

Véronique De Keyser (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, palaan hetkeksi valitettavaan välikohtaukseen, joka tapahtui eilen abortinvastaisen näyttelyn johdosta. Näyttelyn järjestivät puolalaiset kollegamme Itsenäisyys/demokratia -ryhmästä. Tämä joukko ei ainoastaan töninyt ja melkein lyönyt jäsen Gomesia ja itseäni vaan myös haukkui meitä fasisteiksi ja natseiksi. Tällainen ei ole hyväksyttävää. En aikonut valittaa asiasta puhemiehelle, koska näyttely on peruttu, ja abortin järjettömällä tavalla juutalaisvainoihin rinnastavat kuvat on poistettu. Tietty kollega on kuitenkin ollut niin julkea, että hän on puhutellut meitä valittaakseen siitä, että häntä on haukuttu fasistiksi. Haluan kuitenkin nyt tuoda esille, että meitä itseämme haukuttiin natseiksi. Tässä parlamentissa tällainen on erityisen järkyttävää. 
Puhemies. –
   Jäsen De Keyser, kiitän näistä tiedoista. Kuten huomasitte, näyttely on peruttu, koska parlamentin työjärjestyksessä vaaditaan, että keskustelut käydään täällä parlamentissa, eikä sen ulkopuolisessa näyttelyssä. Ehdotan, että jätätte kertomanne tapahtumat parlamentin puhemiehistön ratkaistavaksi mahdollisesti tarvittavia jatkotoimenpiteitä varten. 
Puhemies. –
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Irakin tilanteesta perustuslaista järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen. 
Lord Bach,
   . Arvoisa puhemies, tämä keskustelu ajoittuu kriittiseen hetkeen Irakin poliittisessa siirtymävaiheessa. Kun Euroopan parlamentti viimeksi keskusteli Irakista komission ja neuvoston kanssa viime heinäkuussa, Irakin poliittiset johtajat olivat neuvottelemassa uudesta perustuslaista. Kuukausi sitten irakilaiset hyväksyivät äänestämällä kyseisen perustuslain, joka takaa heille ensimmäistä kertaa vapauden, turvallisuuden ja ihmisoikeudet. Perustuslaista järjestetty kansanäänestys edustaa jälleen yhtä Irakin kansan edistysaskelta matkalla demokratiaan, vapauteen ja rauhaan.
Kuukauden päästä irakilaiset äänestävät jälleen, silloin valitaan uusi hallitus. Hallituksella on heti vastassaan tärkeitä tehtäviä, kuten hyvin tarpeellisten palveluiden suunnitteleminen ja toteuttaminen. Nämä palvelut antavat miljoonille irakilaisille toivoa valoisammasta ja paremmasta tulevaisuudesta.
Viime kuussa pidetty kansanäänestys oli monin tavoin merkittävä. Tammikuun vaalien ohella se antoi irakilaisille esimakua demokratiasta. He osallistuivat ensimmäistä kertaa sellaisten poliittisten päätösten tekoon, jotka vaikuttavat irakilaisten ja Irakin tulevaisuuteen. Irakilaiset käyttivät rohkeasti ja määrätietoisesti demokraattista oikeuttaan ja tulivat äänestämään vaikeita olosuhteita ja väkivallan uhkaa uhmaten. Tämän edessä tunsivat itsensä nöyriksi varsinkin ne meistä, joiden kotimaissa vapauksia ja demokratiaa pidetään monesti itsestään selvinä.
Euroopan unionin tuella oli perustuslaista järjestettyyn kansanäänestykseen merkittävä vaikutus. Arvoisa komission jäsen kertoo varmasti hetken päästä yksityiskohtaisesti komission arvokkaasta toiminnasta, jolla se tuki Irakin riippumatonta vaalitoimikuntaa ja Yhdistyneitä Kansakuntia kansanäänestysprosessissa.
Yhdistyneillä Kansakunnilla on ollut ja on edelleen tärkeä ja merkittävä rooli perustuslain tarkistusprosessissa ja vaaliprosessissa. YK:n Irakin avustusoperaatio tuki tärkeällä tavalla Irakin vaalitoimikuntaa todella vaikeissa olosuhteissa.
Perustuslain hyväksyminen on tasoittanut tietä joulukuun parlamenttivaaleille. Ne ovat jälleen yksi tärkeä osa Irakin poliittista siirtymävaihetta, jonka myötä Irak valmistautuu toimimaan täysimittaisessa roolissa kansainvälisen yhteisön osana. Tästä tavoitteesta Irak on kuitenkin vielä jonkin matkan päässä. Vaikka äänestäjien enemmistö puolsikin perustuslakia, kansanäänestyksen tulokset osoittavat, että Irakin etnisten yhteisöjen hajanaisuus on edelleen ratkaisematta. Perustuslain tarkistukset tehdään uuden hallituksen virkakauden alkuvaiheessa. Tarkistusvaihe antaa irakilaisille tärkeän mahdollisuuden laajemman yhteisymmärryksen saavuttamiseen Irakin valtion tulevaisuudesta ja auttaa luomaan osallisuutta edistävän poliittisen järjestelmän.
Irakin poliittisten johtajien on ratkaistava keskeisiä kysymyksiä, kuten federalismi, poliittisen menneisyyden käsitteleminen ja luonnonvarojen hallinta. Myös tyytymättömyys uhkaa vaaliprosessia. Se ruokkii joidenkin yhteisöjen turhautumista ja tunnetta siitä, että niiden äänioikeus on riistetty. Tyytymättömyydestä kumpuaa myös sympatiaa, jota ääriryhmät ja terroristit käyttävät oikeuttamaan väkivallan kierteen ja kapinoinnin jatkumisen. On siis välttämätöntä, että Irakin poliittisten, uskonnollisten ja etnisten ryhmien johtajat tekevät kaikkensa puuttuakseen näihin kysymyksiin. Toivomme uuden parlamentin olevan mahdollisimman edustuksellinen ja osallistava.
Euroopan unioni ja laajempi kansainvälinen yhteisö ovat tukeneet Irakia sen poliittisessa siirtymävaiheessa merkittävällä ja arvokkaalla tavalla. Odotan arvoisan komission jäsenen kuvausta komission arvokkaasta ja jatkuvasta avustustoiminnasta.
Haluan mainita tärkeän vaiheen Euroopan unionin ja Irakin välien lähentymisessä, nimittäin Euroopan unionin ja Irakin yhteisen poliittisen julkilausuman allekirjoittamisen 21. syyskuuta. Tällä luotiin pohjaa säännölliselle poliittiselle vuoropuhelulle Irakin kanssa molemmille tärkeistä asioista, kuten hyvän hallintotavan edistämisestä, ihmisoikeuksien suojelemisesta ja konfliktien ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta. Allekirjoittamisen yhteydessä Irakin hallitus painotti, miten paljon se arvostaa Euroopan unionin apua erityisesti perustuslakiprosessin ja vaalien tukemisessa ja parempien valmiuksien luomisessa oikeusvaltion periaatteiden noudattamiseksi esimerkiksi EUJUST LEX -oikeusvaltio-operaation kautta.
Monet naapurivaltiot ja muut alueen toimijat pyrkivät keskitetysti rakentavaan osallistumiseen. Suhtaudumme erityisen myönteisesti Arabiliiton ehdotukseen konferenssin järjestämisestä yhteistyössä Irakin kanssa kansallisen vuoropuhelun edistämiseksi ensi vuoden alussa. Alustava kokous pidetään Kairossa muutaman päivän päästä, 19. marraskuuta. Kokouksessa voidaan luoda pohjaa kansainväliseen toimintaan osallistumiselle vaalien jälkeen ja uuden hallituksen tukemiselle.
Neuvosto on vakavasti kehottanut alueen valtioita, erityisesti Syyriaa, tukemaan Irakin poliittista prosessia. Tässä yhteydessä pyritään muun muassa estämään terroristien ja kapinallisten tukeminen ja siirtyminen maiden rajojen yli yhteistyössä Irakin kanssa.
Vaalien muodostamaa tärkeää tapahtumaa lähestyttäessä meidän pitäisi pohtia, mitä vaikutuksia Irakin uuden, pitkäaikaisen hallituksen muodostamisella voi olla suhteisiimme Irakin kanssa. Ensisijaisen tavoitteemme on edelleen oltava vaaliprosessin tukeminen. Irakin hallitus on erityisesti pyytänyt sitä. Euroopan unioni avustaa vaalien valvontaprosessia esimerkiksi tukemalla irakilaisten vaalitarkkailijoiden työtä. Tiedän joidenkin teistä olleen läsnä Irakissa tammikuun vaalien aikaan, ja toivon, että Euroopan parlamentin jäsenet voivat joulukuussakin ilmaista tukensa Irakin parlamenttiin pyrkiville ehdokkaille.
Kuten jo mainitsin, perustuslain tarkistaminen uuden hallituksen virkakauden alussa on avainasemassa. Euroopan unioni on valmis tukemaan näitä tärkeitä toimia aktiivisesti ja pystyy hyvin tarjoamaan asiantuntijaneuvontaa ja teknistä apua.
Pidemmällä aikavälillä meidän on edelleen tuettava tärkeiden oikeusvaltion periaatteiden noudattamista ja mietittävä, miten ne toteutuisivat paremmin. Euroopan unionilla on yksi päärooleista sen ryhdyttyä oikeusvaltion periaatteita käsittelevän työryhmän avunantajaksi. Työryhmän tarkoituksena on koordinoida oikeusvaltion periaatteita tukevaa toimintaa ja sitä koskevia hallitusten toimia.
Euroopan unionin EUJUST LEX -oikeusvaltio-operaation toimeksianto on päättymässä kesäkuun lopussa 2006. Irakin hallitus on pyytänyt ohjelman jatkamista ja laajentamista niin, että se sisältäisi oikeus-, poliisi- ja vankilaviranomaisten laajempaa koulutusta. Neuvosto miettii vastaustaan tähän.
Ihmisoikeuksien arvostuksen lisääminen on myös keskeistä. Irak on pyytänyt apua ihmisoikeusperiaatteiden toteuttamisvalmiuksien kehittämisessä ja tärkeimpiin ihmisoikeussopimuksiin liittymisessä. Euroopan unionilla on ainutlaatuinen asema tällaisen tuen ja neuvojen antamisessa, ja Euroopan unioni on valmis jatkamaan tämän alan tukemista.
Sekä Euroopan unioni että Irak toivovat kumppanuuden laajentamista ja parantamista poliittisen muutosprosessin edetessä siten, että perustetaan sopimuspohjainen poliittinen vuoropuhelu ja muita tarkoituksenmukaisia sopimuksiin perustuvia suhteita.
Totean jälleen kerran, että nyt kun Irak lähestyy yhtä poliittisen siirtymävaiheensa merkkipaalua, kansainvälisen yhteisön on tuettava Irakin kansaa täysimittaisesti. Euroopan unionin pitäisi yhdessä muun kansainvälisen yhteisön kanssa olla edelleen jälleenrakentamisen ja kehittämisen etujoukoissa, kuten monissa muissakin kehitysmaissa ja sodista toipuvissa maissa. Odotan keskustelua tästä aiheesta Euroopan parlamentin kanssa ja parlamentin jäsenten näkökantojen kuulemista.
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, on kulunut lähes neljä kuukautta siitä, kun keskustelimme Irakin tilanteesta ensimmäisen kerran, kuten neuvoston puheenjohtaja Bach totesi. Muistan sanoneeni silloin, että irakilaisten vaikea tehtävä on vasta alussa. Olin silloin tosissani.
Tällä hetkellä Irakilla on perustuslaki. Irakilaiset valitsevat pian perustuslakiin perustuvan hallituksen, mutta he ovat kuitenkin tietoisia siitä, että Irakin merkittävä hajanaisuus on edelleen ratkaisematta. Irakilaisilla on edessään kaksi hyvin tärkeää haastetta. Ensinnäkin joulukuussa on varmistettava osallisuutta edistävät vaalineuvottelut. Sen jälkeen on suoritettava perinpohjainen perustuslain tarkistus, koska lain on edistettävä paremmin osallisuutta.
Komissio tuki irakilaisia perustuslakiprosessin aikana ja tukee heitä edelleen vaaleissa ja niiden valmisteluissa. Osoittamallaan 20 miljoonan euron lisäavustuksella komissio oli ainoa Yhdistyneiden Kansakuntien ja sen johtaman perustuslakia tukevan hankkeen avunantaja. Tunnemme olevamme osa sitä prosessia, jonka myötä irakilaisten oli mahdollista kertoa mielipiteensä perustuslaista äänestämällä kansanäänestyksessä.
Muistatte varmaan, miten toiveikas olin heinäkuussa sen suhteen, että voisimme lähettää myös vaalitarkkailijavaltuuskunnan. Tämänhetkistä turvallisuustilannetta koskevien todisteiden valossa on kuitenkin hyväksyttävä, ettei se ole mahdollista. Tämä ei kuitenkaan estä meitä avustamasta muilla yhtä tehokkailla tavoilla. Komissio myöntää 30 miljoonaa euroa vaaleja tukevaan Yhdistyneiden Kansakuntien hankkeeseen. Tälläkin hetkellä monta eurooppalaista vaaliasiantuntijaa on yhteistyössä Irakin riippumattoman vaalitoimikunnan ja YK:n työntekijöiden kanssa varmistamassa vaalien kunnolliset valmistelut ja perustamassa Irakiin avointa sisäistä valvontajärjestelmää.
Irakin matka kohti demokratiaa ja rauhaa ei kuitenkaan pääty vaaleihin. Edessä on vääjäämättä alueellinen yhteistyö. Irakia, sen naapurivaltioita ja muita alueen valtioita kehotetaan toimimaan keskeisessä roolissa vahvistamalla hyviä naapuruussuhteita ja tekemällä yhteistyötä alueellisen turvallisuuden parantamiseksi. Voin ilokseni todeta, että Arabiliiton pääsihteeri Amr Moussa on vieraillut Irakissa ja että siellä pidetään ensi vuonna Arabiliiton ja Irakin yhteinen konferenssi muutaman viime vuoden aikana häiriintyneiden suhteiden parantamiseksi.
Irakista tulee liittovaltio. Tarkoituksenmukaiset keskushallinnon instituutiot perustetaan tukemaan sitä valtiorakennetta, jonka irakilaiset ovat itse valinneet. Tätä tavoitetta varten on perustettava sopivat oikeudelliset ja institutionaaliset puitteet. Toteuttamiskelpoiset ratkaisut on nopeasti tunnistettava, jotta voitaisiin varmistaa keskeytymätön kehitys kohti vakautta ja demokratiaa.
Kaikkien osallisuus on ehdottomasti ainoa etenemistapa. Olisi myös pohdittava, millä tavoin Euroopan unioni pystyy parhaiten auttamaan sellaisten instituutioiden perustamisessa, jotka suosisivat osallistavaa toimintatapaa. Aiomme myös kannustaa Arabiliittoa ja muita alueen toimijoita, kuten Jordaniaa, edistämään osallisuutta ja kansallista sovinnontekoa. Olen vakuuttunut siitä, että Kofi Annanin äskettäinen vierailu vaikutti myönteisesti eri osapuolten välisen ymmärryksen edistymiseen.
Irakin poliittinen muutosprosessi ja vakaus on tärkeää Irakin naapureille ja kaikille meille. Jordanian viimeaikaiset tapahtumat muistuttavat meitä selkeästi siitä, miten tärkeää osallistamisessa onnistuminen on alueen poliittisen vakauttamisen kannalta. Irakin kansalaisille on hyvin tärkeää, että heillä on todellinen vapauden tunne ja että he voivat toteuttaa vapauttaan käytännössä. Irakilaiset kamppailevat edelleen perusasioista. He haluavat saada lapsensa kouluun, avata sairaalat hoitamaan tavallisimpia sairauksia, he haluavat vettä, töitä ja toimeentulon. Tilanne olisi kestämätön mille tahansa kansalle missä tahansa valtiossa, ja näin ollen myös Irakin kansalle. Kansalaisten tarpeiden täyttämisen on oltava edelleen keskeisintä Irakin tukemisessa vuonna 2006.
Kerron hieman yksityiskohtaisemmin komission tukitoimista. Olemme tukeneet poliittista muutosprosessia. Lisäksi isännöimme yhdessä Yhdysvaltojen kanssa erittäin tärkeää kansainvälistä Irak-konferenssia Brysselissä 22. kesäkuuta. Sen avulla saatiin liikkeelle kansainvälistä apua yli 80 valtiolta ja järjestöltä Irakin siirtymävaiheen hallitukselle ja joulukuun vaaleja edeltävän siirtymävaiheen instituutioille. Olemme koko ajan avustaneet myös jälleenrakentamisessa. Toimitimme maahan Irakin kansainvälisen jälleenrakennusrahaston välityksellä 580 miljoonan euron avustuspaketin. Olemme aina toiminnallamme pyrkineet kattamaan väestön perustarpeet, kuten veden, viemäröinnin, terveydenhuollon ja työpaikat. Lisäksi komissio tekee yhteistyötä energia- ja kauppaministeriön kanssa instituutioiden rakentamisessa.
Tulevista toimenpiteistä totean, että haluamme tukea vaaleja edeltävää poliittista prosessia. Komissio haluaa myös perustaa yhteisiä työryhmiä sellaisille aloille, joilla meillä on yhteisiä etuja, kuten kaupan ja energian aloille. Haluamme tukea maan liittymishakemusta Maailman kauppajärjestöön, aloittaa neuvottelut Euroopan unionin ja Irakin välisestä kauppaa ja yhteistyötä koskevasta sopimuksesta ja edetä komission lähetystön avaamisessa Bagdadiin vuonna 2006.
Euroopan unioni voi auttaa paljon muussakin kuin jälleenrakennusprosessissa. Haluamme olla Irakille merkityksellinen kumppani. Irakilaiset odottavat sitä, ja me vastaamme näihin odotuksiin. 
Giorgos Dimitrakopoulos,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, mielenkiintoisten julkilausumienne jälkeen haluan tehdä muutaman huomion.
Ensimmäinen huomioni koskee sitä, mitä arvoisa komission jäsen totesi lopuksi. Euroopan unioni pystyy todellakin avustamaan monessa muussakin asiassa jälleenrakentamisen lisäksi. Ongelmanamme onkin, miten tämä mielenkiintoinen ajatus saataisiin jalostettua täsmälliseksi politiikaksi.
Toinen huomioni koskee perustuslaista järjestettyä äänestystä. Olen samaa mieltä siitä, että perustuslakiäänestys oli tärkeä tapahtuma, vaikka yksi tärkeä ryhmä ei siihen reagoinutkaan. Tästä tärkeästä tapahtumasta huolimatta on kuitenkin edelleen olemassa tiettyjä keskeisiä ongelmia, kuten kysymykset uskonnosta ja sen roolista, liitovaltiomallista, kansallisesta identiteetistä ja luonnonvaroja, erityisesti öljyä, koskevista oikeuksista.
Kolmas huomioni koskee vaaleja. Vaalit ovat tosiaankin hyvin tärkeät erityisesti siksi, koska uusi parlamentti keskittyy perustuslain mukaisesti sen tarkistamisen ohella myös siihen, miten perustuslain joitakin säännöksiä sovelletaan.
Neljäs huomioni koskee kysymystä, joka on valitettavasti kaikista toimista ja demokratisointiprosessista huolimatta edelleen ajankohtainen. Tarkoitan turvallisuuskysymystä. En halua käynnistää uudelleen keskustelua, joka on käyty Euroopan parlamentissa, neuvostossa ja kaikissa jäsenvaltioissa. Haluan kuitenkin todeta, että on olemassa useita selvityksiä, joista monet on julkaistu sanomalehdissä myös arvoisan neuvoston puheenjohtajan kotimaassa ja joissa herätetään kysymys ulkomaisten joukkojen jatkuvasta läsnäolosta Irakissa. Viittaan lopuksi Euroopan parlamentissakin keskusteltuun ehdotukseen ja totean, että mielestäni on tullut aika korvata Irakissa olevat ulkomaiset joukot Yhdistyneiden Kansakuntien rauhanturvaajilla. 
Véronique De Keyser,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi onnitella teitä ja todeta, että Euroopan parlamentti tukee teitä täysin tämänhetkisessä toiminnassanne sen puolesta, että Euroopan unioni voisi osaltaan auttaa Irakin jälleenrakentamisessa. Minun on kuitenkin palattava ikävämpään aiheeseen.
Vähän ennen Irakin sodan alkamista jäsen Morillon sai Euroopan parlamentin varuilleen sanomalla, että “oikeutettua sotaa ei ole olemassa”. Olisi kuitenkin voinut toivoa, että sodankäynti itsenäisyyden puolesta olisi vähän reilumpaa. Ei se ole. Hyökkäyksen kammottavan kuvamateriaalin ja Abu Ghraibin vankilaskandaalin jälkeen kiistellään nyt valkoista fosforia sisältäneistä pommeista, joita väitetään käytetyn Fallujan kapinalliskaupungin, mutta myös marttyyrikaupungin, piirityksessä.
Historiamme on opettanut meille, ettei missään valtiossa voida rakentaa minkäänlaista rauhaa, jos siellä tapahtuneet hirmuteot salataan. Rauhan rakentamisessa tarvitaan selvityksiä ja totuuden etsintää. Irakin pyrkiessä muodolliseen demokratiaan ja meidän pyrkiessämme uudistamaan suhteitamme Irakiin joudumme sen ilmeisen tosiasian eteen, ettei demokratiaa voi olla olemassa ilman totuutta.
Saddam Hussein tuomitaan tekemistään rikoksista ja todennäköisesti kemiallisten aseiden käyttämisestä kurdeja vastaan vuonna 1991. Kysymys on yksinkertaisesta oikeustoimenpiteestä. Aineellisen avun lisäksi meidän on osoitettava Irakin kansalle totuus Fallujan piirityksestä, sen poltetuista marttyyreistä ja siitä, kuka vastaa vuonna 1980 solmitun Geneven sopimuksen vastaisten aseiden käytöstä. Avustamme irakilaisia oman oikeusjärjestelmän laatimisessa. Tätä kutsutaan valmiuksien parantamiseksi. Voimmeko kuitenkaan onnistua tässä yrityksessä, jos emme saa irakilaisia vakuuttuneiksi siitä, että oikeutta, ja erityisesti kansainvälistä oikeutta, on olemassa? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kehotan teitä näin ollen vaatimaan liittoutuman joukoilta, että täysin riippumaton selvitys suoritetaan ja oikeus tapahtuu.
Olemme pyytäneet oikeaan aikaan, että Saddam Hussein tuomittaisiin Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa. Jos kemiallisten aseiden käyttö Fallujassa voidaan todistaa, se olisi sellainen rikos ihmisyyttä vastaan, että Kansainvälisen rikostuomioistuimen käyttäminen olisi täysin oikeutettua. Jos Euroopan parlamentti kuitenkin pitää tätä vain toiveajatteluna, mitä toivoa voimme antaa Irakin kansalle? 
Graham Watson,
   . Arvoisa puhemies, Saddam Husseinin johtamaa Irakia saattoi hyvin kuvailla maanalaiseksi joukkohaudaksi ja maanpäälliseksi kidutuskammioksi. Nyt kun sotaa on kestänyt kaksi vuotta ja kahdeksan kuukautta, lukemattomien irakilaisten ja yli kahden tuhannen liittoutuman sotilaan kuolemat osoittavat, ettei elämä Irakissa ole paljoa parantunut. Tilastollisesti Bagdad oli maailman pahin paikka asua jopa ennen turvallisuustilanteen huononemista. Kuinkahan paljon pahempi paikka se on nyt, kun siviiliuhreja on yli kuusikymmentä päivässä ja kapinallisten hyökkäysten määrä on lähes kolminkertaistunut puolessatoista vuodessa. On vaikea sanoa, onko liittoutuman joukkojen itsepintainen läsnäolo näissä olosuhteissa tilanteen normalisoimiselle hyödyksi vai haitaksi.
Pelkäänpä, että neuvoston tämänpäiväisen julkilausuman sävy on tyytyväinen ja komissiokin on yllättävän optimistinen. Demokratiakehityksessä onkin edistytty merkittävästi. Irakilaisilla on nyt oma perustuslaki, omat turvallisuusjoukot, ja joulukuussa he saavat demokraattisesti valitun hallituksen. On olemassa jopa merkkejä siitä, että sunnit olisivat osallistumassa politiikkaan ja valmistautumassa kilpailemaan vaaleissa. Tähän viittaa kansallisen julkisen demokratialiikkeen perustaminen viime viikolla Anbarin maakuntaan.
Eurooppalaisilla on edellä mainitusta kehityksestä huolimatta monia vakavia huolenaiheita. Alueen epävakauden laajenemisesta on nähtävissä viitteitä. Todisteet törkeistä ihmisoikeusrikkomuksista, kuten kidutuksesta ja mielivaltaisten pidätysten järjestelmällisestä käytöstä, ovat horjuttaneet liittoutuman asemaa pahasti. Se on auttanut saamaan monia toimimaan kapinallisten asian puolesta.
Olen erityisen huolissani kolmesta asiasta. Ensimmäinen on Pentagonin muutama tunti sitten antama ilmoitus, että Yhdysvallat käytti fosforia sisältäviä palopommeja Fallujassa. Euroopan unionin on vaadittava Yhdistyneiden Kansakuntien selvitystä näiden kiellettyjen aseiden käytöstä.
Toiseksi jotkin tiedotusvälineet paljastivat eilen, että liittoutuman pidättämästä 35 000 irakilaissiviilistä vain viisi prosenttia on tuotu oikeuden eteen ja monilta on evätty oikeudenkäyntiavustaja. Millaista esimerkkiä oikein näytämme?
Kolmanneksi Euroopan unionin jäsenvaltioilla on oltava selkeä poistumisstrategia. Jos halutaan lopettaa väkivaltaisten kapinallisten lisääntyminen maltillisten irakilaisten kustannuksella, tarvitaan selkeä pelin lopetus, mikä Blairin ja Bushin liitolta on koko ajan puuttunut.
Euroopassa oltiin erimielisiä Irakiin hyökkäämisen syistä. Emme saa olla eri mieltä sieltä lähtemisen ehtojen suhteen. Meidän on neuvoteltava Arabiliiton, Irakin viranomaisten ja muiden Lähi-idän hallitusten kanssa joukkojemme vetäytymisen ehtojen ja ajoituksen laatimisesta. Vetäytymisen jälkeen Irakista tulee vakaampi ja turvallisempi paikka.
Presidentti Talabani on tehnyt selväksi, että Irakin kansa "odottaa sitä päivää, jolloin saamme sanoa liittoutuman joukoille hyvästi". Euroopan on toimittava tämän tavoitteen mukaisesti. 
Angelika Beer,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös minun ryhmäni tukee neuvoston ja komission ehdottamia toimenpiteitä, joilla pyritään antamaan Irakin kansalle mahdollisuus rauhanomaiseen ja demokraattiseen tulevaisuuteen.
Haluan kuitenkin keskittyä puheenvuorossani arvoisan neuvoston puheenjohtajan Bachin toteamukseen siitä, että Eurooppa haluaa johtavan roolin Irakin demokratia- ja ihmisoikeuskehityksessä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bach, siinä tapauksessa meillä on oltava rohkeutta ja voimaa käskeä Nato-kumppaneitamme lopettamaan jatkuvat kansainvälisen lainsäädännön rikkomukset. Meidän on myös varmistettava, etteivät he tee niin, ja annettava siitä takuut.
Mitä olemme oppineet Abu Ghraibin ja Guantanamon tapauksista? Tänäkään päivänä Guantanamon vangeilla ei ole oikeuksia eikä oikeussuojaa. Heitä pidetään hirvittävissä olosuhteissa. Voimmeko siis kauhistella sitä, että Irakin valtaapitävät ovat myös perustamassa salaisia vankiloita? Näyttävätkö kansainvälinen yhteisö ja Euroopan unioni itse demokraattista esimerkkiä? On Rumsfeldiltä pelkästään kyynistä säätää kidutusta koskevia uusia sääntöjä, jotka kieltävät koirien käytön kidutuksessa ja kuulusteluissa mutta joissa ei mainita sanallakaan Geneven sopimuksen noudattamista. Nämä ovat niitä asioita, joista odotan julkilausumia.
Onko teillä käsitystä siitä, mitä valkoinen fosfori on, ja millaisia vaikutuksia sillä on? Yhdysvallat myöntää nyt käyttäneensä sitä Fallujassa. Kyseessä on tuhopolttoväline, jonka uhreja ovat ihmiset. Sille ei ole vastakeinoa, sillä syttynyttä tulta ei voi sammuttaa edes vedellä. Tällaiset hävityskeinot ovat kansainvälisen lainsäädännön vastaisia, ja juuri tällaista keinoa on nyt käytetty.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bach, olette käyttänyt yhdeksän ja puoli minuuttia myönteisten asioiden korostamiseen. Ette ole kuitenkaan vakuuttava, ennen kuin vaaditte, että Euroopan unioni ja neuvosto, nimenomaan nyt kun jälkimmäisen puheenjohtajana toimii Yhdistynyt kuningaskunta, sitoutuvat saamaan Yhdysvallat viimeinkin allekirjoittamaan tätä asiaa koskevan kansainvälisen yleissopimuksen. Jos emme saa tätä aikaan, kansainvälinen uskottavuutemme ei palaudu, eikä mitään instrumentteja voida käyttää tehokkaasti, vaikka miten kovasti yritettäisiin. Siksi kehotan teitä varmistamaan, ettei tyydytä pelkkiin selvityksiin, vaan että Yhdysvallat saadaan myös allekirjoittamaan tavanomaisia aseita koskeva yleissopimus, jossa nimenomaisesti kielletään valkoisen fosforin käyttö. Jos tässä epäonnistutaan, emme pysty edistämään aktiivisesti Irakin rauhaa. 
Erik Meijer,
   . Arvoisa puhemies, Eurooppa ja Yhdysvallat katsoivat Irakin hirvittävää diktatuuria vuosikausia sormien lävitse, koska Irak tuotti öljyä. Sen sijaan, että Irakin oppositiota olisi tuettu ajoissa, päätettiinkin toteuttaa ulkoisten voimien väliintulo virheellisin perustein ja ilman Yhdistyneiden Kansakuntien hyväksyntää. Supervallan näkemyksiä ja etuja on tyrkytetty voimakeinoin ja yksipuolisesti, minkä vuoksi osa šiiaenemmistöstä on kääntänyt selkänsä länsimiehittäjille ja etsii turvaa paluusta Iranin mallin mukaiseen teokraattiseen diktatuuriin.
Hyvä puoli tässä on se, että nyt on ollut mahdollista muuttaa tilanne, jossa Bagdadia ympäröivät keskiosat miehittivät ja sortivat kurdien asuttamaa pohjoista ja šiialaista eteläosaa. Uuteen perustuslakiin kuuluva liittovaltiomalli suojelee vähäosaisia alueita sortoa ja hyväksikäyttöä vastaan, eli 80 prosenttia väestöstä hyötyy tästä. Demokratia voi onnistua uusissa osavaltioissa vain, jos ulkomaiset joukot ja valta-asemassa olevat ulkomaiset yritykset saadaan pois Irakista mahdollisimman pian.
Joukkojen pysyminen Irakissa on jatkuva provokaatio, ja se nostattaa jatkuvasti uutta vastustusta. Milloin Euroopan unionin jäsenvaltioiden joukkojen läsnäolo päättyy? Entä millä tavoin Euroopan unioni auttaa Irakia löytämään omia ratkaisuja, joiden avulla se voisi häätää Halliburtonin, amerikkalaisen yrityksen, joka ei pysty korjaamaan julkisia palveluja? 
Bastiaan Belder,
   . Arvoisa puhemies, vuosi 2005 jää historiaan vuotena, jolloin Irakissa pidettiin sen historian vapaimmat vaalit. Verrataanpa tätä kolmipäiväistä äänestystä valtion kokemuksiin 35-vuotisesta Baath-puolueen vallasta. Kahdentoista ensimmäisen vuoden aikana vaaleja ei pidetty lainkaan, ja loppuaikana järjestettiin näennäisvaaleja. Mikä valtava ero ja poliittinen edistyminen! Tällaisesta emme saa kuulla mitään Euroopan parlamentissa.
Mesopotamian jälleenrakennusta uhataan todellakin sekä sisältä että ulkoa, kuten ennenkin. Siksi Irakin liittovaltion tulevaisuus näyttää erittäin epävarmalta. Aikaisemmin tällä viikolla eräs huomattava irakilainen poliitikko varoitti minua, että tämä vaikuttaa yhtä lailla Eurooppaan. On totta, että jos haitalliset valta-ainekset voittavat, oma maanosamme on myös tulilinjalla.
Kysyn neuvostolta ja komissiolta, mitä Euroopan unioni voi tehdä Irakin valtion ja kansan hyväksi nykyisessä epävarmassa tilanteessa. Meidän on ensinnäkin painostettava Bagdadin naapureita varomaan terrorismin liekkien levittämistä rajojen yli. Toiseksi meidän on autettava demokraattisen oikeusvaltion perustan luomisessa Tigris-joen rannoille. Irakilainen ystäväni sanoi minulle hyvin optimistisena, että heidän on otettava eurooppalaisista oppia ja he tosiaan haluavat tehdä niin. Pääasia on, ettemme tuota heille tässä pettymystä. 
Alessandro Battilocchio (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puhun Italian uuden sosialistipuolueen puolesta. Irak on tuskallisesti mutta päättäväisesti toipumassa Saddam Husseinin järjettömästä ja verisestä diktatuurista ja viime aikojen tapahtumista, jotka ovat toki tehneet tietä muutoksille mutta myös haavoittaneet syvästi Irakin kansaa.
Seuraavaksi kaikkien alueen arabivaltioiden pitäisi edelleen kansainvälisen yhteisön ohjauksessa osallistua yhä enemmän koko demokratisointiprosessiin ja terrorismin torjuntaan. Poikkeuksellisen korkea äänestysvilkkaus viime vaaleissa oli historiallista, mutta meillä on edelleen velvollisuus tukea irakilaisia ja Irakin vapailla vaaleilla valittuja hallintoviranomaisia. Meidän on annettava käytännön apua näille nuorille, jotka haluavat rohkeasti ja usein itsensä alttiiksi pannen kamppailla vihdoinkin vapaan, demokraattisen ja oikeudenmukaisen Irakin puolesta. 
Antonio Tajani (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vaalit, kansanäänestys ja joulukuun 15. päivälle suunniteltu uusi äänestys osoittavat, että verisen diktatuurin jälkeen todellinen demokratia nostaa päätään Irakissa.
Irakin kansalle tämä on menestystarina. Se on äänestyksiin osallistumalla osoittanut, että se haluaa olla tärkeällä tavalla mukana rauhan luomisessa Lähi-itään. Suurin uhrauksin ja satojen viattomien uhrien kustannuksella demokratian ylläpitäjät voittavat taistelun sitä pientä vähemmistöä vastaan, joka harjoittaa terrorismia fundamentalismin nimissä. Lopullista tavoitetta ei ole kuitenkaan vielä saavutettu, ja Al Qaidan ja sen liittolaisten voittamiseksi ja pysyvän vakauden saamiseksi Irakiin on tehtävä vielä paljon.
Euroopan unioni on selvinnyt monista erimielisyyksistään ja aloittanut tärkeän avustustyön, tosin myöhässä. Olen samaa mieltä arvoisan neuvoston edustajan ja arvoisan komission jäsenen Ferrero-Waldnerin kanssa, mutta meidän on tehtävä vielä enemmän Irakin kansan eteen tietenkin yhteistyössä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. YK:n päätöslauselma 1546 on mahdollistanut 35 valtion merkittävän tuen Irakin uuden demokratian syntymiselle. Tuki ei ole ainoastaan rahallista, kuten YK:n demokratiarahaston tuki, vaan myös poliittista ja sotilaallista.
Monet Euroopan kansalaiset ovat osallistuneet ja osallistuvat edelleen rauhanoperaatioon vieläpä oman henkensä uhalla, mistä meidän pitäisi olla kiitollisia. He pyrkivät auttamaan perustavanlaatuisella tavalla Irakin elvyttämisessä. Nämä sekä sotilaat että siviilit, joiden joukossa on hyvin paljon italialaisia, ovat pitäneet yllä tuhansia projekteja infrastruktuurin kehittämiseksi maanviljelyksen, liikenteen, koulutuksen ja kulttuurin aloilla.
Tällä onnistuneella toimintatavalla pystytään tulevaisuudessa vähentämään joukkojen määrää. Joukot lähtevät Irakista niiden ja Bagdadin laillisen hallituksen välisen sopimuksen mukaisesti. Moni rauhanoperaatiota arvostellut ajattelee nyt toisin ja alkaa ymmärtää, miten tärkeä se on ollut.
Arvoisa puhemies, lopuksi tuon esille, että olisi virhe ajatella, että Irakin kriisin ratkaisemisella saataisiin rauha Lähi-itään. Vielä on ratkaistava Israelin ja Palestiinan kriisi takaamalla Israelin turvallisuus ja luomalla Palestiinan valtio. Euroopan unionilla on tässä tärkeä rooli. 
Lilli Gruber (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, demokratia ei ole pelkästään tietyn tyylin noudattamista, vaan sillä on oltava perusta, jota ei ole vielä luotu Irakissa. Tarkastellaanpa lopultakin hetki todellista tilannetta. Kurdit äänestivät, koska heille tulevaisuudessa siintää maakunnan itsenäisyys. Šiiat äänestivät, koska he tottelevat uskonnollisia johtajiaan. Ne vähät sunnit, jotka äänestivät, tekivät niin välttyäkseen jäämästä kokonaan syrjään valtion uudelleenjärjestelyissä.
Demokratian perustan luomiseen tarvittavat perusehdot ovat taloudellinen turvallisuus, toimiva valtiojärjestelmä ja kaikkien kansalaisten tasavertaisuus lain edessä. Todellisuudessa demokratian vieminen Irakiin pommikoneen siivillä on epäonnistunut, ja länsivaltojen joukkojen miehitysoperaatio estää nyt kaiken vakaan ja todellisen kehityksen Irakissa.
Toinen näkökulma on, että Irakista on tullut viejämaa, joka ei vie ainoastaan öljyä. Hyökkäykset Jordaniaan osoittavat, että Irakin vientituote on nyt terrorismi. Itsensä räjäyttäneet itsemurhapommittajat olivat nimittäin irakilaisia. Nainen, jonka oli tarkoitus osallistua hyökkäyksiin mutta joka selvisi hengissä, on selittänyt, että hänen perheensä tuhottiin Yhdysvaltojen hyökkäyksissä niin sanottuun sunnikolmioon. Siksi kannatan itsekin vahvasti Yhdistyneiden Kansakuntien selvitystä Yhdysvaltojen joukkojen kiellettyä valkoista fosforia sisältäneiden pommien käytöstä.
Irak alkaa näyttää vaarallisella tavalla uudelta Afganistanilta. Presidentti Bush halusi taistella terroristeja vastaan Afganistanissa, jotta hänen ei tarvitsisi tehdä niin muualla. Nyt terroristit ovat kuitenkin jo muualla, ja mietimmekin, miten pitkälle ne ovat menossa. Euroopalla on siis edessään kaksi haastetta, nimittäin niiden tyhmyys, jotka edelleen väittävät sotaretken Irakiin olleen menestys, ja niiden murhanhimoinen päättäväisyys, jotka näyttävät päivittäin, että sotaretkessä on epäonnistuttu järkyttävällä tavalla.
Jotta tästä suosta noustaisiin, ei tarvita propagandaa tai lohdutusta, vaan selväjärkisyyttä ja rohkeita valtionjohtajia, jotka pystyvät tunnustamaan virheensä ja laatimaan uuden strategian tällä kertaa rauhaa varten. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, ikävä kyllä joidenkin eurooppalaisten Amerikan-vastaisuus on niin voimakasta, että vaikuttaa siltä kuin jotkut jopa nauttisivat Irakin tämänhetkisestä kaaoksesta jollain perverssillä tavalla. Nämä samat ihmiset olisivat tietenkin tyytyväisin mielin antaneet Saddam Husseinin tyrannian jatkua häiritsemättä.
Tietenkin oli väärin, että Blair ja Bush luottivat vääriin tietoihin ja kaupittelivat niitä oikeuttaakseen hyökkäyksen Irakiin, mutta Saddam Husseinin kaataminen oli oikein ja välttämätöntä. Tilanne on nyt otettava vastaan sellaisena kuin se on. Ydinkysymys on järjestyksen voiton varmistaminen terrorismista, jotta demokraattinen vakaus saataisiin todella aikaan.
Tästä maksetaan kallista hintaa, ja haluankin antaa tunnustusta niille uhrauksille, joita Yhdysvaltojen, Yhdistyneen kuningaskunnan ja muiden valtioiden joukot ovat tehneet yrittäessään palauttaa järjestyksen riitojen repimään Irakiin. Olen pahoillani siitä, ettei neuvosto tai komissio katsonut tarpeelliseksi antaa tunnustusta näille uhrauksille.
On sanottava, että on Euroopan unionille tyypillistä yrittää tehdä vaikutus yleisöön saarnaamalla Irakin tulevaisuudesta. Euroopan unionilla on hyvin vähän sellaista tarjottavaa, joka olisi uskottavaa, koska siinä vaiheessa kun olisi pitänyt toimia, Euroopan unioni organisaationa ja suurin osa sen jäsenvaltioista jätti raskaat työt muille. 
Béatrice Patrie (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän kannaltamme se, että irakilaiset hyväksyivät väliaikaisen perustuslain, oli merkittävä edistysaskel. Kansan laajamittainen osallistuminen vaaliprosessiin antaa aihetta optimistisuuteen Irakin nopeasti kehittyvän demokratian suhteen. Irakin kehittyminen on omiaan avaamaan tietä Irakin ja Euroopan unionin tulevaisuuden kumppanuudelle erityisesti Euroopan unionin naapuruuspolitiikan puitteissa ja Mashreq-alueen rauhankehityksen kannalta. Kiitän arvoisaa komission jäsentä Ferrero-Waldneria hänen komission puolesta tekemistään sitoumuksista.
Euroopan unionin ja Irakin kumppanuuden kannalta pelissä on nyt monia tärkeitä kysymyksiä, kuten Irakin valtion demokraattinen vakauttaminen, todellisen oikeusvaltion luominen muodollisen sijaan ja perusvapauksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittaminen. Maan on myös siirryttävä sota-ajan taloudesta rauhanajan talouteen ja valtiojohtoisesta taloudesta markkinatalouteen. Keskeistä on myös öljystä saatavien varojen jakaminen monille aloille edistämään maanviljelyä, teollisuutta ja palveluja. Myös koulutus- ja terveydenhoitojärjestelmät on uusittava, koska ne tuhoutuivat autoritaarisen vallan, kauppasaartojen ja sotien vuosina.
Kumppanuudelle on kuitenkin ennakkoehtoja. Irakin kehityksen epävarmuuden takia meidän on pysyttävä erittäin valppaina. Emme voi vain unohtaa Yhdysvaltojen joukkojen valkoista fosforia sisältäneiden pommien käyttöä Fallujassa, jos tieto tästä osoittautuu paikkansapitäväksi. Asiasta on tehtävä selvitys. Ulkomaisten joukkojen korvaaminen rauhanturvaajilla Yhdistyneiden Kansakuntien ohjauksessa on yksi tavoitteistamme.
Joulukuun vaaleissa irakilaisten on voitava valita sellainen hallitus ja parlamentti, jotka edustavat maan väestön ja poliittisten ryhmien painotuksia. Tässä mielessä liittovaltiomuotoinen instituutiorakenne vaikuttaa erityisen sopivalta. Fundamentalismin eri ilmenemistapojen hillitsemisen, niin kutsutun kulttuurien yhteentörmäys -teorian torjumisen ja koko Mashreqin alueen yhteiselle arvopohjalle rakentamisen on oltava Euroopan unionin päämääriä. 
Józef Pinior (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, 2 000 amerikkalaista sotilasta on kuollut ja 15 000 loukkaantunut sen jälkeen kun sotatoimet Saddam Husseinin hallintoa vastaan aloitettiin Irakissa. Brittiläinen tutkimusryhmä Iraq Body Count on arvioinut uutistoimistojen ja sanomalehtien raporttien perusteella, että yli 30 000 irakilaista on kuollut. Toiset arviot liikkuvat jopa sadassa tuhannessa.
Perustuslain hyväksyminen on merkittävä edistysaskel Irakin jälleenrakentamisessa. Joulukuun 15. päivänä pidettäviin parlamenttivaaleihin on ilmoittautunut 225 poliittista ryhmää ja ryhmittymää. Parlamentti puolestaan valitsee uuden hallituksen tämän vuoden joulukuun 31. päivään mennessä. Demokraattisesti valittu uusi parlamentti, johon kuuluu myös sunnijäseniä, voi tehdä perustuslakiin muutoksia seuraavan kuuden kuukauden aikana.
Irakin perustuslaista järjestetty kansanäänestys antaa lisää toivoa sen suhteen, että islam ja liberaalin demokratian käsite voidaan Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa sovittaa yhteen niin kutsutun muslimidemokratian muotoon. Väliaikaisten ja siirtymävaiheen hallitusten valtakausi on loppumassa Irakissa, ja sen jäljessä on syntymässä demokraattinen poliittinen kulttuuri. Samalla tilanteelle ovat kuitenkin edelleen tyypillisiä jatkuvat terroristihyökkäykset ja alituinen sisällissodan syttymisen uhka. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kansainvälinen yhteisö suhtautui myönteisesti kansanäänestyksen tulokseen tärkeänä vaiheena Irakin demokratisoitumisessa. Sellainen se onkin, jos tarkastellaan vain osallistumisastetta ja tulosten laskennallisia puolia. Valitettavasti jokainen kuitenkin muodostaa Irakin todellisuudesta oman kuvitelmansa. Tästä huolimatta emme voi olla huomioimatta Irakin tosiasiallista todellisuutta, koska vakava turvallisuustyhjiö on edelleen olemassa. Sen sijaan, että kansallisten ja uskonnollisten yhteisöjen irtaantumistaipumukset olisivat asteittain heikentymässä, ne ovatkin vahvistuneet ja horjuttavat Irakin tavoitetta kansallisesta yhtenäisyydestä, identiteetistä ja suvereniteetista.
Sunnien enemmistö on tietoisesti jättäytynyt poliittisten prosessien ulkopuolelle. Poliittinen jälleenrakennusprosessi johtaa löyhästi yhtenäisen valtion luomiseen ainakin kolmella eri nopeudella. Me tuemme yhtäällä demokraattisen Irakin syntymistä. Irakin eteläosissa on puolestaan perusteilla teokraattinen šiiahallinto ja pohjoisessa kurdien lähes itsenäinen alue.
Tilanteen vaikutukset rauhaan ja vakauteen ovat ilmeiset. Tällaisessa tilanteessa suunnitellaan vaaleja edistämään uuden Irakin parlamentin syntymistä. Pelkään kuitenkin pahoin, etteivät täällä tänään ilmaistut toiveet vastaa aseellisen miehityksen raakaa todellisuutta ja niitä vakavia strategisia virheitä, joita Yhdysvallat edelleen tekee.
Vanha arabiankielinen sanonta kuuluu: "Mieluummin sata vuotta tyranniaa kuin yksi vuosi kaaosta." Nyt kun Saddam Husseinin hallinnon tyrannia on kaadettu, luodaan päivittäin sellaisia olosuhteita, jotka ajavat Irakia pitkään kestävään kaaokseen. 
Lord Bach,
   . Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia keskusteluun osallistuneita. Tämä aihe herättää tunteita ja vahvoja näkemyksiä, ja niitä on ilmaistu ja kuultu tänä aamuna täällä Euroopan parlamentissa.
Toivon kuitenkin, että voimme olla yhtä mieltä ainakin kahdesta asiasta, joista ensimmäinen on se, miten loistavaa ja hienoa on, ettei Saddam Hussein ole enää vallassa Irakissa. Toiseksi voimme kaikki yhtyä siihen, että kaikki Saddam Husseinin vallasta poistumisen jälkeen tehdyiksi osoitetut ihmisoikeusrikkomukset pitäisi tutkia ja hoitaa kunnollisesti ja järkevällä tavalla.
Olen kiitollinen arvoisan komission jäsenen esittämistä asioista ja komission erinomaisesta toiminnasta. On oikein tuoda esille, että Euroopan unioni on avustanut Yhdistyneiden Kansakuntien perustuslakiasioissa avustavaa toimistoa sekä rahallisesti että tarjoamalla asiantuntija-apua. Irakin hallitus on pyytänyt Euroopan unionia lähettämään vaalitarkkailijoita. Vaikka täysimittaisen vaalitarkkailijavaltuuskunnan lähettäminen olisikin tällä hetkellä mahdotonta, kuten arvoisa komission jäsen mainitsi, neuvosto pohtii keinoja, joilla voimme valvoa ja tukea Irakin vaaleja.
Ihmisoikeusasioista totean, että 7. marraskuuta pidetyn ulkosuhteita koskevan kokouksen jälkeisissä neuvoston päätelmissä painotettiin ihmisoikeuksien täysimittaista kunnioittamista Irakissa. Neuvosto korosti Euroopan unionin ankaraa vastustusta kuolemanrangaistuksen käyttämistä kohtaan. Neuvosto pani huolestuneena merkille viimeaikaiset, muiden muassa Yhdistyneiden Kansakuntien laatimat raportit Irakin turvallisuusjoukkojen tekemistä ihmisoikeusrikkomuksista ja kehotti Irakin hallitusta vastaamaan näihin väitteisiin. Euroopan unioni on valmis antamaan lisätukea.
Samassa yhteydessä neuvosto suhtautui myönteisesti ihmisoikeustilanteen parantumiseen Saddam Husseinin vallasta syöksemisen jälkeen ja tuomitsi sen jälkeiset terroristien hirmuteot, kuten meidän kaikkien pitäisi tehdä.
Keskustelussa on tuotu esille kysymys liittoutuman joukoista, ja se onkin tärkeä kysymys. Presidentti Talabani on kurdijohtaja, jonka kansa kärsi hirvittävällä tavalla Saddam Husseinin hirmuvallasta. Parlamentin jäsenet eivät varmaan pahastu, että toistan, mitä hän sanoi viime viikonloppuna. Hän sanoi, että "yhtäkkinen vetäytyminen olisi katastrofi, ja se johtaisi jonkinlaiseen sisällissotaan. Menettäisimme kaiken sen, mitä on tehty Irakin vapauttamiseksi pahimmasta mahdollisesta diktatuurista … Demokraattisen ja vakaan Irakin sijaan meillä olisi sisällissota ja vaikeuksia, jotka vaikuttaisivat koko Lähi-itään". Tämä on mielestäni tällä hetkellä Irakin presidentiltä tärkeä kannanotto.
Irakin kansa on osoittanut olevansa hyvin sitoutunut demokratiakehitykseen. Miljoonat irakilaiset tulivat erittäin vaikeissa olosuhteissa hyväksymään uutta perustuslakia, joka ohjaa tulevaisuudessa Irakia ja turvaa irakilaisten oikeudet. Jos tämä vauhti kantaa joulukuun vaaleihin, uskon, että Irak saattaa olla valtavan muutoksen kynnyksellä. Valitsemalla uuden hallituksen Irak astuu uuteen vaiheeseen.
Irakin ensimmäisen, perustuslain mukaisesti valitun hallituksen johtajilla on kansalleen suuri vastuu. Irakin kansa luottaa tulevaisuutensa näiden johtajien käsiin, ja tätä luottamusta on kunnioitettava. Kansakunnan etu on pantava poliittisen ja henkilökohtaisen kunnianhimon tai etnisten tai uskonnollisten etujen edelle. Uuden hallituksen on oltava oikeasti edustuksellinen, jotta se pysyisi koossa.
Uusi hallitus ei voi myöskään tuhlata aikaa, vaan sen on ryhdyttävä heti töihin. Turvallisuus, terveydenhuolto, koulutus, työllisyys ja luonnollisesti ihmisoikeudet on turvattava. Terrorismi ja turvattomuus ovat edelleen poliittisen kehityksen ja jälleenrakennuksen suurimmat esteet.
Tulevia haasteita ei pidä aliarvioida, enkä usko Euroopan parlamentin niin tekevänkään. Paljon on vielä tehtävää, ja tiedämme, että Irakin kehitystä uhkaavat vielä monet vaarat. Irakin nuori demokratia tarvitsee tukea vielä hyvän aikaa. Kansainvälinen yhteisö on tehnyt jo paljon, eivätkä Euroopan unioninkaan ansiot ole vähäiset. Euroopan unioni on osoittanut yhdessä Yhdistyneiden Kansakuntien ja muiden tahojen kanssa merkittäviä voimavaroja poliittisen siirtymävaiheen ja jälleenrakentamisen tukemiseen.
Meillä kaikilla on jaettavanamme arvokasta asiantuntemusta ja kokemusta demokratian rakentamisesta. Irakin hallitus on osoittanut arvostavansa Euroopan unionin merkittävää panosta ja toivonut sen jatkuvan. Emme saa tuottaa Irakille pettymystä. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, on totta, että Euroopan unioni on ollut aikaisemmin Irakin kysymyksestä erimielinen. Totta on sekin, että Euroopan unioni on nyt yhdessä rakentamassa uutta Irakia, mikä on tällä hetkellä tärkeintä. Taakse ei voi enää vilkuilla. Nyt on rakennettava Irakista vakaa, ja vaikka korostinkin myönteisiä toimia, kuten jäsen Watson pani aivan oikein merkille, on selvää, että taustalla oleva tilanne on hyvin hankala. Sen vuoksi totesin, ettei vaalitarkkailijavaltuuskuntaa voida lähettää Irakiin, vaikka muuten niin olisikin tehty. Tilanne on nyt liian vaarallinen komission työntekijöille, eivätkä he pystyisi hoitamaan työtään kunnolla.
Mikä sitten on vaihtoehto? Itse asiassa ei ole muuta vaihtoehtoa, kuin että yritämme toimia yhdessä. Haaste on todellakin valtava, ja mielestäni Irakin hallitus ja kansa ovat osoittaneet tässä tilanteessa suunnatonta rohkeutta. On totta, että äänestyksen tulokset olivat hyvin rohkaisevia ja hämmästyttäviä näissä vaikeissa oloissa, kuten kollegani juuri totesi. Tulokset osoittavat, että keskivertoirakilainen haluaa vakautta ja rauhaa. Toisaalta on kuitenkin olemassa pieni, hyvin vahva ääriradikaali vähemmistö, joka pyrkii tekemään tyhjiksi kaikki kansainvälisen yhteisön ja Irakin hallituksen toimet. Tarkoitukseni ei ollut tuoda asioita esille yksipuolisesti, ja olisin ehkä voinut olla selväsanaisempi.
Kidutuskysymyksen ja viimeaikaisten tapahtumien suhteen on vain odotettava tietoa siitä, ovatko kaikki niitä koskevat väitteet totta. Jos niin on, meidän on tehtävä selväksi, että ihmisoikeudet ovat, kuten arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bach juuri totesi, osa Euroopan hyvin vahvoja arvoja, joita haluamme viedä Irakiin harkittaviksi.
Kuulin tänään, että Irakin pääministeri on jo sanonut perustavansa itse komitean tutkimaan kaikki kidutustapaukset, joihin irakilaiset ovat syyllistyneet. Voimme tukea tätä tointa EUJUST LEX -ohjelman kautta ja perustamalla sellaiset poliisivoimat, jotka eivät käytä kidutusta vaan tietävät rajansa ja pyrkivät auttamaan järjestyksen säilyttämisessä. Olemme siis sitoutuneet pitkäaikaiseen toimintaan ja joudumme jäämään Irakiin vielä pitkäksi aikaa vakaiden olojen palauttamiseksi. Tämä on tärkeää myös koko alueen kannalta. Omalta osaltani toimin koko alueen puolesta osana Lähi-itää koskevaa laajempaa aloitetta. Lisäksi komissio toimii tulevaisuudessa yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa myös tässä kysymyksessä. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu ilmastonmuutosta koskevista neuvoston ja komission julkilausumista ja Anders Wijkmanin laatimasta ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietinnöstä (A6-0312/2005) maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen torjunnasta (2005/2049(INI)). 
Margaret Beckett,
   . Arvoisa puhemies, tällä hetkellä lähes kaikki maailmassa myöntävät, että ilmastonmuutos on vakava ja ripeitä toimia vaativa ongelma. IPCC ennustaa, että maapallon lämpötila saattaa nousta jopa 5,8°celsiusastetta vuoteen 2100 mennessä. Erään vakuutusyhtiön mukaan kymmenen seuraavan vuoden aikana ilmaston lämpenemisen kustannukset voivat arviolta kaksinkertaistua vuosi vuodelta 150 miljardiin Yhdysvaltojen dollariin, jolloin korvaussummista aiheutuu vakuutuksenantajille 30–40 miljardin Yhdysvaltojen dollarin suuruiset kustannukset. On selvää näyttöä siitä, että ilmaston lämpeneminen oli osasyyllisenä Euroopan vuoden 2003 helleaaltoon, joka, kuten jäsenet varmaankin muistavat, aiheutti 26 000 ennenaikaista kuolemantapausta ja 13,5 miljardin Yhdysvaltojen dollarin suuruiset kustannukset.
Nämä tapahtumat ja niiden hinta osoittavat sangen selvästi, mitä hallitsematon ilmastonmuutos voi todellisuudessa tarkoittaa. On selvää, että ilmastonmuutos on suuren mittaluokan ongelma ja kiireellinen ongelma, ja tämän vuoksi Yhdistynyt kuningaskunta päätti ottaa ilmastonmuutoksen sekä G8-maiden puheenjohtajakautensa että EU:n puheenjohtajakautensa painopisteeksi.
Vuosi 2005 on ollut kriittinen vuosi kansainvälisessä ilmastonmuutospolitiikassa. Kioton pöytäkirja on tullut voimaan. EU:n päästökauppajärjestelmä on olemassa ja käynnissä, ja vuoden lopussa on määrä aloittaa keskustelut vuoden 2012 jälkeisistä jatkotoimista. Palaan tähän kohta.
G8-maat edustavat vain pientä – joskin keskeistä – maiden joukkoa, mutta tässä ryhmässä saavuttamallamme edistyksellä on toivoakseni suuri merkitys. G8-maiden heinäkuisessa huippukokouksessa käydyt keskustelut päättyivät kunnianhimoiseen julkilausumaan. Kaikki jäsenet, muun muassa Yhdysvallat, olivat samaa mieltä ihmisen toiminnan osuudesta ilmaston lämpenemiseen ja kiireellisten toimien tarpeellisuudesta. Lisäksi saavutettiin yksimielisyys toimenpidepaketista, jolla ilmastonmuutosta voidaan torjua monella eri rintamalla, joita ovat energiatehokkuus, puhtaampi energiantuotanto, tutkimus ja kehitys, puhtaamman energian rahoittaminen, ilmastonmuutoksen vaikutusten hallinta ja laittomien hakkuiden torjunta.
G8-maat ovat yhdessä Maailmanpankin ja muiden kehityspankkien kanssa ryhtyneet parantamaan puhtaan teknologian mahdollisuuksia saada rahoitusta, ja lisäksi ne sopivat aloittavansa G8-maiden ja muiden paljon energiaa tarvitsevien maiden välillä uuden vuoropuhelun ilmastonmuutoksesta, puhtaasta energiasta ja kestävästä kehityksestä. Ensimmäinen tähän vuoropuheluun kuuluva kokous pidettiin Lontoossa 1. marraskuuta, ja Meksiko tarjoutui toimimaan ensi vuonna järjestettävän toisen kokouksen isäntämaana.
Euroopan unionin jäsenvaltiot huomasivat 1990-luvulla ensimmäisten joukossa ilmaston lämpenemisen vaarat, sen yhteyden ihmisen toimintaan ja tarpeen vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Jo vuonna 1991 komissio julkisti ensimmäisen yhteisön strategian hiilidioksidipäästöjen rajoittamiseksi ja energiatehokkuuden parantamiseksi. Kioton pöytäkirjaan perustuvien EU:n velvoitteiden valossa kävi pian ilmi, että enemmän oli tehtävä. Niinpä vuonna 2000 käynnistettiin Euroopan ilmastonmuutosohjelma. Tällä hetkellä EU on kärjessä esimerkiksi ilmailusta aiheutuvien päästöjen huomioon ottamisessa, ja kiitämme lämpimästi komissiota äskeisestä tiedonannosta, joka koskee ilmailun ilmastonmuutosvaikutusten vähentämistä. Se, että komissio ilmoitti tukevansa lentokoneiden päästöjen sisällyttämistä EU:n päästökauppajärjestelmään, on hyvin rohkaisevaa, ja toivomme edistyvämme tällä alalla, joka on painopisteitämme Euroopan unionin puheenjohtajakaudellamme.
Euroopassa on selkeästi tunnustettu energiatehokkuuden tärkeys ilmastonmuutokseen liittyviin haasteisiin vastaamisessa, ja työ on jo käynnissä energiatehokkuussäästöjen saavuttamiseksi kaikkialla yhteisössä. Energiapalveludirektiivistä, josta toivon meidän saavuttavan yhteisymmärryksen vuoden loppuun mennessä, odotetaan haastavaa ensimmäistä askelta, ja kesäkuun lopussa julkaistavasta energiatehokkuutta koskevasta komission vihreästä kirjasta on määrä tulla Euroopan energiatehokkuusstrategiaa vuoteen 2020 ohjaava tuleva viitekehys.
Kaikesta tästä työstä ja ponnistelusta huolimatta on selvää, että EU:n päästöt eivät alene yhtä nopeasti kuin haluaisimme, ja kaikilla aloilla tarvitaan kiireellisiä toimia sekä kansallisella että EU:n tasolla. Näin ollen olen iloinen komission päätöksestä aloittaa uusi vaihe Euroopan ilmastonmuutosohjelmassa sen selvittämiseksi, mitä muuta on tehtävissä.
Tämän lisäksi komissio ja neuvosto kehittävät parhaillaan EU:lle keskipitkän ja pitkän aikavälin strategiaa ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ja aikovat raportoida tähänastisesta edistymisestä joulukuun Eurooppa-neuvostolle. Parlamentin panos on tässä asiassa ratkaisevan tärkeä, joten äsken laatimanne päätöslauselma on erittäin arvokas lisä tähän prosessiin.
Puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta pyrkii luomaan liikevoimaa sellaisen laajan kansainvälisen prosessin puitteissa, jossa EU:lla on ratkaisevan tärkeä rooli. Tämän vuoksi otimme ilmastonmuutoksen EU:n ja Kiinan sekä EU:n ja Intian välisten huippukokousten asialistalle. Nämä kaksi maata ovat EU:lle erityisen tärkeitä kumppaneita ilmastonmuutoksen hillitsemisessä. Kummassakin huippukokouksessa käytiin hyödyllisiä kahdenvälisiä keskusteluja energiaturvallisuudesta ja energiatehokkuudesta.
Kiinan ja EU:n kumppanuudessa keskeinen osatekijä on uusi aloite, jonka tavoitteena on hiilen talteenoton ja varastoinnin avulla saavutettu lähes päästötön hiilivoima, jotta voidaan vastata hiiliperäisten kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymisestä johtuvaan elintärkeään haasteeseen. Lisäksi sovimme uudesta kumppanuudesta Intian kanssa. Myös EU:n ja Venäjän välinen huippukokous oli loistava tilaisuus arvioida yhdessä kokemuksiamme Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanosta sen varmistamiseksi, että pöytäkirjaan liittyvät järjestelmät ovat valmiit ja toiminnassa mahdollisimman pian.
Syyskuussa maatalousneuvoston ministerit kokoontuivat ensimmäisen kerran yhteen ympäristöministerien kanssa keskustelemaan ilmastonmuutoksen vaikutuksista maatalouteen EU:ssa. Otimme ilmastonmuutoksen myös energia-, liikenne- ja kilpailukykyneuvostojen asialistalle.
Kaikki tämä toiminta johtaa siihen, että joulukuussa Montrealissa pidetään Kioton pöytäkirjan sopimuspuolten ensimmäinen kokous, jossa sopimuspuolet aloittavat pöytäkirjan nojalla neuvottelut vuoden 2012 jälkeisestä seuraavasta kaudesta. Haluaisin tehdä selväksi, että EU ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat edelleen täysin sitoutuneita Kioton pöytäkirjaan ja ilmastonmuutosta koskevaan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimukseen. Kuten pääministerimme Tony Blair totesi tällä viikolla ylipormestarin juhla-aterialla Lontoossa, maailma tarvitsee kehystä tarpeellisine tavoitteineen, joita sovelletaan herkästi ja viisaasti oikeassa aikataulussa, joka ulottuu vuoden 2012 jälkeiseen aikaan. Ehkäpä voisin pyytää kollegojani kiinnittämään erityisestä huomiota sanan "tavoitteet" käyttöön, koska Yhdistynyt kuningaskunta on koko ajan toistanut, että tavoitteita sisältävät muodolliset sopimukset ovat olennaisen tärkeitä kaikissa kansainvälisissä ilmastonmuutosjärjestelmissä erityisesti sen vuoksi, että ne toimivat kannustimena ja antavat varmuutta yritysmaailmalle.
Myös epävirallinen G8-prosessi on erittäin tärkeä, mutta se on täydentävä. Tarkoituksena ei ole eikä ole koskaan ollutkaan, että sillä korvattaisiin Kioton pöytäkirja tai Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus. Toivon, että tänä vuonna kummallakin puheenjohtajakaudella tekemäämme työtä viedään eteenpäin Montrealissa.
Montrealissa juhlitaan ennen kaikkea suurta saavutusta: Kioton pöytäkirjan voimaantuloa. Joskus näytti siltä, että pöytäkirja ei tulisi koskaan voimaan, mutta EU jatkoi itsepäisesti työtään voimaantulon hyväksi, ja niinpä maailman ainoa uskottava, sitova kansainvälinen sopimus kasvihuonekaasupäästöjen hillitsemiseksi on nyt totta.
EU löi lukkoon kantansa Montrealin neuvotteluja varten lokakuun ympäristöneuvostossa. Haluamme sopia ensinnäkin Marrakešin sopimuksista eli päätöksistä, jotka muodostavat pöytäkirjan sääntökirjan. Toiseksi haluamme sopia vaatimustenmukaisuusmekanismista sen varmistamiseksi, että pöytäkirjan sopimuspuolet noudattavat pöytäkirjan sääntöjä. Kolmanneksi haluamme pyrkiä parantamaan Kioton mekanismien toimintatapaa, ja tällä tarkoitan ennen kaikkea puhtaan kehityksen mekanismia. Päästökauppa, puhtaan kehityksen mekanismi ja yhteinen täytäntöönpano ovat kaikki pöytäkirjan kannalta ratkaisevan tärkeitä tekijöitä, ja ne ovat tulevinakin vuosina olennaisen tärkeitä.
Lopuksi totean, että Montrealin kokouksessa katse käännetään tulevaisuuteen keskustelun aloittamiseksi siitä, mitä tapahtuu, kun Kioton sitoumusten ensimmäinen kausi päättyy vuonna 2012. Tämä viimeinen aihe on todennäköisesti kaikkein hankalin ja myös kaikkein tärkein. Ei ole epäilystäkään siitä, että haluamme kehittää pöytäkirjaa edelleen vuoden 2012 jälkeen ja että meidän on aloitettava pöytäkirjan 3 artiklan 9 kohdan mukaisesti keskustelu EU:n ja muiden Kioton sopimuspuolten tulevien sitoumusten arvioimiseksi. On kuitenkin myös varsin ilmeistä, että todella tehokas maapallon ilmastonmuutosta koskeva järjestelmä edellyttää laajempaa osallistumista kuin mitä pöytäkirja nykyään tarjoaa. Montrealissa etsimme polkuja, jotka johtaisivat sellaisen vuoden 2012 jälkeisen kehyksen syntymiseen, joka perustuisi nykyiseen Kioton pöytäkirjaan ja jossa otettaisiin sen opetukset huomioon ja johon voisi osallistua mahdollisimman moni maa.
EU:n on tietenkin tuettava sopimuspuolten välillä Montrealissa pidettävää kokousta varten esittämiämme poliittisia tavoitteita osoittamalla käytännössä, että olemme terävintä kärkeä ilmastonmuutoksen hillitsemisessä. Lisäksi Kioton pöytäkirjassa määrätään, että vuoteen 2005 mennessä sopimuspuolten on osoitettava edistymisensä omien Kioton sitoumustensa täyttämisessä. Tämä on EU:lle otollinen hetki vahvistaa omaa sitoutumistamme Kioton pöytäkirjaan, päästövähennystavoitteemme saavuttamiseen ja kehitysmaiden auttamista koskevien velvollisuuksiemme täyttämiseen. Kokousta valmistellessamme keräämme tietoja, tosiseikkoja ja tilastoja, joilla osoitamme poliittisen sitoutumisemme toteutumisen käytännössä. Tiedämme, että meidän on tehtävä enemmän ja me kaikki olemme siihen valmiita.
Tämänpäiväinen keskustelumme täällä Strasbourgissa antaa meille mahdollisuuden arvioida nykyistä tilannetta ja tarjoaa meille jälleen yhden tilaisuuden osoittaa muulle maailmalle, että EU suhtautuu tähän ongelmaan hyvin vakavasti ja on sitoutunut saavuttamaan tuloksia. Olemme yhdessä saaneet jo paljon aikaan, olemme osoittaneet johtajuutta ja saavuttaneet käytännön tuloksia. Meidän on jatkettava tällä tavoin, emmekä saa horjua ympäristöä koskevien panosten kovetessa.
Ongelma ei ratkea Montrealissa, eikä nykyisellä Yhdistyneen kuningaskunnan EU:n puheenjohtajakaudella. EU:n ja G8-maiden tulevien puheenjohtajavaltioiden on jatkettava tätä työtä, pidettävä ilmastonmuutos keskeisellä sijalla kunkin ohjelmissa ja torjuttava niitä merkittäviä uhkia, joita se aiheuttaa talouksillemme, yhteiskunnillemme ja ympäristöllemme. Ilmassa on rohkaisevia merkkejä siitä, että seuraavat G8-maiden puheenjohtajavaltiot – Venäjä ja Japani – aikovat toden teolla toimia näin ja luotan täysin siihen, että EU toimii jatkossakin määrätietoisesti tässä elintärkeässä asiassa.
Stavros Dimas,
   . Arvoisa puhemies, olen erityisen iloinen siitä, että minulla on tilaisuus keskustella teidän kanssanne äskeisistä tapahtumista ilmastonmuutoksen alalla ja siitä, miten asiaan liittyvää Euroopan unionin politiikkaa vahvistetaan, ja siitä, miten kaikki tällä alalla hyödyllistä kansainvälistä yhteistyötä tekevät kumppanit saadaan osallistumaan aktiivisesti.
Tämänpäiväinen keskustelu on erityisen tärkeä näin Montrealissa pidettävän osapuolten välisen tulevan kokouksen aattona. Kokouksen erityisyys johtuu Kioton pöytäkirjan voimaantulosta ja niistä keskusteluista, joita käydään järjestelmästä, jolla ilmastonmuutosta voidaan torjua vuoden 2012 jälkeen.
Me kaikki olemme huolestuneita äskeisestä luonnonmullistusten sarjasta. Viime kesänä Iberian niemimaalla kärsittiin ankarasta kuivuudesta, kesällä keskisessä Euroopassa oli tulvia, useita pyörremyrskyjä – Katrina, Rita ja Wilma – raivosi ja muitakin pienempiä mullistuksia koettiin.
Vuosi 2005 on jo rikkonut kaikki ennätykset sikäli, että vuonna 2005 kirjattiin enemmän nimettyjä trooppisia sykloneja kuin koskaan ennen siitä alkaen, kun niistä on pidetty kirjaa. Vaikka tiettyjä sääilmiöitä ei voi liittää suoraan ilmastonmuutokseen, kuivuuskausien ja tulvien sekä entistä vakavampien ja entistä yleisempien pyörremyrskyjen tai trooppisten myrskyjen kaltaisten ilmiöiden lisääntyminen vahvistaa tiedemaailman varoitukset ilmaston muuttumisesta.
Maapallo ei ole todennäköisesti koskaan historiansa aikana lämmennyt yhtä nopeasti kuin viimeisten 30 vuoden aikana. 1990-luku oli lämpimin vuosikymmen, ja yhdeksän kymmenestä kaikkien aikojen lämpimimmistä vuosista osuu vuosiin 1995–2004, ja kaikkein lämpimin oli vuosi 1998. Tiedeyhteisö pelkää, että vuodesta 2005 voi lopulta tulla kaikkien aikojen lämpimin vuosi.
Kuten me kaikki tiedämme, maapallon lämmetessä myös meri lämpenee, ja meren lämpötilan noustessa yli 26 celsiusasteen trooppisen syklonin kehittyminen on todennäköistä. Lämpötila merenpinnan tasolla on noussut koko maailmassa sadan viime vuoden kuluessa 0,6 prosenttia, mikä tarkoittaa, että tulevaisuudessa koemme todennäköisesti paljon useammin ja entistä voimakkaampia sykloneja.
Ei ole niin tärkeää selvittää, missä määrin pyörremyrsky Katrina tai muut sääilmiöt johtuvat ihmisen toiminnasta, vaan on otettava opiksi näistä sääilmiöistä, jotta voimme voittaa taistelun ilmastonmuutosta vastaan.
Haluan viitata erityisesti parlamentin päätöslauselmaesitykseen, joka koskee tiedonantoa nimeltä "Maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen torjuminen", ja haluan kiittää erityisesti esittelijä Anders Wijkmania sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan jäseniä, kehitysyhteistyövaliokunnan jäseniä ja teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäseniä heidän arvokkaista ja täsmällisistä ehdotuksistaan.
Päätöslauselmaesityksessä korostetaan, että yhteisön ilmastonmuutoksen rajoittamista koskevan strategian on perustuttava seuraavaan lähestymistapaan: Kioton pöytäkirjan keskeisten osien kehittämiseen, kasvihuonekaasupäästöjen voimakkaaseen vähentämiseen Euroopan unionissa, kaikkien tärkeimpien maiden, kuten Yhdysvaltojen, osallistumiseen, strategisen kumppanuuden kehittämiseen ratkaisevan tärkeiden kehitysmaiden kanssa, tutkimuksen ja innovaatioiden voimakkaaseen edistämiseen ja energiatehokkuuden parantamiseen Euroopan unionissa.
Olen samaa mieltä tästä lähestymistavasta ja tuen sitä. Komission tänä vuonna ilmastonmuutoksen alalla tekemät aloitteet ovat enimmäkseen parlamentin ehdotuksen mukaisia.
Haluaisin esittää lyhyen yleisen huomion: lokakuussa komissiossa alkoi uusi aikakausi ilmastonmuutosta koskevan eurooppalaisen ohjelman saralla Brysselissä pidetyssä merkittävässä kokouksessa, johon osallistuivat tärkeimmät alan toimijat. Uudesta eurooppalaisesta ilmastonmuutosohjelmasta tulee uusi kehys ilmastonmuutoksen osalta vuoden 2012 jälkeen harjoittamallemme politiikalle.
Käsittelemme useita uusia kysymyksiä, kuten ilmailua, ja lisäksi kiinnitämme huomiota uusiin teknologioihin, kuten hiilen talteenottoon, mikä tarjoaa mahdollisuuksia ryhtyä taloudellisesti tehokkaisiin toimiin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi.
Ensimmäisenä toimenaan komissio aikoo perustaa tiettyjä työryhmiä. Näitä ovat työryhmä, jonka on määrä arvioida ilmastonmuutostoimien toteuttamisessa tähän mennessä saavutettua kehitystä, työryhmä, jonka on määrä perehtyä hiilen talteenottoon ja varastointiin geologisissa muodostelmissa keinona hillitä ilmastonmuutosta, työryhmä, jonka on määrä arvioida ilmailun sisällyttämistä kasvihuonekaasuja koskevaan yhteisön kauppajärjestelmään, työryhmä, jonka on määrä arvioida kevyiden hyötyajoneuvojen hiilidioksidipäästöjen vähentämistä koskevaa yhteisön strategiaa ja työryhmä, jonka on määrä arvioida, mitä tarpeellisia poliittisia mukautuksia Euroopan unionissa on tehtävä.
Kunkin näistä työryhmistä on määrä arvioida uusia aloja, joilla Euroopan unioni voi tehostaa toimiaan ilmastonmuutoksen torjumiseksi. Ensimmäisen näistä työryhmistä odotetaan aloittavan lopullisten selvitysten jättämisen käsiteltäväksi ensi vuoden ensimmäisellä puoliskolla.
Kuten neuvoston puheenjohtaja Beckett totesi, komissio on antanut lisäksi energiatehokkuutta koskevan vihreän kirjan. Vastaavasti haluaisin viitata komission tiedonantoon nimeltä "Ilmailun ilmastonmuutosvaikutusten vähentäminen". Ilmailu aiheuttaa yhä enemmän kasvihuonekaasupäästöjä. Tiedonannossa päädytään siihen lopputulokseen, että paras tapa vähentää näitä päästöjä on ilmailualan ottaminen mukaan yhteisön päästökauppajärjestelmään. Asianosaisia kuultuaan komissio aikoo esittää asiaa koskevan lainsäädäntöehdotuksen vuoden 2006 loppuun mennessä.
Komission aloitteet eivät tietenkään tarkoita toimenpiteisiin ryhtymistä pelkästään Euroopan unionin sisällä. Osallistumme aktiivisesti keskusteluihin kolmansien maiden kanssa ja tiedustelemme niiden näkemyksiä seuraavaksi toteutettavista toimenpiteistä, joihin on tarpeen ryhtyä tulevissa neuvotteluissa, joissa käsitellään ilmastonmuutosta ja uusien rakenteiden luomista poliittisen vuoropuhelumme ja teknologisen yhteistyömme vahvistamiseksi.
Ilmastonmuutos ja erityisesti sen yhteydet energiaan ja energiahuollon turvaamiseen sisältyvät kahdenvälisten ja monenvälisten suhteidemme painopisteisiin. Tällä alalla teemme tiiviisti yhteistyötä puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa, joka, kuten neuvoston puheenjohtaja Beckett edellä totesi, on asettanut ilmastonmuutoksen hyvin korkealle Gleneaglesissa pidettävän G8-huippukokouksen asialistalla ja on jatkuvasti asettanut ilmastonmuutoksen painopisteidensä joukkoon.
Tulokset ovat rohkaisevia. Euroopan unionin ja Kiinan välillä tehty ilmastonmuutosta ja energiaa koskeva kumppanuussopimus on poliittinen kehys näissä asioissa tehtävän yhteistyön ja vuoropuhelun tiivistämiseksi. EU:n ja Kiinan välisen kumppanuuden päätavoitteena on kehittää edistyksellistä, lähes päästötöntä hiiliteknologiaa, joka perustuu hiilen talteenottoon ja varastointiin biologisissa muodostelmissa. Muita tavoitteita ovat muiden puhtaiden energialähteiden sekä energiatehokkuuden, energiansäästön ja uusiutuvien energialähteiden edistäminen.
EU:n ja Intian väliseen puhdasta kehitystä ja ilmastonmuutosta koskevaan aloitteeseen kuuluu useita eri aloitteita vuoropuhelun kehittämiseksi. Aloitteessa painotetaan yhteistyötä puhtaiden teknologioiden kehittämisen ja arvioinnin osalta sekä maapallon lämpenemiseen liittyvien tarpeellisten sopeutusten ja Kioton pöytäkirjan puhtaan kehityksen mekanismien osalta.
YK:n ilmastonmuutoskokous alkaa Montrealissa Kanadassa kuun lopussa, ja se kestää kaksi viikkoa. Komissio on osallistunut aktiivisesti useisiin Montrealin kokousta valmisteleviin epävirallisiin kokouksiin. Meidän toimillamme sekä Euroopan unionissa että kansainvälisissä yhteyksissä on ollut merkittävä rooli luotaessa edellytyksiä tämän kokouksen onnistumiselle. Mitkä ovat tavoitteemme Montrealissa?
Ensinnäkin kokous tarkoittaa Kioton pöytäkirjan voimaantuloa. Kokouksessa hyväksytään pöytäkirjan soveltamisen edellyttämät säännöt ja menettelyt. Tässä kehyksessä meidän on tärkeää osoittaa, että Euroopan unioni pyrkii täyttämään sitoumuksensa.
Toiseksi viime kuukausina käyty intensiivinen vuoropuhelu on luonut merkittävää liikevoimaa, jotta Montrealin kokouksessa voidaan alkaa kansainvälisen tason keskustelu tulevan kansainvälisen ilmastonmuutosstrategian muodosta.
Edellä mainittujen tavoitteiden saavuttaminen ei ole kuitenkaan ennalta varmaa. Pieni määrä maita on Yhdysvaltojen johdolla edelleen haluton osallistumaan vuoropuheluun, jota käydään ilmastonmuutokseen liittyvästä tulevasta maailmanlaajuisesta strategiasta. Meidän on lisättävä ponnistelujamme tulevien viikkojen aikana, jotta nämäkin maat tekevät yhteistyötä vuoropuhelun aloittamiseksi.
Lisäksi meidän on tärkeää huomata, että Montrealin kokous ei ole prosessin loppu. Kokous on vuoropuhelun alku, mutta se ei tarjoa valmista ratkaisua. Ratkaisu löydetään ainoastaan käymällä tulevina vuosina tiivistä kansainvälistä keskustelua. Tämän vuoropuhelun avulla meidän on löydettävä ratkaisuja, joilla vastataan niihin peruskysymyksiin, joista muodostuu tuleva ilmastonmuutosstrategia, sellaisena kuin se määriteltiin komission tiedonannossa aiemmin tänä vuonna. Seuraavat seikat kuvastuvat parlamentin päätöslauselmaesityksestä: entistä laajempi osallistuminen, kaikkien alojen ja kaikkien kaasujen sisällyttäminen, uusien teknologioiden kehittämisen ja käytön vahvistaminen, markkinamekanismeihin perustuvien keinojen käyttäminen ja lisäksi toimet maapallon lämpenemisestä aiheutuviin seurauksiin sopeutumiseksi.
Lopuksi totean vielä, että jos vuoropuhelulla halutaan olevan myönteinen lopputulos, ilmastonmuutokseen kohdistuvan aktiivisen poliittisen kiinnostuksen on jatkuttava ja Euroopan unionin johtavaa asemaa on vahvistettava. Meidän on osoitettava, että voimme vähentää päästöjämme ja että tällä edistetään taloudellista kehitystämme. Päätöslauselmaesityksessä lähetetään selkeä viesti siitä, että tähän haasteeseen vastaamisessa komissio voi aina luottaa Euroopan parlamentin tukeen. 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan kiittää erityisesti ministeri Beckettiä, joka on tänään saapunut tänne. Ilmastonmuutos on yksi vakavimmista uhkistamme. Korostan, että ilmastonmuutosta ei voida enää pitää ympäristöongelmana. Lämpimämpi ilmasto on myös epävakaampi, mikä on uhka lähes kaikille yhteiskuntamme aloille, ja tätä uhkaa on pidettävä yhtenä osana turvallisuuskysymyksiämme. Kyse on EU:hun ja sen jäsenvaltioihin mutta luonnollisesti myös moniin köyhiin tropiikin maihin kohdistuvasta turvallisuusuhkasta.
Tämän sanoessani haluan korostaa, että on tärkeää, että ilmastokysymystä ei nähdä pelkästään ongelmana ja taakkana. Jos teemme oikeita asioita, voimme vähentää yhteiskuntaan tulevaisuudessa kohdistuvia riskejä. Jos teemme oikeita asioita, voimme myös luoda mahdollisuuksia yrityksille ja tekniikoille useilla eri aloilla. Maailmassa on Climate group -niminen yhteistyöryhmä, johon kuuluu joukko suuria yrityksiä, mikä osoittaa, että melko lyhyellä aikavälillä voidaan sekä vähentää päästöjä että ansaita paljon rahaa. Mielestäni oman maanosamme energia- ja liikennejärjestelmien välttämättömästä uudistamisesta olisi tehtävä Lissabonin prosessin tärkeä vauhdittaja ja sen avulla olisi pyrittävä luomaan uusia työpaikkoja ja vientimahdollisuuksia.
Parlamentin mietinnössä esitetään joukko ehdotuksia vuoden 2012 jälkeiseen strategiaan kuuluviksi toimenpiteiksi. Tarkoitamme sitä, että EU:n on jatkossakin toimittava johtavassa kansainvälisessä roolissa ilmastonmuutoksen alalla tehtävässä työssä. Ministeri Beckett vahvisti äsken puheessaan, että neuvosto on asiasta yhtä mieltä. Meidän on tehtävä enemmän lyhyellä aikavälillä, jotta todella täytämme Kioton pöytäkirjan vaatimukset. Aiheutamme kuitenkin tällä hetkellä vain osan päästöistä, noin 14 prosenttia. Tämän takia meidän on saatava muutkin osallistumaan. Yhdysvallat on saatava hyvin kiireellisesti mukaan pitkän aikavälin rakentavaan yhteistyöhön. Meidän on laadittava pitkän aikavälin tavoitteita. Vaadimme tai toivomme 30 prosentin suuruisia vähennyksiä vuoteen 2020 mennessä ja 60–80 prosentin suuruisia vähennyksiä vuoteen 2050 mennessä. Tämän vaatimuksen on esittänyt tuon tuostakin myös yritysmaailma, joka korostaa pitkän aikavälin pelisääntöjen tarpeellisuutta.
Kehitysmaiden tilanne on tietenkin äärettömän tärkeä. Näille maille energia tarkoittaa ennen kaikkea kasvua ja kehitystä, mutta niiden ei tarvitse toistaa meidän virheitämme. Tarvitsemme strategista kumppanuutta erityisesti suurten kehitysmaiden kanssa, jotta voimme kannustaa niitä ottamaan teknisiä edistysaskeleita ja investoimaan parhaaseen mahdolliseen teknologiaan. Se, mikä tällä alalla on saavutettu komission Kiinan kanssa tekemän sopimuksen avulla, on tietenkin hieno asia, mutta sen mittakaavaa on suurennettava ja sen merkitystä lisättävä huomattavasti. Ei pidä unohtaa, että Kiinassa aloittaa joka kuukausi toimintansa kaksi uutta hiilivoimalaitosta.
Meidän on panostettava enemmän tutkimukseen ja kehitykseen. Tällä hetkellä tosiasia on, että hallitukset kaikkialla maailmassa käyttävät bruttokansantuotteestaan pienemmän osan energiatutkimukseen kuin 30 vuotta sitten. Tämä on mielestäni aivan käsittämätöntä. Minulla on tapana verrata tätä asiaintilaa Apollo-hankkeeseen. Jos amerikkalaiset pystyivät kymmenessä vuodessa lähettämään ihmisen kuun pinnalle, meidän olisi pystyttävä huomattavien tutkimus- ja kehityspanostusten avulla saavuttamaan jotakin vastaavaa uusien teknologioiden läpimurron alalla. Ollaksemme poliittisesti uskottavia meidän on ryhdyttävä tarmokkaisiin toimiin kotikentällä. Meidän on vauhditettava energian säästämistä, mitä on jo useita kertoja korostettu. Tämä tarkoittaa sitä, että esimerkiksi rakennusdirektiiviä on laajennettava ja siitä on tehtävä kunnianhimoisempi.
Liikenteen osa-alue on hyvin kriittinen osa-alue. Suhtaudumme myönteisesti vesiliikenteen ja ilmailun sisällyttämiseen ilmastopolitiikkaan. Suosittelemme nopeita toimia rautatieliikenteen tehostamiseksi. Mielestämme meidän on tehtävä oikeita johtopäätöksiä niistä vaikeuksista, joita liittyy tieliikenteen päästöjen vähentämiseen. Tarvitsemme – ja tämän takia ehdotammekin – kunnianhimoisia ja sitovia sääntöjä uusien ajoneuvojen hiilidioksidipäästöistä. Meidän on autettava uusia teknologioita – joita on olemassa – pääsemään markkinoille. Esteenä on kuitenkin monia seikkoja. Yksi niistä on tietenkin se, että tuemme edelleen perinteistä eli fossiilisia polttoaineita käyttävää teknologiaa. Meidän on kehitettävä päästöoikeuksien kauppaa, mutta meidän on huolehdittava tietenkin siitä, että oikeuksien jakaminen ei ole yhtä mittavaa kuin viime vuonna. Sen sijaan meidän on asteittain alennettava enimmäismäärää. Meidän on kehotettava muita toimijoita osallistumaan prosessiin, jotta EU:n markkinat eivät jää Euroopan ainoiksi.
Useimmat mietinnössä esitetyistä toimenpiteistä kohdistuvat yrityksiin ja valmistajiin. Mielestämme kansalaisten on voitava osallistua aktiivisemmin. Meidän kaikkien elämäntapa vaikuttaa kehitykseen. Ajatuksenamme on pitkällä aikavälillä harkita eräänlaista yksityishenkilöiden välistä päästökauppaa. Ehkä tätä ei ole käytännössä mahdollista toteuttaa, mutta ensimmäisenä askeleena olisi oltava tietoisuuden lisääminen kaikkien ostamiemme tavaroiden hiilipitoisuudesta ja liikkumismuotojemme aiheuttamista hiilipäästöistä.
Meidän parlamentin jäsenten ja Euroopan toimielinten on tietenkin elettävä niin kuin opetamme. Meidän on huolehdittava esimerkiksi siitä, että rakennuksemme ja liikennevälineemme aiheuttavat mahdollisimman vähän hiilipäästöjä. Tällä alalla on paljon tehtävissä. Lopuksi haluan toivottaa onnea sekä komissiolle että neuvostolle Montrealia varten. Huolehtikaa siitä, että EU voi jatkossakin toimia johtavassa roolissa, ja ohjatkaa kansainvälistä ilmastotyöskentelyä myönteisten tulosten saavuttamiseen! 
Paul Verges (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta haluan aluksi onnitella kollegaamme Anders Wijkmania hänen erinomaisesta ilmastonmuutosta koskevasta mietinnöstään.
Tämän valiokunnan lausunnon valmistelijana haluaisin esittää joitakin yleisluonteisia lyhyitä kommentteja. Kollegamme on oikeassa korostaessaan, että vaikka ilmaston lämpeneminen on ympäristöhaaste, se on ennen kaikkea kehityshaaste.
Mielestämme ilmastonmuutos on itse asiassa todellinen haaste sivilisaatiolle. Tämän vuoksi valiokuntamme piti tärkeänä korostaa, että ilmastonmuutoksen, maailmanlaajuisen väestönrakennemuutoksen ja talouden maailmanlaajuistumisen kaikki vaikutukset ennakoivat ihmiskunnan historiassa ennennäkemätöntä epävakauden aikakautta. On todellakin syytä pelätä, että tässä yhteydessä ilmaston lämpeneminen lisää kuilua kehittyneen maailman ja niiden maiden välillä, joiden kehitys on viivästynyt. Valitettavasti ei ole epäilystä, että ilmastonmuutos vaikuttaa eniten juuri näihin maihin. Tämä pätee erityisesti pieniin saarivaltioihin, jotka ovat enemmän kuin yhdellä tapaa haavoittuvia, ja tarkoitan ennen kaikkea pyörremyrskyjä ja merenpinnan nousua.
Tämän vuoksi katsomme, että Euroopan unionin kehitysapupolitiikan painopisteisiin on kuuluttava tuen jakaminen näille maille ilmastonmuutoksen vaikutuksiin sopeutumiseksi. Suosittelemme, että Euroopan unioni kehittää varta vasten kehitysmaille soveltuvaa yhteistyöpolitiikkaa. Lienette huomanneet, että kehitysyhteistyövaliokunnan kannalta ilmastonmuutoksen torjunta on näin ollen erottamattomasti yhteydessä köyhyyden torjuntaan ja vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamiseen.
Lisäksi mietinnössä korostetaan perustellusti niitä hillitseviä toimia, joita vähentämisen alalla on vielä toteutettava Kioton pöytäkirjan tavoitteiden saavuttamiseksi. Lopuksi esitän vielä kysymyksen arvoisalle neuvoston puheenjohtajalle: jos tällä hetkellä 20 prosenttia maapallon väestöstä käyttää 80 prosenttia maailman energiasta, kuinka saastunut ilmakehä on vuoden 2050 paikkeilla, kun on täytettävä yhdeksän tai kymmenen miljardin ihmisen energiatarpeet? 
Cristina Gutiérrez-Cortines,
   . – Arvoisa puhemies, on selvää, että ilmastonmuutos on niin voimakas ja niin lähellä meitä, että se ei ole enää älyllinen ongelma tai ongelma, joka koskee tiettyjä muita alttiimpia ryhmiä, jotka ovat ottaneet asian esiin.
Tämä on tilaisuus muuttaa tapojamme ja tottumuksiamme sekä tilaisuus vähentää päästöjä ja saavuttaa puhtaampi ilma ja tilaisuus kehittää uusiutuvia ja vaihtoehtoisia energialähteitä, ja lisäksi tämä on Euroopalle tilaisuus arvioida riippuvuuttaan fossiilisista polttoaineista, joita saadaan usein poliittisesti hyvin epävakailta alueilta ja joiden hinta vaihtelee voimakkaasti. Olen näin ollen sitä mieltä, että tämä tarjoaa myös tilaisuuden arvioida uudelleen ydinenergiaa yhtenä monista ratkaisuista muiden vaihtoehtojen joukossa.
Meidän on vielä parannettava paljon tutkimusta ja tietämystä ilmastonmuutoksen syistä. Esimerkiksi maatalouden ja ilmastonmuutoksen välisestä suhteesta on tehty hyvin vähän tutkimusta. Tuoreissa tutkimuksissa on soitettu hälytyskelloja ja otettu uusi suunta. Syytämme ainoastaan teollisuutta ongelmasta, vaikka meidän olisi mielestäni luotava älykästä maataloutta näihin strategioihin panostamisen pohjalta. Tämä olisi tieteellisestä näkökulmasta paljon turvallisempaa.
Lisäksi meidän on mielestäni parannettava myös kiintiöitä ja matemaattisia malleja, joilla niitä määritetään. Monissa maissa ei edelleenkään hoideta tätä asiaa kovin moitteettomasti, kun taas toisissa maissa, kuten Britanniassa, on löydetty hyviä ratkaisuja.
Olen myös sitä mieltä, että meidän on etsittävä strategioita, joilla voidaan hillitä ilmastonmuutosta ja määrittää mahdollisuuksia sen lievittämiseksi. Mielestäni meidän on arvioitava uudelleen Välimeren alueen kuivuuteen ja aavikoitumiseen liittyvää politiikkaamme ja puututtava ekosysteemimme ja eläimiin liittyvien voimavarojemme sekä eläimistömme kärsimykseen ja heikentymiseen. 
Gyula Hegyi,
   . – Arvoisa puhemies, olemme nähneet New Orleansin pyörremyrskyn ja tulvan uhrien kasvot. Ilmaston lämpeneminen ei tarkoita tosiasiassa lämpenemistä kaikissa maailmankolkissa vaan sitä, että katastrofeja on entistä enemmän, esimerkiksi poikkeuksellisia sääilmiöitä sekä suuria ihmishenkien ja arvo-omaisuuden menetyksiä. Käytämme yksinkertaisesti liikaa fossiilisia energianlähteitä. Jos kehitysmaat, muun muassa lähes kolme miljardia kiinalaista ja intialaista, omaksuvat amerikkalaiset kulutustottumukset, poltamme loppuun maapallomme. Tämän vuoksi olen sosialidemokraattien ryhmän puolesta tyytyväinen Wijkmanin mainioon mietintöön.
Kauniit sanat eivät kuitenkaan riitä. Meidän on vaadittava kumppaneitamme vahvistamaan Kioton pöytäkirja. Meidän on löydettävä tähän tavoitteeseen pyrkiviä liittolaisia Yhdysvalloista niiden avarakatseisten poliitikkojen ja kansalaisten joukosta, jotka ymmärtävät kestävän kehityksen tärkeyden.
Päästöjen vähentämiseksi tarvitaan merkittävää siirtymistä julkiseen liikenteeseen. Rautatieliikenne on viisi kertaa tehokkaampaa kuin maantieliikenne. Lisäksi se on ympäristöä säästävää, mutta Euroopan unionilla ei ole edelleenkään kunnon välineitä sen lisäämiseksi. EU:lla ei ole hankkeita julkisen kaupunkiliikenteen kehittämiseksi, ja autojen määrän lisääntyminen kaupungeissamme tarkoittaa, että kaupunkielämästä tulee yhä kaoottisempaa ja epäterveellisempää. Meidän poliitikkojen on syytä huolehtia kaupunkiväestöstämme paremmin tarjoamalla heille puhdasta ilmaa ja hyvä julkinen liikenne.
Joissakin maissa uusiutuvaa energiaa kehitetään, mutta toisissa jäsenvaltioissa toimet ovat olleet vähäisiä. Tarvitsemme sitovia tavoitteita vuodeksi 2010 tai ainakin vuodeksi 2020.
Haluaisin yhdessä asiassa olla eri mieltä ministeri Beckettin kanssa. Hiilen varastoinnin kaltaiset puolinaiset ratkaisut eivät voi mielestäni olla tulevaisuuden ratkaisu. Sen asemesta, että tilapäisesti piilotamme kasvavat päästömme, meidän on vähennettävä niitä. Aina, kun ydinvoimalaitos on syystä tai toisesta suljettava, tilalle on otettava vain uusiutuvaa energiaa. Ydinvoimalaitosten sulkeminen ja fossiilisten energianlähteiden käytön lisääminen olisi eräänlainen kollektiivinen itsemurha. 
Caroline Lucas,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää komissiota ja neuvostoa julkilausumista. Minun on kuitenkin sanottava, etten yhdy ministeri Beckettin toiveikkaaseen arvioon Euroopan unionin pärjäämisestä, vaikka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus onkin sitoutunut ottamaan ilmastonmuutoksen puheenjohtajakautensa painopisteeksi. Edistyminen kentällä on ollut suuri pettymys. Ilmastonmuutosta koskevan G8-maiden julkilausuman väittäminen kunnianhimoiseksi tarkoittaa englannin kielen ilmaisukeinojen venyttämistä äärimmilleen. Jos puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta aikoo toden teolla osoittaa tässä asiassa kansainvälistä johtajuutta, sen on ensin hoidettava omat asiansa kuntoon.
Aiemmin tänä vuonna teetimme energian säästämiseen erikoistuneella Association for the Conservation of Energy -järjestöllä arvion siitä, kuinka hyvin nykyinen hallitus on pannut täytäntöön olemassa olevaa fossiilisten polttoaineiden käytön vähentämistä koskevaa eurooppalaista lainsäädäntöä. Järjestön arvioinnista ilmeni, että nykyinen hallitus on viivyttänyt rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin täytäntöönpanoa, vaatinut EU:n päästökauppajärjestelmässä Yhdistyneelle kuningaskunnalle sallitun hiilidioksidipäästötason korottamista, epäonnistunut energian kysynnän vähentämistä koskevien sitovien tavoitteiden asettamisessa energiapalveludirektiivin yhteydessä ja epäonnistunut sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitosten edistämisessä sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskevan direktiivin mukaisesti.
Tämän vuoksi neuvoston olisi otettava erityisesti huomioon Anders Wijkmanin asiantuntevasti laatima ilmastonmuutosta koskeva Euroopan parlamentin mietintö. Neuvosto voi löytää tästä mietinnöstä aidosti rohkean ja kunnianhimoisen toimintaohjelman. Mietinnössä vaaditaan erityisesti suuria päästövähennyksiä kotikentällä: aluksi EU:n kotitalouksien päästöjä on vähennettävä 20–30 prosenttia vuoteen 2020 mennessä ja 60–80 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Mietinnössä vaadittu päämäärä on, että Euroopasta tulee maailman energiatehokkain talous siten, että tavoitteiksi on asetettu energiantarpeen vähentyminen noin 2,5–3 prosenttia vuodessa ja vahva Montrealin strategia. Lisäksi vihreiden ryhmä vaatii omassa tarkistuksessaan EU:ta huolehtimaan muodollisen valtuutuksen antamisesta ja aikataulun laatimisesta sitä varten, että tulevista ilmastositoumuksista neuvoteltaessa sopimus on saavutettava vuoden 2008 loppuun mennessä.
Haluan lopuksi esittää neuvostolle kaksi lyhyttä kysymystä. Mikä on ensinnäkin neuvoston näkemys supistamisesta ja lähentämisestä tulevien toimien kehyksenä? Toiseksi aikooko neuvosto ilmailun päästökauppajärjestelmään sisällyttämisen ohella ehdottaa samansuuntaisia välineitä ilmailun ilmastovaikutusten ottamiseksi kattavasti huomioon, koska, kuten tiedämme, päästökauppajärjestelmään eivät kuulu päästöt, jotka eivät liity hiilidioksidiin? 
Kartika Tamara Liotard,
   . Arvoisa puhemies, menen suoraan asiaan ja totean, että vapaa markkinatalous ei ole paras ratkaisu ilmastonmuutoksen ongelmaan. Täysin vapaa markkinatalous ilman liiallisen kulutuksen ja tuotemäärän rajoittamista johtaa kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymiseen ja siten pahentaa ongelmaa. Talouskasvu on kuin pyhä lehmä: siihen ei saa koskea ja jok'ikisen kulutustuotteen on oltava saatavilla maailman kaikilla markkinoilla samaan aikaan. Meidän on kuitenkin muistettava, että pyhät lehmät voivat myös päästellä haitallisia kaasuja, eikä tämä pidä paikkansa pelkästään kuvaannollisesti vaan myös kirjaimellisesti, jos huomioon otetaan tehokarjatalouden osuus hiilidioksidipäästöistä.
Ydinenergian lobbaajat ovat tarrautuneet ilmastonmuutoskysymykseen päästäkseen takaisin apajille. Kummallista kyllä he eivät hiisku sanaakaan niistä valtavista jätevuorista, joita he synnyttävät meille ja jotka ovat meille suuri ongelma seuraavat kymmenen tuhatta vuotta. Meidän ei pidä yrittää ratkaista yhtä ympäristökriisiä luomalla toinen samanlainen. Ne miljardit, jotka yhä syydetään ydinenergian kehittämiseen ja edistämiseen, voitaisiin käyttää viisaammin tuuli-, aurinko- ja vesienergiaan.
Liikenteen päästöt ovat vuonna 2030 yhä 28 prosenttia vuoden 1990 päästöjä korkeammalla tasolla. Koska alalla on symboliarvoa vapaalle markkinataloudelle, sillä on vaikea ryhtyä toimiin, ja tämän vuoksi vaadin ilma- ja meriliikenteen verottamista. Toisin kuin päästöoikeuksien kaupan tapauksessa, emme voi verotuksen keinoin siirtää ongelmaa kehitysmaille. 
Johannes Blokland,
   . Arvoisa puhemies, olen vaikuttunut siitä työsuunnitelmasta, jonka komission puheenjohtaja Barroso esitteli parlamentille eilen. Myös ilmastonmuutoksen torjumisen osalta siinä on paljon hyvää. Kannatan esimerkiksi lämpimästi lentoliikenteen sisällyttämistä päästökauppajärjestelmään sekä kansallisia päästörajoja koskevan, vuodelta 2001 peräisin olevan direktiivin tarkistamista. Tästä huolimatta komissio ei ole mielestäni ollut tässä asiassa kovin kunnianhimoinen. Olemme vuosikausia keskustelleet kasvihuonekaasupäästöjen huomattavista vähennyksistä, mutta vuosi vuodelta päästöt vain kasvavat kaikkialla maailmassa ja lisäksi myös useissa jäsenvaltioissa.
Jos haluamme, että meihin suhtaudutaan Montrealissa vakavasti, meidän olisi paitsi uskallettava mainita vähennykset myös sitouduttava ryhtymään tällä kertaa toden teolla toimiin ja tarvittaessa pienemmällä joukolla maita. Kehotan komission jäsentä Dimasia esittelemään strategian, johon sisältyy toimia, joilla voidaan myötävaikuttaa pitkän aikavälin tavoitteemme saavuttamiseen, sillä meille tällä viikolla esiteltyjen ehdotusten myönteisistä vaikutuksista huolimatta ne ammentavat voimansa pelkästään lyhyen aikavälin visiosta. 
Liam Aylward,
   . Arvoisa puhemies, vuosikymmen sitten spekuloitiin paljon ilmastonmuutoksella, mutta nykyään se on hyvin pitkälle todellisuutta, koska tulevaisuus piirtyy silmiemme eteen. Arktiset väestöt kokevat ilmastonmuutoksen arktisten alueiden jääpeitteen katoamisena, Latinalaisen Amerikan ja eteläisen Aasian hökkelikylien asukkaat kokevat sen kuolemaa kylvävinä myrskyinä ja tulvina ja eurooppalaiset kokevat sen jäätiköiden häviämisenä ja metsäpaloina ja kohtalokkaina lämpöaaltoina. Esimerkiksi tänä vuonna samalla, kun tuhansien kilometrien päässä pyörremyrskyjen nostattama vesi ja tuulet raivosivat Yhdysvalloissa ja Karibian saaristossa, Brasiliassa pienen kalastajakylän asukkaat syvällä Amazonin alueen uumenissa seurasivat vierestä, kun järvi, josta he saavat ravintonsa ja jota pitkin he kulkevat, kuihtui pois pahimpana kuivuusvuonna neljään vuosikymmeneen: tämä johtui valtamerien veden lämpenemisestä, mitä on myös pidetty syynä miesmuistiin ankarimpaan pyörremyrskykauteen Meksikonlahdella.
Se, että eräät merkittävät tahot ovat allekirjoittaneet ja ratifioineet Kioton pöytäkirjan, on hyvin myönteinen asia. Kioton pöytäkirja ei ole enää henkitoreissaan, kun Venäjän federaatio ratifioi sen. Merkittävien tahojen on kuitenkin seuraavaksi pyrittävä aktiivisemmin saamaan mukaan eniten saastuttavat maat: Yhdysvallat ja kehitysmaat.
Olen syvästi huolestunut siitä, että Yhdysvallat haluaa edelleen hoitaa ilmastonmuutosta yksipuolisilla toimilla. Ilmastonmuutokseen on suhtauduttava maailmanlaajuisena ongelmana. Jos hiilidioksidin määrää ei vähennetä, arktinen jääpeite katoaa. Tämä vaikuttaa erityisesti rannikoilla ja saariyhteisöissä asuvien ihmisten elämänlaatuun. Tämä on tieteellinen tosiasia eikä kiihkeä poliittinen väittämä taholtani.
Irlanti on paljon energiatehokkaampi nyt kuin vuosikymmen sitten. Kannustan muita jäsenvaltiota toimimaan samoin. Ilmastonmuutoksen hillitsemistä ei ole koskaan pidetty helppona tehtävänä, mutta omahyväisyys sen hoitamisessa on vielä pahempaa.
Monia ihmisiä hämmästyttää se tosiasia, että ilmakehässä olevien kasvihuonekaasujen määrän vuoksi ilmaston huomattava lämpeneminen ja merenpinnan huomattava nousu on jo nyt väistämätöntä. Vaikka meistä nyt tulisi mallioppilaita kasvihuonepäästöjen vähentämisessä, joutuisimme silti kärsimään aiemmasta saastuttamisesta, mutta mitä enemmän aikailemme siinä, että alamme hillitä vakavasti kasvihuonekaasupäästöjä, sitä vahvempaa sitoutumista tarvitaan.
Lämpötilojen kohoaminen on jo pantu merkille. Lämpötilan nousu puolella asteella vastaa 1900-luvun lopussa havaittua nousua. Hälyttävämpää on kuitenkin arvioitu merenpinnan kohoaminen, joka on yli kaksi kertaa suurempaa kuin edellisen vuosisadan jälkipuoliskolla tapahtunut kolmen tuuman kohoaminen. Näissä luvuissa ei oteta huomioon jäälautoista ja jäätiköistä sulavaa makeaa vettä, mistä voi aiheutua pelkästään lämpölaajentumisesta johtuvan kohoamisen lisäksi merenpinnan kohoaminen vähintään kaksi kertaa näin paljon.
Tiedemiehet ovat väittäneet, että tänä vuonna veden lämpötila Pohjois-Atlantilla ja Meksikonlahdella on ollut jopa 3,6 astetta tavanomaista korkeampi. Tämä on edistänyt Yhdysvaltojen Meksikonlahden puoleisella rannikolla ja Karibialla tuhoa aiheuttaneiden pyörremyrskyjen kehittymistä. Tämä on synnyttänyt myös tavallista lämpimämpiä ilmavirtoja, jotka ovat kulkeutuneet Amazonin altaaseen ja estäneet sadepilvien muodostumisen. Greenpeace on varoittanut, että tämän vuoden kokemukset voivat enteillä tulevaa, jos metsien hävittämisen ja lämpöä sitovien kaasujen ilmakehään päästämisen kaltaiset käytännöt eivät lopu.
Hillitessämme ilmastonmuutosta toden teolla emme ainoastaan auta säilyttämään maapalloa lapsenlapsillemme ja tuleville sukupolville vaan myös säästämme heiltä ja itseltämme monia kustannuksia, koska ilmastonmuutoksen kustannukset ovat hyvin korkeat pyrkiessämme suojelemaan katoavia lajeja ja luontotyyppejä.
Etelä-Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Afrikan maiden kaltaisten toimijoiden saaminen mukaan edellyttää sellaisia päästöjä vähentäviä toimia, jotka eivät vahingoita niiden taloudellista kehitystä. Ilmastonmuutosta koskevat toimet on siis suunniteltava siten, että niillä edistetään taloudellista kasvua kehitysmaissa.
Matkustaessani ensi kuussa Montrealiin eurooppalaisen valtuuskunnan mukana toivon, että globaalit toimijat katsovat tämänvuotista todellisuutta silmiin ja tekevät yhteistyötä kumppaneina tämän erittäin tärkeän maailmanlaajuisen ongelman ratkaisemiseksi. 

Irena Belohorská (NI ). –
   Eurooppa oli maailmassa ensimmäisiä alueita, joilla havaittiin ilmaston muuttuminen, joka on vaarallisten maailmanlaajuisten ilmastollisten muutosten seuraus. Kesistä on tullut lämpimämpiä, talvista sateisempia, jokien virtaus on vähentynyt, maaperän kosteus on alentunut ja olemme kirjanneet enemmän tulvia sekä äärimmäisiä kuivuuskausia ja pyörremyrskyjä.
Ei ole epäilystäkään siitä, että nämä muutokset johtuvat suoraan ihmisen toiminnasta ennen kaikkea kehittyneissä maissa, jotka ovat suurimpia syyllisiä kasvihuonekaasupäästöjen korkeaan tasoon. Suurimpiin saastuttajiin kuuluu Euroopan unioni. Luonnonmullistuksista aiheutuu vuosittain huomattavia taloudellisia menetyksiä ja ihmishenkien menetyksiä, ja monet ympäristön pilaantumiseen liittyvät sairaudet lisääntyvät. Suurimpien saastuttajien – Kiinan, Yhdysvaltojen, Euroopan unionin ja Intian – yhteiset toimet ilmastonmuutoksen torjumisessa ovat olennaisen tärkeitä.
On epärealistista odottaa, että ihmiskunta luopuisi uudenaikaisen elämän mukavuuksista, kuten autoista ja muista liikennevälineistä polkupyörien hyväksi. Tarvitsemme näin ollen nykyisiin tekniikoihin liittyviä innovaatioita ja ympäristöä säästävämpien energialähteiden kehittämistä. On tarpeen käyttää enemmän aurinko-, vesi- ja tuulienergiaa ja lisätä näiden uusien energialähteiden tutkimusta.
Olemme todistaneet Euroopassa nuorten tiedemiestemme pakoa Yhdysvaltoihin, koska Eurooppa ei tarjoa heille riittävästi resursseja tehokkaan ja laadukkaan tutkimuksen tekemiseen tällä alalla. Lisäksi Euroopassa ei edes tehdä eräillä aloilla tutkimusta. Ilmastonmuutoksella on vaikutuksia eurooppalaisten terveyteen. Ilmastomuutosten vuoksi eurooppalaiset altistuvat sairauksille, jotka eivät ole tälle maanosalle luontaisia vaan tyypillisempiä eteläisemmille maantieteellisille alueille. Ilmaston lämpeneminen saattaa lisätä tarttuvia tauteja, joita levittävät malariaa tai eräitä aivojen virustulehduksia levittävien sääskien kaltaiset niveljalkaiset. 
Peter Liese (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aluksi huomauttaa, että neuvoston puheenjohtaja antoi meidän odottaa 10–15 minuuttia ennen keskustelun alkamista. Olisin toivonut saavani tähän edes selityksen tai anteeksipyynnön. Ehkä kuulemme vielä sellaisen.
Haluan kiittää Anders Wijkmania paneutumisesta ja ahkerasta työstä. Hänen tehtävänsä ei ollut helppo, ja on tuskin salaisuus, että Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä on käyty keskusteluja, vaikka pystyimmekin tyydyttävästi ratkaisemaan nämä kysymykset. Käsittelyssämme oleva mietintö on hyvä mietintö, ja siihen liittyy erityisesti yksi seikka, johon haluaisin kiinnittää huomiota. Saksassa on maanantaina päästy sopimukseen uudesta suuresta koalitiosta. Tätä koalitiosopimusta on oikeutetusti arvosteltu: on tehty kompromisseja, joita kaikki eivät voi hyväksyä.
Ympäristöä, energiaa ja ilmastonmuutosta koskevat luvut ovat täysin asianmukaisia, ja mielestäni niiden avulla Eurooppa voi myös kehittyä. Koalitiosopimus vastaa monilta osin sitä, mitä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta ehdottaa Wijkmanin mietinnössä, ja tämä kannustaa komissiota entistäkin sitoutuneemmin tavoittelemaan päämääriään lentoliikenteen kaltaisilla aloilla.
Uusiutuvan energian osalta haluamme Saksan suuressa koalitiossa ja myös Wijkmanin mietintöön esittämissämme tarkistuksissa ottaa lämmityksen uudeksi painopisteeksi. Tällä alalla voimme vähällä rahalla säästää paljon hiilidioksidia, ja tämän vuoksi komissio halusi esittää tätä asiaa koskevan direktiiviehdotuksen.
Erästä asiaa Saksan suuri koalitio tai ympäristöasioiden valiokunta ei ole tyydyttävästi ratkaissut, ja se on ydinenergia. Olen samaa mieltä jäsen Gutiérrezin kanssa siitä, että ilmasto-ongelmaa ei voida ratkaista ilman ydinenergiaa.
Haluaisin kuitenkin, että mietintöä tukee suuri ja vakuuttava enemmistö, ja haluan lopuksi korostaa sitä, mitä Anders Wijkman totesi sanoessaan, että kyse on myös turvallisuusongelmasta. Erään Pentagonin tutkimuksen mukaan ilmastonmuutos on pitkällä aikavälillä ihmiskunnalle kansainvälistä terrorismia suurempi vaara. Tämän vuoksi kaikille pitäisi olla selvää, että nyt on aika toimia. 
Dorette Corbey (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan ensiksikin kiittää kollegaani Wijkmania hänen erinomaisesta ja vahvasta mietinnöstään. Lisäksi haluan onnitella ministeri Beckettiä hänen sitoutumisestaan ilmastopolitiikkaan. Tänään parlamenttimme vaatii jälleen kunnianhimoista ilmastopolitiikkaa, ja komission jäsen Dimas on antanut hyviä syitä siihen, miksi näin on toimittava.
Montrealissa meidän on laskettava uuden ilmastopolitiikan perustukset. Meillä on edessämme valtava haaste tarjota puhdasta energiaa ja puhtaampaa liikennettä ja samalla vähentää energiankulutusta.
Toistaiseksi Eurooppa on ollut johtavassa roolissa, mikä on todella kannattanut. Meillä on Montrealissa varmasti syytä juhlia.
Euroopan keskeinen tehtävä on tällä hetkellä varmistaa, että myös suurin hiilidioksidipäästöjen aiheuttaja, Yhdysvallat, hyväksyy velvoitteet ja että Kiinan ja Intian kaltaiset maat osallistuvat rehellisesti prosessiin. Tämä voi toteutua vain, jos EU hoitaa ongelmat itse ja osoittaa, että Euroopan talous saa itse asiassa valtavan piristysruiskeen innovaatioista ja energiatehokkuuden lisääntymisestä, tuotannon tehostumisesta ja kestävien tuotteiden tulosta markkinoille. Valitettavasti Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta useimmat maat eivät kuitenkaan itse täytä velvoitteitaan, ja on surullista, että kaikkein puhtaimmat ja taloudellisimmat autot eivät ole peräisin Euroopasta vaan Japanista. Meidän on pystyttävä parempaan ja enempään! Tämä on mahdollista vain, jos kansalaiset saadaan mukaan ilmastopolitiikkaan.
Alyn Smith (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, yhdyn koko sydämestäni siihen, mitä samaan ryhmään kanssani kuuluva kollega tohtori Caroline Lucas totesi Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kirjavista ansioista ilmastonmuutoksen varteenotettavassa hillinnässä. Jos neuvosto kuitenkin haluaa osoittaa kunnianhimoa, sille ei olisi pahitteeksi tutustua huolellisesti Wijkmanin mietintöön ja noudattaa sitä.
Tosiasia on, että selkeää muutosta tarvitaan siihen, miten erityisesti kansalaisten keskuudessa käydään keskustelua ilmastonmuutoksesta. Meidän on aloitettava omista toimistamme, koska niihin voimme vaikuttaa eniten. Meidän on huomattava, että ollessamme tämän haasteen tasalla voimme itse hyötyä omasta esimerkistämme. Uusiutuvat energialähteet ovat keskeinen osa ratkaisua. Oma kotimaani Skotlanti voisi näyttää mallia koko maailmalle puhtaan ja vihreän uusiutuvan energian käytössä. Meillä on aaltoja, paljon rantaviivaa, tuulisia rinteitä, biomassaa ja geotermistä energiaa ja taivaalta sataa säännöllisesti vesivoiman raaka-ainetta, ja tästä huolimatta emme Skotlannissa tai Euroopassa investoi läheskään riittävästi uusiutuvia energialähteitä hyödyntäviin teknologioihin. Skotlannin tapauksessa tämä johtuu siitä, että energiapolitiikkaa hallitsee Yhdistynyt kuningaskunta, joka on sitoutunut ydinvoimaan, joka ei mielestäni tarjoa pitkän aikavälin ratkaisua.
Me parlamentin jäsenet voimme kantaa oman kortemme kekoon tässä suunnanmuutoksessa kohti uusiutuvaa energiaa ja tässä ilmastonmuutoksesta käytävässä keskustelussa, ja meidän on yhdessä tuettava Wijkmanin mietintöä. Komissio voi hoitaa oman osuutensa asettamalla uusiutuvan energian etusijalle seitsemännessä puiteohjelmassa. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kasvihuoneilmiö on edessämme olevista ongelmista suurin, koska se tarkoittaa rakenteellista muutosta elämän perusedellytyksiin. Kykymme käsitellä tätä ongelmaa on oltava keskeisellä sijalla toimissamme. Tämän vuoksi meidän on hyväksyttävä Kioton strategia ja sen täytäntöönpano muiden päätöstemme edelle meneviksi tekijöiksi, oikeusperustaksi ja suunnittelun perustaksi ja keskeiseksi tekijäksi Euroopan sisäisissä ja kansainvälisissä politiikoissa Montrealista alkaen.
Kioton pöytäkirjan peruspilarit eli lähentyminen ja supistaminen osoittavat, että kehitysmallejamme ja taloudellisia mallejamme on muutettava perusteellisesti ja niitä on mukautettava kohti voimavarojemme oikeudenmukaisempaa ja järkevämpää hallintaa. Mielestäni voimme saavuttaa yhden toe:n (ekvivalenttinen öljytonni) kulutuksen henkeä kohden. Tällainen sitoutuminen kannustaisi meitä säästämään energiaa ja käyttämään vaihtoehtoisia, uusiutuvia ja demokraattisesti hallittuja energialähteitä.
On kerrassaan mahdoton ajatus turvautua tämän tavoitteen ja tarpeen tyydyttämiseksi ydinenergiaan, joka on uusiutumaton ja erittäin vaarallinen energialähde, johon liittyy ydinjätteen kaltaisia ratkaisemattomia ongelmia ja joka ei ole demokraattinen energialähde. 
Urszula Krupa (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, minun on vaikea hyväksyä mietintöä, johon sisältyy näin vähän rakentavia ehdotuksia siitä, mihin käytännön toimiin ilmastonmuutoksen torjumiseksi voidaan ryhtyä, ja johon ei sisälly myöskään rahoitusanalyysiä. Lisäksi vuosituhannen kehitystavoitteet ja Kioton pöytäkirjaan sisältyvien suositusten noudattaminen ovat itsessään riittämättömiä. Kioton pöytäkirjalla yksittäiset hallitukset ja yhtiöt ovat sitoutuneet politiikkaan, jolla ne panevat täytäntöön ohjelmia kasvihuonekaasujen vähentämiseksi ja päästökauppajärjestelmän ja energiansäästönormien luomiseksi.
Suurimpia syyllisiä ympäristön tuhoon ovat teollisuusmaat. Näiden maiden liberaali elämäntapa ja niiden suosima kulutuskäyttäytyminen ovat perimmäinen syy tähän katastrofiin, jolla on ennalta arvaamattomia seurauksia terveyden ja yleensä maapallon tulevaisuuden kannalta. Edellisten puhujien jo mainitsemien toimien lisäksi yhtä tärkeänä asiana olisi näin ollen pidettävä ihmisten ajattelutavan muuttamista ja sen varmistamista, että he kehittyvät yksilöinä. Tätä on oikeutetusti kuvattu pyrkimiseksi kohti kulttuurista tyydytystä, joka on käänteinen sille pyrkimykselle, jossa tavoitellaan omistamista hinnalla millä hyvänsä ja tavaroiden hillitöntä keräämistä. 
Bruno Gollnisch (NI ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka ilmaston lämpeneminen näyttää nykyään olevan ilmeinen tosiasia, on edelleen hyvä tarkistaa niitä analyysejä, joiden perusteella se johtuu lähes yksinomaan kasvihuonekaasuista, minkä eräät tiedemiehet kiistävät, koska muutkin syyt ovat mahdollisia. Jos näin ollen näytetään toteen, että aiheuttajia ovat lähes yksinomaan kasvihuonekaasut, ympäristönsuojelijoiden olisi kysyttävä itseltään, ovatko he kenties menneet liian pitkälle leppymättömässä taistelussaan kaikenlaista ydinenergiaa vastaan. Ydinenergiaan liittyy epäilemättä riskejä, mutta se ei aiheuta kasvihuonekaasupäästöjä.
Kuten Wijkmanin mietinnössä ehdotetaan, vaihtoehtoisia energialähteitä, erityisesti aurinkoenergiaa ja geotermistä energiaa, on edistettävä. Näin huomattavia rajoituksia ei voida kuitenkaan asettaa yksistään Euroopan maille Kiinan, Yhdysvaltojen ja monien muiden maiden lisätessä rajusti omia hiilidioksidipäästöjään. Hiilidioksidin talteenoton osalta haluaisin suositella luonnollista, tehokasta ja suotuisasti vaikuttavaa menetelmää eli metsitystä. Erityisesti järjestelmällinen metsitys voitaisiin ottaa laajan kansainvälisen kehitysohjelman kohteeksi. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelu on lähestulkoon ohi, ja tiedeyhteisö on lähes yksimielisesti sillä kannalla, että kasvihuonekaasut vaikuttavat ilmastoomme. Säähän liittyvistä luonnonmullistuksista johtuvat taloudelliset menetykset ovat kuusinkertaistuneet 1960-luvulta. Maapallon lämpötila nousee hälyttävää tahtia. EU:n 15 jäsenvaltiota eivät saavuta hiilidioksidipäästöjen vähentämistä koskevia nykyisiä Kioton tavoitteitaan, eikä asialle tehdä mitään.
Montrealissa ensi kuussa pidettävässä COP 11/MOP 1 -kokouksessa keskiössä ovat Kioton jälkeiset toimet ja se, mitä tapahtuu vuoden 2012 jälkeen. Kaikki sopimukset ovat merkityksettömiä niin kauan kuin ei ole olemassa aitoa maailmanlaajuista yhteistyötä ja varsinkin ilman maailman suurimman kasvihuonekaasujen aiheuttajan, Yhdysvaltojen, aitoa yhteistyötä. Tämä on valtava haaste. Odotamme ensi kesäkuussa julkaistavaa komission arviointia päästökauppajärjestelmän toiminnasta pitääksemme aisoissa kyynikot ja ne, joilla on tapana sanoa "minähän sanoin", ja säilyttääksemme päästökauppajärjestelmän uskottavuuden. On olennaista, että laajennamme järjestelmän alaa ja asetamme horisontaalisia alakohtaisia tavoitteita. Liian monet alat ovat ulkopuolella, mikä luo aukkoja ja tehottomuutta markkinoille, mikä puolestaan uhkaa nostaa kaupankäynnin kustannuksia. Toistaiseksi ainoastaan puhumme kaikenlaisesta energiatehokkuudesta, vaikka alalla voisi saavuttaa erittäin paljon. Lisäksi meidän on panostettava korvaavien polttoaineiden ja vaihtoehtoisten teknologioiden kehittämiseen. Julkisen liikenteen kulkuneuvoissa ja sidonnaisajoneuvoissa olisi käytettävä puhtaita ja vaihtoehtoisia polttoaineita, mikä toimisi kannustimena markkinoille ja yksityiselle sektorille ja sysäisi käyntiin prosessin jakelupisteiden verkoston luomiseksi.
Tarvitsemme valmisteverojärjestelmiä, joissa suositaan biopolttoaineita ja joustavia biopolttoaineita. Miksi emme säätäisi laissa siitä, että kaikkiin moottoripolttoaineisiin on sekoitettava uusiutuvista energialähteistä saatavaa polttoainetta, jolloin esimerkiksi bensiiniin olisi sekoitettava viisi prosenttia bioetanolia ja dieselajoneuvoissa käytettäisiin kaksiprosenttista biodiesel-sekoitusta ilman, että ajoneuvoihin olisi tarpeen tehdä muutoksia? Meidän on muutettava ajattelu- ja toimintatapaamme perinpohjaisesti. Jos olemme vakuuttuneet siitä, että hiilidioksidipäästöjä on vähennettävä dramaattisesti, meidän on lakattava näpertelemästä uusiutuvien energialähteiden kanssa ja vapautettava aidosti sähkömarkkinat. Ryhtykäämme sanoista tekoihin, perehtykäämme seitsemänteen puiteohjelmaan ja investoikaamme tähän alaan! 
Anne Ferreira (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Anders Wijkmanin mietintö ansaitsee kaiken huomiomme. Tätä tekstiä on pidettävä etenemissuunnitelmana, jonka avulla voimme tulevina vuosina torjua ilmastonmuutosta tehokkaammin. Ehdotetut keinot ovat realistisia, joten tehtävänämme on toteuttaa niitä mahdollisimman tarkasti yhdistämällä voimamme kaikkien mietinnön toteuttamiseen osallistuvien kumppaneidemme kanssa, joita ovat muun muassa jäsenvaltiot ja kansalaiset, ja muuttamalla tuotanto- ja kulutustapojamme.
Yksi olennainen ala, johon meidän on panostettava paljon voimakkaammin myöntämällä sille tämän haasteen mukaiset rahoitusresurssit, on tutkimuspolitiikka, koska uusia teknologioita tai innovaatioita ei synny ilman tutkimusta. Tutkijoidemme harmaat aivosolut ovat Euroopan unionille sellainen voimavara, jota meidän on osattava hyödyntää mahdollisimman hyvin voidaksemme vastata kestävän kehityksen ja ilmastonmuutoksen haasteeseen ilman, että tietenkään laiminlyömme velvoitteitamme köyhimpiä maita kohtaan. Näin ollen tarvitsemme tulevaisuudessa tavoitteitamme vastaavan tutkimusbudjetin. 
Lena Ek (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, oli ilahduttavaa kuulla toissa päivänä Beijingissä pidetyssä kansainvälisessä energiakokouksessa komission jäsenen Dimasin tukevan parlamentin tavoitetta uusiutuvan energian osuuden nostamisesta 25 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Lisäksi oli ilahduttavaa kuulla komission jäsenen Dimasin sanovan, että uusiutuva energia on olennainen väline ilmastonmuutoksen, köyhyyden ja yleisen taloudellisen kehityksen edistämisen kaltaisten ongelmien ratkaisemisessa.
Jos aiomme onnistua luomaan markkinat uusiutuvalle energialle, olisi osoitettava selvästi ne kustannukset, joita nykyinen kestämätön riippuvuus fossiilisista energialähteistä aiheuttaa. Kyse ei ole pelkästään siitä, että osoitetaan valtavan suurien päästöjen ympäristövaikutukset ja kansanterveydelliset vaikutukset, vaan siitä, että ne on osoitettava myös euroina ja sentteinä. Eurooppa on jo ottanut käyttöön markkinaperusteisen päästökauppajärjestelmän. Keskustelua käydään tietenkin ilmailun sisällyttämisestä järjestelmään, mutta haluaisin, että siihen sisällytetään myös vesiliikenne ja ennen kaikkea maantieliikenne. Vasta kun nähdään selvästi, mitä kustannuksia tämän alan hiilidioksidipäästöistä aiheutuu, uusiutuvien energialähteiden kysyntä ja tarjonta alkavat toden teolla kehittyä.
Näin ollen ensimmäinen kysymykseni kuuluu, aikooko komissio sisällyttää liikennealan eurooppalaiseen päästöoikeuksien kauppaan, ja jos aikoo, niin milloin. Toinen kysymykseni koskee uusiutuvien energialähteiden osuutta. Aiomme lisätä niitä, mutta niitä on tietenkin myös käytettävä. Milloin komissio aikoo ehdottaa niin sanotun Auto-oil-direktiivin korvaamista sillä, että ajoneuvojen polttoaineissa on oltava vähintään 10 prosenttia etanolia? 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ). –
Wijkmanin mietinnössä tehdään selväksi, että Kioton vaatimusten täyttäminen on EU:n ensimmäinen prioriteetti. Vaikka Kioton sopimus on ainoastaan pieni edistysaskel ilmastonmuutoksen torjunnassa, meidän on tuettava sitä ja vaadittava niitä, jotka eivät ole sitä allekirjoittaneet, tekemään niin välittömästi.
Tänä aamuna minusta oli ilahduttavaa kuulla komission ja neuvoston korostavan seuraavan vaiheen tärkeyttä, koska todellisena haasteena on kunnianhimoisten tavoitteiden asettaminen vuoden 2012 jälkeistä aikaa varten ja se, että kaikki maailman tärkeimmät toimijat saadaan mukaan. Lisäksi haluan tukea GUE/NGL-ryhmään kuuluvien kollegojeni esittämiä tarkistuksia ja etenkin sitä toteamusta, että pidäkkeettömän markkinatalouden edistäminen on johtanut liialliseen kuluttamiseen, joka puolestaan johtaa kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymiseen.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, halusin meidän puhuvan hyvin vakavasta asiasta. Kuinkahan moni nainen ei tänä aamuna suihkuttanut lakkaa hiuksiinsa ja ketkäpä meistä eivät käyttäneet kainalosuihketta? Tällä tavoin kiihdytämme kasvihuoneilmiötä. Nämä ovat yksinkertaisia asioita, joita mekään emme ajattele.
Arvoisa komission jäsen Dimas, teette turhaa työtä, jos ette saa amerikkalaisia noudattamaan sääntöjä. Kerron teille kaksi tilastotietoa: Yhdysvallat aiheuttaa enemmän saastepäästöjä kuin kolme neljäsosaa YK:n jäsenvaltioista, ja New Yorkin osavaltio aiheuttaa yhtä paljon saastepäästöjä kuin Afrikka yhteensä. Näin ollen mitä tahansa Euroopassa teemmekään, epäonnistumme, ellemme taivuta tuttua vastapuolta, jolla tarkoitan Yhdysvaltoja, kantamaan omaa vastuutaan. Tämä on murheellinen totuus.
Lisäksi meidän on seurattava, mitä Kiina tekee, koska se on maailman tiheimmin asuttu maa, jossa on yksistään neljäsosa maailman väestöstä. Mitä tahansa me Euroopassa teemmekään, emme saavuta tuloksia. Meillä on valtava ilmasto-ongelma, joka ei tunne rajoja. Emme voi pystyttää piikkilanka-aitoja. Sen tähden meidän on taivuteltava Yhdysvallat puolellemme katastrofaalisten seurausten välttämiseksi. On matemaattisen tarkasti laskettavissa, että kuljemme kohti samaa kohtaloa kuin hirmuliskot. Meidän kaikkien on ymmärrettävä, että Bin Ladenin ja terrorismin uhka on amerikkalaisiin kohdistuvaa ympäristöuhkaa vähäisempi uhka. Näin ollen jos haluamme saavuttaa tuloksia, meidän on saatava Yhdysvallat noudattamaan sääntöjä. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Dimas, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Beckett, vain pari vuotta sitten ilmastonmuutoksesta keskusteltaessa jotkut hymyilivät epäileväisinä. Tällä hetkellä kukaan ei kyseenalaista sitä ilmeistä tosiseikkaa, että tällaisia muutoksia tapahtuu. Tilanne on jopa kiireellinen. Meidän on toimittava välittömästi vastataksemme tähän uhkaan, joka on kiistatta yksi ihmiskunnan historian vakavimmista uhkista: tulvia, kuivuutta ja pyörremyrskyjä on yhä enemmän, jääpeite ja jäätikkömme sulavat ja ehkäpä eräänä päivänä kehittyy tiettyjä tauteja.
Tämän uhan edessä meillä on näin ollen ennennäkemätön tilaisuus käynnistää todellinen teknologia-ohjelma, jonka avulla voimme edistää kipeästi tarvitsemiamme innovaatioita uusien työpaikkojen luomiseksi Eurooppaan. Euroopassa ja maailmassa on käyty paljon keskusteluja, mutta päätösasiakirjat eivät riitä. Näin ollen on tullut aika osoittaa poliittista rohkeutta lisäponnen antamiseksi Kioton pöytäkirjalle. Biopolttoaineet, aurinkoenergia, tuulienergia, vesivoima, vety, energiatehokkuutta lisäävät toimet: tällaisia tekniikoita on olemassa. Niiden käytön lisääminen yhdyskuntasuunnittelussamme ja rakennusmenetelmissä riippuu meistä.
Meidän on käytettävä kaikkia tarjolla olevia mahdollisuuksia. Ihanteellista ratkaisua ei ole. Meidän on käytettävä pikemminkin näiden eri energialähteiden yhdistelmiä. Liian monet rajoitukset haittaavat edelleen hybridiajoneuvojen ja sähköajoneuvojen kaltaisten teknisten innovaatioiden toteuttamista ja markkinoille saattamista. Kansalaisemme ovat valmiita kantamaan oman vastuunsa tässä energianhallinnassa. Yhdysvallat, Intia ja Kiina ovat jo ryhtyneet aloitteisiin etenkin ydinenergian alalla. Meidän on mahdotonta ylenkatsoa ydinenergiaa, joka ei aiheuta kasvihuonekaasupäästöjä. Miksi Eurooppa ylipäänsä aikailee vakavan ja kiihkottoman keskustelun aloittamisessa ydinenergiasta? Kehotan teitä olemaan viivyttämättä sitä. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ollakseen eurooppalaisten silmissä uskottava Euroopan unionin on jätettävä sikseen hyvät aikomukset ja ryhdyttävä käytännön toimiin asettamalla tavoitteita, joihin osoitetaan investointeja. Kuinka paljon rahaa osoitetaan maantie- ja rautatieliikenteeseen? Milloin toteutuvat Euroopan laajuiset verkot, joita edelleen odotamme? Milloin toteutuvat YMP:stä biopolttoaineille myönnettävät määrärahat? Milloin korotetaan tutkimusbudjetteja, joilla pyritään vastaamaan esimerkiksi vetyalan kaltaisiin suuriin energiahaasteisiin? Milloin rakennerahastomme ja tukemme mukautetaan energiatehokkuuden ja energiansäästön tarpeisiin? Tarkoitan tällä kaupunkiympäristöä, asuntorakentamista ja sosiaalista asuntorakentamista. Milloin tavaroiden kuljetuksista ja erityisesti merikuljetuksista aletaan periä ympäristöveroja? Milloin kauppaa aletaan säännellä kasvihuoneilmiön torjunnan näkökulmasta? Odotamme käytännöllisiä ja operatiivisia vastauksia ja perustan luomista välittömille toimille. Euroopan unionin on toimittava tässä ja nyt ihmisten vakuuttamiseksi, mallin näyttämiseksi muille ja uusien kumppanuuksien luomiseksi eteläisten maiden kanssa. Olemme vasta aikomusten tasolla. Ryhtykäämme toimiin. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää Anders Wijkmania tasapainoisesta mietinnöstä, jonka hän on laatinut tärkeästä asiasta. Haluaisin korostaa, että nykyään tuskin kukaan olettaa Euroopan saavuttavan Kioton tavoitteet, koska ne ovat hyvin haastavat, ja näyttää siltä, että tällä hetkellä harjoitettavalla politiikalla emme pysty saavuttamaan näitä tavoitteita ensimmäisessä vaiheessa. Yksi syy tähän on, että uudenaikaisen ympäristöpolitiikan energiapolitiikalle asettamat vaatimukset jätetään suurimmaksi osaksi huomiotta.
Kun katsotaan vallitsevaa tilannetta, emme pysty saavuttamaan Kioton tavoitteita uusiutuviin polttoaineisiin kohdistuvilla odotuksilla. Nämä polttoaineet kehittyvät ja niillä on yhä suurempi merkitys, mutta niillä ei voida ratkaista ongelmia. Emme voi saavuttaa Kioton tavoitteita talouden sääntelyllä tai säästöillä, koska tällaiset toimet vaikuttavat kielteisesti tavoitteeseen perusedellytysten luomisesta paremmalle taloudelle, jossa ympäristövaatimukset otetaan paremmin huomioon. Emme voi ratkaista ongelmia jarruttamalla talouden kehitystä. Sen sijaan meidän on harjoitettava sellaista ympäristöpolitiikkaa, johon kuuluu johdonmukainen ja uskottava energiapolitiikka. Tämän vuoksi meidän on myös katsottava energiahuoltomme perustaa.
Öljy ja kaasu eivät kuulu tulevaisuuteen. Tästä huolimatta huomaamme, että ennen kaikkea öljyn ja kaasun käyttö lisääntyy, kun ydinvoimasta luovutaan, jolloin hiilidioksidipäästöt lisääntyvät. Euroopan ydinvoiman tuotanto vastaa nykyisellä energiamuotojen suhteella 50:tä prosenttia hiilidioksidipäästöistä, ja se vähentää hiilidioksidipäästöjä henkilöajoneuvoliikenteen aiheuttamien päästöjen verran. Tämä osoittaa sen, minkä suuruusluokan asiasta on kyse. Tämän vuoksi ydinvoimasta ei voida luopua. Ydinvoimalla ei ratkaista ympäristöongelmia, mutta myöskään ydinvoiman sivuuttaminen ei ratkaise ympäristöongelmiamme eikä auta Kioton tavoitteiden saavuttamisessa. Tämän vuoksi Euroopan parlamentilla ja myös jäsenvaltioilla on tärkeänä tehtävänään harjoittaa uskottavaa energiapolitiikkaa, jolla ei pyritä luopumaan ydinvoimasta ja korvaamaan sitä öljyllä ja kaasulla. Sen sijaan on varmistettava, että ydinvoimalla on merkittävä asema tarpeellisen energiapoliittisen tasapainon saavuttamisessa. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Haluan tervehtiä Anders Wijkmania ja muita, jotka ovat sitä mieltä, että maapallomme pelastaminen on meidän eikä kenenkään muun huolenaihe.
Euroopan unionin on käytettävä kaikki vaikutusvaltansa kehottaakseen Kioton pöytäkirjaan liittymättömiä maita, jopa kaikkein mahtavimpia näistä maista, näin toimimaan. Olisi naiivia väittää, että jos Yhdysvallat olisi täyttänyt Kioton pöytäkirjan vaatimukset, se ei olisi joutunut Katrina- ja Wilma-pyörremyrskyjen hävityksen kohteeksi. Luonto kuitenkin iski takaisin sitä eniten vahingoittavaan maahan. Ellei kansainvälinen yhteisö ryhdy kiireellisiin ja tehokkaisiin toimiin ilmaston jatkuvan lämpenemisen estämiseksi, maapallomme muuttuu pyörremyrskyjä, tulta ja vettä syökseväksi hirviöksi.
Käsiteltävänämme olevassa mietinnössä ehdotetaan perustellusti EU:lle jopa vielä näkyvämpää johtajuutta uusiutuvien energialähteiden käytössä. Minäkin haluan kertoa tukevani täysin ehdotusta EU:n kansalaisten tietoisuuden lisäämisestä ja heidän ottamisestaan mukaan ympäristönsuojeluun. Meidän on kohdistettava enemmän tarmoa sellaisen verotus-, seuraamus- ja kannustinjärjestelmän kehittämiseen, joka innostaisi yrityksiä toimimaan tehokkaasti ja ympäristöä säästävästi. Vielä tärkeämpi asia on elämäntapa. Jokaisen EU:n kansalaisen olisi ymmärrettävä, että eläminen mahdollisimman vähän saastuttaen ja maapallon ilmastoon kajoten on paitsi jalo ja kaunis, myös arvokas pyrkimys. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, tämän kuun lopussa ja ensi vuoden alussa Euroopan parlamentti esittää jälleen ilmastonmuutosta koskevan kantansa YK:n kokouksessa. Ennen kuin tämä kanta annetaan kansainvälisen yhteisön keskusteltavaksi, on olennaista varmistaa, että se kuvastaa kaikkien EU:n jäsenvaltioiden keskeisimpiä etuja. Kuten jäsenet Grossetête ja Hökmark perustellusti totesivat, ydinenergian asemaa olisi myös pohdittava asiaankuuluvasti.
Kasvihuonekaasupäästöt lisääntyvät edelleen monissa jäsenvaltioissa. Näin ollen yksittäisten kansalaisten on saatava näkyvämpi rooli yhteisissä ponnisteluissa päästöjen rajoittamiseksi ja kestävämmän elämäntavan löytämiseksi, jos YK:n yleissopimus ja Kioton pöytäkirja aiotaan panna kokonaisuudessaan täytäntöön. Tähän liittyy se, että tärkeä osa taistelua hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi on yhdennetty lähestymistapa, jossa ovat mukana poliitikot, teollisuus ja yhteiskunta.
Yhdennetyn lähestymistavan omaksuminen olisi tehokkaampi ja edullisempi tapa vähentää hiilidioksidipäästöjä. Sen perustana on oletus siitä, että vastuu päästöjen vähentämisestä ei ole pelkästään autojen valmistajilla ja polttoaineiden toimittajilla vaan myös ajoneuvojen käyttäjillä. Muita huomionarvoisia tekijöitä ovat muun muassa teiden infrastruktuuritilanne ja tieliikenteen hallintajärjestelmät, kuten lokakuussa 2005 käynnistyneessä Euroopan ilmastonmuutosohjelma II:ssa todetaan.
Vaikka siirtyminen pois fossiilisiin polttoaineisiin perustuvasta taloudesta on meille historiallinen liiketoimintamahdollisuus, ei pidä unohtaa, että monilla mailla, joilla on runsaasti uusiutuvia energialähteitä, ei ole tällä hetkellä teknologioita näiden energialähteiden ottamiseksi käyttöön. Tämä koskee erityisesti kehitysmaita. Näin ollen energiatuet ovat hyvin merkityksellinen kysymys kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksiä koskevissa neuvotteluissa.
Monia menetelmiä on jo kehitetty kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. Energiaa säästävät ja päästöjä vähentävät teknologiat ovat tehokas väline ympäristön pilaantumisen torjunnassa, mutta niitä ei pidä yhdistää esittelijän ehdottamaan fossiilisten polttoaineiden tukien vähentämiseen uudenaikaisten ympäristönsuojeluratkaisujen käytön ehdottomana edellytyksenä. 
Edite Estrela (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, kuten eräs suuri intialainen johtaja kerran totesi, maa ei kuulu meille, vaan olemme lainanneet sen lapsiltamme.
Jos häviämme taistelun ilmastonmuutosta vastaan, millaisen maapallon jätämme lapsillemme? Diagnoosi on tehty. Puuttuu ainoastaan rohkeutta toteuttaa kunnianhimoisempia ja tehokkaampia toimia. Wijkmanin mietintö on askel oikeaan suuntaan. Teot puhuvat enemmän kuin sanat, ja Lissabonin strategian mukaisesti uusia teknologioita on otettava käyttöön ja kansainvälisen yhteisön on pyrittävä täyttämään velvoitteet, jotka se on Kioton yleissopimuksessa hyväksynyt.
Yhdysvaltojen on kannettava oma vastuunsa. Olen tyytyväinen siihen, että EU käy vuoropuhelua Kiinan ja Intian kanssa, mutta on tarpeen saada mukaan myös Brasilian, Etelä-Afrikan, Venäjän, Japanin ja Indonesian kaltaiset maat ja poistaa fossiilisille polttoaineille myönnettyjen tukien kaltaiset ristiriitatekijät. Komission jäsen Dimas totesi, että Montrealin kokouksessa ei löydetä kaikkia etsimiämme ratkaisuja. Joitakin ratkaisuja odotamme kuitenkin löytävämme. Lapsemme ja tulevat sukupolvet odottavat sitä meiltä. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Beckett, olen iloinen siitä, että neuvoston puheenjohtaja seuraa keskusteluamme, ja ennen kuin sanon mitään muuta, haluan kiittää hyvää ystävääni Anders Wijkmania hänen tästä aiheesta laatimastaan hyvin kunnianhimoisesta mietinnöstä.
Toimien välttämättömyyttä havainnollistavat hyvin luonnonilmiöt ympärillämme: tulipalot raivoavat Etelä-Euroopassa, pyörremyrskyt Amerikassa ja tulvat Itävallan Tirolissa, josta olen itse kotoisin. Yhtä virhettä emme kuitenkaan saa tehdä: meidän on varottava liittämästä kaikkea mahdollista maailmanlaajuiseen ilmastonmuutokseen tai varottava väittämästä, että tämä muutos johtuu ainoastaan ihmisen aiheuttamista hiilidioksidipäästöistä ja on tietyssä mielessä omaa syytämme. On valitettava tosiasia, että luonnonilmiöt sekoittuvat ihmisen toimista johtuviin ilmiöihin, ja tutkimusponnisteluja on lisättävä tällä alalla, jos tulevaisuudessa on tarkoitus pystyä laatimaan luotettavia ennusteita ilmaston kehittymisestä ja ennen kaikkea jos on tarkoitus pystyä arvioimaan ihmisen toiminnan vaikutusta.
Tärkeää on kuitenkin myös se, että meillä on pitkän aikavälin strategioita, joiden avulla voimme reagoida ja saavuttaa suunnitteluvarmuuden. Talouselämälle ja teollisuudelle on tehtävä selväksi, mihin tämä tie vie ja mitä vaihtoehtoja niille on tulevaisuudessa tarjolla. Tämä on valtavan tärkeää Euroopalle liikeyritysten sijaintipaikkana. Muistakaamme myös se, että yhteisö vastaa tällä hetkellä ainoastaan 14 prosentista hiilidioksidipäästöjä, ja tämän takia kehitysmaiden lisäksi tietenkin myös suurimman päästöjen aiheuttajan, Yhdysvaltojen, osallistuminen on elintärkeää. Seuraavaa mietinnön kohtaa on erityisesti toistettava: tarvitsemme globaalia strategiaa.
Sanottakoon vielä, etten ole samaa mieltä kollegojeni kanssa ydinenergiasta, jota en pidä vaihtoehtona hiilidioksidipäästöjä aiheuttaville teknologioille, koska sen pitkän aikavälin vaikutukset ovat kielteiset. Ennen kaikkea emme saa tarjota sitä kehitysmaille yhtenä vaihtoehtona, koska sitä ei yksinkertaisesti voida käyttää näissä maissa turvallisesti.
Lisäksi on tärkeää, että kiinnitämme enemmän huomiota liikenteeseen ja yritämme tällä alalla hyödyntää kaikki mahdollisuudet hiilidioksidin vähentämiseksi. 
Rebecca Harms (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käytän tilaisuuden hyväkseni jatkaakseni siitä, mihin edellinen puhuja jäi. Käytyäni viime viikolla Yhdistyneessä Kuningaskunnassa minun on sanottava, että minua harmitti erittäin paljon se, että Tony Blair ja muut ohjaavat ilmastonmuutoskeskustelua siihen suuntaan, että ilmastonsuojelutavoitteet voitaisiin saavuttaa lisäämällä ydinvoiman käyttöä. Tällä tavoin tuotettaisiin niin sanotusti puhtaampaa energiaa.
Haluan tässä yhteydessä karistaa teiltä tämän harhaluulon ja kysyä, mitä Yhdistynyt kuningaskunta tällä hetkellä tarkoittaa puhuessaan puhtaammasta ydinenergiasta. Puhutteko erityisen törkyisestä uraanin louhinnasta? Puhutteko erityisen likaisesta polttoaineen rikastamisesta? Puhutteko uraaniheksafluoridin konversiosta, joka on hyvin vaikea ja ympäristöä kuormittava prosessi? Kun puhutte puhtaasta atomienergiasta, tarkoitatteko polttoainesauvojen valmistusta Venäjällä? Oletteko Yhdistyneessä kuningaskunnassa koskaan keskustelleet siitä, kuinka paljon jätettä on hävitettävä ja milloin ja mihin hintaan aiotte tehdä sen? Kuinka otatte huomioon jälleenkäsittelyyn liittyvät vaarat ja riskit? Windscalesta olette saaneet erinomaista kokemusta jälleenkäsittelyn ympäristölle ja ihmisille aiheuttamista todellisista haitoista. Minua hämmästyttää suuresti, että juuri britit, jotka hylkäsivät ydinenergian taloudellisista syistä, jatkavat tätä hullua keskustelua "ilmaston suojelemisesta lisäämällä ydinenergian käyttöä".
Katsotaanpa asiaa maailmanlaajuisesti: meidän olisi rakennettava satoja, jopa tuhansia ydinreaktoreita, jos haluaisimme suojella ilmastoa todella tehokkaasti ydinenergialla. Tämä tarkoittaisi tosiasiassa hyötöreaktoreiden uuden sukupolven laajamittaista rakentamista, vaikka ne ovat jo osoittautuneet Euroopassa järkyttäväksi virheeksi. Tämä johtaisi siihen, että kaikkialla maailmassa olisi toiminnassa jälleenkäsittelylaitoksia, koska käytössä olevat uraanivarannot eivät missään nimessä riitä tyydyttämään tällaista ydinenergian käytön lisäystä.
Tällainen käytön lisääminen on vastuutonta samalla, kun keskustelemme terrorismista ja ydinaseiden leviämisen vaaroista. Vaikka on paljon vaikeampaa ratkaista energiaongelmia energiatehokkuuden maksimoinnilla, vähentämällä energian käyttöämme tai jonkin muun lähestymistavan avulla, alkakaamme kuitenkin vihdoin toimia näin ja jatkakaamme myös tällä tiellä sen asemesta, että palaisimme käyttämään teknologiaa, joka tosiasiassa kuuluu jo menneelle vuosisadalle ja jonka aiheuttamia saasteita ja jätteitä emme ole vielä edes alustavasti hoitaneet pois päiväjärjestyksestä. 
Margaret Beckett,
   . Arvoisa puhemies, tämä on ollut mielenkiintoinen ja innostava keskustelu, jossa lähestulkoon kaikki ovat – varsin perustellusti – suhtautuneet myönteisesti Anders Wijkmanin mietintöön ja sen sisältöön ja jossa on vallinnut hyvin aito yhteisymmärrys haasteen luonteesta ja suuruudesta. Lisäksi keskustelulle on ollut ominaista se, että monet puhujat ovat tuoneet vahvasti esiin uusiutuvia energialähteitä, joista on mainittu monia esimerkkejä, ja myös ydinvoimaan liittyvät suuret näkemyserot. Haluaisin sanoa edelliselle puhujalle Rebecca Harmsille, että jos ainoa seikka, jonka hän kuuli Yhdistyneessä kuningaskunnassa käydystä ilmastonmuutoskeskustelusta, on ydinvoima, hänen on täytynyt liikkua hyvin rajatussa piirissä, koska Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytiin paljon keskustelua, johon ei suinkaan liittynyt uuden ydinvoimasitoumuksen tekeminen vaan sitoutuminen pelkästään siitä keskustelemiseen. Energiatehokkuus on Yhdistyneen kuningaskunnan poliittisella asialistalla valittu ensimmäiseksi ilmastonmuutoksen torjuntakeinoksi aivan arvoisan jäsenen toiveiden mukaisesti.
Se, mitä ammattikielellä kutsutaan "sivuhyödyiksi", tuli painokkaasti esiin. Eräät puhujat korostivat vahinkoa, jonka syynä on samoista ilmastonmuutosta aiheuttavista kaasuista johtuva ilman pilaantuminen, ja toiset korostivat sitä, että samalla, kun hillitsemme ilmastonmuutosta, saavutamme muita potentiaalisia terveyshyötyjä näiden kaasujen käytön vähentyessä.
Jäsen Gutiérrez-Cortines tiedusteli minulta maatalouden tehtävästä. Kuten hän varmaan tietää, Uuden Seelannin kaltaisissa maissa karja on lähes yksinomainen kasvihuonekaasupäästöjen lähde, jolloin tämän ongelman ratkaiseminen on erityisen vaikeaa. On näin ollen kiistatonta, että maatalous voi joissakin tilanteissa olla osa ongelmaa. Kuten useampi puhuja mainitsi biomassan ja biopolttoaineiden osalta, maatalous voi olla myös osa ratkaisua. Tätä kysymystä arvioidaan jatkossa yhä tarkemmin.
Olen pahoillani siitä, että jäsen Hegyi vastustaa hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia. Surullinen ja tyly tosiasia on, että Intian ja Kiinan kaltaisilla mailla, joiden on kasvettava ja kehityttävä köyhyyden poistamiseksi – ja tämä on toinen kysymys, johon keskustelussa jälleen varsin perustellusti viitattiin – on valtavat hiilivarannot, joita ne myös aikovat käyttää, koska niiden mielestä niillä ei ole vaihtoehtoja. On varmasti parempi, että yritämme löytää tapoja, joilla voimme auttaa näitä maita hyödyntämään näitä varantojaan kestävästi hiilidioksidin talteenoton ja varastoinnin kaltaisilla teknologioilla, kuin että käskisimme niitä olemaan käyttämättä näitä voimanlähteitä, mikä olisi luullakseni hyödytöntä.
Kaikista niistä viittauksista, joita tehtiin kaikkein haavoittuvimpiin valtioihin ja muissa maissa kaikkein heikoimmassa asemassa oleviin ilmenee selvästi se, että EU:n on ryhdyttävä toimiin, jotka koskevat väistämättömiin vaikutuksiin sopeutumista ja tämän sopeutumisen tukemista. Paljon painoarvoa on saanut monien muiden mukana olevien maiden rooli ja maailmanlaajuisen vuoropuhelun tarpeellisuus – mitä neuvosto kannattaa täysin – ja selkeä yhteisymmärrys vallitsee siitä, että EU:n on jatkossakin otettava kansainvälinen johtoasema ja että meidän on jatkossakin pyrittävä vahvasti tuloksellisuuteen ohjelmissamme.
Jäsenet Doyle ja Hökmark olettivat kumpikin, että EU ei todennäköisesti saavuta Kioton tavoitteitaan. En itse ymmärtänyt komission esittämää tuoreinta kannanottoa tällä tavoin. Tähän liittyvän selvityksen aiomme kuitenkin julkaista Montrealin kokouksen lähestyessä, ja on aivan varmaa, että meidän on edelleen jatkettava ja tehostettava omia toimiamme.
Tästä pääsenkin siihen, mistä jäsenet Lucas ja Smith puhuivat ylistäessään perustellusti Wijkmanin mietinnön kunnianhimoisuutta, koska tavoitteena on päästöjen vähentäminen 60 prosentilla vuoteen 2050 mennessä, vaikka he eivät näytä tiedostaneen, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on asettanut itselleen tämän saman tavoitteen energia-alaa koskevassa valkoisessa kirjassaan vuodelta 2003. Ehkäpä tämä ei ole kenellekään yllätys, koska jäsen Lucasilla ei ollut mitään hyvää sanottavaa Yhdistyneen kuningaskunnan lähestymistavasta. Totean kuitenkin painokkaasti hänelle neuvoston puolesta, että on kaikkien kannalta ajan haaskausta vaatia EU:ta saavuttamaan Montrealissa virallinen valtuutus ja aikataulu. Juuri tämän elimen olisi tunnustettava, että imperialismin aika maailmassa on ohi. Emme voi vain marssia Montrealiin sanelemaan muulle maailmalle, miten sen on käyttäydyttävä ja hoidettava asioitaan varsinkin, kun puhumme valtioista, joista osa on maailman köyhimpiä ja haavoittuvimpia maita, joiden painopistealueena on perustellusti kehitys ja niiden oman väestön ruokkiminen. Emme aio toimia tällä tavalla. Se, että pystymme Montrealissa saattamaan käyntiin vuoropuhelun ja prosessin, on todellinen ja konkreettinen saavutus aivan, kuten todellinen ja konkreettinen saavutus oli yhteisen sävelen löytäminen ja toimintaohjelman lyöminen lukkoon Gleneaglesissa. Me kaikki olemme samaa mieltä siitä, että edistymisen olisi oltava nopeampaa, mutta myöntäkäämme edes se, että jotakin kehitystä tapahtuu.
Stavros Dimas,
   . Haluan kiittää kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet tähän monipuoliseen ja tärkeään keskusteluun.
Anders Wijkman ja muut korostivat, että on tarpeen ryhtyä hillitsemään kiireellisesti ilmastonmuutosta. Mielestäni ne toimet, joihin komissio on ryhtynyt, ja ne useat uudet aloitteet, joita se on esittänyt helmikuisen tiedonantonsa antamisen jälkeen, osoittavat selvästi komission halun toimia tällä alalla määrätietoisesti.
Montrealissa Euroopan unionin ensisijaisena painopisteenä on saavuttaa laaja kansainvälinen tuki jatkotoimille ja päästä yhteisymmärrykseen sellaisen virallisen prosessin aloittamisesta, jonka yhteydessä keskustellaan tulevan monenvälisen ilmastonmuutosjärjestelmän muodosta. Kun neuvottelut lähtevät käyntiin, Euroopan unionin on pohdittava, mikä olisi oikea hetki esittää näkemyksiä tällaisen tulevan järjestelmän tavoitteista. Tavoitteet ovat osoittautuneet hyvin hyödylliseksi ympäristöpoliittiseksi välineeksi. Ohjeistamme niillä yhteiskunnan päätöksentekijöitä. Ne ovat erityisen hyödyllisiä teollisuudelle ja yksityiselle sektorille silloin, kun niiden on tehtävä pitkän aikavälin investointipäätöksiä. Näin ollen tavoitteet ovat jatkossakin keskeinen tekijä kaikissa tulevissa rakenteissa ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Tarvitsemme tavoitteita.
Kuten lienette huomanneet, Eurooppa-neuvosto asetti maaliskuun kokouksessaan tavoitteeksi päästöjen vähentämisen asteittain 15–30 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Komissio katsoo kuitenkin, että joulukuussa Montrealissa ei ole vielä aika asettaa kehitysmaita koskevia konkreettisia tavoitteita. Niitä voidaan asettaa vasta, kun olemme paremmin selvillä vuoden 2012 jälkeistä aikaa koskevien neuvottelujen edistymisestä.
Jäsen Seeber korosti, että minkä tahansa tulevan ilmastonmuutosjärjestelmän on perustuttava kaikkien suurimpien päästöjen aiheuttajien laajaan osallistumiseen, ja tämä on olennaisen tärkeää, jos yhteistyömme halutaan olevan todella tehokasta.
Komissio ja jäsenvaltiot tekevät ahkerasti työtä edistääkseen tiiviimpää vuoropuhelua Yhdysvaltojen ja kehitysmaiden kanssa. Olemme aloittaneet poliittisen vuoropuhelun Yhdysvaltojen hallinnon kanssa ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen yhteydessä sekä muilla foorumeilla ja kokouksissa, kuten ilmastonmuutosta käsittelevässä yhteisessä tiede- ja teknologiatyöpajassa (Joint Climate Change Science and Technology Workshop). Näissä puitteissa käsitellään käytännön aiheita, muun muassa uusiutuvaa energiaa, energiatehokkuutta ja hiilen sitomista.
Yhdysvallat väittää, että sillä on ilmastonmuutoksen torjumiseen erilainen lähestymistapa, joka perustuu pääasiassa uusia teknologioita koskevaan tutkimukseen ja kehitykseen. Ero Yhdysvaltojen ja meidän lähestymistavan välillä on se, että Yhdysvalloissa hiilidioksidipäästöt ovat lisääntyneet noin 15 prosenttia, kun taas 25 jäsenvaltion Euroopan unionissa päästöt ovat vähentyneet huomattavasti vuoden 1990 tasosta, ja niissä 15 maassa, joita koskevat Kioton järjestelmän velvoitteet, päästöt ovat alentuneet 1,7 prosenttia vuoden 1990 tasosta. Tämä ei riitä, mutta olemme varmoja siitä, että sitoumuskautemme päättyessä olemme saavuttaneet Kioton tavoitteemme. Tämä on ero näiden kahden lähestymistavan välillä.
Kehitysmaiden osalta Euroopan unioni suhtautuu avoimin mielin siihen, miten niiden olisi osallistuttava tulevaan monenväliseen ilmastoyhteistyöhön. On selvää, ettemme voi asettaa niille samoja pakollisia vaatimuksia kuin kehittyneille maille. Näiden valtioiden tekemien sitoumusten on perustuttava yhteisten mutta erilaisten velvollisuuksien periaatteeseen.
Kiina ja muut kehittyvät maat ovat vaikuttaneet kasvihuoneilmiön kehittymiseen paljon pienemmällä prosenttiosuudella kuin kehittyneet maat. Kiinassa päästöt ovat tällä hetkellä henkeä kohden alle yksi kymmenesosa kehittyneen maailman tasosta, joten meidän on otettava tästä esimerkkiä. Maissa, joissa tulotaso on paljon alhaisempi henkeä kohden ja kehittämistarpeet ovat suurempia, meidän on noudatettavaa politiikkaa, joka Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa määritellään yhteiseksi mutta erilaiseksi politiikaksi.
Jäsen Verges mainitsi, että meidän olisi huolehdittava erityisesti kehitysmaista ja niiden ilmaston lämpenemisestä johtuvista kasvavista tarpeista. Meidän olisi todella valmistauduttava tähän vaikutukseen. Komissio tarjoaa jo nyt rahoitusta ja suhtautuu myönteisesti Kanadan aikomukseen laatia Montrealin kokouksessa sopeuttamista koskeva viiden vuoden työohjelma.
Lisäksi Euroopan unioni on merkittävä rahoittaja vuoden 2001 Bonnin poliittisessa julistuksessa, jonka avulla kehitysmaille myönnetään vuosittain 410 miljoonan Yhdysvaltojen dollarin edestä ilmastonmuutosrahoitusta tästä vuodesta alkaen.
Lokakuussa pidetyssä ympäristöneuvostossa ministerit sitoutuivat kertomaan Montrealissa edistymisestä tämän tavoitteen saavuttamisessa. Kehitysmaiden tukemiseksi meidän on myös varmistettava, että puhtaan kehityksen mekanismit todella toimivat. Keskeinen kysymys on Bonnissa kokoontuvan hallintoneuvoston tehokkuus, ja Euroopan unioni myöntää sille jo nyt rahoitusta, mutta on selvää, että tukea tarvitaan enemmän. Euroopan unioni on edelleen hallintoneuvoston tärkein rahoittaja.
Kahdenvälinen yhteistyö Yhdistyneiden Kansakuntien ulkopuolella ja erityisesti Aasian ja Tyynenmeren kumppanuus ovat antaneet aihetta tiettyyn huolestumiseen. Haluaisin korostaa, että tätä ei voida missään nimessä pitää vaihtoehtona Yhdistyneiden Kansakuntien prosessille. Tällä kumppanuudella voidaan kuitenkin tukea ilmastonmuutosta koskevaan yleissopimukseen ja Kioton pöytäkirjaan perustuvia ponnistelujamme sellaisen tiiviimmän kahdenvälisen yhteistyön avulla, johon sisältyy sekä vahvempi poliittinen vuoropuhelu että teknologiapainotus. Lisäksi tässä mielessä olisi ymmärrettävä myös Euroopan unionin ja Kiinan sekä Euroopan unionin ja Intian väliset kumppanuudet. Niitä toteutetaan hyvin käytännöllisillä toimilla: olemme äskettäin järjestäneet Intiassa ja Kiinassa kaksi puhtaan kehityksen mekanismia ja markkinaehtoisia mekanismeja koskevaa työpajaa. Yhteyksissämme Kiinaan pidämme lisäksi keskeisenä asiana lähes päästöttömän energiantuotannon kehittämistä ja demonstroimista, ja olen samaa mieltä ministeri Beckettin kanssa siitä, että hiilen talteenotto ja varastointi ovat yksi niistä keinoista, joilla ilmastonmuutosongelmaa voidaan ratkoa. Kyseessä ei ole yleislääke, mutta se on yksi niistä monista keinoista, joita voimme käyttää. Näiden kumppanuuksien myönteisenä ja välittömänä vaikutuksena on se, että niillä tuetaan keskusteluja, joita käydään vuoden 2012 jälkeisestä monenvälisestä ilmastonmuutosjärjestelmästä.
Jäsen Blokland tiedusteli Euroopan unionin nykyisten toimien tehokkuudesta. Jos panemme täysimääräisesti täytäntöön kaikki toimet, tällä saavutetaan neljän prosentin vähennys vuoteen 1990 verrattuna, mikä ei tietenkään riitä siihen, että saavuttaisimme itsellemme asettamamme kahdeksan prosentin tavoitteen. Tämän vuoksi sisällytimme kuukausi sitten käynnistämäämme ilmastonmuutosohjelmaan lisätoimia. Näin ollen tarvitaan suurempia päästöjen leikkauksia, jotta voimme saavuttaa Kioton tavoitteen ja jatkaa edistymistä vuoden 2012 jälkeisellä kaudella. On tärkeää tietää, että 25 jäsenvaltion Euroopan unionin toteuttamilla nykyisillä toimilla saavutetaan seitsemän prosentin vähennys.
Jäsenet Doyle, Grossetête ja muutkin tiedustelivat autojen päästöistä. Olen aivan samaa mieltä siitä, että tämä on keskeinen kysymys, ja tämän vuoksi komissio aikoo vuonna 2006 tarkastella uudelleen autoteollisuuden kanssa tehtyä sopimusta sen arvioimiseksi, olisiko mahdollista jossakin vaiheessa saavuttaa yhteisön tavoite 120 gramman suuruisista päästöistä kilometriä kohden, kunhan olemme tietenkin ensin varmistaneet, että saavutamme Euroopan, Japanin ja Korean autoteollisuuden kanssa sovitun vapaaehtoisen tavoitteen 140 gramman suuruisista päästöistä kilometriä kohden.
Jäsen Ek viittasi siihen, että liikenne olisi sisällytettävä Euroopan unionin päästökauppaan. Komissio on jo nyt laatinut ilmailua koskevan ehdotuksen, kuten tiedättekin. Komissio aikoo arvioida tätä muiden liikenteenalojen osalta vuoden 2006 uudelleenarvioinnin yhteydessä.
Mitä tulee uusiutuvaan energiaan, komissio aikoo tulevina viikkoina esittää uuden kertomuksen, jossa arvioidaan uusiutuvan energian osalta vuoteen 2020 mennessä saavutettavaa tavoitetta. Ydinenergiasta ja jäsen Hökmarkin huomioista todettakoon, että eräät jäsenvaltiot olettavat, että ydinenergia on osa niiden tulevaa energiansaantia. Meidän on kuitenkin varmistettava, että meillä on monipuolinen valikoima vähän hiiltä sisältäviä energialähteitä. Ydinvoimalla ei voida vastata lisääntyvään energiantarpeeseen ja meidän olisi tiedostettava se, että ydinvoiman osalta ongelmana ovat ydinjätteet ja kansalaisten mielipiteet.
Sen osalta, mitä jäsen Gutiérrez-Cortines totesi maataloudesta, komissio on samaa mieltä, että synergioita voidaan löytää ilmastonmuutoksen ja maatalouden kesken. Meillä oli Lontoossa erittäin kiinnostava ministeri Beckettin ja puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan järjestämä kokous, jossa aiheena oli ilmastonmuutos ja maatalous. Kokouksessa tehtiin hyvin tärkeitä päätelmiä. Komissio aikoo esittää suunnitelman biopolttoaineiden tueksi.
Lopuksi totean, että ilmastonmuutoksen torjuminen edellyttää määrätietoisia toimia heti. Kuten jäsen Smith totesi, tarvitaan yhteiskunnan kaikkien toimijoiden ja alojen toimia. Emme saa aliarvioida haasteen suuruutta. Ilmastonmuutoksen torjuminen vaatii aikaa, jota meillä on kovin vähän, ja toimia, joihin meillä ei joidenkuiden mielestä ole varaa. Teidän jatkuvan tukenne avulla voimme määrätietoisesti vahvistaa Euroopan unionin johtajuutta tämän ihmiskunnan keskeisen haasteen edessä. Paljon kiitoksia. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Puhemies.
   – Esityslistalla ovat seuraavana äänestykset.
Hannes Swoboda (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Irakia koskeva mietintö, josta parhaillaan äänestämme, kuuluisi kenties muutoin vähemmän tärkeiden asioiden joukkoon, mutta se on tärkeä sen vuoksi, että siinä parlamentti, neuvosto ja komissio osoittavat yhdessä, että unionin toimielimet pystyvät reagoimaan nopeasti ja kansalaisten edun mukaisesti.
Tästä mietinnöstä keskusteltiin myöhään eilisiltana – juuri ennen puoltayötä. Vaikka tässä parlamentissa jokainen hetki on arvokas, mielestäni meidän – eli yksiköiden ja meidän jäsenten – olisi varmistettava, että tällaisista tärkeistä lainsäädäntömietinnöistä, joiden hyväksyminen on kansalaisten etujen mukaista, keskustellaan parempaan kellonaikaan, jotta ulkomaailmalle lähetetään selkeä viesti.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän 132 artiklan mukaisesti työjärjestyspuheenvuoron, joka koskee eilisiltaista komission kyselytuntia.
Eilisiltana meillä oli 90 minuuttia kysymyksiä varten, mutta vain 11 kysymykseen vastattiin, pääasiassa sen vuoksi, että kaikki komission jäsenet antoivat pitkiä ja laveita vastauksia. Tämän aloitti komission jäsen Mandelson, joka puhui yli ajan. Niinpä loppujen lopuksi vain komission jäsen Špidla ehti vastata kahteen kysymykseen.
Kun otin asian esiin edellisen kerran, puhemies Borrell kirjoitti komissiolle kirjeen, jossa hän kehotti komission jäseniä olemaan vastauksissaan ytimekkäämpiä. Toistaiseksi mitään ei ole tapahtunut. Pyytäisinkin teitä lähettämään uuden paljon tiukkasävyisemmän kirjeen, jossa todetaan, että me jäsenet odotamme lyhyitä vastauksia eikä laveita puheita.
Edith Mastenbroek (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan tuoda esiin sen seikan, että Euroopan parlamentin on vasta ensi kuussa tarkoitus keskustella Tunisiassa pidettävästä tietoyhteiskuntaa käsittelevästä huippukokouksesta. Kyseessä on tiedonsaantioikeutta käsittelevä YK:n huippukokous.
Tähän huippukokoukseen osallistuvien valtuuskuntien Internet-yhteyksiä ja sähköposteja on hotelleissa seulottu. Valtuuskuntien jäsenet ovat todistaneet mielenosoittajien pidätyksiä ja lehtimiesten ahdisteluja ja pahoinpitelyjä. Tunisian poliisi on takavarikoinut nauhoja ihmisoikeuksien loukkauksista. Tunisiassa ei ole tiedonsaantivapautta. Euroopan unionin valtuuskunnat ovat tällä hetkellä Tunisiassa. Mielestäni emme voi odottaa enää toista kuukautta näiden tapahtumien tuomitsemiseksi.

Herbert Bösch (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka nyt on hieman myöhäistä, viittasin kyllä asiaan aiemmin. Näyttää siltä, että äskeisen tarkistuksen 5 hyväksymisen vuoksi tämä tarkistus on turha. Vaikka haluaisin mielelläni tietää, mitä mieltä esittelijä on tästä, oletan, että tämä äänestys oli tarpeeton. 

Rebecca Harms (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan ottaa kantaa tähän äänestykseen. Nyt, kun parlamentin suuri enemmistö on päättänyt kirjoittaa 400 miljoonan euron suuruisen katteettoman šekin, joka saattaa ilman luotettavia laskelmia hyvinkin päätyä Italian energiakonsernien rahakirstuihin, kehotan teitä äänestämään mietintöäni vastaan. Pidän parlamentin tänään tekemää päätöstä täysin vastuuttomana. Koska mielestäni olisi parempi noudattaa komission linjaa, kehotan teitä äänestämään omaa mietintöäni vastaan, ja aion joka tapauksessa poistaa allekirjoitukseni siitä, koska mielestäni šekit, joille ei ole katetta, ovat hyödyttömiä hyväksynnän hankkimisessa eurooppalaiselle politiikalle tai turvallisuuden ostamisessa ydinenergialle.
Olen pahoillani, että joudun sanomaan näin, mutta olen sitä mieltä, että parlamentti on täysin hakoteillä, jos sen enemmistö voi äänestää näiden väärien lupausten hyväksymisen puolesta.

Henrik Lax (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan lisätä teille jaettuun tekstiin "rehevöitymisen", joka on luultavasti vakavin ympäristöongelma Itämerellä. Tekstiä olisi korjattava siten, että siinä lukee: "korostaa edelleen, että on tarpeen tehostaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä erityisesti rehevöitymisen vähentämiseksi". 


Anders Wijkman (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan lisätä seuraavan tekstin kohdan 24 loppuun sanan "sekoitussuhde" jälkeen: "tarkastelemalla kulkuneuvoissa käytettävien polttoaineiden ja biopolttoaineiden kymmenen prosentin sekoitussuhdetta koskevan vaatimuksen ympäristötehokkuutta". 

Bernd Posselt (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni eri kieliversioissa on ongelmia. Saksankielisessä versiossa lukee "" – kaksi toimipaikkaa, mutta tässä ei ole järkeä, koska perustamissopimuksen mukaisesti parlamentti sijaitsee ainoastaan Strasbourgissa. Tästä päätettiin kauan sitten. Englanninkielisessä versiossa lukee "double location" eli kaksoistoimipaikka Brysselin ollessa toisena "toimipaikkana". Tästä jälkimmäisestä meidän on helppoa luopua, mutta tällöinkin käännöksen on oltava oikein. Näin ollen pyydän teitä vertaamaan näitä kieliversioita toisiinsa. 
Puhemies.
   – Äänestykset on päättyneet. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Äänestimme koko mietintöä vastaan, koska mielestämme komission ehdotus on parempi. On kohtuullista, että lentomatkustajille ilmoitetaan, mikä lentoliikenteen harjoittaja vastaa tietystä lennosta, jotta he voivat tehdä perusteltuja päätöksiä muun muassa turvallisuuden näkökulmasta. Tuemme komission ehdotusta siitä, että jäsenvaltiot kokoavat turvallisuustietoja jakaakseen ne komission ja muiden jäsenvaltioiden kanssa, mutta vastustamme parlamentin ehdotusta yhteisön tason luettelon ottamisesta käyttöön ja tietohallinnon keskittämisestä tällä tavoin. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   .  Haluan onnitella jäsen De Veyracia hänen tärkeästä ja ajankohtaisesta mietinnöstään, jonka aiheena on ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ilmoittamisesta lentomatkustajille ja jäsenvaltioiden suorittamasta turvallisuustietojen toimittamisesta. Tuen mietintöä ja haluaisin ottaa erityisesti esiin ehdotuksen Euroopan lentoturvallisuusviraston toimivallan laajentamisesta ja siitä, että tälle virastolle annetaan keskeinen asema kolmansien maiden lentoyhtiöiden lentokoneiden turvallisuutta koskevien toimenpiteiden julkaisemisessa.
Komission lisäksi myös jokaisen jäsenvaltion, lippujen myyjien, kansallisten siviili-ilmailuviranomaisten ja lentokenttien olisi julkaistava "musta lista" sen varmistamiseksi, että matkustajille tiedotetaan asianmukaisesti ja tämän ehdotuksen tavoitteet saavutetaan asiaankuuluvalla tavalla. 
David Martin (PSE ),
   . Tämä oikea-aikainen ehdotus oli alun perin vastaus 148 kuolonuhia vaatineen Sharm-el-Sheikhin lento-onnettomuuden nostattamiin huolenaiheisiin ja niihin huolenaiheisiin, joita virisi viime elokuun lukuisten lento-onnettomuuksien jälkeen. Monet Sharm-el-Sheikhissä surmansa saaneista matkustajista eivät tienneet, että heidän oli määrä matkustaa egyptiläisen Flash Air -nimisen lentoyhtiön lennolla tai että Sveitsi oli turvallisuussyistä asettanut tälle lentoliikenteen harjoittajalle vuonna 2002 väliaikaisesti rajoituksia. 
Matkustajilla on oikeus saada tietää, mikä lentoyhtiö vastaa heidän lennostaan siitä riippumatta, missä päin yhteisöä matka alkaa. Lentomatkustajille olisi tiedotettava ennen matkaa selkeästi heidän tulevasta lennostaan etenkin, jos varsinainen lentoliikenteen harjoittaja ei ole sama, joka alun perin ilmoitettiin varausta tehtäessä. Tämä ehdotus vie meitä oikeaan suuntaan. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   . Tuen täysin De Veyracin mietintöä, jossa vaaditaan EU:n laajuista luetteloa niistä lentoliikenteen harjoittajista, jotka eivät täytä lentokoneturvallisuutta koskevia maailmanlaajuisia normeja. Nämä lentoliikenteen harjoittajat olisi nimettävä ja niiden nimet olisi julkistettava kaikkialla yhteisössä noudatettavan nollatoleranssi-periaatteen mukaisesti. Loppujen lopuksihan kaikki EU:n kansalaiset haluavat turvallisia lentoja yhteisön sisä- ja ulkopuolella, emmekä voi vaarantaa tätä tavoitetta.
Uskon lisäksi vakaasti siihen, että mustalle listalle sisällytettyjen tietojen on oltava helposti tutustuttavissa ja laajasti kaikkien sidosryhmien, kuten kansallisten siviili-ilmailuviranomaisten, kaikkien EU:n lentokenttien ja tietenkin matkustajien, saatavilla.
Liikennevaliokunnan jäsenenä katson, että yhtenä lainsäädäntövallan käyttäjänä Euroopan parlamentin tehtäviin kuuluu, että sen on tehtävä kaikkensa tällaisen mustan listan laatimiseksi ripeästi. On mielestäni aivan yhtä tähdellistä, että muilta kuin EU-maiden yhtiöiltä vuokratut lentokoneet sisällytetään myös mustalle listalle ja jäsenvaltioiden olisi toimitettava Euroopan komissiolle luettelo niistä lentoliikenteen harjoittajista, joita on kielletty lentämästä niiden ilmatilassa.
Yhteistyö ja koordinointi ovat avainasemassa. Tältä osin Euroopan turvallisuusviraston roolia on laajennettava kansainvälisten normien tarkastamisessa ja turvallisuustodistusten myöntämisessä. Toistan vielä sen, ettemme voi missään suhteessa vaarantaa EU:n omien kansalaisten turvallisuutta. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .Äänestin tietenkin tämän lainsäädäntöehdotuksen puolesta, jolla pyritään toteuttamaan luettelo niistä lentoyhtiöistä, joiden turvallisuudessa on puutteita.
Mikä on tämän ehdotuksen henki? Se, että matkustajat voivat valita lentoliikenteen harjoittajansa täysin tietoisina turvallisuusolosuhteista ja saada tiedon viime hetkellä tehtävistä lentoyhtiöiden vaihdoksista.
Tämä tehtävä on osa laajempaa strategiaa, jolla pyritään lisäämään kukoistavan lentoliikennealan turvallisuutta. Vuonna 2003 maailmassa oli 1,7 miljardia lentomatkustajaa, ja vuonna 2015 lentomatkustajia on arviolta 2,5 miljardia. Yksinomaan Euroopassa lentomatkustajien määrä on vuosina 1990–2003 kasvanut keskimäärin 5,5 prosenttia vuodessa.
Tätä työtä on tehtävä Euroopan tasolla yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa yhteisten tarkastuskriteerien asettamiseksi. Eroja on edelleen aivan liikaa erityisesti tarkastusten suorittamisessa.
Lennon turvahenkilöitä ("ilma-aluspoliisit") syrjäyttämättä komission on osoitettava kunnianhimoa, kiinnitettävä huomiota alisuoriutujiin, havaittava kaikki heikkoudet ja yhdenmukaistettava lentoturvallisuutta koskeva eurooppalainen lainsäädäntö. Tämä on ehdoton edellytys sille, että lentoliikenne pysyy jatkossakin turvallisimpana liikennemuotona. 

Milan Gaľa (PPE-DE ). –
   Slovakialaisena parlamentin jäsenenä sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan jäsenenä kannatin luonnollisesti äänestyksessä ehdotusta lisätuen myöntämisestä Jaslovské Bohunicen ydinvoimalaan kuuluvan kahden reaktorin käytöstäpoistoa varten. Slovakian hallitukselle, jonka jäsenet tekivät liittymisneuvotteluissa vaikean päätöksen käytöstäpoistosta, ei olisi ollut helppoa antaa selitystä, jos Euroopan parlamentti olisi äänestänyt toisin.
Slovakia ei olisi selviytynyt yksin sähköntuotannon vähentymisestä 19 prosentilla ja niistä korkeista välittömistä ja välillisistä kustannuksista, joita aiheutuu tuotannon vähentymisestä Bohunicen voimalaitoksessa. Tämän vuoksi haluan kiittää kaikkia niitä Euroopan parlamentissa olevia kollegojani, jotka katsoivat Slovakian ongelman olevan eurooppalainen ongelma ja jotka tukivat äänestyksessä taloudellisen tuen myöntämistä Bohunicen ydinvoimalaitoksen käytöstäpoistoon. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ). –
   Olen tyytyväinen Bohunice V1 -ydinvoimalaitoksen käytöstäpoistoon myönnettävää taloudellista tukea koskevan äänestyksen tulokseen. Syy on seuraava: vuonna 1990 Bohunice V1 -laitoksessa suoritettiin kansainvälisen elimen tarkassa valvonnassa täydellinen peruskorjaus, jonka kustannukset olivat lähes 300 miljoonaa euroa. Näin ollen laitos poistetaan käytöstä selvästikin ennenaikaisesti, koska se tällä hetkellä pystyy tuottamaan sähköä turvallisesti ainakin vuoteen 2015 saakka. Vuonna 1999 tehty päätös oli poliittinen. Sitä ei sanellut terve järki vaan virheajattelu. Välittömät kustannukset ovat yli 1,3 miljardia euroa.
Onneksi täysistunto päätyi esittämään edes 400 miljoonan euron avustusta, mutta se on ainoastaan yksi kolmasosa tarvitusta summasta. Kokonaiskustannukset ovat 5 miljardia euroa, kun mukaan otetaan kriittiset seikat, kuten radioaktiivisen jätteen turvallinen varastointi, sähköntuotannon huomattavat menetykset ja niin edelleen.
Slovakiassa noin 57 prosenttia sähköstä tuotetaan ydinvoimalaitoksissa. Bohunice V1 -ydinvoimalaitoksen käytöstäpoisto aiheuttaa noin seitsemän terawattitunnin suuruisen sähköntuotannon vajeen vuodessa. Tämä tarkoittaa Slovakiassa joka toisen lampun sammuttamista. Kiitän kaikkia tuesta. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, ennätyksellisen korkea öljyn ja bensiinin hinta on saanut meidät tällä hetkellä epämiellyttävällä tavalla tietoisiksi uuden energiakriisin todennäköisyydestä. Maailman energiankulutus on lähes kolminkertaistunut vuodesta 1960, ja vaikka Yhdysvallat pitää kärkipaikkaa kuluttaessaan neljäsosan maailman energiasta, todellinen syy on entisten kehitysmaiden ja vasta teollistuvien talouksien jatkuva uudenaikaistuminen.
Yhä edelleen 80 prosenttia maailman energiantuotannosta tuotetaan fossiilisilla polttoaineilla, kuten öljyllä ja kaasulla sekä hiilellä, joiden saanti vaikeutuu koko ajan ja samalla kallistuu ja joiden käyttö on ympäristöllemme vahingollista. Jouduttuamme näin pahasti hakoteille ydinvoiman kysynnän herääminen tarkoittaa ruton valitsemista koleran sijasta.
Ydinfissiolla on tunnetusti etunaan se, ettei se aiheuta hiilidioksidipäästöjä, eikä siten vaikuta ilmaston lämpenemiseen, mutta ennen kuin reaktoreiden turvallisuuteen ja ydinjätteen loppuvarastointiin liittyvät ongelmat on ratkaistu, uusia ydinvoimalaitoksia ei pidä rakentaa eikä nykyisten voimalaitosten käyttöikää pidentää. Jos haluamme vastata kysyntään ja kehittää energian käyttömme tehokkuutta ja nykyisiä teknologioita, ainoa mahdollisuutemme on kehittää edelleen uusiutuvia energialähteitä, jotka tarjoavat ainoan mielekkään pitkän aikavälin vaihtoehdon. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Päätimme äänestyksessä vastustaa tarkistusehdotuksia 5 ja 12, jotka koskevat korotuksia Bohunice V1 -ydinvoimalaitoksen käytöstäpoistoon osoitettaviin määrärahoihin, koska katsomme, että vuosien 2007–2013 talousarviokehystä ei pidä ylittää. On itsestään selvää, että ydinvoimalaitoksen käytöstäpoiston on tapahduttava ympäristöä säästävästi ja turvallisesti. 
David Martin,(PSE ),
   . Ehdotetun asetuksen tarkoituksena on rahoituksen myöntäminen Slovakiassa sijaitsevan Bohunice V1 -ydinvoimalaitoksen käytöstäpoistoon. Slovakia on sitoutunut sulkemaan 31. joulukuuta 2006 mennessä ydinvoimalaitoksen yksikön 1 ja 31. joulukuuta 2008 mennessä yksikön 2.
Ydinvoimalaitoksen käytöstäpoisto on kallista, sillä se jatkuu vielä vuoden 2006 jälkeen ja seuraavienkin rahoitusnäkymien 2007–2013 jälkeen. Tämän huomioon ottaen EU on suostunut jatkamaan liittymistä edeltävää tukea myöntämällä taloudellista tukea käytöstäpoistoon vuoteen 2006 asti. Näin ollen on hyväksytty tarkistus, joka koskee talousarvion nostamista 237 miljoonasta eurosta 400 miljoonaan euroon.
Vaikka pääosin kannatan talousarvioon tehtävää korotusta, katson, että tarkistuksessa ehdotettu 400 miljoonan euron suuruinen uusi määrä on liian suuri ja olen tyytyväinen vaihtoehtoiseen ehdotukseen EU:n ulkopuolisen rahoituksen hakemisesta sen rahamäärän kokoamiseksi, jota käytöstäpoiston toteuttaminen edellyttää. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Ydinvoimavaihtoehto, joka on mielestäni tietyissä oloissa perusteltu, on toimiva vaihtoehto vain, jos sen käytössä noudatetaan tiukkaa turvallisuuspolitiikkaa. Kun turvallisuudesta tulee ongelma, ydinvoimalaitos on suljettava ja poistettava käytöstä. Juuri tässä tapauksessa en kuitenkaan katso, että oli perusteltua myöntää näin paljon enemmän määrärahoja kuin esittelijä itse ehdotti. Tämän vuoksi äänestin tyhjää tästä ehdotuksesta pidetyssä äänestyksessä. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Tuemme EU:n pohjoista yhteistyötä eli niin sanottua pohjoista ulottuvuutta, mutta katsomme, että yhteistyön on perustuttava hallitustenvälisyyteen ja sen on rajoituttava ja siinä on keskityttävä tiukasti käytännön tuloksiin. Etusijalle asetettavia kysymyksiä ovat ympäristökysymykset, ydinvoiman turvallisuus sekä kansainvälisen rikollisuuden torjunta.
Tuemme ehdotusta, jonka mukaan EU:n on kehitettävä yhteistyötä alueellisten järjestöjen, muun muassa Pohjoismaiden neuvoston kanssa. Pohjoismainen yhteistyö voi toimia EU:lle esimerkkinä, koska se osoittaa, että vapaata liikkuvuutta voidaan edistää ja lisätä ilman ylikansallista byrokratiaa. Edellä esitetyn perusteella päätimme äänestää mietinnön puolesta. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  "Eurooppamme" – Euroopan yhteisön – maantiede muuttui perinpohjaisesti viime vuoden toukokuussa. Näitä muutoksia on yleisesti pidetty hyvin onnistuneina, mutta muutettuaan naapureitaan yhdessä yössä ja kun otetaan huomioon kaikki muutoksen vaikutukset eri politiikan aloihin, EU:lla on edessään uusia haasteita.
EU:lla on jo ennestään paljon kokemusta erilaisiin maantieteellisiin ominaispiirteisiin mukautetuista aluepolitiikoista, vaikkakaan tällä ei ole aina saavutettu haluttua tulosta. Olen tyytyväinen tässä päätöslauselmassa esitettyihin suuntaviivoihin, koska ne ovat askel parempaan suuntaan tämän luonteisten poliittisten toimien tehostamisessa. Mielestäni politiikat eivät saa olla liian yhdenmukaistettuja, vaan ne on mukautettava eri tilanteisiin ja erityispiirteisiin. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Olin tyytyväinen siihen, että tämä yhteinen päätöslauselmaesitys saavutti riittävän laajan tuen parlamentissa, koska kyse on erityisen tärkeästä politiikan alasta. Oman kotimaani Skotlannin olisi pohjoiseurooppalaisena maana osallistuttava aktiivisemmin tähän politiikkaan, vaikka valitettavasti myös omassa Skotlannin parlamentissamme meidän olisi vielä saatava äänemme kuuluviin tässä asiassa. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
   . Hyvät parlamentin jäsenet, 1. toukokuuta 2004 Euroopan unionin rajat siirtyivät itään ja pohjoiseen. Tämä on tuonut mukanaan varsin monia uusia haasteita, minkä vuoksi Euroopan unionin pohjoisen ulottuvuuden kaltaiset toimet ja hankkeet ovat tässä mielessä ratkaisevan tärkeitä. Itämeren alueella sijaitsevien EU:n jäsenvaltioiden monenvälisen alueellisen yhteistyön tavoitteena on alueen sosiaalista ja taloudellista kehitystä ja poliittista vakautta suosivien olosuhteiden luominen. Euroopan unionilla on nyt ensimmäisen kerran historiassaan sisämeri.
Haluan tässä yhteydessä kiinnittää parlamentin jäsenten huomion tämän aloitteen erityiseen poliittiseen merkitykseen. Pohjoisen ulottuvuuden maat sijaitsevat loppujen lopuksi siellä, missä Euroopan unioni kohtaa idän, millä tarkoitan yhteisiä rajoja Venäjän ja Valko-Venäjän kaltaisten tärkeiden kumppaneiden kanssa. Näin ollen alueella voisi olla ratkaiseva asema toteutettaessa erityisen arvokasta hanketta eli tiivistä ja monipuolista yhteistyötä EU:n ja Venäjän välillä.
Pohjoinen ulottuvuus tulee vaikuttamaan suotuisasti taloudelliseen yhteistyöhön ja infrastruktuurien rakentamiseen, ja yhteistyön tehostaminen oikeus- ja sisäasioiden alalla lisää todennäköisesti turvallisuutta rajat ylittävien asioiden osalta.
Lisäksi olisi kiinnitettävä huomiota niihin ympäristöhyötyihin, joita saavutetaan pohjoisella ulottuvuudella, joka kattaa arvokkaan ja herkän ekosysteemin. Kun tämä otetaan huomioon, yhteistyötä olisi näin ollen edistettävä ympäristönsuojelun ja kestävän kehityksen alalla.
Itämeren tai Pohjois-Euroopan kaasuputkihanke on hyvin kiistanalainen hanke, ja se on edelleen keskeinen ratkaisematon kysymys. Yhtäkään Itämeren alueen hallitusta ei kuultu millään tavalla tämän putken rakentamisesta päätettäessä, ja tämä päätös on suuri uhka monien maiden energiaturvallisuudelle. Emme voi sallia heikompien maiden syrjimistä emmekä niiden etuja vahingoittaviin toimiin ryhtymistä. Jos tässä ei onnistuta, pohjoinen ulottuvuus jää pelkäksi teoriaksi ja irralleen todellisuudesta. Itämeren kaasuputkihanke on myös valtava uhka Itämeren alueen ympäristölle. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  EU:n hyödyt ovat toisinaan yhtenä syynä sen ongelmiin. Tämä pätee erityisesti teknisiin haasteisiin, joiden osalta yhteisymmärryksen saavuttamista vaikeuttaa luonnollisesti jo pelkkä 25 jäsenvaltion unionin koko. Teknisen kehityksen ja uusien tekniikoiden käyttöönoton osalta on ratkaisevan tärkeää, että ajattelemme nopeasti ja ryhdymme toimiin päättäväisesti.
Näillä näkökohdilla on merkitystä sen huomattavan teknisen muutoksen kannalta, jota digitaalisiin lähetyksiin siirtyminen tarkoittaa. Olen tyytyväinen yhteiseen päätöslauselmaan sisältyviin suuntaviivoihin, vaikka mielestäni ensisijainen asia on varmistaa, että markkinat voivat toimia vapaasti tällä alalla. Teknisen kehityksen tukeminen ei saa tarkoittaa sitä, että vaarannetaan yleensä markkinoiden ja erityisesti näiden markkinoiden edellyttävä luontainen vapaus. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . Vaikka tuen tätä mietintöä, tällaisen siirtymisen on tapahduttava yhdenvertaisesti. Kansalaisille on tiedotettava ja heitä on valmistettava siirtymiseen. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   .  Tästä mietinnöstä äänestäessämme otimme huomioon Tšekin tasavallan kannan näihin ehdotuksiin sitä unohtamatta, että maata painostettiin poistamaan ydinvoimalaitokset käytöstä.
Näin ollen riittävästi määrärahoja on myönnetty kaikkien niiden kustannusten kattamiseksi, jotka aiheutuvat käytöstäpoistosta ja radioaktiivisen jätteen loppukäsittelystä ja varastoinnista.
Tällä hetkellä 14 jäsenvaltiossa on ydinvoimalaitoksia, mikä tarkoittaa 149:ää reaktoria, ja toiminnassa olevat reaktorit ovat keskimäärin yli 20 vuotta vanhoja.
On mielestämme oikein, että uudet jäsenvaltiot, joille on asetettu käytöstäpoistoa koskevia vaatimuksia, kuten tässä käsittelemässämme asiassa, saavat tarvitsemansa tuen tämän käytöstäpoiston toteuttamiseksi ihmisten ja ympäristön turvallisuuden kannalta asianmukaisesti. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   . Tämä mietintö on askel oikeaan suuntaan ydinvoimalaitosten käytöstäpoistoon liittyvien taloudellisten ja teknisten seikkojen kehittämiseksi.
Kuten kokemus on meitä opettanut Skotlannin Dounreayn voimalan asiassa, tämän vaarallisen mutta tarpeellisen prosessin hoitamisessa on huomattavan paljon parantamisen varaa.
Turvallisuuden on oltava ensimmäinen painopiste, ja epätyydyttävällä tolalla olevat käytöstäpoiston valmistelut useimmissa EU:n jäsenvaltioissa oikeuttavat näkemyksen, että uusia ydinvoimalaitoksia ei pidä rakentaa. 
David Martin (PSE ),
   . Äänestin mietinnön puolesta. Käytöstäpoisto on tärkeä kysymys, koska EU:ssa on noin 50–60 ydinvoimalaitosta, jotka poistetaan käytöstä vuoteen 2025 mennessä. On sanomattakin selvää, että ydinvoimalaitokset on suljettava turvallisesti kansalaisten ja ympäristön suojelemiseksi. Rahoituksen puuttuminen tältä prosessilta voisi aiheuttaa viivästyksiä ja mahdollisesti turvallisuusriskejä. Kaikilla ydinvoimayrityksillä olisi oltava riittävästi rahaa käytöstäpoistoon. Komissiolle on erittäin tärkeää löytää yhteinen kehys ja yhdenmukaistaa pitkällä aikavälillä ne menetelmät, joilla käytöstäpoisto EU:ssa rahoitetaan. Tällä mietinnöllä edistetään tämän tavoitteen saavuttamista. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . EU:n ei pidä enää edistää ydinvoimaa, kuten Euratomin perustamissopimuksessa todetaan. EU:n vaatiessa poikkeuksellisesti ydinvoimalaitoksen käytöstäpoistoa ihmisten ja elämän suojelemiseksi, kuten Slovakian Bohunice V1 -reaktorin tapauksessa, näitä vaatimuksia on tuettava, vaikka komission jako lännen "hyviin" reaktoreihin ja Itä-Euroopan "vaarallisiin" reaktoreihin onkin kestämätön.
Alun korkea tukitaso on asianmukainen, jotta käytöstä poistamisen prosessi lähtee käyntiin tarkoituksenmukaisesti, sillä Slovakian tasavalta on kerännyt varoja ainoastaan 320 miljoonan euron edestä. Tuki on linjassa niiden sitoumusten kanssa, joita tehtiin Slovakian liittyessä EU:hun.
Ilman EU:n tukea olisi syytä kantaa huolta siitä, että Bohunice V1:n reaktorit pysyisivät edelleen toiminnassa, mihin liittyisi vakavia turvallisuusriskejä. Ilman EU:n rahoitusta ei olisi kenties myöskään mahdollista varmistaa ripeää ryhtymistä käytöstäpoistoa koskeviin toimiin ihmisten ja ympäristön suojelemiseksi.
EU:n varojen käytön olisi kuitenkin rajoituttava vain Bohunice V1 -reaktoreiden käytöstäpoistoon ja tähän liittyviin toimiin. Komission ehdotuksen 2 artiklaan olisi tehtävä tähän liittyvä lisäys, jossa olisi lisäksi täsmennettävä näiden varojen käyttöä koskevat EU:n painopisteet, joita ovat muun muassa turvallisuusnormien säilyttäminen käytöstäpoiston aikana ja ilmastonmuutostavoitteiden saavuttaminen uusiutuvia energialähteitä edistämällä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Äänestin ydinvoimalaitosten käytöstäpoistoon tarkoitettujen varojen käyttöä koskevan mietinnön puolesta.
Olen tyytyväinen mietinnössä esitettyihin periaatteisiin, enkä pelkästään sen vuoksi, että mielestäni kaikkiin mahdollisiin turvallisuustoimenpiteisiin on ydinvoiman osalta ryhdyttävä, vaan myös siksi, että asianmukainen rahoitus on mielestäni myönnettävä näitä toimia varten näiden laitosten käyttöiän ajan.
Mielestäni käytöstäpoistoon tarkoitettujen määrärahojen käytölle tässä mietinnössä asetetut ehdot ovat sekä vastuullisia että tehokkaita. Haluaisin mainita erityisesti sellaisen käytöstäpoistorahaston perustamisen, jossa otetaan huomioon energiantuotannolla saatujen varojen hallinnointi.
Muistutan siitä, että aina kun kyse on ydinvoimasta, on ratkaisevan tärkeää huolehtia tarvittavista ympäristön turvallisuutta ja suojelua koskevista toimista koko ydinvoimalaitoksen käyttöiän ajan. Näihin seikkoihin kuuluvat ne toimet, joita ehdotetaan näiden voimalaitosten turvallista, tehokasta ja ympäristöä säästävää käytöstäpoistoa varten. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Ryhmääni kuuluvien kollegojen tavoin tuin mielihyvin tätä tärkeää mietintöä, koska siinä tuodaan julki huolestuminen ydinvoimateollisuuden pitkän aikavälin elinkelpoisuudesta käytöstäpoiston osalta. Koska tarjolla on varsin paljon vaihtoehtoisia teknologioita, katson, että meidän on investoitava uusiutuviin energialähteisiin, jotka eivät jätä jälkeensä ekologista painolastia. 

Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan antaa äänestysselityksen Wijkmanin mietinnöstä, johon suhtaudun sinänsä myönteisesti. On valitettavaa, että jäsen Vidal-Quadras Rocan esittämän tarkistuksen hyväksyminen tarkoittaa sitä, että ydinenergiaa koskeva poikkeus on nyt poistettu. Mielestäni tämä on väärin, koska en pidä ydinenergiaa realistisena tulevaisuuden vaihtoehtona ja mielestäni siihen liittyvät riskit eivät ole vielä hallinnassa. Tämän vuoksi olen yhdessä kollegojeni kanssa äänestänyt mietintöä vastaan. Meillä ei ole mitään sitä vastaan sinällään, mutta siinä olisi voitu selvemmin päätyä siihen, että ydinenergia ei ole vaihtoehto. 
Luca Romagnoli (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, pelkäänpä, että Anders Wijkmanin mietinnössä – ja toivon, että tämä ei jää hänelle hampaankoloon – on vikaa jo otsikosta lähtien. Ihmiskunta ei ole koskaan voittanut taistelua ilmastonmuutosta vastaan eikä tule koskaan voittamaan, koska ihmisen vaikutusvalta on rajallinen eikä tätä vaikutusta ole vielä tieteellisesti osoitettu.
Mielestäni voimme enintään yhtyä toiveisiin siitä, että vahingollisia ja mahdollisesti ilmastoa muuttavia päästöjä vähennetään. On kuitenkin suuri ero edellä todetun ja sen välillä, että hyväksytään asiakirja, jonka tieteellinen arvo on epävarma ja jossa tavoitteet ovat jopa liian mahtipontisia. Tältä osin vilkaisu johdanto-osan M kappaleen jälkeisiin kohtiin 2 ja 3 riittää: niissä ehdotetaan maapallon keskilämpötilan nousun rajoittamista kahteen asteeseen yli esiteollisen ajan keskilämpötilan, vaikka tältä ajalta ei ole olemassa luotettavia kirjauksia tai tietoja.
En myöskään yhdy niihin lausuntoihin, joiden mukaan Euroopan unionin olisi sitouduttava antamaan taloudellista apua Kiinalle, Intialle, Brasilialle ja Etelä-Afrikalle, jotta nämä maat voisivat kehittää kestäviä energiastrategioita. Sen sijaan olisi parempi määrätä seuraamuksia ja kaupan rajoituksia niille teollisuusmaille, muun muassa Yhdysvalloille, ja äsken mainitsemilleni kehitysmaille, jos niiden teollisuus edelleen jatkaa ympäristön vahingoittamista tai jos ne yleisesti ottaen kiinnittävät kovin vähän huomiota yhteiskunnallisiin näkökohtiin. Näin ollen kaiken edellä esittämäni perusteella äänestin mietintöä vastaan. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   .  Montrealissa 28. marraskuuta ja 9. joulukuuta välisenä aikana pidettävän osapuolten välisen kokouksen aattona parlamentti korostaa, että etusijalle on asetettava erityisesti ne keskustelut, joita käydään vuoden 2012 jälkeisen kauden päästövähennyssitoumuksista, joiden lähtökohtana ovat Kioton pöytäkirja ja ilmastonmuutosta koskeva Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimus, joka tuli voimaan 16. helmikuuta 2005 sen jälkeen, kun 152 maata ja alueellista järjestöä oli ratifioinut sen.
Näyttäisi siltä, että asetetut tavoitteet ovat liiankin kunnianhimoisia, kun otetaan huomioon vähäinen tietämys ihmisen toiminnan todellisista vaikutuksista ilmastonmuutokseen, mikä on erityisen ongelmallista, kun Yhdysvallat on edelleen Kioton pöytäkirjan ulkopuolella.
Kannatamme kaikkia toimia, joilla pyritään vähentämään energiankulutusta ja jätteiden määrää, saavuttamaan parempi energiatehokkuus, kehittämään uutta, ympäristöä säästävämpää liikennepolitiikkaa ja edistämään rautatieliikennettä ja yleensä julkista liikennettä.
Toisaalta vastustamme jyrkästi päästökauppaa, koska sillä ei tunnetusti ratkaista mitään ja sillä vain pahennetaan ympäristöllistä epätasa-arvoa ja epätasapainoa. Rikkaimmat maat voivat jatkaa saastuttamista ostamalla muilta päästöoikeuksia, ja tätä ei voida hyväksyä.
Tämän vuoksi äänestimme tyhjää. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Maailmanlaajuinen ilmastonmuutos on huomattava ongelma, jonka käsittelemiselle kansainvälisesti on mielestämme hyvät perusteet. Wijkmanin mietinnössä on paljon hyvää. Kesäkuun lista toistaa kuitenkin näkemyksensä siitä, että Euroopan parlamentin ei pidä omia itselleen jäsenvaltioiden ulkopolitiikkaa siten, että niitä kolmansia maita, jotka eivät ole vielä ratifioineet Kioton pöytäkirjaa, kehotetaan näin toimimaan.
On lisäksi valitettavaa, että mietintöön sisältyy joukko jäsenvaltioille osoitettuja kehotuksia, jotka koskevat kansallisesti käsiteltäviä asioita. Näistä voidaan mainita esimerkkinä ehdotukset, jotka koskevat yhteisiä nopeusrajoituksia koko EU:lle, liikennemaksuja, verokannustimia, rautatieliikenteen kehittämistä ja yleensä julkista liikennettä. Suhtaudumme sitä paitsi kriittisesti EU-aloitteisiin, jotka koskevat kansalaisille tiedottamista pidäkkeettömän kulutuksen ja tuotannon ilmastovaikutuksista. On itsestään selvää, että tämä voidaan hoitaa kansallisesti.
Päätimme äänestää koko mietintöä vastaan, mutta olemme tukeneet yksittäisiä tarkistusehdotuksia, joilla mielestämme voidaan parantaa mietintöä. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   .Äänestin tyhjää tämän tekstin osalta. Kuten tein selväksi tämänpäiväisessä täysistuntopuheessani, tämä on kiireellinen asia. Meidän on toimittava välittömästi voidaksemme reagoida tähän ilmastonmuutoksen uhkaan, joka on epäilemättä yksi vakavimmista uhkista ihmiskunnan historiassa.
Kannatan mietinnössä suositeltuja toimia – vaikka torjunkin ajatuksen ympäristöveroista – ja siinä osoitettua poliittista päättäväisyyttä.
Äänestin tyhjää osoittaakseni suuren tyytymättömyyteni tarkistukseen, jossa kyseenalaistetaan Strasbourgin parlamentin olemassaolo.
On mahdotonta hyväksyä sitä, että näin tärkeää tekstiä käytetään hyväksi sisällyttämällä siihen sellaisia kysymyksiä, jotka eivät liity millään lailla käsiteltävään aiheeseen. 
Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Kannatamme vähimmäistasoista hiilidioksidiveroa EU:hun. Mielestämme tällainen päätös on kuitenkin tehtävä neuvostossa yksimielisesti eikä enemmistöpäätöksellä. Myös tulevaisuudessa veroja on edelleen kannettava kansallisesti eikä unionin toimesta. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   .  Wijkmanin erinomaisessa mietinnössä esitetään useita toimia, joilla voidaan edistää maailmanlaajuiseen ilmastonmuutokseen liittyvän ongelman ratkaisemista.
Osapuolten kokous on määrä pitää Montrealissa, jossa Euroopan johtajien toivotaan esittävän ehdotuksia ilmastonmuutosta koskeviksi tuleviksi järjestelyiksi. Näiden järjestelyjen lähtökohdaksi on otettava yhteiset mutta erilaiset velvollisuudet, joilla pyritään jatkuvaan päästöjen vähentämiseen, ja yhä useampien maiden osallistuminen näihin ponnisteluihin.
Lisäksi on asetettava kunnianhimoisempia tavoitteita. Maaliskuussa 2005 Eurooppa-neuvosto korosti sitä, että kehitysmaiden on vähennettävä päästöjään 15–30 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Esittelijä ehdottaa pitkän aikavälin tavoitteeksi päästöjen vähentämistä 60–80 prosenttia vuoteen 2050 mennessä.
Lopuksi todettakoon, että strategiaa on kehitettävä siten, että Euroopasta tulee energiatehokkain talous koko maailmassa. On otettava käyttöön kannustimia "puhtaiden" teknologioiden käytön lisäämiseksi, ja Euroopan tasolla on edistettävä tutkimusta ja innovaatioita, joilla tuetaan kestäviä energialähteitä ja kestävää maankäyttöä. 
David Martin, (PSE ),
   . Suhtaudun myönteisesti mietintöön, jossa käsitellään ilmastonmuutoksen torjunnan tarpeellisuutta. Kun tietty määrä kasvihuonekaasuja on päässyt ilmakehään, koko järjestelmässä tapahtuu rajuja muutoksia. Seuraa katastrofeja, kuten esimerkiksi äärimmäisistä sääoloista johtuvia vuotuisia aineellisia vahinkoja, joiden vuoksi miljoonat ihmiset jäävät kodittomiksi. Todennäköisesti kehitysmaat kärsivät eniten. EU on vähentänyt päästöjään 3 prosenttia vuoden 1990 tasosta, mutta niitä on vähennettävä enemmän Kioton pöytäkirjassa sovitun kahdeksan prosentin tavoitteen saavuttamiseksi.
Vaikka olen samaa mieltä siitä, että EU:n on vähennettävä päästöjään Kioton sopimuksessa sovitun tavoitteen saavuttamiseksi, mietintö on mielestäni sangen optimistinen, kun otetaan huomioon uusien politiikan alojen lisääminen ja aikaraja, ja haluaisin, että asiaa pidettäisiin kiireellisempänä. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   .Ilmasto muuttuu. Kalliomaalauksissa on kuvattu nisäkkäitä Saharassa ja alppikauriita Lascaux'ssa. Se, että nämä eläimet ovat kadonneet näiltä alueilta, on todiste siitä, että ilmasto on muuttunut. Kaiken lisäksi jos muutos on käynnissä, sen johtuminen ihmiskunnasta on kiistatonta.
Sillä, että maan akseli kallistuu ratatasoonsa nähden, mikä tapahtuu esimerkiksi 10 000 vuoden jaksoissa, ja sillä, että tämä vaikuttaa ilmastoon, kuten Milankovitch osoitti, on vähän merkitystä. Vielä vähemmän on merkitystä sillä, että merten hengittämisen kaltainen merkityksellinen ilmiö, jossa valtavat joet syöksyvät Pohjois-Atlanttiin kohotakseen pinnalle Tyynellä Valtamerellä, vaikuttaa ilmastoon.
Pelko vaatii selityksiä, suuria ja rauhoittavia mytologioita, selityksiä maailmankaikkeudelle, hyvälle ja pahalle sekä rangaistuksia. Meitä siis rangaistaan viattomuudestamme, edistyksestämme sekä keksinnöistä ja luomuksistamme. Ihminen, joka on kuin Prometheus, joka varasti tulen, on nyt saava rangaistuksensa jäätiköiden sulaessa, merenpinnan tason noustessa sekä helleaaltojen ja happipulan iskiessä. Vaivasivathan jo ammoin vitsaukset Egyptiä.
Tämä kaikki olisi ihan hyväksyttävää, jos tämä jälkikeskiaikainen sekamelska johtaisi sen taloudellisen ja sosiaalisen ilmaston muuttumiseen, joka on syynä siihen hyvin todelliseen alamäkeen, josta kärsimme. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  On täysin luonnollista, että ympäristökysymysten ja erityisesti ilmastonmuutoksen on oltava ensisijaisena huolenaiheenamme.
Tuen monia Euroopan tavoittelemista ympäristöpoliittisista suuntaviivoista, jotka ilmenevät sekä mietinnöstä että komission tiedonannosta. Mielestäni on muistettava kuitenkin kaksi seikkaa. Ympäristöasiat eivät ole luonnollisestikaan kehitysmaiden ensimmäisiä huolenaiheita, ja ne eivät ole tässä asiassa yksin. Toiseksi kehittyneet yhteiskunnat eivät ole valmiita hyväksymään alempaa elintasoa, eikä tämän pitäisi kuulua politiikkaamme tai suunnitelmiimme. Tämän vuoksi tutkimuksen ja kehityksen on oltava tärkein painopisteemme, kun otetaan huomioon, että tavoitteena on oltava voimavarojen hallinnointi siten, että varmistetaan parempi ja kestävämpi elintaso. 


Bernd Posselt (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, pöytäkirjaan on merkitty jäsen Grönerin ja minun välinen kiista Maciej Marian Giertychin abortin vastaisesta näyttelystä. Tuolloinen puhemies totesi, että sensuuriin ei turvauduta. Sittemmin näyttely on kuitenkin hävinnyt, joten sensuuri iski. Haluan korostaa, että rakennuksessa on parhaillaan myös REACHin vastainen näyttely, jossa komission puheenjohtaja kuvataan myrkyttämässä lasta. Mielestäni tämä on ristiriitaista tavalla, jolla Giertychin näyttely ei sitä ole.
Jos aiotte käyttää "ristiriitaisuutta" perusteena näyttelyjen poistamiselle, kumpikin näyttely pitäisi poistaa. Mielestäni mitään ei kuitenkaan pitäisi poistaa, vaan sensuurin sijasta keskustelun olisi oltava päivän sana. 
Puhemies.
   Arvoisa jäsen Posselt, kvestorit ovat tietoisia tapahtuneesta ja toimittavat puhemiehelle asiasta selvityksen. Teemme tältä pohjalta asianmukaiset päätökset. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Hampton Courtin epävirallista Eurooppa-neuvoston kokousta koskevasta Eurooppa-neuvoston selonteosta ja komission julkilausumasta. Kuten tiedätte, parlamentti oli kutsuttu kokoukseen, jossa sitä edusti puhemies. Haluan kiittää puheenjohtajavaltio Yhdistynyttä kuningaskuntaa sen parlamentille osoittamasta kunnioituksesta. 
Jack Straw,
   . Arvoisa puhemies, on suuri kunnia puhua jälleen tälle parlamentille, jonka jäsenten tiedän olevan erittäin asiantuntevia. Kaikissa parlamenteissa saa joskus puhua sangen suurelle joukolle, ja joskus taas vähemmän lukuisalle. Katson tämän täyden tuen osoitukseksi kaikille Yhdistyneen kuningaskunnan sekä puheenjohtajavaltion ominaisuudessa että unionin jäsenvaltion ominaisuudessa ajamille politiikoille, jotka koskevat muun muassa talousarviota, josta puhun hetken kuluttua. 
Tämä on 48. kerta, kun Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ministeri puhuu Euroopan parlamentissa siitä lähtien, kun Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan unionin puheenjohtajakausi alkoi. Minulla on ilo kertoa, että kun puheenjohtajakautta on nyt jäljellä kuusi viikkoa, useat ministerit tulevat vielä puhumaan Euroopan parlamenttiin. Tämä osoittaa sen, kuinka vakavasti suhtaudumme parlamenttiin.
Olen täällä tänään kertoakseni Hampton Courtin epävirallisesta huippukokouksesta. Monet asiat ovat teille nyt jo tuttuja. Kolmen viikon takaiset saavutukset ovat kuitenkin tärkeitä. Kesän alussa Euroopan kansalaiset antoivat selvän merkin, että he ovat tyytymättömiä siihen, miten Eurooppaa johdetaan. He tuntevat olevansa erillään Euroopan politiikoista ja poliitikoista. Hampton Courtissa Euroopan johtajat edistyivät merkittävästi tähän huoleen vastaamisessa, kun he pääsivät sopuun Euroopan talous- ja sosiaalipolitiikan suunnasta. Euroopan komissio oli luonnollisesti tehnyt suuren osan pohjatyöstä ja esittänyt työn tulokset loistavassa asiakirjassaan "Eurooppalaiset arvot globaalistuvassa maailmassa". Sallinette huomautukseni puheenjohtaja Barrosolle: pidin komission asiakirjaa yhtenä parhaimmista ja terävimmistä Euroopan ja sen kansalaisten tulevaisuutta koskevista asiakirjoista, joita olen viimeisen kolmen vuoden aikana lukenut. 
Kun eri puolilla Eurooppaa 20 miljoonaa ihmistä on työttömänä ja kun nuorten työllisyysaste on 18 prosenttia, meidän kaikkien Euroopan sosiaaliseen malliin uskovien tärkein tehtävä on saada eurooppalaiset takaisin töihin ja antaa kansalaisillemme välineitä, jotta he voivat kilpailla maailmanlaajuisilla markkinoilla.
Hampton Courtin huippukokouksessa eriteltiin kuusi keskeistä alaa, joita tuetaan erityisillä toimintalinjoilla ja joiden avulla jäsenvaltiot ja komissio yhdessä voivat vahvistaa Euroopan taloudellista hyvinvointia ja kollektiivista turvallisuutta.
Ensimmäinen aihealue on tutkimus ja kehitys. Tarvitaan vahva tekninen perusta, mikäli mielitään, että eurooppalaiset yritykset pysyvät säilyttämään johtoasemansa kilpailussa etenkin Aasian talouksien kanssa. 
Toiseksi meidän on panostettava korkeakouluihimme. Olemme Yhdysvaltoja ja eräillä keskeisillä aloilla myös Kiinaa ja Intiaa jäljessä. 
Kolmas ala koskee Euroopan unionin väestörakenteen muutosta, joka on edessämme. Tällä hetkellä EU:ssa on neljä työikäistä yhtä iäkästä henkilöä kohden. Tulevien vuosikymmenien aikana tämä suhde laskee niin, että yhtä iäkästä kohden on enää kaksi työikäistä henkilöä. Siksi EU:n johtajat sopivat huippukokouksessa, että on tutkittava huomattavasti tarkemmin laillisen maahanmuuton ja EU:n talouden tulevien tarpeiden välistä suhdetta.
Neljäs aihealue on energia. Kuinka selviämme kasvavasta energian kysynnästä, kun tarjonta pysyy niukkana? Huippukokouksessa tunnustettiin, että tämän ratkaisemiseksi tarvitaan toimia useilla tahoilla. Meidän on laajennettava energialähteidemme valikoimaa ja lähestyttävä yhdenmukaisemmin EU:n nykyisiä tärkeimpiä energiantoimittajamaita. Meidän on hyödynnettävä markkinoidemme kapasiteettia ja valtaamme kuluttajina suhteessa energiantoimittajamaihin. Meidän on myös pyrittävä energiatehokkuuteen ja puhtaisiin tekniikoihin sekä kehitettävä Euroopassa paljon aidommin avoimia energiamarkkinoita. Energiamarkkinat ovat avoimet joissakin jäsenvaltioissa, mutta eivät kaikissa. En pidä tällaisia markkinoita avoimina. 
Viides keskeinen ala liittyy Euroopan unionin työhön maailmanlaajuisen turvallisuuden hyväksi. Tietojen säilyttämistä koskevassa kysymyksessä Euroopan parlamentilla on mahdollisuus ottaa osaa EU:n kollektiiviseen velvollisuuteen sellaisen lainsäädännön laatimiseksi, jolla parannetaan kansalaistemme turvallisuutta ja saatetaan rikolliset oikeuden eteen. Terrorismin vastaisella strategialla osoitetaan, kuinka käsittelemme radikalisoitumista ja varmistamme paremman tietojen vaihdon. Myös laitonta maahanmuuttoa on torjuttava ja rajoja vahvistettava, samalla kun varmistetaan, että laillisen siirtolaisuuden etuja hyödynnetään EU:n ja kehitysmaiden hyväksi. 
Viimeisenä kohtana huippukokouksessa sovittiin, että Javier Solana yhdessä puheenjohtajavaltion kanssa vie eteenpäin toimintaa, joka liittyy yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puolustus- ja turvallisuusulottuvuuksiin. Tällä alalla on tehty tutkimusta ja koulutusta koskevia aloitteita valmiuksissamme olevien puutteiden korjaamiseksi. Siviilikriisinhallintaoperaatioihin liittyviä rakenteita on parannettava voidaksemme reagoida katastrofeihin, ja YUTP:n rahoitusta on pyrittävä lisäämään. Joulukuussa julkaisemme muuten Afrikkaa koskevan kokonaisvaltaisen strategian.
Kaikista aloista laaditaan välikertomukset joulukuun Eurooppa-neuvostolle sekä lopulliset kertomukset Itävallan puheenjohtajakaudella ensi vuoden alkupuoliskolla. Olen varma, että kertomuksia laatiessaan komissio ottaa huomioon asiasta vastaavien parlamentin valiokuntien näkemykset. Tässä oli yksityiskohtaisesti esitettynä asiat, joista Hampton Courtissa keskusteltiin.
Nyt kun olemme saavuttaneet laajan yhteisymmärryksen nykyaikaisen Euroopan suunnasta, on meidän vielä päästävä sopuun talousarviosta, jonka avulla nämä taloudelliset ja sosiaaliset tavoitteet toteutetaan. Puheenjohtajavaltio on sitoutunut työskentelemään sen hyväksi, että talousarviosta päästäisiin sopuun joulukuussa. Yksimielisyyden saavuttaminen on kuitenkin äärimmäisen vaikeaa, kuten me kaikki tiedämme. Kesäkuussa viisi jäsenvaltiota hylkäsi esitetyn talousarvion, ensi kuussa kaikkien 25 jäsenvaltion olisi hyväksyttävä esitys. Ankaria neuvotteluja on siis luvassa. Tämän vuoksi tarkoituksemme on joulukuun alussa esittää kattavia ehdotuksia keskusteltavaksi ulkoministerien tapaamisessa. 
Muutoksia tarvitaan kolmella pääalueella. Ensinnäkin Euroopan unionin talousarviolle on hahmoteltava uusi suunta, jotta sen avulla voidaan vastata 2000-luvun haasteisiin. Tämä edellyttää selkeän aikataulun asettamista uudelleentarkastelulle, joka kattaa kaikki tuloihin ja menoihin liittyvät seikat ja jossa selvitetään tarkasti, mistä rahat tulevat, kuinka ne käytetään ja kuinka niistä pidetään kirjaa. Se että Euroopan unionin tilejä ei voitu hyväksyä yhdennentoista peräkkäisen kerran, mikä on erittäin heikko saavutus, vaikuttaa keskusteluilmapiiriin ja mielipiteisiin Euroopan unionista kokonaisuudessaan jokaisessa jäsenvaltiossa. Niinpä tämä talousarvion uusi suunta edellyttää selkeiden tavoitteiden asettamista EU:n tulevalle rahoitukselle ja sille, miten tästä rahoituksesta pidetään kirjaa. Muuten veronmaksajat eivät luota siihen, mitä EU tekee. Lisäksi on asetettava selkeitä linjoja Euroopan unionin politiikkojen tulevalle uudistukselle. 
Toiseksi meidän on muutettava 1. tammikuuta 2007 alkaen voimaan tulevaa menorakennetta siitä, mitä viimeisessä neuvottelupaketissa kesäkuussa ehdotettiin. Tässä on otettava huomioon etenkin jäsenvaltioiden keskustelut, joita ne äskettäin kävivät komission puheenjohtajan Barroson 20. lokakuuta tekemistä ehdotuksista. 
Kolmanneksi kaikkiin omiin varoihin – toisin sanoen summaan, jonka jäsenvaltiot maksavat EU:n talousarvioon – ehdotettujen muutosten vaikutukset on nähtävä kaikissa jäsenvaltioissa oikeudenmukaisina ja tasapuolisina. Jotta tähän päästään, muun muassa Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevia järjestelyjä on muutettava merkittävästi siitä, mitä kesäkuussa ehdotettiin. En halua, että kenelläkään tulee yllätyksiä: kun puhun merkittävistä muutoksista, tarkoitan merkittäviä muutoksia. Ilman merkittäviä muutoksia en juurikaan näe mahdollisuutta päästä sopimukseen. Mikäli muutoksia kuitenkin tehdään, uskon, että edistymme neuvotteluissa. Puheenjohtajavaltiona olemme sitoutuneet pyrkimään sopimukseen, ja aiomme tehdä kaiken sen eteen.
Tähän asti olen puhunut Euroopan globalisaation haasteisiin vastaamisen yhteydessä pääosin siitä, mitä teemme – mitä toimintalinjoja omaksumme ja minkälaisesta talousarviosta sovimme. Globalisaatio ei kuitenkaan aseta Euroopalle haastetta ainoastaan sen suhteen, mitä teemme, vaan myös sen, miten sen teemme. Kuten jo mainitsin, Euroopan politiikkojen ja Euroopan kansalaisten välillä on kasvava kuilu.
Juuri tähän kysymykseen keskitytään huomenna Haagissa pidettävässä konferenssissa, jota Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset isännöivät yhdessä. "Sharing Power in Europe" -konferenssissa tutkitaan, kuinka alueelliset ja kansalliset parlamentit voivat työskennellä tehokkaammin Euroopan unionin toimielinten kanssa, parlamentti mukaan luettuna. Konferenssissa tutkitaan myös sitä, miten löydetään sopiva tasapaino alueellisen, kansallisen ja yhteisön toiminnan välille niin, että saavutetaan kansalaisten kannalta parhaat tulokset. 
Esitän suuret kiitokset Alankomaiden pääministerille Jan Peter Balkenendelle siitä, että hän kesäkuun Eurooppa-neuvoston kokouksessa ensimmäisenä ehdotti tällaisen konferenssin järjestämistä, sekä kollegalleni Alankomaiden ulkoministerille Bernard Botille, joka auttoi puheenjohtajavaltiota tämän ajatuksen eteenpäin viemisessä ja joka isännöi huomista konferenssia.
Osa tätä pyrkimystä on oltava se, että Eurooppa tuodaan lähemmäksi kansalaisia ja että Euroopan unionin lainsäädännöstä tehdään kevyempää ja olennaiseen keskittyvää. Jos globalisaation myötä Euroopan kansalaisille on käynyt vaikeammaksi nähdä, mitä tekemistä heillä on Euroopan unionin toimielimien kanssa, he ovat tulleet myös kriittisemmiksi Euroopan unionin lainsäädäntöä kohtaan. Heillä on huomattavasti vähemmän kärsivällisyyttä ohjailevaa hallintotapaa kohtaan, ja he tuovat yhä äänekkäämmin julki ajatuksen, että sääntelykeinot eivät voi eikä niiden pitäisi korvata lopputulosta. Liian usein keinoa – tämä ilmenee kaikissa parlamenteissa ja liittoumissa, mutta erityisesti Euroopan unionissa – pidetään samana kuin tulosta. Asia ei ole näin. Yritykset, kansalaisjärjestöt ja jäsenvaltiot haluavat uusia eurooppalaisia sääntöjä esimerkiksi epäterveen kilpailun torjumiseksi, ympäristön suojelemiseksi tai jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien parantamiseksi. He haluavat toimia, jotka helpottavat jokapäiväistä elämää, eivät sellaisia, jotka vaikeuttavat sitä. Standardisointi ja yhtenäistäminen eivät sinänsä tuo mitään lisäarvoa.
Useita myönteisiä merkkejä on havaittavissa puheenjohtaja Barroson johtaman komission ansiosta. Komissio on esimerkiksi kuunnellut yritysten ja kansalaisten toiveita ja ehdottanut kevyempää sääntelyä rahoituspalveluissa, mikä parantaa eurooppalaisen rahoitussektorin maailmanlaajuista kilpailukykyä. Komission kolmivuotinen toimintaohjelma yhteisön lainsäädännön yksinkertaistamiseksi on toinen erittäin hyvä asia, kuten myös sen tunnustaminen, ettei Euroopan unionin aina tarvitse toimia niillä aloilla, joilla se on ennen toiminut. Tästä esimerkkinä on eroon pääseminen vuoden 1968 direktiivistä, jolla säänneltiin puutavarassa olevien oksien määrää ja kokoa. Euroopan unionilla oli 37 vuotta sitten varmaan syynsä säännellä oksien määrää ja kokoa. Nykyään tämä olisi ehkä jätettävä jäsenvaltioille tai yksinkertaisesti niiden arvioitavaksi, jotka ostavat puutavaraa puutavarakauppiaalta. Miksipä ei?
Ehdotuksessa tarkastellaan sitä, miten voitaisiin yksinkertaistaa sitä tapaa, jolla työnantajat joutuvat laatiman kertomuksia 20 erillisen työterveyttä ja työturvallisuutta koskevan direktiivin sitoumusten noudattamisesta. Näin työnantajien taakan pitäisi vähentyä, niin että he voivat keskittyä enemmän työntekijöiden tarpeisiin – ehkäpä luomalla uusia työpaikkoja – kuin paperityöhön.
Lainsäätäjänä Euroopan parlamentti on tässä ratkaisevan tärkeässä asemassa. Esimerkkinä voidaan mainita REACH-asetus, joka aiheutti hieman kiihtymystä parlamentin ulkopuolella tänne tullessani, ja kuulin, että se aiheutti hieman kiihtymystä myös täällä salissa. On ristiriitaista, kuinka pitkälle sääntelette kemianteollisuutta kuluttajan suojelemiseksi. Kukaan meistä ei halua tulla myrkytetyksi kemikaaleilla. Uskon silti, että Euroopan saavutus tässä on vertaansa vailla ja täysin omaa luokkaansa koko maailmassa. Kukaan meistä ei myöskään halua nähdä, miten esteistä vapaassa globaalistuneessa maailmassa eurooppalainen kemianteollisuus pannaan polvilleen, jolloin tällä varsin hyvällä asetuksella lopulta säännellään sellaista teollisuudenalaa, jota ei enää ole. Sen tilalle tulee ympäri maailmaa, esimerkiksi Kiinassa, Intiassa ja muualla, harjoitettava kemianteollisuus, jota säännellään huomattavasti nykyistä heikommin. Euroopan parlamentti kohtaa tämän ongelman siksi, että se koskettaa kaikkia Euroopan kansalaisia. 
Hankalat tapaukset on tunnistettava. Ehdotetut muutokset työaikadirektiiviin ovat malliesimerkkinä hyvää tarkoittavasta lainsäädännöstä, jolla ei saavuteta sitä, mihin muutoksilla pyritään, ja jossa menetelmät ja tulokset ovat menneet pahasti sekaisin.
Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että Euroopan työmarkkinoilla on oltava kunnolliset normit työntekijöiden suojelemiseksi. Eurooppalaisilla on oltava oikeuksia työssä, mutta heillä on oltava myös työtä, jossa käyttää näitä oikeuksiaan. Pääministeri Blair mainitsi hiljattain, että koetamme Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauden aikana ratkaista kyseisessä direktiivissä vielä avoimena olevat seikat. Tämä on edelleen tavoitteemme. 
Tehdäänpä selväksi niiden haasteiden luonne, joihin meidän on vastattava. Työaikadirektiiviä on perusteltu sillä, että se koskee työterveyttä ja työturvallisuutta, ja näin osittain onkin. Mutta kokonaistyöajan tiukka rajoittaminen ei ole vastaus ongelmiin. Yhdistyneen kuningaskunnan työterveys- ja työturvallisuustilastot ovat Euroopan unionin parhaimpia. Nyt kun kerran kysyitte, kerron, että meillä on toiseksi vähiten loukkaantumisen vuoksi menetettyjä työpäiviä, ja käsitykseni mukaan meillä on kolmanneksi vähiten työssä kuolemaan johtaneita tapaturmia. Näillä saavutuksilla olemme osoittaneet, että erinomaiset työterveys- ja työturvallisuustilastot ovat, jos tuloksia katsotaan, täysin yhteensopivia joustavien työmarkkinoiden ja työaikojen kanssa. Tiukat yleiseurooppalaiset työaikarajoitukset eivät takaa työvoiman työterveyttä ja työturvallisuutta, varsinkaan, jos sääntöjä ei sovelleta yhdenmukaisesti. 
Jotkut eurooppalaiset kumppanit ovat mielestäni oikeutetusti ilmaisseet suuren huolensa siitä, että eräissä jäsenvaltioissa työaikarajoituksia sovelletaan työsopimuskohtaisesti eikä työntekijäkohtaisesti. Jotkut näistä maista ovat samoja, jotka puoltavat tiukkoja rajoituksia. Kun kyse on kuitenkin täytäntöönpanosta omassa maassa, ne kiertävätkin ovelasti sääntöjä ja panevat säännökset täytäntöön sopimuskohtaisesti eivätkä työntekijäkohtaisesti, minkä olisi oltava työterveyden ja työturvallisuuden lähtökohtana. Niinpä henkilö, jolla on kaksi työsopimusta, toisin sanoen yhdellä henkilöllä on kaksi työpaikkaa, voi kiertää työaikarajoitusta, jolloin tällainen työntekijä jää täysin säännösten ja suojan ulkopuolelle. Siinä ei ole järkeä työterveyden ja -turvallisuuden kannalta. Siinä ei ole järkeä palkkausmenettelyjen kannalta. Siinä ei ole järkeä Euroopan unionin maineen kannalta, jonka mukaan se soveltaa oikeudenmukaisia ja mielekkäitä säännöksiä kaikkialla Euroopassa.
Meidän on löydettävä keinot sellaisen direktiivin täytäntöön panemiseksi ja noudattamiseksi, joka vastaa kaikkien työmarkkinoiden tarpeita. Meidän on taattava, että kaikilla työntekijöillä on asianmukaiset työsuhteeseen liittyvät oikeudet ja ettei kenenkään tarvitse direktiivin joustamattomuuden takia turvautua harmaaseen talouteen, kuten nyt tapahtuu.
Kaunistelematon totuus direktiivistä on se, että pyrkiessämme asettamaan eurooppalaisia rajoja ja normeja olemme vaarassa loukata yksittäisten työntekijöiden vapautta valita itse työaikansa. Rajoitamme kiistatta myös työnantajan joustavuutta sopeutua liike-elämän muutoksiin ja sesonkiaikojen vaatimuksiin ja siten vaarannamme itse työpaikat, joista työntekijöiden elanto riippuu. Tämä ei voi olla oikein. On ehdottoman tärkeää, että työntekijät tuntevat olevansa turvassa ja että heitä suojellaan asianmukaisesti työpaikalla. Tämä on yhtä lailla hyvää liiketoimintaa kuin hyvää politiikkaakin. 
On arvioitava, mitä kaikkea on säänneltävä Euroopan laajuisesti ja kuinka paljon voidaan antaa kansallisten hallitusten, työnantajien ja ammattiyhdistysten sovittavaksi jäsenvaltioiden ja eurooppalaisten työmarkkinaperinteiden ja hyvien käytäntöjen mukaisesti. Onhan myös vähimmäispalkan – työlainsäädännön ulottuvuuden, johon minä satun uskomaan vakaasti – sääntely jätetty jäsenvaltioille. Nyt on tullut aika jättää jäsenvaltioiden päätösvaltaan huomattavasti enemmän myös työaikaa koskevia kysymyksiä. Mielestäni tämä on oivallinen esimerkki sellaisesta alasta, jolla Euroopan unionin on kevennettävä sääntelyä vastatessaan läheisemmän yhteyden kansalaisiin luomisen haasteeseen. 
Kun Euroopan unionin puheenjohtajuus siirtyi Yhdistyneelle kuningaskunnalle, perimme myös tarpeen käynnistää laaja keskustelu Euroopan unionin tulevaisuudesta. Hampton Courtin huippukokous oli olennainen osa tätä keskustelua. Keskustelu ei ole lähelläkään loppua. Nykyaikaisen ja luottavaisen Euroopan rakentaminen on vielä sitäkin pidempi prosessi. Tätä matkaa hallitukset, poliitikot ja parlamentit, tämä parlamentti mukaan luettuna, eivät voi tehdä yksin. Euroopan unionin hyödyt on tuotava Euroopan kansalaisille ja kansalaiset on otettava mukaan prosessiin. 
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, kuten neuvoston puheenjohtaja Jack Straw korosti, voimme olla tyytyväisiä epävirallisen huippukokouksen tuloksiin. Olen iloinen, että Euroopan parlamentin ääni kuului kokouksessa, kun puhemies Borrell osallistui kaikkiin keskusteluihin. Voin vain onnitella Tony Blairia siitä, miten hän edisti myönteisen hengen ja luottamuksen ilmapiirin luomista. Erityisen ylpeä olen komission osuudesta huippukokouksen onnistumisessa. 
Pääsimme keskusteluissamme yhteisymmärrykseen, joka perustuu yhteen perusajatukseen ja viiteen keskeiseen alaan. Perusajatus on seuraavanlainen: jotta voimme säilyttää arvomme, meidän on nykyaikaistettava politiikkojamme. Talouden uudistaminen Euroopan nykyaikaistamiseksi sekä sitoutuminen poliittiseen ja sosiaaliseen Eurooppaan eivät ole mitenkään ristiriidassa keskenään. Viisi keskeistä alaa ovat lyhyesti seuraavat. Ensinnäkin yksimielisyys saavutettiin siitä, minkälaisia ovat ne haasteet, joita kohtaamme. Niihin päädyttiin komission esittämän asiakirjan pohjalta – arvoisa puheenjohtaja Straw, nyt kun se tuli puheeksi, kiitän siitä, mitä sanoitte asiakirjan laadusta. Toiseksi on tärkeää toteuttaa käytännössä kunnianhimoiset uudistukset, joilla edistetään kasvua ja työllisyyttä. Kaikki jäsenvaltiot ovat paneutuneet tähän tehtävään, ja komissio laatii heti ensi vuoden alussa kertomuksen kansallisista ohjelmista, joilla pannaan täytäntöön Lissabonin päätelmät. Kolmanneksi on kehitettävä käytännössä niitä poliittisia ratkaisuja, joilla vastataan globalisaation ja väestön vanhenemisen haasteisiin niin, että keskitytään tietyille aloille, esimerkiksi tutkimukseen ja kehitykseen, korkeakouluihin, energiaan ja väestörakenteeseen, maahanmuuttokysymykset mukaan luettuina. Tähän liittyen neljäntenä ensisijaisena tavoitteena on maahanmuuttopolitiikka, joka kattaa kiistatta taloutemme tarpeita vastaavan laillisen maahanmuuton, kansalaistemme odottaman rajojemme turvallisuuden varmistamisen sekä tehokkaan kotouttamispolitiikan, jota todella tarvitaan monikulttuurisissa yhteiskunnissamme. Viidenneksi voidaan tehdä uusia aloitteita sen tarkastelemiseksi, kuinka ulkoisia toimiamme voidaan parantaa, jotta kykenemme tehokkaammin vastaamaan globalisaatioon ja uusiin turvallisuusuhkiin, jotka eivät pysähdy kansallisille rajoille. 
Meidän on nyt edistyttävä tässä työssä. Toivon, että voimme työskennellä tiiviissä yhteistyössä Euroopan parlamentin ja sekä nykyisen että tulevien neuvoston puheenjohtajavaltioiden kanssa.
Pitkän aikavälin kasvun ja työllisyyden kasvun vauhdittamisen tukemiseksi komissio aikoo antaa uutta vauhtia tutkimukselle ja kehitykselle sekä ehdottaa, miten Euroopan koulutusjärjestelmiä ja korkeakouluja voidaan järjestää uudelleen. Komissio antaa neuvostolle ja Euroopan parlamentille näistä asioista selvityksen ennen kevään Eurooppa-neuvoston kokousta. 
Komissio etsii keinoja, joilla voidaan paremmin kohdata väestönkehityksen mukanaan tuoma haaste. Heti ensi vuoden alussa esitämme tulokset kuulemismenettelystä, joka käynnistettiin vuoden alussa komission väestörakenteen muutoksia käsittelevän vihreä kirjan johdosta. 
Johdonmukaisen energiapolitiikan kehittämiseksi esitämme ensi vuonna strategian Eurooppaa varten. Kaikkien vaihtoehtojen on oltava avoimia. On erittäin tärkeää tunnustaa se, että meidän on työskenneltävä yhdessä alalla, jota vielä vähän aikaa sitten pidettiin jäsenvaltioille varattuna alana.
Siirtolaisuutta koskeva työ on jo aloitettu. Parlamentille on toimitettu useita ehdotuksia, ja vuoden loppuun mennessä on määrä laatia asiakirja, jolla syvennetään laillista ja laitonta maahanmuuttoa koskevia pohdintoja ja toimia. 
Viimeisenä kohtana on turvallisuus, joka asettaa meille kaksitahoisen haasteen. Meidän on paitsi tehostettava yhteistyötämme Euroopassa ilmenevän rajatylittävän rikollisuuden torjumiseksi myös sitouduttava päättäväisemmin kansainvälisen terrorismin torjuntaan. Komissio on jättänyt myös tätä koskevia merkittäviä ehdotuksia, ja terrorismin vastaista strategiaa toteutetaan parhaillaan. Meidän on kuitenkin pyrittävä tehokkaammin varmistamaan, että Euroopan unioni ottaa paikkansa keskustelussa, jossa pohditaan, miten globalisaation haasteisiin olisi vastattava. Siksi komissio esittää myöhemmin keskusteluasiakirjan, jossa tarkastellaan sitä, miten komissio yhdessä neuvoston ja parlamentin kanssa voi edistää Euroopan unionin ulkoista yhtenäisyyttä. 
Voimme varmasti tehdä enemmän lisätäksemme ulkoisen toiminnan johdonmukaisuutta, emmekä ainoastaan ulkopolitiikan ja yhteisen puolustuksen saralla, vaan myös sellaisten sisäpolitiikan eri välineiden suhteen, joilla on ulkoinen ulottuvuus, samoin kuin aloilla, joissa komissiolla on erityinen asema, kuten kehitysavussa, kansainvälisessä kaupassa ja naapuruuspolitiikassa. 
 Hampton Court näytti jälleen kerran, miksi Euroopan unionilla on merkitystä globaalistuneessa maailmassa. Koskaan aikaisemmin Euroopan yhdentymistä ei ole kyseenalaistettu yhtä voimakkaasti, mutta koskaan aikaisemmin se ei ole myöskään ollut yhtä tärkeää. Euroopan unionilla on käytössään mittava kirjo politiikkoja, joiden avulla se voi maksimoida globalisaation edut ja minimoida sen uhat. Juuri eurooppalainen lainsäädäntö mahdollistaa sen, että terroristiksi epäilty henkilö voidaan siirtää 50 päivän sisällä Italiasta Lontooseen. Menettely, johon aikaisemmin kului vuosia, kuluu nyt vain viikkoja, koska käytössämme on Euroopan laajuinen väline ja koska on olemassa eurooppalaista lainsäädäntöä, joka mahdollistaa tämän. Juuri Eurooppa voi vastata yhä kalliimmaksi ja niukemmaksi käyvää energiaa koskeviin haasteisiin. Eurooppa voi myös auttaa valvomaan rajanylitystä Gazassa, mikä on tavattoman tärkeä viimeaikainen edistysaskel. Juuri Eurooppa on maailman johtava kehitysavun antaja Afrikalle. Eurooppalaista ulottuvuutta siis tarvitaan. 
Olemme samaa mieltä – ja olemme tehneet paljon tämän saavuttamiseksi paremmalla sääntelyllä – siitä, että maltillista lainsäädäntöä tarvitaan byrokratian välttämiseksi. Tämä ei kuitenkaan tarkoita minimalistista Eurooppaa – haluan tehdä tämän täysin selväksi. Ei todellakaan. Tämä tarkoittaa sitä, että Euroopan olisi toimittava vähemmän joillakin aloilla ja helpotettava Euroopan kansalaisten ja yritysten elämää. Samalla on kuitenkin alueita, joilla meidän on tehtävä enemmän, ei vähemmän. On äärimmäisen tärkeää välttää ajatusta minimalistisesta Euroopasta. 
Kaikkien Euroopan johtajien – neuvostossa, parlamentissa ja komissiossa – vastuulla on selittää tämä ja välttää kansankiihotusta ja populismia, joita joskus käytetään Euroopan unionia vastaan. Globaalistuneessa maailmassa tarvitsemme vahvaa Eurooppaa enemmän kuin koskaan. Kaikkiin näihin politiikkoihin ulkosuhteista turvallisuuteen, siirtolaisuuteen, energiaan, tutkimukseen ja korkeakouluihin tarvitaan kuitenkin rahaa, ne maksavat. 
Kun olin pieni, äitini kielsi minua puhumasta rahasta, koska se on epäkohteliasta. Nyt minun on kuitenkin pakko puhua rahasta. Ilman rahaa emme nimittäin voi toteuttaa kyseisiä politiikkoja. Ilman varoja kyseiset politiikat eivät toteudu. 
Arvoisat neuvoston jäsenet, te ette voi pyytää komissiota ja muita Euroopan unionin toimielimiä toteuttamaan politiikkoja antamatta niille tarvittavia välineitä. 
Hampton Courtin myönteinen ilmapiiri ja ne merkit, joita näimme siellä vahvemmasta eurooppalaisesta tahdosta, on nyt muutettava teoiksi. Ne on muutettava sopimukseksi rahoitusnäkymistä ensi kuussa. Tämä on puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan kynnyskysymys. Sen perusteella arvioidaan, onko Eurooppa liikkeessä. Me tarvitsemme Eurooppaa, joka on liikkeessä. 
Hyvinvoinnin, yhteisvastuullisuuden ja turvallisuuden suhteen kaikki mitä voimme tehdä, on antaa kansalaisille keinot niiden saavuttamiseksi. Tiedän, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta tekee ankarasti töitä sopimukseen pääsemiseksi. Epäonnistumisen hinta olisi korkea. On vaikea nähdä kantojemme lähentyvän muutaman kuukauden aikana. On siis olemassa todellinen vaara, ettei sopimusta synny ensi kuussa, mikä aiheuttaisi viivästyksiä uusille jäsenvaltioille osoitettujen varojen käyttöön ottamisessa. Tämä vaarantaisi myös yhteisön ratkaisevan tärkeiden kansainvälisten sitoumusten, myös köyhimmille maille annettujen sitoumusten, täyttämisen.
Kuinka Euroopan unioni voi ilman rahoitusnäkymiä tehdä maailmanlaajuista hiv/aids-rahastoa koskevia keskipitkän aikavälin sitoumuksia? Kuinka voimme täyttää vuosituhattavoitteita koskevat sitoumukset, jotka annoimme YK:ssa? Kuinka voimme esimerkiksi tukea Karibian maita niiden sopeutumisessa yhteisön banaanijärjestelmään? Kuinka voimme täyttää rauhanturvaamista Afrikassa koskevat sitoumukset? Kuinka voimme jatkaa niin kutsuttuja uusia politiikkoja, tulevaisuuden politiikkoja? Jos sopimukseen ei päästä, jatkamme samoilla vanhoilla politiikoilla, koska meillä ei ole välineitä uusia politiikkoja varten.
Uskon myös meidän kaikkien olevan samaa mieltä siitä, että laajentunut ja monimuotoisempi Euroopan unioni tarvitsee suurempaa panostusta. En puhu laajentumisen kuluista, koska en pidä sanasta "kulut" laajentumisen yhteydessä. Nyt kun Eurooppa on suurempi ja monimuotoisempi, uusiin jäseniin on panostettava enemmän, ja tästä panostamisesta aiheutuva rasite on jaettava kaikkien kesken. 
Velvollisuutemme on osoittaa yhteisvastuullisuutta uusia jäsenvaltioita kohtaan. Ne odottavat saavansa tukea Euroopan unionilta siihen nopeaan ja huomattavaan edistykseen, jota ne ovat uudistusten ja nykyaikaistamisen suhteen tehneet. Tästä hyötyvät kaikki jäsenvaltiot, tämä ei ole nollasummapeli. Juuri sen vuoksi esitin muutamia ehdotuksia, jotka koskevat yhteenkuuluvuuden ja kilpailukyvyn kytkemistä toisiinsa, myös sen ehdotuksen, jonka puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta otti käsiteltäväkseen. Kiitän tästä puheenjohtajavaltiota. Me katsomme, että yhteenkuuluvuuden ja kilpailukyvyn välillä ei ole ristiriitaa, päinvastoin. Yhteenkuuluvuus ja uusien jäsenvaltioiden tukeminen auttaa näitä parantamaan kilpailukykyään, jolloin koko Euroopasta tulee kilpailukykyisempi. 
Toivon siis, että nämä ehdotukset otetaan huomioon lopullisessa sopimuksessa. Näin tehdään lopulta selväksi, ettemme ehdota rahoitusta vanhalle Eurooppa-mallille vaan kilpailukykyisemmälle ja nykyaikaisemmalle Euroopalle, joka kuitenkin samalla säilyttää vahvat yhteenkuuluvuuteen liittyvät arvonsa. 
Tämän taakka on jaettava oikeudenmukaisesti. Yksikään jäsenvaltio ei voi olettaa, että laajentumisesta päästään halvalla. Luotan, että puheenjohtajavaltio käyttää tervettä järkeä ja esittää ensi kuussa oikeudenmukaisen ja tasapuolisen sopimuksen. Toivon, että saavutamme sen vahvistamalla, ei heikentämällä, komission ja parlamentin pyrkimyksiä, jotka koskevat laajentunutta Eurooppaa. On nimittäin sanottava suoraan, että rahoitusnäkymät ovat neuvoston, komission ja parlamentin välinen sopimus, ja parlamentin ja komission kannat olisi otettava huomioon lopullisessa sopimuksessa.
Hampton Court todellakin oli menestys. Hampton Court oli ensimmäinen hyvin tärkeä askel kohti yksimielisyyttä dynaamisesta ja nykyaikaisesta Euroopasta. Toivon, että se myönteinen dynaamisuuden ja avoimuuden henki, jota kaikki osoittivat, voidaan nyt muuttaa sopimukseksi talousarviosta. Tuen täysin puheenjohtajavaltiota sen pyrkimyksissä kohti tätä tavoitetta, ja toivon kaikkea hyvää puheenjohtajavaltiolle sekä jäsenvaltioille.
Puhemies.
   Kiitoksia puheenjohtaja Barroso. Puheenjohtajavaltio haluaa korostaa, että keskustelun aihe oli Hampton Courtin Eurooppa-neuvoston kokous, mutta nyt se näyttää kääntyneen ennakkokeskusteluksi rahoitusnäkymistä. En kuitenkaan aio sanella osallistujille, mistä heidän on puhuttava. He voivat puhua edelleen rahoitusnäkymistä, jos niin haluavat, vaikka se ei varsinaisesti esityslistalla olekaan.
Hans-Gert Poettering,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, parlamentissa vieraili Hampton Courtin kokouksen edellä Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, ei Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri. On totta, että hän on myös Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri, mutta juuri siinä ominaisuudessa hän on Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja.
Tony Blairin käynti täällä päivää ennen Hampton Courtin kokousta oli oikeanlainen viesti. Näin tehdessään hän osasi mielestäni laittaa asiat tärkeysjärjestykseen: ensin parlamentti ja sitten valtioiden tai hallitusten päämiehet. Olen myös hyvin iloinen siitä, että parlamentin puhemies oli Hampton Courtissa koko kokouksen ajan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, suosittelen parlamentin puhemiehen kutsumista Brysseliin koko huippukokouksen ajaksi. Tämä voisi olla alkuna hyvälle käytännölle tulevaisuutta varten, ja Yhdistynyt kuningaskunta muistettaisiin aina siitä, että se on ottanut Euroopan parlamentin puhemiehen täysipainoisesti mukaan Euroopan huippukokouksiin.
Mainintanne tänään läsnä olevien parlamentin jäsenten asiantuntevuudesta oli brittiläisen varovaisuuden mestarinäyte. On mielestäni todella hienoa, että kun haluatte epäsuorasti mutta oikeutetusti kritisoida sitä, että meitä on täällä niin vähän, kiinnitätte mieluummin huomion meidän asiantuntevuuteemme. Tämä osoittaa, kuinka mestarillista parlamentaaristen taitojen hallintaa Yhdistyneestä kuningaskunnasta löytyy.
Tässä kohdin minun on esitettävä varoittava kommentti. Mainitsitte ministerien tekemät vierailut ja totesitte, että ministerit ovat vierailleet Euroopan toimielimissä 48 kertaa. Vaikka pidänkin tätä hienona saavutuksena ja vaikka olenkin varma, että määrä nousee 60:een, koska jäljellä on vielä kuusi viikkoa, on todettava, että loppujen lopuksi ratkaisevaa on, että puheenjohtajavaltio Yhdistyneestä kuningaskunnas tulevien ministerien määrä vastaa laatua. Toivomme vieläkin hiljaa mielessämme, että näin käy tämän vuoden joulukuun loppuun mennessä.
Sanoitte, että Eurooppa on hyvin etäällä kansalaisistaan. Näin on todellakin asianlaita, ja meidän on hieman mietittävä, miten voimme yhdessä parantaa tilannetta. Samaa voidaan kuitenkin sanoa myös kansallisesta politiikasta. Tästä seuraa, että meidän on työskenneltävä asian hyväksi sekä jäsenvaltioissa että Euroopan unionissa, jos ihmisten halutaan luottavan päätöksentekoprosessiin.
Ulkopuolisen silmin tarkasteltuna – ja olen varma, että tämä on yksi niistä asioista, joihin Hampton Courtissa päästiin – kokouksessa mukana olleiden välillä on mielestäni todellakin uudenlaista luottamusta. Olen puheenjohtajana ryhmässä, johon kuuluu parlamentin jäseniä kaikista 25 jäsenvaltiosta ja 45 kansallisesta puolueesta, ja tiedän kokemuksesta, että kun kyseessä on niinkin ongelmallinen etujen yhteensovittaminen – samanlainen tilanne on myös muissa poliittisissa ryhmissä, koko EU:n parlamentissa ja kansallisissa hallituksissa – ongelmat voidaan ratkaista vain, jos on luottamusta. Ellei luottamusta ole, ei voida myöskään tehdä poliittisia ratkaisuja. Odotamme, että jokainen valtioiden ja hallitusten päämiehistä huolehtii omalta osaltaan luottamuksen säilymisestä muihin Eurooppa-neuvoston jäseniin.
En halua juuri nyt toistaa kaikkea, mitä Euroopan tulevaisuudesta, komission asiakirjasta ja globalisaatiosta on sanottu. On kuitenkin ratkaisevan tärkeää, että hyväksymme sen, mistä globalisaatiossa pohjimmiltaan on kysymys: maailmamme on yhteinen ja tulee yhä yhtenäisemmäksi. Toisaalta globalisaatio ei kuitenkaan ole vain jotain, joka meidän on kestettävä, vaan se on pikemminkin jotain, jota voimme ohjata. Tällä tarkoitan, että poliittisilla toimilla voimme pitää liiallisen globalisoitumisen ja sen kielteiset ilmenemismuodot hallinnassamme. Juuri tämä on mielestäni meidän tehtävämme.
Haluan nyt puhua hieman tärkeämmästä päätöksestä, joka on tehtävä ja josta olette jo keskustelleet, vaikkakin marginaalisesti. Viittaan, kuten parlamentin puhemies aiemmin, rahoitusnäkymiin. Toivon, ettette pahastu, jos neuvon teitä – ja vaikka pahastuttekin, neuvon silti. Teidän olisi löydettävä ratkaisu rahoitusnäkymiin, koska Yhdistynyt kuningaskunta on aina kannattanut laajentumista, minkä ansiosta parlamentissa on tänään jäseniä maista, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004 – vaikka se ei olekaan aina ollut samoilla linjoilla meidän kanssamme toimielimiä koskevissa asioissa. Ellette onnistu rahoitusnäkymissä, se on pettymys erityisesti entisille kommunistisille maille, jotka liittyivät unioniin 1. toukokuuta 2004. Kehotankin teitä hartaasti tekemään kaiken voitavanne, jotta tulokseen päästäisiin. On kuitenkin todettava, että jos te ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja aiotte päästä tulokseen, teillä on oltava rohkeutta vetää selvä raja Yhdistyneen kuningaskunnan alennusta koskevan kysymyksen kohdalle.
Puhuitte perusteellisesta muutoksesta ja ajattelitte silloin todennäköisesti maatalouspolitiikkaa, mutta tarvitsemme perusteellista muutosta myös yksittäisten jäsenvaltioiden maksamiin maksuihin. Yhdistyneellä kuningaskunnalla voi puheenjohtajakaudellaan olla juuri tässä asiassa paljon sanottavaa. Maatalouspolitiikasta on päätetty vuonna 2013 päättyvän kauden loppuun asti, mutta jos Ison-Britannian alennusta koskevaan asiaan löydetään ratkaisu ja jos haluamme saada rahoitusnäkymät laadituiksi, on varmistettava, että voimme jossakin vaiheessa pohtia vakavasti maatalouspolitiikan tulevaa uudistamista ja pyrkiä saamaan aikaan ainakin sitovan aiejulistuksen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kun keskustelette rahoitusnäkymistä ja kun toivottavasti teette joitakin niitä koskevia päätöksiä – ja kohdistan sanani myös komissiolle – kehotan teitä muistamaan, että neuvosto ei tee päätöksiä yksin. Euroopan parlamentti on myös budjettivaltaa käyttävä toimielin, jolla on yhtäläiset oikeudet yhteispäätösmenettelyssä, joten teidän on taattava sille täydet oikeudet olla mukana. Me edustamme Euroopan kansalaisia, kuten tietysti tekin, ja jos me yhdessä osoitamme hyvää tahtoa, jos luotamme toisiimme, ongelmamme eivät ole mahdottomia ratkaista.
Robert Goebbels,
   . Arvoisa puhemies, Hampton Court oli huippukokous ilman virallisia päätöslauselmia. Huippukokouksessa tehdyt lupaukset ovat vaarassa jäädä aivan yhtä lyhytaikaisiksi kuin kuningas Henri VIII:n tässä samassa palatsissa antamat aviolupaukset.
Puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta on oikeassa kehottaessaan 25:ttä jäsenvaltiota tekemään uudistuksia, investoimaan enemmän tulevaisuuden teknologiaan ja luomaan otolliset olosuhteet työllisyyden kasvulle. Uudistuksia tarvitaan yhä, mutta monille eurooppalaisille sanalla "uudistus" on kielteinen vivahde ja se on synonyymi työpaikkojen vähenemiselle ja yhteiskunnan tason alenemiselle.
Ministeri Straw arvosteli juuri parlamentin kantaa työaikadirektiiviin. Kehotan ministeriä lukemaan uudelleen aivan ensimmäisen yleissopimuksen, jonka Kansainvälinen työjärjestö hyväksyi Kansainliiton aikana ja jolla pyrittiin 48-tuntiseen työviikkoon ilman opt-out–järjestelyä.
Uudistukset hyväksytään, jos niiden avulla on mahdollista parantaa yleistä hyvinvointia. Jotta näin tapahtuisi, Euroopan on muutettava liioitellun pessimististä ja toivotonta asennettaan. Ulkopuolelta katsottuna unioni toimii esimerkkinä. Chilen presidentti totesi tämän täällä viime kuussa. Komission tiedonantoja lukiessa saa kuitenkin käsityksen, että vuoteen 2050 mennessä Eurooppa on käytännöllisesti katsoen terminaalivaiheessa. Kuka meistä on tarkistamassa, pitävätkö nämä hälyttävät ennustukset paikkansa vuonna 2050? On totta, että Euroopan väestö ikääntyy. Toisaalta Japani ja Venäjä joutuvat kokemaan väestön vähenemistä. Entä mitä olisi ajateltava Kiinasta ja sen yhden lapsen politiikasta? Mitä voidaan ajatella Intiasta ja muista maista, jotka eivät pysty hillitsemään väestönsä kiihtyvää kasvua? Missä maassa väestöongelmat ovat suurimmat vuonna 2020, puhumattakaan vuodesta 2050?
Jos Euroopan olisi jossakin asiassa matkittava Yhdysvaltoja, näin voisi tehdä siirtolaispolitiikassa, joka voisi olla avokätisempää. Suuri osa Yhdysvaltojen viimeisten kymmenen vuoden kasvuylijäämästä on saavutettu kymmenen miljoonan latinalais-amerikkalaisen ja satojen tuhansien eurooppalaisten ja aasialaisten tutkijoiden myötävaikutuksella. Yhdysvaltain senaatti päätti kaksi viikkoa sitten myöntää hyvin koulutetuille siirtolaisille vuosittain 330 000 "Green Cardia" eli työlupaa.
Euroopan kilpailukyky on jatkuva huolenaihe. Jos Eurooppaa verrataan muihin työtunteja koskevan kilpailukyvyn ja erityisesti teollisuuden kilpailukyvyn perusteella, on selvää, että olemme paljon parempia kuin Yhdysvallat useimmilla elinkeinoelämän aloilla. Komission teollisuuspolitiikkaa koskevassa tiedonannossa tämä tunnustetaan. Euroopan unioni on yhä kansainvälisten investointien tärkein kohde ja lähde. Vuonna 2003 15 jäsenvaltiota investoivat neljä kertaa enemmän kymmeneen uuteen jäsenvaltioon kuin Kiinaan, joka vastaanotti vain 3,8 prosenttia eurooppalaisista investoinneista. Lakatkaamme siis pelkäämästä Kiinaa. On vain luonnollista, että 1,3 miljardin asukkaan maa valloittaa suuremman osuuden kansainvälisestä kaupasta, mutta absoluuttisina lukuina Euroopan osuus kansainvälisestä kaupasta on kuitenkin kasvamassa, vaikka joillakin aloilla onkin vaikeuksia. Yhdeksän kymmenesosaa kaupastamme käydään kuitenkin kehittyneiden maiden eikä alhaisen palkkatason maiden kanssa.
Globalisaatio tarjoaa erinomaisen mahdollisuuden vähentää köyhyyttä maailmassa. Kansainvälisen kaupan kasvu on ollut 50 vuoden ajan nopeampaa kuin maailman kokonaistuotannon kasvu. Tämä osoittaa, ettei ulkomaankauppa ole nollasummapeli vaan se on tehnyt mahdolliseksi miljoonien ihmisten pääsyn pois köyhyydestä ja samalla hyödyttänyt kuluttajia rikkaissa maissa. Itse asiassa meidän kuluttajamme pakottavat meidän tuottajiamme lisäämään kilpailukykyään ostamalla halvimpia tuotteita.
Euroopan unioni on yhä johtava viejä maailmassa, kärkimaina Saksa, Ranska ja Italia. Kuitenkin näiden kolmen maan sisäinen kasvu on pysähdyksissä. Niiden kansalaiset säästävät ennätyksellisiä summia. Amerikkalaiset ja britit puolestaan kuluttavat ja ovat joutumassa vaarallisen suuriin velkoihin. Jos haluamme saada kasvun uudelleen alkamaan, meidän on palautettava luottamus eurooppalaisten keskuuteen. Markkinoille ei ole vaihtoehtoa, mutta markkinat eivät voi luoda yhteisvastuullisuutta, joka on eurooppalaisen mallin tunnusmerkki. Yhteisvastuun lisääminen maittemme kesken ja maittemme sisällä vaatii poliittista tahtoa.
Politiikka kuihtuu aina varojen puutteeseen, ja tässä kohdin olen samaa mieltä puheenjohtaja Barroson kanssa. Euroopalla on huutava pula talousarviovaroista. Tony Blair on oikeassa kannustaessaan meitä investoimaan enemmän tutkimukseen ja yliopistoihin. Tämä tarkoittaa, että unionin budjettia on kasvatettava varojen osalta enemmän kuin vaivaiset 1 prosenttia bruttokansantuotteesta, minkä jotkut suuret maat, ennen kaikkea Yhdistynyt kuningaskunta, haluavat myöntää.
Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattinen ryhmä arvioi puheenjohtajavaltiota sen perusteella, pystyykö se luomaan realistiset mutta avokätisemmät rahoitusnäkymät. Joulukuun huippukokouksen on oltava uuden yhteisvastuun huippukokous. Kahdenkymmenenviiden jäsenvaltion voimakas sitoutuminen koordinoituun elvytyspolitiikkaan sekä suuremmat kansalliset ja Euroopan laajuiset investoinnit infrastruktuuriin mahdollistavat kasvun alkamisen uudelleen Euroopassa, mikä on edellytyksenä sille, että vaikeat rakenteelliset uudistukset hyväksytään. Kasvu luo vakautta eikä päinvastoin.
Puhemies.
   Kiitos paljon, jäsen Goebbels. Keskustelu kiihtyy, ja se on hyvä asia, sillä näin varmistetaan, että siihen osallistuu enemmän jäseniä. 
Karin Riis-Jørgensen,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat. Ymmärrän, että korkean tason parisuhdeterapia Hampton Courtissa näytti sujuvan kuten pitikin. Sehän tapahtui asianmukaisen romanttisessa ja ainutlaatuisessa ympäristössä, joten teillä oli kaikki mahdollisuudet onnistua. Nyt kun kaikki hallitusten päämiehet ovat jälleen terapian jälkeen kotona, näemme selvemmin, kantoiko Tony Blairin terapiatyö hedelmää, sillä kaikkihan tiedämme, että kun avioliitot alkavat rakoilla, puolisot usein sortuvat tuttuihin huonoihin tapoihin. Sen vuoksi haluan esittää käytännön toivomuksen puheenjohtajavaltiolle ja komissiolle.
Käytännössä EU:n jäsenvaltiot voivat yhdessä tehdä todella hyvin vähän saadakseen liikkeelle tarpeellisen ja toivotun uudistusprosessin Euroopan työmarkkinoiden uudistamiseksi siten, että ne sopivat tämän päivän yhteiskuntaan. Kaikkihan tiedämme, että tämä välttämätön työ on yksittäisten jäsenvaltioiden tehtävä. Uudistustyö on yksinomaan kansallinen asia.
Kuitenkin EU voi ja sen täytyykin täydentää tätä työtä luomalla täysin valmiit sisämarkkinat pääomalle ja palveluille. Kehottaisinkin puheenjohtajavaltiota ja komissiota nyt, kun parisuhdeterapian vaikutukset vielä voidaan tuntea, työskentelemään sen varmistamiseksi, että Euroopan palvelu- ja pääomamarkkinat vapautuvat kokonaan. Olen vakuuttunut, että jos tämä prosessi onnistuu, tuloksena ovat aidot työmarkkinauudistukset, jotka perustuvat tunnuslauseeseen "vaihtoehtoja ei ole". Uudistuksen ihmisille tuoma hyöty olisi valtava, ja juuri siitähän EU:n yhteistyössä on kysymys: lisäetujen tuomisesta kansalaisillemme.
Ministeri Straw, haluan myös esittää teille selvän kysymyksen. Mainitsette tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen. Oletteko valmis olemaan hyvänä esimerkkinä ja varmistamaan, että te ja Yhdistynyt kuningaskunta otatte vastuun maanne EU-tuen hallinnoinnista, mistä valtiovarainministerinne valitettavasti viime viikolla kieltäytyi? Haluan teiltä selvän vastauksen. Kiitos tarkkaavaisuudestanne. 
Pierre Jonckheer,
   . Arvoisa ministeri Straw, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, ministeri Straw, esitän puheenne johdosta kolme kommenttia. 
Mainitsemanne Haagin konferenssin osalta rohkenen ehdottaa hyvin vaatimattomasti, että lukisitte uudestaan allekirjoittamanne perustuslakiehdotuksen, joka mielestäni sisältää ratkaisuja sekä vallan jakoon että kansallisten parlamenttien asemaan. Miksi tämä ehdotus olisi hylättävä?
Olen kanssanne samaa mieltä sosiaalipolitiikasta ja työaikadirektiivistä. Meidän on suosittava kansallista monimuotoisuutta, mutta jos on etsittävä innoitusta jostakin mallista, haluaisin hyvin mielelläni etsiä innoitusta Skandinavian mallista.
Sisämarkkinoiden osalta toivon teidän yhtyvän käsitykseeni siitä, että myös kilpailun on oltava tervettä ja tasapainoista. Toisin sanoen sisämarkkinat perustuvat myös yhteisiin yhteiskunnallisiin normeihin ja ovat näin ollen osa perustamissopimusten perusajatusta.
Lopuksi totean talousarviosta, että sekä tulojen että menojen kohdalla meillä on mielestäni todellinen uskottavuusongelma – tähän ovat Barroso ja Euroopan parlamentti viitanneet jo riittävän monta kertaa. Jotta 25 jäsenvaltion Euroopan unioni menestyisi ja jotta voisimme ilmaista jatkuvaa solidaarisuutta uusia jäsenvaltioita kohtaan ja toteuttaa ulkopolitiikkaa riittävin varoin – mahdollisesti summalla, joka on yli viisi prosenttia talousarviosta – yhteisön talousarviota on kasvatettava.
Ennen kaikkea – ja tämä on esitykseni viimeinen kohta – meidän on luovuttava talousarviokeskustelusta, jolle on ominaista lisääntyvä kansallisen edun tavoittelu. Komission ja parlamentin toivomassa puolivälin tarkastelussa puheenjohtajavaltion ja koko Eurooppa-neuvoston on sitouduttava poliittisesti ehdottamaan eurooppalaista järjestelmää, jolla Euroopan unionille taataan todelliset riippumattomat varat unionin tulevia toimia varten. Kun tukenamme on tällainen sitoumus, meidän on ehkä mahdollista saada kansalaiset vakuuttuneiksi eurooppalaisen politiikan hyödyllisyydestä. 
Kyriacos Triantaphyllides,
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen iloinen siitä, että meillä on tänään tilaisuus arvioida viime kuun lopussa pidetyn epävirallisen Eurooppa-neuvoston kokousta neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan läsnä ollessa.
Vaikka neuvoston kokoon kutsuminen ei ollut huono ajatus, valitettavasti eniten vikaa oli kokouksen toteutuksessa. Todellakin, nyt kun Euroopan unioni on romahduksen partaalla – meillähän on 20 miljoonaa työtöntä – emmekä tiedä, kuinka varsinkin Ranskassa äskettäin puhjenneiden ongelmien kaltaisia sosiaalisia ongelmia olisi käsiteltävä, ja kun Euroopan kansalaisten luottamus hallituksiin vähenee geometrisen sarjan mukaisesti, ajatus Euroopan unionin johtajien kokoontumisesta Lontooseen keskustelemaan Euroopan sosiaalisesta mallista ja edessämme olevan globalisaation vastustamisesta oli erittäin hyvä.
Valitettavasti saimme sopuisan ilmapiirin sijasta nähdä jälleen tavanomaisten riitojen puhkeavan Euroopan tulevaisuudelle niinkin tärkeästä asiasta kuin rahoitusnäkymistä.
Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että Tony Blair totesi puhuessaan 23. kesäkuuta Euroopan parlamentissa tällä samalla puhujakorokkeella, että hän on ollut aina innokas Euroopan asian esitaistelija. Nyt neljä ja puoli kuukautta myöhemmin ihmettelen, miten Blair toteuttaa nämä puheet käytännössä. Mikä on hänen maansa puheenjohtajakauden arvosana tähän mennessä, kun kuukautta ennen sen loppumista emme ole päässeet yksimielisyyteen rahoitusnäkymistä. Sosiaalinen malli ei ole mennyt tuumaakaan eteenpäin, ja neuvoston vastaus globalisaatioon on kunnianhimoisen globalisaatioon mukautumista helpottavan rahaston perustaminen.
Arvoisa komission puheenjohtaja, olettekohan todella vakavasti pohtinut irtisanottujen työläisten reaktiota, kun kerrotte heille, että on olemassa rahasto, joka on ihmelääke kaikkiin globalisaation aiheuttamiin vaivoihin.
Neuvoston puheenjohtajavaltiolla Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli mahdollisuus tehdä historiaa Hampton Courtissa. Sen sijaan se osoitti jälleen kerran, että EU on edunvalvontaunioni, joka hukkaa aikaa ja julkisia varoja sisällöttömiin puheisiin ja jonka virheistä Euroopan kansalaisten on valitettavasti maksettava. 
Michael Henry Nattrass,
   . Arvoisa puhemies, Hampton Courtin kokouksen piti olla sosiaalista mallia käsittelevä huippukokous. Sitten Tony Blair sosiaalistui – sama Blair, joka heinäkuussa harppoi Brysseliin ja lupasi perinpohjaisen uudistuksen ja joka kuitenkin karsi uudistuksen niin huomaamattomaksi, ettei vastaavaa ole nähty millään aiemmalla EU:n puheenjohtajakaudella.
Hampton Courtin kokouksen jälkeen esitettiin hämmentyneitä kommentteja sen vuoksi, että mitään ei tapahtunut. Ilmiötä voisikin nimittää "Hampton Courtin hämmingiksi". Saksalainen ARD-televisioasema totesi, ettei neljän kuukauden puheenjohtajuuden jälkeen tapahtunut mitään, ei yhtään mitään. Puolan viestimet kutsuivat kokousta omituisimmaksi EU:n huippukokoukseksi. Italiassa nimitti kokousta "hämmentyneeksi" ja "hämmentäväksi".
Blair vakuutti, että kokouksessa keskusteltiin asioista, joista suuri yleisö halusi siellä keskusteltavan. Suuri yleisö ei kuitenkaan halua eurooppalaista politiikkaa yliopistoihin, koska EU:lla ei ole toimivaltaa koulutuskysymyksissä. Se ei myöskään halua EU:n puolustuspolitiikan osana eri puolilla maailmaa toteutettavien yhdeksän erillisen operaation tapaisia asioita.
Jos Hampton Court jotain todisti niin sen, että tyhjiöt ovat vaarallisia, kun ne täytetään poliitikkojen kehittämällä kuumalla ilmalla. Ehdotan, että Hampton Courtin seinään kiinnitetään kuparilaatta, jossa lukee "Tällä paikalla ei tapahtunut mitään 27. lokakuuta 2005", tai kuten Yorkshiressa sanotaan, "Eee, you must be jokin" eli "laskette varmaankin leikkiä". 
Roberta Angelilli,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ministeri Straw'n johdantoa mukaillakseni olen täällä ja pyydän saada olla eri mieltä. Leikki sikseen, Blairin ja Barroson tervetulleista hyvistä aikomuksista huolimatta Hampton Courtin huippukokouksen käytännön tulokset olivat erittäin epätyydyttävät.
Ensinnäkin pitkään odotettu foorumi komission esittelemän Euroopan sosiaalisen mallin käsittelyä varten oli lähinnä pettymys. Kokouksessa ei esitetty mitään realistisia strategioita tai päämääriä Euroopan talouden todelliseksi elvyttämiseksi, vaan toimet kohdistuivat vahinkojen rajoittamiseen. Esitettiin komealta kalskahtavia vaatimuksia, kuten varojen myöntäminen Lissabonin strategian mukaisten tavoitteiden saavuttamiseen ja globalisaatiorahasto, mutta niiden takaa ei ole tähän mennessä löytynyt mitään konkreettista.
Blairin poliittisen uran tase ei missään tapauksessa ole plussan puolella. Ongelman ytimenä olevista rahoitusnäkymistä ei tosiasiassa ole päästy minkäänlaiseen yksimielisyyteen huolimatta muulle maailmalle annetuista jatkuvista vakuutteluista.
Lopuksi totean, ettei ennen kaikkea Yhdistyneen kuningaskunnan epäoikeudenmukaisesta alennuksesta käytyä keskustelua ole todellisuudessa tarkoitus elvyttää. Kyseessä on etuoikeus, jonka ovat maksaneet etupäässä Italia ja Ranska ja joka imee molemmista maista arvokkaita varoja. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Arvoisa puhemies, tämänpäiväisten puheiden sävystä voisi päätellä, että Hampton Courtissa saavutettiin paljon, mutta kuten olemme jo kuulleet, asioihin perehtyneen EU:n lehdistön tuomio oli melkein kaikissa tapauksissa kielteinen. Eräs uutistoimisto kertoi, että monessa sanomalehdessä ei pystytty muistamaan yhtään turhempaa ja pinnallisempaa esimerkkiä tuloksettomasta poseerauksesta. Eräässä lehdessä kerrottiin, että kyseessä oli omalaatuinen näytös, jossa rennot johtajat kiersivät Euroopan edessä olevat tärkeimmät kysymykset. Toinen lehti kutsui kokousta umpikujan huipentumaksi, jonka julkisivu muodostui väkinäisistä hymyistä. Eräässä artikkelissa todettiin, että päämiehet etsivät vastausta siihen, mikä vaikutus globalisaatiolla on Euroopan taloudelle, ja tulivat siihen tulokseen, että tarvitsemme lisää tutkimusta ja koulutusta ja tietenkin lisää rahaa. Toisin sanoen he eivät pystyneet vastaamaan kysymykseen. sanottiin, että EU on väärä institutionaalinen foorumi globalisaation käsittelyyn. Siitä on tullut liian suuri ja jakaantunut. Sopivia poliittisia tahoja ovat kansalliset hallitukset ja euroalue. Mielestäni artikkeli on lähellä totuutta. Jos yksittäiset jäsenvaltiot käyttäisivät yhtä paljon voimia ja energiaa sen miettimiseen, miten ne voisivat kansakuntina kilpailla globaaleilla markkinoilla, kuin näytösluonteisten huippukokousten valmisteluun, luulen, että saisimme kaikki nähdä paljon enemmän tuloksia.
Eniten pelkään, että Hampton Courtin huippukokouksen epäonnistuminen ja Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauden latteus saavat maani hallituksen yrittämään liian innokkaasti kasvojensa pelastamista budjetin osalta joulukuussa ja että pääministeri Blair sen seurauksena antaa aivan liikaa myöten Yhdistyneen kuningaskunnan alennuksessa vain siksi, että voitaisiin sanoa, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella saatiin jotain aikaan – siis jotain muutakin kuin EU:n vararikon varmistaminen avaamalla ovet Turkin liittymiselle. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olen hyvin pahoillani, mutta pelkään, että minunkin on oltava hieman karkea. Huippukokous Hampton Courtissa oli juuri sellainen, mistä varoitin: jonkinlainen keskustelukerho – tai palatsissa kokoontunut keskustelukerho. Mielestäni ministeri Straw'n puhe oli, kuten Churchill kerran sanoi, "a pudding without a theme" eli piirakka ilman täytettä.
Ensin pääministeri lyhensi Hampton Courtin kokouksen vain päivän kestäväksi kokoukseksi. Sitten hän laati aiheiltaan laihan esityslistan, jossa välteltiin kaikkia tärkeitä ja kiireellisiä kysymyksiä, joita EU:lla on edessään, ja lopuksi hän, hämmästyttävää kyllä, päätti, ettei kokouksen päätteeksi anneta tiedonantoa. Nämä tuskin ovat sellaisen neuvoston puheenjohtajan ja pääministerin tunnusmerkkejä, joka johtaa toimintaa ja hahmottelee tulevaisuuttamme. Olen rehellisesti sanoen yllättynyt, että puheenjohtajavaltiolla on yleensä jotakin raportoitavaa huippukokouksesta. Parlamentille sentään annetaan edes selonteko; senhän pääministeri jätti antamatta brittien alahuoneen jäsenille tapahtuman jälkimainingeissa.
Epävirallisen neuvoston kokous oli hukkaan heitetty mahdollisuus. Eurooppa tarvitsee ohjausta talousuudistuksessa. Sen sijaan puheenjohtajavaltio tuotti pari oppineiden laatimaa keskusteluasiakirjaa, eikä niistäkään keskusteltu. Eurooppa tarvitsee ohjausta niin kutsutun sosiaalisen mallin uudistamisessa. Siitäkin aiheesta saimme vain muutaman arvokkaan mutta vailla merkitystä olevan keskusteluasiakirjan. Eurooppa tarvitsee ohjausta tullakseen joustavammaksi ja voidakseen reagoida nopeammin. Kuitenkaan peruskysymyksestä eli siitä, mitä on tehtävä perustuslain hylkäämisen vuoksi, ei kokouksessa edes keskusteltu. Eurooppa tarvitsee ohjausta myös tulevaisuuden rahoituksessa. Nämä ovat vakavia aiheita, eikä vähäisin niistä ole alennusta koskeva kysymys. Silti puheenjohtajavaltio välttelee edelleen aihetta, ja toimettomuus jatkuu.
Olen Barroson kanssa samaa mieltä siitä, että puheenjohtajavaltion on tehtävä työtä tuloksen saavuttamiseksi neuvoston joulukuussa pidettävässä kokouksessa. Aiomme tutkia kokouksen sisältämät asiat tarkkaan nähdäksemme, hylkääkö Blair aiemmat sitoumuksensa suojella brittien alennusta.
Avoimuus on toinen puheenjohtajavaltion käsiteltäväksi tuleva kysymys. Vaadin hiljattain, että neuvoston kokoukset pidettäisiin julkisina silloin, kun neuvosto toimii lainsäätäjänä. Blair sanoo haluavansa edistystä tässä asiassa. Haastan puheenjohtajavaltion panemaan toimeen kyseisen menettelyn ennen kuin sen toimikausi päättyy, ja odotan neuvoston vastausta asiaan tätä keskustelua seuraavalla kyselytunnilla.
Entä tilintarkastustuomioistuimen kertomus EU:n kirjanpidosta? On yhdestoista vuosi peräkkäin, kun tilintarkastustuomioistuin ei ole pystynyt antamaan lausumaa tilien luotettavuudesta. Puheenjohtajavaltion on todellakin selvitettävä tämä asia. Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauden peruspiirteitä ovat olleet toimettomuus ja päättämättömyys. Slovakian pääministeri totesikin siitä puhuessaan, että hiljaisuus vallitsee, emmekä saa tietoja. Minun on oltava samaa mieltä tuosta analyysista, ja vaikka nautinkin Straw'n tämänpäiväisestä puheesta, en näe sen tarjoavan meille yhtään mitään hyödyllistä.
Hampton Court ei tarjonnut mitään todisteita siitä, että puheenjohtajavaltiolla tai varsinkaan pääministerillä olisi joku strategia. Hän antoi vaikutelman ajelehtimisesta huippukokouksesta huippukokoukseen, ilman että hän pystyy olemaan tai edes haluaa olla sellainen johtaja, jota me brittiläiset konservatiivit kesäkuussa kaipasimme. Toivottavasti tuleva Brysselin huippukokous, joka on viimeinen toivomme, osoittaa pettymykseni Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauteen olevan todellisuudessa aiheeton. 
Gary Titley (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen etsintäkuuluttama terrorismista epäilty henkilö pidätettiin äskettäin ja karkotettiin Roomasta muutamassa viikossa. Tämä oli suoraa seurausta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, sillä aiemmin karkotus olisi voinut kestää vuosia. Tässä on vain yksi esimerkki Euroopan unionin kansalaisilleen tuomista eduista.
Jokainen kansalainen on hyötynyt sisämarkkinoista noin 6 000 euroa lisääntyneenä tuottavuutena. Omalla alueellani sijaitsevan Blackpoolin edustalla voi uida meressä, jos niin haluaa, koska ympäristön tila on Euroopan unionin lakien ansiosta parantunut. Nämä ovat kansalaisten saamia hyötyjä. Meidän on pidettävä enemmän ääntä näistä myönteisistä asioista.
Suhtaudun myönteisesti Hampton Courtissa tuotettuihin asiakirjoihin, koska niissä käsitellään sitä, miten Euroopan unioni voi tuoda lisäarvoa kansalaisillemme erityisesti energiamarkkinoiden alalla, joilla on odotettavissa kriisi. Meidän on kuitenkin varmistettava jatkotoimet näiden asioiden suhteen. Yksi Lissabonin toimintaohjelman erityisistä ongelmista on se, että jäsenvaltiot itse lupaavat toteuttaa toimia, mutta eivät toteuta niitä. Toivoisin, että Hampton Courtin keskustelut selkiyttäisivät jäsenvaltioiden roolia ja Euroopan komission merkittävää tehtävää sen varmistamisessa, että jäsenvaltiot panevat täytäntöön sen, mistä ovat jo sopineet. Jos näin kävisi, Euroopan unioni pääsisi paljon pitemmälle ilman, että tarvittaisiin välttämättä mitään niistä suurista suunnitelmista, joita eräät ovat esittäneet tässä keskustelussa. Pitäkäämme kiinni siitä, että toteutamme sen, mitä olemme sopineet. Se on ratkaisevaa Euroopan unionin menestyksen kannalta.
Onnittelen neuvoston puheenjohtajaa siitä, että puheenjohtajavaltio on sitoutunut parlamentin kanssa tehtävään työhön. Meitä ilahduttaa se, että ministerit ovat ottaneet parlamentin laaja-alaisesti mukaan työhön ja että erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeriö on varmistanut parlamentin mukanaolon vietäessä eteenpäin turvallisuutta koskevaa toimintaohjelmaa. Se on yksi tärkeimmistä ulottuvuuksista, joiden puitteissa Euroopan unioni aikoo tulevaisuudessa suojata kansalaistensa etuja.
Marielle De Sarnez (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Hampton Courtin epävirallinen huippukokous oli miellyttävissä olosuhteissa lämpimän elokuun auringon alla pidetty kokous, jonka merkitys on vähäinen tai olematon. Ei käytännön tuloksia, ei edistystä, ei tulevaisuudennäkymiä. Lyhyesti sanottuna valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät edes yrittäneet alkaa hahmotella vastausta Euroopan syvään kriisiin, aivan kuin he loppujen lopuksi olisivat olleet ikionnellisia kohdatessaan tämän kriisin. Sen sijaan, että he olisivat reagoineet kriisiin, he tekivät niin kuin yleensäkin eli kaivoivat esille luettelon ehdotuksista, jotka on esitetty jo tuhat kertaa. On kyllä selvää, että Euroopassa on tarpeen panostaa enemmän tutkimukseen ja koulutukseen. On selvää, että tarvitaan yliopistotasoisia osaamiskeskuksia. On selvää, että tarvitaan yhteinen energiapolitiikka. On myös selvää, että tarvitaan todellista maahanmuuttopolitiikkaa. Näiden lisäksi on selvää, että unionissa tarvitaan turvallisuuspolitiikkaa.
Palaamme kuitenkin aina samoihin vanhoihin ongelmiin. Jos haluamme tehdä työtä yhdessä, tarvitsemme poliittista tahtoa, tehokkaita ja demokraattisia toimielimiä ja yleisen talousarvion. No, selvää on, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta ei ole ryhtynyt eikä edes yrittänyt ryhtyä mihinkään toimiin näiden kolmen kohdan osalta. Puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta ei ole ainoastaan epäonnistunut saamaan unionia toimimaan jälleen, vaan se on myös myötävaikuttanut unionin heikkenemiseen. Tästä lähtien puheenjohtajavaltion tehtävät ovat selvät.
Arvoisa ministeri Straw, joulukuun huippukokouksessa on viimeinen mahdollisuus luoda Euroopalle vankka budjetti ja näin antaa uutta toivoa niille, jotka uskovat Euroopan tulevaisuuteen. Tämä voi kuitenkin olla myös viimeinen hyvä tilaisuus Englannin pääministerille, ellei hän aio jäädä historiaan miehenä, joka edesauttoi Euroopan romahtamista ja ellei hän aio jäädä historiaan henkilönä, joka tarkoituksella lopetti Euroopan poliittisen unionin. 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, saanen todeta, että Hampton Courtin huippukokous oli suurin hämmennyksen aiheuttaja, mitä mikään puheenjohtajavaltio on koskaan keksinyt. Siellä ei suinkaan edistytty rahoitusnäkymiä ja perustuslakikeskustelua koskevien kiireellisten ongelmien ratkaisussa, vaan jopa poistettiin nämä kohdat esityslistalta. Huippukokouksessa ei pystytty tekemään oikeutta edes kokoukselle valitulle aiheelle, joka oli sosiaalinen Eurooppa. Siellä ei keskusteltu mistään sosiaalista Eurooppaa varten tarvittavista politiikan välineistä, ei vähimmäissäännöksistä, ei työlainsäädännöstä eikä keinoista, joilla työttömyys ja sosiaalinen syrjäytyminen voidaan hävittää.
Arvoisa ministeri Straw, se, mitä te olette ehdottanut, on partikularismia eikä edistä lainkaan sosiaalisen Euroopan asiaa. Toiminnan sijasta tarjoatte vain ajatuksia; globalisaation hallitsemiseksi tarvittavien ennakoivien toimien sijasta olette keksinyt refleksinomaisia vastauksia kuten ajatuksen "iskunvaimennusrahastosta". Näin siitäkin huolimatta, että meidän tavoitteenamme ei saisi olla taaksepäin katsova Eurooppa vaan paremminkin Eurooppa, joka voi kohdata tulevaisuuden luottavaisesti. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Ei riitä, että vain todetaan sekä EU:ssa että muualla maailmassa olevan yhteiskunnallisia ongelmia. Kuten ryhmäni totesi lokakuun lopulla pidetyssä ylimääräisessä kokouksessa, on tärkeää analysoida näitä ongelmia ja muuttaa niitä menettelytapoja, joista ongelmat juontavat juurensa.
Totuus on se, että täällä kuulemamme perusteella ei voida mitenkään taata, että menettelytapoja muutetaan, vaikka laajalti myönnetäänkin, että kansalaisten tyytymättömyys kasvaa ja että monissa maissa on vakavia poliittisia jännitteitä aivan täällä EU:ssa.
Sen sijaan, että neuvosto antaisi kipeästi kaivattuja ehdotuksia näiden vakavien yhteiskunnallisten ongelmien ratkaisemiseksi, se painottaa liiankin tuttua uusliberaalia suunnitelmaa, nimittäin Lissabonin strategiaa, siihen sisältyvää markkinoiden vapauttamista ja julkisten palvelujen yksityistämistä sekä yhä epävarmempia työoloja. Pahamaineinen direktiiviehdotus palvelujen sisämarkkinoiden luomisesta on yksi esimerkki tästä, samoin kuin joissakin tapauksissa vakaus- ja kasvusopimus, jolla lyödään vielä yksi naula työntekijöiden sekä pk-yritysten arkkuun.
Koska kilpailua pidetään kaikkein tärkeimpänä, etusija annetaan aina niille toimille, joilla luodaan kilpailua työntekijöiden välille niin, että palkkoja ja muita sosiaalietuuksia voidaan polkea yhä alemmas. Tästä syystä korostetaan työvoiman joustavuutta ja liikkuvuutta sekä tuetaan toiminnan siirtämistä, minkä seurauksena menetetään työpaikkoja, aiheutetaan yhä laajempaa työttömyyttä ja lisätään työmarkkinoiden epävarmuutta.
Kuten EU:n tärkeimpien talous- ja rahoitusryhmittymien voittomarginaalien valtava kasvu osoittaa, nykypolitiikkoja mukautetaan selkeästi Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) toiveiden mukaiseksi. Se, mitä olemme tänään kuulleet, noudattaa samaa käsikirjoitusta. Silloinkin, kun puhutaan suotuisan ympäristön luomisesta yrityksille, me kaikki tiedämme, että tällä tarkoitetaan vain suuria yrityksiä.
Komission jäsen Mandelson teki tämän täysin selväksi vastatessaan eilen huolestuneisiin kysymyksiin, jotka liittyvät kansainvälisen kaupan vapauttamisen seurauksiin sellaisilla teollisuudenaloilla, jotka ovat Etelä-Euroopan maille elintärkeitä. Näitä ovat esimerkiksi tekstiili-, vaatetus- ja jalkinetuotanto, joita käytetään kauppatavarana Maailman kauppajärjestön neuvotteluissa korkean teknologian aloja ja palveluja koskevien etujen saavuttamiseksi. Tämä suuntaus on käännettävä. 
Mario Borghezio (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, näyttää siltä, että Hampton Courtissa kokoontuneiden valtioiden tai hallitusten päämiesten neuvotteluista puuttui olennainen sisältö.
Niissä tärkeissä sosiaalisissa, taloudellisissa ja poliittisissa kysymyksissä, jotka monet edelliset puhujat ovat maininneet, päästiin todella vähäpätöisiin tuloksiin. On järkyttävää, että vaikka puolet Euroopan kaupungeista on syttynyt liekkeihin, he kuitenkin puhuvat näin yleisellä ja epämääräisellä tasolla maahanmuutosta sekä sosiaalisesta ja taloudellisesta kriisistä, jotka itse asiassa ovat syynä sille, mitä parhaillaan tapahtuu Pariisissa, Strasbourgissa ja Brysselissä.
Nuorten mellakoitsijoiden meille esittämä haaste on kuitenkin hyvin vakava uhka, joka meidän olisi otettava tarkasti huomioon maahanmuutosta puhuessamme. En missään tapauksessa sälytä syytä näiden nuorten vaan ennemminkin niiden niskaan, jotka ovat laatineet näitä epäonnistuneita politiikkoja – niiden niskaan, jotka puhuvat edelleen maahanmuutosta niin byrokraattisesti, yleisluontoisesti ja pinnallisesti.
Emme ole onnistuneet ratkaisemaan maahanmuutto-ongelmaa. Unioni on epäonnistunut maahanmuuttopolitiikassaan, ja mielestäni meidän velvollisuutemme on myöntää tämä ja keskustella siitä. Mielestäni huippukokouksen olisi pitänyt olla tästä esimerkkinä, mutta komission ehdottama ratkaisu – myönnetään kourallinen käteistä pariisilaisille lähiöille – ei ole mielestäni riittävä.
Sen sijaan meidän on puututtava syihin, muutettava menettelytapojamme ja lopetettava sellaisten järjettömien päätösten tekeminen, joilla perheiden mukaan tuominen tehdään helpoksi tai joilla kansalaisuuden saaminen tehdään jopa sitäkin helpommaksi. Kaiken kaikkiaan tarvitsemme järkevää maahanmuuttopolitiikkaa. 
Armando Dionisi (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, valtioiden tai hallitusten päämiesten Hampton Courtissa käymät neuvottelut ovat tärkeä merkki siitä, että tällä hetkellä Euroopan unionia vaivaavat ongelmat myönnetään. On suhtauduttava myönteisesti siihen, että viime kuukausina vaivanneiden jännitteiden jälkeen kaikki 25 osallistujaa pystyivät kuitenkin säilyttämään malttinsa ja että he ovat halukkaita saattamaan rahoitusnäkymiä koskevat neuvottelut päätökseen joulukuuhun mennessä.
Haluan kuitenkin kiinnittää neuvoston huomion siihen, ettei sopimusta pidä tehdä hyväksymällä pienin yhteinen nimittäjä ja ettei parlamentin kantaa saa ennen kaikkea jättää huomioimatta. Tony Blairin esittämät painopistealueet Euroopan unionin elvyttämiseksi – tutkimus, innovointi ja elinikäinen oppiminen – ovat kannatettavia ehdotuksia, ja itse asiassa ne sisältyvät rahoitusnäkymiä koskevaan mietintöömme.
Lisäksi kaivattu eurooppalainen energiapolitiikka, yhteisön tuen lisääminen kauttakulkumaille ja globalisaatioon mukautumista helpottava rahasto ovat unionin ensisijaisia tavoitteita, vaikka niihin tarvitaankin riittävästi rahoitusta.
Unionin kansalaiset tietävät sen, ettei yksikään hallitus pysty yksin ratkaisemaan vakavimpia nykypäivän ongelmia, esimerkiksi työttömyyttä, työpaikkojen epävarmuutta, kilpailukyvyn heikkenemistä, kansainvälistä terrorismia ja laitonta maahanmuuttoa. Vain Euroopan unioni voi pyrkiä ratkaisemaan niitä tehokkaasti ja taata kaikille jäsenvaltioille hyvinvoinnin ja turvallisuuden. Niukan talousarvion vuoksi emme pysty vastaamaan näihin haasteisiin, mutta lokakuinen Eurooppa-neuvoston kokous oli rohkaiseva alku. Sen vuoksi suhtaudumme joulukuun huippukokoukseen maltillisen toiveikkaasti. 
Bernard Poignant (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, tarkistin ranskan sanakirjasta, mitä sana "informel" tarkoittaa. Ranskan kielessä "informel" tarkoittaa "epämuotoista" ja "kömpelöä". Montaigne kuvaili tätä adjektiivia vuonna 1580 joksikin, mitä on vaikea määritellä. Annan teidän arvioida itse, miten Hampton Courtin epävirallinen huippukokous ("réunion informelle") sujui, ja miten Catherine Howardin haamu siihen vaikutti.
Yhdistyneellä kuningaskunnalla ei ole ollut onnea puheenjohtajakaudellaan. Ranska on sanonut "ei", ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa pyydetään käynnistämään unioni uudelleen. Mielestäni tämä on paljon pyydetty. Oli asia miten tahansa, monien vuosien aikana kansalaisillemme on avautunut monenlaisia näkymiä, joiden kanssa he ovat eläneet ja joiden kanssa heidän on täytynyt elää. Nämä liittyvät Euroopan yhdistymiseen, perustuslakiin, perusoikeuskirjaan, sisämarkkinoihin ja yhteisvaluuttaan.
Kun ajattelen kansalaisiamme, Lissabonin strategia ei mielestäni täytä tätä tehtävää. Nykyisin se muodostaa tyhjiön. Tältä osin en kyseenalaista huippukokouksen ensisijaisia tavoitteita: ne eivät ole ongelma. Todellinen ongelma on yhteydessämme kansalaisiin: aivan kuin meillä olisi ennen ollut jotakin yhteistä, joka on nyt kadonnut. Mielestäni seuraavan huippukokouksen tai sitä seuraavien huippukokousten olisi annettava meille välineet, joilla löydämme jälleen yhteisen maaperän kansalaistemme kanssa. Tästä tulee tietenkin mieleen 25 jäsenvaltion yhteenkuuluvuus. Unioniin liittyvät maat kutsuvat sitä toisinaan Marshallin suunnitelmaksi, sillä loputon laajentuminen ja rahoituksenhimo eivät jää kansalaisiltamme huomaamatta. Se ei ole lainkaan hyvä asia. Mielestäni sana "yhdenmukaistaminen" kannattaisi kaikesta huolimatta ottaa takaisin EU:n sanastoon, koska se on niin sanotusti katoamassa sukupuuttoon. Tämä on valitettavaa, sillä yhdenmukaistamista kaipaavia aloja on vielä jäljellä. Emme aio yhdenmukaistaa kaikkea, mutta tietyillä aloilla edistystä voidaan vielä saada aikaan. Jos unohdamme tämän, jos laiminlyömme tämän sanan ja tämän arvon, kansalaiset etääntyvät meistä.
Lopuksi puhun eräästä toisesta sydäntäni lähellä olevasta aiheesta, nimittäin nuorison vaihto-ohjelmista. Olen tutkinut tilastoja. Vuosina 2005–2006 unioni myöntää rahoitusta 280 000 nuorelle kolmesta ohjelmasta: Comeniuksesta, Erasmuksesta ja Leonardosta. Nuoria on kuitenkin 58 miljoonaa. Kyseisen talousarvion lisääminen kymmenkertaiseksi ei tulisi meille liian kalliiksi, varsinkaan, kun meidän on panostettava Eurooppa-tietoisuutta lisättäessä nimenomaan näihin nuoriin. 
Jack Straw,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin ensin käsitellä tarkemmin kahta aihetta ja kommentoida sen jälkeen laajemmin koko keskustelua. Jäsen Riis-Jørgensen kysyi minulta tilintarkastustuomioistuimesta ja pyysi minua vastaamaan "kyllä" tai "ei". Pyydän anteeksi, mutta minun on vastattava sekä "kyllä" että "ei", sillä tämä asia on valtiovarainministerien käsissä, ja te tiedätte, millaisia he ovat! Vastaus on, että talous- ja rahoitusasioiden neuvosto vahvisti 8. marraskuuta päätelmät, joissa se luettelee toimenpiteitä sekä komissiota että jäsenvaltioita varten. Ministerit puhuivat suunnitelmasta, jota he pitivät erityisen tärkeänä etenkin sen vuoksi, että siinä kiinnitetään enemmän huomiota jäsenvaltioiden velvollisuuteen parantaa tilintarkastusjärjestelmiään ja vastata maan käyttämistä varoista. Olen sitä mieltä, että mikäli jäsenvaltiot hallinnoivat varojen käyttöä, on niiden myös pidettävä siitä asianmukaisesti kirjaa. Elleivät ne hallinnoi varojen käyttöä, silloin on Euroopan unionin tehtävä pitää siitä kirjaa. Olen kuitenkin kanssanne samaa mieltä siitä, että valtiovarainministerien on ryhdistäydyttävä tässä asiassa. Vastuu on kuitenkin sekä komissiolla että parlamentilla. Tämä on meidän kaikkien vastuullamme.
Jäsen Kirkhopen esiin ottaman avoimuuden osalta totean, että aiomme piakkoin laskea liikkeelle asiakirjan, jossa on eri vaihtoehtoja avoimuuden parantamiseksi, ja neuvostolle aiomme esittää kaksi vaihtoehtoa. Neuvosto voi päättää asiasta yksinkertaisella enemmistöllä, kuten kaikissa menettelyjä koskevissa asioissa. Hyvä jäsen Kirkhope, olen siis iloinen, että voin tältä osin antaa teille tyydyttävän vastauksen, vaikka muilta osin en siihen pystykään.
Te parlamentin jäsenet olette olleet hyvin suorasanaisia, joten minäkin vastaan teille suorasanaisesti. Mielestäni on ongelmallista, että jotkut puhuvat muutoksen tarpeesta ja toteavat sitten, että Euroopan unionin tulevaisuus on kuitenkin sen menneisyydessä. Voin todeta teille vain, että globalisaatio on tosiasia. Ranskalaiset, hyvät toverini ja ystäväni, eivät ehkä pidä siitä, mutta meidän on hyväksyttävä globalisaatio, tai se nielaisee meidät kaikki kitaansa. Minä en ole keksinyt globalisaatiota eikä puheenjohtaja Barroso, eikä sitä keksinyt myöskään presidentti Chirac. Se on kuitenkin tosiasia. Globalisaatio on kehittynyt useiden vuosien aikana toteuttamiemme muiden politiikkojen tuloksena. Näiden politiikkojen tavoitteena on ollut Maailman kauppajärjestön luominen, vapaan kaupan edistäminen sekä Aasian, Afrikan ja Latinalaisen Amerikan maiden nostaminen köyhyydestä. Nyt ne haluavat osallistua kauppaan ja tehdä työtä kilpailukykynsä lisäämiseksi aivan kuten mekin olemme aikanaan tehneet. Tämä tarkoittaa sitä, että vanha eurooppalainen talous- ja yhteiskuntamalli ei enää tuota vaurautta, sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja työpaikkoja samalla tavoin kuin ennen. Tämä on suuri haaste, varsinkin – kaikella kunnioituksella – teidän edustamallenne maalle ja monelle muulle maalle tällä mantereella. Silti en voi mitenkään ymmärtää, miksi takerrutte edelleen vanhoihin joustamattoman työlainsäädännön kaltaisiin menetelmiin – esimerkiksi työaikadirektiiviin – jotka ehkä ennen olivat toimivia, mutta jotka eivät enää tulevaisuudessa ole sitä.
Ranska tietää tämän, ja sen vuoksi Ranska karttelee asiaa enemmän kuin muut maat. Ranska on yksi niistä maista, joka sanoo mielellään, että ihmisiä voidaan arvioida sen mukaan, työskentelevätkö he ennemminkin 48 tuntia sopimusta kohti vai 48 tuntia työnantajaa kohti. Kun kerran panemme täytäntöön lainsäädäntöä – vaikka se olisikin hankalaa – emme halua kuulla saarnaa työllistämiskäytännöistämme sellaisilta mailta, jotka ensin rummuttavat lainsäädännön täytäntöönpanon puolesta ja käyttävät sitten takaporttia varmistaakseen, ettei lakia pannakaan täytäntöön. Näin se on, ja parlamentti heikentää omien toimiensa uskottavuutta, jos se sulkee silmänsä tapahtumilta silloin, kun kaikki tietävät, mitä on tapahtunut.
Myös joustavuus on hyväksi. Minimipalkka on mielestäni perusihmisoikeus, mutta koko unionissa sovellettavaa minimipalkan määrittämistä koskevaa vaatimusta ei ole olemassa. Tällaista vaatimusta ei ole, ja päätösvalta asiasta on jätetty jäsenvaltioiden hallituksille. Toisissa maissa sovelletaan minimipalkkaa ja toisissa ei. Koska jäsenvaltioiden olot vaihtelevat ja koska niissä käytetään erilaisia työsopimuksia, miksi työaikoja pitäisi rajoittaa Euroopan laajuisella ohjaavalla vaatimuksella, vaikka työaikojen asianmukaisuuden mittapuuna pitäisi olla työntekijöiden terveydentila ja turvallisuus? Niissä maissa, joissa työajat ovat hieman pidempiä kuin muualla, työntekijöiden terveys ja turvallisuus ovat itse asiassa parempia kuin joissakin muissa maissa. Tämä koskee myös teidän kotimaatanne, hyvä ystävä.
Seuraavaksi käsittelen tärkeää talousarviota. Kuuntelin hyvin tarkasti komission puheenjohtajan Barroson puheenvuoroa. Hän totesi, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakautta määrittävänä tekijänä ovat rahoitusnäkymät, joilla testataan, onko Euroopan unioni saatu liikkeelle. Rahoitusnäkymillä todellakin testataan, onko Euroopan unioni saatu taas liikkeelle, mutta me emme pidä niitä puheenjohtajakautta määrittävänä tekijänä. Jos pyytäisitte minua lyömään vetoa siitä, mitä historioitsijat pitävät kymmenen tai kahdenkymmenen vuoden päästä puheenjohtajakautta määrittävänä tekijänä, en löisi vetoa sen puolesta, että se olisi se, päästäänkö rahoitusnäkymistä sopimukseen joulukuussa, vaikka toki toivommekin, että niin käy. Uskon, että kautta arvioidaan myöhemmin sen perusteella, että 3. lokakuuta päätimme aloittaa neuvottelut Kroatian ja Turkin kanssa. Se auttaa muovaamaan Euroopan unionia tulevaisuutta varten. Hyvät parlamentin jäsenet, muistuttaisin teitä siitä, että edellisiä rahoitusnäkymiä ei hyväksytty vielä siinä kokouksessa, joka vastasi joulukuussa 2005 pidettävää neuvoston kokousta, vaan vasta siinä kokouksessa, joka vastasi maaliskuussa 2006 pidettävää neuvoston kokousta.
Toivomme todella, että sopimukseen päästään, mutta se on vaikeaa. Miksikö? Jäsen Jonckheer totesi, että kansallisten egojen ei saa antaa hallita tätä keskustelua. Olen tästä samaa mieltä, mutta totean teille – ja tiedätte tämän olevan totta – että keskustelua hallitsevat väistämättä jäsenvaltioiden erilaiset näkökulmat sekä se, onko jäsenvaltio ollut perinteisesti merkittävä maksaja vai unionin varojen nettosaaja. Tämä on tosiasia. Jos tätä ei oteta huomioon tai jos meitä – Saksaa, Alankomaita, Ruotsia ja muita jäsenvaltioita, joiden kansalaiset ovat todella huolissaan siitä, miten paljon he ovat aiemmin joutuneet maksamaan ja miten paljon he joutuvat maksamaan tulevaisuudessa – solvataan toteamalla, että kyse on ainoastaan kansallisesta egoismista, keskustelussa ei päästä eteenpäin.
Muistutan belgialaisia parlamentin jäseniä siitä, että heidän maansa on ollut nettosaaja siitä huolimatta, että maa on varakas, ja se on sitä koko ajan myös jatkossa vuosien 2006 ja 2007–2013 talousarvioissa. Luxemburg – maa, josta pidän todella paljon – on Euroopan rikkain valtio, mutta se on jatkossakin nettosaaja. Jos se olisi mahdollista, sanoisimme puheenjohtajavaltiolle: "No niin, tehkää se sopimus." Jos kysymys olisikin vain siitä, jääkö taskuihimme 3 miljardia vai 6 miljardia euroa, tehtävä olisi helppo.
Monien jäsenvaltioiden – eikä vain Yhdistyneen kuningaskunnan – ongelmana on kuitenkin se, että maksuosuutemme on perinteisesti ollut erittäin suuri. Otan tämän esiin siksi, että te parlamentin jäsenet ymmärtäisitte, mikä Yhdistyneen kuningaskunnan ongelmana on. Voimme hyvin paljastaa korttimme ja puhua suoraan. Ongelma on siinä, että edellisten rahoitusnäkymien aikana Yhdistynyt kuningaskunta on maksanut yli 39 miljardia euroa, Ranska on maksanut 28 miljardia euroa, Italia 24 miljardia ja Saksa 77 miljardia euroa, mikä on myös äärimmäisen paljon. Yhdistynyt kuningaskunta on silti maksanut 39 miljardia euroa, mikä on väkilukuun suhteutettuna paljon enemmän kuin kahden muun maan osuudet. Espanja on saanut 48 miljardia ja Portugali 14 miljardia euroa, joten tämä asettaa asiat uusiin mittasuhteisiin.
Tiedän, että meidän kaikkien on maksettava osuutemme laajentumisesta. Mikäli rahoitusnäkymiin tehdään vähäinenkin muutos, tai vaikka niitä ei muutettaisi lainkaan, Yhdistyneen kuningaskunnan maksuosuus kasvaisi seuraavissa rahoitusnäkymissä 11 miljardia euroa – sitä siis lisättäisiin yhdellä kolmanneksella – laajentumisen maksamiseksi.
Kysymys ei ole siitä, maksaako Yhdistynyt kuningaskunta tai maksavatko varakkaat maat vähän muita enemmän laajentumisesta – tosin muutamat varakkaat maat eivät joutuisi maksamaan yhtään ylimääräistä – vaan siitä, kuinka paljon enemmän joudutaan maksamaan tässä tilanteessa, jossa Yhdistynyt kuningaskunta on maksanut viimeisten 20 vuoden aikana 2,5-kertaisesti sen, minkä esimerkiksi Ranska tai Italia on maksanut, siitä huolimatta, että maiden bruttokansantulot ovat olleet tänä aikana samansuuruisia. Tämä on meidän ongelmamme. Teemme työtä sen ratkaisemiseksi. Ymmärrämme olevamme vastuussa sekä unionille että kansalaisillemme. Kukaan ei voi syyttää pääministeriämme siitä, etteikö hän olisi ollut rohkea tai etteikö hän olisi sitoutunut riittävästi unioniin, sillä olemme tehneet sen hyväksi paljon. Haluan tehdä tämän selväksi, jotta kaikki voivat ymmärtää, mitä ongelmia meillä kaikilla on edessämme.
Lopuksi haluan todeta hieman toiveikkaammin, että komission puheenjohtaja Barroso puhui hienostunein sanakääntein siitä, miten Euroopan unionin on tehtävä joillakin aloilla enemmän ja joillakin vähemmän. Mielestäni tämä on aivan oikea tapa suhtautua asioihin. Kysymys ei ole minimalistisesta Euroopasta, sillä sen saavutukset viimeisten 60 vuoden aikana ovat olleet hämmästyttäviä, kun muistetaan, millaisessa konfliktitilassa Euroopassa elettiin aiemmat 300 vuotta. Kun ajattelen kauhistuneena nykypäivän konfliktialueita esimerkiksi Lähi-idässä, muistan, millainen oli se Yhdistynyt kuningaskunta, jossa kasvoin lapsena heti sodan jälkeen, ja kuinka paljon huonommat olot vallitsivat tuolloin mantereella. Tämän olemme Euroopan unionissa saavuttaneet. Tulevaisuutta ajatellen meidän on kuitenkin jatkettava tämän saavutuksen pohjalta ja ymmärrettävä, että haasteet ovat nyt hieman erilaiset.
Yksi niistä alueista, joilla voimme saada eniten hyvää aikaan ja joilla teemmekin niin Javier Solanan ja komission erinomaisella johdolla, on ulko-, puolustus- ja turvallisuuspolitiikka. Esimerkkinä voidaan mainita se, mistä Condoleezza Rice ja Javier Solana pääsivät eilen sopimukseen. Esimerkistä käy myös se, että Euroopan unioni on nyt kolmas osapuoli sopimuksessa, jolla palestiinalaisille annetaan mahdollisuus matkustaa Gazan ja Länsirannan alueilta pois ja takaisin näille alueille. Israelin hallitus ei aina ole pitänyt meitä kolmantena osapuolena tällaisissa asioissa. On syytä mainita myös, mitä teemme yhdessä Iranin suhteen, yhteinen julistus, josta on juuri päästy sopimukseen Afganistanin kanssa sekä Afrikan maille annettavan avun konkreettinen lisääminen. Näissä asioissa voidaan havaita, miten Euroopan unioni on yhdessä saanut todellista edistystä aikaan. Tällä ja monella muulla alueella meidän on tehtävä enemmän ja tasapainotettava sisäpoliittista tehtävänjakoa unionin sekä kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten välillä.
Arvoisa puhemies, puheenjohtajuus on ollut meille suuri kunnia. Olen todella nauttinut siitä ja odotan kovasti vielä jäljellä olevia kuutta viikkoa, jotka ovat varmasti kiinnostavia aikoja täällä Strasbourgissa, Brysselissä ja muissa kaupungeissa. 
Lapo Pistelli (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nähdäkseni puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta ja Tony Blair ovat itse asiassa joutuneet niiden suurten odotusten uhreiksi, joita Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri herätti 2. heinäkuuta parlamentille pitämässään puheessa. Mitä suuremmat ovat odotukset, sitä suuremmat ovat tietenkin niistä johtuvat pettymykset.
Aika on käymässä vähiin, tuloksia on vähän, eikä puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan pitäisi yllättyä tässä keskustelussa parlamentilta saamastaan kritiikistä. Epävirallisen neuvoston sijasta tämä oli ennemminkin epäolennainen neuvoston kokous: sen sijaan, että neuvostossa olisi viime kuussa keskusteltu Euroopan sosiaalisesta mallista, niin kuin olisi pitänyt tehdä, neuvostossa keskusteltiin kaiken maailman asioista, ilman että tehtiin mitään päätöksiä.
En puolusta perustuslakia henkeen ja vereen, mutta mielestäni kuusi kuukautta kestävät puheenjohtajakaudet ovat selkeästi tulossa tiensä päähän. Käytännössä jokainen puheenjohtajavaltio perii edellisen asialistan ja lisää siihen uuden sarjan sitoumuksia pidentäen näin tekemättömien päätösten luetteloa ja lyhentäen vastaavasti tehtyjen päätösten luetteloa. Lisäämme aina uusia aineksia kakkuun, mutta kakkua ei saada koskaan ulos uunista.
Kerron esimerkin, jonka esitin puheenjohtaja Barrosolle eilen illalla. On totta, että Eurooppa on menneisyydessään käynyt läpi muitakin vakavia kriisejä. En ikävöi kuuden jäsenen muodostamaa yhteisöä enkä usko, että on kultaisia aikoja, joita kannattaisi ikävöidä. Kuitenkin, kun tyttöystävä jättää 18 vuoden iässä, elämä tuntuu rankalta, mutta samalla tietää, että elämä jatkuu kaikesta huolimatta. Kun avioliitto kariutuu 45 vuoden iässä, jolloin on viisi lasta sekä asuntolaina maksettavana, kaikki onkin paljon monimutkaisempaa. Näyttää siltä, että tässä vaiheessa – laajentumisen jälkeen ja ennen perustuslain hyväksymistä – Euroopan unionin tilanne muistuttaa enemmän jälkimmäistä kuin ensin mainittua tapausta.
En pelkää toimielinkriisiä, rahoitusnäkymiä tai Lissabonin strategiaa sinänsä, vaan pelkään, että kaikki nämä yhdessä aiheuttavat suurta vahinkoa Euroopan unionille.
Puheenjohtajavaltio Yhdistyneellä kuningaskunnalla on kuusi viikkoa aikaa saattaa työnsä päätökseen, ja toivon, että se onnistuu jättämään myönteisen viestin huomisen Euroopalle. 

Ian Hudghton (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, tavallisesti valittaisin, ettei yksi minuutti riitä tekemään yhteenvetoa loppuvaiheessa olevasta puheenjohtajakaudesta, mutta tällä kertaa en tee niin. Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakausi: ei edistystä.
On mielenkiintoista, että neuvoston puheenjohtaja Straw kommentoi vähäistä osallistujamäärää ja epäonnistui pahasti yrittäessään tehdä sen hauskasti. Totuus on se, että useimmilla kollegoistani oli paljon parempaa tekemistä kuin tulla tänne kuuntelemaan, kuinka Jack Straw piti saman puheen, jonka Tony Blair esitti ensin puheenjohtajakauden alussa ja jonka hän toisti lähes muuttamattomana vain pari viikkoa sitten.
Mikäli puheenjohtaja Straw olisi ollut vielä läsnä, olisin halunnut kysyä häneltä saman kysymyksen, johon Douglas Alexander ei pystynyt vastaamaan esitettyäni sen suoraan hänelle pari viikkoa sitten. Esitän sen nyt kuitenkin uudelleen. Aikooko puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta antaa takuut siitä, ettei Skotlannin kalastajayhteisöjen eduista luovuta joidenkin Whitehallia tärkeämpien etujen nimissä niissä lehmänkaupoissa, jotka puheenjohtajavaltio on säästänyt joulukuun neuvostoon ja sitä seuraavaan kalastusneuvostoon, joka on kutakuinkin viimeinen tehtävä sen puheenjohtajakaudella? 
Jana Bobošíková (NI ).
   – Hyvät kollegat, vastustan periaatteessa niin sanotun globalisaatiorahaston perustamista globalisaation asettamien haasteiden kompensoimiseksi. Tämä on yksinkertaisesti ongelman lakaisemista maton alle ja merkki sellaisten poliitikkojen populismista, jotka eivät uskalla kertoa kansalaisille sitä tosiasiaa, että globalisaatio on tullut jäädäkseen. Vaikka se ehkä aiheuttaakin muutamien työpaikkojen menetyksen, se myös auttaa erityisesti luomaan uusia työmahdollisuuksia. Globalisaatiolla on paljon annettavaa, mutta vain joustavassa ja vapaassa markkinaympäristössä, jossa työn tekeminen on kannattavaa. Usein eurooppalaiset menettelytavat ovat ristiriidassa tämän ajatuksen kanssa ja kannustavat kansalaisia passiivisuuteen, ja joskus niillä jopa palkitaan laiskuutta. EU:n osuus maailmankaupasta on kutistunut viimeisten 10 vuoden aikana, samalla kun Yhdysvaltojen, Kiinan ja Intian osuudet ovat kasvaneet huimasti. Näin vapaat markkinat noteeraavat EU:n politiikkoja. Silti 25 jäsenvaltion johtajan vastauksena on jälleen kerran varallisuuden uudelleenjako, joka saattaa toimia laastarina tällä hetkellä, mutta joka ei missään tapauksessa ole pitemmän päälle oikea lääke tulevaisuutta ajatellen. Olen vakuuttunut siitä, että protektionistisesta globalisaatiorahastosta kinastelun sijaan EU:n jäsenvaltioiden pitäisi kiireellisesti uudistaa työmarkkinoitaan. Tällaisten uudistusten lykkääminen vähentää kansalaisten vapaita markkinoita edistävälle politiikalle antamaa tukea ja luo kasvualustan kansalliskiihkolle, muukalaisvihalle ja rasismille. 
Margie Sudre (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Alexander, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, Euroopan unioni on ajautunut identiteettikriisiin, sen arvot ovat heikentyneet, ja sen haaveet on murskattu. Ensimmäistä kertaa pitkään aikaan eurooppalaiset pelkäävät, että heidän lastensa elinolot ovat huonommat kuin heidän omansa. Miten voimme reagoida ja antaa vastauksia näihin suuriin huolenaiheisiin?
Hampton Courtin huippukokouksen sanottiin olevan yksi vaihe tässä pohdiskelussa. Mielestäni se kuitenkin tuotti hyvin vähän konkreettisia tuloksia, sillä vaikka esitetyt kysymykset olivat perusteltuja, erityisesti se, onko globaalistuneessa maailmassa olemassa yksi vai useampia eurooppalaisia malleja, tähän kysymykseen annettu vastaus on vähintäänkin vaikeaselkoinen.
Euroopan unioni on ajautunut kriisiin siksi, ettei se tiedä, mitä se haluaa. Unioni on jakautunut: toisille ainoana tavoitteena on muuttaa unioni kaupalliseksi alueeksi, jolla ei ole tullirajoituksia, sanalla sanoen globalisaation perässä juoksevaksi ja loputtomasti laajentuvaksi unioniksi. Toisilla on erilainen näkemys: se on kunnianhimoinen haave poliittisesta Euroopasta, jota määrittävät sen rajat ja sen hankkeet, jotta se voi pitää puoliaan ja levittää inhimillisiä arvojaan epävakaassa maailmassa.
Tietoisina edessään olevista haasteista Ranskan oikeistolaista UMP-puoluetta edustavat parlamentin jäsenet sekä Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän laaja enemmistö ovat päättäneet selkeästi taistella sen puolesta, että viimeksi mainittu näkemys voittaa.
Presidentti Chirac esitteli huippukokousta edeltävänä päivänä tiedotusvälineiden välityksellä koko Euroopan unionille ranskalaisten ehdotuksia, joiden etuna on, että niissä korostetaan tarvetta toteuttaa sisämarkkinat, edistää jäsenvaltioiden välistä solidaarisuutta ja taata merkittäviä hankkeita toteuttavan unionin esiin nouseminen.
Suunnitellakseen Euroopan uudelleen käynnistämistä Eurooppa-neuvoston on ensin poistettava perustavanlaatuinen este, sillä kun otetaan huomioon, että lähes kaikki jäsenvaltiot ovat hyväksyneet yhteisen kannan rahoitusnäkymistä vuosiksi 2007–2013 puheenjohtajavaltio Luxemburgin johdolla käydyissä neuvotteluissa, niiden on päästävä sopimukseen vuoden loppuun mennessä. Kaikki muu keskustelu olisi pelkkää arvailua.
Christopher Beazley (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron, joka on työjärjestyksen 65 artiklan c kohdan mukainen, sikäli kuin oikein muistan. Kuulimme juuri Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerin puheenvuoron. Arvoisa puhemies, haluaisin teidän välityksellänne kysyä puheenjohtajakokoukselta seuraavan kysymyksen. Kollegani esitti juuri minuutin pituisen puheenvuoron. Yhdistyneen kuningaskunnan Eurooppa-asioista vastaava ministeri on täällä kanssamme. Kuinka Euroopan parlamentilla voi olla vain yksi minuutti aikaa vastata hänelle? Voisitteko puhua kollegoillenne puheenjohtajakokouksessa ja päättää, mikä olisi vastaisuudessa sopiva menettelytapa? 
Puhemies. –
   Kiitos, jäsen Beazley, luulen ymmärtäneeni perustelunne. Puheajan jakaminen on poliittisten ryhmien tehtävä. Jos ne haluavat antaa pääpuhujilleen 10 tai 15 minuuttia, niillä on oikeus siihen, ja päinvastoin. Komission ja neuvoston käyttämää aikaa ei lasketa, mutta olen pannut merkille, että kumpikin pyrkii tarkasti olemaan käyttämättä tätä sääntöä väärin. 
Nicola Zingaretti (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, hyvät kollegat, kuulun heihin, jotka ovat arvostaneet ja arvostavat yhä tämänhetkisen puheenjohtajavaltion pyrkimyksiä elvyttää Euroopan unionia kaikkine toiveineen ja haasteineen näinä vaikeina aikoina.
Puheenjohtajavaltio on pyrkinyt tähän toimenpiteiden ja sitoumusten – jotka ovat olleet myös käytännöllisiä – avulla. Tarkoitan Turkkia koskevassa kysymyksessä saatua myönteistä tulosta, joka ei olisi ollut mahdollinen ilman puheenjohtajavaltion, Yhdistyneen kuningaskunnan, vahvaa sitoutumista ja sen kykyä näyttää suuntaa sekä esittää tulevaisuudennäkymiä ja selkeitä tavoitteita, jotka pantiin myöhemmin ainakin teoriassa täytäntöön Hampton Courtissa ja jotka koskevat erityisesti yliopistoja, energiapolitiikkaa sekä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa.
Kun tarkastellaan näitä suuria tavoitteita ja kuitenkin hyvin vähäisiä konkreettisia tuloksia, olen yhä vakuuttuneempi siitä – ja pyydän teitä kaikkia pohtimaan tätä – että Euroopan potentiaali on ristiriidassa sen harhakuvan kanssa, että tällaisia tuloksia voidaan saavuttaa unionissa, jolla on vähemmän rahaa kuin se tarvitsee ja joka ennen kaikkea on haluton muuttamaan sääntöjään.
Tarkoitan sitä, että vaikka haluaisimmekin saavuttaa vain puolet näistä tavoitteista ja kohdella toisiamme oikeudenmukaisesti, meidän on selvitettävä perusteellisesti kriisin perimmäiset syyt. Näiden syiden selvittäminen edellyttää lisäresursseja, joita on käytettävä järkevämmin. Se edellyttää myös, että unionissa sovelletaan vähemmän hallitustenvälisiä ja enemmän yhdennettyjä toimia ja että unionista tehdään poliittisempi, mikä tarkoittaa uusia sääntöjä komissiolle, jotta voimme saavuttaa ne tavoitteet, jotka olemme jo itsellemme asettaneet.
Ainoa mahdollisuus päästä eteenpäin on nyt se, että suunnitellaan uusi toimielinrakenne ja että toteutetaan yhä enemmän yhteistä politiikkaa. Vallitsevan tilan säilyttäminen, joka on ehkä Yhdistyneen kuningaskunnan suurin saavutus, johtaa väistämättä siihen, että politiikkoja siirretään jälleen jäsenvaltioiden toimivaltaan, millä pahennetaan kriisiä, lisätään hallitusten veto-oikeuksia ja vähennetään huippukokousten mahdollisuuksia tehdä päätöksiä.
Toivon siis, että nämä kuusi kuukautta saavat myös kaikkein skeptisimmät tahot vakuuttumaan siitä, että tarvitaan muutakin kuin hyviä ideoita ja tahdonvoimaa: meidän on myös ymmärrettävä, että joko teemme rohkeasti muutoksia hyppäämällä eteenpäin yhdentymiseen johtavalla tiellä tai sitten me kuolemme. 
Chris Davies (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, kuulisin mielelläni, missä vaiheessa puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta tajusi tehneensä virheen valitessaan tunnukseksi Eurooppaa kohti lentävät linnut!
Jos Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella ei päästä sopimukseen tulevista rahoitusnäkymistä, sen katsotaan epäonnistuneen.
Olen samaa mieltä siitä, että maataloutta koskevassa kysymyksessä on päästävä eteenpäin. Samalla, kun Yhdistyneen kuningaskunnan on jossakin vaiheessa myönnettävä, että sen on tehtävä kompromisseja, myös muiden jäsenvaltioiden on tärkeää ymmärtää, että niidenkin on annettava jotakin. Jossakin vaiheessa ranskalaisten – näyttää siltä, että ennen kaikkea heidän – on annettava jotakin, jonka avulla ne, jotka yrittävät päästä sopimukseen, voivat suunnata kohti maatalouspolitiikan tulevia muutoksia ja tarkistuksia. Tarkoituksena ei ole vain auttaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa pääsemään hankalasta tilanteesta vaan myös auttaa maailmaa pääsemään sopimukseen Dohan kehityskierroksella. 
Othmar Karas (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, toivon, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, että olette tietoinen siitä, että kärsimättömyys puheenjohtajuuttanne kohtaan kasvaa ja että yleinen pettymyksentunne voimistuu. Kautenne ei ehkä ole vielä kokonaan lopussa, mutta suurin osa siitä on jo kulunut. Emme pahoittele ainoastaan Tony Blairin poissaoloa, mutta mietin kuitenkin, onko hän ehkä vihdoin myöntänyt sen, että onnistuneeseen neuvoston puheenjohtajuuteen tarvitaan muutakin kuin kaksi hyvää puhetta. Eniten harmittelemme kuitenkin sellaisten konkreettisten tulosten, rakentavien ehdotusten ja parlamentin kanssa käytyjen vakavien neuvottelujen vähyyttä, joiden avulla näitä ongelmia olisi voitu ratkaista ja vastata ihmisten kysymyksiin.
Ainoa keino rakentaa luottamusta on luoda uudenlaista yhteishenkeä ja kestäviä ratkaisuja. Ehkä ulkoministeriltänne vahingossa lipsahti jotakin, kun hän ei suunnannut katsettaan tulevaisuuteen vaan totesi, että puheenjohtajakauden tärkein asia – Kroatian ja Turkin kysymys – on jo takanapäin. Kysynkin teiltä: ovatko nämä todella ne asiat, joita Euroopan kansalaiset pitävät ensisijaisina tavoitteina? Ovatko nämä todellakin tärkeimmät kysymykset niille ihmisille, joilla ei ole työtä, tai unionille, jonka kilpailukykyä on lisättävä? Vastaan: eivät ole. Ehkä heidän ensisijaiset tavoitteensa ovat vääriä. Aikomusten ilmoittaminen ei riitä takaamaan puheenjohtajakauden onnistumista. Kaikki ne kuusi painopistealuetta, jotka Hampton Courtissa määritettiin, voivat olla oikeita, mutta suurin osa niistä ei kuulu Euroopan unionin toimivaltaan. Mikäli haluatte, että saavutamme teidän itse asettamanne tavoitteet, antakaa meille valtuudet ja antakaa meille rahaa, älkää estäkö Eurooppaa kulkemasta kohti poliittista unionia älkääkä myöskään olko yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tiellä.
Seuraavaksi puhun rahoitusnäkymistä. Teidän ehdotuksenne ja meidän ehdotuksemme välinen ero on 70 miljardia euroa. Teidän ehdotuksenne ja perustamissopimuksen välinen ero on 2 miljardia euroa. Teidän ehdotuksenne ja komission ehdotuksen välinen ero on yli 100 miljardia euroa. Ennen kuin alatte teeskennellä olevanne kansalaisten puolella, kertokaa heille, mihin pyritte viedessänne heidän varojaan...
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Hampton Courtin huippukokous osoitti, että Euroopan unioni tarvitsee perusteellista muutosta. Euroopan unioni tarvitsee tutkimuksen ja kehityksen yhdenmukaistamista, koulutusmenojen huomattavaa lisäämistä ja palvelujen vapauttamista sekä unionin yhteisen energiapolitiikan luomista, ja unioni tarvitsee näitä kaikkia yhtä aikaa. Diagnoosi on tehty, mutta Euroopan johtajat eivät ole toistaiseksi onnistuneet antamaan vastauksia.
Tiedämme, mitä meidän olisi tehtävä, mutta emme sitä, miten näihin tavoitteisiin päästään. Meillä ei ole myöskään resursseja niiden toteuttamiseen. Emme voi saada enemmän Eurooppaa vähemmällä rahalla. Rahoitusnäkymistä vuosiksi 2007–2013 ei ole vielä päästy sopimukseen, ja se voi olla täydellinen katastrofi meille uusille jäsenvaltioille, jotka olemme vaarassa menettää kaksi kolmasosaa rahoitustuestamme. Tämän vuoksi rahoitusta koskeva direktiivi on meille niin tärkeä.
Koska Tony Blair on vastustanut yhteistä maatalouspolitiikkaa, on mielestäni tärkeää, että emme pyri eteenpäin purkamalla olemassa olevaa yhteisön politiikkaa, sillä koheesiopolitiikka ja maatalouspolitiikka ovat Euroopan unionin tärkeimpiä saavutuksia. Sen sijaan, että tuhoamme ne, yhteisön politiikkaa on sovellettava enemmän muillakin aloilla. Tärkeä kysymys onkin, miten teemme tämän kaiken.
Unkarin pääministeri Ferenc Gyurcsány ehdotti, että yhteisön politiikan rinnalla meidän olisi kehitettävä koordinoitua yhteistyötä, mikä tarkoittaisi eri aloja koskevien kansallisten politiikkojen yhdenmukaistamista. Tämä ei tarkoittaisi uusien yhteisön politiikkojen luomista, vaan näin autettaisiin parantamaan yhteistyötä energian sekä tutkimuksen ja kehityksen aloilla. Vetoan puheenjohtaja Barrosoon ja komissioon: auttakaamme Eurooppaa toipumaan tämänhetkisestä kriisistään ja edistäkäämme koordinoitua yhteistyötä. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, britit ovat kuuluisia rautaisista hermoistaan, pidättyvyydestään, tyyneydestään, erikoisesta huumorintajustaan sekä kyvystään hallita tunteitaan. Siksi yllätyin kovasti, kun kuulin lordi Bachin toteavan eilen, että ellei Reach-direktiiviä koskevaa kompromissia hyväksytä ennen vuoden päättymistä, hän pitää sitä sekä henkilökohtaisena epäonnistumisenaan että puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan epäonnistumisena.
Haluan hyödyntää tämänpäiväistä tilaisuutta ja kysyä ministeri Alexanderilta, suhtautuuko hän asiaan samalla tavalla. Mikäli rahoitusnäkymiä vuosiksi 2007–2013 ei hyväksytä ennen vuoden loppua, pidättekö tekin tätä sekä teidän itsenne että pääministeri Blairin henkilökohtaisena epäonnistumisena?
Tony Blair piti parlamentille hienon puheen Brysselissä kesäkuussa, ja hänen analyysinsa unionin tämänhetkisestä kriisistä oli julkaisemisen arvoinen. Valitettavasti seuraavien kuukausien aikana ministerien pitämissä puheissa ei ole kuultu muuta kuin aina vain vaisumpia kertauksia pääministerin ehdotuksista. Näyttää siltä, että britit ovat menettäneet halunsa ponnistella oman Euroopan unionia koskevan näkemyksensä toteuttamiseksi. Sen sijaan he ovat päättäneet pyrkiä vain selviytymään kunnialla tästä kuusi kuukautta kestävästä puheenjohtajakaudesta. Valitettavasti Euroopan kyvyttömyys ja lamaannustila ovat tarttuneet heihinkin.
Samanaikaisesti on kuitenkin myönnettävä, että kun parlamentin jäsenten kysymykset ja puheenvuorot eivät jättäneet ministeri Straw'lle enää vaihtoehtoja, hän alkoi vihdoin puhua asioista niin kuin normaali ihminen – niin kuin poliitikkojen pitäisikin puhua. Eurooppaa voidaan rakentaa vain tehokkailla toimilla ja päätöksillä, jotka voidaan aina selkeästi tunnistaa mantereemme historiasta. Tapa, jolla puheenjohtajavaltio lykkää rahoitusnäkymiä koskevaa keskustelua viime minuuteille asti ja valmistelee talousarvioesitystä suljettujen ovien takana sekä puhuu orwellilaiseen tyyliin maailman kohtaamista sivilisaatio-ongelmista, sen sijaan, että se kävisi suorasanaista keskustelua käytännönläheisemmistä asioista, on joko ajanhaaskausta tai sitten harkittu yritys siirtää talousarviota koskeva kuuma peruna Wienissä joulukuussa pidettävään kokoukseen.
Tärkein tehtävämme tällä hetkellä on rahoitusnäkymien hyväksyminen. Mikäli näitä rahoitusnäkymiä ei hyväksytä, vuonna 2007 uudet jäsenvaltiot saavat arvioiden mukaan 10 miljardia euroa kehitystukea. Jos rahoitusnäkymät kuitenkin hyväksytään, tämä summa nousee noin 22 miljardiin, ja Romania ja Bulgaria saavat vielä 3,5 miljardin euron lisämäärärahan. Näin ollen nämä maat menettäisivät noin 60 prosenttia siitä tuesta, joka niiden olisi mahdollista saada. Pyydän teitä suhtautumaan rahoitusnäkymiin vakavasti ja varmistamaan tehokkailla toimilla, että ne hyväksytään joulukuussa. 
Libor Rouček (PSE ).
   – Hyvät kollegat, keskustelemme tänään Hampton Courtissa pidetyn epävirallisen neuvoston kokouksen tuloksista emmekä siitä, miten Yhdistynyt kuningaskunta on suoriutunut kuusi kuukautta kestäneestä puheenjohtajakaudestaan. Olen tyytyväinen Hampton Courtin tuloksiin. Kokouksessa määritettiin selkeästi kuusi alaa, joilla on ratkaiseva merkitys unionin selviytymiseen ja menestymiseen globaalistuvassa maailmassa. Nämä alat ovat tiede ja tutkimus, yliopistoihin tehtävät investoinnit, energiapolitiikka, maailmanlaajuinen turvallisuus sekä yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka.
Tarkastelkaamme esimerkiksi energiatilannetta. Euroopan unioni on yhä riippuvaisempi – nykyisin jopa 65-prosenttisesti – yhdenlaisista energianlähteistä, ja nämä lähteet sijaitsevat hyvin epävakaalla maaperällä joko entisen Neuvostoliiton alueilla tai Lähi-idässä. Tämän vuoksi tarvitsemme yhteistä energiapolitiikkaa sekä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, mutta aivan ensimmäiseksi tarvitsemme rahaa näiden yhteisten politiikkojen rahoittamiseen. Tässä vaiheessa kehottaisin puheenjohtajavaltiota, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, suuntaamaan kaikki ponnistelunsa oikeudenmukaisen ja tasapainoisen sopimuksen aikaansaamiseen joulukuun huippukokouksessa niin uusien kuin vanhojenkin jäsenvaltioiden vuoksi. Tämä olisi suurin saavutus Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella, josta keskustellaan 20. joulukuuta. Uskon, että keskustelun tulos on myönteinen. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ministeri Straw kertoi meille ylpeänä, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella ministerit ovat esittäneet meille 48 puheenvuoroa, mutta on todettava, että niistä ei ole jäänyt paljonkaan käteen. Olen hämmästynyt siitä, että vaikka puheenjohtajakautta on jäljellä enää yksi kuukausi, puheenjohtajavaltio puhuu yhä asialistoista, strategioista ja aikatauluista. Puhun niiden monien itäenglantilaisten puolesta, jotka haluavat nähdä EU:ssa toimintaa, turvallisuutta, vaurautta ja todellista suunnanmuutosta eikä vain tyhjiä lupauksia.
Kansalaiset ovat monissa maissa havahtuneet huomaamaan, mitä heidän nimissään on tehty. He kyseenalaistavat tosissaan EU-hankkeen olemuksen ja suunnan. Ihmiset haluavat, että heidän elämäänsä hallitaan enemmän paikallistasolla, mutta hallituksemme siirtävät yhä enemmän toimivaltaa alueille ja EU:lle. Kysynkin teiltä seuraavaa: mikä olisi kansalaistemme ja kansakuntiemme oikeanlainen suhde unioniin ja millainen tämän unionin pitäisi olla 2000-luvun alkupuoliskolla?
Hallituksemme tai EU:n toimielimet eivät koskaan esitä tärkeintä kysymystä. Sen olisi ehkä pitänyt olla keskeisin kysymys Hampton Courtissa. Tosiasia on, että Hampton Courtissa Euroopan unionia ei arvioitu uudelleen perusteellisesti. Unioni vain jatkaa toimintaansa kaikesta huolimatta. Hyödyttömälle sääntelylle ei näy loppua. Jack Straw mainitsi työaikadirektiivin ja vuokratyöntekijöitä koskevan direktiivin. Varastossa on kymmeniä vastaavia epäolennaisia ja häiritseviä EU-säädöksiä. Mitä tälle kaikelle aiotaan tehdä?
Myös talousarvio mainittiin. Se on melko perustavanlaatuinen kysymys, joka on kuitenkin vielä ratkaisematta. Verrattuna samankokoiseen kansantalouteen, Ranskaan, Yhdistyneen kuningaskunnan maksuosuus EU:n talousarviosta on suhteettoman suuri vielä Margaret Thatcherin neuvotteleman alennuksen jälkeenkin. Ilmeisesti te haluatte meidän kuitenkin maksavan enemmän. Samanaikaisesti kansakuntamme ja yhteiskuntamme ovat vaarallisesti murenemassa katastrofaalisen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan seurauksena. Sen sijaan, että rakentaisimme ja ylläpitäisimme maailmanluokkaa olevia akateemisen huippuosaamisen keskuksia, tuhoamme niitä puutteellisella rahoituksella ja väärinymmärretyillä luokkaperusteisilla oppisuuntauksilla. Asevoimiemme resurssit on venytetty äärimmilleen, eikä niillä ole riittävästi perusvarusteita. Samanaikaisesti urhoolliset upseerit ja sotilaat jätetään oman onnensa nojaan hallituksen keksimässä järjestelmässä, jossa vähät välitetään heidän hyvinvoinnistaan ja panostetaan ennen kaikkea hallituksen omaan poliittiseen ohjelmaan…
Ana Maria Gomes (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Hampton Courtin huippukokouksessa oli tarkoitus keskustella siitä, miten Euroopan unioni pärjäisi paremmin maailmassa. Etiopian kansan syvät rivit äänestivät toukokuussa EU:n valvonnassa, mutta ensimmäiset tulokset eivät olleet valtapuolueen mieleen. Yhtäkkiä tarkkailijoita alettiin häiritä, lehdistön vapauttaa alettiin rajoittaa ja mielenosoitukset kiellettiin. Väkijoukkoja hillittiin kesäkuussa kovin ottein: yli 40 ihmistä kuoli ja 5 000 pidätettiin.
Tästä huolimatta muutamaa viikkoa myöhemmin pääministeri Meles osallistui syyskuussa Gleneaglesissa puheenjohtajavaltion, Yhdistyneen kuningaskunnan, isännöimään huippukokoukseen. Syyskuussa monet hallitukset sekä komission puheenjohtaja lähettivät hänelle onnitteluviestejä. Toinen verilöyly tapahtui 1. marraskuuta: 58 vaaleilla valittua johtajaa, toimittajaa ja kansalaisjärjestöjen jäsentä on nyt vangittuna, ja pääministerin mukaan heitä odottaa kuolemanrangaistus; jälleen kymmeniä ihmisiä kuoli, satoja haavoittui ja tuhansia pidätettiin. Tästä huolimatta vain muutamaa päivää myöhemmin pääministeri Melesiä kestitettiin anteliaasti virallisella vierailulla Saksassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, miksi neuvosto lähettää ristiriitaisia signaaleja vahvistaen rankaisemattomuuden tunnetta hallitsijoissa, jotka loukkaavat ihmisoikeuksia ja demokratian periaatteita, hallitsijoissa, jotka saattavat sitten päättää julistaa sodan naapurimaitaan vastaan siirtääkseen huomion toisaalle? Pohditteko tätä Hampton Courtissa? Voiko neuvoston puheenjohtaja sanoa, että unioni tekee tarpeeksi ja että se tekee parhaansa ihmisoikeuksien, demokratian ja kehityksen edistämiseksi Etiopiassa, joka on väestömäärältään Afrikan toiseksi suurin valtio? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, on kunnia päättää tämänpäiväinen keskustelu, joka koskee Hampton Courtissa käytyjä keskusteluja. Erityinen kunnia minulle on puhua komission puheenjohtajan Barroson rinnalla.
Kun ulkoministeri Jack Straw oli poistunut, keskustelua jatkoi jäsen Pistelli, joka vertasi Euroopan unionia perheeseen. Tänä iltapäivänä käymämme lyhyen keskustelun perusteella unioni todellakin on kuin perhe, jossa toisinaan ollaan eri mieltä, aivan kuin missä tahansa muussa perheessä. Olen kuitenkin ehdottomasti yhtä mieltä hänen näkemyksestään, että tulevina viikkoina joudumme kohtaamaan tiettyjä haasteita.
Jäsen Hudghton esitti hieman vähemmän ylevän kommentin. Koska edustan itsekin Skotlantia Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentissa, väittelisin mielelläni hänen kanssaan kokonaisen päivän siitä, miksi takaperoinen 1800-luvun kansallismielisyys ei tarjoa minkäänlaista tulevaisuutta millekään Skotlannin alueelle eikä millekään Skotlannissa elävälle ryhmälle. Toisin kuin hän, ymmärrän kuitenkin, että puhun tänään Euroopan unionin puheenjohtajavaltion puolesta enkä vain harjoittele puolueittemme välisiä sisäpoliittisia väittelyjä varten.
Jäsen Bobošíková puhui globalisaation tarjoamista mahdollisuuksista. Tästä olen ilman muuta samaa mieltä; tämä oli hyvin pitkälti Hampton Courtissa käytyjen rakentavien ja hyödyllisten keskustelujen keskeisimpänä aiheena.
Jäsen Sudre korosti tarvetta päästä sopimukseen rahoitusnäkymistä joulukuun loppuun mennessä. Kuten ulkoministeri teki selväksi, teemme työtä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Monet muutkin puhujat viittasivat tähän jatkuvaan kysymykseen sopimukseen pääsemisen tärkeydestä. Vastaan siihen tarkemmin tuonnempana.
Jäsen Zingaretti myönsi auliisti, että Turkin liittyminen on tärkeää. Olen siitä kiitollinen. Se heijastaa Jack Straw'n ulkoministerinä omaksumaa lähestymistapaa, joka herätti puheenjohtajavaltion valitsemaa strategiaa koskevia kysymyksiä – jokseenkin samalla tavalla kuin rahoitusnäkymiä koskeva kysymys. Totean mielihyvin, että 3. lokakuuta pääsimme tulokseen, jonka hyväksi monet meistä olivat pitkään tehneet töitä: liittymisneuvottelut aloitettiin sekä Turkin että Kroatian kanssa. Toivottavasti pääsemme samanlaiseen tulokseen myös rahoitusnäkymien osalta.
Jäsen Davies, joka on jo poistunut istuntosalista, korosti jälleen rahoitusnäkymien merkitystä. Kun otetaan huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan motivaatio ja varsinkin Yhdistyneen kuningaskunnan kyky päästä sopimukseen, kyse ei ole yhden maan – puheenjohtajavaltion – tahdosta, vaan kaikkien jäsenvaltioiden tahdosta tehdä yhteistyötä yhteisymmärrykseen pääsemiseksi. Jos kysymys olisi vain puheenjohtajavaltion motivaatiosta, olisi sopimukseen päästy jo kesäkuussa, sen sijaan, että viisi jäsenvaltiota ei voinut hyväksyä Luxemburgin ehdotuksia.
Jäsen Karas kyseenalaisti laajentumisen merkityksen tilanteessa, jossa joudumme kohtaamaan esimerkiksi työttömyyteen liittyviä kovia kilpailuhaasteita. Juuri hänen esittämänsä huomiot sitkeästä työttömyydestä ja tarpeesta vastata haasteisiin tekevät Hampton Courtin kokouksesta entistäkin tärkeämmän. Ennen kuin voimme pyrkiä haluamaamme yksimielisyyteen Euroopan unionin rahoituksen päälinjoista, unionin on muodostettava selkeämpi kuva tulevaisuuden suunnastaan.
Jäsen Tabajdi suhtautui varovaisen myönteisesti Hampton Courtissa sovitun työohjelman tiettyihin näkökohtiin, ja jäsen Sonik kertasi ministerikollegani lordi Bachin aiemmin esittämiä huomioita. Valitettavasti joudun tuottamaan hänelle pettymyksen: en pysty mitenkään takaamaan, että rahoitusnäkymistä päästään sopimukseen. Sen voin kuitenkin taata, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta pyrkii vilpittömästi tähän sopimukseen. Edessämme on kuitenkin kriittisiä päiviä ja kriittisiä keskusteluja. On tärkeää, että kaikki asianomaiset osapuolet ymmärtävät, miten paljon edistystä on täytynyt tapahtua kesäkuun jälkeen – tuolloin keskustelut päättyivät ennemminkin epäyhtenäisissä kuin yhtenäisissä merkeissä.
Jäsen Rouček totesi olevansa tyytyväinen Hampton Courtin tuloksiin ja esitti perusteluja rehellisen, oikeudenmukaisen ja tasapainoisen rahoitusnäkymiä koskevan päätöksen puolesta. Olen tältä osin hänen kanssaan samaa mieltä. Olen eri mieltä monista jo paikalta poistuneen jäsen Van Ordenin esittämistä huomautuksista. Hänen puheensa harhaili hyvin laajalla alueella samalla kun hän väitti puhuvansa Itä-Englannin väestön puolesta, ennen kuin hänen mikrofoninsa suljettiin. Sanottakoon vain, että hänellä ei ollut tilaisuutta antaa puheessaan tunnustusta sille arvokkaalle työlle, jota komissio on tehnyt Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella nimenomaan sääntelyn parantamiseksi. Tänään osoitan kunnioitusta komission puheenjohtajalle Barrosolle ja tietenkin komission jäsenelle Verheugenille siitä, että he sitoutuivat henkilökohtaisesti viemään asiaa eteenpäin Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella.
Jäsen Gomes otti esiin tärkeitä ja haastavia kysymyksiä, jotka liittyvät ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja kehitykseen Afrikassa. Muistutan Euroopan unionin kehitysyhteistyöministerien kesäkuussa aikaansaamasta edistyksestä päättäessämme kaksinkertaistaa jäsenvaltioiden antaman suoran ulkomaanavun noin 40 miljardista 80 miljardiin Yhdysvaltain dollariin. Korostan jälleen, että 6.–8. heinäkuuta Gleneaglesissa sitouduttiin kaksinkertaistamaan Afrikalle annettavan tuen määrä. Muistutan myös, että Euroopan unionin jäsenvaltiot omaksuivat hyvin rakentavan ja yhtenäisen kannan tämän vuoden syyskuussa pidetyssä vuosituhannen kehitystavoitteita arvioineessa huippukokouksessa.
Haluan toistaa jäsen Daviesin aiemmin esittämän huomion, että ne meistä, jotka ovat vilpittömästi ja aidosti sitoutuneet auttamaan kehitysmaita, ymmärtävät, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauden viimeisten viikkojen aikana jatkuvana haasteenamme on yrittää päästä kunnianhimoiseen ja tasapainoiseen tulokseen Hongkongin ministerikokouksessa, joka pidetään joulukuussa. Voin vakuuttaa parlamentin jäsenille, että tämä on edelleen puheenjohtajavaltion, Yhdistyneen kuningaskunnan, ensisijainen tavoite. 
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, yhteenvetona totean, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakautta määrittää se, päästäänkö rahoitusnäkymistä sopimukseen. Mielestäni tämä viesti välitettiin tänään hyvin selkeästi puheenjohtajavaltio Yhdistyneelle kuningaskunnalle.
Ymmärrän, mitä ulkoministeri Jack Straw totesi ennen lähtöään muista hyvin tärkeistä kysymyksistä, joilla on strategisia seurauksia. Juuri tämän takia on tärkeää päästä sopimukseen rahoitusnäkymistä, sillä se on laajentuneen unionin ensimmäinen koetinkivi.
Puhun suoraan. Jotkut luulevat, että meidän on mahdotonta työskennellä ja onnistua 25 jäsenvaltion kanssa. Jotkut ovat sitä mieltä, että laajempi Eurooppa on myös heikompi. Tiedän, ettei tämä ole puheenjohtajavaltion, Yhdistyneen kuningaskunnan, näkemys, ja tiedän, ettei se ole komission näkemys. Me uskomme tähän laajempaan Eurooppaan, jota rakennamme. Pidämme suurena saavutuksena sitä, että meillä on nyt 25 vapaata ja demokraattista jäsenvaltiota – niin todellakin on. Laajentumista ei kuitenkaan voida toteuttaa halvalla. Tarvitsemme resursseja tätä uutta Eurooppaa varten, jota autamme vahvistumaan. Tämän vuoksi on ehdottoman tärkeää päästä sopimukseen rahoitusnäkymistä. Ellei siihen päästä, ellei meillä ole sitä välinettä, jota ihmiset pyytävät unionin toimielimiltä, uskon todella, että Euroopassa syntyy luottamuskriisi, joka jatkossa vain pahenee. Tämä ei koske vain Euroopan nykyhetkeä, vaan myös sen tulevaisuutta, tulevia liittymisiä ja kykyämme rakentaa Eurooppaa. Laajempaa Eurooppaa varten tarvitsemme myös laajamittaisempaa politiikkaa; 
Tästä tässä on kysymys. Olemmeko valmiita siihen? Pystymmekö siihen? Voimmeko onnistua? Tämän vuoksi kehotan puheenjohtajavaltiota tekemään kaiken voitavansa – tiedän hyvin, että pääministerinne on hyvin tarmokas ja sitoutunut, samoin kuin todellakin kaikki virkamiehenne – saadakseen sopimuksen aikaan.
Tietenkin kaikkien on toimittava: tämä ei ole ainoastaan puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan vastuulla. Ei tietenkään. Ongelman avain – tai olisiko parempi sanoa ratkaisun avain – on mielestäni kuitenkin teidän käsissänne. Teillä on mahdollisuus päästä sopimukseen ainakin jäsenvaltioiden kesken. Pääsimme hyvin lähelle ratkaisua edellisessä virallisessa Eurooppa-neuvostossa: me pystymme siihen. On erittäin tärkeää, ja myös minun velvollisuuteni Euroopan komission puheenjohtajana – jonka on toimittava unionin yleisen edun mukaisesti – on vedota kaikkien Euroopan johtajien velvollisuudentuntoon, jotta he tekevät kaikkensa päästäkseen asiassa kompromissiin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sanon teille erittäin suoraan, että oltuani yhteydessä kaikkiin jäsenvaltioihin – velvollisuuteni on olla niihin ja erityisesti uusiin jäsenvaltioihin yhteydessä päivittäin – tiedän, että ne odottavat tätä teiltä ja maanne puheenjohtajuudelta. Itse asiassa kaikki, mitä olemme tähän asti tehneet, on ollut suureksi avuksi Euroopan unionille. Kuten julkilausumassani totesin, Hampton Courtin huippukokous oli hyvä huippukokous, ja siinä tuettiin vahvasti uutta ja yhä suurempaa yksimielisyyttä vahvemmasta ja uudenaikaisemmasta Euroopasta. Uudet jäsenvaltiot ja unionin kansalaisten enemmistö kuitenkin arvioivat meitä sen perusteella, pystymmekö osoittamaan, että pääsemme todella eteenpäin näissä konkreettisissa kysymyksissä. Se on suuri haaste. Tehkäämme siis parhaamme, pyytäkäämme kaikkia valtioiden ja hallitusten päämiehiä olemaan valmiita tekemään kompromisseja, ja kehottakaamme puheenjohtajavaltio Yhdistynyttä kuningaskuntaa tekemään todella parhaansa. Uskon sen olevan mahdollista. Se on vaikeaa, mutta se on mahdollista. Todellinen testi johtajuudellemme on se, pystymmekö tekemään mahdollista siitä, mikä on tarpeellista, ja uskon, että pystymme siihen.
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies. –
   Esityslistalla ovat seuraavina neuvoston ja komission julkilausumat Iranin presidentin Mahmoud Ahmadinejadin viimeaikaisista lausunnoista. 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, olen iloinen voidessani puhua parlamentille tästä tärkeästä ja ajankohtaisesta Irania koskevasta aiheesta, ja olen iloinen voidessani osallistua keskusteluun hyvän ystäväni komission jäsenen Ferrero-Waldnerin rinnalla. Kun edellisen kerran puhuin tästä aiheesta parlamentissa 12. lokakuuta, käytin samoja sanoja todetessani, että Irania koskeva keskustelu on ajankohtainen. Nyt tämä keskustelu tuntuisi olevan vieläkin ajankohtaisempi kuin 12. lokakuuta, sillä Iranin menettelytavoista ollaan edelleen kansainvälisesti hyvin huolissaan, ja katson, että Iranin on tehtävä ratkaisevia päätöksiä tulevaisuuttaan ajatellen. Tämän vuoksi on oikein, että Euroopan unioni keskustelee asiasta aktiivisesti.
Niillä päätöksillä, joita Iran on tehnyt suhteistaan naapurivaltioihinsa, voi olla vaikutuksia kansojen turvallisuuteen ja hyvinvointiin Lähi-itää selvästi laajemmalla alueella. Iranin on nyt tehtävä viisaita valintoja, jotta turvallisuus kyseisellä alueella ja sen ulkopuolella säilyisi.
Kuten kaikki parlamentin jäsenet tietävät, Iranille valittiin uusi presidentti tämän vuoden kesäkuussa. Mielestäni kansainvälisen yhteisön ja etenkin Euroopan unionin on jatkettava vuoropuheluaan Iranin uuden hallituksen kanssa. Meidän velvollisuutemme on kannustaa nykyisiä vallanpitäjiä tekemään valintoja, jotka ovat maan ja koko alueen parhaiden etujen mukaisia. Kuten totesin viimeksi, kun minulla oli kunnia puhua parlamentille, Iranilla on todellakin laajoja mahdollisuuksia. Sen väestö on nuorta, koulutettua ja yrittäjähenkistä. Sillä on runsaasti luonnonvaroja, erityisesti öljyä ja mineraaleja. Totesin, että näiden tekijöiden yhdistelmällä pitäisi pystyä luomaan elinvoimainen talous ja yhteiskunta missä tahansa maassa, jos vain maan hallitus pystyy luomaan kulttuurin, joka tarjoaa oikeusvaltioperiaatteen mukaisia mahdollisuuksia. Nyt jos koskaan on todella tärkeää kannustaa tällaisen kulttuurin leviämistä Iranissa.
Tiedän, että minun laillani monet parlamentin jäsenet kauhistuivat Iranin presidentin äskettäin esittämiä Israelia koskevia lausuntoja. Ne ovat hyvin huolestuttavia lausuntoja. Lisäksi ne esitetään hetkellä, jolla Iranin ydinohjuksia ja ballistisia ohjuksia koskevista ohjelmista, maan ihmisoikeustilanteesta ja sen sitoutumisesta terrorismin torjuntaan ollaan yhä huolestuneempia.
Aluksi esitän kommentteja aihekohtaisesti. Kuten tiedätte, 26. lokakuuta presidentti Ahmadinejad osallistui Teheranissa konferenssiin, jossa käsiteltiin maailmaa ilman sionismia. Kerrotaan, että hän vaati puheessaan Israelin pyyhkäisemistä kartalta ja totesi, että islamilainen maailma ei anna historiallisen vihollisensa elää sydänmaillaan. Euroopan unionin johdolla annettiin kansainvälinen vastaus, joka oli nopea ja – voin ilolla todeta – yksiselitteinen.
Puheenjohtajavaltio antoi 27. lokakuuta Hampton Courtissa kokoontuneiden Euroopan unionin valtioiden ja hallitusten päämiesten puolesta julkilausuman, jossa presidentti Ahmadinejadin lausunnot tuomittiin voimakkaasti. Josep Borrell totesi Euroopan parlamentin puolesta, että nämä lausunnot olivat mielestänne syvästi järkyttäviä, kuvottavia ja vastenmielisiä. Hän totesi, että poliittisten ryhmienne puheenjohtajat tuomitsevat ehdottomasti nämä lausunnot. Tiedän, että myös pian puheenvuoron esittävä Hans-Gert Poettering totesi olevansa huolissaan näiden lausuntojen johdosta.
Tänään meitä kehotetaan tässä keskustelussa pohtimaan kyseisiä lausuntoja ja niiden seurauksia. Väkivaltaan ja toisen valtion tuhoamiseen yllyttäminen ei sovi alkuunkaan sellaiselle valtiolle, joka väittää olevansa kansainvälisen yhteisön kypsä ja vastuuntuntoinen jäsen. Puheenjohtajavaltio kehotti Iranin asiainhoitajaa Lontoossa vastustamaan näitä lausuntoja, ja moni unionin 25 jäsenvaltion hallitus teki samoin. Mielestäni oli hyvä, että laajempi kansainvälinen yhteisö, myös Lähi-idän alueen hallitukset, reagoi nopeasti. Saeb Erekat esitti asian palestiinalaishallinnon puolesta todeten kaunopuheisesti, että hän toivoo presidentti Ahmadinejadin keskittyvän mieluummin Palestiinan tuomiseen kartalle kuin vaatimaan Israelin pyyhkäisemistä siltä.
Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan puhui koko maailman puolesta todetessaan, että Israel on Yhdistyneiden Kansakuntien pitkäaikainen jäsen, jolla on samat oikeudet ja velvollisuudet kuin kaikilla muillakin. Kaikkien muiden jäsenten tavoin Iran on YK:n peruskirjan mukaisesti sitoutunut pitäytymään väkivallalla uhkaamisesta tai sen käyttämisestä minkään valtion alueellista koskemattomuutta tai poliittista riippumattomuutta vastaan. Toivon, että presidentti Ahmadinejad ymmärtää, millaista vahinkoa nämä lausunnot ovat aiheuttaneet Iranin asemalle kansainvälisessä yhteisössä, ja että hän peruuttaa ne ilman ehtoja. Hänen lausuntonsa ovat jälleen uusi muistutus siitä, että Iranin on pakko ryhtyä toimiin vastatakseen kansainvälisen yhteisön huoleen maan ydinohjelmasta.
EU:n ministerit keskustelivat Iranin ydinohjelmasta 7. marraskuuta pidetyssä kokouksessa. Tässä kokouksessa neuvosto toisti olevansa vakavasti huolissaan siitä, että Iran on aloittanut uudelleen Isfahanissa sijaitsevan uraanin käsittelylaitoksen toiminnan, ja neuvosto kehotti Irania panemaan täytäntöön kaikki kansainvälisen atomienergiajärjestön hallintoneuvoston edellyttämät toimenpiteet. Tämä tarkoittaa sitä, että myös kaikki polttoainekiertoon liittyvät toiminnot on jälleen keskeytettävä kokonaan.
Euroopan unioni pyrkii ensisijaisesti jatkamaan neuvotteluja Pariisissa marraskuussa tehtyjen päätösten pohjalta. Euroopan unioni on kehottanut Irania ryhtymään tämän osalta asianmukaisiin toimiin. Tyydyttävän ratkaisun löytäminen Iranin ydinohjelmaa koskevaan kysymykseen on kansainväliselle yhteisölle erittäin tärkeää. Ydinasein varustautunut Iran lisäisi huomattavasti alueen epävakautta, ja se voisi aiheuttaa korjaamatonta vahinkoa ydinsulkusopimukselle sekä muulle kansainväliselle ydinsulkujärjestelmälle.
Ihmisoikeuksien osalta totean, että olemme edelleen hyvin huolissamme Iranin vakavista ja jatkuvista ihmisoikeusloukkauksista. Kuulemme jatkuvasti nuorisorikollisille annettavista kuolemantuomioista. Iranissa rajoitetaan edelleen ilmaisunvapautta ja jatketaan poliittisten vankien, esimerkiksi tutkivan toimittajan Akbar Ganjin, vangitsemista. Iranissa vainotaan edelleen uskonnollisia vähemmistöjä, esimerkiksi Baha'in yhteisöä.
Edellisen asiaa koskeneen keskustelumme perusteella tiedän, että monet parlamentin jäsenet ovat tästä jatkuvasti ja syvästi huolissaan. Tämän vuoksi kehotamme Irania vahvistamaan ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamista. On valitettavaa, ettei EU:n ja Iranin välistä ihmisoikeusvuoropuhelua ole käyty kesäkuun 2004 jälkeen, vaikka Euroopan unioni on jatkuvasti yrittänyt sopia – siitä menen takuuseen – seuraavan neuvottelukierroksen päivämääriä. On tärkeää, että Iran ryhtyy käymään todellista keskustelua tämän vuoropuhelun puitteissa.
Suhtaudun myönteisesti Kanadan viime viikolla YK:n yleiskokouksessa esittämään ihmisoikeuksia koskevaan päätöslauselmaan. Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat päättäneet tukea sitä. Iranin on osoitettava toiminnallaan, että se haluaa vahvistaa ihmisoikeuksien kunnioittamista. Iran voi aloittaa täyttämällä velvollisuutensa ja aiemmat nuorten teloittamiseen liittyvät sitoumuksensa sekä vapauttamalla mielipidevangit pysyvästi. Toivon, että Iranin hallitus tekee tämän viipymättä.
Seuraavaksi käsittelen terrorismia. Neuvosto on edelleen huolissaan Iranin suhtautumisesta terrorismiin. Sen myötä, että presidentti Ahmadinejad esitti kommenttinsa samana päivänä kun Israelissa tehtiin hirvittävä Haderan isku, jonka tekijäksi ilmoittautui Palestiinan islamilainen Jihad-järjestö, meidän pitäisi kaikkien ymmärtää, että väkivaltaan yllyttäminen ja sen synnyttämät terrori-iskut ovat halveksittavia tekoja, joita on mahdoton hyväksyä. Euroopan unioni on kannustanut Irania liittymään varauksetta kansainväliseen yksimielisyyteen siitä, että näiden kahden valtion – Palestiinan ja Israelin – rauhanomainen rinnakkaiselo tunnustettujen rajojen sisällä on välttämätöntä. Euroopan unioni painottaa, ettei palestiinalaisten terroristiryhmien tukemista voida hyväksyä. Kaikilla valtioilla on velvollisuus torjua yhteistyössä kansainvälisen terrorismin uhkaa.
Mielestäni nämä ovat todella ratkaisevia aikoja Iranille ja sen hallitukselle. Presidentti Ahmadinejadin viimeaikaiset lausunnot ovat keskittäneet kansainvälisen huomion Iraniin ja sen asemaan maailmassa. Tämä huomio on kanavoitava rakentavasti niin, että voimme vaikuttaa tehokkaasti Iraniin ja sen ydinohjelmaa, terrorismia, ihmisoikeuksia sekä alueellisia ja muita tärkeitä kysymyksiä, esimerkiksi Lähi-idän rauhanprosessia, koskeviin menettelytapoihin.
Kansainvälisen yhteisön vaikutusvalta on suurin silloin, kun se toimii yhtenäisesti. Mielestäni yhtenäisellä reaktiollamme presidentti Ahmadinejadin lausuntoihin Iranin menettelytavat tässä asiassa on nostettu suoraan huomion keskipisteeseen. Kuten Euroopan unionin ulkoministerit totesivat 7. marraskuuta, EU:n ja Iranin välisten pitkäaikaisten suhteiden kehittyminen riippuu väistämättä Iranin toimista, joilla se vastaa tehokkaasti kaikkiin EU:n huolenaiheisiin. Iran ratkaisee omilla toimillaan, paranevatko vai huononevatko sen pitkän aikavälin suhteet EU:hun. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, vaikka toistankin jo esiin tuotuja asioita, haluan tehdä niin, sillä mielestäni asian vakavuus vaatii sitä. Kaikki Euroopan toimielimet reagoivat todellakin laajamittaisesti ja nopeasti. Puheenjohtaja Barroso reagoi välittömästi Euroopan komission puolesta ja tuomitsi lausunnot erittäin jyrkästi ja selkeästi. Tiedämme, että myös Euroopan parlamentin puhemies on tuominnut lausunnot hyvin voimakkaasti, ja kuten neuvoston puheenjohtaja Alexander jo totesi, myös Eurooppa-neuvosto on antanut Hampton Courtista hyvin voimakkaan julkilausuman.
Minäkin totesin julkisesti, että Mahmoud Ahmadinejadin Israelia koskeva lausunto oli järkyttävä ja ettei sitä voida missään tapauksessa hyväksyä. Myös koko kansainvälinen yhteisö on tuominnut lausunnon erittäin jyrkästi. Haluan myös kiittää puheenjohtajavaltiota siitä, että lähetystöjemme päälliköt yhdistettiin niihin julkilausumiin, joita puheenjohtajavaltio ja komissio yhdessä esittivät erityisesti arabivaltioissa. Myöhemmin ulkoministerit vielä toistivat, että tuomitsemme kollektiivisesti yllyttämisen väkivaltaan ja valtioiden tuhoamiseen. Itse asiassa he myös vahvistivat, että tällaiset kommentit herättävät huolta Iranin asemasta kyseisellä alueella ja sen tulevista aikomuksista.
Poliittisissa kokouksissa, sotilasparaateissa ja muissa tapahtumissa esitettyjen vastaavien lausuntojen pitkä ja hyvin pelottava ketju ulottuu aina vallankumouksen ensimmäisiin vuosiin asti. Kun niitä kuitenkin esitetään nykyisessä tulenarassa ilmapiirissä, ja varsinkin, kun sen tekee itse valtion päämies konferenssissa, jonka nimi on "Maailma ilman sionismia", on todella aika viheltää peli poikki ja muistuttaa Iranin presidenttiä velvollisuuksista, joita kansojen perheeseen kuuluminen tuo tullessaan.
Kaikkein polttavimmasta ydinohjelmaa koskevasta kysymyksestä olemme edelleen sitä mieltä, että sitoutuminen on selvästi parempi vaihtoehto kuin uhkapeli, yhteenotot ja eristäminen. Näin ollen kannatamme puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan, Saksan sekä Javier Solanan ja muiden samanmielisten kumppaneiden pyrkimystä tehostaa Iranin ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön ja sen pääjohtajan El Baradein välistä yhteistyötä.
Tässä mielessä IAEA:n hallintoneuvoston seuraava kokous on ratkaiseva. Tietenkin me kaikki haluamme estää Irania muuttumasta ydinasevallaksi. Tämä ei kuitenkaan ole ainoa osa-alue, jolla odotamme Iranin hallituksen onnistuvan. Erityisesti Iranin suhtautumisella Lähi-idän rauhanprosessiin on erittäin tärkeä merkitys. Sen jälkeen, kun kriittisen vuoropuhelun seuraaja, EU:n ja Iranin välinen kokonaisvaltainen vuoropuhelu, käynnistettiin, Iranin suhtautumista terrorismiin on pidetty massatuhoaseiden, terrorismin ja ihmisoikeusongelmien ohella yhtenä suurimmista huolenaiheista.
Presidentti Khatamin virkakaudella käytimme tätä keskusteluyhteyttä tehokkaasti. Vaikka Iran ei virallisesti tunnustanut Israelin olemassaoloa, havaitsimme tiettyjä myönteisiä merkkejä ja koko Lähi-idän tilanteen parempaa ymmärtämistä. Ennen kaikkea tuolloin todettiin, ettei Iran häiritsisi rauhanprosessia eikä pyrkisi olemaan "palestiinalaisempi kuin palestiinalaiset itse".
Presidentti Ahmadinejadin kohtuuttomat lausunnot merkitsivät kuitenkin takapakkia. Niiden synnyttämien lukuisten vastalauseiden joukossa minua ilahdutti erityisesti se, miten palestiinalaishallintoa edustava Palestiinan pääneuvottelija Saeb Erekat osoitti todellista valtionjohtajuutta muistuttamalla, että PLO ja Palestiinalaishallinto olivat tunnustaneet Israelin valtioksi, jonka kanssa he toteuttavat rauhanprosessia. Iranin johtajan muille muslimivaltioille esittämät jylisevät uuskapinalliset varoitukset olla tunnustamatta Israelia kuulostavat nykymaailmassa kummallisen taantumuksellisilta, ja ne voivat hyvin kostautua.
Viime kuukausina EU on kehottanut Irania aktivoimaan vuoropuheluyhteyttä uudelleen järjestämällä sekä kokonaisvaltaiseen vuoropuheluun että ihmisoikeusvuoropuheluun liittyviä kokouksia. Toivon todella, että Iran sitoutuu uudelleen näihin prosesseihin ja tarttuu tilaisuuteen selkiyttää asemaansa, oikaista väärinkäsityksiä ja ryhtyä palauttamaan yleistä luottamusta, jota viimeaikaiset lausunnot ovat vakavasti vahingoittaneet.
Vaikka nyt ei olekaan oikea aika, voitaisiin puhua pitkään ihmisoikeuksista ja niistä myönteisistä odotuksista, joita luotiin alun perin Khatamin virkakauden ensimmäisinä vuosina, ja tätä seuranneesta kielteisestä kehityssuunnasta, joka on valitettavasti vain vahvistunut. Parannuksia kaivataan todella kipeästi, eikä Euroopan unioni selvästikään voi vaieta asiasta.
Mielestäni meidän pitäisi luoda yhteyksiä Iranin kansaan, ja ajattelen mieluummin niin, etteivät kaikki iranilaiset kannata johtajiensa esittämiä lausuntoja eivätkä heidän toimintalinjojaan. Ilmaisunvapaus ja kokoontumisvapaus heikkenevät Iranissa. Meidän olisi jatkossakin seurattava tarkasti Akbar Ganjin tapauksen kaltaisten yksittäisten tapausten käsittelyä.
Kuten neuvosto kuitenkin viime viikolla selkeästi totesi, "Iranin ja Euroopan pitkän aikavälin suhteiden kehittyminen ja niiden huononemisen välttäminen riippuu Iranin toimista, joilla se vastaa tehokkaasti kaikkiin EU:n huolenaiheisiin." Tähän kuuluu myös Iranin suhtautuminen Lähi-idän rauhanprosessiin. Pallo on nyt Iranin hallituksella. Perusedellytyksenä on, että Iranin hallitus toteuttaa vastuullista johtajuutta niin maan sisäisissä asioissa kuin kansainvälisissä asioissa. Iranilla on huomattavia historiallisia, kulttuurisia ja geopoliittisia etuja sekä suunnattomat luonnonvarat ja inhimilliset resurssit. Tämän vuoksi sillä on erityinen vastuu rauhan ja vakauden vaalimisesta tällä erityisen tulenaralla alueella. 

Hans-Gert Poettering,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, ryhmämme on pyytänyt tämän keskustelun käymistä, ja kiitän lämpimästi muita ryhmiä, jotka suostuivat suoralta kädeltä pyyntöömme.
Iranin presidentin Ahmadinejadin 26. lokakuuta antama lausunto, jonka mukaan Israel pitäisi pyyhkäistä kartalta, on niin kauhistuttava, että minun on tuomittava se erittäin jyrkästi. Tiedämme, että Iranin vallankumousta johtanut ajatollah Khomeini noudatti samaa linjaa, mutta olemme nyt sitäkin kiitollisempia edelliselle presidentille Khatamille siitä, että hänen toimintalinjansa oli täysin erilainen.
Sanomme Israelille – jota olen kritisoinut monta kertaa täällä istuntosalissa – että kun jokin asia koskettaa niin läheisesti Israelin turvallisuutta, vakautta ja koskemattomuutta, Israel saa varauksettoman tukemme, ja että kaikenlaiset Israeliin kohdistetut hyökkäykset tai yritykset horjuttaa maan vakautta ovat yrityksiä vaarantaa länsimainen sivistys ja sodanjulistuksia Eurooppaa ja koko maailmaa vastan. Tämä on tehtävä Iranin hallitukselle selväksi.
Iranissa tapahtunut kehitys on erittäin masentavaa nimenomaan siksi, että vietin Iranissa kokonaisen viikon presidentti Ahmadinejadin astuessa virkaansa ja olin edelleen siinä uskossa, ettei kaikki voi mennä niin huonosti kuin miltä silloin näytti. Kuitenkin juuri siksi, että asiat ovat menneet näin huonosti, niiden, jotka halusivat erittäin hyväntahtoisesti antaa uudelle hallitukselle mahdollisuuden, on nyt sanottava selkeällä äänellä: "Tämä on lopetettava alkuunsa!" Tämä on se kanta, joka meidän on omaksuttava.
Traagista on se, että Iranin niin sanotun uuden hallinnon käyttäytyminen ei auta yhtään niitä, joita sillä yritetään auttaa, nimittäin palestiinalaisia. Israelilaiset eivät ole ainoita, joilla on oikeus elää turvallisten rajojen sisällä; me Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenet olemme aina myöntäneet, että myös palestiinalaisilla on siihen oikeus. Iranin presidentin tekoset vaarantavat koko Lähi-idän rauhanprosessin, ja se tietää huonoja uutisia paitsi Israelille, myös Palestiinan kansan arvostukselle.
Jatkaakseni presidentti Ahmadinejadia koskevaa kritiikkiämme totean, että näin Saksan televisiossa, miten Teheranissa järjestetyssä mielenosoituksessa miehet kantoivat itsemurhavyötä, mikä jo sinänsä yllyttää terrorismiin. Iranissa puolestaan näin lehdessä ilmoituksen, jossa nuoria pyydettiin ilmoittautumaan itsemurhapommittajiksi tai vapaustaistelijoiksi – on sama, miksi heitä nimitetään, tämä on silti yllyttämistä terrorismiin. Eilen sain kuulla, että iranilaisissa lasten tv-ohjelmissa näytettiin palestiinalaislapsia, joilla oli niin sanotut itsemurhavyöt yllään. Näin iranilaislapsille näytettiin esimerkkiä ja heitä kannustettiin ryhtymään vapaaehtoisesti vastaavanlaisiin itsemurhaiskuihin. Eilen myös eräs brittikollegani kertoi minulle, että Iranissa oli hirtetty kaksi ihmistä rangaistukseksi homoseksuaalisesta kanssakäymisestä. Kaikki tämä osoittaa, että Iranissa ollaan palaamassa pimeimpään keskiaikaan, ja meidän on saatava Iranin johto ymmärtämään virheensä.
Sekä neuvoston puheenjohtaja että komission jäsen Ferrero-Waldner mainitsivat siviilikäyttöön tarkoitettua ydinvoimaa koskevan ohjelman. Tähän Iranilla on tietenkin oikeus, mutta se ei nauti luottamustamme, ja voimme olla käytännössä varmoja siitä, että ydinvoiman kehittäminen johtaa jonakin päivänä siihen, että ydinvoimaa käytetään ydinaseisiin. Eurooppalaisena ja maailmanlaajuisena sivilisaationa emme voi antaa ydinasetta sellaisen kansan käsiin, jonka ajattelutapaa voidaan pitää keskiaikaisena.
Tänä aamuna esitin Venäjän hallitukselle sen edustajan välityksellä pyynnön, että Venäjä tekisi kaiken voitavansa – sillä nimittäin on jonkinasteista vaikutusvaltaa Iraniin – jotta kaikista näistä ydinenergiaa koskevista kysymyksistä puhuttaisiin vihdoin avoimesti. Myös komission jäsen ja neuvoston puheenjohtaja ovat esittäneet vastaavanlaisen pyynnön.
Meidän on pidettävä Irania tarkasti silmällä. Iranin on itse tiedostettava, että se on hukkaamassa mahdollisuutensa säilyttää tärkeä maantieteellinen ja strateginen asema. Iranilla on tärkeä tehtävä Afganistanin rauhanprosessissa, Irakin rauhanprosessissa sekä Syyrian, Israelin, Libanonin ja Palestiinan välisissä suhteissa. Iranilaiset ovat suurenmoista kansaa. Monet heistä eivät osallistuneet vaaleihin, sillä he pelkäsivät pahinta eivätkä pystyneet estämään sitä tapahtumasta. Iranissa on hyväntahtoisia ihmisiä, joita emme saa unohtaa. Iran tarvitsee hyvän tulevaisuuden, ja on toivottava, että maan presidentti ymmärtää, että hänen on suhtauduttava sivistyneesti maailman kansoihin ja valtioihin. 
Pasqualina Napoletano,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös meidän mielestämme oli tarpeen käydä tätä keskustelua, sillä haluamme, että Euroopan parlamentti antaa lujan ja yksimielisen vastauksen Iranin presidentin Ahmadinejadin esittämiin Israelin valtion olemassaoloa koskeviin lausuntoihin.
Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattisen puolueen mielestä tapahtuneen vakavuutta ei pidä aliarvioida, sillä nämä sanat lausuttiin Lähi-idän tilanteen kannalta äärimmäisen tulenaralla hetkellä. Onneksi vain muutamaa päivää myöhemmin kuulimme maan edellisen johtajan Khatamin lausunnon, joka oli täysin päinvastainen. Itse asiassa hän vastusti kaikenlaista ristiretkeä, sotaa tai väkivaltaa tuomiten ne moraalittomaksi toiminnaksi.
Palatakseni Lähi-itää koskevaan kysymykseen totean, että toisaalta on herännyt toiveita rauhanprosessista, joka johtaisi Palestiinan valtion luomiseen Israelin valtion rinnalle. Tämä ratkaisu ei ole koskaan ollut eikä se tule koskaan olemaankaan meille ongelma. Toisaalta kuitenkin ymmärrämme, että prosessilla on paljon vastustajia ja että terrorismilla itse asiassa tuetaan niitä, jotka eivät halua ratkaista tätä traagista tilannetta.
Rauha, demokratia, vapaus ja yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus ovat ne arvot, joiden haluamme vallitsevan Lähi-idässä, ja haluamme vahvistaa Euroopan unionin roolia tämän tavoitteen saavuttamisessa. Tämän vuoksi suhtaudumme myönteisesti siihen, että Euroopan unioni on ottanut vastuulleen rajan valvonnan Rafahissa. Toivomme, että tästä rajasta tulee pian yksi Palestiinan valtion rajoista.
Iran on suurenmoinen maa, emmekä halua sen eristäytyvän kansainvälisestä yhteisöstä. Päinvastoin uskomme, että sen tekemät päätökset, jotka koskevat ensinnäkin selkeää ja yksiselitteistä ydinaseiden kieltämistä, voivat auttaa tuomaan rauhanomaisen vakauden alueelle.
Israelin ja Palestiinan kohtalot on kytketty toisiinsa, ja Israelin pois pyyhkäiseminen tarkoittaisi Palestiinan pois pyyhkäisemistä. Sanon näin siksi, että on aika riisua naamiot niiltä, jotka auttavat ylläpitämään Palestiinan murheellista tilannetta väittäen puolustavansa heidän oikeuksiaan. Toisin kuin presidentti Ahmadinejad, me pyrimme lisäämään uuden valtion Lähi-idän kartalle.
Lopuksi, vakuuttakaamme Israelille, ettei Euroopan unioni voi unohtaa holokaustia, koska silloin se kieltäisi myös syyt olemassaololleen poliittisena hankkeena. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, toistan osittain sitä, mitä muut parlamentin jäsenet ovat todenneet minua ennen, mutta mielestäni on kuitenkin tärkeää osoittaa, että kaikki parlamentin poliittiset ryhmät tuomitsevat yksimielisesti Iranin viimeaikaiset tapahtumat. Iran on sivistyksen kehto, ja sen panos ihmiskunnan kulttuuriseen, taiteelliseen, uskonnolliseen, älylliseen ja tieteelliseen perintöön on korvaamattoman arvokas. Kun Iranista tuli islamilainen tasavalta, se eristäytyi kymmeniksi vuosiksi muusta maailmasta. Euroopan unionin johdolla eristäytymisen aika on pyritty saattamaan päätökseen, ja kattava keskustelu on aloitettu muun muassa taloussuhteista, kansainvälisestä yhteistyöstä ja ihmisoikeuksista.
Presidentti Ahmadinejadin virkaan astumisen jälkeen on kuitenkin voitu havaita selkeää taantumista, joka ilmenee nuorille langetettavina kuolemantuomioina, uutena toimittajien ja ihmisoikeusaktivistien vainoamisena sekä 40 suurlähettilään kotiin kutsumisena. Presidentin – joka on onnitellut itsemurhaterroristeja ja todennut, että Israel on pyyhkäistävä kartalta – viimeaikaiset lausunnot ovat täysin Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan vastaisia ja tuomittavia, eikä niitä voida hyväksyä poliittisessa mielessä, kansainvälisten sääntöjen puitteissa eikä varsinkaan humanitaarisesta ja moraalisesta näkökulmasta katsottuna.
Israelilla on kiistaton oikeus olla olemassa kansainvälisesti tunnustettujen rajojen sisällä ja turvallisuuden vallitessa elinkelpoisen Palestiinan valtion rinnalla. Iranin kannattaisi edesauttaa ratkaisun löytämistä Lähi-idässä ja lopettaa kansainvälisen terrorismin tukeminen. Maan presidentin viimeaikaiset lausunnot uhkaavat syöstä Iranin, joka on todellakin suuri maa, takaisin eristäytymisen aikaan ja viedä siltä joka tapauksessa johtavan aseman alueellaan. 
Angelika Beer,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös minun ryhmäni, vihreiden ryhmä, iloitsee siitä, että olemme hyväksymässä yksimielisen päätöslauselman, jossa Euroopan parlamentti tekee selväksi kaikille – niin organisaatioille kuin valtioille – jotka kyseenalaistavat Israelin oikeuden olla olemassa tai jotka julistavat vihaavansa sitä, ettei tällaista hyväksytä Euroopan parlamentissa ja että tällaiset asenteet tuomitaan voimakkaasti.
Komissio ja neuvosto ovat selittäneet juurta jaksain edessämme olevia vakavia ongelmia. Presidentti Ahmadinejadin puheiden perusteella on selvää, että me eurooppalaiset emme voi mitenkään estää vihanlietsontaa, joka saa tuhannet ihmiset kautta Iranin liikekannalle. Se ei ole meidän tehtävämme, eikä se myöskään kuulu toimenkuvaamme. Kehotan kuitenkin Iranin vallanpitäjiä pohtimaan, voisivatko he toimia kansainvälisessä yhteisössä myönteisesti tukemalla sekä Palestiinan että Israelin oikeutta olla olemassa, sen sijaan, että he antavat presidenttinsä tehdä rikkaasta maasta kansainvälisen hylkiön.
Tästä syystä vetoan Euroopan kansalaisiin ja parlamenttiin: meidän on nähtävä Iranin eri puolet. Iran on ihastuttava maa, jossa on nuori ja hyvin koulutettu yhteiskunta. Iranin yhteiskunnassa on aktiivisia naisjärjestöjä, jotka puolustavat naisten oikeuksia. Irania edustaa myös Akbar Gandji, jonka henki on vaarassa sen vuoksi, ettei hän suostu alistumaan sensuuriin. Iran on yhteiskunta, joka on pullollaan toimittajia ja verkkosivustojen ylläpitäjiä; he yrittävät pitää yhteyttä meihin ja paljastaa totuuden maansa hallinnosta. Irania edustaa myös Nobel-palkinnon voittaja Shirin Ebadi, joka on puhunut täällä istuntosalissa. Irania edustaa myös lakimies Abdolfattah Soltani, jonka olemme kerran kutsuneet parlamenttiin ja joka on nyt vangittuna.
Tätä toisenlaista Irania meidän olisi pyrittävä auttamaan. Emme saa tehdä sitä virhettä, että katkaisemme nyt yhteydet maan kansalaisyhteiskuntaan ja suljemme siltä ovemme. Juuri näin presidentti Ahmadinejadin kaltaiset ihmiset haluavat meidän tekevän, ja juuri siksi emme saa niin tehdä.
Olemme sitoutuneet ihmisoikeuksiin, rauhaan ja konfliktien rauhanomaiseen ratkaisuun. Se on meidän toimintatapamme. Vain vuoropuhelu...
Eva-Britt Svensson,
   Arvoisa puhemies, Iranin hallinto estää kaikenlaisen oppositiotoiminnan maassa. Se loukkaa ihmisoikeuksia ja tuomitsee ihmisiä julmasti kuolemaan esimerkiksi hirttämällä. Hallinnon tekemistä rikoksista voidaan laatia pitkä luettelo, mutta nämä rikokset eivät selvästikään riitä tälle hallinnolle. Nyt Iranin presidentti antoi kauhistuttavia lausuntoja toisesta valtiosta. Hän on puhunut Israelin valtion tuhoamisesta. Tämä ei tietenkään ole lainkaan hyväksyttävää, ja kaikkien on tuomittava se. Oletan, että parlamentti tuomitsee yhtenäisesti sekä kyseisen lausunnon että Iranin hallinnon ihmisoikeusrikkomukset. Presidentin lausunto on vaarassa vaikeuttaa huomattavasti Lähi-idän rauhanprosessia.
Samanaikaisesti meidän on myös vaadittava, että Israelin valtio noudattaa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia, että Israel vetäytyy välittömästi miehittämiltään alueilta ja että myös se ottaa vastuuta kahden valtion ratkaisusta ja näin ollen lopulta hyväksyy itsenäisen Palestiinan valtion, joka pääkaupunki on Itä-Jerusalem. Tässä yhteydessä on myös kritisoitava sitä, että Israelin valtio rakennutti palestiinalaisalueelle muurin. Muuri erottaa esimerkiksi maanviljelijät tiluksistaan ja koululaiset kouluistaan ja estää sairaiden pääsyn sairaaloihin. Myös tämä muuri on kaadettava. 
Gerard Batten,
   . Arvoisa puhemies, Iran kehittää ydinohjelmaa, jota se ei kuitenkaan tarvitse, koska se käytännössä istuu öljymeren päällä. Ohjelmalla pyritään selvästi tuottamaan maalle ydinaseita. Iranin presidentin mielestä Israel olisi pyyhkäistävä kartalta. Irakin sota, johon Yhdistynyt kuningaskunta liittyi pääministerimme Blairin valheiden ja petoksen seurauksena, on rajoittanut vakavasti länsimaiden kykyä torjua Iranin aiheuttamaa uhkaa. Me kaikki toivomme, että Iranin tilanne voidaan ratkaista rauhanomaisesti, ja tämä on varmasti yksi niistä tapauksista, joissa länsimaiden on sekä puhuttava lempeästi että käytettävä pelotteita.
Valitettavasti Yhdistyneen kuningaskunnan pelote – sen armeija – on sulautumassa Euroopan asevoimiin, joita kutsutaan kaunistelevasti Euroopan puolustusidentiteetiksi. Mikäli tämä toteutuu, Yhdistynyt kuningaskunta ei voi tulevaisuudessa ryhtyä minkäänlaisiin itsenäisiin sotilasoperaatioihin. Jälleen kerran EU kuitenkin taas ryhtyy ratkaisemaan ongelmaa poliittisena valtiona, ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ministeri tukee sen pyrkimyksiä täysin. Samalla parlamentti kehottaa jatkuvasti sekä Ranskaa että Yhdistynyttä kuningaskuntaa purkamaan riippumattomat ydinpelotteensa. Mikäli ne purettaisiin, ei meillä olisi enää pelotetta, jota todennäköisesti tarvitaan Iranin kanssa käytävissä keskusteluissa. 
Cristiana Muscardini,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Iranin presidentin vihan- ja väkivallanilmaisut, joilla hän pyrkii pyyhkäisemään Israelin valtion kartalta, uhkaavat koko sivistynyttä maailmaa.
Iranissa on 68 miljoonaa asukasta, sen pinta-ala on 1,7 miljoonaa neliökilometriä, ja se on tärkeä öljyntuottaja. Iranin nykyinen presidentti yrittää tehdä maasta valtion, joka edustaa islamilaisen fundamentalismin äärimmäisintä muotoa, joka tukee terroristi-iskuja tai jättää ne tuomitsematta ja joka valmistautuu tuottamaan ydinenergiaa ilman kansainvälisen yhteisön kannatusta. Jos Iranin presidentti ei selkeästi muuta asennettaan, hän uhkaa paitsi Israelia ja kyseistä aluetta, myös meitä kaikkia, rauhaa ja demokratiaa.
Tällaiseen uhkaan on reagoitava mahdollisimman voimakkaasti. Iranin yksipuolinen ydinasevarustelu on estettävä 13. maaliskuuta 2005 antamamme päätöslauselman sekä yleisten asioiden neuvoston 7. marraskuuta antamien päätelmien mukaisesti. Meidän on myös pyrittävä diplomaattiseen ratkaisuun hälventääksemme Iranin ydinohjelmaa koskevia perusteltuja huolenaiheita.
Ellei Iranin politiikassa luovuta tästä uhkailusta, meidän on puhuttava päättäväisesti diplomaattisista ja taloudellisista seuraamuksista, sillä nämä lausunnot, joilla yllytetään väkivaltaan demokraattista riippumatonta valtiota vastaan, uhkaavat koko demokraattista yhteisöä. Toimieliminä meidän on kuitenkin ylläpidettävä suhteitamme kansaan.
Osoitamme mitä suurinta solidaarisuutta Israelin valtiolle, jolle myös terrorismia vastustava islamilaisen maailman osa on antanut tukensa ja joka on saanut spontaanisti tukea myös monien jäsenvaltioidemme kansalaisilta. Pyrkimys pysyvään rauhaan tarkoittaa, että meidän on tuomittava kuuluvasti kaikki ne, jotka yllyttävät vihaan ja väkivaltaan, ja ryhdyttävä tarvittaviin toimiin heitä vastaan.
Kehotamme toimielimiämme kiinnittämään yhä enemmän huomiota Iranin vastarintaliikkeisiin, jotka tuomitsevat menetelmät, joita tämä väkivaltainen ja sortava hallinto käyttää omia kansalaisiaan vastaan. 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, jälleen kerran on käyty laadukasta keskustelua tärkeästä aiheesta. Näin tehtiin myös edellisellä kerralla, kun meillä oli tilaisuus keskustella näistä kysymyksistä parlamentissa.
Monet puhujat, myös komission jäsen sekä jäsen Poettering, korostivat Iranin presidentin lausunnoilla olevan vaikutusta laajempaan Lähi-idän rauhanprosessiin, ja siitä olen samaa mieltä. Presidentti Ahmadinejadin kommentit aiheuttivat huolta Iranin laajemmasta roolista alueella ja varsinkin sen tulevista aikomuksista. Sen, että nämä kommentit esitettiin samana päivänä kun Israelin kansaan kohdistettiin kammottava terrori-isku, olisi saatava meidät kaikki ymmärtämään yhä paremmin, että yllyttäminen väkivaltaan ja sen synnyttämät terrori-iskut ovat halveksittavia tekoja, joita ei voida hyväksyä.
On selvää, mitä Iranin on tehtävä. Sen on kiellettävä ryhmät, jotka käyttävät terrorismia ja väkivaltaa sekä jäsen Poetteringin kuvailemaa kuvottavaa propagandaa. Sen on myös tuettava Palestiinan tilanteessa sellaisen ratkaisun löytämistä, joka perustuu kahden valtion rauhanomaisen ja turvallisen rinnakkaiselon periaatteeseen.
Iranin kaltaisella islamilaisella poliittisella järjestelmällä ei ole mitään syytä kieltää demokraattisia perusoikeuksia, esimerkiksi valinnanvapautta ja ilmaisunvapautta. Mikään järjestelmä ei myöskään voi puolustella ihmisoikeuksien loukkaamista, kuten monet puhujat ovat tehneet selväksi puheenvuoroissaan.
Laajemman ydinohjelmakysymyksen osalta Iranin on annettava puolueettomat takuut siitä, että sen ydinohjelma on tarkoitettu ainoastaan rauhanomaisiin tarkoituksiin. Euroopan unionin hallitukset käyvät parhaillaan tiiviitä neuvotteluja keskenään ja keskeisten kumppaniensa, esimerkiksi Yhdysvaltojen, Venäjän, Kiinan, Intian ja Etelä-Amerikan, kanssa seuraavista siirroista. Me kaikki odotamme Iranin keskeyttävän jälleen uraanin käsittelylaitoksen toiminnan, mihin se suostui viime vuonna ja minkä IAEA:n hallintoneuvosto on todennut olevan edellytyksenä luottamuksen palauttamiselle. Kehotamme Irania myös jatkamaan keskustelua Pariisin sopimukseen pohjautuvista pitkän aikavälin järjestelyistä.
Kuten puhujat totesivat, 7. marraskuuta Euroopan unionin ulkoministerit vahvistivat uudelleen kannattavansa diplomaattisen ratkaisun löytämistä kansainvälisen yhteisön huoleen Iranin ydinohjelmakysymyksestä. Ratkaisuun olisi sisällyttävä sopimus pitkän aikavälin järjestelyistä. Tällainen ratkaisu auttaisi luomaan sellaisen ilmapiirin, joka on mielestämme välttämätön, mikäli Iran haluaa parantaa suhdettaan yleensä Eurooppaan sekä koko kansainväliseen yhteisöön. Työskentely ja kanssakäyminen Iranin kanssa on tietysti haasteellista, mutta meidän on tehtävä parhaamme, jotta voimme vastata tähän haasteeseen tärkeiden tulevien viikkojen ja kuukausien aikana.
Pyrimme edelleen mieluiten molempia osapuolia hyödyttävään suhteeseen, joka perustuu yhteistyöhön ja yhteisiin arvoihin, sillä Euroopan unioni haluaa Iranin näkevän mahdollisuutensa, kasvavan ja kukoistavan. Tämän sen nuori väestö todellakin ansaitsee, ja kuten jäsen Beer totesi, tämän vuoksi on tärkeää pitää yhteydet auki, jotta toisenlainen Iran – avoimempi Iranin yhteiskunta, jolle puhujat tänään osoittivat sanansa – voi suhtautua myönteisesti toimiin, joilla komissio ja muut nyt ylläpitävät tätä vuoropuhelua.
Tällaisessa suhteessa on kuitenkin myös otettava huomioon Euroopan unionin suurimmat huolenaiheet, joita ovat tietenkin ydinaseiden leviäminen ja ihmisoikeudet.
Lopuksi totean puheenjohtajavaltion puolesta, että Iran on nyt ratkaisevassa tienhaarassa. Maailma tarkkailee sitä, miten sen uusi hallitus kohtaa todella tärkeät valinnat, jotka sen on tehtävä tulevina viikkoina, kuukausina ja vuosina. Euroopan unioni kannustaa Irania vastakin vastaamaan kansainväliseen huoleen sen politiikasta ja lausunnoista. Toivon, että Iran tekee näin ja että sen suhteet muuhun maailmaan ja erityisesti Euroopan unioniin voivat näin ollen kehittyä suuntaan, johon uskon parlamentin haluavan niiden kehittyä.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B6-0339/2005). Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Miten neuvosto analysoi Euroopan unionin kahdenvälisten ja kansainvälisten sopimusten ja velvoitteiden vaikutuksia Euroopan markkinoiden kehitykseen, kun on kyse yritysten siirtymisestä ulkomaille ja rakenneuudistuksista, erityisesti EU:n saari- ja maaseutualueilla sekä syrjäisillä alueilla?
Ennustetaanko näillä EU:n alueilla yritysten rakenneuudistuksia ja tulevaa taloudellista ja työvoimapoliittista kehitystä markkinoiden eri osa-alueilla ja erityyppisissä työpaikoissa?
Minkä järjestelmien avulla kyseisillä alueilla varmistetaan kestävä kehitys, niiden sosiaalisten rakenteiden säilyminen, ennen kaikkea työntekijöiden sopeutuminen uuteen työllisyystilanteeseen, ja uusien sukupolvien ammatillisen koulutuksen suunnittelu? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, ymmärrän, että ohjeenne parlamentin jäsenille koskevat tietysti myös neuvoston puheenjohtajaa, joten yritän vastata niin lyhyesti kuin on tarkoituksenmukaista, koska meille on esitetty niin paljon kysymyksiä.
Vastaukseksi kysymykseen 1 toteaisin, ettei kansainvälisten sopimusten vaikutusten arviointi, kun on kyse yritysten siirtymisestä ulkomaille ja rakenneuudistuksista, kuulu neuvoston toimivaltaan. Neuvostolla ei ole yritysten rakenneuudistuksia koskevia ennusteita. Euroopan sosiaalirahasto on tärkein rahoitusväline, jonka avulla Euroopan unioni tukee jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkoja Euroopan työllisyysstrategian mukaisesti. Tämä Rooman sopimuksella perustettu rahasto on rakennerahastoista vanhin.
Rakennerahastosta tuetaan toimenpiteitä, joilla parannetaan työllistymismahdollisuuksia sekä kehitetään inhimillisiä voimavaroja ja helpotetaan integroitumista työmarkkinoille, jotta voidaan edistää korkeaa työllisyystasoa, naisten ja miesten välistä tasa-arvoa, kestävää kehitystä sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Lisäksi neuvosto aikoo viedä eteenpäin komission ehdotusta, joka koskee globalisaatioon sopeutumista edistävää rahastoa. Tästä rahastosta voitaisiin tukea niitä, joihin talouden rakenneuudistus vaikuttaa. Lisäksi maaseudun kehitysrahastosta on saatavissa Euroopan unionin rahoitusta samanaikaisesti kun maaseudun kehittämistä tuetaan kansallisella rahoituksella. Vuosina 2007–2013 näillä varoilla keskitytään parantamaan Euroopan maa-, elintarvike- ja metsätalouden kilpailukykyä, maankäytön suunnittelua ja ympäristönhoitoa sekä elämänlaatua ja elinkeinoelämän monipuolistamista maaseudulla. Näin Euroopan rakennerahastoa ja maaseudun kehittämisen rahoitusta käytetään välineinä, joilla autetaan työntekijöitä sopeutumaan sellaisiin tilanteisiin, joihin arvoisa jäsen viittasi. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kysyisin neuvoston edustajalta, varataanko rakenneuudistusrahastoa varten erityisiä varoja ja onko puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta jo käyttänyt avointa koordinointimenetelmää rakenneuudistusten hallintaa koskevien uusien ehdotusten tekemiseksi. 
Douglas Alexander,
   . Lähden siitä perusajatuksesta, että rahoituksen taso riippuu tietysti Euroopan unionin tulevaa rahoitusta koskevasta laajemmasta keskustelusta. Meillä on ollut iltapäivän aikana pitkä ja hyödyllinen keskustelu, jossa todellisuudessa eksyttiin keskustelemaan tulevaa rahoitusta koskevista asioista, vaikka näennäisesti keskustelun aiheena oli Hampton Courtissa järjestetty hallitusten päämiesten epävirallinen kokous.
Toistan vain yksinkertaisesti ulkoministerin täällä aikaisemmin tänä iltapäivänä esittämät seikat eli totean, että yritämme todella saattaa tulevaa rahoitusta koskevat neuvottelut päätökseen Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauden aikana. Eri ohjelmia koskevat erityiset yksityiskohdat riippuvat tietysti kuitenkin tämän asian ratkaisusta. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Mitä seurauksia erilaisilla matkustajalentoliikenteen verotukseen liittyvillä kansallisilla toimenpiteillä saattaisi olla sisämarkkinoille ja miten näitä toimenpiteitä pitäisi yhdenmukaistaa? 
Douglas Alexander,
   . Matkustajalentoliikenteen verotukseen liittyvien kansallisten toimenpiteiden vaikutuksista kansainvälisiin markkinoihin on vain vähän tietoja.
Mikäli jäsenvaltiot toteuttaisivat sellaisia matkustajalentoliikenteen verotukseen liittyviä kansallisia toimenpiteitä, jotka eivät olisi sopusoinnussa sisämarkkinoiden periaatteiden kanssa, komissio voisi ehdottaa toimenpiteitä, ja neuvosto voisi hyväksyä ne kuultuaan ensin Euroopan parlamenttia sekä talous- ja sosiaalikomiteaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisesti. Jäsenvaltioilla on kuitenkin oikeus päättää verotuksen tasosta omien kansallisten olosuhteidensa mukaisesti. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos vastauksesta. Kysymys koskee kuitenkin niitä seurauksia, joita millaisella tahansa matkustajaliikenteen veron käyttöönotolla olisi sisämarkkinoilla. Olette kotoisin saarelta, kuten minäkin. Tällä toimenpiteellä, joka ei tosin vaikuttaisi maihin, jotka ovat kokonaan mantereella, olisi hyvin kielteinen vaikutus saarialueilla ja ennen kaikkea sellaisilla alueilla, jotka ovat hyvin kaukana Euroopan unionin sydämestä. Kyse on tämän vuoksi asiasta, jota neuvoston ehkä kannattaa tarkastella yhdessä komission kanssa. 
Douglas Alexander,
   . En todellakaan halua antaa parlamentille sellaista vaikutelmaa, että Yhdistynyt kuningaskunta olisi jollakin tavalla maantieteellisten tekijöiden vuoksi erillään muusta Euroopan unionista. Itse asiassa toivon, että monet toimistamme puheenjohtajuuskautemme aikana ovat muuttaneet tällaista käsitystä.
Kuten ehdotin alkuperäisessä vastauksessani, komissio voi perustamissopimuksen mukaisesti tarvittaessa ryhtyä toimenpiteisiin. Tästä huolimatta verotukseen liittyvien päätösten tekeminen on yksittäisten jäsenvaltioiden asia, kuten yritin selittää. Jos arvoisa jäsen on sitä mieltä, että lisätoimia on toteutettava joko jäsenvaltioissa tai yhteisössä, en ole vakuuttunut siitä, että nämä toimet liittyisivät välttämättä verotukseen eivätkä niinkään mahdollisiin muihin julkisiin toimiin niiden ongelmien ratkaisemiseksi, joita arvoisa jäsen väittää havainneensa. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Kiitos, arvoisa puhemies. Mielestäni on väärin tarkastella tätä kysymystä ainoastaan verotuksen näkökulmasta. Kysymystä on tarkasteltava myös henkilöiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden eli Euroopan unionin kahden oleellisen vapauden näkökulmasta. Tarkastellaanpa esimerkkinä kotimaatani Maltaa. Lippu Maltasta Brysseliin maksaa noin 104 euroa, jos lipun saa edulliseen hintaan. Verot ja lisämaksut ovat 126 euroa eli 121 prosenttia hinnasta. Maltan ja Lontoon välillä verot ja muut "maksut" ovat 200 prosenttia hinnasta. Tätä asiaa on tarkasteltava vakavasti. Ei ole mahdollista ajatella, että matkustaminen etenkin etäisistä ja syrjäisistä paikoista olisi jonkinlaista ylellisyyttä. Emme pääse Manner-Eurooppaan autolla. Mitä meidän sitten on tehtävä, uitavako? Näin ollen asiaa on tarkasteltava vapaan liikkuvuuden näkökulmasta. 
Douglas Alexander,
   . Toistaisin vielä yksinkertaisesti, että neuvosto suhtautuu näihin asioihin varovaisesti laillisen toimivaltansa mukaisesti, kuten jo aikaisemmin painotin. Kuten totesin, komission on mahdollista ryhtyä toimiin tietyissä olosuhteissa. Jäsen Muscat onkin oikeassa todetessaan, että palvelujen vapaa liikkuvuus on yksi asia, joka sisältyy alkuperäiseen Rooman sopimukseen.
Sen melko kielteisen tulkinnan tasapainottamiseksi, jonka hän on muodostanut erään jäsenvaltion lentomaksuista, on kuitenkin tärkeää tunnustaa, että joidenkin Euroopan unionissa toteutettujen toimenpiteiden vaikutuksesta lentolippujen hinnat ovat laskeneet huomattavasti Euroopan unionin kansalaisten matkustaessa muualle Euroopan unioniin. Viimeksi tänä aamuna minulla oli tilaisuus matkustaa Budapestiin, jossa kuulin henkilökohtaisesti seitsemästätoista päivittäisestä lennosta, jotka ovat nyt käytettävissä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Unkarin useiden alueellisten lentokenttien välillä. Vain joitakin vuosia sitten tällaista olisi ollut mahdotonta ajatellakaan. Euroopan unioni ansaitseekin tunnustusta siitä, kuinka paljon yhteisö on edistänyt kansalaisille tarjottavia uusia matkustusmahdollisuuksia, joista monet kansalaiset ovatkin nauttineet viime kuukausina ja vuosina. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ). –
   Jätin viime kuussa käsiteltäväksi kysymyksen tämän istunnon kyselytuntia varten tähän aiheeseen liittyvästä asiasta eli EU:n kerosiiniverosta. Kysyin, miten neuvosto suhtautuu EU:n kerosiiniveroon, ja minulle vastattiin, ettei neuvosto voi ottaa asiaan kantaa, koska neuvosto ei ollut saanut komissiolta asiaa koskevaa ehdotusta. Minulla on tässä asiakirjoja, jotka osoittavat, että komissio on tehnyt neuvostolle asiaa koskevia ehdotuksia. Neuvosto keskusteli asiasta viimeksi Luxemburgin puheenjohtajuuskaudella, ennen Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskautta, joten Yhdistyneen kuningaskunnan ministerit ovat ilmeisesti osallistuneet keskusteluihin. Voisiko neuvoston puheenjohtaja kertoa minulle, onko kyse kyvyttömyydestä toimia tässä asiassa vai onko salaisena tavoitteena ottaa käyttöön kerosiinivero? 
Douglas Alexander,
   . Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, ettei ole mitään tällaista salaista tavoitetta, ainakaan mitä minuun tulee. Toisaalta jos jäsen voisi toimittaa minulle tiedot, joihin viittasi täällä parlamentissa tänään, tutkin tietysti hänen esille tuomaansa asiaa ja varmistan, että hän saa pian vastauksen. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Miksi kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole allekirjoittaneet ihmiskaupan vastaista toimintaa koskevaa eurooppalaista yleissopimusta, jonka perusperiaatteena on, että ihmiskaupan kohteiksi joutuneita kohdellaan uhreina eikä laittomina maahanmuuttajina?
Aikooko puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta näyttää tässä asiassa hyvää esimerkkiä? 
Douglas Alexander,
   . Neuvosto ei voi antaa tietoja yksittäisten jäsenvaltioiden päätöksenteon tilanteesta ihmiskaupan vastaista toimintaa koskevan Euroopan neuvoston yleissopimuksen allekirjoittamista koskevissa asioissa. Tähän mennessä yleissopimuksen on allekirjoittanut viisi Euroopan unionin jäsenvaltiota: Itävalta, Kypros, Puola, Portugali ja Ruotsi. Mikään jäsenvaltio ei ole ratifioinut yleissopimusta. On huomattava, että osa sopimuksesta kuuluu EY:n toimivaltaan, ja siksi EY:n on allekirjoitettava ja ratifioitava sopimus.
Neuvosto tarkastelee parhaillaan ihmiskauppaa koskevaa toimintasuunnitelmaa, jotta voidaan kehittää tätä asiaa koskeva kokonaisvaltainen ja strateginen Euroopan unionin lähestymistapa. Toimintasuunnitelma perustuu 19. ja 20. lokakuuta pidettyyn konferenssiin, jossa käsiteltiin ihmiskaupan torjuntaa sekä siihen liittyviä toimia ja parhaita käytäntöjä Euroopassa ja jonka järjestivät puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta, komissio ja Ruotsi. 
Sarah Ludford (ALDE ). –
   Tuo on melko riittämätöntä. Komission äskettäisessä tiedonannossa todettiin, että uhrien suojelu on kaikkein tärkeintä, mutta jäsenvaltiot panevat ihmiskaupan yleensä samaan nippuun laittoman maahanmuuton kanssa ja tekevät mieluummin uhrien suojelun riippuvaiseksi todistajana toimimisesta. Tämän vuoksi jäsenvaltiot eivät pidä yleissopimuksesta.
Sain kollegojeni kanssa poliisilta sellaisen neuvon, että uhrit tekevät poliisin kanssa yhteistyötä vasta, kun he ja heidän perheensä ovat turvassa. Poliisi on kauhistunut siitä, että mahdollisuuksia ihmiskaupan harjoittajien onnistuneeseen syytteeseenpanoon heikennetään politiikalla, jossa uhreja karkotetaan laittomina maahanmuuttajina tai avunannolle asetetaan ehtoja. Pääministeri Blair sanoi hiljattain, että on oltava painavat syyt, että voi sanoa poliisille yhtäkkiä "ei". Miksi 17 EU:n pääministeriä – tai kertomanne mukaan itse asiassa 20 pääministeriä, myös Tony Blair – sanovat poliisille "ei" kieltäytymällä tämän yleissopimuksen allekirjoittamisesta? 
Douglas Alexander,
   . Haluan ensiksi toistaa arvoisalle jäsenelle jo aluksi esittämäni asian, etten voi puhua noiden 20 pääministerin päätöksenteosta, joihin hän viittaa, koska edustan täällä tänään ja tämän keskustelun aikana puheenjohtajavaltiota. Toteaisin kuitenkin, että hän voi tuskin sanoa, että laiton maahanmuutto ja ihmiskauppa sulautetaan yhteen, koska sen konferenssin nimi, jossa käsiteltiin ihmiskauppaa koskevaa tärkeää kysymystä ja josta kerroin, oli "Tackling human trafficking: Policy and best practice in Europe". Kuten sanoin, tätä asiaa vei eteenpäin puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta. Näin ollen väite, jonka hän näyttää esittävän ja jonka mukaan laiton maahanmuutto ja ihmiskauppa sekoitettaisiin toisiinsa jollakin tavalla periaatteellisesti ja alituisesti, näyttää ainakin konferenssin nimen perusteella osoittautuvan todistetusti vääräksi. 
Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Edellä todetun johdosta sanoisin, että syynä kollegani puheenvuoroon on mielestäni se, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta näyttää pitävän tätä asiaa turvallisuutta ja vakautta koskevana asiana pikemmin kuin ihmisoikeuksia koskevana asiana.
Neuvoston puheenjohtajan puheenvuorosta jatkaakseni pyytäisin, että hän yrittäisi varmistaa, että neuvoston keskustelut ihmiskauppaa koskevasta EU:n toimintasuunnitelmasta tulevat julkisiksi, koska tällä hetkellä meillä ei ole mitään tietoa niistä. Voisiko hän myös vakuuttaa, että ainakin vähimmäisvaatimukset, jotka sisältyvät ihmiskaupan vastaiseen EU:n yleissopimukseen, sisällytetään myös EU:n toimintasuunnitelmaan? 
Douglas Alexander,
   . Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että ihmiskaupan vastaista toimintaa koskevan yleissopimuksen tavoitteita tuetaan laajasti ja että Euroopan unionin jäsenvaltiot haluavat toteuttaa yhteisiä toimia. Tavoitteena on torjua jo syntypaikalla tätä todellakin kauhistuttavaa kauppaa, jotta voidaan suojella ja tukea uhreja, joista hän on puhunut, ja panna ihmiskauppaan syyllistyneet syytteeseen.
Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että Yhdistynyt kuningaskunta on Euroopan unionin puheenjohtajavaltiona toimiessaan asettanut etusijalle ihmiskaupan torjuntaan liittyvän työn ja että olemme keskittäneet toimemme EU:n toimintasuunnitelmaan, joka koskee parhaita käytäntöjä, vaatimuksia ja menettelyjä ihmiskaupan torjumiseksi ja ehkäisemiseksi. Olemme pitäneet asiasta jo kaksi konferenssia. Voin vakuuttaa hänelle, että toimintasuunnitelmassa käsitellään ihmiskaupan koko ketjua ja että suunnitelmassa tunnustetaan erityisesti ihmisoikeuksien tärkeys ja kohdellaan ihmiskaupan kohteeksi joutuneita uhreina. Näin ollen toivon, että antamani vastauksen perusteella käy ilmi, että osa hänen huolistaan, jotka koskivat puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan suhtautumista tähän tärkeään asiaan, on kohdistunut väärään kohteeseen. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan komissio ja Euroopan parlamentti kannattavat jäsenvaltioiden välisten tuontirajoitusten poistamista omaan käyttöön tarkoitetulta tupakalta ja alkoholilta. Mihin toimiin puheenjohtajavaltio on ryhtynyt vakuuttaakseen neuvoston rajoitusten poistamisesta, jotta ostajat saisivat täyden hyödyn yhteismarkkinoista? 
Douglas Alexander,
   . Ehdotettu tupakkatuotteiden ja alkoholin ohjeellisten määrien poistaminen on vain yksi osa kyseistä komission ehdotusta, jolla muutetaan valmisteveron alaisia tuotteita koskevia järjestelyjä. Ohjeellisia määriä käytetään tärkeänä mittarina sen määrittelemisessä, onko rajan yli tuotu valmisteveron alaisten tuotteiden määrä tarkoitettu kaupalliseen tarkoitukseen vai henkilöiden yksityiseen kulutukseen, jolloin tuonti on verovapaata. Ohjeelliset määrät sinänsä eivät muodosta estettä rajatylittävien ostosten tekijöille.
Komission ehdotuksesta on keskusteltu useita kertoja asianomaisissa elimissä sen jälkeen, kun se toimitettiin neuvostoon. Ei ole mitään viitteitä siitä, että jäsenvaltiot suostuisivat poistamaan ohjeellisia määriä koskevat vähimmäisvaatimukset. Tämän vuoksi puheenjohtajavaltio ei usko, että lisäkeskustelut asiasta tuottaisivat tulosta. 
John Purvis (PPE-DE ). –
   Eikö neuvoston puheenjohtaja ole samaa mieltä kanssani siitä, että Euroopan unionin yhtenäismarkkinat, joilla tavarat, ihmiset, palvelut ja pääoma voivat liikkua yhtä vapaasti jäsenvaltioiden rajojen yli kuin jäsenvaltioiden sisällä, on poliittisesti tärkeä tavoite? Onko hän yhtä mieltä kanssani siitä, että meidän olisi pidettävä jäsenvaltioiden välistä verokilpailua parempana kuin koko EU:n alueen veroprosenttien yhdenmukaistamista? Jos hän on tästä samaa mieltä, onko hänen mielestään mitään perusteita sellaisille rajoituksille ja ohjeellisille määrille, joilla säännellään, kuinka paljon valmisteveron alaisia tuotteita kansalaisemme saavat tuoda mukanaan rajojemme yli? 
Douglas Alexander,
   . On hauska kuulla täällä parlamentissa esitettävän mielipide, joka poikkeaa niin paljon muutamista väitteistä, jotka yleensä kohdistetaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan ja puheenjohtajavaltiona toteuttamiamme toimia vastaan.
Tavaroiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus sisältyy tietysti Euroopan unionin alkuperäisiin sopimuksiin, ja yksi työmme painopisteistä puheenjohtajuuskautemme aikana on ollut yhtenäismarkkinoiden toteutuminen. Olemme pyrkineet edistämään ja aiomme vastaisuudessakin edistää palveluihin liittyvää työtä tässä asiassa. Itse asiassa juuri osa niistä maista, jotka ovat aikaisemmin toisinaan asettaneet kyseenalaiseksi myötämielisyytemme Euroopan unionia kohtaan, on arvostellut eniten niitä toimia, joilla pyrimme edistämään palveluja koskevia keskusteluja.
Puhujan esille tuomasta rajatylittäviä ostoksia koskevasta kysymyksestä toteaisin vain, että puheenjohtajavaltio tukee täysin rajatylittävien ostosten tekijöiden oikeuksia. Olemme kuitenkin sitoutuneet samaan aikaan myös torjumaan niitä, jotka käyttävät väärin niitä vapauksia, joita kansalaisilla on muuten koko Euroopan unionin alueella. Torjumme määrätietoisesti yhtenäismarkkinoilla sellaisten tahojen harjoittamaa vapauksien väärinkäyttöä, jotka harjoittavat laitonta toimintaa, kuten salakuljetusta. Tämän vuoksi ohjetasot ovat välttämättömiä, koska niiden avulla autetaan tulliviranomaisia erottamaan toisistaan todelliset rajatylittävien ostosten tekijät ja salakuljettajat.
Mitä tulee puhujan lopuksi esittämään yleisempään kysymykseen, mielestäni yhdenmukaistamisen rajoja Euroopan unionissa koskevat melko lujat perusteet, jotka ulkoministerimme esitti aiemmin tänä iltapäivänä, osoittavat hyvin, mikä on Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen näkemys yhdenmukaistamisen ja kilpailun välisestä sopivasta tasapainosta Euroopan unionissa. 
David Martin (PSE ). –
   Onko neuvoston puheenjohtaja yhtä mieltä siitä, että rajoitukset ovat nimenomaan rajoituksia ja että jos kansalaiset voivat osoittaa, että he tuovat tuotteita omaan käyttöönsä, he eivät toimisi lain vastaisesti, vaikka he ylittäisivätkin rajoitukset? Entä onko hän sitä mieltä, että rajoitusten tarkoituksena on varmistaa, että yhtenäismarkkinat toimivat tällä alalla ja että ilman rajoituksia juuri sen tavoitteen saavuttaminen, jonka jäsen Purvis haluaa saavuttaa, saattaisi vaarantua, koska rajoituksilla pyritään estämään väärinkäytöksiä, joihin neuvoston puheenjohtaja viittasi? 
Douglas Alexander,
   . Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että suhtaudumme vakavasti sellaisiin väärinkäytöksiin, joihin hän viittasi niin hyvin. Puhuakseni hetken Yhdistyneen kuningaskunnan näkemyksestä pikemmin kuin puheenjohtajavaltion näkemyksestä on totta, että meillä Yhdistyneessä kuningaskunnassa on kaikista Euroopan unionin jäsenvaltioista korkeimmat ohjetasot.
Me, kuten kaikki jäsenvaltiot, määrittelemme ja sovellamme seuraamuksia niihin, jotka tuovat valmisteveron alaisia tuotteita muuhun kuin omaan käyttöön tarkoituksenaan – nimenomaan se, johon arvoisa jäsen viittasi – kiertää vero, joka olisi muuten maksettava. Nämä seuraamukset ovat mielestäni oikeassa suhteessa rikkomuksen luonteeseen. Näin ollen jäsen on oikeassa todetessaan, että rajoitukset ovat nimenomaan rajoituksia. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus aikoo pakottaa lukuisat brittinaiset lähtemään maasta, jos nämä haluavat elää yhdessä aviomiestensä kanssa, joille ei ole myönnetty oleskelulupaa. Naisille kerrotaan, että Irakin, Iranin, Afganistanin, Kongon ja Burundin kaltaisiin valtioihin asettautuminen on turvallista, vaikka Yhdistyneen kuningaskunnan tai Yhdysvaltain ulkoasiainministeriö on joko luokitellut kyseiset maat vaarallisiksi länsimaisille vierailijoille ja/tai niissä rikotaan perusoikeuksia.
Miten edellä kuvattu käytäntö on sovitettavissa yhteen Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen, erityisesti perhe-elämää koskevan oikeuden, sekä EU:n perusoikeuskirjan ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan kanssa? 
Douglas Alexander,
   . Neuvosto ei ole koskaan keskustellut tästä kysymyksestä eikä se kuulu neuvoston toimivallan piiriin. 
Elspeth Attwooll (ALDE ). –
   Minun on sanottava, että pidän Euroopan yhteisön lainsäädännön ja Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen mukaisen laillisen perusteen puuttumista jokseenkin huolestuttavana. Juuri mikään ei vakuuta minua äänestäjieni hyvinvoinnista.
Neuvoston puheenjohtaja tietää, että helmikuusta 2005 lähtien muiden kuin EU:n tai ETA:n kansalaisten on saatava Yhdistyneessä kuningaskunnassa sisäasiainministeriöltä lupa avioitumista varten. Tämän johdosta kyse on vain rajallisesta määrästä pariskuntia.
Voisiko neuvoston puheenjohtaja edes välittää sisäasiainministeriötä edustaville kollegoilleen pyyntöni, että tällaiset pariskunnat armahdettaisiin ainakin silloin, kun tunnustetaan, että kyse on aidosta ja todellisesta suhteesta, ja että luovuttaisiin vaatimuksesta matkustaa alkuperämaahan puolison oleskeluluvan hakemista varten? 
Douglas Alexander,
   . Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että huolehdin hänen äänestäjiensä hyvinvoinnista ja eduista, varsinkin koska meillä on yhteisiä äänestäjiä. Minähän edustan Skotlannin Paisleyn ja eteläisen Renfrewshiren vaalipiirin äänestäjiä.
Kunnioitan hänen kokemustaan, etenkin perustuslain alalla, mutta toteaisin yksinkertaisesti minusta selvältä näyttävän seikan. Tehtäväni tänään ei ole selittää tai esittää tätä erityistä asiaa koskevaa Yhdistyneen kuningaskunnan kantaa, vaan sen sijaan esittää pääpiirteittäin Euroopan unionin puheenjohtajan – jona Yhdistynyt kuningaskunta toimii tällä hetkellä – kanta.
Näin ollen olisin hyvin tyytyväinen, jos arvoisa jäsen kirjoittaisi esille tuomistaan asioista minulle kahdenkeskisesti, jotta voisimme varmistaa, että vastaaminen ohjataan Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeriön tehtäväksi. En kuitenkaan menisi tätä pidemmälle, koska tämä ei ole oikeastaan sopiva keskustelun aihe täällä parlamentissa tänään iltapäivällä. 
Sarah Ludford (ALDE ). –
   Huomasin, että alkoholiin sovellettavia rajoituksia koskevassa kysymyksessä ministeri kommentoi Yhdistyneen kuningaskunnan käytäntöä, joten olen varma, että hän on valmis tekemään niin myös tässä kysymyksessä. Eikö Yhdistyneen kuningaskunnan käytäntö ole ristiriidassa niiden vapaata liikkuvuutta koskevien EU:n sääntöjen kanssa, jotka liittyvät kehittyvään Euroopan unionin kansalaisuus -käsitteeseen?
Jos äänestäjäni, jota uusi sääntö koskee ja jonka avioliiton hallitus on hyväksynyt, muuttaisi Ranskaan, hänellä olisi oikeus elää siellä yhdessä aviomiehensä kanssa. Sääntö vaikuttaa siis niin eriskummallisesti, että pariskuntien perhe-elämää koskevaa oikeutta suojellaan paremmin muussa EU:n jäsenvaltiossa kuin pariskunnan jäsenten omassa kotimaassa. Asialla on merkittävä eurooppalainen ulottuvuus, joten mielestäni on sopivaa pyytää Yhdistyneen kuningaskunnan ministeriä vastaamaan puheenjohtajavaltion ominaisuudessa. 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, lisäkysymyksellä yritettiin urheasti saada meidät keskustelemaan Yhdistyneen kuningaskunnan sisäpolitiikasta, mutta mielestäni sopiva ja todella tätä parlamenttia kunnioittava reaktio on ryhtyä käsittelemään kysymyksiä, jotka on esitetty puheenjohtajavaltion vastattaviksi.
Olen jo ehdottanut yhdelle arvoisan parlamentin jäsenen kollegoista, että hän kirjoittaisi suoraan minulle. Autan välittämään kirjeen Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeriölle. Mielestäni on kuitenkin tärkeää, etenkin kun otetaan huomioon kyselytuntiin aina liittyvä ajan puute, että keskitymme tässä vaiheessa neuvostolle esitettäviin kysymyksiin emmekä jatka keskustelua, joka soveltuu käytäväksi kyseisissä jäsenvaltioissa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kiinan tiedotuksesta vastaava ministeriö antoi 25. syyskuuta 2005 lain tietojen levittämisestä Internetissä. Verkkotiedoilla ei saada edistää laittomien kokouksien järjestämistä, laittomiin järjestöihin kuulumista ja laittomiin, yhteiskunnallista järjestystä häiritseviin, kokouksiin osallistumista.
Uudet säännöt koskevat Internetsivuja ja sähköpostia. Niillä pyritään estämään kaiken tiedon (uutiset ja kommentit) välittäminen, jota ei ole tarkastettu tai jota hallinto ei ole sensuroinut. Internetportaalien on julkaistava uutisensa ja kommenttinsa suoraan virallisista uutislähteistä. Kaikkien yksityisten ryhmien tai henkilöiden on rekisteröidyttävä sähköpostia varten "uutisjärjestöksi". Ainoastaan silloin ne voivat lähettää uutisia tai kommentteja.
Zheng Yichun tuomittiin ennen näiden sääntöjen voimaantuloa, 22. syyskuuta 2005, seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen, koska hän oli kehottanut Internetissä ryhtymään poliittisiin uudistuksiin.
Miten neuvosto ottaa tämän Kiinan hallituksen sanavapauden pidättämisen käsiteltäväksi? Aikooko neuvosto ottaa Zheng Yichunin tapauksen käsiteltäväksi, ja aikooko se vaatia, että hänet vapautetaan? 
Douglas Alexander,
   . Vastaukseksi kysymykseen 6 toteaisin, että myös neuvosto on huolissaan arvoisan jäsenen mainitsemista Kiinan asettamista ilmaisunvapauden rajoituksista, kuten Internetiä koskevista rajoituksista. Euroopan unioni on viimeksi ilmaissut huolestuneisuutensa tästä asiasta EU:n ja Kiinan välisen ihmisoikeuksia koskevan vuoropuhelun yhteydessä Beijingissä 24.–25. lokakuuta järjestetyssä tapaamisessa. Euroopan unioni on myös toistuvasti ottanut tämän kysymyksen esiin muissa kahdenkeskisissä tapaamisissa, myös korkeimman tason neuvotteluissa.
Sen kannalta, että Kiina on allekirjoittanut kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen ja on ratifioimassa sitä, on erityisen tärkeää, että ilmaisunvapaus taataan kansainvälisten vaatimusten mukaisesti. Yleissopimuksen 19 artikla oli tämän vuoksi aiheena äskettäisessä Euroopan unionin sekä Kiinan tutkijoiden ja ammattilaisten oikeustieteellisessä seminaarissa, joka järjestettiin osana vuoropuhelua Beijingissä kesäkuussa 2005. Seminaarin tuloksena syntyneet yhteiset suositukset annettiin Kiinan edustajille viimeksi käydyn vuoropuhelun aikana.
Vuoropuhelun yhteydessä ja ihmisoikeuksien puolustajia koskevien Euroopan unionin suuntaviivojen mukaisesti Euroopan unioni on ottanut Kiinan viranomaisten kanssa esiin muutamia tapauksia, joissa henkilöitä on pidätetty sen jälkeen, kun he ovat ilmaisseet mielipiteitään rauhanomaisesti, sekä pyytänyt yksityiskohtaisia tietoja heidän kohtalostaan ja painostanut vapauttamaan heidät. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka olen tietysti kiitollinen neuvostolle tästä vastauksesta, en pääse eroon siitä vaikutelmasta, että muutamia suopeita julistuksiaan lukuun ottamatta Kiinan hallitus tekee hyvin vähän erityisesti tällä alalla. Minusta vaikuttaa siltä, että neuvosto ja Euroopan unioni soveltavat jossain määrin kahdenlaisia kriteerejä Kiinaan ja että Kiinalle ollaan auliisti mieliksi maan suhteellisen koon ja Kiinaan kohdistuvan epäilemättä valtavan taloudellisen kiinnostuksemme vuoksi.
Minun mielestäni neuvoston olisi noudatettava tiukempaa, periaatteellisempaa ja rohkeampaa politiikkaa asioissa, jotka liittyvät perusihmisoikeuksiin ja perusvapauteen ilmaista vapaasti mielipiteensä. Pyytäisinkin neuvostoa tarkastelemaan uudelleen mainitsemaani erityistapausta ja ottamaan tässä tapauksessa ehkä yhteyttä Kiinan viranomaisiin, mikäli mahdollista. 
Douglas Alexander,
   . Lisäkysymys koskee laajempia asioita kuin pelkästään tätä tiettyä tapausta sekä huolia Internetin sensuroimisesta ja kysymyksiä siitä, ovatko Euroopan unionin vetoomukset ja Kiinan kanssa käydyt keskustelut vaikuttaneet tehokkaasti ihmisoikeuksia koskevissa asioissa. Kysymykseen siitä, onko sellaisen maan eristäminen, jonka kanssa olemme eri mieltä ihmisoikeusnormeista, oikea tapa edetä asiassa, liittyy periaatteellinen valinta.
Euroopan unioni on perinteisesti ollut sitä mieltä, että järjestelmällisen vuoropuhelun ylläpitäminen ja osallistuminen asian edistämiseen ovat parhaita keinoja saada aikaan sellainen muutos, jonka kaikki tämän parlamentin jäsenet varmasti haluaisivat nähdä. Vuoropuhelun avulla on esimerkiksi kannustettu Kiinaa osallistumaan entistä enemmän kansainvälisten ihmisoikeusjärjestöjen työhön, kuten maaliskuussa 2001 tapahtuneeseen taloudellisia, yhteiskunnallisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen ratifiointiin. Kiina otti vastaan Euroopan unionin koulutuksen alan erityisedustajan vuonna 2003, mielivaltaisia pidätyksiä käsittelevän YK:n työryhmän vuonna 2004, ja toivon kovasti, että Kiina ottaa vastaan kidutusta käsittelevän YK:n erityistarkkailijan tänä vuonna.
Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että vuoropuhelu on sekä hyvin avointa että hyvin suoraa. Kuten yritin esittää alkuperäisessä vastauksessani hänen kysymykseensä, tätä vuoropuhelua käydään sekä virkamiesten kesken että Euroopan unionin ja Kiinan välisten yhteyksien kaikkein korkeimmilla tasoilla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan tilintarkastustuomioistuin antaa myöhemmin tällä viikolla Euroopan unionin tilejä koskevan vuosikertomuksensa. Kymmenen viime vuoden aikana Euroopan tilintarkastustuomioistuin ei ole kertaakaan pystynyt antamaan tyydyttävää tarkastuslausumaa. Tämä ei ole hyväksyttävää.
Mihin toimiin puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta on ryhtynyt edellä mainitun epätyydyttävän asiaintilan korjaamiseksi? Voiko neuvosto vakuuttaa kysymyksen esittäjälle, että ensi vuonna on odotettavissa myönteinen tarkastuslausuma Euroopan unionin tileistä? 
Douglas Alexander,
   . Neuvosto on niin ikään huolissaan arvoisan jäsenen mainitsemasta asiasta eli siitä, että yhdentoista viime vuoden aikana Euroopan tilintarkastustuomioistuin ei ole pystynyt antamaan vuosikertomuksessaan sellaista myönteistä tarkastuslausumaa, jonka mukaan olisi saatu riittävä varmuus tilien perustana olevien useimpien toimien laillisuudesta ja asianmukaisuudesta. Varainhoitovuoden 2004 tileistä tilintarkastustuomioistuin pystyi kuitenkin antamaan tilien perustana olevien toimien laillisuutta ja asianmukaisuutta koskevan myönteisen lausuman liittymistä edeltävän tuen sekä omien varojen ja hallinnon osalta. Ensimmäistä kertaa tilintarkastustuomioistuin on voinut tehdä sellaisen päätelmän, että yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän IACS:n avulla on voitu pienentää virheriskiä hyväksyttävälle tasolle suurimmassa osassa maatalousalan menoja.
Voin vakuuttaa parlamentille, että neuvosto on johdonmukaisesti pitänyt tätä asiaa tärkeänä ja ilmaissut säännöllisesti huolestuneisuutensa maksujen perustana olevien toimien virheasteesta ja valvontajärjestelmän puutteista.
Kuten parlamentin jäsenet tietävät, neuvosto on tarkastellut komission hiljattain antamaa tiedonantoa suunnitelmasta yhdennetyn sisäisen valvonnan kehyksen kehittämiseksi. Tämä on osa prosessia, jossa tavoitteena on saada myönteinen tarkastuslausuma. Puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio perustivat asiantuntijapaneelin, joka auttoi laatimaan tätä asiaa koskevan luonnoksen neuvoston päätelmiä varten. Neuvosto hyväksyi 8. marraskuuta 2005 päätelmät, joissa vahvistettiin, että myönteisen tarkastuslausuman saaminen on Euroopan unionin tavoite, ja joissa lueteltiin joukko komission ja jäsenvaltioiden toimia koskevia suosituksia. Neuvosto katsoo, että nämä päätelmät ovat tärkeä askel kohti myönteistä tarkastuslausumaa, ja tukee edelleen komission työtä ja osallistuu näin aktiivisesti Euroopan unionin varainhoidon parantamiseen kaikilla tasoilla. Päätäntävalta on kuitenkin viime kädessä Euroopan tilintarkastustuomioistuimella. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ),
   . Hyväksyn sen, että vastauksessanne myönnätte, että joitakin parannuksia on havaittavissa. Toivon kuitenkin, että puheenjohtajavaltio myöntää sen, että myös aikaisemmin on annettu paljon toimia koskevia suosituksia, mutta toimia on toteutettu vähän.
Hyvin lyhyesti toteaisin vielä, että Euroopan tilintarkastustuomioistuimen tiedotteen sivulla 7 todetaan, että uuden kirjanpitojärjestelmän täydelliseen täytäntöönpanoon tarvittavat mukautukset ja tarkastukset ovat viivästyneet. Miksi ja kuinka pitkäksi aikaa? Sivulla 8 tehdään päätelmä, että yhteisen maatalouspolitiikan maksuissa esiintyi vielä merkittävästi virheitä. Miksi? Lisäksi todetaan, että sisäisissä politiikoissa on edelleen virheiden vaara, ellei lainsäädäntöä muuteta. Aiotaanko sitä muuttaa ja jos aiotaan, niin koska?
Meidän olisi kaikkien myönnettävä, etteivät nämä ongelmat ole puheenjohtajavaltion syy. Tunnustaako puheenjohtajavaltio kuitenkin, että sen tehtävänä on painostaa suositusten mukaisiin toimiin, ja voisiko puheenjohtaja ehkä vastata minulle kirjallisesti juuri esittämiini erityiskysymyksiin? 
Douglas Alexander,
   . Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että suhtaudumme erittäin vakavasti kaikkiin näihin asioihin. Itse asiassa kollegani ulkoministeri totesi selkeästi tänään iltapäivällä täällä parlamentissa esittämissään huomioissa, että "se ettei, tilejä ole voitu hyväksyä jo yhtenätoista peräkkäisenä vuotena, mikä on heikko tilanne, vaikuttaa keskusteluilmapiiriin kaikissa jäsenvaltioissa". Näin ollen olemme todenneet Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kaikilla tasoilla ja puheenjohtajuuskautemme aikana, että tätä kysymystä koskevaa työtä on edistettävä. Tämän vuoksi olemme tehneet yhteistyötä komission kanssa varainhoidon ja talousarvion valvonnan parantamiseksi.
Komissio otti tammikuussa 2005 käyttöön uuden kirjanpitojärjestelmän, jonka avulla tilintarkastustuomioistuimen olisi tarkoitus saada parempia tietoja perusteeksi tilinpäätöstä koskevan myönteisen lausunnon antamiselle. Ymmärtääkseni uutta järjestelmää käytetään varainhoitovuoden 2005 tilien laatimiseen. Puheenjohtajavaltio sai lisäksi 8. marraskuuta järjestetyssä Ecofin-neuvostossa jäsenvaltioiden suostumuksen paketille, joka sisältää varainhoidon ja varainhoidon valvonnan parannuksia koskevia lisäehdotuksia. Aikaisemmassa vastauksessani kuvailemani paketti tunnetaan komission esittämänä suunnitelmana.
Näin ollen voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, ettei tämä ole pelkästään huolenaihe puheenjohtajavaltio Yhdistyneelle kuningaskunnalle, vaan asia, jota olemme edistäneet määrätietoisesti Ecofin-kokouksen aikana ja tukemalla komission uudistettuja toimia. Hän myöntää ystävällisesti, että tämä ongelma on ollut olemassa jo kauan ennen Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskautta, koska kyse on todellisesta Euroopan unionin ongelmasta. Toivon, että Yhdistyneen kuningaskunnan kuusikuukautisen puheenjohtajuuskauden aikana olemme voineet osaltamme auttaa ratkaisemaan tätä pitkäaikaista ongelmaa, joka ei ole ollut kunniaksi Euroopan unionille ja johon toivottavasti löydetään ratkaisu tulevina kuukausina ja vuosina. 
David Martin (PSE ). –
   Myöntääkö puheenjohtaja, että harvat ihmiset, jos ketkään, työntävät rahaa omiin taskuihinsa Brysselissä? Myöntääkö hän myös, että suurin osa tilintarkastustuomioistuimen esittämistä valituksista koskee järjestelmiä ja menettelyjä eikä petoksia sanan suppeassa merkityksessä ja että jos petoksia esiintyy, niitä esiintyy yleensä rahoittajamaissa tai itse asiassa joskus Euroopan unionin jäsenvaltioissa? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa jäsen on tietysti oikeassa todetessaan, että vaikka Euroopan tilintarkastustuomioistuimen kertomus koskee Euroopan unionin tilejä, 80 prosenttia menoista aiheutuu itse asiassa toimista, joita jäsenvaltiot toteuttavat maatalousalan rahastojen ja rakennerahastojen avulla. On kuitenkin pidettävä huoli siitä, ettemme vain käytä tätä väitettä hyväksi siinä tapauksessa, että olemme omahyväisiä kohtaamamme haasteen edessä. Toistaisin yksinkertaisesti ulkoministerin aiemmin esittämän näkökohdan, että ne, jotka suhtautuvat vihamielisesti ajatukseen Euroopan unionista, voivat käyttää aseena sitä, ettei tilejä ole voitu hyväksyä yhtenätoista peräkkäisenä vuotena. Tulevina vuosina meidän on todella pyrittävä siihen, ettemme anna heille tällaista asetta.
On tietysti totta, että toimia on toteutettava pikemminkin jäsenvaltioissa kuin Brysselin byrokratiassa. Tätä ei saa kuitenkaan käyttää minkäänlaisena verukkeena olla toteuttamatta toimia, joita muut jäsenet ovat kehottaneet toteuttamaan, sekä Brysselissä että jäsenvaltioissa.
Kaikkien meidän kannalta, jotka olemme kiinnostuneita lisäämään Euroopan kansalaisten Euroopan unionille ja sen toimille antamaa tukea sekä säilyttämään tämän tuen, on hyvin tärkeää, että tämä pitkäaikainen ongelma ratkaistaan. Ratkaisuun sisältyy jäsenvaltioiden toimia, mutta myös sellaista tärkeää työtä, jota teimme Ecofin-neuvostossa ja jolla on Euroopan komission tuki, minkä voin ilokseni todeta. 
Christopher Beazley (PPE-DE ). –
   Haluan seurata jäsen Martinin puheenjohtajalle esittämää huomiota, koska puheenjohtaja käytti ilmausta "ei ole ollut kunniaksi Euroopan unionille", aivan kuin Euroopan unioni olisi omista kansallisista toimielimistämme aivan erillinen instituutio. Haluaisin vain korostaa sitä, ettei syynä siihen, että tilintarkastustuomioistuimen on vaikea hyväksyä tilit, ole Euroopan unionin korruptio – erotukseksi jäsenvaltioista – vaan se, etteivät jäsenvaltiot auta Euroopan unionia esittämään sellaista perusteltua kirjanpitoa kuin tilintarkastustuomioistuin ja EU:n toimielimet edellyttävät.
Pyytäisin neuvoston puheenjohtajaa vakuuttamaan kansalaisille, että meidän on tietysti oltava tarkkoja, mutta syy ei ole jonkun muun, vaan syy on jäsenvaltioidemme. 
Douglas Alexander,
   . Kaikella kunnioituksella arvoisaa jäsentä kohtaan olen eri mieltä siitä, että paras tapa ratkaista tämä ongelma, joka on ollut olemassa jo 11 vuotta, on ryhtyä jakamaan vastuuta niin, että pidetään toista osapuolta toista parempana tai päinvastoin.
Haasteena on toki se, että tunnustetaan, että kyse on yhteisestä ongelmasta. Olisi pelkästään petollista olla sitä mieltä, ettei kyse ole huomattavasta riskistä Euroopan unionin maineelle, etenkin kun tästä myönteisen tarkastuslausuman saamatta jäämisestä yhtenätoista peräkkäisenä vuotena on kerrottu sanomalehdissä useissa maissa eri puolilla Euroopan unionia, ja ryhtyä väittelemään siitä, kuka on oikeassa ja kuka väärässä.
Haasteena on etsiä ratkaisuja, jotka vastaavat komission, Brysselin byrokratian ja jäsenvaltioiden asiaan liittyviä tehtäviä. Vastaukseksi siihen, ettei yhteentoista vuoteen ole saatu tyydyttävää tarkastuslausumaa, ei kuitenkaan riitä vain sen toteaminen, että tämä on jäsenvaltioiden asia ja sen vuoksi vastuu ratkaisun löytämisestä ei ole yhteinen. Me kaikki, jotka haluamme saada vastaisuudessa tyydyttävän tarkastuslausuman, olemme yhdessä vastuussa siitä, että ryhdytään juuri sellaisiin käytännön toimiin kuin komissio ehdotti ja joissa edistyimme Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskaudella Ecofin-neuvoston viime kokouksen aikana, minkä voin ilokseni todeta. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Voiko neuvosto ilmoittaa, miten se on menetellyt alettuaan uudelleen käsitellä ehdotusta vuonna 1999 tehdyn, komitologiaa koskevan päätöksen tarkistamisesta?
Katsooko neuvosto, että komission korjattu ehdotus vuodelta 2004 muutamin muutoksin voisi olla hyväksyttävä perusta kestävälle ratkaisulle kiistanalaiseen komitologiakysymykseen?
Voiko neuvosto harkita kyseessä olevan ehdotuksen muuttamista siten, että siitä suljettaisiin pois komission mahdollisuus säilyttää muuttamattomana jokin täytäntöönpanotoimenpide, jonka neuvosto tai parlamentti on hylännyt? 
Douglas Alexander,
   . Suhtaudun myönteisesti arvoisan jäsenen kysymykseen. Tiedän, että hän on jo pitkään ollut kiinnostunut komiteamenettelystä. Hän tietää, että keskustelut komission muutetuista ehdotuksista aloitettiin uudelleen vasta syyskuussa, joten toivon hänen ymmärtävän, että tässä vaiheessa minun on liian aikaista antaa neuvoston puolesta lopullista vastausta hänen kysymykseensä.
Työryhmä, joka tarkastelee komiteamenettelyä koskevaa komission tarkistettua ehdotusta, on kokoontunut tähän mennessä kolme kertaa ja tapaa vielä kaksi kertaa Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauden aikana. Käsittääkseni keskustelut sujuvat kuitenkin hyvin. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Haluan kiittää puheenjohtajaa vastauksesta ja pyytää jatkamaan hellittämättä asian käsittelyä. Jos onnistumme löytämään ratkaisun tähän asiaan, joka on kiusannut Euroopan unionia jo vuosia, edistäisimme huomattavasti pyrkimyksiämme säännellä entistä paremmin. Sekä parlamentin että neuvoston kolmanteen käsittelyyn tulee nykyään niin paljon sellaisia asioita, jotka olisi delegoitava täytäntöön paneville elimille. Emme kuitenkaan delegoi, jollei meille taata, että voimme tarvittaessa käsitellä asioita uudestaan samalla tavalla kuin neuvosto. Parlamentin ja neuvoston välinen tasa-arvo on ratkaisu tähän ongelmaan. Jos meillä on paremmat mahdollisuudet tarkastaa asioita, me puolestamme olemme halukkaampia delegoimaan asioita paljon herkemmin. 
Douglas Alexander,
   . Kunnioitan sekä arvoisan jäsenen kokemusta että asiantuntemusta tässä asiassa. Olen yhtä mieltä hänen kanssaan asian tärkeydestä ja siitä, että asiaa on edelleen ajettava itsepintaisesti. Voin vakuuttaa hänelle puheenjohtajavaltion näkökulmasta, että ajamme hellittämättä tätä tärkeää asiaa ja teemme niin myös vastaisuudessa.
Lopuksi toistaisin, että huolimatta siitä, että nämä keskustelut on aloitettu uudelleen vasta syyskuussa, voin ilokseni todeta, että jo käytyjen keskustelujen aikana asiassa on todella edistytty. Olen optimistinen sen suhteen, että asiassa voidaan edistyä vielä huomattavasti Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskaudella kahden jäljellä olevan kokouksen aikana. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kaksi neuvoston tämänhetkisen puheenjohtajavaltion Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ministeriä on antanut epäjohdonmukaisia lausuntoja vajaan kahden viikon aikana. Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri Jack Straw siteerasi 3. lokakuuta 2005 julkaistuun Euroopan unionin vuosittaiseen ihmisoikeusraporttiin 2005 laatimassaan esipuheessa Kofi Annania todeten, että "meillä ei ole kehitystä ilman turvallisuutta, ei turvallisuutta ilman kehitystä, eikä kumpaakaan, ellei ihmisoikeuksia kunnioiteta". Jack Straw totesi myös, että "on tärkeää, että me edelleen paitsi vaalimme näitä arvoja, myös painotamme niiden yleismaailmallisuutta". New Statesman sitä vastoin siteerasi 26. syyskuuta 2005 Yhdistyneen kuningaskunnan sisäministeriä Charles Clarkea todeten, että jos hän voi valita turvallisuuden ja Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen väliltä, hän on ensisijaisesti vastuussa maansa turvallisuudesta. Voiko neuvosto selittää, miten nämä selvästi ristiriitaiset toteamukset sopivat yhteen? Jos ne eivät neuvoston mielestä sovi yhteen, niin mikä niistä vastaa parhaiten neuvoston näkemystä, eli jos neuvosto voi valita turvallisuuden ja ihmisoikeuksien väliltä, kumpi on sen mielestä tärkeämpi? 
Douglas Alexander,
   . Kaikkien maiden hallitusten haasteena on selviytyä nykyisestä ennenkuulumattomasta maailmanlaajuisen terrorismin uhasta. Ei voida kuitenkaan tehdä valintaa turvallisuuden ja ihmisoikeuksien välillä. Ilman turvallisuutta ei ole ihmisoikeuksia eikä ilman ihmisoikeuksia ole turvallisuutta.
Lontoossa 7. heinäkuuta tänä vuonna tehtyjen iskujen jälkeen neuvosto piti ylimääräisen kokouksen 13. heinäkuuta. Tässä kokouksessa neuvosto antoi julkilausuman Euroopan unionin reaktiosta noihin kauheisiin pommituksiin. Julkilausumassaan neuvosto teki selväksi seuraavasti, että "iskut loukkaavat niitä yleismaailmallisia arvoja, joihin Euroopan unioni perustuu. Näiden arvojen ydin on sitoutuminen demokraattisiin ja avoimiin instituutioihin ja oikeusvaltioperiaatetta noudattaviin yhteiskuntiin, joissa kaikkia uskontoja edustavat ja taustaltaan erilaiset ihmiset voivat elää, tehdä työtä ja menestyä yhdessä. Terroristit, jotka torjuvat tämän sitoumuksen ja pyrkivät väkivaltaa käyttäen saavuttamaan omat päämääränsä, tulevat kärsimään tappion." Tämän jälkeen lisättiin, että Euroopan unioni lujittaa – lainaan taas suoraan – "sitoumustaan torjua terrorismia ja vaalia vapauden, turvallisuuden ja oikeuden perusperiaatteita". 
Sajjad Karim (ALDE ). –
   Kiitos vastauksestanne. Myönnän, että tässä asiassa olisi oltava enemmän valinnan varaa ja löydettävä oikea tasapaino.
Haluaisin vielä tietää, millä tavoin se, että ihmisiä pidätetään ilman syytettä, kieltäydytään antamasta järkeviä tietoja pidätyksen syistä ja poistetaan asianajajien oikeus toimia mielekkäästi asiakkaansa hyväksi tällaisissa asioissa, sen paremmin vaalii näitä arvoja kuin painottaa niiden yleismaailmallisuuttakaan. 
Douglas Alexander,
   . Mielestäni arvoisa jäsen yrittää saada minut keskustelemaan eri jäsenvaltioiden lähestymistavoista tai oletetuista lähestymistavoista, vaikka tehtäväni on tänään puhua täällä neuvoston puolesta. Voin vakuuttaa hänelle, että puheenjohtajavaltion näkökulmasta julkilausuma, josta kerroin parlamentille ja josta neuvoston jäsenet sopivat 13. heinäkuuta, on vakaa perusta, jonka avulla voimme yhtenäisenä rintamana kohdata kansainvälisen terrorismin uhan. Esitetäänpä asia selvästi: terroristit haluavat kieltää meiltä paitsi elämän myös elämäntapamme armottomilla ja ennennäkemättömillä iskuillaan. Tämän vuoksi neuvoston 13. heinäkuuta antama julkilausuma kuvaa niin voimakkaasti yleiseurooppalaisia käsityksiä siitä, miten meidän olisi vastattava näihin haasteisiin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Ruotsin tiedotusvälineissä kerrottiin 14. lokakuuta 2005, että Ison-Britannian puolustusministeri John Reid oli virallisesti kehottanut EU:n jäsenvaltioita lisäämään omia puolustusmäärärahojaan. Tiedotusvälineiden mukaan puolustusministeri katsoi, että kohtuullinen taso jäsenvaltioiden puolustusmäärärahoille olisi noin 2,5 prosenttia bruttokansantuotteesta, mikä vastaa Ison-Britannian ylläpitämää tasoa. Ruotsin puolustusmenot nousivat viime vuonna 1,7 prosenttiin Ruotsin BKT:sta.
Katsooko puheenjohtajavaltio, että EU:n jäsenvaltioiden olisi pyrittävä nostamaan puolustusmenonsa Ison-Britannian tasolle? Katsooko puheenjohtajavaltio, että alle 2 prosenttia BKT:staan puolustusmenoihin käyttävien, Ruotsin kaltaisten EU:n jäsenvaltioiden olisi nostettava puolustusmenojensa osuutta? Katsooko puheenjohtajavaltio, että tässä on kyseessä ensisijaisesti yhteinen EU-tason asia, vai pitäisikö jäsenvaltioiden itsensä saada arvioida, miten suuren osan BKT:sta ne haluavat sijoittaa puolustukseen? 
Douglas Alexander,
   . Neuvosto ei ole keskustellut jäsenvaltioiden puolustusbudjettien tasosta, koska vastuu tästä asiasta on kansallinen.
Parhaillaan etsitään keinoja puolustuskyvyn parantamiseen lisäämällä tutkimukseen käytettyjä menoja ja tutkimusyhteistyötä, jotta voidaan selviytyä puolustuskyvyn puutteista ja alan koulutuksesta. Tästä syystä ja Hampton Courtissa järjestetyn hallitusten päämiesten epävirallisen kokouksen jatkoksi puheenjohtajavaltio on pyytänyt korkeaa edustajaa edistämään työtä tällä alalla tarvittaessa yhdessä nykyisen ja tulevan puheenjohtajavaltion sekä Euroopan komission kanssa. Korkea edustaja esittelee yhteistyössä puheenjohtajavaltion kanssa yhteenvedon ensimmäisistä luonnoksistaan ennen Eurooppa-neuvoston joulukuun kokousta. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Yksi puheenjohtajavaltion tärkeimmistä ensisijaisista painopistealueista, jotka esiteltiin Euroopan parlamentille 23. kesäkuuta 2005, on edistyminen EU:n rahoituksen ja vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymien kysymyksessä. Kun otetaan huomioon, että viime hetken sopimus vaikeuttaa hyvissä ajoin tehtävää suunnittelua ja yhteisön monivuotisten ohjelmien moitteetonta täytäntöönpanoa, pyydän neuvostoa ilmoittamaan minulle, missä vaiheessa tätä kysymystä koskevat neuvottelut ovat? Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä, jotta sopimukseen päästäisiin ennen Ison-Britannian puheenjohtajakauden päättymistä? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltio tietää hyvin, kuinka tärkeää on päästä sopimukseen uusista rahoitusnäkymistä vuoden loppuun mennessä, ja tekee kaikkensa asian edistämiseksi. Tämä aihe on toistunut parlamentin keskusteluissa tänä iltapäivänä. Tämän päämäärän saavuttamiseksi neuvosto järjesti kahdenkeskisiä kuulemisia jäsenvaltioiden kanssa kesän aikana, ja keskustelut asiasta aloitettiin uudelleen neuvostossa 7. marraskuuta. Ne jatkuvat tietysti yleisten asioiden neuvoston kokouksessa maanantaina 21. marraskuuta. Puheenjohtajavaltio työskentelee sopimukseen pääsemisen hyväksi, mutta ennen kuin se on valmis jättämään neuvostolle koko kompromissiehdotuksen, se ei voi esittää kommentteja siitä, mitä tällaiseen ehdotukseen voisi sisältyä tai mitä siihen ei voisi sisältyä. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, aiotteko ilmoittaa Euroopan parlamentille ennen joulukuun huippukokousta puheenjohtajavaltion laatimasta kompromissitekstistä?
Kun otetaan huomioon, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli tärkeä osuus kesäkuisessa sopimuksen kumoamisessa, onko puheenjohtajavaltio todella halukas toimimaan niin, että sopimukseen voidaan päästä 25 jäsenvaltion kesken?
Onko neuvosto miettinyt, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskaudesta on vaarassa tulla yksi tehottomimpia ja epäonnistuneimpia kausia koko Euroopan unionin historiassa? 
Douglas Alexander,
   . Kollegani ulkoministeri kertoi, että tämä on 47. kerta, kun Yhdistyneen kuningaskunnan ministeri puhuu täällä parlamentissa puheenjohtajuuskautemme aikana. Voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että olen taas omalla tavallisella paikallani tämän parlamentin tulevissa täysistunnoissa. Pääministerimme on sitoutunut tulemaan taas tänne puhumaan parlamentille. Mitä tahansa muuta arvostelua tai epäuskoa Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauteen kohdistetaankaan, Euroopan parlamentin kanssa käytävän keskustelun puute ei ehkä ole kaikkein voimakkaimman arvostelun aihe. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtajavaltion edustaja, käytän tilaisuutta hyväkseni, koska olen laatinut oman kysymyksen samasta asiasta, kysymyksen numero 17, johon ei ehkä ehditä vastaamaan tämän kyselytunnin aikana. Kysyn, onko mahdollista, että tähän kompromissiesitykseen sisältyy myös maatalouden yhteisrahoitusmenettely, jotta päästään sopimukseen Yhdistyneen kuningaskunnan ja sen erityisen jäsenmaksualennuksen poistamisesta? 
Douglas Alexander,
   . Ihailen arvoisan jäsenen kykyä käyttää tilaisuutta hyväkseen ja esittää lisäkysymyksessä asia, jonka hän aikoo tuoda esiin kysymyksessä 17. Toistaisin hänelle kuitenkin vain – ehkä aiheuttaen pettymyksen – aikaisemman vastaukseni, että kun otetaan huomioon niiden keskustelun kohteena olevien asioiden arkaluonteisuus ja tärkeys, joita käsitellään puheenjohtajuuskautemme aikana, ei olisi sopivaa yrittää ottaa esiin tiettyä osaa mahdollisesta paketista, josta toivomme kaikkien pääsevän yksimielisyyteen joulukuussa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Ruotsin kansalainen Lech Sierpinski on vuodesta 1998 lähtien ollut matkustuskiellossa Puolassa eikä näin ollen ole voinut lähteä maasta. Puolassa asuvana ulkomaan kansalaisena hänellä ei kuluneiden seitsemän vuoden aikana ole ollut perusoikeuksia, kuten oikeutta terveydenhoitoon ja työlupaan, eikä hän enää voi maksaa asianajajakulujaan.
Kaikkien EU:n jäsenvaltioiden on täytettävä Kööpenhaminan kriteerit, ja jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet eurooppalaisen yleissopimuksen, jossa määrätään muun muassa tehokkaasta oikeussuojasta ja oikeudenmukaisesta oikeudenkäynnistä.
Olen hyvin tietoinen siitä, että on vaikeaa kommentoida yksittäisiä tapauksia. Haluan kuitenkin kysyä, voiko neuvosto puheenjohtajan mielestä tehdä jotain vaikuttaakseen EU:n jäsenvaltioon, joka kuvatun kaltaisissa tilanteissa ei täytä oikeusturvatakeita koskevia kohtuullisia vaatimuksia. 
Douglas Alexander,
   . Tähän kysymykseen voin vastata lyhyesti. Neuvosto ei ole koskaan keskustellut tästä asiasta eikä se kuulu neuvoston toimivallan piiriin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kuinka paljon edistymistä on saavutettu neuvoston toiminnan avoimuudessa ja läpinäkyvyydessä sen jälkeen, kun neuvoston puheenjohtaja vastasi samaa asiaa koskevaan kysymykseeni H-0567/05(1)?
Mitä tuloksia puheenjohtaja on saavuttanut pyrkiessään vakuuttamaan neuvostolle – Yhdistyneen kuningaskunnan poliittisten johtajien parlamentissa aloittaman kampanjan seurauksena – että sen olisi kokoonnuttava julkisesti avoimuuden ja vastuullisuuden parantamiseksi ? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, neuvoston toiminnan avoimuutta ja läpinäkyvyyttä koskevan käynnissä olevan keskustelun sekä puheenjohtajavaltio Yhdistyneen kuningaskunnan ja Euroopan parlamentin jäsenten välisen ajatustenvaihdon jälkeen ensimmäiset neuvottelut asiasta käytiin Coreperissa eli pysyvien edustajien komiteassa 19. lokakuuta. Puheenjohtajavaltio tarkastelee parhaillaan yhdessä tulevien puheenjohtajavaltioiden Itävallan ja Suomen kanssa mahdollisia toimenpiteitä, joiden tavoitteena on lisätä edelleen neuvoston lainsäädäntätyön avoimuutta. 
Chris Davies (ALDE ). –
   Kiitän neuvoston puheenjohtajaa. On todettava, että on valtava helpotus, kun voi hetken olla keskustelematta REACH-asetuksesta loputtomissa ryhmissä eri puolilla parlamenttia – pelkään tosin, että kyse on vain hetkisestä. Huomaan, ettei jäsen Kirkhope ole paikalla, mutta tiedän, että hän otti tämän asian esiin aiemmassa keskustelussa.
Haluan kiittää henkilökohtaisesti neuvoston puheenjohtajaa hänen toimistaan tämän asian hyväksi. Myönnän, että hän tekee kaikkensa asian edistämiseksi. Minulla on tässä kopio Tanskan pääministerin Rasmussenin kirjeestä, jossa hän toteaa tukevansa työjärjestyksen muutosta. Luulen, että samanlaiset kirjeet voitaisiin saada alkajaisiksi Virosta ja Ruotsista. Tiedämme jo Yhdistyneen kuningaskunnan kannan. Se merkitsee jo neljää ääntä, joten tarvitaan vain yhdeksän ääntä lisää. Tiedän, että neuvosto tekee mieluummin asioita yksimielisesti, mutta eikö todellisten tulosten saavuttamiseksi – todellisen muutoksen aikaansaamiseksi – puheenjohtajavaltion olisi vietävä tämä asia äänestykseen seuraavassa yleisten asioiden neuvostossa ja nimettävä ne jäsenvaltiot, jotka eivät tue tätä kantaa? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisan jäsenen antama neuvo on mielestäni kiintoisa. Strategia, jonka mukaan ei pyritä yksimielisyyteen vaan nimeämään eri mieltä olevat, on uudenlainen tapa edetä asiassa. Tämä kuitenkin osoittaa mielestäni, kuinka vahvat mielipiteet monilla tämän parlamentin arvoisilla jäsenillä on tästä tärkeästä asiasta.
Yhdistyneen kuningaskunnan kannan tässä asiassa on esittänyt kukapa muu kuin pääministerimme, mutta hän on oikeassa tunnustaessaan, ettei Yhdistynyt kuningaskunta, vaikka se toimiikin puheenjohtajana, ole ainoa toimija tällä alalla. Pelkäänpä, että arvoisa jäsen pettyy, kun huomautan, ettemme keskustele avoimuudesta ensi viikolla, koska maanantain esityslistalla on niin paljon asioita, sillä kokouksessa ovat mukana sekä puolustusministerit että kehitysasioista vastaavat ministerit.
Lähiaikoina julkaistaan vaihtoehtoja käsittelevä asiakirja, jota neuvoston nk. Antici-ryhmä käsittelee ennen Coreper II:n neuvotteluja. Coreper I:n työtä hyödynnetään myös osana prosessia, joten olen kiitollinen arvoisan jäsenen ystävällisistä sanoista. Voin vakuuttaa hänelle, että kyse on asiasta, jonka hyväksi työskentelemme jatkuvasti. Olemme kuitenkin vakuuttuneita siitä, ettei oikea tapa edetä asiassa ole käsitellä sitä 21. marraskuuta kokoontuvassa yleisten asioiden neuvostossa, vaan on pyrittävä saavuttamaan merkittävää edistymistä muilla mainitsemillani foorumeilla. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysymyksen tekijän näkemys oli teistä kiintoisa. Minussa herättää kiinnostusta vastauksenne, jonka mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on kannattavinaan avoimuuden lisäämistä.
Minulla on kädessäni Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen European scrutiny committeen kertomus, joka on julkaistu 24. lokakuuta. Kertomus sisältää vastauksen, jossa esitetään Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kanta ehdotukseen, että neuvoston kokoukset olisi tehtävä yleisölle avoimiksi. Kertomuksessa todetaan, että hallituksen mielestä Eurooppa-neuvoston olisi mahdotonta päästä sopimukseen vaikeista asioista, joita ei voida ratkaista ministerineuvostossa, jos neuvoston on työskenneltävä julkisuuden valokeilassa. Mikä Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kanta siis oikeastaan on? Kannatatteko avoimuutta vai sitä, että vältetään työskentelyä julkisuuden valokeilassa, kuten tässä vastauksessa annetaan ymmärtää? 
Douglas Alexander,
   . Vastaan arvoisalle jäsenelle toteamalla, että kuten Euroopan unionin puheenjohtajana toimivalle valtiolle sopiikin, vastaus annetaan puheenjohtajavaltion ehdotusten muodossa, koska yhden maan kannalla ei ole merkitystä, vaan tärkeää on kaikkien jäsenvaltioiden kanta.
Kun julkaisemme lähiaikoina ehdotuksia, joissa esitellään kumppaneille mahdollisia vaihtoehtoja neuvoston toiminnan avoimuuden lisäämiseksi, voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, joka on puhunut niin kaunopuheisesti siitä, kuinka tärkeä tämä asia on hänelle, että keskustelemme tästä asiakirjasta sekä tulevien puheenjohtajavaltioiden että neuvoston pääsihteeristön kanssa. Näitä vaihtoehtoja käsitellään edelleen Coreperissa, kuten jo totesin, vaihtoehtoja koskevan asiakirjan perusteella myöhemmin tässä kuussa järjestettävässä Antici-ryhmän kokouksessa. Tämä on mielestäni rakentava tapa edetä asiassa, jotta voidaan varmistaa sellainen tulos, johon niin monet täällä pyrkivät. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Tietääkö puheenjohtajavaltio, että tämä parlamentti on jo pitkään ajanut tätä asiaa ja painostanut jo vuodesta 1979 alkaen, jolloin parlamentti valittiin ensimmäisen kerran, neuvostoa kokoontumaan julkisesti sen toimiessa lainsäätäjänä? Itse asiassa Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskaudella vuonna 1976 muuan Tony Benn, joka edusti puheenjohtajavaltiota energianeuvostossa, teki aloitteen todeten, että neuvoston olisi kokoonnuttava julkisesti sen käsitellessä lainsäädäntöesityksiä.
Katsooko hän, että olemme edenneet huomattavasti, kun olemme yhdessä vähitellen kehittäneet perustuslakiamme niin, että neuvosto nyt ainakin julkistaa kaikkien lainsäädäntöä koskevien äänestystensä tulokset ja myöntää yleisölle oikeuden tutustua asiakirjoihin, mutta että kannattaisi ottaa vielä viimeinen askel niin, että neuvosto todella kokoontuisi ja äänestäisi julkisesti lainsäädäntöä hyväksyessään? 
Douglas Alexander,
   . Taivun arvoisan jäsenen yksityiskohtaiseen historialliseen näkemykseen tästä asiasta vahvistamalla, että Bennin perhe on ollut pitkään kiinnostunut tästä asiasta. Arvoisan jäsenen mielestä voisi olla kiinnostavaa tietää, että olen keskustellut tästä asiasta Tony Bennin pojan kanssa, koska hän on nyt yksi Yhdistyneen kuningaskunnan edustajista kehitysasioista vastaavien ministerien neuvostossa ja on sen vuoksi kiinnostunut kannastamme siinä ja muissa neuvostoissa. Olen iloinen, kun voin todeta, että hänen huomionsa kuvaavat mainiosti sitä historiallista painoarvoa, joka on niiden tärkeiden keskustelujen taustalla, joita käymme tällä hetkellä jäsenvaltioiden kanssa.
Vastaukseksi aikaisempaan kysymykseen toistaisin vain näkemyksen, jonka oma pääministerimme esitti, kun hän puhui Euroopan parlamentille Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauden alussa. Tuo alkusysäys on kannustanut meitä viemään eteenpäin neuvotteluja Coreperissa ja odotamme edistyvämme asiassa myös tulevaisuudessa. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän anteeksi teiltä ja puheenjohtajavaltiolta, että olen myöhässä. Puhuin ministeri Hilary Bennin kanssa juuri tästä asiasta sunnuntaina, kun olimme kaatuneiden muistopäivän tilaisuudessa Leedsissä.
Kysyisin neuvoston puheenjohtajalta, mikä on kantanne sen suhteen, mitä pääministeri Blair sanoi minulle – ja mitä ministeri Straw sanoi minulle – siitä, miten tässä neuvoston avoimuutta ja läpinäkyvyyttä koskevassa asiassa edetään. Pääministeri Blair sanoi minulle, että olisi hyvä edetä asiassa, kunhan toimitaan sääntöjen mukaisesti. Ministeri Straw kertoi minulle tänään iltapäivällä, että harkitaan kahta vaihtoehtoa. Haluaisin tietää, ovatko nuo vaihtoehdot sääntöjen mukaisia vai onko edessämme sääntöjen muutos? 
Douglas Alexander,
   . Olen kiitollinen arvoisalle jäsenelle siitä, että hän on vahvistanut, että nämä keskustelut ovat ajankohtaisia Yhdistyneen kuningaskunnan poliitikkojen keskuudessa. En voi väittää puhuneeni Hilary Bennin kanssa aivan viime päivinä kuten arvoisa jäsen, mutta voin vakuuttaa teille, että kun tapaan hänet huomisaamuna hallituksen istunnossa, selvitän, mitä hän sanoi teille kaatuneiden muistopäivän tilaisuudessa Leedsissä.
Mitä tulee arvoisan jäsenen esittämään kysymykseen, hänen on kuitenkin odotettava vielä vähän, koska ennen kuin hän palasi parlamenttiin tänään iltapäivällä, kerroin hänen kollegoilleen nyt käynnissä olevasta prosessista. Kuten arvoisa jäsen tietää, Coreperissa on käyty keskusteluja aiemmin Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauden aikana. Asiasta ei keskustella 21. marraskuuta yleisten asioiden neuvostossa. Sen sijaan olemme päättäneet laatia vaihtoehtoja koskevan asiakirjan, joka julkaistaan lähiaikoina puheenjohtajuuskaudellamme ja josta keskustellaan sitten Antici-ryhmän kokouksessa ennen keskusteluja Coreper II:ssa. Coreper I:n työtä hyödynnetään myös osana tätä prosessia. Jos siitä on apua arvoisalle jäsenelle, varmistan tietysti, että hän saa kopion vaihtoehtoja koskevasta asiakirjasta, kun se julkaistaan. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Neuvosto toteaa miehitetyn Länsi-Saharan alueita sisältävää EU:n ja Marokon välistä kalastussopimusta koskevaan aikaisempaan kysymykseen (H-0692/05(2)) antamassaan vastauksessa, että neuvosto "kannattaa YK:n prosessia".
YK:n yleiskokouksen neljäs komitea hyväksyi äänestyksessä 11. lokakuuta päätöslauselman, joka koski sellaisten alueiden oikeutta omiin luonnonvaroihinsa, joilla ei ole itsehallintoa. Päätöslauselmaa kannatti 137 läsnä olevaa jäsentä, joista 22 maata on myös EU:n jäsenvaltioita. Ranska ja Iso-Britannia pidättäytyivät äänestämästä ja Tanska ei ollut edustettuna.
Ottaen huomioon neuvoston aikaisemman viittauksen YK:n prosessin kannattamiseen sekä päätöslauselman, jota suurin osa EU:n jäsenvaltioista tuki äänestyksessä YK:ssa 11. lokakuuta, voisi päätellä, että neuvottelujen tuloksena syntynyt EU:n ja Marokon välinen kalastussopimus ei sisältäisi Länsi-Saharan alueita. Voiko neuvosto vahvistaa, että Länsi-Saharan satamia ja vesialueita ei sisällytetä kalastussopimukseen? 
Douglas Alexander,
   . Arvoisa puhemies, pyytäisin arvoisaa jäsentä tutustumaan vastaukseen, jonka neuvosto antoi hänen 28. syyskuuta esittämäänsä kysymykseen H-0692/05.
Vastauksessani totesin, että 28. heinäkuuta 2005 parafoidun kalastussopimuksen 2 artiklassa todetaan, että sopimusta sovelletaan "Marokon kuningaskunnan suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvalla Marokon kalastusalueella". Tämä sopimuksen maantieteellinen soveltamisala on sama kuin edellisen sopimuksen, jonka voimassaolo päättyi vuonna 1999, eikä se vaikuta millään tavoin kysymykseen Länsi-Saharan asemasta. Parafoitu sopimus on nyt ratifiointiprosessissa, jonka odotetaan vuoden 2006 ensimmäisellä neljänneksellä johtavan sopimuksen viralliseen tekemiseen. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ). –
   Haluan kiittää neuvostoa vastauksesta. Ongelmana on, että vastaus merkitsee sitä, että EU on tehnyt kalastussopimuksen, jonka mukaan EU kalastaa Länsi-Saharan vesialueilla, vaikka Marokko on miehittänyt kyseisen maan laittomasti. Mikään EU:n jäsenvaltioista ei tunnusta Länsi-Saharan kuuluvan Marokon suvereniteettiin. Esitetään asia miten kauniisti tahansa, sitä tosiasiaa ei voida kuitenkaan kiertää, että olette tehneet tai tekemässä sopimusta, jossa hyväksytään epäsuorasti Länsi-Saharan kuuluvan Marokon suvereniteettiin, koska sopimus käsittää neuvotteluja, jotka koskevat miehitetyn maan luonnonvaroja. Mielestäni tämä on hyvin epäjohdonmukaista ja moraalitonta. Tämän vuoksi ihmettelen, mahdetaanko neuvoston politiikasta tässä asiassa todella olla yksimielisiä. 
Douglas Alexander,
   . Haluan vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että Länsi-Saharan poliittista asemaa käsitellään parhaillaan Yhdistyneissä Kansakunnissa. Neuvosto antaa YK:lle täyden tukensa, jotta Länsi-Saharan kysymykseen löydetään tyydyttävä ratkaisu, ja toivoo, että ratkaisu löydetään pian.
Kuten totesin aikaisemmin, kalastussopimus ei vaikuta mitenkään Länsi-Saharan asemaa koskevaan kysymykseen. Kuten aiempaa pitkäaikaista EU:n ja Marokon välistä kalastussopimusta myös uutta sopimusta sovelletaan "Marokon kuningaskunnan suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvalla Marokon kalastusalueella". Kalastussopimus ei vaikuta mitenkään Länsi-Saharan asemaa koskevaan kysymykseen arvoisan jäsenen esittämällä tavalla. 
Bernd Posselt (PPE-DE ). –
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni Marokkoa ei voida kuvailla yksinkertaisesti miehitysvallaksi, kuten jäsen Sjöstedt äsken teki. Kysyisin teiltä, eikö Länsi-Saharaa koskeva kysymys ole jäänne Euroopan siirtomaavallan ajalta ja eikö meidän olisi yritettävä ymmärtää molempia osapuolia – marokkolaisia ja kiistan muita osapuolia – jotta saadaan aikaan todellinen kompromissiratkaisu, jossa otetaan huomioon myös Marokon edut. 
Douglas Alexander,
   . Haluan vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että etsimme todellista ratkaisua, mutta tunnustamme, että tätä todellista ratkaisua – Länsi-Saharan poliittista asemaa koskevaa ratkaisua – etsitään Yhdistyneiden Kansakuntien toimilla. Yhdistyneet Kansakunnat saavat neuvoston täyden tuen etsiessään tuota todellista ja tyydyttävää ratkaisua Länsi-Saharan kysymykseen. Toivomme todella, että ratkaisu tähän tilanteeseen löydetään pian. 
Puhemies.
   Kysymyksiin 16–36 vastataan kirjallisesti(3).
Puhemies.
   Parlamentti on huolissaan Tunisiassa järjestetyn Yhdistyneiden Kansakuntien tietoyhteiskuntahuippukokouksen aikana ilmi tulleista ihmisoikeusrikkomuksista. Vieraillessaan maassa aiemmin tänä vuonna ja syyskuussa annetussa julkilausumassa puhemies ilmaisi tyytymättömyytensä sortoon ja häirintään, jota kansalaisjärjestöihin ja tiedotusvälineisiin Tunisiassa kohdistuu, sekä huomautti, että tämä on EU:n ja Tunisian välisen assosiaatiosopimuksen hengen vastaista.
Tietoyhteiskunta tarjoaa valtavan mahdollisuuden ilmaisunvapauteen ja rauhanomaiseen ajatusten vaihtoon sekä tekee mahdolliseksi sen, että ihmiset lähentyvät toisiaan yli valtioiden ja kulttuurien rajojen. Edistyksen juhlinnaksi tarkoitettu tilaisuus epäonnistui tunisialaisiin ja ulkomaisiin ihmisoikeuksien puolustajiin sekä tiedotusvälineiden edustajiin kohdistuneen häirinnän vuoksi sekä niiden rajoitusten vuoksi, joita on asetettu Internetissä kehitetylle ihmisoikeuksia ja demokratiaa Tunisiassa puolustavalle toiminnalle.
Huippukokoukseen osallistuva jäsen Trautmannin johtama parlamentin valtuuskunta ilmaisee meidän kantamme kokouksessa ja sen rinnalla järjestettävässä kansalaisten huippukokouksessa, jonka on määrä olla tällä viikolla. Pahoittelemme viranomaisten yrityksiä estää tämän rauhanomaisen tapahtuman toteutuminen.
Kuten parlamentti totesi äskettäisessä päätöslauselmassaan, seisomme rinta rinnan kaikkien niiden kanssa, jotka työskentelevät rauhanomaisesti demokratian kehittämisen ja oikeusvaltion periaatteiden hyväksi Tunisiassa.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Karin Scheelen ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan puolesta laatima mietintö (A6-0304/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kivutonta ansastusta koskevien standardien käyttöön ottamisesta eräiden eläinlajien osalta (KOM(2004)0532 C6-0100/2005 2004/0183(COD)). 
Stavros Dimas,
   . Arvoisa puhemies, aloitan kiittämällä esittelijää hänen tekemästään hyvin rehellisestä ja väsymättömästä työstä, ja haluan todeta, että keskustelun aiheena olevan direktiiviehdotuksen tarkoituksena on ottaa käyttöön standardit, joilla ansastettaville eläimille taataan suhteellisen kivuttomat ansastusolosuhteet.
Tätä ehdotusta määrittää Euroopan yhteisön velvoite antaa kansainvälisiä sitoumuksia Kanadalle, Venäjälle ja Yhdysvalloille. Näiden kansainvälisten sitoumusten ja velvoitteiden taustalla ovat yhtäältä sopimus, jonka Euroopan yhteisö, Kanada ja Venäjän federaatio allekirjoittivat vuonna 1998 kansainvälisistä kivuttoman ansastuksen standardeista, ja toisaalta toinen samansisältöinen sopimus, jonka Euroopan yhteisö ja Yhdysvallat ovat allekirjoittaneet sovituista käytännöistä.
Kanadan ja Venäjän kanssa tehty sopimus, jonka Euroopan yhteisö ja Kanada ovat jo ratifioineet, astuu voimaan välittömästi Venäjän ratifioitua sen. Komission virallisten tietojen mukaan Venäjä on jo aloittanut ratifiointimenettelyn. Tästä seuraa, että ellei asiasta vahvisteta asianmukaista yhteisön lainsäädäntöä, Euroopan yhteisö ei pysty noudattamaan kansainvälisiä sitoumuksiaan sopimuksen astuessa voimaan.
Direktiiviehdotuksen soveltamisala on todellakin rajallinen. Jos ehdotus hyväksytään, se tarjoaa kuitenkin kehyksen sellaisten yhteisten standardien hyväksymiselle Euroopan unionissa, joilla vähennetään ansastettavien eläinten tarpeetonta kärsimystä ja tuskaa. Ehdotetut standardit perustuvat kansainvälisen standardisoimisjärjestön tekemän perusteellisen tieteellisen työn tuloksiin, ja mikä vielä tärkeämpää, ne ovat kansainvälisen luonnonsuojeluliiton hyväksymiä.
Ehdotuksessa säädetään myös, että jäsenvaltioiden on voitava pitää voimassa ja soveltaa ehdotettua tiukempia kansallisia säännöksiä. Lisäksi direktiiviluonnoksella lisätään – ei vähennetä – olemassa olevien, yhteisön nykyiseen lainsäädäntöön perustuvien standardien arvoa. Esimerkiksi Euroopan unionin asettamaa ansarautojen käyttökieltoa, joka perustuu neuvoston asetukseen 3254/91, sovelletaan myös uuden direktiivin hyväksymisen jälkeen.
Haluan korostaa, että menettelyn kuluessa olemme valmiit arvioimaan asianmukaisia tarkistuksia, jotta voimme ottaa huomioon eri poliittisten ryhmien ja lukuisten eläinsuojelujärjestöjen ilmaisemat huolenaiheet. Komissio aikoo jatkaa työtä tähän suuntaan.
Ehdotuksen hylkääminen merkitsisi, että Euroopan unioni jäisi välittömästi ilman minkäänlaisia ansastusstandardeja ja ettei Euroopan yhteisö pystyisi kunnioittamaan kansainvälisiä velvoitteitaan.
Puheenvuoroni päätteeksi haluan korostaa, että otan huomioon parlamentin mielipiteen ja perehdyn sekä parlamentin että neuvoston omaksumiin kantoihin. Tältä pohjalta komissio päättää mahdollisista toimista, myös ehdotuksen mahdollisesta poisvetämisestä. Komissio suunnittelee myös laativansa tutkimuksen, jonka tarkoituksena on saattaa ansastusstandardien käyttöönottoa koskevien ehdotusten tieteellinen perusta ajan tasalle. Toimiin sisältyvät luonnollisesti neuvottelut asianomaisten osapuolten kanssa.
Lopuksi toivon, että voimme jatkaa hyvää yhteistyötä kanssanne myös tulevaisuudessa. 
Karin Scheele (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kemikaalipolitiikasta käydyn erittäin tiiviin keskustelun jälkeen on suuri helpotus palata pohtimaan aihetta, joka on jo saanut taakseen hyvin suuren enemmistön tuen ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa. Samanlaista tukea odotan myös huomenna.
Kuten komission jäsen Dimas sanoi, komission vuonna 2004 tekemä ehdotus on väline, jonka avulla kansainvälinen sopimus on määrä panna täytäntöön. Ehdotukseni komission ehdotuksen hylkäämisestä hyväksyttiin ympäristövaliokunnassa miltei yksimielisesti äänin 47 puolesta, 3 vastaan ja 2 tyhjää. Selitän seuraavassa, miksi äänestin itse komission ehdotusta vastaan.
Koska ehdotus kuuluu ympäristöpolitiikan piiriin, Euroopan unionin on tukeuduttava lainsäädäntöehdotuksessaan uusimpiin tieteellisiin tietoihin. Ehdotuksella ei ole tällaista perustaa: toistaiseksi on tyydytty vain toistamaan kymmenen vuotta sitten neuvoteltu sopimus miltei sanasta sanaan. Ehdotuksen ja EU:n muun lainsäädännön, esimerkiksi koe-eläinten suojelusta annetun direktiivin ja luontotyyppidirektiivin, välillä on myös oikeudellisia ristiriitoja. Komission ehdotuksen hyväksyminen merkitsisi sitä, että hyväksyisimme luontotyyppidirektiivillä suojeltujen eläinten ansastuksen ja tappamisen. Kuten me kaikki tiedämme, ansastusmenetelmät ja ansat saattavat olla tietyissä olosuhteissa välttämättömiä, mutta olemme pitäneet aivan alusta lähtien epäasianmukaisena, että direktiivissä puhutaan kivutonta ansastusta koskevien standardien määrittelystä. Ehdotus on erittäin heikko, eikä siinä tehdä mitään ansoilla pyydystettyjen tai tapettujen eläinten kärsimysten vähentämiseksi.
Komission jäsen on itse tehnyt selväksi – ja tästä olen hänen kanssaan samaa mieltä – että parlamentin voimakkaan torjumisreaktion ymmärtämiseksi on kerrattava tietty osa historiaa. Parlamentti antoi vuonna 1989 päätöslauselman, jossa vaadittiin ansarautojen käytön kieltämistä Euroopan unionissa sekä turkisten ja turkistuotteiden tuonnin kieltämistä maista, joissa ansarautoja käytetään. Vastauksena päätöslauselmaan unioni hyväksyi vuonna 1991 aihetta koskevan asetuksen, jolla kiellettiin ansarautojen käyttö ja 13:sta erikseen nimetystä lajista saatujen turkisten tuonti kolmansista maista vuodesta 1995 lukien. Tätä kieltoa ei sovelleta, jos toinen annetuista ehdoista täyttyy. Sama vaikutin on myös kansainvälisen sopimuksen taustalla. Voimassa ovat asianmukainen lainsäädäntö tai hallinnolliset säännökset ansarautojen kieltämiseksi lukuun ottamatta tapauksia, joissa lueteltujen eläinten pyydystämisessä käytettävät menetelmät ovat kansainvälisesti sovittujen kivuttoman ansastuksen standardien mukaisia.
EU:n antaman asetuksen myötä tuli välttämättömäksi laatia kansainvälisiä ansastusstandardeja, jotta voitiin välttää tuontikiellot. Yhdysvallat ja Kanada uhkasivat hakea WTO:n kautta muutosta näihin tuontikieltoihin, mitä seurasivat sopimusneuvottelut EU:n, Kanadan, Venäjän ja Yhdysvaltojen kesken. Toistaiseksi vain EU ja Kanada ovat ratifioineet neuvotteluissa saavutetun sopimuksen. Sopimuksessa määritellyt ansastusstandardit ilmentävät normeja, jotka ovat jo käytössä Venäjällä, Kanadassa ja Yhdysvalloissa, eikä niiden mukaista ansastusta voida missään tapauksessa luokitella kivuttomiksi. Euroopan parlamentti hyväksyi jo vuonna 1997 mietinnön, jossa kansainvälistä sopimusta kuvattiin täysin riittämättömäksi niin eläinten hyvinvoinnin kuin ympäristötavoitteenkin kannalta. Mietinnön mukaan oli täysin mahdotonta hyväksyä, että Euroopan unionin pitäisi liittyä sopimukseen. Sopimusta, jossa ei tarjota pienimpiäkään takeita siitä, että muut osapuolet luopuisivat ansarautojen käytöstä nopean ja täsmällisen aikataulun mukaisesti, ei pidä edes ottaa vakavaan harkintaan. Parlamenttimme hyväksyi kyseisen mietinnön suurella enemmistöllä vuonna 1997.
Se historian kertauksesta. Toivon, että saamme huomenna suuren enemmistön vastustamaan komission ehdotusta, joka on mielestäni erittäin huono. Toivon myös, että komissio osoittaa tarvittavaa demokraattista ymmärrystä ja vetää pois koko ehdotuksen. 
Horst Schnellhardt,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sallinette minun aloittaa kiittämällä esittelijä Scheeleä tasapuolisesta ja todellakin myönteisestä yhteistyöstä, jota hän on tehnyt tänään käsiteltävän mietinnön laatimiseksi. Emme olleet yhtä mieltä kaikista kysymyksistä, mutta pääsimme lopulta yhteisymmärrykseen. Voinkin sanoa yksinkertaisesti, että Roomaan vie monta tietä.
Tämä käsittelyjärjestyksen kohta ilmentää Euroopan parlamentin erikoislaatuisuutta. Käsittelemme Kanadan, Yhdysvaltojen, Venäjän ja EU:n välisen kansainvälisen sopimuksen saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, vaikka – kuten esittelijä totesi – parlamenttimme torjui kyseisen sopimuksen vuonna 1998. Tällaista voi tapahtua ainoastaan Euroopan parlamentissa.
Minulle itselleni tilanne ei ole kovinkaan ongelmallinen, sillä äänestin aikanaan sopimuksen puolesta, tai toisin sanoen sen torjumista vastaan. Olin nimittäin vakuuttunut siitä, että asianosaiset maat todella pitäisivät kiinni vaadituista standardeista, enkä halunnut, että näiden maiden alkuperäiskansat menettäisivät toimeentulonsa ja mahdollisuuden elää nahoilla ja turkiksilla käytävästä kaupasta.
Kantani oli varmastikin perusteltu, sillä sopimuksella helpotettiin kaupankäyntiä. Toinen syy puoltavaan kantaani oli kuitenkin se, että sopimuksella saavutettiin myös eräs toinen tavoite: siinä kiellettiin julmat ansat, jotka aiheuttivat eläimille kärsimyksiä ja joista osa, esimerkiksi ansaraudat, oli pelkkiä kidutusvälineitä. Tämän saavutuksen taustalla oli Euroopan parlamentin, komission ja myös eläinsuojelujärjestöjen vuosia harjoittama painostus.
Komission direktiivi, jota tänään käsittelemme, sisältää kaikki sopimukseen kuuluvat toimenpiteet, joilla edistetään kaupankäyntiä eli ennen kaikkea eläinten nahkojen ja turkisten tuontia Euroopan unioniin. Tästä syystä katsomme, että direktiivin täytäntöönpano vaikuttaa sisämarkkinoihin ja että sen oikeusperustaksi olisi siksi otettava 95 artikla. Se, ettei näin ole tehty, on myös syynä siihen, että äänestämme tätä mietintöä vastaan.
Tarkistukseni eivät saaneet taakseen parlamentin enemmistön tukea, mutta haluan silti kiinnittää komission huomion niihin. Saattaa olla, ettei aika ole vielä kypsä tietyille säännöksille. Ehdotin, että komission ehdotukset otettaisiin osaksi asetusta, jossa jäsenvaltioita vaadittaisiin siirtämään sopimus osaksi kansallista lainsäädäntöä ja joka velvoittaisi ne näin kaikkiin sopimuksen edellyttämiin toimiin, myös raportointiin. Mielestäni tämä olisi asianmukainen lähestymistapa.
Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että meidän on parannettava parametrejä ja vaadittava myös tutkimusta, mutta kyse ei ole Euroopan unionin vaan jäsenvaltioiden tehtävästä. Jäsenvaltioiden olosuhteet vaihtelevat niin paljon, että toissijaisuus on otettava asianmukaisesti huomioon. Siksi äänestämme komission ehdotusta vastaan. 
Dorette Corbey,
   . Arvoisa puhemies, teen parhaani. Meillä on tänään – tai pikemminkin huomenna – edessämme hyvin visainen päätös. Aiomme äänestää komission ehdotuksen hylkäämisen puolesta, mutta itse teen niin vastahakoisesti. Tämän parlamentin jäseninä meillä on velvollisuus edistää lainsäädäntömenettelyä, mutta olemme hylkäämässä ehdotuksen huomenna antamatta vihjettäkään siitä, miten asiat pitäisi tehdä. Mielestäni kyse on menetetystä mahdollisuudesta. Näyttää siltä, että kaikilla osapuolilla oli valittamisen aihetta. Joidenkin mielestä ehdotuksessa mentiin liian pitkälle, kun taas toisten mielestä siinä ei menty läheskään tarpeeksi pitkälle.
Meidän on kuitenkin tehtävä jokin päätös. Näin komissiollakin olisi käytettävissään jokin perusta, jos se esittäisi uuden ehdotuksen kansainvälisen sopimuksen täytäntöönpanosta. Minun on luonnollisesti sanottava sananen myös piisameista. On sanomattakin selvää, että Alankomaiden patoja on suojeltava. Emme voi edistää eläinten hyvinvointia oman turvallisuutemme kustannuksella. En pidä kuitenkaan lainkaan hukuttavista pyyntivälineistä, ja kehotan teitä vielä arvioimaan piisamien ansastusta ja siinä käytettäviä menetelmiä.
Mielestäni seuraavat ehdot on todellakin täytettävä, ennen kuin hukuttavia pyyntivälineitä voidaan ottaa käyttöön. Ensinnäkin eläinkannan täytyy kasvaa vitsauksen asteelle ja padoille täytyy aiheutua vahinkoa. Tällaisia vahinkoja on esiintynyt Alankomaissa paikoitellen – Friisinmaalla ja maan eteläosissa – mutta Brabantissa vahingot ovat olleet huomattavasti vähäisempiä. Toisena ehtona on, että hukuttavien pyyntivälineiden käyttö on sallittava vain, jos ennaltaehkäisevät toimet ovat osoittautuneet tehottomiksi tai niiden toteuttaminen on mahdotonta. Kolmantena ehtona on, ettei käytettävissä ole eläinystävällisiä vaihtoehtoja. Olen pettynyt siihen, ettei Euroopan unioni esitä käyttökelpoista direktiiviä lyhyellä aikavälillä, mutta tämä tilanne ei merkitse keskustelun päättymistä.
Tilanne ei saa mielestäni merkitä myöskään tuskallista loppua piisameille. Toistaiseksi jäsenvaltiot toteuttavat omia toimenpiteitään. Siksi kehotan, että esitätte vaihtoehtoja ja vähennätte eläinten kärsimyksen minimiin. Tämän direktiivin hylkäämistä ei pidä käyttää Alankomaissa tekosyynä jättäytymiselle piisamikannan hallinnasta käytävän keskustelun ulkopuolelle. Kun nyt olen päässyt aiheeseen, haluan vielä kiittää jäsen Scheeleä valtaisan keskustelun käynnistämisestä. Tätä keskustelua ei olisi käyty ilman hänen tarkistustaan. Nähkäämme nykytilanne siis myönteisessä valossa ja tehkäämme jotakin, mitä parlamenttimme ei ole vielä tehnyt: tarttukaamme tilaisuuteen tehdä ennaltaehkäisevistä toimista painopistealue ja kehittäkäämme vaihtoehtoja, jotta Alankomaat voi edistää uutta lainsäädäntöehdotusta merkittävällä tavalla. 
Jules Maaten,
   . Arvoisa puhemies, ryhmäni tukee jäsen Scheelen ehdotusta komission ehdotuksen hylkäämisestä. Mielestäni jäsen Scheele on osoittanut kiistattomasti, että komission ehdotus on esimerkki huonosta lainsäädännöstä. Esimerkiksi pyyntivälineille asetettavien standardien laatiminen ei ole perustunut asianmukaiseen tieteelliseen tutkimukseen. Pyyntivälineitä koskevat ehdot ovat mielivaltaisia, samoin kuin pyyntivälineille suoritettavat testit. Eläinten kärsimystä on tietenkin vaikea mitata. Missä stressi päättyy ja taistelu elämästä alkaa?
Kun tarkastellaan erityisesti elävänä pyytävien pyyntivälineiden käyttöä, on lisäksi todettava, ettei ehdotuksessa käsitellä sellaisten vaihtoehtoisten pyyntimenetelmien kivuttomuutta, joiden käyttöä voitaisiin edellyttää eläinten tappamiseksi. Eläimet saatetaan hukuttaa eri tavoin, ne saatetaan nuijia kuoliaaksi tai ne saattavat tappaa toisensa. Tämä ehdotus on ristiriidassa luontotyyppidirektiivin kanssa. Tietyt luontotyyppidirektiivillä suojellut eläinlajit – viittaan erityisesti kieltoon, joka koskee saukon, majavan, suden ja ilveksen kaltaisten luonnonvaraisten eläinten pyydystämistä ja tappamista – on mainittu myös kivuttomia ansastusmenetelmiä koskevan ehdotuksen liitteessä. Mitä meidän pitäisi ajatella tästä? On myös muita tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvia eläimiä, kuten näätä ja mäyrä, jotka on suojeltu tai rauhoitettu tietyillä alueilla.
Tämän direktiivin yhteydessä minäkään en voi olla mainitsematta lyhyesti turvallisuuskysymystä, joka koskee erityisesti Alankomaita. Tarkoitan alankoalueiden suojelua patojen murtumisen aiheuttamilta tulvilta. Piisami heikentää elintavoillaan patoja, mikä merkitsee todellista uhkaa Alankomaiden turvallisuudelle ja kansanterveydelle. Kyseinen eläin on vierasperäinen laji, ja sen kantaa on luonnollisesti hallittava mahdollisimman kivuttomalla tavalla, mutta tällä hetkellä ei ole olemassa käyttökelpoista hallintamenetelmää, joka olisi kivuttomampi mutta yhtä tehokas kuin hukuttavien pyyntivälineiden käyttö. Hukuttavien pyyntivälineiden kieltäminen – ja voin kuvitella, että jossakin vaiheessa ehdotuksessa palataan tällaiseen kieltoon – tekisi piisamikannan tehokkaan hallinnan mahdottomaksi. Tämä vaarantaisi Alankomaiden turvallisuuden ja kansanterveyden.
Meidän on löydettävä nykyistä kivuttomampia käyttökelpoisia ansastusmenetelmiä myös piisamia varten, mutta mielestäni olisi suotavaa myöntää selkeä poikkeus Alankomaiden ja turvallisuusriskiä merkitsevien tilanteiden osalta siihen saakka, kunnes sopivia vaihtoehtoja löydetään.
Haluan päättää puheenvuoroni yleisellä huomiolla. Me Euroopan unionissa harrastamme -eläinsuojelua. Esimerkiksi eläinkokeiden vähentämisen alalla tapahtuu parhaillaan paljon, millä viittaan kosmetiikkadirektiiviin eli REACH-järjestelmään. Toteutamme joitakin toimia myös kansainvälisten eläinkuljetusten alalla. Kaikki tämä on hyvin tärkeää mutta myös erittäin sattumanvaraista. Meidän on kysyttävä itseltämme, mitä Euroopan unioni haluaa tehdä – ja mitä sen on todellakin tehtävä – eläinsuojelun alalla.
Haluammeko kieltää töyhtöhyypän munien keräämisen Alankomaissa, härkätaistelut Espanjassa tai hanhien lihottamisen hanhenmaksan tuottamista varten Ranskassa, koska nämä käytännöt ovat haitallisia eläimille, vai onko kyse kansallisista asioista, joihin puuttuminen unionin tasolla ei tuo minkäänlaista lisäarvoa? Ei olisi lainkaan pahitteeksi, jos me tässä parlamentissa ja koko EU:ssa pohtisimme, mitä haluamme ja mitä emme halua tehdä eläinsuojelun alalla, sen sijaan että harrastamme mielivaltaista -suojelua. 
Marie Anne Isler Béguin,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää esittelijäämme tarkkanäköisyydestä, jota hän on osoittanut tässä asiassa. Kannatamme täysin esittelijän ehdotusta komission ehdotuksen hylkäämisestä. Kannatamme myös hänen perustelujaan. Haluan kuitenkin korostaa joitakin näkökohtia.
Arvoisa komission jäsen, ensinnäkin haluan todeta arvostavani hyvin paljon valmisteluja, joita olette tehnyt tämän hankkeen jatkon hyväksi, kun otetaan huomioon Euroopan parlamentin kanta. Haluan painottaa, että komissio on käsitellyt kivutonta ansastusta koskevaa kysymystä hyvin epäjohdonmukaisesti. Meidän on muistettava, että vuonna 1998 Euroopan parlamentti torjui kolmikantasopimusten solmimisen Venäjän, Kanadan ja Yhdysvaltojen kanssa, koska sopimukset eivät olleet parlamentin mielestä riittävän kunnianhimoisia ollakseen tehokkaita. Toisin kuin tämänpäiväisillä tapahtumilla, vuoden 1998 äänestyksellä ei ollut kuitenkaan seurauksia, koska neuvosto olisi voinut solmia sopimukset myös ilman parlamentin suostumusta. Nyt komissio on ehdottanut eurooppalaista direktiiviä näiden samojen sopimusten täytäntöön panemiseksi eli hanketta, jolla ei saavuteta komission itsensä asettamia tavoitteita. Miksi parlamentti siis hyväksyisi näin heikon ehdotuksen tällaisissa olosuhteissa? Tämä on kysymyksemme komissiolle.
Ehdotusta on mielestämme mahdotonta hyväksyä myös sisällön osalta. Kuten kollegani ovat jo todenneet, tutkijat ja eläinsuojelujärjestöt ovat arvostelleet ehdotusta, eikä siinä lisäksi tehdä mitään pyydystettyjen eläinten kärsimysten vähentämiseksi. Tässä yhteydessä meidän on mielestäni tarkasteltava jäsen Scheelen esittämiä perusteluja, joissa nimenomaan todetaan, ettemme ole vähentämässä näitä kärsimyksiä lainkaan.
Vielä yksi erittäin tärkeä näkökohta: tätä luonnosta on mahdotonta hyväksyä, sillä siinä pidetään loppujen lopuksi pilkkanaan unionin lainsäädäntöä. Luonnokseen kuuluva pyydystettävien eläinten luettelo sisältää lajeja, jotka on suojeltu luontotyyppidirektiivin 12 artiklan nojalla. Luettelossa mainitaan esimerkiksi saukko, susi, majava ja ilves. Arvoisa komission jäsen, tiedätte – ja ranskalaisena olen itsekin hyvin tietoinen tästä – miten vaikeaa on panna luontotyyppidirektiivi täytäntöön, suojella susia ja yrittää selittää tilannetta kansalaisille.
Arvoisa komission jäsen, kaikista näistä syistä torjumme tämän ehdotuksen. Odotamme teidän todellakin toimivan välittäjänä parlamentin ja komission välillä ja vaikuttavan komissioon niin, että se vetää pois tämän luonnoksen. 
Jonas Sjöstedt,
   . Arvoisa puhemies, tämä komission esittämä direktiiviehdotus ei ole mikään suuri menestys. Voidaan sanoa, että sen sisältöön ovat tyytymättömiä kaikki metsästäjistä aina niihin, joiden tehtävä on suojella eläimiä. Poliittinen ryhmämme yhtyy esitettyyn arvosteluun. Olen etenkin sitä mieltä, ettei sisältö selvästikään perustu uusimpiin tieteellisiin havaintoihin, joihin tämänkaltaisen direktiiviehdotuksen pitäisi todellakin perustua.
Tämän vuoksi on aika vetää ehdotus pois ja aloittaa uudelleen alusta. Mielestämme kyse on ehdotuksen saattamisesta tasapainoon. Eläinsuojelu on asetettava etusijalle, mikä tarkoittaa, että ehdotukseen on tehtävä huomattavia parannuksia. Kun asiaankuuluvia säännöksiä laaditaan, on kuitenkin tärkeää, ettei jäsenvaltioille esitetä tarpeettomia metsästyssäännöksiä, joissa mennään pidemmälle kuin mikä on tarpeen eläinten suojelemiseksi kärsimyksiltä. Tämän on oltava jatkossakin ensisijaisesti kansallinen kysymys. Toivomme, että komissio palaa tänne mukanaan uusi ehdotus. Kiitämme esittelijää hänen tekemästään työstä ja äänestämme mietinnön puolesta sen nykyisessä muodossa. 
Johannes Blokland,
   . Arvoisa puhemies, ryhmäni tukee ehdotusta tämän direktiivin hylkäämisestä, vaikka perustelumme eroavatkin esittelijän perusteluista.
Ensinnäkin katson, että tuhoeläinkantojen tehokas hallinta tehtäisiin tällä direktiivillä mahdottomaksi tietyissä jäsenvaltioissa, ja tarkoitan tällä erityisesti Alankomaiden piisamikantaa. Tällä näkökohdalla voi olla huomattavia vaikutuksia yleiseen turvallisuuteen. Niin kauan kuin ehdotus ei sisällä tähän kysymykseen liittyvää poikkeusta, en voi tukea sitä. Komission jäsen Dimas totesi, että hän ymmärtää monien järjestöjen huolenaiheet. Haluaisin tietää, ymmärtääkö hän myös huolen, jota me Alankomaissa kannamme kansalaistemme turvallisuudesta tilanteessa, jossa piisamit heikentävät patoja kaivamalla niihin käytäviä.
Toinen perusteeni ehdotuksen torjumiselle liittyy oikeusperustaan. EY:n perustamissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa 33 taataan EU:lle eläinten hyvinvointia koskeva toimivalta ainoastaan maatalous-, liikenne-, sisämarkkina- ja tutkimuspolitiikan osalta. Direktiiviluonnoksessa pannaan täytäntöön kivuttomia ansastusmenetelmiä koskeva kansainvälinen sopimus, joka solmittiin yhteisen kauppapolitiikan yhteydessä. Koska ehdotuksella yhdenmukaistetaan eläimille tarkoitettuja ansoja koskevat jäsenvaltioiden standardit sisämarkkinoilla ja koska se ei palvele välitöntä ympäristötavoitetta, ehdotuksen asianmukaisena oikeusperustana voidaan pitää ainoastaan 95 artiklaa. Haluaisin kuulla komission jäsenen Dimasin reaktion tähän näkemykseen. 
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, parlamenttimme keskustelee nyt kolmatta kertaa vuoden 1991 jälkeen, toisin sanoen 15 vuoden aikana, pyydystysvälineistä ja niiden "ihmiskasvoisesta julmuudesta". Kuten tavallista, keskustelu käydään yöaikaan.
Vuonna 1991 kielsimme esimerkiksi ansaraudat sekä kettujen, saukkojen ja ilvesten – 13 eläinlajin – turkisten tuonnin Kanadasta ja Yhdysvalloista. Kiellon oli määrä astua voimaan vuonna 1995. Vuonna 1998 komissio kuitenkin kertoi meille, että ansarautojen käyttöaikaa oli välttämätöntä jatkaa inuiittien ja heidän perinteisten metsästysmenetelmiensä edun nimissä. Tämä siitä huolimatta, että kyseiset inuiittiansastajat edustavat monikansallisia turkisyhtiöitä, joilla on toimitilat New Yorkin Fifth Avenuella.
Tällä samaisella paikalla, irlantilaisen komission jäsenen Mac Sharryn edessä, kuvailin kaukaa pohjoisessa kituvaa eläintä, jonka jalan luut ovat rikki, jänteet murskana ja valtimot vahingoittuneet ja joka repii oman jalkansa irti ja raahautuu punaiseksi värjäytyvässä lumessa 20 metrin matkan kuollakseen kuusipuiden alla. Kaikki tämä hyödyttää vain ylellisyystuoteteollisuutta, jota pyörittävät ihmiset ovat suunnilleen yhtä paljon intiaaneja kuin minä, nimeltäni Martinez, olen geeneiltäni ruotsalainen.
Tänä iltana – vastauksena kivutonta ansastusta koskevaan direktiiviin, jonka oletetaan mahdollistavan meille toimet eläinkunnan hallitsemiseksi, patojen ja kulttuurien suojelemiseksi sekä perussopimusten noudattamiseksi – sanon "Ei! Ei!", sillä jokaista vaaran aiheuttajana olevaa piisamia tai mäyrää kohden pyydystämme kymmenen hopeakettua, jotka tuottavat voittoa. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, antakaamme näiden eläinten elää! 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijää tästä mietinnöstä. Valiokunnassa toimitetun äänestyksen tulos oli selvä. Uskon, että kaikki meistä ovat lähtökohtaisesti tyytyväisiä säännöksiin luonnonvaraisten eläinten suojelusta, joten kannatan kattavaa lähestymistapaa. Tarkastelkaamme vaikkapa suuria eroja luontotyyppidirektiivin, lintudirektiivin ja muita eläimiä koskevien suojelutoimien välillä: nämä erot eivät ole aina perusteltuja.
Meidän on tietenkin otettava huomioon myös eläinten kyky aiheuttaa vahinkoa, joka on vaaraksi ihmisille. Mielestäni meidän on tehtävä rajanveto ja yksinkertaisesti asetettava ihmisten hyvinvointi etusijalle. Pitäkäämme mielessämme murtuvat padot, joita alankomaalaiset kollegamme vaikuttavasti kuvasivat.
Lainsäädäntövallan käyttäjinä meidän on kuitenkin pohdittava, miten voimme tehdä asianmukaisia päätöksiä toimivaltamme rajoissa. Koska tämän toimivallan perustasta on jo esitetty eriäviä mielipiteitä, oikeusvarmuuden saavuttaminen edellyttää tämän kysymyksen hyvin perusteellista arviointia. Jos noudatamme komission ja oman oikeudellisten asioiden valiokuntamme näkemystä, perustana on oltava 175 artikla ja sitä seuraava artikla.
Koska tässä ehdotuksessa ei oteta huomioon kaikkein uusinta tieteellistä tietoa, koko asiakirja on mielestäni hylättävä. Tämä asia on niin tärkeä, että meidän on etsittävä paras ratkaisu niin eläinten kuin ihmistenkin kannalta.
On luonnollisesti pidettävä mielessä myös se, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioille on annettava mahdollisuus paitsi laatia tiukkoja eläinsuojelusäännöksiä myös asettaa etusijalle ihmisten turvallisuus. 
Linda McAvan (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, en aio rikkoa totuttua kaavaa, vaan minäkin kannatan ajatusta tämän ehdotuksen hylkäämisestä. Kuten kaikki muutkin ovat todenneet, komission ehdotuksessa on vaikea nähdä mitään, millä edistettäisiin eläinten hyvinvointia. Ymmärtääkseni komission oma tieteellinen eläinlääkintäkomitea asetti ehdotuksen kyseenalaiseksi, ja joitakin kysymysmerkkejä liittyy jopa siihen, miten tätä komiteaa kuultiin.
On myös hämmentävää – nostin tämän kysymyksen esiin valiokunnassa – nähdä direktiivissä 19 lajin luettelo ja havaita sitten, että jotkin näistä lajeista ovat itse asiassa suojeltuja Euroopan unionissa. Näyttää oudolta, että direktiivissä kuvataan, miten olisi pyydystettävä eläimiä, joita ei lain mukaan saa metsästää. Kuulisin mielelläni komission jäsenen huomioita tästä asiasta.
Sanotaan, ettei kaikkia ihmisiä voi miellyttää koko ajan, mutta pelkäänpä, ettei tämä ehdotus näytä miellyttävän ketään. Siksi olin tyytyväinen kuullessani, että komission jäsen on valmis kuuntelemaan parlamenttia ja etsimään vaihtoehtoista etenemistapaa tässä kysymyksessä.
Jäsen Scheele on tehnyt erittäin hyvää työtä, ja parlamenttimme seisoo yhteisenä rintamana. Tilanne eroaa voimakkaasti REACH-järjestelmästä käymästämme keskustelusta, jota komission jäsen oli itse kuuntelemassa eilen ja jonka lopputuloksen näemme huomisessa äänestyksessä. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   Jos tämän direktiivin tarkoituksena on ollut määritellä kivuttoman ansastuksen standardit tiettyjä eläinlajeja varten, ehdotus on epäonnistunut. Siinä ei oteta huomioon uusinta tieteellistä tutkimustietoa, mikä johtaa ristiriitaan tiettyjen EU:n lainsäädännön muiden osien kanssa, eikä ehdotuksessa tehdä mitään ansastettujen luonnonvaraisten eläinten kärsimysten lievittämiseksi. Kun otetaan huomioon nisäkkäiden psykologinen ja käyttäytymiseen liittyvä kehitys, tärkein moraalinen vastalause ansastusmenetelmille surmaamiskeinona on se, että aika eläimen pyydystämisestä siihen, kun se menettää tajuntansa – toisin sanoen kuolinkamppailuun kuluva aika – on liian pitkä.
Tosiasia on kuitenkin edelleen se, että EU:n, Kanadan ja Venäjän federaation solmima kansainvälinen sopimus, jonka ympäristökomponentti pyritään saattamaan tällä direktiivillä osaksi EU:n lainsäädäntöä, on ensimmäinen kahdesta sopimuksesta, jotka koskevat nimenomaan luonnonvaraisten eläinten hyvinvointia, vaikka sopimuksen ensisijaisena tarkoituksena onkin turkiskaupan edistäminen.
Haluan kiinnittää huomionne tämän sopimuksen 5 artiklaan, jossa jarrutetaan kattavasti niiden maiden toimia, jotka ovat jo ottaneet käyttöön tiukempia metsästyssäännöksiä kuin kansainväliset standardit edellyttävät. Jos olemassa olevat standardit perustuvat ainoastaan joukkoon pienimpiä yhteisiä nimittäjiä, tällä sopimuksella ei kannusteta osapuolia kehittämään tähänastista kivuttomampaa ansastusta edellyttäviä standardeja. 
Jillian Evans (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan yhtyä huomioihin, joita muut parlamentin jäsenet ovat jo esittäneet esittelijä Scheelen mietinnössä ilmaistun kannan tueksi. Kuten olemme kuulleet, kollegamme haluavat hylätä komission ehdotuksen, vaikkakin eri syistä. Hylkäämisestä olemme kuitenkin yhtä mieltä.
Kuten on todettu jo useaan kertaan, ehdotusta ovat arvostelleet kaikki, jotka ovat tekemisissä tämän asiakokonaisuuden kanssa – niin tutkijat, eläinten hyvinvoinnin puolestapuhujat kuin metsästystä kannattavat ryhmätkin – sillä se ei perustu uusimpiin tieteellisiin havaintoihin eikä sillä todellakaan ehkäistä eikä edes lievennetä ansaan joutuneiden eläinten kärsimyksiä. Parlamenttimme on usein osoittanut poliittista tahtoa suojella eläimiä, mutta tällä heikolla ehdotuksella ei todellakaan ylletä tähän tavoitteeseen. Ehdotuksen sisältämät standardit eivät johda kivuttomaan ansastukseen. Kyse ei ole muutamasta eläimestä vaan miljoonista Euroopan unionissa vuosittain ansastettavista eläimistä.
Ehdotuksessa ei monilta osin päästä lähellekään sitä, mitä voidaan tai voitaisiin saavuttaa eläinten hyvinvoinnin lisäämiseksi. Ehdotuksessa esimerkiksi sallitaan kivuttomiksi luokittelemattomien ansojen käyttö, kunnes parempia ansoja saadaan kehitettyä, mutta tälle kehitystyölle ei aseteta aikarajaa. Etusijalla on ansastuksen jatkuminen. Kuten olemme tänään kuulleet, joillakin alueilla, joilla tiedämme esiintyvän uhanalaisia lajeja, ei ole mitään takeita näiden lajien suojelusta kuolemaan johtavalta ansastukselta. Ainoa tapa taata suojelu olisi kieltää ansat näillä alueilla. Näistä ja monista muista syistä ehdotusta on mahdotonta hyväksyä, ja komission onkin laadittava uusi ehdotus. 
Hélène Goudin (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, ansastusta koskeva komission ehdotus jättää hyvin paljon toivomisen varaa. Ehdotuksen mukaan ansat on testattava tiukkojen standardien mukaisesti, ansastajille on järjestettävä erikoiskoulutusta ja kotitekoiset ansat on sallittava vain poikkeustapauksissa. Jos Euroopan parlamentti hyväksyy tämän ehdotuksen, Pohjoismaissa on käytännössä mahdotonta harjoittaa ansastusta. On ilahduttavaa, että ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta torjui komission ehdotuksen. Metsästysasioista on päätettävä kansallisella tai paikallisella tasolla, ei Brysselissä.
Haluan kiinnittää parlamentin jäsenten huomion siihen, että oikeudellisten asioiden valiokunta on antanut lausunnon ehdotuksen oikeusperustasta. Tämä lausunto on sisällytetty ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietintöön, ja siinä suositellaan ehdotuksen oikeusperustaksi 175 artiklaa. Tämä artikla koskee EU:n ympäristöpolitiikkaa. Luonnonvaraisten eläinten suojelu ei kuitenkaan kuulu EU:n ympäristöpolitiikkaan, eikä se kuulu edes EU:n toimivaltaan. Jos oikeusperustana olisi 175 artikla, olisi olemassa suuri vaara, että yhä useampia tämänkaltaisia kysymyksiä pidettäisiin EU:n asioina ja niitä käsiteltäisiin EU:n tasolla.
Olen yhtä mieltä esittelijä Scheelen kanssa siitä, että komission ehdotus on hylättävä. Esittelijä Scheele kuitenkin lähtee siitä, ettei ehdotuksessa mennä riittävän pitkälle. Tästä olen päinvastaista mieltä. On selvää, että myös ansastuksessa tarvitaan säännöksiä, joilla varmistetaan esimerkiksi eläinten suojelu. Nämä säännökset on kuitenkin laadittava jäsenvaltioissa eikä Brysselissä. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen ymmärtänyt, että tämä ehdotus todennäköisesti torjutaan huomenna. Tämä johtuu siitä, että parlamenttimme vahvat voimat haluavat näköjään säännellä ansastusta yksityiskohtaisesti ja tehdä lopun koko toiminnasta. Vaikuttaa lähes siltä kuin perimmäisenä tavoitteena olisi, ettei ansastusta harjoiteta Euroopassa enää lainkaan. Tällaisille henkilöille tämä ehdotus on yksinkertaisesti riittämätön. Vaikka heitä kuvataan usein ympäristön ystäviksi, heidän vaatimuksensa ovat monesti kaikkea muuta kuin ympäristöystävällisiä. On unohdettu se tosiasia, että ansastus on tärkeä osa luonnosta ja ympäristöstä huolehtimista. Esimerkkinä tästä mainitsen taannoin kuulemani näkemyksen, jonka mukaan tietyt merilintulajit ovat riippuvaisia esimerkiksi siitä, että suomalaiset pyydystävät supikoiria, jotka eivät kuulu luonnostaan paikalliseen eläimistöön vaan jotka on tuotu muualta.
Mielestäni komission ehdotus ei ole liian suppea, päinvastoin: siinä mennään todellakin aivan liian pitkälle. Lisäksi komissio yrittää ulottaa toimivaltansa kysymyksiin, jotka voidaan todellakin ratkaista parhaiten jäsenvaltioissa.
Minulla on kaksi perustelua, jotka toivon komission ottavan huomioon mahdollisissa tulevissa ehdotuksissaan. Ensinnäkin katson, että meidän on otettava lähtökohdaksemme olemassa olevat kansainväliset sopimukset sen sijaan, että yritämme laajentaa niitä tavalla, jolla saatetaan muodostaa uusia esteitä kaupankäynnille. Näin aiheutetaan loppujen lopuksi vain vahinkoa yksittäisille valmistajille ja metsästäjille ja saadaan aikaan ongelmia. Lisäksi katson, että komission esimerkin seuraamisen ja sopimuksen laajentamisen sijaan olisi riittänyt, jos olisimme vaatineet yksittäisiä jäsenvaltioita panemaan itse täytäntöön osia tästä sopimuksesta.
Toiseksi tämä ehdotus tuo mukanaan suuren määrän byrokratiaa, josta voitaisiin päästä eroon. Ruotsin kaltaisilla jäsenvaltioilla on tehokkaat järjestelmät kaikkien ansojen testaamiseen. Byrokratian välttämiseksi olisi pitänyt voida hyväksyä tulokset, joita on saatu erilaisille ansoille jo aiemmin suoritetuista testeistä. Toivon, että komissio panee merkille nämä perustelut eikä kuuntele ainoastaan niiden perusteluja, jotka haluavat lopettaa koko ansastuksen. 
Robert Evans (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, komission jäsen puhui hetki sitten kansainvälisistä velvoitteistamme. Väitän, että niin kutsuttu kansainvälinen sopimus on parhaimmillaankin epäselvä. En ole oikeudellisten asioiden asiantuntija, mutta komission on myönnettävä, että tämän ehdotuksen ja EU:n muiden poliitikkojen välillä on vakavia oikeudellisia ristiriitoja, joihin sekä jäsen McAvan että jäsen Blokland ovat kiinnittäneet huomiota eri näkökulmista.
Jäsen Maaten mainitsi luontotyppidirektiivin. On kuitenkin syytä muistaa myös tutkimuksissa käytettävien koe-eläinten suojelu. Nämä ja muut menettelyt ovat vakavasti otettavia ja terveitä toimia luonnonvaraisten eläinten ja laboratorioissa – ikävä kyllä – käytettävien koe-eläinten suojelemiseksi.
Tämä on tärkeä aihe, jota ei voida jättää sattuman varaan. Ilmakehän ilman, ilman, jota hengitämme, katsotaan perustellusti edellyttävän EU:n tason ympäristölainsäädäntöä. Edelliselle puhujalle Fjellnerille, sanoisin, että tämä ehdotus kuuluu samaan tärkeiden ja välttämättömien asioiden kategoriaan, mutta tällä hetkellä siinä ei oteta huomioon monia aiempia päätöksiä.
Kuten jäsen Schnellhardt pani merkille, meidän on tehtävä yhteistyötä maailman muiden – Yhdysvaltojen, Kanadan ja Venäjän – kanssa. Oman uskottavuutemme nimissä totean kuitenkin, että voimme ja meidän täytyy onnistua tässä ehdotuksessa paremmin.
Kiitän esittelijää hänen tekemästään työstä, ja eläinten hyvinvointia käsittelevän Euroopan parlamentin laajennetun työryhmän puolesta minäkin vaadin, että tämä ehdotus vedetään pois, sillä sen avulla ei valitettavasti edistetä millään tavoin eläinten hyvinvointia. Kun otetaan huomioon, mitä komission jäsen on tänä iltana kuullut, ehdotan, että välttääkseen nöyryytyksen hän vetää ehdotuksen pois, ennen kuin siitä äänestetään huomisessa täysistunnossa. 
Margrete Auken (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, olen luonnollisesti yhtä mieltä ryhmäni ja kaikkien niiden kanssa, jotka ovat esittäneet perusteluja komission ehdotusta vastaan, enkä aio enää kerrata näitä perusteluja tässä salissa. Itse asiassa pyysin puheenvuoroa vain muistuttaakseni ihmisiä siitä, että eläimet, jotka elävät luonnossa lähes huomaamatta, elävät parempaa elämää kuin häkissä pidetyt eläimet. Olemme nähneet järkyttäviä kuvia kiinalaisista karhuista, joita pidetään häkissä niiden turkin takia, mutta tässä asiassa ei tietenkään ole kyse ainoastaan karhuista. Meillä Tanskassa on suuria kettutarhoja, jotka nekin ovat järkyttäviä, käytettiinpä ansastuksessa millaisia menetelmiä hyvänsä. Kettutarhaus on silkkaa julmuutta eläimiä kohtaan. Mielestäni meidän on sisällytettävä tähän keskusteluun myös muita eläimiä sen sijaan, että sivuutamme tämän ongelman ja keskitymme vain julmuuksiin, joita ansastuksella aiheutetaan eläimille. Haluan korostaa, että meidän on laajennettava näkökulmaamme, jotta voimme välttyä oikeuttamasta eläinten julmaa kohtelua sen paremmin Tanskan kuin Kiinankaan tarhoilla. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, en voisi olla voimakkaammin eri mieltä edellisen puhujan kanssa. Katson, että turkiseläinten kasvatus Euroopassa on huomattavasti paremmalla tolalla kuin eläinten kasvatus Kiinassa. Hirvieläinten kasvatus, kettujen kasvatus ja minkkien kasvatus ovat täysin eri asioita.
Haluan ilmaista tässä yhteydessä tukeni jäsen Scheelen näkemykselle, jonka mukaan komission ehdotus on hylättävä. En kuitenkaan ole hänen kanssaan samaa mieltä hylkäämisen syistä. Ensinnäkin komission ehdotuksen oikeusperusta on kyseenalainen. Tällä ehdotuksella pyritään panemaan täytäntöön kauppasopimus, joka mahdollistaa EU:lle sen kansainvälisten kauppavelvoitteiden noudattamisen, mutta ehdotuksen sisältö liittyy luonnonvaraisten eläinten hyvinvointiin, jonka osalta EU:lla ei ole eikä pidäkään olla toimivaltaa. Perustamissopimuksessa valtuutetaan EU ottamaan vastuu eläinten hyvinvoinnista ainoastaan maatalouden, liikenteen, sisämarkkinoiden ja tutkimuksen yhteydessä sekä sellaisilla aloilla kuin kasvatuseläinten, myös turkiseläinten, hyvinvointi.
Toiseksi komissio ei ole arvioinut ehdotetun direktiivin vaikutuksia. Yhden ansatyypin testaaminen maksaa arviolta 30 000–100 000 euroa. Teknisen testauksen toteuttaminen lisäisi vaatimusten luotettavuutta, vähentäisi kustannuksia ja helpottaisi mittaus- ja yhdenmukaistamistoimia jäsenvaltioissa. Asiassa on kuitenkin eräs ongelma, kuten jäsen Evans totesi. Myös koe-eläimet ovat eläimiä, ja meidän on huolehdittava myös niiden hyvinvoinnista. Lisäksi ajatus siitä, että kotitekoisilta ansoilta edellytettäisiin erityislupaa jokaista käyttötarkoitusta varten, on täysin järjetön. Miten komissio kuvittelee Brysselissä käsiteltävän kymmenien tuhansien suomalaisten ansastajien lupa-anomuksia?
Kolmanneksi haluan korostaa monien aikaisempien puhujien tavoin ehdotuksen haitallisia vaikutuksia luonnonvaraisten eläinten ja luonnon suojeluun. Supikoira ei kuulu Suomen alkuperäiseen eläimistöön, mutta se on äärimmäisen tehokas lintujen ja muiden luonnonvaraisten eläinten saalistaja, ja supikoirakantaa voidaan hallita tehokkaasti ainoastaan ansastamalla. Jos ansastuksesta tehdään yhtä vaikeaa kuin ehdotuksessa esitetään, luonnon monimuotoisuus kärsisi valtavasti.
Yleisesti ottaen on ensiarvoisen tärkeää luottaa paikalliseen tietoon sovellettaessa ansastus- ja metsästyslainsäädäntöä. Vain paikallisilla ihmisillä on riittävästi tietoa paikallisesta eläimistöstä ja kasvistosta tasapainoisen lainsäädännön laatimiseksi. Vääränlainen väliintulo EU:n tasolla saattaa vaarantaa muutoin jalon tarkoituksen, kuten kaikilla aloilla, joilla toissijaisuus on syytä säilyttää. Pyydän vilpittömästi komissiota vetämään pois tämän ehdotuksen, jotta se välttyisi huomiselta nöyryytykseltä. 
Hans-Peter Mayer (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, yritän tiivistää paljon asiaa lyhyeen puheenvuoroon. Satoja tuhansia eläimiä pyydystetään ansoilla kaikkialla Euroopan unionissa, ja käytäntöä hyödynnetään ensisijaisesti luonnonvaraisten eläinkantojen hallinnassa ja erityisesti tuhoeläinten torjunnassa, kuten piisamin tapauksessa.
Vuonna 1998 EU solmi Kanadan, Venäjän ja Yhdysvaltojen kanssa sopimuksen kansainvälisistä kivuttoman ansastuksen standardeista. Nämä maat ovat johtavia turkisten ja nahkojen viejiä, ja EU puolusti tätä näkökohtaa perustellusti kahdessa päätöksessään viittaamalla toimivaltaansa yleisessä talouspolitiikassa ja erityisesti sisämarkkinapolitiikassa. Nyt käsiteltävänä oleva lainsäädäntöehdotus on yritys saattaa tämä sopimus osaksi EU:n lainsäädäntöä. Sisällöllisesti komissio hakee tasapainoa – josta on todellakin vielä keskusteltava – yhtäältä eläinten vältettävissä olevien kärsimysten rajoittamisen ja toisaalta pyyntimenetelmänä käytettävän ansastuksen tarpeellisuuden välille.
On syytä panna merkille, että ehdotuksen ensisijaisena oikeusperustana on ympäristöpolitiikka. EU on kuitenkin vastuussa eläinten hyvinvoinnista ainoastaan tietyillä muilla politiikan osa-alueilla, joista mainittakoon maatalous, liikenne, sisämarkkinat ja tutkimus. Näin ollen sillä ei ole yleistä toimivaltaa luonnonvaraisten eläinten hyvinvoinnin osalta. Parlamentti kannattaa itseni tavoin tietenkin luonnonvaraisten eläinten hyvinvoinnin turvaamista, mutta lainsäädännöllisesti se on jäsenvaltioiden asia. Koska Euroopan parlamentin on unionin lainsäädäntövallan käyttäjänä kunnioitettava toissijaisuuteen perustuvia jäsenvaltioiden oikeuksia, meidän on hylättävä tämä lainsäädäntöehdotus huolimatta sen sisällön hyvästä tarkoituksesta.
Haluan todeta komission jäsenelle, että asianmukaisten säännösten antaminen jäsenvaltioissa vapauttaa Euroopan unionin velvoitteista. 
Stavros Dimas,
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa toteamalla, että demokraattisiin menettelyihin kuuluu ehdotusten hylkääminen ja etten pidä tätä nöyryyttävänä tai nolona. Meidän on varauduttava myös hylkäämiseen osana demokraattista prosessia.
Kuten aiemmin mainitsin, olen ottanut huomioon ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan kannan komission ehdotuksen hylkäämiseen ja kuullut kaikki tänä iltana täällä esitetyt mielipiteet, joiden lähtökohdat poikkesivat monissa tapauksissa toisistaan mutta jotka johtivat lähes poikkeuksetta samaan lopputulokseen.
Keskustelun aiheena olevalla direktiiviehdotuksella olisi täytetty lainsäädännöllinen aukko, sillä – jos jätämme laskuista neuvoston asetuksen vuodelta 1991 – Euroopan unionin tasolla ei ole muuta ansastusstandardeja koskevaa lainsäädäntöä ja että olemassa oleva lainsäädäntökehys on kansallisellakin tasolla hyvin suppea. Tämä ehdotus toisi joka tapauksessa lisäarvoa jäsenvaltioiden olemassa olevan lainsäädäntöön eikä päinvastoin: omaa lainsäädäntöä sovellettaisiin edelleen maissa, joissa se on ehdotusta tiukempi.
Kun otetaan huomioon teidän huolenaiheenne ja neuvoston kanta, haluan kuitenkin ilmoittaa, että komissio arvioi hyvin huolellisesti tähän ehdotukseen liittyviä jatkotoimiaan ja tietenkin myös ehdotuksen mahdollista peruuttamista. Tässä vaiheessa sanoisin kuitenkin, että meidän on perehdyttävä kaikkiin asiaankuuluviin tekijöihin. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
- Raül Romeva i Ruedan ulkoasiainvaliokunnan puolesta laatima mietintö A6-0292/2005 aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeen 8 mukaisesta neuvoston kuudennesta vuosikertomuksesta (2005/2013(INI)),
- Ģirts Valdis Kristovskisin ulkoasiainvaliokunnan puolesta laatima mietintö A6-0297/2005 joukkotuhoaseiden leviämisen estämisestä: Euroopan parlamentin rooli (2005/2139(INI)) ja
- Joachim Wuermelingin sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan puolesta laatima mietintö A6-0288/2005 puolustushankintoja koskevasta vihreästä kirjasta (2005/2030(INI)). 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, kiitän aluksi sekä kollegoitani että komission jäsentä heidän läsnäolostaan. Olen myös pahoillani siitä merkittävästä seikasta, ettei neuvoston edustaja ole paikalla. Neuvosto oli luvannut, että sen edustaja olisi läsnä. Esityslistaa muutettiin kuitenkin viime tingassa, minkä vuoksi edustaja ei päässyt paikalle. Tämä ei kuitenkaan ole mielestäni neuvoston vaan puheenjohtajistomme syytä. Olen pahoillani siitä, ettemme nyt voi käydä tätä keskustelua neuvoston kanssa. Tämä on erityisen ikävää siksi, että laatimassani mietinnössä arvioidaan neuvoston toimia.
Kysymys on kuitenkin todella tärkeä. Tämä näkyy kansalaisyhteiskunnan monien tahojen osoittamasta mielenkiinnosta asevalvontaa ja sen puuttumista kohtaan. Aseiden myyntiä ei voida verrata jääkaappien, paitojen tai tietokoneiden myymiseen. Kysymyksen vaikutukset ovat vakavat monella tasolla, ja aseiden laajamittaisen ja hallitsemattoman myynnin seuraukset voivatkin olla tuhoisat.
On tärkeää muistaa, että joka minuutti yksi ihminen joutuu tuliaseen uhriksi. Varojen käyttäminen aseiden vientiin ja asehankintoihin haittaa lisäksi muita, taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta usein tärkeämpiä investointeja. Lisäksi aseiden vienti ja asehankinnat lisäävät usein alueellista epävakautta, sillä ne johtavat monesti asevarustelukilpailuun, joka on vastaisuudessa vakava ongelma. Kaikista edellä mainituista syistä aseiden viennin avoimuus ja valvonta ovat äärimmäisen tärkeitä tekijöitä.
Numerot puhuvat puolestaan. Vuonna 2003 kansainvälisen asekaupan arvo liikkui 34 000 ja 43 000 miljoonan dollarin välillä. Suurimpiin viejämaihin kuului Euroopan maita, kuten Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Italia ja Saksa, joista oli peräisin 25 prosenttia koko maailman viennistä. Meidän eurooppalaisten vastuu asiassa on siis suuri.
Suurista tuojamaista on lisäksi korostettava, että Kiina ja Intia ovat maita, jotka vastaanottavat ja ostavat eniten aseita.
Vuonna 1998 hyväksytyt Euroopan käytännesäännöt ovat riittämättömät, kuten olemme jo kauan aikaa sitten todenneet. Ne ovat heikot, eivätkä ne ole oikeudellisesti sitovia. Viime vuonna käsittelemässämme mietinnössä, jonka esittelijänä minulla oli myös kunnia olla, ehdotimme käytännesääntöjen muuttamista oikeudellisesti sitoviksi. Saman ehdotuksen olemme ottaneet mukaan uuteen mietintöön. Ulkoasiainvaliokunta hyväksyi mietinnön muutama viikko sitten ja totesi selvästi, että käytännesääntöjä on vahvistettava ja että niistä on tehtävä oikeudellisesti sitovat.
Mietinnössä on lisäksi muitakin tärkeitä kysymyksiä, kuten se, että tuotantolaitosten ulkomaille siirrot otetaan mukaan käytännesääntöihin ja että erityinen valvontamekanismi otetaan käyttöön niitä tapauksia varten, joissa aseidenvientikielto on päätetty poistaa. Kiinan tapauksen osalta haluan muistuttaa Euroopan parlamentin taas kerran todenneen, ettei se kannata asevientikiellon poistamista nykyisissä olosuhteissa. Olosuhteet kiellon poistamiselle eivät ensinnäkään ole riittävät ja perustellut. Aseidenvientikiellon poistamisella välittäisimme lisäksi täysin vääränlaisen viestin Kiinalle ja koko maailmalle siitä, miten vakavasti suhtaudumme asevientikieltoihin.
Mietinnössä mainitaan myös näkökulmia, jotka liittyvät aseiden välitykseen, kidutusvälineiden säätelyyn, laajentumisen vaikutuksiin ja siihen asemaan, joka Euroopan unionilla on vastaisuudessa YK:ssa.
Puheenjohtajavaltio Alankomaat lupasi meille – ja tähän olemme tyytyväisiä – että käytännesääntöjä tarkistettaisiin ja vahvistettaisiin ja että ne muutettaisiin yhteiseksi kannaksi. Nyt on vuosi 2005, kaksi puheenjohtajakautta on kulunut ja odotamme edelleen. Meidän on muistettava, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta on korostanut todella paljon asian saamista päätökseen. Toivomme, että asia hoidetaan loppuun ennen puheenjohtajakauden päättymistä, mutta tällä hetkellä odotamme yhä.
Puheenjohtajavaltioista totean lopuksi pitäväni valitettavana, että tulevan puheenjohtajavaltion Itävallan tärkeimpien tavoitteiden luettelosta puuttuu yksi asia: pienaseita ei mainita niissä lainkaan.
Kysymys on hyvin tärkeä Euroopan parlamentin lisäksi koko kansalaisyhteiskunnalle, joten sen puuttuminen luettelosta on mielestämme todella huolestuttavaa. Se on otettava mukaan, sillä neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat moneen kertaan ilmaisseet, että kansainvälinen asesopimus on tarpeellinen ja että ne sitoutuvat siihen.
Mielestäni mietintö on askel eteenpäin. Toivon, ettemme kuluta enempää aikaa tähän kysymykseen, sillä meillä ei ole aikaa hukattavana. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ),
   . Arvoisa komission jäsen, arvoisat neuvoston ja komission edustajat, hyvät kollegat, tänä iltana käymämme keskustelut joukkotuhoaseiden leviämisen uhkan torjumisesta osoittavat Euroopan parlamentin ymmärtävän, että nyky-yhteiskunnan pahimman uhan voittamisessa on oltava aktiivisesti mukana. On todettava, että mietinnön laatiminen oli poliittisesti ja teknisesti mutkikasta, mikä johtui joukkotuhoaseiden tuomien uhkien yleisluonteesta ja erityispiirteistä. Euroopan parlamentti onnistui kuitenkin ottamaan kysymyksen monet eri puolet huomioon.
Esittelijänä haluan tässä yhteydessä kiittää kollegoitani Euroopan parlamentissa, ulkoasianvaliokunnan asiantuntijoita, henkilökohtaista edustajaa ja hänen toimistoaan sekä komission asiantuntijoita siitä, että he ovat tehneet aktiivista ja rakentavaa yhteistyötä mietinnön laatimisessa monen kuukauden ajan.
Tärkein päätelmä on mielestäni valitettavasti se, etteivät kansainväliset järjestöt ja suurvallat ole päässeet yhteisymmärrykseen toimista joukkotuhoaseiden tai niiden valmistukseen tarvittavien materiaalien ja teknologioiden leviämisen estämiseksi. Tämä on huolestuttavaa, sillä vaikutusvaltaisimmat kansainväliset järjestöt ja valtiot tunnustavat samalla, että joukkotuhoaseet ja niiden leviäminen ovat kaikkein vakavin mahdollinen uhka ihmiskunnan turvallisuudelle. Rikolliset ja terroristit ovat yhä kiinnostuneempia joukkotuhoaseista ja niiden valmistukseen tarvittavista aineista. Kylmän sodan päätyttyä uhka ei myöskään ole pienentynyt vaan päinvastoin kasvanut. Siksi mietinnössä arvioidaan Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden yhdessä toimeenpanemaa joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä ja rajoittamista koskevaa politiikkaa, mutta siinä tarkastellaan myös samalla Yhdysvaltojen, Venäjän ja muiden asiasta vastuussa olevien valtioiden toimia.
Mietinnössä ilmaistaan tyytymättömyys siihen, ettei kansainvälinen yhteisö päässyt yksimielisyyteen New Yorkissa tämän vuoden toukokuussa pidetyssä ydinsulkusopimuksen tarkistuskonferenssissa. Tätä on pidetty vakavana takaiskuna monenvälisyydelle. Kuten hyvin tiedetään, Eurooppa-neuvoston ja komission ehdottamat hieman yli 40 ensisijaista toimenpidettä tilanteen parantamiseksi eivät saaneet riittävää kannatusta. Tästä nähdään, että kansainvälistä vaikutusvaltaa käyttävien valtioiden intressit, taktinen ajattelu ja toiminta poikkeavat toisistaan. Tällainen luottamuspula ei kannusta monenväliseen yhteistyöhön, vaan se haittaa kansainvälisen atomienergiajärjestön ja kemiallisten aineiden ja aseiden valvontaan erikoistuneiden muiden järjestöjen toimintaa. Niiden tiedot ovat usein todella tärkeitä joukkotuhoasekysymyksen pitämiseksi kansainvälisessä valvonnassa. Kun mietinnöstä keskusteltiin Euroopan parlamentin ulkoasiainvaliokunnassa, monet olivat eri mieltä niistä kansainvälisistä toimista, jotka voitaisiin suorittaa monenvälisesti. Esimerkiksi Iranin nykyistä, poliittisesti arkaluonteista ydinohjelmaa koskevat näkemykset vaihtelivat.
Hyvät parlamentin jäsenet, käsittelen vielä erästä mielestäni erityisen kiireellistä mietinnön näkökohtaa. Joukkotuhoaseiden leviämistä koskevan Euroopan unionin yhteisen strategian onnistuminen riippuu mielestäni nyt todella paljon Euroopan unionin joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä koskevan strategian saamasta rahoituksesta. On todettava, että tällä hetkellä tavoitteellisen, erillisen budjettikohdan puuttuminen haittaa strategian toteuttamisen onnistumista. Valitettavasti Euroopan parlamentilla tai muilla Euroopan toimielimillä ei ole tällä hetkellä selvyyttä siitä, miten neuvoston henkilökohtaisen edustajan asettamat ensisijaiset tavoitteet tai komission hyväksymät G8-ryhmän maailmanlaajuiseen kumppanuuteen liittyvät ohjelmat rahoitetaan. Tämä on järjetöntä, sillä aiempien poliittisten päätösten mukaisesti joukkotuhoaseiden leviämisen rajoittamista, aseriisuntaa ja aseiden hävittämistä koskevien Euroopan unionin ohjelmien monille toimille olisi myönnettävä yli 900 miljoonaa euroa seuraavien viiden vuoden aikana. Tämä luku ja rahoituksen määrä ovat osoitus Euroopan unionin kunnianhimosta aiempina vuosina. Tulee kuitenkin aika, jolloin on osoitettava poliittista tahtoa täyttää jo tehdyt lupaukset. Komission ja neuvoston on siis ensinnäkin pystyttävä sopimaan tavoitteellisen, tehokkaan rahoitusvälineen laatimisesta joukkotuhoaseiden vastaisen ohjelman tarpeita varten seuraavien rahoitusnäkymien ja yhteisön talousarvion yhteydessä Eurooppa-neuvoston yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoituskehyksen mukaisesti. Esiin tulleet ongelmat osoittavat, että Euroopan parlamentin on budjettivaltaa käyttävänä toimielimenä osaltaan varmistettava Euroopan unionin turvallisuusstrategiaan tarvittavat varat. 
Joachim Wuermeling (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mietinnössäni esiintyvä kysymys on luonteeltaan hyvin erilainen kuin juuri äsken käsitellyt aiheet. Se ei koske tapaamme käsitellä asekysymystä kansainvälisellä tasolla eikä myöskään aserajoitusta, vaan sitä, haluammeko vapauttaa asetarvikkeiden julkiset hankinnat Euroopan yhtenäismarkkinoilla.
Aluksi haluan kiittää lämpimästi mietinnön laatimiseen osallistuneita parlamentin jäseniä, niin ulkoasiainvaliokunnan esittelijöitä kuin teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan varjoesittelijöitäkin. Heidän kanssaan käymissäni keskusteluissa olen saanut todella hyödyllisiä ehdotuksia, jotka on otettu mukaan mietintöön. Kiitän myös komissiota todella hyvästä yhteistyöstä. Tähän kuului se, että se suostui lykkäämään seuraavan valkoisen kirjansa hyväksymistä siksi, kunnes annoimme asiasta mielipiteemme. Kiitän myös asianomaisia osapuolia siitä, että ne osallistuivat kuulemistilaisuuksiimme ja auttoivat siten valmistelemaan alaa näitä muutoksia varten.
Aihe on ehdottomasti arkaluonteinen, sillä puolustustarvikkeiden julkisten hankintojen voidaan sanoa kuuluvan kansallisen itsemääräämisoikeuden ytimeen. Tästä syystä 1950-luvulla solmitussa Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa oli poikkeuslauseke kansallisen turvallisuuden etujen varmistamiseksi. Viime vuosikymmenellä olemme kuitenkin lähentyneet toisiamme asteittain koko ajan jopa turvallisuuspolitiikan peruskysymyksissä. Kahdesta edellisestä mietinnöstä käyty keskustelu osoittaa, miten lähestymistavastamme on tullut näissä asioissa pääosin maailmanlaajuinen.
Euroopan unionin puolustustarvikemarkkinat ovat kuitenkin todella hajanaiset. Jokaisella valtiolla on omat tarjoajansa ja sopimushankkijansa. Kilpailua ei ole, vaan markkinat ovat hajanaiset, minkä vuoksi teollisuutemme ei ole kansainvälisesti mitattuna kilpailukykyinen. Samalla puolustustarvikkeita hankitaan todella kalliiseen hintaan, vaikka niitä saatettaisiin saada muualta halvemmalla. Tämä käy kalliiksi veronmaksajille, jotka joutuvat viime kädessä maksamaan kaiken.
Tämän vuoksi me niin sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnassa kuin ulkoasiainvaliokunnassakin tulimme siihen tulokseen, että nyt on koittanut aika toimia rohkeasti. Tuemme komission ehdotusta, jonka mukaan poikkeussäännöstä eli 296 artiklaa olisi selvennettävä ja tarkennettava, koska siihen vedotaan mielestämme usein väärin perustein. Säännöstä käytetään usein verukkeena, jolla jätetään käytännössä koko puolustustarvikeala sisämarkkinoiden ulkopuolelle. Sisämarkkinoilla on vuosittaisilta kokonaiskustannuksiltaan 160 miljardin euron suuruinen musta aukko.
Haluamme välittää kansalaisille viestin, että puolustustarvikemarkkinoiden keskinäinen avautuminen on osoitus muun muassa jäsenvaltioiden toisiaan kohtaan tuntemasta luottamuksesta. Haluamme sanoa kansalaisille, että ryhdymme toimiin, joiden ansiosta valtion menoja voidaan leikata. Meidän on pantava alulle kehitys, jonka avulla meistä tulee ennen pitkää kilpailukykyisempiä ja jonka avulla ehkä jopa vapaudumme jossain määrin tietystä riippuvuudesta Euroopan ulkopuolisiin palveluntarjoajiin. Tarvitsee vain mainita nykyinen lentokoneiden ja ohjattavien ohjusten polttoainetäydennystä koskeva hankintamenettely, jossa olemme suuressa määrin riippuvaisia ulkopuolisten markkinoiden tarjoamista palveluista.
Lopuksi sanon lyhyesti muutaman sanan ehdotetuista tarkistuksista. Mielestäni saavutimme asiassa yhteisymmärryksen yli puoluerajojen, koska sanoimme heti aluksi keskittyvämme yhtenäismarkkinoita koskevaan kysymykseen. Emme halunneet keskustelun juuttuvan turvallisuutta, armeijaa ja rauhanpyrkimystä koskeviin yleispoliittisiin kysymyksiin. Tämän vuoksi vihreisiin kuuluva parlamentin jäsen Beer ja minä, joka kuulun kristillisdemokraatteihin, aloitimme neuvottelut suurelta osin samanlaisten mietintöjen pohjalta. Luonteeltaan melko ideologisten tarkistusten takia mietinnöt ovat nyt vähemmän samanlaiset. Suosittelenkin, että kannatatte mietintöä mutta äänestätte ainoastaan tarkistuksen 5 puolesta. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, esittelijä Romeva i Ruedaa on taas kiitettävä siitä, että hän on laatinut mietinnön, jossa jäsenvaltiot haastetaan harjoittamaan aiempaa parempaa ja tiukempaa yhtenäistä aseviennin valvontaa. Mietinnön ensisijaisena tavoitteena on Euroopan käytänteiden parantaminen, mutta siinä tunnustetaan myös Euroopan unionin mahdollisuudet hyvien käytänteiden levittämisessä Euroopan naapurustoon ja koko maailmaan.
Mietinnössä puolustetaan kansainvälistä asekauppasopimusta. Komissio kannattaa vahvasti sitä, että oikeudellisesti sitovaa asekauppasopimusta koskevat neuvottelut aloitetaan. Mielestämme tämä olisi arvokasta, jotta voitaisiin estää etenkin pien- ja kevytaseiden laiton leviäminen, joka lisää ihmisten turvattomuutta, rikollisuutta ja selkkauksia joka puolella maailmaa.
Komissio ei ota tässä asiassa johtoa käsiinsä, vaan toimimme YUTP:n alaisina.
Komissio joutuu säännöllisesti selvittämään epäasianmukaisen tai laittoman asekaupan seurauksia muiden kansainvälisten järjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa. Tiettyjä hankkeita toteuttamalla edistämme osaltamme aseiden epävakauttavaa keskittymistä koko maailmassa. Kuten mietinnössä todetaan, joka vuosi puoli miljoonaa ihmistä kuolee pienaseilla tehdyn väkivallan seurauksena. Näin selvien tilastojen valossa emme voi olla tyytyväisiä itseemme.
Siirryn seuraavaan osaan, joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseen. Haluan ensin onnitella esittelijä Kristovskisia hyvin tärkeästä työstä. Joukkotuhoaseiden leviämisen vastaisen Euroopan unionin strategian hyväksymisestä on nyt kulunut kaksi vuotta. Asesulkujärjestelmä on vaakalaudalla. Monet pitävät vakavana uhkana sitä, että terroristit saavat haltuunsa joukkotuhoaseita. Euroopan unioni määrittää parhaillaan talousarvion ensisijaisia kysymyksiä tuleviksi vuosiksi. Kaiken tämän vuoksi mietintö on paitsi tärkeä myös todella hyvin ajoitettu.
Aihe ei ole komissiolle uusi. Kuten mietinnössä mainitaan, komissio on ollut pitkään mukana yhteistyöhön perustuvissa avustusohjelmissa joukkotuhoaseisiin liittyvien materiaalien, varusteiden ja teknologioiden riskien vähentämiseksi etenkin entisen Neuvostoliiton alueella. Komissio on myös saanut kokemusta panemalla täytäntöön EU:n yhteisen toiminnan aseiden leviämisen estämiseksi Venäjällä YUTP:n puitteissa. Mainitut toimet ovat tärkeimmät niistä toimista, joilla komissio on osallistunut G8-maiden maailmanlaajuiseen kumppanuussopimukseen joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi.
Olen esittelijän ja parlamentin jäsenten tavoin pahoillani siitä, etteivät aseiden leviämisen estämisestä New Yorkissa käydyt neuvottelut juurikaan tuottaneet tulosta. Tämä ei ole sopiva viesti Iranin kaltaisille valtioille.
Euroopan unionin strategiassa ehdotetaan yhteisön erillisen budjettikohdan perustamista tätä alaa varten. Komissio vastasi pyyntöön ottamalla tärkeitä joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä koskevia tavoitteita mukaan lokakuussa 2004 tekemäänsä vakautusvälinettä koskevaan ehdotukseen. Parlamentti ja neuvosto tarkastelevat parhaillaan tätä ja myöhemmin tehtyjä ehdotuksia. Neuvotteluissa on todella tärkeää päästä sopimukseen.
Kun yleisistä rahoituskysymyksistä keskustellaan, haluan kiittää parlamenttia siitä, että se antaa yhdessä neuvoston kanssa komissiolle mahdollisuuden toteuttaa alaa koskevia pilottihankkeita. Niiden avulla voidaan selvittää, miten yhteisön välineillä voitaisiin parhaiten vahvistaa EU:n toimintaa joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi.
Joulukuun alussa Brysselissä järjestetään parlamenttien välinen korkean tason konferenssi, jossa esitetään monia riippumattomia tutkimuksia jatkotoimista ja keskustellaan niistä. Kiitän parlamenttia erinomaisesta yhteistyöstä tapahtuman järjestämisessä. Toivottavasti mahdollisimman moni parlamentin jäsen pääsee tuolloin paikalle.
Kuten mietinnössä pyydetään, komissio on valmis antamaan parlamentille lisätietoja joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä ja aseriisuntaa koskevista jo päättyneistä ja käynnissä olevista yhteisön ohjelmista. Komissio toivoo tietenkin, että neuvoston ja parlamentin välinen hyvä yhteistyö näiden yleistavoitteiden saavuttamiseksi jatkuu.
Seuraavaksi käsittelen puolustusalan julkisia hankintoja. Euroopan parlamentilla on ensiarvoisen tärkeä asema näin arkaluonteisessa keskustelussa. Olenkin iloinen, että komissio voi nyt ottaa parlamentin näkemykset huomioon. Kuten tiedätte, komissio hyväksyy tulevina viikkoina tiedonannon muutaman viime kuukauden aikana suoritetun julkisen kuulemismenettelyn tuloksista. On hyvin tärkeää, että tiedonannossa annetaan oikea kuva parlamentin kannasta. Komission jäsenen McCreevyn puolesta kiitän lämpimästi kaikkia niitä, jotka ovat auttaneet tässä. Kiitän etenkin parlamentin jäseniä Wuermelingia, Beeriä ja Hökmarkia, jotka tekivät hienoa työtä kukin omassa valiokunnassaan.
Parlamentti kehotti vuonna 2002 komissiota tekemään alaa koskevia aloitteita, ja komissio onkin tyytyväinen parlamentin osuuden sisältöön. Komission tärkeimpänä tavoitteena tässä kysymyksessä on avata puolustustarvikemarkkinat, jotka esittelijän kuvailemalla tavalla ovat todella sirpaleiset, ja tehostaa julkista kulutusta edistämällä puolustustarvikemarkkinoiden kilpailua ja avoimuutta. Tästä hyötyisi ostajien ja veronmaksajien lisäksi myös Euroopan puolustustarviketeollisuus, joka ei markkinarakenteensa vuoksi pysty kilpailemaan maailmanmarkkinoilla.
Viime kuukausina käydystä julkisesta keskustelusta ja saamistamme monista kirjoituksista käy ilmi, että suurin osa osakkeenomistajista yhtyy samaan tavoitteeseen. Jopa jäsenvaltiot näyttävät nyt vakuuttuneen siitä, että jotain on tehtävä nopeasti asioiden edistämiseksi. Euroopan puolustusvirastossa parhaillaan käydyistä, käytännesääntöjä koskevista keskusteluista käy selvästi ilmi, että tämän yksimielisesti huonona pidetyn tilanteen lopettamiseen löytyy poliittista tahtoa.
Komissio onkin valmis hoitamaan osansa tässä kehityksessä. Se voisi etenkin selventää kysymyksiä, joissa nykyisten sääntöjen erilaiset tulkinnat ovat kuulemismenettelyn mukaan johtaneet eriävyyksiin toimeenpanossa. Tämä voitaisiin tehdä helposti ja nopeasti antamalla selittävä tiedonanto, josta yhteisö ja komissio yksin vastaisivat. Komissio voisi myös ehdottaa – ja tämä on ehkä vielä tärkeämpää – puolustustarvikkeiden julkisia hankintoja koskevia uusia, joustavampia sääntöjä, jotka soveltuisivat paremmin puolustustarvikkeiden erityisluonteeseen. Tämä ei kävisi helposti eikä nopeasti. Siihen tarvittaisiin uusi lainsäädäntöehdotus. Sopivin oikeudellinen väline tässä vaiheessa näyttäisikin olevan puolustustarvikkeiden julkisia hankintoja koskeva direktiivi, jossa olisivat mukana kaikki ne tärkeät kysymykset, jotka kansallisten viranomaisten on otettava huomioon puolustustarvikkeita hankkiessaan. Näitä ovat esimerkiksi toimitusvarmuus, luottamuksellisuus ja kiireellisyys. Komissio aikoo suorittaa tarvittavat alustavat arvioinnit ja kuulemismenettelyt. Euroopan parlamentti on läheisesti mukana tässä prosessissa.
Kiitos paljon tuestanne ja kolmesta tärkeästä mietinnöstänne. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, puhun puolustusalan hankinnoista ja haluan kiittää esittelijä Wuermelingia aihetta koskevasta mietinnöstä. Mielestäni on syytä todeta, että puolustushankinnoilla on tärkeä merkitys, jotta Eurooppa voisi saavuttaa teknologisen ja sotilaallisen johtoaseman. Puolustushankinnat ovat myös tärkeitä, jos haluamme osallistua alan tutkimukseen ja kehittämiseen. Tämä merkitsee, että tarvitsemme suuria yrityksiä, jotka voivat toimia kansainvälisesti ja tuottaa parhaita tuotteita. Meidän on saatava parempaa vastinetta rahoillemme, mutta meidän on myös oltava mukana kehittämässä sellaista puolustusteknologiaa, jonka avulla Eurooppa voi pitää puoliaan turvallisuuspolitiikassa ja muun maailman kanssa tehtävässä yhteistyössä.
Tärkeä kysymys on, miten teollisuutemme saa valmiudet olla uusien teknologioiden kehittämisen kärjessä. Euroopan ongelmana on, että sen markkinat ovat sirpaleiset, koska turvallisuusintressit ovat historiallisista syistä erilaisia. Hankinnat vähenevät, puolustusmäärärahat pienenevät ja – tämä on syytä pitää mielessä – tutkimus- ja kehitystarve kasvaa voimakkaasti. Siksi Eurooppa onkin huonossa asemassa, jos aiomme olla jonkinlaisessa tasapainossa esimerkiksi Yhdysvaltojen kehitykseen nähden.
Yksi tärkeimmistä tehtävistä onkin varmistaa, että kun on kyseessä perustamissopimuksen 296 artiklan mukainen puolustusalan hankinta, voimme lisätä yhteistyötä paitsi hankinnoissa myös tuottajien välisessä vapaassa kilpailussa. Jollemme onnistu saavuttamaan kaikkea tätä, emme ole kilpailukykyisiä emmekä voi hoitaa osuuttamme kaikkein edistyksellisimpien puolustustarvikkeiden kehittämisessä. Niistä nimittäin määrätään 296 artiklassa, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat tehdä poikkeuksia. Jos haluamme tilanteen muuttuvan, ensimmäinen askel on saada yhteiset käytännesäännöt ja pidemmällä aikavälillä direktiivi. Työ on kuitenkin tärkeää aloittaa. Muuten Euroopan puolustusteollisuuden perusta heikkenee. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ),
   . – Arvoisa komission jäsen, arvoisat neuvoston ja komission edustajat, hyvät kollegat, kiitän aluksi esittelijää Raül Romeva i Ruedaa työstä, jota hän on tehnyt arvioidessaan aseiden vientiä koskevia Euroopan unionin käytännesääntöjä. Kehitysyhteistyövaliokunnan lausunnon laatijana haluan kiittää esittelijää siitä, että pääsimme sopuun kehitysyhteistyövaliokunnan tärkeimpinä pitämien näkökohtien ottamisesta mukaan mietintöön. Kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta totean olevani vakuuttunut siitä, ettei aseiden vientiä köyhiin, selkkausten koettelemiin valtioihin voida hyväksyä, sillä muuten lisätään köyhyyttä ja ihmisoikeusrikkomuksia. On paradoksaalista, että hallitukset puhuvat köyhyyden torjumisesta ja oikeusvaltion vahvistamisesta mutta sallivat samalla pien- ja kevytaseiden myynnin sortohallinnoille ja valtioille, joissa esiintyy todella vakavia aseellisia selkkauksia. On sanottava, että pien- ja kevytaseiden kauppa on erityisen haitallista Cotounoun sopimuksen allekirjoittaneiden valtioiden kehityspolitiikalle. Vastaava näkemys esitettiin vuoden 2000 mietinnössä. Kehitysyhteistyövaliokunta pyytää tämän vuoksi neuvostoa ja komissiota laatimaan pien- ja kevytaseita koskevat suuntaviivat erityisesti kehitysmaita varten. Se korostaa aseriisunta-, demobilisoimis- ja sopeuttamistoimien tarpeellisuutta ja toistaa, että asevientikiellon poistamisen jälkeen sovellettava uusi välineistö on otettava käyttöön. Lisäksi se pyytää Euroopan unionin jäsenvaltioita, neuvostoa ja komissiota kannustamaan Afrikan unionia ja muita Afrikan alueellisia elimiä sekä vahvistamaan aseiden viennin valvontaa koskevia alueellisia ja kansallisia järjestelyjä Euroopan unionin käytännesääntöjen normien mukaisesti. Korostamme, että aseiden vientiä koskevat käytännesäännöt on tehtävä oikeudellisesti sitoviksi. Kehitysyhteistyövaliokunta haluaa myös muistuttaa, että tulevan asekauppasopimuksen olisi oltava kansainvälisen oikeuden kannalta sitovassa muodossa. Kehitysyhteistyövaliokunnan lausunto on mukana nyt ensimmäistä kertaa. Toivon sen olevan tärkeä ja vahvistavan sen tosiseikan, että turvallisuus on kehityksen ensisijainen edellytys. 
Jas Gawronski,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, nyt tarkastelemamme käytännesääntöjen toimintaohjeen 8 mukaisesti parlamentin ja neuvoston on tarkistettava tämä asiakirja joka vuosi.
Kyseessä on äärimmäisen tärkeä toimintaohje, josta tullee vastaisuudessa tärkein keino tarkistaa käytännesääntöjä ja jonka ansiosta olemme jo voineet parantaa käytännesääntöjä. Tätä dynaamista välinettä voidaan aika-ajoin mukauttaa niihin ongelmiin ja muutoksiin, jotka liittyvät aseiden vientiin Euroopan unionissa. Riittää, kun ajatellaan, miten Euroopan unioniin liittyneet kymmenen uutta valtiota ovat voineet tuoda mukaan omat arvokkaat näkemyksensä tämän tarkistusmekanismin ansiosta.
Merkittävin kuudennen vuosikertomuksen tuoma uudistus koskee mahdollisuutta muuttaa käytännesäännöt yhteiseksi kannaksi, jolloin niistä tulee oikeudellisesti sitovat. Neuvoston olisi aloitettava välittömästi tähän tähtäävät työt, koska oikeudellisesti sitoviin käytännesääntöihin perustuva, aseiden vientiä säätelevä politiikka voi olla avainasemassa terrorismin torjunnassa ja selkkausten ennaltaehkäisemisessä.
Toinen tärkeä uudistus on "työkalupakki" niitä maita varten, joita koskeva aseidenvientikielto on juuri poistettu. Tätä ajatellen mietinnössä ollaan mielestäni aivan oikeassa, kun korostetaan Euroopan parlamentin rohkeata kantaa vastustaa Kiinan asevientikiellon poistamista, kunnes ihmisoikeuksia, kansalaisvapauksia ja poliittisia vapauksia sekä uskonnonvapautta koskeva tilanne maassa on parantunut huomattavasti.
Joissakin mietinnön kohdissa, kuten tiedonvaihdon ja epäämisilmoitusjärjestelmän kysymyksissä, olisimme tietysti toivoneet näkevämme enemmän edistystä. Tähän mennessä saavutettujen myönteisten tulosten valossa tulevaisuus näyttää kuitenkin hyvältä. 
Jan Marinus Wiersma,
   . Arvoisa puhemies, on harmillista, että monista todella tärkeistä ja erittäin kiireellisistä asioista, nimittäin ydinsulkutavoitteesta ja ydinsulkusopimuksesta, joudutaan keskustelemaan näin myöhäiseen kellonaikaan. Siksi olenkin pahoillani, ettei puheenjohtajavaltion edustaja ole paikalla tänä iltana, etenkin, kun Euroopan unionin tämänhetkinen puheenjohtajavaltio on myös tunnustettu ydinasevalta. Ehkäpä voisimme välittää viestin, että tällaisissa keskusteluissa puheenjohtajavaltion läsnäoloa todellakin kaivataan.
Joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseen tähtääviä kampanjoita tarvitaan taas kipeästi. Ydinasevaltojen määrä näyttää vain kasvavan, mikä on huono esimerkki muille valtioille. Samalla vaara siitä, että terroristit saavat käsiinsä joukkotuhoaseita tai ydinaineita, on todellinen ja ilmeinen, kuten komission jäsen jo totesikin. Kansainvälisiä toimintakehyksiä on kiireellisesti vahvistettava näiden vaarojen torjumiseksi. Vallitsevan suuntauksen mukaisesti aseriisuntaa koskevat kysymykset hoidetaan kuitenkin kansainvälisen toimintakehyksen ulkopuolella. Tänä vuonna kansainvälinen yhteisö, Euroopan unioni mukaan lukien, epäonnistui ydinsulkusopimuksen mukauttamisessa, muuttamisessa ja vahvistamisessa. Yhdysvallat puolestaan pyrkii yhä enemmän toteuttamaan omaa aseriisuntapolitiikkaansa etenkin, kun kyseessä on ydinaseiden leviämisen estäminen.
Kumpikin on todella haitallista politiikkamme ytimeen yhä kuuluvan maailmanlaajuisen ydinsulkujärjestelmän uskottavuuden ja tehokkuuden kannalta. Siksi meidän on äärimmäisen tärkeää kääntää tämä suuntaus ja saada paremmin hallintaan paitsi joukkotuhoaseiden leviäminen myös ydinteknologian sekä kemiallisten ja biologisten ydinaineiden leviäminen. Sama koskee itse asiassa myös tavanomaisten aseiden vientiä.
Euroopan unionin on vastaisuudessa johdettava ydinsulkusopimuksen etenemistä. Unioni tekee hyvää työtä myös monilla muilla aloilla, kuten äskettäisessä ehdotuksessa kansainväliseksi asevientisopimukseksi tai sen puolesta puhumisessa. Kansainvälisessä järjestelmässä on muitakin ristiriitaisuuksia, jotka koskevat myös Euroopan valtioita. Maailman tunnustetuilla ydinasevalloilla on erityisen suuri vastuu. Ne pystyvät painostamaan eniten kansainvälisestä järjestelmästä irti pyrkiviä valtioita. Samalla ne harkitsevat ydinaseidensa uudistamista, ja yksi niistä jopa suorastaan kieltäytyy osallistumasta ydinkoekieltosopimukseen.
Ristiriitaista on sekin, että Euroopan unioni kuuluu kansainvälisen ydinsulkujärjestelmän liikkeellepaneviin voimiin. Euroopan turvallisuusstrategian kaikkein tärkeimpiin tavoitteisiin kuuluu, että Iranin kysymykseen pyritään löytämään rauhanomainen ratkaisu Euroopan unionin johdolla. Investoimme kuitenkin amerikkalaisia paljon vähemmän ydinasevarastojen poistamiseen. Kristovskisin mietinnössä pyydetäänkin siis aivan oikeutetusti, että tämän ensisijaisen poliittisen tavoitteen rahoitusta lisätään.
Lopuksi totean, että Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä pitää kansainvälistä oikeutta erittäin tärkeänä. Keskustelimme valiokunnassa pitkään niistä Kristovskisin mietinnön kappaleista, jotka koskevat väkivallan käyttöä ydinaseiden leviämisen estämisessä. Olemme yhä sitä mieltä, ettei mietinnön lauseke tee tarpeeksi oikeutta kansainvälistä oikeutta koskevalle mielipiteellemme ja YK:n asemalle tässä asiassa. Jos kyseisiä kappaleita ei muuteta ja jos parlamentti päättää huomenna kannattaa tätä lauseketta, ryhmäni saattaa äänestää tyhjää, kun mietinnöstä äänestetään lopullisesti. 
Alexander Lambsdorff,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kollegani Wiersman tavoin olisin toivonut, että keskustelu olisi käyty säädyllisempään kellonaikaan, sillä niin sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan kuin ulkoasiainvaliokunnankin jäsenenä olen sitä mieltä, että aihe on erityisen tärkeä. Tiedämme tietenkin kaikki, että jäsenvaltiot kiertävät tällä hetkellä sisämarkkinoita koskevia sääntöjä puolustustarvikkeita hankkiessaan. Ne vetoavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 296 artiklaan ja ilmoittavat, että kyseessä on tärkeä kansallinen etu, joka koskee uusien asejärjestelmien hankintaa. Ne eivät kuitenkaan vetoa artiklaan vain, kun kyse on todellisista asejärjestelmistä, vaan vetoavat siihen kaikenlaisten puolustustarvikkeiden hankinnassa.
Asiaa tarkemmin tutkittaessa huomataan, että 296 artikla kattaa vain noin neljä prosenttia tapauksista. Olisi siis löydettävä keino lisätä avoimuutta lopuissa 96 prosentissa julkisista tarjouskilpailuista. Komissio ansaitsee kiitoksemme aloitteestaan. Mietinnön esittelijä Wuermeling tukee 296 artiklaa tulkitsevan tiedonannon ja puolustusalan julkisia hankintoja koskevan direktiivin laatimista. Ryhmäni puolesta suosittelen mietinnön tukemista, vaikkemme halua sulkea pois käytännesääntöjen mahdollisuutta avoimuutta lisäävänä lisävälineenä.
On selvää, että Euroopan unionin yhteiseen puolustuspolitiikkaan kuuluvasta yhtenäisestä sopimuksentekojärjestelmästä on hyötyä. Euroopan unionissa käytetään tällä hetkellä noin 160 miljardia euroa puolustusmenoihin. Menojen tehokkuutta on lisättävä. Olemme sen velkaa veronmaksajille. Myyjät saavat mittakaavaetuja, jos kysynnän määrä on tarpeeksi suuri. Tällöin säästyy huomattava määrä verotuloja. Kalliissa tutkimuksessakin yhteinen lähestymistapa muuttuu vastaisuudessa entistä tärkeämmäksi.
On myös äärimmäisen tärkeää, että pyrimme yhtenäisiin teknisiin normeihin, jolloin eri valtioista peräisin olevat joukot voivat suorittaa operaatioita yhdessä. Tärkeä huomio on myös se, että yhteisillä puolustusrakenteilla vahvistetaan poliittista integraatiota ja lisätään solidaarisuutta Euroopan unionissa.
Suosittelenkin, että parlamentti hyväksyy vihreän kirjan ja että kaikki kolme avoimuuden lisäämiseksi ehdotettua välinettä otetaan käyttöön. Komission ehdotus on askel oikeaan suuntaan Euroopan strategisen turvallisuus- ja puolustuspoliittisen muutoksen saavuttamiseksi. Muutosta tarvitaan, sillä ulkopoliittiset tehtävämme näyttävät vain lisääntyvän tulevaisuudessa. Elämme uudessa turvallisuusympäristössä, johon kuuluu uusia uhkia, terrorismia, epävakaita valtioita, luonnonvarojen jakamisesta johtuvia selkkauksia sekä uskonnollista ja poliittista kiihkoilua. Mikään EU:n jäsenvaltioista ei voi selvitä yksin näistä haasteista, vaan tunnussananamme on oltava "eurooppalaistuminen". Tässä onnistuu ainoastaan sellainen Euroopan unioni, joka harjoittaa yhteistä ulkopolitiikkaa, pystyy hyödyntämään täysin omat voimavaransa, löytää yhteisen sävelen ja on jättänyt rakenteellisen hajautuneisuuden menneisyyteen. Operaatioiden kustannukset kasvavat vastaisuudessa, etenkin, jos 25 jäsenvaltion Euroopan unionin puolustustarvikemarkkinat ovat edelleen hajanaiset. Tämän muuttamiseksi ja Euroopan joukkojen yhteentoimivuuden lisäämiseksi tarvitaan tähänastista parempia, yhdenmukaisempia toimintatapoja. Yhteentoimivuudessa on edelleen räikeitä eroja. Meidän on pyrittävä siihen, että joukkomme voisivat toimia yhdessä.
Eurobarometrin mukaan kaksi kolmasosaa Euroopan kansalaisista kannattaa EU:n yhteistyön lisäämistä turvallisuutta koskevissa asioissa. Turvallisuutemme riippuu toimivien puolustustarvikemarkkinoiden olemassaolosta, ja siksi olemmekin tyytyväisiä komission aloitteeseen ja esittelijän mietintöön. Lisään vielä, että mielestäni meidän pitäisi käydä tätä keskustelua Brysselissä eikä Strasbourgissa. 
Raül Romeva i Rueda,
   . Arvoisa puhemies, käytän uuden tilaisuuden hyväkseni ja puhun erityisesti esittelijä Kristovskisin mietinnöstä.
Joukkotuhoaseita koskeva kysymys ansaitsee mielestäni todellakin erityistä huomiota etenkin jo mainitusta syystä: jos haluamme olla kansainvälisesti uskottavia, Euroopan unionin on alettava näyttää esimerkkiä erityisesti tässä asiassa.
Mietinnössä viitataan selvästi siihen, että ydinaseriisunnan roolia on korostettava ja että ydinsulkusopimuksen vaatimuksissa on onnistuttava. Mielestäni tätä seikkaa on painotettava yhä enemmän.
Toisaalta on kuitenkin muistettava toinenkin näkökohta: tietyt Naton jäsenvaltiot, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska mukaan lukien, eivät ota tilannetta huomioon. Näyttää siltä kuin ne olisivat aloittamassa uuden ydinvarustelukilvan. Meidän on varoitettava, että tästä koituvaa vaaraa on pienennettävä. Meidän on oltava johdonmukaisia vähintään tässä asiassa.
Kiinnitän lopuksi huomionne äskettäiseen uutiseen, jonka mukaan Yhdysvaltojen joukot ovat käyttäneet valkoista fosforia Fallujan kaduilla. Jos uutinen pitää paikkansa, on mielestäni loukattu tiettyjä tärkeitä periaatteita, joita on noudatettava ja joiden huomioon ottamista tässä mietinnössä pyydetään. 
Tobias Pflüger,
   . Arvoisa puhemies, näyttää siltä, että Euroopan parlamentissa yö on aseiden aikaa. Esityslistalla on kolme mietintöä: Romeva i Ruedan mietintö aseiden viennistä, Kristovskisin mietintö joukkotuhoaseista ja Wuermelingin mietintö Euroopan puolustustarvikemarkkinoista. Kaikissa kolmessa on räjähdysherkkiä aineksia ja kaikki kolme liittyvät toisiinsa.
Ryhmäni suhtautuu aseiden vientiä koskevaan mietintöön yleiskohdiltaan myönteisesti, vaikka parantamisen varaa on vielä esimerkiksi tarkempien perusteiden laatimisessa ja vaikka rauhanpolitiikkaa ajatellen paras vaihtoehto olisikin mielestäni aseiden viennin kieltäminen kokonaan. Meidän on muistettava, että aseiden valmistus, vienti ja käyttö kuuluvat yhteen ja ettei sotia ole ilman niitä. Aseiden vienti vaarantaa rauhan. Onkin erityisen tärkeää, että käytännesäännöistä tehdään vihdoinkin oikeudellisesti sitovat, kuten mietinnössä pyydetään ja kuten jokainen Euroopan parlamentin jäsen tietysti toivoo.
Kiitämme esittelijä Romevaa siitä, että hän on hyväksynyt ryhmäni ehdottaman tarkistuksen, jonka mukaan käytännesäännöistä tehdään oikeudellisesti sitovat myös kaksikäyttötuotteiden osalta. Euroopan puolustusmateriaalivirasto on ollut toiminnassa nyt vuoden. Puolustustarvikeasiantuntijat ovat sitä mieltä, että toimisto paitsi edistää aseiden vientiä myös tekee viennin seurannasta ja valvonnasta huomattavasti hankalampaa. Siksi tarkistuksessamme ehdotetaan kyseisen niin sanotun puolustusviraston lakkauttamista. Vetoan erityisesti Euroopan parlamentin sosialidemokraattiseen ryhmään ja vihreiden ryhmään kuuluviin kollegoihini, jotta he yhdessä vasemmiston kanssa kannattaisivat puolustusmateriaaliviraston korvaamista aseiden vientiä valvovalla virastolla.
Kristovskisin mietinnössä taas käsitellään melko erilaisia kysymyksiä. Siinä oli oikeastaan tarkoitus käsitellä keinoja joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi. Nyt meillä on kuitenkin edessämme tulinen mietintö, jossa kansainvälisen oikeuden rikoksena pitämää Irakin sotaa tarkastellaan myönteisessä valossa. Pyydän Euroopan parlamenttia olemaan kannattamatta tätä mietintöä eikä pelkästään äänestämään tyhjää, kuten sosiaalidemokraatit juuri äsken suosittelivat. Pyydän myös, ettette kannata tarkistuksia, joissa pyydetään kovempaa linjaa suhtautumisessa Iraniin. Niitä on ehdottanut Kansakuntien Eurooppa -ryhmä, johon parlamentin jäsen Kristovskis kuuluu.
Pyydän, etteivät Euroopan parlamentin konservatiivit kannattaisi tulkintaa, jonka mukaan Iran on viimeiset 17 vuotta vain kylvänyt ja niittänyt epäluottamusta joukkotuhoasekysymyksessä. Se ei vain ole totta. Irakin sotaa näytetään mietinnössä pidettävän suunnitelmana hyökätä Iraniin, vaikkei enää edes entinen ulkoministeri Colin Powell ole sillä kannalla, että Irakin hallussa oli tuolloin joukkotuhoaseita. Nyt Powell häpeää esiintymistään YK:n turvallisuusneuvostossa.
Euroopan parlamentille ominaiseen tapaan mietinnössä suhtaudutaan tekopyhästi länsimaiden joukkotuhoaseisiin. Ehdotammekin, että vaadimme Yhdysvaltojen ydinaseiden poistamista Euroopan maaperältä, että Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ydinaseet poistetaan käytöstä ja että Saksa luopuu lopullisesti mahdollisuudestaan rikastaa uraania Garchingin tutkimusreaktorissa.
Puhun seuraavaksi viimeisestä mietinnöstä. Hyvä jäsen Wuermeling, sanotte, ettei teollisuutemme ole kansainvälisesti kilpailukykyinen, mutta samalla kuitenkin väitätte, etteivät mietinnöt liity toisiinsa. Jos pelkällä kilpailukyvyllä on merkitystä, niin sama koskee sitten myös kilpailua vientimarkkinoilla, joten 296 artiklasta on luovuttava. Puolustustarviketeollisuutta koskeva mietintö on todella suorasanainen ja rehellinen. Siinä on kyse läheisestä yhteistyöstä Naton ja Yhdysvaltojen kanssa. Ryhmämme äänestää tätäkin mietintöä vastaan. 
Gerard Batten,
   . Arvoisa puhemies, näissä kolmessa mietinnössä esitetään taas monia uusia Euroopan parlamentin hulluja ideoita, joista käy ilmi, mihin tämä paikka ja Euroopan unioni ovat menossa. Niissä vaaditaan uuden ikäpolven ydinaseista luopumista, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan asteittaista ja merkittävää ydinaseista riisumista ja aseiden viennin yhtenäistämistä samalla, kun maailma muuttuu yhä vaarallisemmaksi eikä päinvastoin.
Kyvyttömät utopistiset vasemmistolaishaaveilijat, jotka tässä todella typerässä ja korruptoituneessa paikassa ovat enemmistönä, saavat aikaan tarpeeksi tuhoa lainsäädännöllään, vaikkeivät puuttuisikaan puolustusasioihin. Kansalliset hallitukset saattavat ehkä jonakin päivänä pystyä purkamaan EU:n typerät maatalous-, kalastus-, kauppa- ja rahoituspolitiikat, mutta jos EU onnistuu ottamaan hallintaansa puolustusasiat, seuraukset voivat olla peruuttamattomat.
Kaikki nämä mietinnöt ovat Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan rakennuspalikoita. Tämä näkyy siitä, että yhdessä mietinnöistä puhutaan puolustusalan julkisten hankintojen yhtenäistämisestä, vaikka aihe on osa epäonnistunutta Euroopan perustuslakia.
Yhdistyneen kuningaskunnan armeijaa ollaan sulauttamassa Euroopan armeijaan. Yhdistynyt kuningaskunta kävelee unissaan kohti päivää, jona heräämme ja huomaamme, ettei meillä ole itsenäistä armeijaa ja puolustusta. Jos heräämme joskus päivään, jona Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen puolustus on Euroopan unionin valvonnassa, auttakoon Jumala meitä. Auttakoon Hän meitä, senkin idiootit. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, edellinen puhuja loukkasi minua syvästi. En tiedä, miksi hänen annettiin jatkaa järjetöntä puhettaan parlamentille ja meille. Olen henkilökohtaisesti loukkaantunut ja pyydän, että ryhdytte asiassa toimiin.
Puhemies.
   Oli minun syytäni, että annoin edellisen puhujan jatkaa. Lupaan välittää asian puhemiehistön päätettäväksi.
Ryszard Czarnecki (NI ).
      Arvoisa puhemies, sotia käydään usein pimeässä. Aikaamme kuvaa hyvin se, että Euroopan parlamentin jäsenet keskustelevat rauhanpyrkimyksistäkin keskellä yötä.
Puolustusmenot olivat kaksi vuotta sitten 956 miljardia dollaria, ja viime vuonna ne nousivat biljoonaan dollariin. Olemme todistamassa ennätyksellistä menojen kasvua, jollainen nähtiin viimeksi kylmän sodan aikakaudella. Puolustusmenot kasvavat 10–11 prosenttia vuosittain, mikä tarkoittaa täysimittaista asevarustelukilpaa. Sanonta kuuluu, että "jos haluat rauhaa, valmistaudu sotaan". Meidän on kuitenkin pohdittava, onko tämä oikea ratkaisu 2000-luvun ongelmiin. Eikö Vatikaanin edustaja ollutkin oikeassa todetessaan Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen 59. istunnossa, että "kasvava riippuvuus aseista – pienistä ja suurista – vie maailman kauemmas turvallisuudesta, ei lähemmäs sitä"? Meidän on tuettava YK:n aloitetta rauhankulttuurin rakentamiseksi ja edistettävä rakkauden kulttuuria, jonka puolesta paavi Johannes Paavali II puhui.
Onnittelen esittelijää Kristovskisia siitä, että hän on laatinut järkevän, kompromissiin perustuvan mietinnön. Erityisen tärkeä on kappale, joka koskee kylmän sodan aikaisten biologisten ja kemiallisten aseiden sekä ydinaseiden varmuusvarastojen leviämisen vaaraa, samoin viittaus 38 vuotta sitten hyväksyttyyn avaruudessa tehtävien ydinasekokeilujen kieltämiseen.
Lopetan toteamalla, että olemme korostaneet, että jopa oikeutetun sotilasvoiman käytön on tapahduttava Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan mukaisesti ja että sitä ennen on käytettävä kaikki diplomaattiset ja poliittiset keinot. Tähän olemme tyytyväisiä. Euroopan parlamentti ei pysty ihmeisiin, mutta se on tänään antanut rauhalle vähän paremmat mahdollisuudet. 
Gitte Seeberg (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, tänä iltana keskustelemme Euroopan parlamentissa kolmesta tärkeästä mietinnöstä. Toimin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän varjoesittelijänä joukkotuhoaseita koskevan mietinnön osalta. Mielestäni mietintö on perusteellinen, vankka ja tasapainoinen. Kyseessä on todella laaja mietintö, mutta aihekin on tietysti hyvin tärkeä. Esittelijä on tehnyt loistavaa työtä.
Aikana, jona elämme ja jona uhkana ei ole kylmä sota vaan roistovaltiot ja terroristijärjestöt, on ensiarvoisen tärkeää seurata, kenellä joukkotuhoaseita on. On myös ensiarvoisen tärkeää, etteivät joukkotuhoaseet joudu vääriin käsiin. Emme voi eikä meidän pitäisikään luopua ydinaseista. Ne ovat osa Naton puolustusstrategiaa ja myös osasyy siihen, että kylmä sota pysyi kylmänä. Meidän on kuitenkin jatkuvasti tehtävä töitä varmistaaksemme, että ydinaseita lakkaisivat kehittelemästä ne valtiot, joilla ei kuulu olla ydinaseita. Mielessäni on tässä tapauksessa tietenkin erityisesti Iran ja Pohjois-Koreaan liittyvät ongelmat. Meidän on myös tehtävä töitä saadaksemme Pakistanin, Intian ja Israelin, joilla on ydinaseita laittomasti, allekirjoittamaan ydinsulkusopimuksen. Tavoitteen saavuttamiseen on osoitettava varoja. Jos joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä koskevalla EU:n strategialla halutaan jatkossa olevan jotain painoarvoa, etusija on annettava yhteiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle (YUTP), ja etusija on annettava tälle alalle myös vastaisuudessa.
Lopuksi haluan sanoa, että oli erittäin tyytyväinen Romevan mietintöön. Olen erityisen iloinen siitä, että koko parlamentti suosittelee, ettei Kiinaa koskevaa asevientikieltoa poistettaisi. Tehkäämme kukin itse töitä varmistaaksemme, että tämä on vastaisuudessakin omien hallitustemme kanta. 
Ana Gomes (PSE ).
   – Yhdysvaltojen kongressin äskettäin julkaiseman raportin mukaan Euroopan neljän suurimman viejämaan kehitysmaiden kanssa tekemät asesopimukset olivat vuonna 2004 arvoltaan lähes viisi miljardia dollaria. Määrä on viisinkertaistunut vuoteen 2003 verrattuna. Tämä on haitaksi kehitykselle, sillä selkkausten määrä Afrikassa ja mahdollisesti muissakin maanosissa kasvaa.
Tätä ajatellen tiukkoja ja tehokkaita aseiden vientiä koskevia sääntöjä tarvitaan nyt enemmän kuin koskaan. Eurooppa ei voi edistää kehitysavun turvin tehtävää rakentamista, kun se toisaalla aiheuttaa tuhoa tavanomaisten aseiden säätelemättömällä viennillä.
Siksi yhdymme Romevan loistavassa mietinnössä esitettyyn kantaan, jonka mukaan käytännesäännöistä on kiireellisesti tehtävä oikeudellisesti sitovat. Komission jäsenen tavoin olemme tyytyväisiä neuvoston päätökseen edistää todellista YK:n kattavaa sopimusta, jossa olisi mukana maailmanlaajuista asekauppaa koskevia yleisiä sääntöjä.
Kiina on moneen otteeseen uhkaillut Taiwania, eikä sitä koskevaa asevientikieltoa pidä poistaa, ennen kuin Kiina on selvittänyt Taivaallisen rauhan aukion tapahtumiin liittyvät pidätykset ja katoamiset ja parantanut ihmisoikeustilannettaan kauttaaltaan.
Wuermelingin mietinnössä on mukana Euroopan yhteisen puolustus- ja ulkopolitiikkahankkeen kannalta todella tärkeä näkökulma, joka käy ilmi ryhmäni tekemästä tarkistuksesta 6. Minkään maailmanlaajuisen vaikuttajan puolustusmarkkinat eivät ole täysin avoimet. Yhdysvallat suojelee puolustusalan yrityksiään "Buy American Act" -säädöksellä ("osta amerikkalaista" -säädös). Meillä on paljon opittavaa amerikkalaisilta ystäviltämme.
Eurooppalaisuutta on ryhdyttävä suosimaan jäsenvaltioiden puolustustarvikkeiden hankinnassa. Tämä on todella tärkeää, jos haluamme varmistaa alan selviytymisen. Sillä edistetään merkittävästi Lissabonin strategiaa, teknologista innovaatiota ja Euroopan unionin strategista riippumattomuutta. Emme saa olla lapsellisia ja pettää itseämme: lentokoneet eivät ole sama asia kuin banaanit eivätkä tankit sama asiat kuin jääkaapit. Emme saa käsitellä asiaa vain markkinoita koskevana kysymyksenä. Parlamentin on otettava ohjakset käsiinsä tässä ennen kaikkea poliittisessa ja strategisessa keskustelussa. Ehdotuksemme on ensimmäinen askel oikeaan suuntaan.
Lopuksi käsittelen esittelijä Kristovskisin mietintöä, johon olen niin ikään tyytyväinen. Mielestäni ei ole mahdollista saada aikaan johdonmukaista ja tehokasta ydinsulkujärjestelmää, kun viisi laillista ydinasevaltaa, mukaan lukien kaksi EU:n jäsenvaltiota, ei noudata ydinsulkusopimuksen 6 artiklan mukaista asteittaista aseriisuntaa koskevaa sitoumustaan. Nämä maat suhtautuvat lisäksi edelleen välinpitämättömästi Israelin, Intian ja Pakistanin kaltaisiin ydinasevaltoihin, jotka eivät ole allekirjoittaneet ydinsulkusopimusta, tai toimivat niitä vastaan. Tämä on sitäkin vakavampaa, kun paitsi yhä uudet valtiot myös valtioiden ulkopuoliset toimijat ja terroristit yrittävät saada ydinaseita haltuunsa. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, joukkotuhoaseista vaarallisin on ydinpommi. Yhdysvallat on käyttänyt tätä pommia, tätä asetta, kahdesti ja tappanut sillä satoja tuhansia viattomia siviilejä sekunnin murto-osassa. Myös Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Venäjä ja Kiina ovat käyttäneet sitä ydinkokeissa, joista on aiheutunut suunnattomia vahinkoja ympäristölle.
Nämä maat kuuluvat Israelin, Intian ja Pakistanin ohella pelättyyn kahdeksan maan ydinasekerhoon, joka pitää koko maailmaa kuristusotteessaan. Nämä maat terrorisoivat koko kansainvälistä yhteisöä vastuuttomalla sodanlietsonnallaan, uhkaavat toisiaan vaarallisilla ydintuholeikeillä ja loukkaavat rajusti älykkyyttämme yrittämällä tyrkyttää meille käsitystään ydinaseella tapahtuvasta itsemurhasta pelotuskeinona.
Näiden maiden hallitusten käyttämää logiikkaa ymmärtävät vain jääräpäiset sotapäälliköt, jotka ovat valmiit uhraamaan koko ihmiskunnan tavoitellessaan lyhyen aikavälin taloudellista hyötyä. Hallitukset käyttävät tähtitieteellisiä rahasummia rakentaakseen ydinasearsenaalin, jolla maailma voitaisiin tuhota moneen kertaan, emmekä me saa aikaa muuta kuin päätöslauselmia tehottomista strategioista, joilla pyritään estämään ydinaseiden leviäminen.
Miksemme vaadi selväsanaisesti ydinasevaltioita hankkiutumaan välittömästi eroon asevarastoistaan? Miksi siedämme Euroopan yhteisössämme Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kaltaisia onnettomia ydinasevaltioita? Miksi emme anna päätöslauselmia tai toteuta toimia näitä kahta maata vastaan? Miksi kotimaani Kyproksen kaltaisen pienen maan on elettävä silmätysten ydinkatastrofin uhan kanssa, kun Yhdistynyt kuningaskunta haluaa vastoin tahtoamme säilyttää ydinaseitaan saarella olevissa siirtomaa-aikaisissa tukikohdissa?
Nähdäkseni vastaus on häpeällisen yksinkertainen: meillä ei ole poliittista rohkeutta. Niinpä valitsemme toiminnan sijaan tekopyhyyden – ja elämä jatkuu ennallaan. 
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, jäsen Wuermeling väittää mietinnössään, ettei keskustelussa ole kyse yleisesti ottaen ulko-, turvallisuus- tai puolustuspolitiikasta vaan ainoastaan tavaroiden ja palvelujen hankkimisesta. Tietenkin puolustusalan julkiset hankinnat ovat yhteydessä puolustuspolitiikkaan. Euroopan puolustusviraston perustaminen ja puolustusalan julkisten hankintojen yhteismarkkinat merkitsevät uutta askelta sotilaallisessa uudelleenvarustelussa, josta eurooppalainen puolustusteollisuus on innoissaan.
Käyttämällä verukkeina taloudellisen tehokkuuden lisäämistä ja eurooppalaisten veronmaksajien maksutaakan keventämistä esittelijä puolustaa Naton hyväksymien normien mukaista yhdenmukaistamista ja standardointia. Jos tämä ei ole osallistumista puolustuspolitiikasta käytävään keskusteluun, en todellakaan tiedä, mitä se sitten on. Minun mielestäni asiassa on selkeästi kyse militarisoinnin lisäämisestä ja tehostamisesta. George Orwellin uuskieltä käyttäen voisin sanoa, että sodasta on tullut rauha.
Sen sijaan, että puhumme uusien aseiden tutkimukseen ja kehitykseen suunnattavien varojen lisäämisestä, EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi suunnattava varansa tutkimukseen, jota tehdään rauhan palauttamisen ja konfliktien ratkaisun alalla. Tämä on mielestäni todellakin EU:n tehtävä. Rauhaa rakennetaan aseidenriisunnalla ja demilitarisoinnilla, ei lisäämällä militarisointia ja hankkimalla uusia aseita. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, suurvallat, kuten Venäjä, ovat yhtäältä pienentämässä asevarastoaan, mutta toisaalta yhä useammilla valtioilla ja valitettavasti myös rikollisjärjestöillä on tietoa, jota tarvitaan joukkotuhoaseiden valmistamisessa. Tiedämme, että tiedustelupalvelut ympäri maailman kirjasivat pelkästään vuonna 2004 yli 300 tapausta, joissa ydinmateriaalia käsiteltiin laittomasti. Mitä laajemmalle tarvittava osaaminen leviää, sitä vaikeammaksi tulee puuttua kehitykseen perinteisillä keinoilla.
Irakin sota ja hiljaisuus Pohjois-Korean suhteen ovat saaneet monet hallitukset ajattelemaan, että ydinvarustelu on ainoa keino välttää sotilaalliset väliintulot. Israelin kaltaisten maiden omistamat ydinaseet saavat muut maat, kuten Iranin, uskomaan, että niiden on kehitettävä oma ydinase. Näin on olemassa yhä suurempi vaara, että ydinaseet joutuvat terroristien käsiin, ja tämän kehityksen torjumiseksi tarvitaankin määrätietoisia toimia.
Lähetämme varmastikin voimakkaan viestin, jos onnistumme tiukentamaan aseiden myyntiä koskevia käytännesääntöjä ja estämään näin EU:n jäsenvaltioita myymästä aseita kolmansille valtioille, jotka käyttävät näitä aseita omia kansalaisiaan vastaan tai vihamielisyyksiin, jotka kohdistuvat muihin valtioihin. Käytännesäännöistä ei kuitenkaan pidä tehdä hampaatonta tiikeriä, sillä muutoin vaarannamme lukemattomien ihmisten turvallisuuden, ja saatamme lisäksi itsemme naurunalaisiksi. 
Karl von Wogau (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jos minulta kysytään, tämänpäiväisessä keskustelussa on kyse menetetystä mahdollisuudesta.
Ensinnäkin totean ajankohdasta, että tämä keskustelu oli itse asiassa määrä käydä tänään klo 11.00 neuvoston läsnä ollessa. Nyt keskustelu käydään miltei puoliltaöin, tiettyjä eläinlajeja koskevista ansastusstandardeista käydyn epäilemättä mielenkiintoisen keskustelun jälkeen.
Toiseksi keskustelun otsikko on väärä. Tässä asiassa ei ole kyse aseista vaan Euroopan yhteisestä turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta. Jos keskustelisimme esimerkiksi toimintatavastamme Iranin suhteen, kyse ei olisi aseista vaan politiikasta.
Kolmanneksi pidän hyvin valitettavana, ettei neuvosto ole läsnä keskustelussa, sillä Euroopan yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa määrittävä tekijä on siviilikriisinhallinnan ja sotilaallisen kriisinhallinnan tiivis yhteensovittaminen. Tämä voidaan saavuttaa vain komission ja neuvoston välisellä yhteistyöllä, ja minä tiedän, miten vaikeaa se on. Miten voimme keskustella näistä kysymyksistä, jos neuvosto ei ole edes läsnä?
Kyse on menetetystä mahdollisuudesta myös siksi, että juuri turvallisuus- ja puolustusala tarjoaa suuria mahdollisuuksia. Vaikka läsnä on jäsen Brokin kaltainen Euroopan perustuslain perustajaisä, rohkenen sanoa, että perustuslaki on tällä hetkellä jäissä. Kehitys on tällä hetkellä jäissä myös rahoituskysymysten osalta.
Jäissä ei ole kuitenkaan Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehitys, sillä aivan hiljattain perustettiin Euroopan puolustusvirasto. Sen toteutumista tietenkin vain enteiltiin perustuslakiluonnoksessa, mutta se on silti jo todellisuutta. Olemme ottaneet vastuun Bosnia ja Hertsegovinan turvallisuudesta; alueella olevat joukot ovat jo Euroopan unionin komennossa. Todellisuutta on myös sitoutuminen vastavuoroiseen puolustukseen, jota sitäkin alun perin vain enteiltiin perustuslakiluonnoksessa.
Tämä tarkoittaa, että edistymme jatkuvasti tällä alalla, ja olen vakuuttunut siitä, että olemme matkalla kohti Euroopan turvallisuus- ja puolustusunionia, joka on myös yhteinen tavoitteemme. Tätä keskustelua ei pidä käydä suljettujen ovien takana, kuten teemme tänä iltana.
Haluan sanoa muutaman sanan myös kollegalleni Lambsdorffille. Mielestäni Strasbourg on oikea paikka tälle keskustelulle, sillä se on Euroopan parlamentin istuntopaikka. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa yhtymällä jäsen Matsakisin vastalauseeseen. Olen ollut tämän parlamentin jäsen 20 vuoden ajan, enkä ole koskaan kuullut parlamentin jäsenen osoittavan vastaavanlaista halveksintaa tätä toimielintä ja sen jäseniä kohtaan. Pyydänkin, että kyseistä jäsentä vastaan ryhdytään määrätietoisiin toimiin, jotta jatkossa ei enää satu tällaisia välikohtauksia.
Kuten jäsen von Wogau sanoi, tässä keskustelussa ei ole kyse aseista. Keskustelu on laajempi, sillä siinä on kyse yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, vaikka voinkin kommentoida vain jäsen Wuermelingin mietintöä puolustusalan julkisista hankinnoista.
Mielestäni komissio on oikeassa huomauttaessaan, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 296 artikla, joka tällä hetkellä muodostaa perustuslaillisen esteen niin kutsuttujen eurooppalaisten puolustusmarkkinoiden kehitykselle, voidaan tietyssä määrin sivuuttaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen hiljattain antamien tuomioiden perusteella. Esimerkkeinä näistä mainittakoon Johnstonin tapaus ja komission Espanjaa vastaan vuonna 1997 nostama tapaus.
Perustuslaillisia rajoitteita on kuitenkin edelleen olemassa. Toisin sanoen jäsenvaltiot ovat ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla edelleen pitkälti riippumattomia.
Tämän vuoksi meidän on toimittava tällä alalla niin oikeudellisesti kuin poliittisestikin hyvin harkiten. Siihen asti, kun Euroopan perustuslaki hyväksytään, minkä toivon tapahtuvan pian, meidän on tultava toimeen käytettävissämme olevilla oikeudellisilla välineillä. Emme voi tehdä paljon näillä välineillä, mutta olen hyvin tyytyväinen, että komissio on ryhtymässä laatimaan ensinnäkin tiedonantoa ja mahdollisesti myös direktiiviehdotusta, kuten jäsen Wuermeling ehdottaa.
Poliittiselta kannalta tarkasteltuna meidän on kuitenkin edettävä harkiten, sillä yhteisten eurooppalaisten puolustusmarkkinoiden tarkoituksena ei voi olla Euroopan unionin muuttaminen sotateollisuusyhteisöksi, niin kuin on käynyt tietyissä ulkovalloissa.
Aseet ovat vaarallisia. Olen saanut jonkin verran sotilaskoulutusta, ja sen yhteydessä minua ihmetytti se, ettei suurin osa ajasta kulunutkaan tappamisen opetteluun vaan siihen, että opettelimme suojautumaan aseilta. Aseet eivät ole leikkikaluja. Emme voi käyttää niitä esimerkiksi taloudellisen tai teollisen kasvun edistämiseen. Aseiden tarkoituksena on oltava Euroopan kansalaisten suojeleminen ja myös niiden ystävällismielisten, rauhanomaisten ja demokraattisten kansojen tukeminen, jotka tarvitsevat aseita omaa puolustustaan varten. Emme saa käyttää aseita liiketoiminnan välineinä emmekä tehdä Euroopasta valtavaa aseteollisuuden markkinapaikkaa, joka kääntyy lopulta itseämme vastaan.
Katson, että komission ehdotukset ovat myönteisiä ja että ne johtavat aikanaan yhteisten puolustusmarkkinoiden perustamiseen. Yhteisten puolustusmarkkinoiden on kuitenkin oltava väline rauhan saavuttamiseksi Euroopassa ja koko maailmassa. 
Luca Romagnoli (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mietintö ilmentää unionin sitoutumista siihen, että monenvälisistä sopimuksista, jotka koskevat ydinaseiden leviämisen estämistä ja uuden sukupolven aseiden kehittämistä, tehdään yleisesti sitovia.
Mietinnössä vaaditaan seuraamuksia maille, jotka eivät noudata Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 1540. Pitää paikkansa, että Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet monenväliset ydinsulkusopimukset, mutta pitää niin ikään paikkansa, että kaksi jäsenvaltioistamme kuuluu ydinasevaltioihin, että ehdokasvaltio Turkki on ydinasevaltio ja – mikä vielä vakavampaa – että Yhdysvallat on sijoittanut taktisia aseitaan useiden jäsenvaltioiden maaperälle, esimerkiksi Saksaan, Italiaan, Kreikkaan ja Alankomaihin.
Käsiteltävänä olevan päätöslauselman sadassa kohdassa sanotaan hyvin vähän Israelista, Intiasta ja Pakistanista, jotka eivät ole allekirjoittaneet ydinsulkusopimusta. Iranin siviilitarkoituksiin suunnatun ydinohjelman osalta tämän suurenmoisen maan talouteen ja alueelliseen turvallisuuteen liittyvät perustellut edut kuitenkin sivuutetaan ja maan hallitusta vaaditaan antamaan todennettavissa olevat takeet joka ikisen ydinohjelman rauhanomaisuudesta.
Tämä on naurettava päätöslauselma, jonka perusteella Euroopan unionin ja Naton pitäisi suostutella jopa Yhdysvaltojen hallinto luopumaan ohjelmistaan. Päätöslauselmassa puhutaan myös myönteiseen sävyyn valtavista summista – sadoista miljoonista euroista – eurooppalaisten veronmaksajien rahaa, joka on määrä käyttää joukkotuhoaseiden vähentämistä koskevaan strategiaan.
Esitetty mietintö on terveen järjen täydellinen irvikuva, ja sitä on näin ollen täysin mahdotonta hyväksyä. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kolme esittelijää, jäsenet Wuermeling, Romeva i Rueda ja Kristovskis, ovat käsitelleet tärkeitä aloja, joita on pohdittava kokonaisuutena paljon laajemmin kuin tällä tavoin kolmessa erillisessä mietinnössä. Ne ovat nimittäin ristiriidassa ainoastaan ulkonaisesti: todellisuudessa ne liittyvät toisiinsa.
Nykypäivän maailmassa terroristit, jotka voivat saada haltuunsa myös likaisia aseita, muodostavat suuremman uhan kuin koskaan ennen. Oletetaan, ettei Irania – joka valmistaa jo raketteja, joiden kantama on 3 000 kilometriä – voida estää valmistamasta ydinaseita. Tällöin muodostuu laaja – maailman laajin – yhtenäinen ydinasealue, joka ulottuu Iranin, Pakistanin, Intian ja Kiinan kautta Venäjälle saakka.
Meidän on pohdittava, miten takaamme turvallisuutemme pienenä maailmankolkkana. Turvallisuus voidaan saavuttaa vain yhteisen transatlanttisen liittoutuman avulla, mikä merkitsee myös sitä, ettei Euroopan unioni voi hylätä tätä liittoutumaa. Näin altistuisimme nimittäin kiristykselle, jonka taustalla on erilaisia syitä ja maailman eri alueita.
Toiseksi meidän on tehtävä selväksi, että vain valmistamalla omat aseemme voimme määritellä teollisuuspolitiikan suunnan, että näin luodaan työpaikkoja ja että tämä takaa meille riippumattomuuden: jos meillä ei ole mahdollisuutta teollisuuspoliittiseen lähestymistapaan eikä omaa aseteollisuutta, jäämme asehankinnoissamme riippuvaisiksi muista maailman alueista. Tämä tekee meistä jatkuvasti alttiita kiristykselle, kun emme voi tehdä, mitä haluamme, emmekä näin voi edistää omaa turvallisuuttamme. Parhaimmillaankin tällainen tilanne tulee hyvin kalliiksi, sillä tällöin emme voi hyödyntää eurooppalaisen lähestymistavan tuomia synergiaetuja.
Euroopan unionille ja komissiolle onkin annettava lisää rahaa käytettäväksi tutkimukseen ja muille aloille, jotta voimme varmistaa, että pystymme takaamaan oman turvallisuutemme, muodostamaan liittoutumia sekä pysymään riippumattomina ja kiristyksen ulottumattomissa.
Kaikki tämä on sisällytettävä käytännesääntöihin, jotka antavat uskottavuutta toimillemme joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi. Katson, että näiden käytännesääntöjen pitäisi olla oikeudellisesti sitovia. Vieläkin toivottavampaa olisi mielestäni, että perustamissopimuksesta poistettaisiin poikkeus, jolla asevienti – toisin kuin kaikki muu kauppa – suljetaan komission toimivallan ulkopuolelle. Tämä poikkeus on yksi heikoista kohdista sekä valvonnan että koko Euroopan unionin toimintakyvyn osalta. Tähän kysymykseen on etsittävä tarkoituksenmukaisia lähestymistapoja.
Kehotankin meitä kaikkia keskittymään entistä selvemmin tähän kysymykseen, jotta voimme säästää rahaa, taata turvallisuuden kansalaisillemme ja samalla varmistaa, että maailmasta tulee nykyistä rauhallisempi. 
Richard Howitt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin totean olevani tyytyväinen käytännesäännöistä ja aseiden myynnistä laadittuun mietintöön ja kiinnitän parlamentin huomion siihen, että monet vaatimuksista, jotka esitimme edellisissä vuotuisissa keskusteluissamme tästä aiheesta, ovat toteutuneet: erityisesti mainittakoon uusi kidutusvälineitä koskeva kauppalainsäädäntö, yhteinen kanta aseiden välityksestä ja uusi velvoite lopettaa vienti tapauksissa, joissa kansainvälinen humanitaarinen oikeus on uhattuna. Ennen kaikkea pidän myönteisenä tänä vuonna annettua sitoumusta käytännesääntöjen tekemisestä oikeudellisesti sitoviksi.
Voisiko komission jäsen kommentoida tänä iltana sitä tosiasiaa, että näissä käytännöissä jäädään toisinaan tavoitteesta? Mikseivät esimerkiksi Itävalta, Luxemburg ja Kreikka laadi omia vuosikertomuksiaan? Tänä vuonna on julkaistu tietoja, joiden mukaan Ranska on vienyt pommeja ja kranaatteja Burmaan ja Sudaniin ja että Italia on vienyt ampuma-aseita Kiinaan ja Kolumbiaan. Voisiko komission jäsen kommentoida kantaa Kolumbiaan suuntautuvaan asevientiimme? Kolumbiassa on tällä hetkellä runsaasti näyttöä maan armeijan syyllistymisestä ihmisoikeusrikkomuksiin.
Monissa tämäniltaisissa puheenvuoroissa ja joissakin tarkistuksissa on viitattu Yhdistyneen kuningaskunnan kantaan. Olen ylpeä siitä, että kotimaani valvoi edellisellä puheenjohtajakaudellaan sopimusta EU:n asekauppaa koskevista käytännesäännöistä ja että se on tällä puheenjohtajakaudellaan valvonut sopimusta siitä, että Euroopan unioni antaa ensimmäistä kertaa tukensa kansainväliselle asekauppasopimukselle. Otamme vakavasti velvoitteemme ydinasevaltana. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on vähentänyt maan ydinkärkivarastoja yli 70 prosentilla, vähentänyt jokaisen Trident-sukellusveen taistelukärkien määrää 94:stä 48:aan ja purkanut kaikki WE-177-ydinpommit.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tiedottaja sanoi ydinsulkukonferenssissa 5. toukokuuta: "Tunnustamme, että meillä on ydinasevaltiona erityisiä velvoitteita, jotka liittyvät perustamissopimuksen 6 artiklaan. Vahvistamme sitoutuvamme yksiselitteisesti ydinasevarastojen täydelliseen hävittämiseen ja tästä seuraavaan ydinaseriisuntaan."
Jaan kaikkien tänä iltana puhuneiden kanssa huolen siitä, ettei aiemmin tänä vuonna pidetyssä ydinsulkukonferenssissa saavutettu vahvaa yhteisymmärrystä. Mielestäni on kuitenkin väärin, jos keskitymme yksittäisiin maihin, olipa kyse Yhdistyneestä kuningaskunnasta tai Ranskasta. Meidän on varmistettava, että kaikki maat noudattavat ydinsulkusopimukseen liittyviä velvoitteitaan.
Meidän on suhtauduttava myönteisesti siihen, että EU sai muodostettua yhteisen kannan ennen ydinsulkusopimuksen arviointikonferenssia, ja paneuduttava kysymyksiin, joissa me EU:na voimme ottaa ohjat käsiimme. Näitä kysymyksiä ovat esimerkiksi vetäytyminen sopimuksesta, tiukkojen turvanormien saattaminen maailmanlaajuisiksi IAEA:n lisäpöytäkirjan avulla ja myös rikastus- ja uudelleenkäsittelytekniikoiden siirtäminen. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustellessamme puolustusasioista olemme siirtymässä kansallisen riippumattomuuden tärkeille ja arkaluonteisille osa-alueille. Monet meistä ovat sitä mieltä, että EU:n puolustustavoitteet on kohdistettu aivan väärin. Jos haluatte antaa Euroopan unionille valtuudet esiintyä maailmanlaajuisena toimijana tai jos uskotte yhdentyneeseen eurooppalaiseen valtioon – tai Euroopan puolustusunioniin, joka mainittiin hetki sitten – näkemyksenne on tyystin erilainen kuin meillä.
Vastustamme EU:n sekaantumista puolustusasioihin sekä periaatteessa että otettaessa huomioon sekaantumisen käytännön seuraukset. Tunnustamme kuitenkin, että joillakin aloilla monenvälisestä lähestymistavasta voi olla hyötyä, mikä koskee erityisesti ydinaseiden leviämisen estämistä ja aseiden viennin valvontaa.
Käsitelläkseni ensinnäkin puolustusalan julkisia hankintoja totean, että Wuermelingin mietinnön taustalla on hyvin voimakas pyrkimys yhdentymiseen. Mietinnön 12 kohdassa esitetään jopa kysymys siitä, "missä määrin nykyisin enää yleensä on mielekästä erottaa kansallisia turvallisuusetuja yhteisistä eurooppalaisista turvallisuuseduista". Mietinnöllä pyritään epäilemättä vakiinnuttamaan Euroopan komission asema puolustusalan julkisissa hankinnoissa, ja sen taustalla on halu käsitellä tällaisia kysymyksiä kansallisen lainsäädännön sijasta EU:n lainsäädännössä.
Meillä on jo tilanne, jossa Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusalan julkisten hankintojen markkinat ovat avoinna ulkomaiselle kilpailulle, toisin kuin esimerkiksi Ranskassa. Näemme, miten ulkomaiset yhtiöt ottavat haltuunsa brittiläisiä puolustusalan yrityksiä, tärkeää kansallista strategista omaisuuttamme.
Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit tukevat voimakkaasti toimenpiteitä aitojen yhtenäismarkkinoiden vahvistamiseksi useimmilla aloilla, mutta puolustusalan on muodostettava poikkeus, ja sitä on suojeltava myös jatkossa.
Joukkotuhoaseista totean, että pidämme valtavan tärkeänä niiden leviämisen estämistä ja niiden rakennusaineita koskevan turvallisuuden tehostamista. Yhdistyneen kuningaskunnan riippumaton ydinpelotevoima on kuitenkin edelleen elintärkeä osa puolustusstrategiaamme, eikä se ole menettänyt merkitystään turvallisuusympäristömme muuttumisesta huolimatta.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen on paitsi tehtävä tarvittavat päätökset ydinasevalmiutemme ylläpitämiseksi myös oltava valmis mukauttamaan aseitamme ja niiden käyttöä koskevia periaatteita.
Aseiden viennin osalta pidämme myönteisinä vaatimuksia tehostaa vientitavaroiden loppukäytön todentamista tehostamisesta ja säilyttää Kiinalle asetettu asevientikielto, mutta meidän on edelleen vaikea hyväksyä ajatusta oikeudellisesti sitovista käytännesäännöistä. Tällaisilla säännöillä oikeudellinen toimivalta ulotettaisiin aloille, joiden on parempi olla hallituksen valvonnassa, ja laajennettaisiin entisestään EU:n toimielinten, myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen, valtuuksia. Keskustelemme tänään vaarallisesta kokonaisuudesta. 
Helmut Kuhne (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, aloitan osoittamalla muutaman sanan jäsen Battenille. Oli mielenkiintoista kuunnella puheenvuoroa, jonka pitäjän edustamaan ehdokasluetteloon kuuluu myös kaksi henkilöä, jotka on todettu viime viikkoina peräjälkeen julkisesti syyllisiksi sihteerikorvausten väärinkäyttöön. Meidän on syytä tehostaa toimiamme tätä tekopyhien joukkoa vastaan niin parlamenttimme sisällä kuin tiedotustoiminnassammekin.
Nyt siirryn asiaan. Ei ole järkevää, että eri yhtiöt kolmessa suuressa EU:n jäsenvaltiossa työskentelevät esimerkiksi miehittämätöntä lentolaitetta koskevissa erillisissä hankkeissa, joilla ei ole mitään tekemistä keskenään, ja tavallaan moninkertaistavat työstä saatavat tulot. Eurooppalaiset veronmaksajat eivät ansaitse tällaista kohtelua. Ei ole myöskään järkevää, että kolme suurta EU:n jäsenvaltiota kehittää erillään toisistaan elektronisia tunnistusjärjestelmiä jalkaväelleen ja ettei voida olla varmoja, tunnistavatko esimerkiksi yhden ja saman eurooppalaisen taisteluosaston joukot toisensa tositilanteessa, jos ne on lähetetty eri maista. Meidän on myös syytä pitää mielessämme, että vielä 10 vuoden kuluttuakin EU:n armeijoiden on edelleen käytettävä 23:a erityyppistä panssariajoneuvoa. Voimme kaikki kuvitella, millaisia yhteensopivuus- ja huolto-ongelmia tämä merkitsee operationaalisissa tilanteissa.
Haluan kuitenkin myös varoittaa eräästä harhakuvitelmasta: puolustustarvikkeiden eurooppalaisia yhteismarkkinoita ei voida saavuttaa, jos markkinoiden ehdoilla toimivien yritysten on kilpailtava hallitusten tukemien yritysten kanssa. Tätä näkökohtaa ei ole vielä nostettu esiin tämänpäiväisessä keskustelussa. Ehdotankin jäsen Wuermelingille, että saattaisi olla järkevää tarkastella lähemmin tämän näkökohdan merkitystä 296 artiklan kannalta ja tehdä siltä pohjalta tulevaisuutta koskevia päätelmiä. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, erityisesti komission vihreä kirja ja Wuermelingin mietintö ovat vastaus kansalaisten, eurooppalaisten, toiveisiin. Kansalaisten vastaus kysymykseen siitä, mitä tavoitteita EU:n pitäisi asettaa itselleen, on, että EU:sta olisi kehityttävä turvallisuus- ja puolustusunioni. Kun kansalaisilta kysytään, mitä he haluavat, he vastaavat haluavansa yhteisen ulkopolitiikan, jolla on yhdet kasvot ja jota edustaa yksi henkilö. He eivät halua 25:n eri kansallisen edun tavoittelua.
Kun tarkastelemme sitä, miten turvallisuusympäristö on muuttunut, meidän on todellakin kysyttävä itseltämme, pystyykö jokainen jäsenvaltio varmistamaan riittävän turvallisuuden yksinään, kun otetaan huomioon nykyinen yleinen ilmapiiri ja taloudellinen tilanne jäsenvaltioissa. Vastaus on "ei". Siksi tällä alalla tarvitaan lisää Euroopan unionia, ei välttämättä lisää rahaa. Jos tarvitsemme lisää Euroopan unionia, mutta meillä ei ole lainkaan lisää rahaa, meidän on muutettava jotakin käyttäytymisessämme.
Haluamme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan, haluamme EU:n kehittyvän poliittiseksi unioniksi, haluamme vahvat sisämarkkinat ja haluamme vähentää riippuvuuttamme Yhdysvalloista. Mitä meidän on siis tehtävä? Tarvitsemme yhteiset eurooppalaiset teknologiastandardit tälle alalle, jotta voimme mahdollistaa yhteistyön ja lujittaa sitä. Meidän on luotava yhteiset puolustusrakenteet, jotka ovat tärkeä osa entistä tiiviimpää poliittista yhteistyötä, yhdentymistä ja solidaarisuutta.
Kun otetaan huomioon johtoajatus "lisää Euroopan unionia mutta ei lisää rahaa", meidän on hyödynnettävä puolustusalan voimavarat aiempaa tehokkaammin, lisättävä Euroopan unionin kilpailukykyä, parannettava puolustustarvikkeidemme tasoa ja vähennettävä kustannuksia, lisättävä eurooppalaista ulottuvuutta tarvikkeiden ja koulutuksen alalla sekä parannettava yhteistyötä ja edistettävä näin tehokkuutta.
Tämä keskustelu on osoittanut, että meidän on lisättävä eurooppalaista ulottuvuutta, mikä saattaa selittää myös sen, miksei neuvosto ole läsnä: vaikka erityisesti suuret jäsenvaltiot – tarkoitan tällä Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Ranskaa – puhuvat paljon yhteisistä eduista, ne ovat kapuloita tällä alalla vahvistumaan pyrkivän komission rattaissa. 
Joel Hasse Ferreira (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, työntekijöiden ja kansalaisten turvallisuus on taattava puolustusalan tuotantoprosesseissa, ja yritysten itsensä on toimittava mahdollisimman tehokkaasti. Tämän vuoksi puolustusalan julkisia hankintoja varten tarvitaan selkeitä sääntöjä.
Euroopan kansalaiset on tehtävä tietoisiksi siitä, miten tärkeää Euroopassa on olla nykyaikaisia ja tehokkaita puolustusalan yrityksiä, jotka toimivat innovatiivisessa pk-ympäristössä ja kehittävät teknologiaa siviili- ja sotilaskäyttöön. Lisäksi on huolehdittava olemassa olevien puolustusalan yritysten strategisesta koordinoinnista eri jäsenvaltioissa siten, että Euroopan puolustusvirasto toimii yhtenä teknologisen innovaatiotoiminnan polttopisteenä ja vastaa eurooppalaisten yritysten prosessien ja tuotteiden kehittämisestä puolustukseen liittyvillä aloilla.
Emme saa missään tapauksessa päästää syntymään Euroopan unioniin sellaista sotateollista ryhmittymää, joka rajoittaa poliittista toimivaltaa ja jollaisen vaikutusvaltaa kenraali Eisenhower valitteli päättäessään kautensa Yhdysvaltojen presidenttinä. Sopimusten on oltava avoimia. Puolustusalan julkisia hankintoja koskevat selkeät ja avoimet säännöt voivat auttaa asiaa tältä osin hyvin paljon.
Muutoin markkinatoiminta keskittyy näihin yrityksiin, jotka käytännössä estävät vapaan kilpailun Euroopan sisämarkkinoilla. On myös välttämätöntä kannustaa pk-yrityksiä osallistumaan mahdollisimman aktiivisesti puolustusteollisuuden maailmanlaajuisiin tuotantoprosesseihin.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, päätän puheenvuoroni toteamalla, että EU:n on säilytettävä jatkuvasti ulkopolitiikkansa yhteys kansainvälistä kauppaa koskeviin sääntöihin, erityisesti vientikieltojen osalta. Tulevaisuudessa kukaan ei ymmärrä, miksi EU:n puolustusalan yritykset tukevat oikeudettomien sotien syttymistä tai pönkittävät itsevaltaisia hallituksia. Euroopan unionia ei ole perustettu tätä varten, eikä sen pidä toimia näin. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   – Hyvät kollegat, pyrimme tekemään historiaa purkamalla jäsenvaltioiden vakiintuneet asekaupan käytännöt. Puolustusalan julkisia hankintoja koskeva vihreä kirja ja tuleva direktiivi edellyttävätkin vahvaa poliittista tukea, sillä niiden on tunkeuduttava tiiviisti suljetuille eurooppalaisille puolustusalan markkinoille. Tavoitteena ei ole sen vähempää kuin asettaa kauaskantoisia rajoituksia poikkeuksille taloudellisen kilpailun yleisistä säännöistä: perustamissopimuksen 296 artikla mahdollistaa jäsenvaltioille poikkeusjärjestelmän hyödyntämisen ja väärinkäytön, ja joukko kansallisia monopoleja on hyötynyt tästä kansalaisten kustannuksella. Monopolien hallitsemat puolustusalan markkinat on käytännössä suljettu tarkoituksellisilla esteillä, ja niiden valvonta on vaikeaa, koska vaitiolosta pidetään kiinni, vaikka mikään turvallisuuteen liittyvä syy ei edellyttäisi sitä. Avoimuuden puute julkisissa hankinnoissa, hajanaiset tutkimusohjelmat ja riittämätön yhdenmukaisuus johtavat heikkoon laatuun, huonoon yhteentoimivuuteen ja viime kädessä tehottomiin kansallisiin puolustusjärjestelmiin. Tämän vuoksi puolustusalan 160 miljardin euron markkinoiden avaaminen on hyvin perusteltua. Syynä on myös se, että useimmilla jäsenvaltioilla on vaikeuksia noudattaa Naton puolustuspolitiikkaan liittyviä velvoitteitaan.
Jos komission ehdotus saa osakseen kaikkien 25 jäsenvaltion tuen, jäsenvaltioiden on syyttä odottaa laativan yhdessä innovatiivisia strategioita, leikkaavan kustannuksia ja luovan uusia mahdollisuuksia yrityksille – ei vain suurille yrityksille vaan myös pienille ja keskisuurille kuljetustarvikkeiden valmistajille ja toimittajille. Puolustusalan markkinoiden avaamisen perusedellytyksenä on kuitenkin sekä omasta mielestäni että monien muiden parlamentin jäsenten mielestä sen varmistaminen, että aseiden vientiä koskevia EU:n käytännesääntöjä noudatetaan tiukasti. Vaatimukseni näiden käytännesääntöjen noudattamisesta sisällytettiin mietinnön tekstiin, minkä tarkoituksena oli pysäyttää aseiden luvaton vienti kehittyneistä demokratioista kehitysmaihin. Tämä on keskeinen perusedellytys, ja kehotan komissiota varmistamaan, että valvonnasta tehdään mahdollisimman helppoa. Näkemykseni perustuu hyödylliseen kokemukseen asekaupasta, joka solmittiin Tšekin tasavallassa 10 vuotta sitten. Lopuksi totean olevani tyrmistynyt siitä, ettei neuvosto ole läsnä tämänpäiväisessä keskustelussamme. 
Proinsias De Rossa (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan ilmaista huoleni siitä, mitä jäsen Batten sanoi, ja kehotan ryhtymään toimiin, jotta hän vetäisi takaisin parlamenttimme jäseniin kohdistuneet loukkaavat huomionsa.
Arvoisa komission jäsen, aseiden vientiä koskeviin EU:n käytännesääntöihin liittyy joukko puutteita, joista räikein on se, etteivät nämä säännöt ole oikeudellisesti sitovia. On kuitenkin tarpeen myös selkeyttää sääntöjen tekstimuotoa ja soveltamistapaa. Sääntöjen soveltamisalaa on laajennettava, ja lisäksi on todellakin lisättävä avoimuutta ja parannettava pääsyä tietoihin, jotka liittyvät etenkin vuosikertomuksiin ja epäämisilmoituksiin.
Muutamat jäsenet ovat maininneet, että jotkin jäsenvaltiot todellisuudessa rikkovat käytännesääntöjä, vaikka ne julistavat torjuvansa määrätietoisesti sellaisten tarvikkeiden vientiä, joita saatettaisiin käyttää sisäisiin sortotoimiin, kansainvälisiin vihamielisyyksiin tai alueellisen vakauden horjuttamiseen. Nämä jäsenvaltiot ovat sallineet aseiden ja turvallisuuskäyttöön tarkoitettujen tarvikkeiden siirtämisen luvattomaan loppukäyttöön.
Lopuksi totean, että vastauksessanne 20. syyskuuta esittämääni kysymykseen annoitte ymmärtää, että aiotte laatia tiedonannon pien- ja kevytaseista vuoden 2006 loppuun mennessä. Sallinette minun sanoa, että olisi tarkoituksenmukaisempaa julkaista tämä tiedonanto ja keskustella siitä tässä parlamentissa ennen ensi vuoden puoliväliä, jolloin Yhdistyneet Kansakunnat järjestää pien- ja kevytaseita koskevan konferenssin. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskustelemme tänä myöhäisenä ajankohtana siitä, tarvitaanko Euroopassa sotatekniikkaa ja mitä voimme tehdä Euroopan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamiseksi.
Ensimmäinen kommenttini koskee aihetta, jonka kollegani salin toisella laidalla ovat nostaneet esiin. Haluan todeta – ja olen tältä osin nimenomaan samaa mieltä kollegani Brokin kanssa – että Euroopan unioni tarvitsee sotatekniikkaa juuri siksi, ettemme me eurooppalaiset voi olla riippuvaisia kolmansista osapuolista. Muutoin altistumme kiristykselle oman turvallisuutemme suhteen. Jotkut kollegani ovat myös maininneet, että Euroopan kansalaiset odottavat jäsenvaltioiden yhteisten toimien lisäämistä ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Tässä asiassa ollaankin jo monilta osin onnistuttu: aiemmin mainittu Bosnian operaatio on vain yksi esimerkki monista saavutuksista. Jos olemme aivan rehellisiä, meidän on kuitenkin todettava, että meillä on vielä pitkä matka aidosti yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, jollaista kansalaiset odottavat.
Olenkin erityisen tyytyväinen siihen, että ehdotus, jonka komissio on antanut puolustusalan tarvikemarkkinoita koskevan vihreän kirjan muodossa, ja kollegani Wuermelingin mietintö osoittavat oikeaan suuntaan. Puolustustarvikkeiden julkisia hankintoja koskevien yhteisten sääntöjen avulla ne velvoittavat jäsenvaltiot ottamaan tärkeän askeleen kohti yhteisten puolustusrakenteiden kehittämistä ja poliittisen yhdentymisen tiivistämistä. Huomattavan suurten puolustusmenojen tehokkaampi käyttö johtaa automaattisesti eurooppalaisten markkinoiden entistä tiiviimpään yhdentymiseen ja hyödyttää selkeästi veronmaksajia.
Haluan esittää joitakin näkemyksiä siitä, millaisiksi nämä yhteiset käytännesäännöt voisivat muodostua. Komissio laati jo vuonna 1958 aineistoa ja säännöksiä, joita voitaisiin käyttää pohjana 296 artiklan muotoilemiselle. Valitettavasti tätä aineistoa ei ole tähän päivään mennessä koskaan julkaistu tai käytetty, mutta olisi todellakin hyödyllistä perehtyä siihen, mitä tuohon aikaan pidettiin tärkeänä. Käytännesääntöjen laadinnalla on varmistettava, etteivät yhtäältä Euroopan puolustusmateriaaliviraston ja toisaalta komission päätökset ole ristiriidassa keskenään. Tässä yhteydessä on varmistettava, että komission ja Euroopan puolustusmateriaaliviraston välinen koordinointi on mahdollisimman tehokasta. 
Simon Coveney (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan hyödyntää tätä keskustelua mahdollisuutena korostaa vaikutusta, joka pien- ja kevytaseilla on lukemattomien ihmisten ihmisoikeuksiin. Aseet, jotka aiheuttavat nykyään selvästi eniten murhenäytelmiä ja konflikteja ympäri maailman, eivät ole niin kutsuttuja joukkotuhoaseita. Kenties pien- ja kevytaseita olisi syytä pitää aseina, jotka aiheuttavat eniten joukkotuhoa.
Olen vaikuttunut käsittelemästämme EU:n aseiden vientiä koskevasta mietinnöstä. Annan sille tukeni ja haluan kiittää esittelijää hänen tekemästään työstä. EU:n vapaaehtoisista käytännesäännöistä on ollut jonkin verran hyötyä yhdenmukaisuuden varmistamisessa. Lopullisena tavoitteena on kuitenkin oltava oikeudellisesti sitovien käytännesääntöjen hyväksyminen, ja parlamenttimme on vaadittava sitä johdonmukaisesti.
EU omaksuu kerta kerran jälkeen mieluusti tiukan moraalisen kannan ihmisoikeuskysymyksiin ja vaatii kansainvälisten normien ja kansainvälisen oikeuden noudattamista. Meidän on osoitettava johtajuutta ja näytettävä esimerkkiä asekaupan alalla, jotta meillä on uskottavuutta muuttaa asekaupan normeja unionin ulkopuolella. Emme saa pelätä oikeudellisesti sitovia sääntöjä, vaan ne on nähtävä EU:n mahdollisuutena tiukentaa asevientipolitiikan normeja. EU:n neljä suurinta asetoimittajaa lisäsi viime vuonna dramaattisesti osuuttaan kehitysmaihin suuntautuvasta asemyynnistä.
Vuonna 2004 liiketoiminnan arvo oli 4,8 miljardia Yhdysvaltojen dollaria, mikä on yli 22 prosenttia aseiden kokonaismyynnistä. Pienaseilla käytävän kaupan merkitys käy selväksi, kun otetaan huomioon, että pienaseilla surmataan joka vuosi lähes puoli miljoonaa ihmistä.
Kannatan ajatusta niin kutsutun mustan listan laatimisesta maista, joihin ei pidä myydä aseita EU:sta. Tällaisen listan kriteerejä on kuitenkin sovellettava yhtä lailla joukkoon normeja, jotka perustuvat ihmisoikeusloukkauksiin ja epävakauteen.
Lopuksi haluan kehottaa komissiota käyttämään kaikki käytettävissään olevat mahdollisuudet edistääkseen kansainvälisen pienaseita koskevan sopimuksen hyväksyntää, jotta kansainvälisellä tasolla voidaan edistää yhteistä lähestymistapaa aseiden myyntiin. Liian monet epäluotettavat valtiot, vastuuttomat hallitukset, sotilasdiktaattorit ja järjestäytyneestä rikollisuudesta oppinsa ottavat johtajat saavat käsiinsä aseita, joita käytetään julmasti ja moraalittomasti. Tuloksena on pien- ja kevytaseiden kysynnän kierre monissa pienissä itsepintaisissa konflikteissa.
Tämän parlamentin pitäisi olla jatkuvasti erittäin huolissaan siitä, että teollisuusmaat sallivat edelleen aseiden myynnin tällaisille ihmisille. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ),
   . Hyvät kollegat, kun otetaan huomioon, että täällä parlamentissa on noussut mietinnöstäni käytävien keskustelujen yhteydessä esiin tiettyjä näkemyseroja, ehdotan kompromissin löytämiseksi tiettyjä muutoksia 34 kohtaan. Sanojen "panee merkille" jälkeen ehdotan lisättäväksi seuraavaa: 
"...kuten Hans Blix on todennut, että uskottava voimankäytön uhka on merkittävästi helpottanut UNSCOMin ja UNMOVICin aseidenriisuntatyötä." 
Tämän lisäyksen jälkeen haluan poistaa kohdan loppuosan. Uskon, että tämän ehdotuksen jälkeen myös sosialidemokraatit, jotka sanoivat äänestävänsä tyhjää, voivat äänestää tämän kohdan puolesta. 
Puhemies.
   Kiitoksia, mutta teidän on tuotava asia esiin suullisena tarkistuksena huomenna toimitettavan äänestyksen aikana. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, keskustelu oli mielestäni erittäin mielenkiintoinen, vaikka kello onkin jo paljon. Olen samaa mieltä siitä, että keskustelu olisi voinut olla paljon laajempi. Olemme keskustelleet varsin yksityiskohtaisista aiheista, mutta jotkut teistä ovat sanoneet hyvin selkeästi, että ulottuvuuksia on paljon enemmän, kun mukaan otetaan yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ja yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka. Esitän seuraavaksi joitakin yksityiskohtaisia huomioita.
Ensinnäkin totean aseiden viennistä, että komissio voi vain yhtyä tämänpäiväisen keskustelun sisältöön. Luultavasti kuulumme jo alueellisiin toimijoihin, joiden harjoittama asevalvonta on maailman tiukinta, mutta kehityksen on jatkuttava, ja sääntöjä ja niiden täytäntöönpanoa on tehostettava. Käytännesääntöjen omaksuminen yhteiseksi kannaksi on suuri askel Euroopan unionin tasolla. Vuonna 1998 hyväksytyt sotilastarvikkeiden vientiä koskevat käytännesäännöt sisältävät itse asiassa monia yhteisiä kriteerejä, joiden perusteella vientilupahakemuksia arvioidaan.
Kuten käytännesäännöissä todetaan, päätös siirrosta tai sen kieltämisestä kuuluu yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltaan, eikä komissio voi näin ollen kommentoida väitettyjä käytännesääntöjen kiertämisiä minkään maan osalta. Tämä huomio liittyy erityisesti Kolumbian kysymykseen. Yksi tärkeimmistä kriteereistä on aina ihmisoikeuskysymys. Se on otettava huomioon siinä, missä muutkin kriteerit, kuten alueellinen rauha, turvallisuus ja vakaus, mutta tämän aiheen kommentoiminen on jäsenvaltioiden tehtävä.
Valvontaa laajennetaan tehokkaammilla käytännesäännöillä, jotka on jo hyväksytty teknisellä tasolla ja jotka otetaan käyttöön asianmukaisena ajankohtana. Tehokkaammissa käytännesäännöissä mennään tavaroiden ja teknologian fyysistä vientiä pidemmälle. Niihin otetaan mukaan aseiden välitys ja aineettoman teknologian siirtäminen, ja ne sisältävät myös aiempaa selkeämpää tekstiä käänteisestä suunnittelutavasta ja tahattomasta teknologian siirrosta. Lisäksi ihmisoikeuksia koskevia ehtoja tiukennetaan entisestään.
Euroopan unioni yrittää nyt saada aikaan asekauppasopimuksen, jonka alullepanijana on ollut puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta. Tällainen tavanomaisia aseita koskeva sopimus perustuisi velvoitteisiin, joita valtioilla jo on kansainvälisen oikeuden nojalla, ja siinä määriteltäisiin siirtoehdot, jotka ovat yhdenmukaisia kansainvälisesti hyväksyttyjen ihmisoikeusnormien ja humanitaarisen oikeuden kanssa. Tämän laajapohjaisen sopimuksen olisi oltava oikeudellisesti sitova, erillinen ja itsenäinen aloite, katettava kaikki tavanomaisten aseiden siirrot, sisällettävä periaatteet laittomien siirtojen määrittelemiseksi ja edellytettävä valvontaa.
Nyt on kulunut kaksi vuotta siitä, kun kehitimme valmiin strategian joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi. Sitoumuksia ovat antaneet sekä Euroopan unioni että maailmanlaajuinen G8-ryhmä. Tässä yhteydessä on elintärkeää varmistaa, että tarvittavat rahavarat varataan tulevaisuutta varten. YUTP:n ja yhteisön välineiden yhdistelmän avulla Euroopan unioni voisi ylläpitää nykyistä parempaa näkyvyyttä ja lisätä myös uskottavuuttaan. Kuten sanoin aiemmin, meillä on kuitenkin vielä paljon tekemistä esimerkiksi Yhdistyneissä Kansakunnissa; tässä yhteydessä olimme hyvin pettyneitä viimeisimpiin neuvotteluihin joukkotuhoaseista.
Kolmantena aiheena ovat puolustusalan julkiset hankinnat, joiden osalta haluan kiittää vielä kaikkia teitä – ja erityisesti esittelijää – jotka olette tukeneet tätä mietintöä ja näin myös komission ehdotuksia. Tämän asian poliittista arkaluonteisuutta ei voida eikä saa aliarvioida. Olen kuitenkin samaa mieltä jäsen Wuermelingin kanssa hänen huomautuksestaan, jonka mukaan asia koskee pääasiassa sisämarkkinoita. Mietinnössä keskitytään perustellusti tähän kysymykseen ja tavoitteisiin, joita kohti komissio pyrkii aloitteillaan.
Kuten olen todennut, tehostamalla puolustusalan julkista rahoitusta edistetään unionin vaurautta, sillä näin voidaan vähentää veronmaksajien rahojen käyttöä. Tämä tehdään yhteisömme toimivallan rajoissa ja täysin jäsenvaltioidemme valtaoikeuksia ja riippumattomuutta kunnioittaen. Teemme jatkossakin tavalliseen tapaan hyvin läheistä yhteistyötä Euroopan puolustusviraston kanssa, kuten Wuermelingin mietinnössä kehotetaan.
Olen iloinen, että komissio ja parlamentti jakavat samat näkemykset paitsi tavoiteltavien päämäärien myös niiden saavuttamiseksi tarvittavien toimien osalta.
Lopuksi haluan sanoa, että odotan mielenkiinnolla uusia keskusteluja, joita näistä ja muista kysymyksistä käydään parlamenttien välisessä korkean tason konferenssissa Brysselissä joulukuun alussa.
Kiitän myös jäsen Brokia ja jäsen von Wogauta tästä aloitteesta, joka on erittäin tervetullut. Kenties voisimme tavoitella myös turvallisuuslähtöisempää politiikkaa, joka meiltä on tähän asti puuttunut. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina.
Francesco Musotto (PPE-DE )
   , Euroopan unionin lähestymistapa joukkotuhoaseisiin on määritelty, ja nyt meidän on vakuutettava myös muut kansat sen oikeellisuudesta. EU:n on estettävä tulevien ydinsulkukonferenssien epäonnistuminen, ja sen on ehdottomasti toimittava sen puolesta, että kaikki maat allekirjoittavat ydinsulkusopimuksen, että sopimusta noudatetaan, ja että tarkastusmekanismit otetaan takaisin käyttöön. Tämän on tapahduttava YK:n viranomaisten täydellä tuella ja tarvittaessa pakotteiden avulla.
Vaadimme aiempaa voimaperäisempää strategiaa, joka koskee kaikkia EU:n jäsenvaltioita. Tämän strategian nimissä on langetettava raskaita seuraamuksia toimista, joilla edistetään joukkotuhoaseiden leviämistä, ja otettava takaisin käyttöön kemiallisten ja biologisten aseiden käyttöä koskeva kielto. Strategiaan on kuuluttava Euroopan parlamentin aiempaa tiiviimpi osallistuminen, jotta voidaan ottaa käyttöön aseiden vientiä koskevat käytännesäännöt ja selkeyttää sääntöjä, jotka koskevat puolustusalan julkisia hankintoja.
Korostamme myös tarvetta keskeyttää köyhdytettyä uraania sisältävien ammusten käyttö.
Euroopan parlamentin määrätietoinen suhtautuminen joukkotuhoaseiden käyttöön johtuu siitä, että tiedämme näiden aseiden aiheuttavan paitsi ihmishenkien menetyksiä myös ennen kaikkea niiden eettisten arvojen – Euroopan unionin kansojen yhteisen perinnön – murentumista, jotka ovat historiamme perusta ja yhteisömme nykyisen ja tulevan olemassaolon innoittaja. 

