kuolleeksi aika ajoin aina siitä saakka kun se syntyi! Se elää kuitenkin! Se on suojelunarvoinen demokraattisen yhteiskunnan biotooppina, sillä teatteri ei elä vain esittäjiensä huviksi, vaan myös yleisön kiinnostuksen ja lapsenomaisesta uteliaisuuden ansiosta sekä kansallisten toimenpiteiden avulla. Tiedämme kaikki, että niistä ovat kantaneet vastuun viisitoista jäsenvaltiota, joita tulee pian olemaan kaksikymmentäviisi tai vielä enemmän.
Kuten Beazleyta ja muita minua ennen puhuneita, myös minua askarruttaa, olemmeko todella tietoisia siitä valtaisasta poliittisesta ja merkittävästä tehtävästä, jonka toteuttamiseen pyrimme.
Liike-elämän toiminta on edennyt suurin harppauksin, mutta EU:n kansalaiset ovat edelleenkin epävarmoja siitä, mitä laajentuminen tuo tullessaan. Euroopan on autettava kaikessa missä se voi. Haluan ensiksi kiittää teitä Fraisse aloitteestanne ja erinomaisesta mietinnöstä. Jos me sisämarkkinakehyksen puitteissa hyväksymme kulttuuria koskevia lakeja, meidän on myös käytettävä hyväksemme kaikkia niitä välineitä joita meillä on käytettävissämme, jotta voimme palvella teatteria sen eri muodoissa - tehtiinpä sitä rikasperinteisissä teatteritaloissa tai vaihtoehtoiseen käyttöön vallatuissa rakennuksissa tai Lissabonin ja Helsingin tai Ateenan ja Lontoon kaduilla - tämän monimuotoisuuden suojelu auttaa teatteria kehittymään ja kukoistamaan. Edellä mainittu edellyttää meiltä kaikilta yhteisiä toimenpiteitä.
Vetoan ennen kaikkea jäsenvaltioihin. Osana Euroopan liikkuvuuspolitiikkaa ja yhdentymisen kannalta oleellisena panoksena, meidän on poistettava verotuksellinen syrjintä. Meidän on hyödynnettävä parhaamme mukaan kaikkia vaihtoehtoja, joita kuudes arvonlisäverodirektiivi tarjoaa, ja meidän on saatava tiedotusvälineet - nimenomaan yleisradiopalvelu - kumppaneiksemme.
Kiitokset huomioistanne, arvoisa komission jäsen. Käyttäkää mietintöä kuin se olisi valtuutus tai kannustin. Älkää salliko sen pölyttyä pöytälaatikossa; se on liian arvokas koiperhosten syötäväksi.
Budjettivaikeudet eivät häviä, vaikka leikkaisimme tukea taiteelta ja kulttuurilta; se tekee meistä vain entistäkin köyhempiä.

de Gaulle (NI).
Arvoisa puhemies, en aio puhua nyt niistä, jotka työskentelevät viihdeteollisuudessa lyhytaikaisilla sopimuksilla, joiden määrä on Ranskassa kaksinkertaistunut viidessä vuodessa, saavuttaen uskomattoman 90 000 henkeä, ja joita esittelijä yrittää nyt ryhmittää. Sen sijaan puhun moniarvoisuudesta Ranskan televisiossa ja nimenomaan niinkutsutuista julkisen palvelun verkoista.
Meidän on tehtävä kaikki tarvittava, jotta televisiokanavat, jotka saavat Ranskan valtiolta vuosittain enemmän kuin 2 miljardia biljoonaa euroa tukea, kunnioittavat vähintäänkin julkisen palvelunsa keskeisimpiä perusperiaatteita, toisin sanoen kunnioittavat demokraattisia periaatteita ja kaikkia poliittisia näkökantoja. Puhun niin kutsutuista journalisteista ja tuottajista, jotka mahtavien määrärahojen turvin toimivat kaikkein räikeimmällä tavalla poliittisesti korrektin ja harhaanjohtavan tiedon kampanjoijina.
Tähän liittyen Antenne 2 ja FR 3 -kanavien häpeällinen menettely Ranskan presidentinvaalien kahden kierroksen välillä oli jotain, mitä on mahdotonta hyväksyä, ja ne pitivät pilkkanaan journalistisen etiikan ammatillisen säännöstön kaikkein perustavimpia sääntöjä. Nykyiselle hallitukselle olisi suuri ansio, jos se määräisi asianmukaiset rangaistukset kahdelle tai kolmelle ohjelman vetäjälle, jotka syyllistyivät ammatillisiin rikkomuksiin.
Lopuksi ehdotan, jotta tulevaisuudessa voitaisiin välttää sekaannus journalismin ja propagandan kesken, että jokaisen valtiollisen tai yksityisen televisiokanavan on järjestettävä keskustelu, johon osallistuvat kaikki poliittisesti edustavat näkökannat... 
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies.
Teillä ei ole enää puheaikaa jäljellä.

Pack (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, otaksun, että de Gaulle oli unohtanut, että tämänpäiväinen keskustelu käsittelee pikemminkin teatteria kuin televisiota tai journalisteja. Puhun mieluummin esityslistalla olevasta asiasta. Haluan onnitella Fraissea ja sanoa muutaman sanan kohdista, joita ei ole vielä tänään mainittu. Ensinnäkin olen iloinen siitä, että parlamentin jäsen on ottanut asian uudelleen käsittelyyn kymmenen vuoden tauon jälkeen, jona aikana aihe ei ole tullut lainkaan vähemmän ajankohtaiseksi. Vuonna 1992 laadin mietinnön taiteilijoiden tilanteesta ja voin sanoa vain, että vielä nykyäänkin etsin turhaan niitä todellisia tuloksia, joita komissio olisi voinut saada aikaan näiden kymmenen vuoden aikana.
Vaikka uskonkin, että asiat, joista tänään keskustellaan, ovat hyvin monitahoisia, keskityn vain kahteen kysymykseen, joista ensimmäinen on se tapa, jolla kulttuurialaa rahoitetaan jäsenvaltioissa ja Euroopan unionissa. Se on poliitikkojen puheenaihe, mutta se ei tuota lisää poliittista toimintaa, ja juuri tästä syystä käsitykseni mukaan jotain on edelleenkin vialla tällä alalla. Haluan mainita kaksi asiaa jotka tarvitsevat parannusta. Ensinnäkin Kulttuuri 2002 -ohjelma, josta komission jäsen Reding juuri puhui, tarvitsee lisää varoja; jos ministerineuvosto yllättäen pitää kulttuuria niin tärkeänä niin se on varattava siihen varoja. Lisäksi on pidettävä mielessä, että nimenomaan esittävät taiteet ovat suosittuja melko tarkkaan rajatun katsoja- ja kuulijajoukon piirissä. Niin ollen kyseessä ovat pienimuotoiset hankkeet, joihin komissio ei ole mieltynyt, mutta me puollamme niitä, koska yleisö pitää niistä.
Toiseksi yksityissektorin on osallistuttava enemmän kuin se on tehnyt tähän saakka. Sponsorit ja sponsorointi ovat tärkeitä. Budjettivaroja ei ole käytettävissä, ja onkin etsittävä keino, jolla varakkaat ihmiset voivat käyttää rahansa oikealla tavalla. Tästä syystä meidän olisi tehtävä enemmän tämän asian eteen. Pahoittelen sitä, että minun omassa maassani koalitiosopimukset ovat tehneet tyhjäksi juuri tällaisen toiminnan.
Kolmanneksi taiteilijoiden työtä vaikeuttavat materiaalisessa mielessä lukuisat tekniset esteet, jotka liittyvät heidän työhönsä, ja tässä asiassa komissio voi todella tehdä jotain, esimerkiksi sirkuksen ja pienten kiertävien teatteriryhmien hyväksi. Pyydän, että teette jotain tässä asiassa; se voisi olla hyvin suuri apu esittäville taiteilijoille.

Graça Moura (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Fraissen mietintö sisältää monia myönteisiä seikkoja, jotka vaativat vastauksia yhteisöltä, jos me toivomme komission toiminnan aidosti edistävän näitä hankkeita. Johdanto-osan F kohdassa todetaan perustellusti, että teatterin ja esittävän taiteen dynaamisuuden ei pitäisi riippua olennaisesti julkisesta tuesta. On todella tärkeää edistää rahoituslähteiden monipuolistamista ja vahvistaa sponsorointitoimintaa asianmukaisilla, sponsoreita innostavilla verohelpotuksilla. Kuitenkin myös se on tärkeää, että esittävät taiteet saavuttavat tyydyttävän liiketoiminnallisen tason. Me elämme markkinataloudessa eikä valtion eikä myöskään Euroopan unionin tulisi toimia imettäjänä tai lastenhoitajana luovan toiminnan suhteen. Ei ole mitään perusteluja sille, että esittävän taiteen tuotantoa säännönmukaisesti tuetaan julkisista varoista. On tärkeämpää, että luova kulttuuritoiminta ottaa sille ominaisen riskin, ja että julkisin varoin tuetaan esittävän taiteen tekemistä kansainvälisesti tunnetuksi, teosten levittämistä, sisältöjen parempaa saatavuutta käännöksin ja tekstityksin ja Kulttuuri 2000 -ohjelman kautta tuetaan sen tarkoitusta vastaavaa yhteistuotantoa.
On kuitenkin olemassa perustelut sille, että taiteellinen koulutus lapsuusiästä alkaen, kontakti kaikkiin luovan kulttuurin osa-alueisiin - ja niin ollen myös taiteen ja esittävän taiteen taiteilijoihin - jota koululaitos edistää, myötävaikuttaa merkittävästi sellaisten uusien yleisöjen löytämisessä, joista voimme odottaa myös kasvavaa kulttuuriteosten kuluttajakuntaa, ja jotka ainakin osittain voivat käyttää nykyisen tarjonnan palveluja. Ei ole mieltä, että vähennetään tarjontaa tai sen rahoitusta ilman merkittävää yleisömäärän kasvua, ja sitä ei ole toistaiseksi nähtävissä. Toivokaamme, että Fraissen mietintö on askel siihen suuntaan
Puhemies.
Ymmärsin väärin. Luulin, että pyysitte puheenvuoroa vaikka itse asiassa osoititte suosiotanne esittelijälle.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 11.30.
(Istunto keskeytettiin klo 21.50.)

Gemelli (PPE-DE)
Mielestäni Duffin mietinnössä keskitytään aivan perustellusti perusoikeuskirjan ja sen tulevan aseman merkitykseen, sillä perusoikeuskirja on sisällytettävä perustuslailliseen sopimukseen, joka seuraavan hallitustenvälisen konferenssin on määrä laatia vuoden 2003 loppuun mennessä. Sen on oltava yksi perusta unionin pilarirakenteen muuttamiselle yhteisörakenteeksi. 
Vetoomusvaliokunnan puheenjohtajana olen huomannut, että kansalaisten pyytävät yhä useammin suojelemaan heidän oikeuksiaan, mikä osoittaa, että heidän suhteensa yhteisön toimielimiin ja erityisesti parlamenttiin paranevat jatkuvasti. Kannatan Euroopan oikeusasiamiehen perustamista unionin taloudellisten etujen puolustamiseksi, eurooppalaista pidätysmääräystä ja tuomioiden vastavuoroista tunnustamista sekä Europolin työtä - kaikki nämä elimet edellyttävät parempaa koordinointia ja organisaatiota sekä täsmällisempää horisontaalista ja vertikaalista toimivallan jakoa.
Sen jälkeen, kun on tarkasteltu yhteisön lainsäädännön rikosoikeuteen liittyviä elementtejä, on mielestäni tärkeää tarkastella myös siviilioikeuden elementtejä ja erityisesti kansalaisten ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien suhdetta. Jotkin järjestelmät on organisoitava uudelleen, myös oman maani hallinto- ja siviilioikeudelliset järjestelmät. Unionin on omaksuttava myönteinen rooli ja annettava täten kansalaisten hyötyä täysimääräisesti "oikeudesta oikeuteen" ilman, että unionin ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa muutetaan. Lisäksi unionin on pohdittava kysymystä kansalaisten ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suhteesta, jotta yhteisön oikeudesta tulisi kansalaisille konkreettisempaa.
