Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Kellett-Bowman
Arvoisa puhemies, eilen yhdessä harvoista puheistaan Tomlinson viittasi parlamentin päätöksenteon itsenäisyyteen.
Aiemmin tänä vuonna äänestäessään passitustutkimusta koskevasta kertomuksesta parlamentti päätti antaa seurannan talousarvion valvontavaliokunnalle. Eilisessä pöytäkirjassa hyväksyimme ilmeisesti telematiikan käyttöä liikenteessä - joka on osa passitusjärjestelmää - koskevan mietinnön antamisen liikenne- ja matkailuvaliokunnalle. Kuitenkin eilen jaetun asiakirjan "Toiminta" mukaan komission asiakirja "Euroopan passitusta koskeva toimintasuunnitelma - uusi tullipolitiikka" tulisi antaa talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevälle valiokunnalle. Onko parlamentti itsenäinen vai ei?

Puhemies
Tutkimme asiaa ja ryhdymme tarvittaviin toimiin.

Angelilli
Arvoisa puhemies, pyydän puheenvuoroa erään henkilökohtaisen seikan johdosta. Viime maanantaina parlamenttityöskentelyn alussa Ford pyysi puheenvuoroa ilmoittaakseen eräästä hyvin vakavasta tapauksesta. Edellisellä kokoontumiskerralla täällä Strasbourgissa hänen toimistonsa oveen kiinnitetty, Saksan kansan Hitleriä kohtaan harjoittamasta vastustuksesta muistuttava manifesti oli näet kiskaistu irti. Ford esitti kuitenkin sitten minun kannaltani täysin sopimattomia ja asiattomia huomautuksia; hän näet sanoi, että ei hämmästellyt sitä, että tässä parlamentissa saatetaan harjoittaa moista poliittista vandalismia, kun kerran samaisessa parlamentissa istuu Roberta Angelillin eli allekirjoittaneen kaltaisia henkilöitä, joka muka on luultavasti syyllistynyt Italiassa osallistumiseen natsimieliseen toimintaan, järjestöihin ja hankkeisiin.
En todellakaan tiedä, mikä on aikaansaanut nämä syytteet, ilkeät vihjailut ja ajatusyhtymät. Mahdollisesti Ford, varsin tunnettu parlamentin jäsen, on saadakseen jonkin aplodin lisää parlamentissa käyttänyt juuri pahimman ja mustaavimman lajin poliittisen demagogian keinoja. Tällainen demagogia taas on tulosta pahimman lajin suvaitsemattomuudesta.
Haluaisinkin sanoa vain yhden asian: ainakin Italiassa on perusteettomien vihjausten esittäminen käytännössä rangaistava teko, jota nimitetään herjaukseksi. Kehotan Fordia ottamaan asioista paremmin selvää ennen kuin hän esittää perusteettomia vihjauksia ja kehotan joka tapauksessa puhemiestä, tai kuka sitten asiasta vastaakin, selvittämään tapahtuneen. Omasta puolestani aion noudattaa mitä hyvänsä menettelyä, mahdollisesti myös rikosoikeudellista, selvittääkseni tämän tapauksen.

Puhemies
Angelilli, sallinette minun muistuttavan teitä kahdesta asiasta:
Ensinnäkin henkilökohtaisia väitteitä koskevat huomautukset on tehtävä samana päivänä kuin väite on tehty tai sen jälkeisenä päivänä.
Toiseksi jokainen jäsen voi vapaasti ilmaista mielipiteensä täysistunnossa. Puhemiehen tai minkään muun viranomaisen tehtävänä ei ole sensuroida jäseniä täysistunnossa. Kuten hyvin tiedätte, tätä kutsutaan vastuuttomuudeksi. Kukaan ei voi sensuroida toista jäsentä. Ei ole myöskään mahdollista käynnistää rikosoikeudenkäyntiä Italiassa eikä muissa meitä ympäröivissä valtioissamme täysistunnossa annettujen lausuntojen vuoksi. Tätä tarkoitusta varten on henkilökohtaisten väitteiden käsittely, jonka on tapahduttava välittömästi jonkun asiavirheen korjaamiseksi tai jonkun tilanteen kiistämiseksi tai selvittämiseksi, kuten sen tilanteen, jonka te olette halunnut tänään selvittää.
Annan puheenvuoron Fordille, mutta tästä aiheesta ei ole aiheellista jatkaa keskustelua. Te olette henkilökohtaisesti viitannut Fordiin.
En voi muuta kuin antaa teille puheenvuoron, mutta pyydän teiltä, että lopettaisimme pitemmittä puheitta keskustelun tästä aiheesta, koska tänään on käsiteltävä monia tärkeitä asioita.

Ford
Arvoisa puhemies, Angelilli kommentoi maanantaisia sanojani. Ne perustuivat Yhdistyneessä kuningaskunnassa julkaistuun lehdistötiedotteeseen. Toimitan hänelle kopion lehdistötiedotteesta, josta käy ilmi, mitä hänen väitetään tehneen. Odotan tietysti hänen ryhtyvän oikeustoimiin, ja jos hän ei tee niin, siitä voi vain tehdä asianmukaiset johtopäätökset.

Antony
Arvoisa puhemies, myös minä haluaisin käyttää puheenvuoron henkilökohtaisesta asiasta. En ollut maanantaina paikalla, mutta en voi olla tarttumatta Fordin puheisiin, sillä hän aiheutti provosoivaan tapaansa skandaalimaisen sekaannuksen syyttäessään minua jälleen kerran rotusyrjinnästä.
Haluaisin sanoa Fordille tuntevani Ranskan ja rotusyrjinnän, jonka kohteeksi musta, Antilleilta kotoisin oleva apulaiseni Stephane Durbeck joutui. Hän sai iskuja monelta taholta ja häntä kohdeltiin " geneettisenä virheenä" hänen kunnioittaessaan minua avustamalla minua ystävällisesti kaikissa toimissani. Kasvattamiani vietnamilaispoikia vastaan on hyökätty ja heitä on kohdeltu aggressiivisesti, koska he ovat minun kummipoikiani ja koska heitä on kohdeltu samoin kuin muita lapsiani. Sama koskee kolmea tuhatta libanonilaista orpoa, joita olen vuosia tukenut. Myös heitä on nimitelty, heitä vastaan on hyökätty ja heidät on tuomittu julkisesti, koska he ovat kristittyjä.
Jos rotusyrjintää esiintyy, sitä esiintyy Fordin taholta, sillä hänen ideologiset oppi-isänsä murhasivat 200 miljoonaa henkilöä maailmassa, koska he olivat talonpoikia, porvareita tai kristittyjä. Siispä Fordin stalinistiset syytökset eivät tee minuun vaikutusta!
Ford, olette provokaattori!
(Vaihtelevia reaktioita)

Puhemies
Herra Antony, sallinette minun muistuttaa teitä henkilökohtaisia asioita koskevasta asetuksesta.
Puhuja ei voi ilmaista itseään keskustelun taustasta. Hän voi ainoastaan joko osoittaa vääriksi keskustelun aikana esille tulleet häntä henkilökohtaisesti koskevat puheenvuorot tai häneltä lainatut mielipiteet ja/tai oikaista omia puheenvuorojaan.
Oikaisitte teitä koskeneita puheenvuoroja, mutta nyt ei ole sopiva hetki käynnistää täysin puheenvuorojen ulkopuolista asiaa koskevaa keskustelua tai aloittaa hyökkäyksiä jotakuta muuta kohtaan.
Halusin muistuttaa teitä asetuksesta, sillä en enää salli tällaisia puheenvuoroja.
(Parlamentti hyväksyi pöytäkirjan.)

Green
Arvoisa puhemies, haluaisin vaihtaa puheenaihetta. Kuten tiedätte, pyysin hyvin painokkaasti maanantaina HVK: ta koskevien tarkistusten määräajan pidentämistä. Ymmärrän yksikköjen ponnistelleen epäinhimillisesti ja mielestäni on oikein, että annamme niille täällä tänään tunnustusta; ne työskentelivät läpi yön varmistaakseen, että voisimme äänestää tänään. Ymmärrämme tietysti, että äänestyksessä voi ilmetä turhautuneisuutta ja ärtyneisyyttä, ja suhtaudumme ymmärtäväisesti kaikkiin virheisiin, mutta osoitamme, niin kuin meidän kuuluu, kunnioitusta yksiköille ja kiitämme niitä niiden työstä.

Puhemies
Kiitän teitä, rouva Green, olette aivan oikeassa, sillä yksiköiden ihmiset ovat työskennelleet uutterasti koko yön ja palanneet taas töihin aamulla klo 8.00, jotta äänestys olisi mahdollinen. Uskon kaikkien suhtautuvan ymmärtäväisesti mahdollisiin virheisiin ja pyydän kaikilta yhteistyöhalukkuutta, jotta voimme toimittaa joustavasti tätä ratkaisevan tärkeää asiaa koskevan äänestyksen. Ymmärrämme, että tämä on ehdottomasti poikkeuksellista, emme voi tehdä näin joka istunnossa. Tämä on ainutkertainen tilanne.

Eurooppa-neuvoston 16. ja 17. kesäkuuta 1997 pidettävän kokouksen valmistelutyöt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Eurooppa-neuvoston Amsterdamissa 16. ja 17. kesäkuuta 1997 pidettävän kokouksen valmistelutöistä, mukaan lukien komission sisämarkkinoita koskeva toimintasuunnitelma.
Neuvoston puheenjohtajalla Van Mierlolla on puheenvuoro.

Van Mierlo
Arvoisa puhemies, hyvät edustajat, mielestäni on etuoikeus - myös velvollisuus, mutta joskus velvollisuuden täyttäminen on etuoikeus - saada kertoa teille ensi viikon alussa Amsterdamissa pidettävän huippukokouksen esityslistasta ja siellä esille tulevista asioista. Tähän kokoukseen vaikuttaa, kuten tiedätte, enemmän tai vähemmän sekava euroon liittyvä tilanne, jonka uudet vaalit ovat aiheuttaneet. Se tulee varmasti vaikuttamaan kokoukseen, mutta - sanon kohta vastauksena kysymyksiinne siitä todennäköisesti enemmän - minulla on vakaa käsitys, että on olemassa hyvät mahdollisuudet saada kokous vietyä onnistuneeseen ja tuotteliaaseen päätökseen. Tästä kohta lisää.
Eurooppa-neuvoston kokous pidetään tietenkin HVK-neuvottelujen loppuun saattamisen merkeissä. Sen lisäksi esityslistalla on erittäin tärkeitä aiheita, kuten työllisyys, EMU, toimintasuunnitelma järjestäytyneen rikollisuuden vastustamiseksi ja yhtenäismarkkinoita koskeva toimintasuunnitelma. Keskustelu ulkoisista asioista, joiden joukossa ajankohtaiset ulkopoliittiset aiheet, rajoittuu esityslistan luonteen vuoksi pääkohtiin. Tarkoitan tässä etenkin Lähi-idän rauhanprosessia, tilannetta Kongon demokraattisessa kansantasavallassa ja entisen Jugoslavian rauhanprosessia. On mahdollista, että kokouksen kulku pakottaa meidät käsittelemään näitäkin asioita erittäin rajoitetusti.
Puhun nyt lyhyesti työllisyydestä ja EMU: sta ja sen jälkeen laajemmin HVK-neuvottelujen loppuun saattamisesta.
Työllisyyden edistäminen on ja pysyy ensiarvoisen tärkeänä. Ensisijaisesti HVK: n puitteissa kiinnitetään runsaasti huomiota tähän teemaan. Palaan tähän kohta. Eurooppa-neuvoston kokouksessa tullaan keskustelemaan puolivuosittaisesta sosiaaliasiain neuvoston, ECOFIN-neuvoston ja komission laatimasta unionin työllisyystilannetta käsittelevästä raportista. Lisäksi komissio antaa selvityksen työllisyyden luottamussopimuksen edistymisestä. Puheenjohtajavaltio Hollannin johdolla työllisyyttä ja työmarkkinoita tutkiva komitea on aloittanut työnsä menestyksekkäästi. Tämä komitea kehittää muun muassa yhdessä talouspoliittisen komitean kanssa työllisyysindikaattoreita, joiden tarkoituksena on mitata edistystä Essenissä sovittujen etusijalle asetettavien asioiden suhteen.
Jotta EMU voitaisiin käynnistää aikataulun mukaisesti oli sovittu, että Eurooppa-neuvosto tekisi muutamia päätöksiä ja tällä hetkellä on kyseenalaista, tehdäänkö sellaisia päätöksiä, joita ei välttämättä tarvita EMU: n voimaan astumiseen. Käsittelen todennäköisesti tätä perusteellisemmin toisessa vastauksessani. Oli tarkoitus sopia vakaussopimuksesta. Toiseksi vaihtokurssimekanismi on vahvistettu päätöslauselmassa johtoryhmän maiden ja niiden jäsenvaltioiden välillä, jotka eivät osallistu EMU: un heti vuonna 1999. Kolmanneksi tarkoituksena on, että Eurooppa-neuvosto hyväksyisi sen euron oikeudellista asemaa käsittelevän sopimuksen, johon on päästy ECOFIN-neuvostossa.
Amsterdamissa tullaan lopuksi paljastamaan suunniteltu eurokolikko. On olemassa kohtalainen mahdollisuus, että voimme käsitellä kaikki nämä asiat, joihin ei sinällään kuluisi paljon aikaa, koska poliittinen yhteisymmärrys niistä on jo saavutettu, mutta se ei ole varmaa. Muuten meitä rauhoitettiin tämän asian suhteen eilen Ranskassa vieraillessamme presidentti Chiracin ja uuden pääministerin Jospinin luona siinä mielessä, että siellä yritetään tosissaan löytää ratkaisu toisaalta siihen, että vakaussopimusta ei saa purkaa - ei uusi hallituskaan halua sitä; ja toisaalta uusi hallitus on sitä mieltä, että jotakin puuttuu, työllisyysnäkökulma ei ole saanut tarpeeksi huomiota; se pitäisi hoitaa jonkinlaisen liitteen avulla. Tämä ei ole vain Ranskan uuden hallituksen toive - on paljon jäsenvaltioita, jotka ovat samaa mieltä ja tällä hetkellä asian eteen tehdään töitä. Riippuu sen työn tuloksista, onko mahdollista saada tämä paketti kokonaisuudessaan hyväksyttyä, eikä ole epätodennäköistä, että päädytään kantaan: hyväksymme koko paketin tai ei mitään, mutta emme hyväksy vain osaa siitä. Näin ovat asiat toistaiseksi.
Siirryn nyt pääaiheeseen: Maastrichtin sopimuksen uudistamiseen. Dublinin Eurooppa-neuvostosta lähtien puheenjohtajavaltio on tehnyt kaikkensa saadakseen sopimusluonnoksen tehtyä. Siinä oli suuri työ. Puheenjohtajavaltio Irlannin esitys oli erityisen korkealaatuinen, se loi etenkin puitteet - on erittäin tärkeää, että meillä on puitteet - mutta suurten poliittisten ongelmien kohdalla oli paljon valkoisia läikkiä ja koko viimeaikainen keskustelu on keskittynyt niihin ja näin on yhä.
Haluan jo nyt kiittää Euroopan parlamentin tälle prosessille antamasta panoksesta. Näkökulma, joka meillä on nyt, on sellaisen Euroopan unionin, joka tuo entistä enemmän esille sen, että se on kansalaisia varten. On kyse kansalaisten turvallisuudesta, hyvinvoinnista, terveydestä ja liikkuvuudesta. Sen lisäksi Euroopan unionin on oltava institutionaalisessa mielessä valmis uusien jäsenvaltioiden mukaantuloon. Luon nyt katsauksen joihinkin erityisiin HVK: n teemoihin.
Aluksi, tilaa vapaudelle, turvallisuudelle ja oikeudenmukaisuudelle. Neuvottelut viittaavat siihen, että tämän HVK: n tuloksena tulee olemaan demokraattisen oikeusvaltion perusteiden ja unionin perusoikeuksien vahvistaminen. Euroopan unionin politiikan oikeudellista testaamista suhteessa Euroopan ihmisoikeussopimuksessa määriteltyihin perusoikeuksiin tullaan vahvistamaan. Lisäksi HVK on vakaasti päättänyt ottaa syrjinnän vastaisen säännöksen laajassa mielessä perussopimukseen. Aikomus antaa henkilöiden vapaalle liikkumiselle työntö oikeaan suuntaan on erittäin tärkeä. Tässä yhteydessä on tehty esitys, että Schengenin acquis yhdistettäisiin Euroopan unioniin. Lisäksi tällä tavalla voitaisiin parantaa Schengen-yhteistyön demokraattista ja oikeudellista legitimaatiota, kun otettaisiin käyttöön Euroopan unionin institutionaaliset puitteet, mikä tarkoittaa Euroopan parlamenttia, komissiota ja EU: n tuomioistuinta.
Sitten Euroopan unioni ja kansalaiset. Mainitsen ensin sosiaalisen puolen, joka on saanut tässä HVK: ssa paljon huomiota. On olemassa yksimielinen tuki sosiaalisen peruskirjan ottamiselle perussopimukseen. Mainitsen myös työllisyyttä koskevan uuden luvun sisällyttämisestä sopimukseen. Työllisyyspolitiikka on ensi sijassa itse jäsenvaltioiden vastuulla, mutta unioni voi edistää sitä esimerkiksi vahvistamalla jäsenvaltioiden välisten kokemusten yhteensovittamista ja tietojen vaihtoa.
Euroopan unionin hallinnon avoimuuden ja laadun parantamisen suhteen tehdään kovasti töitä. Minua ilahduttaa, että asetusta, joka antaisi kansalaisille oikeudet tutustua neuvoston, komission ja parlamentin asiakirjoihin, kannatetaan laajasti.
HVK: n merkittävä tavoite on lisäksi tehokas yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka. Mahdollisia keinoja siihen ovat enemmistöpäätökset ja käsite rakenteellinen pidättyvyys. En voi antaa nyt selvitystä sen täsmällisestä sisällöstä ja sama koskee muutamaa muutakin kohtaa, mutta olette voineet lukea esitysluonnoksista, että on luotu mahdollisuus ratkaisun löytämiseksi kaikkien jäsenvaltioiden toiveelle vapauttaa meidät absoluuttisen vetooikeuden kuristavasta otteesta, joka tähän asti on ollut niin usein hallitsevana toisessa pilarissa. Kehitetty rakennelma tarjoaa mahdollisuuden peruspäätökseen, jonka Eurooppa-neuvosto vahvistaa yksimielisesti ja jossa esitetään strategia jonkin maan tai alueen tai tietyn kysymyksen suhteen. Tämä peruspäätös tehdään yleisessä neuvostossa, niin että siitä tulee perusteellinen ja hyvin valmisteltu, mitä ei aina voida sanoa Eurooppa-neuvoston päätöksistä, ja se annetaan Eurooppa-neuvostolle. Sen jälkeen yleisessä neuvostossa voidaan tehdä päätökset peruspäätöksen puitteissa määräenemmistöllä, jolloin on olemassa mahdollisuus, että jokin jäsenvaltio voi vedota tärkeään kansalliseen etuun, mikäli päätös vahingoittaisi sitä; sen välttämiseksi, että tämä tapahtuisi liian helposti, on kehitetty menettely, jonka mukaan kaksi kolmannesta neuvostosta, mikäli sen mielestä on vedottu perusteettomasti kansalliseen etuun, voi valittaa Eurooppa-neuvostolle, joka tekee lopullisen päätöksen. Sanotte varmaan, että sehän on monimutkaista, kyllä näin on, mutta koko unioni on tietenkin monimutkainen eikä meillä ole yksimielisyyttä tällaisien asioiden suhteen ja tällä tavalla saavutetaan ainakin kaksi asiaa. Toisaalta jotkin jäsenvaltiot eivät voi jyrätä jotakin toista jäsenvaltioita, jos jäsenvaltion mielestä on todella kysymys merkittävästä kansallisesta edusta ja toisaalta menettelyn monimutkaisuuden etu on se, että on esitettävä perustellut syyt, ellei halua joutua häpeään. On oikeastaan todistettava kahteen, kolmeen kertaan kollegoille, että käsitettä kansallinen etu käytetään rehellisesti.
Me kaikki tunnemme menettelyjen heikkoudet, mutta tämä on enemmän kuin mitä meillä nyt on. Näyttäkäämme nyt tässä kohdassa, että unioni menee askel askeleelta eteenpäin ja monet teistä ja monet jäsenvaltiot toivovat, että me olemme näin matkalla kohti tehokkaampaa käytäntöä määräenemmistöpäätöksineen. Mielestäni on tapahtunut suurta edistystä verrattuna siihen, kun kaksi vuotta sitten aloitimme ja jolloin ajateltiin, että tällaista järjestelyä olisi mahdoton toteuttaa. Olemme siis saavuttaneet jotakin, siis jos päätämme asiasta. Mutta näkymät ovat hyvät.
Mitä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamiseen tulee, olette epäilemättä selvillä aikomuksista solmia sopimus Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välillä. Näin taataan parlamentilla olevat budjettivaltuudet joka tapauksessa olennaiselta osin. Näen monien - oikeutetusti - pudistavan päätään, mutta - sanon sen heti, vaikka voisinkin odottaa kunnes saan huomautusten ryöpyn teidän taholtanne - tilanne oli oikeastaan sellainen, että neuvostossa katsottiin, ettei näin voitu jatkaa, että menettelyjen takia syntyi liian paljon viivästyksiä. Aikomuksena oli oikeastaan - muistanette sen ensimmäisistä luonnoksista - saada kokonaisuus hallintaan ja muuttaa menot pakollisiksi; tekemällä hyvää yhteistyötä puhemiehenne kanssa, jolle kaikki kunnia, olemme saaneet aikaiseksi sen, että toimielinten välinen sopimus antaa teille mahdollisuuden puuttua ulkomaanmenoihin kokonaisuudessaan. Tämä on vähemmän kuin mitä teillä oli, mutta se on paljon enemmän kuin neuvosto alunperin aikoi antaa teille.
Tällä hetkellä on vaikea ennustaa, kuinka Länsi-Euroopan unionin yhdentyminen Euroopan unioniin sujuu. Olemme edistyneet pitkälle. Tunnette tilanteen. On pieni ryhmä maita, joka haluaa vain yhteistyötä näiden kahden välillä ja on paljon suurempi ryhmä, kahdeksan jäsenvaltiota, joka haluaa yhdentymistä. Näitä kahta näkökantaa ei voida yhdistää siinä mielessä, että toinen ryhmä pystyisi taivuttamaan toisen ryhmän hyväksymään oman kantansa. Puheenjohtajavaltion esitys on siinä välissä ja toivomme, että maille on mahdollista löytää toisensa lähellä puheenjohtajavaltion esitystä. Siihen tarvitaan sovittamista ja mittaamista ja jokaisen pitää luopua omasta kannastaan jonkin verran; tästä tullaan päättämään itse kokouksessa, sillä tämä kuuluu suuriin kysymyksiin.
Lopuksi, mitä tulee unionin taloudellisiin ulkosuhteisiin, otan teidät mielelläni mukaan yritykseemme saada unioni esiintymään yhtenäisesti palvelujen ja henkisen pääoman alueilla. Myös tästä ollaan neuvottelemassa enkä voi sanoa tällä hetkellä, kuinka pitkällä olemme, mutta ollaan tekemässä töitä, jotta tämä saataisiin taattua tavalla tai toisella.
Sitten tulen toiseen ydinkohtaan: institutionaalisiin kysymyksiin. Etenkin Noordwijkin epävirallisen Eurooppaneuvoston jälkeen keskustelu tästä on tiivistynyt. Tämä on poliittisesti katsoen vaikein kohta. Kysymys on nimittäin joka maassa politisoitu hallituksen ja parlamentin välisessä keskustelussa. Ja se tarkoittaa sitä, että on miltei mahdotonta löytää siihen kaikkia tyydyttävä ratkaisu. Silti meidän on tehtävä asialle jotakin. Laajennus ei salli sitä, ettemme järjestä tätä asiaa paremmin.
Komission kokoonpanosta ja toiminnasta on keskusteltu perusteellisesti. On olemassa lisääntyvä tuki komission puheenjohtajan aseman vahvistamiselle. Komission jäsenten lukumäärän muuttaminen on niinikään keskustelun aiheena. Mutta mitä komission puheenjohtajan aseman vahvistamiseen tulee, se merkitsee samalla, mikäli tehty esitys toteutuu, että siihen sisältyy myös Euroopan parlamentin aseman vahvistaminen, sillä parlamentti tulee esille kaksi kertaa komission muodostamismenettelyn yhteydessä. Ensimmäisen kerran silloin, kun neuvoston esittämä puheenjohtaja esitellään teille ja te voitte keskustella hänen kanssaan ja annatte suostumuksenne valintaan ja toisen kerran, kun hän on valinnut komission jäsenet yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja esittelee koko joukkonsa teille, jolloin teidän on annettava suostumuksenne. Tämä on siis huomattava vahvistus, myös Euroopan parlamentin osalta, jos se menee läpi.
Komission jäsenten lukumäärän muuttaminen on luonnollisesti keskustelun suuri kysymys. HVK on hyvin tietoinen siitä, että unionin laajentuessa ei voida enää laajentaa sitä yksinkertaista järjestelmää, jonka aloitimme silloin, kun meitä oli kuusi. Meidän on ajateltava sitä, kuinka erilaiset voimasuhteet ovat nyt. Itse asiassa olemme tehneet jokaisen laajennuksen yhteydessä poikkeuksen alkuperäisestä tarkoituksesta, aivan kuin olisimme tekemisissä aste-eron kanssa, vaikka todellisuudessa on kysymys rakenteellisesta erosta. Siksi tällä hetkellä lähdetään siitä perusajatuksesta, että jäsenvaltioilla on kullakin yksi komission jäsen, mutta tiettynä hetkenä tietyn laajennuksen yhteydessä suuret jäsenvaltiot luopuvat toisesta komission jäsenestään. Tätä vastaan äänivaltasuhteita on muutettava ja kun jäsenvaltioita on yli 20, tarvitaan koko järjestelmän rakenteellista muutosta. Sitten meidän on katsottava, kuinka voimme parhaiten ohjata yhteisöä jota me nyt olemme luomassa. Siihen on vielä paljon aikaa, ennen kuin meillä on yli 20 jäsenvaltiota, on kulunut melkoinen aika. Se aika meidän on käytettävä hyvin. Meidän on varattava paljon aikaa tutkimusryhmän kokoamiseen ja sitten meidän on suunniteltava yhteisön hallinto uudelleen. Tähän perusajatukseen, josta tällä hetkellä keskustellaan, suhtaudutaan myönteisesti. Mutta tiedän myös, että the devil is in the detail , ja silloin keskustellaan seuraavasta: kuinka äänivaltasuhteiden kanssa käy. Emme ole vielä perillä, mutta olemme oikealla tiellä. Huomaamme kaikkialla, että tämän ajattelun perusteet kohtaavat sympatiaa, tähän liittyy toisaalta rakenteellinen uudistus ja toisaalta ei voida odottaa laajennusta, vaan nyt on tehtävä pari ehkä kipeääkin päätöstä, jotta tekisimme kotiläksymme kunnolla ja sitä samaa pyydämme jäseneksi tulevilta mailta.
Viimeinen aihe, johon pyydän huomiotanne, on joustavuus. Unionin laajennuksen valossa ja siitä seuraavaan moninaisuuteen liittyen monet näyttävät olevan vakuuttuneita siitä, että mahdollisuuksia parannettuun yhteistyöhön on lisättävä. Ehtona tässä on, että unionin yhtenäisyys taataan. Joustavuus näyttää tarjoavan ennen kaikkea mahdollisuuksia oikeus- ja sisäasiain pilarissa, sen hallitusten välinen luonne tulee kuitenkin säilyttää. EY-pilarissa vaaditaan suurta varovaisuutta ja siitä onkin puhuttu esillä olevissa teksteissä. Tällä hetkellä se lopullinen keskustelu on vielä käymättä, jossa päätetään, minkä järjestelmän valitsemme, tai sitten valitsemme kielteisen listan, joka on kaikkein todennäköisintä, tai esitämme yleisen kuvauksen, jonka ehdot jokaisen ensimmäisessä pilarissa tapahtuvan joustavuuden tulee täyttää. Miten tahansa, tarvitaan suuria takuita ja ne otetaan ensimmäiseen pilariin. Nyt keskustellaan vielä siitä, kuinka se täsmällisesti ottaen tapahtuu.
Sitten Euroopan parlamentin asema. Olen jo etukäteen tietoinen siitä, arvoisat edustajat, että en koskaan täytä toiveitanne. Siitä huolimatta voin itse sanoa, että mielestäni joissakin kohdissa on saavutettu edistystä Euroopan parlamentin aseman vahvistamisen suhteen, johon puheenjohtajavaltio on pyrkinyt. Mainitsen yhteispäätösmenettelyn yksinkertaistamisen, joka koituu sekä päätöksenteon asianmukaisuuden että demokraattisen luonteen hyväksi. Sen lisäksi voin mainita yhteispäätösmenettelyn käyttöönoton sellaisissa asioissa, joiden suhteen toistaiseksi on voimassa yhteistyömenettely. Mielestäni tämä tarkoittaa Euroopan parlamentin aseman olennaista vahvistamista ja olenkin jo maininnut vaikutuksenne komission muodostamiseen, joka tulee kasvamaan.
Tämän yleisluontoisen HVK: ta käsittelevän katsauksen jälkeen teille on varmasti selvää, että puheenjohtajavaltio on vakaasti päättänyt saada Amsterdamin neuvottelut onnistuneeseen päätökseen. Puheenjohtajavaltio on tehnyt kaikkensa, jotta se onnistuisi ja tekee yhä vieläkin. Ei siksi, että pääkaupunkimme nimi pitäisi välttämättä liittää sopimukseen - vaikka tietenkin se on mukavaa, kun itse asun siellä, mutta se ei tietenkään ole se syy - vaan se, että tämä on oikea hetki
(Hälyä ja naurua) tehdä unionista toimintakykyisempi ja tehokkaampi, hyvin varustettu seuraavaa laajennusta varten ja näkyvämpi kansalaisille.
Haluan sanoa viimeksimainitusta vielä jotakin. Näkyvyys kansalaisille on erittäin tärkeä. Siitä oikeastaan on kysymys. Mutta emme saa sekoittaa asioita keskenään. Olenkin tuonut tämän esille viime aikoina myös ulospäin. Olemme rakentamassa keittiötä. Kansalainen on etupäässä kiinnostunut ruokalajeista. On hauskaa, jos käytämme uutta keittiötä, mutta on tärkeämpää, että ruoka on hyvää,
työllisyys, ympäristö ja muut sellaiset asiat. On typerä ajatus, että kansalaiset olisivat alusta lähtien kiinnostuneita siitä, kuinka me rakennamme keittiön ja mitä tekniikkaa ja materiaaleja käytämme. Se on niin monimutkaista. Kun menen autokorjaamoon, en ymmärrä siitä mitään, mutta haluan, että autoni korjataan hyvin ja että voin ajaa sitä ja minun on luotettava korjaamossa työskentelevään korjaajaan.
(Suosionosoituksia ja naurua) Pyydän teitä katsomaan asiaa kanssani siltä kannalta, että sitä voidaan hieman suhteellistaa. Ei ole välttämätöntä ymmärtää jokaista työmme yksityiskohtaa. Kunhan tuote vain on hyvä. Siitä on kysymys.
Arvoisa puhemies, uuden sopimuksen yleinen hyväksyminen on osaksi teidän käsissänne. Sen lisäksi puheenjohtajavaltio toivoo muidenkin tärkeiden aiheiden onnistumista. Mainitsin jo EMU: n, työllisyyden, yhtenäismarkkinat ja rikollisuuden vastustamisen. Toivon, että voimme ottaa Amsterdamissa selvän askeleen eteenpäin. Puheenjohtajavaltio toivoo, että se voi tämän kuun lopussa kertoa teille konkreettisista myönteisistä tuloksista Amsterdamin suhteen.
(Suosionosoituksia)
Puhemies
Paljon kiitoksia, neuvoston puheenjohtaja.
Euroopan komission puheenjohtajalla Santerilla on nyt puheenvuoro.

Santer
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Amsterdamin Eurooppa-neuvosto kokoontuu vajaan viikon kuluttua voittamaan viimeisetkin esteet sopimusuudistuksen tieltä. Saamme nähdä, onnistuuko Euroopan unioni kolminkertaisessa tehtävässään: Euroopan ja kansalaisten välisen etäisyyden poistamisessa, kansainvälisen toiminnan keinojen luomisessa sekä toimielinten uudistamisessa, jotta laajennus voidaan toteuttaa hyvissä olosuhteissa.
Neljä toinen toistaan seurannutta puheenjohtajamaata on vuorotellen koettanut edistää tätä hanketta. Nyt on tullut aika saada se päätökseen. Parhaimmassa tapauksessa odottaminen ei muuttaisi mitään ja pahimmassa tapauksessa se johtaisi taantumiseen. Nykyisen puheenjohtajamaan Alankomaiden teksti on tasapainoinen ja toivon siitä voitavan päästä sovintoon. Olisin tietysti toivonut enemmän uskaliaisuutta muutamassa kohdassa, mutta ymmärrän, kuinka vaikeaa on yhdistää kunnianhimoiset tavoitteet ja todellisuudentaju, joten luulen puheenjohtajamaa Alankomaiden vastanneen laajalti tähän haasteeseen.
Tämänpäiväinen huolestuneisuuteni johtuu viime hetken yrityksistä tuhota kärsivällisesti toteutettu työ. Haluaisin sanoa kaikille niille, jotka politiikan ja kansalaisten välisestä etäisyydestä johtuen ovat usein liian varovaisia: " Uskaltautukaa vihdoin! Uskaltautukaa, sillä Euroopassa on enemmän hitauteemme tyytymättömiä kuin yhdentymiskehitykselle vihamielisiä ihmisiä" . Kehotan myös valtioiden ja hallitusten päämiehiä vastustamaan kiusausta hyödyntää loppukiihdytystä säännelläkseen pöytäkirjojen ja erilaisten tarkistusten avulla ongelmia, jotka soveltuvat huonosti perustuslaillisiin improvisaatioihin. Odotan heiltä ennemminkin, että he hyödyntäisivät lopullisia neuvotteluja luodakseen yhtenäisen ja kunnianhimoisen toimielimiä koskevan kokonaisratkaisun.
Tältä pohjalta lopullisen ratkaisun ääriviivat vaikuttavat vielä epämääräisiltä, vaikka hyvä tulos olisi välttämätön. Toistan jo usein aikaisemmin toteamani seikan eli sen, että huonosti valmisteltu laajeneminen saattaa johtaa painajaiseen, sen sijaan että Eurooppa hyödyntäisi historiallista mahdollisuutta.
Nyt, arvoisa puhemies, haluaisin esittää joitakin nopeita huomautuksia neuvottelujen avainkohdista. Käsittelen ensiksi kansalaisten unionia. Uusi sopimus tarjoaa meille mahdollisuuden luoda todellinen vapauden, turvallisuuden ja oikeudenmukaisuuden tila. Tällä alalla päätökseen saatu työ on erinomainen ja puheenjohtajamaan teksti on kunnianhimoinen. Juuri tätä kansalaiset odottavat, sillä he ovat kyllästyneitä nykyisen järjestelmän puutteisiin ja siihen, ettei yksikään sopimus tähän päivään mennessä ole tullut voimaan.
Voimme olla iloisia kolmatta pilaria koskevasta laajasta yhteisöllistämisestä. Kolmen vuoden siirtymäajan jälkeen on saavutettava määräenemmistö sekä komission yksinomainen aloiteoikeus. Yhteisöllistämisessä on kuitenkin edettävä myös loppuun asti eli otettava käyttöön yhteispäätösmenettely.
(Suosionosoituksia) Mitä tulee rikos- ja poliisiasiain yhteistyöhön on tässä vaiheessa perusteltua pysytellä hallitusten välisellä tasolla, kuitenkin sillä ehdolla, että sen tehokkuutta ja demokraattista luonnetta lisätään. Schengenin säännöstön liittäminen sopimukseen on hyvä asia. Pilarien välisen työnjaon on oltava selkeä, jotta henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien unionin toimien suurempi yhteenkuuluvuus taataan. Myönnän, että joillakin valtioilla on erityisvaikeuksia tässä suhteessa. Koettakaamme löytää niille erityisratkaisuja, mutta ei todellisen edistyksen pysähdyttämisen hinnalla.
On kuitenkin varmaa, että sopimus tulee sisältämään työllisyyttä koskevan luvun. Tällaisen toimenpiteen ei tietenkään voi odottaa poistavan suoraan työttömyyttä - palaan myöhemmin työllisyyden problematiikkaan laajemmin - mutta tämä luku on ainakin kahdesta syystä välttämätön. Ensinnäkin siksi, että se osoittaa jatkuvasta työttömyydestä tulleen eurooppalaisten keskeisen huolen ja myös toiveiden kohteen. Toiseksi se on tarpeen, sillä tässä luvussa määrätyt säännökset ovat hyödyllisiä. Siitä hetkestä alkaen, kun valtiomme ovat valinneet tavoitteeksi talouspolitiikkojensa laajan lähentymisen, he tarvitsevat myös yhtenäistä ja koordinoitua työllisyysstrategiaa. Tämän vuoksi on välttämätöntä luoda yhteistyösäännös ja mahdollisuus kannustaviin toimenpiteisiin. Juuri tätä Alankomaiden esityksessä ehdotetaan.
Sosiaalipöytäkirjan liittäminen sopimukseen mahdollistaisi sosiaalipolitiikan yhteneväisyyden ja yhteenkuuluvuuden uudelleenkäynnistämisen. Meidän olisi kuitenkin hyödynnettävä tilaisuutta säädösten parantamiseksi ja lujittamiseksi, sillä muuten on olemassa vaara, että neljälletoista jäsenvaltiolle vaikeaksi osoittautunut toiminta todetaan mahdottomaksi viidelletoista.
Lisäksi on lujitettava kuluttajien terveyden suojelua, jotta vastataan kansalaisten huolenaiheeseen. Erona vuoteen 1992 kukaan ei nyt vastusta komission ehdotuksia. Niiden avulla on vastedes ja aivan oikeutetusti mahdollista ottaa Euroopan parlamentti täysipainoisesti mukaan 129 artiklassa tarkoitettuihin sekä lisäksi eläinlääketiedettä ja kasvisuojelua koskeviin toimenpiteisiin.
(Suosionosoituksia) Tämän jälkeen meidän, siis Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission, on todistettava kykymme toimia kuluttajan etujen puolesta meille annettuihin säädöksiin perustuen.
Arvoisa puhemies, hallitusten välisen konferenssin toinen suuri tavoite tiivistyy kolmeen sanaan: toiminta kansainvälisellä tasolla. On aika valitella kollektiivista kyvyttömyyttämme, mutta on myös aika toimia ja toivon, että Amsterdamin kokous olisi tilaisuus poliittisen tahdon muutokseen. Käsittelen ensin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Puheenjohtajamaan ehdottama säädös on merkittävä askel eteenpäin. Siinä määrätään käytettäväksi määräenemmistöä Euroopan neuvoston tasolla tehtyjen strategisten päätösten täytäntöönpanemiseksi. Tästä edistyksestä maksettava hinta on rajallinen mahdollisuus vedota kansallisiin etuihin (poikkeustapauksissa), joista minä mieluummin käyttäisin nimitystä turvallisuusedut. Uusi puheenjohtajamaan, komission sekä yhteisestä ulkoja turvallisuuspolitiikasta vastaavan neuvoston pääsihteerin muodostama troikka on lupaava väline, sillä se kokoaa yhteen kaikki ulkopolitiikan tasot ja liittää toisiinsa jaksottaisen uudistamisen sekä jatkuvuuden. Mielestäni sen on toimittava koordinoijana ja yhteenkuuluvuuden edistäjänä koko prosessin ajan tukeutuen uuteen analysointielimeen. Olen myös iloinen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoitusta koskevasta sopimuksesta. Välineiden lisäksi on todellinen poliittinen tahto ja sen hyödyntäminen tehokkaasti kuitenkin tärkeä seikka yhteisen politiikan kehittämisessä.
Viimeisenä toteaisin yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, arvoisat jäsenet, että en ymmärrä, kuinka Eurooppa voi väittää olevansa merkittävä toimija ilman sotilaallista asemaa. Tämä merkitsee, että olisi sovittava määräpäivästä, jolloin Länsi-Euroopan unioni liitetään Euroopan unioniin, kuten kuusi jäsenvaltiotamme yhteisessä kannassaan ehdottaa.
(Suosionosoituksia) Taloudellisilla sekä rahoitus- ja valuuttatekijöillä on nykyään kasvava asema ulkosuhteissa. On selvää, että euron tulo muuttaa tilannetta ja johtaa kansainvälisten rahoitus- ja valuuttasuhteiden tasapainottumiseen uudelleen. Kaupallisella tasolla komissio pyytää sopimuksen mukauttamista nykytilanteeseen. Tämä on yksinkertainen ja oikeansuuntainen kanta, joka toisinaan hukkuu diplomaattisissa kiistoissa tai byrokraattisissa reaktioissa. Totean selvästi, että kieltäytyminen edistyksestä palvelujen ja henkisen omaisuuden tasolla uhkaa taannuttaa unionin, jäsenvaltioiden ja yritysten etujen puolustamisen.
(Suosionosoituksia) Jokaisen on kannettava vastuunsa. Puheenjohtajamaa Alankomaiden esittämä teksti on edistysaskel, sillä siinä määrätään 113 artiklan laajentamisesta, tosin rajoitetusta, koskemaan palveluja. On kuitenkin olemassa valtuuskuntia, jotka haluavat heikentää tai jopa lisätä muihin artikloihin lisäehtoja, joiden vaarana on tehdä tyhjäksi koko tämän edistyksen sisältö ja johtaa jopa taantumiseen suhteessa nykytilanteeseen. Vastustan tätä.
Nyt, arvoisa puhemies, tulen institutionaalisiin kysymyksiin, jotka ovat olennaisen tärkeitä, sillä ne ovat niin eurooppalaisten tuen kuin unionin tulevaisuudenkin ehtoina sen laajentumista edeltävänä aikana. Puheenjohtajamaan tekstissä määrätään, kuten komissio on aina pyytänyt, Euroopan parlamentin aseman lujittamista lainsäätäjänä. Se on luottamuksen osoitus, joka vastaa toimielimenne kehitystä. Ainoastaan Euroopan parlamentti voi taata sellaisen demokraattisen valvonnan, jota unioni tarvitsee nykyisessä kehitysvaiheessaan. On myös muistettava Karlsruhen perustuslaillisen tuomioistuimen suositukset ymmärtääkseen, että tämän ja puheenjohtajamaan lähestymistapa osoittaa todellista edistystä, sillä se pyrkii käsittämään suuren osan aloista, joilla on pääasiassa lainsäädännöllinen luonne. Lisäksi yhteispäätösmenettelyn yksinkertaistaminen poistamalla kolmas käsittely loisi kahden lainsäädäntöhaaran välille tasa-arvon. Tässä asiassa on vastustettava viime hetken kiusauksia.
(Suosionosoituksia) Luulen, että nyt on myös sopiva hetki määritellä vaalijärjestelmä, joka lähentää valituksi tulleita heidän valitsijoihinsa, sekä Euroopan parlamentin jäsenen asema. Luulen tämän olevan jopa olennainen tekijä yhteisön institutionaalisen järjestelmän lujittamisessa.
(Suosionosoituksia) Neuvoston toiminnan kohdalla olennainen seikka on määräenemmistöäänestyksen laajentaminen. Puheenjohtajamaa on käsitellyt tätä kysymystä tarvittavalla avoimuudella, joka ilmenee edistyksenä toisessa ja nyt kolmannessa pilarissa sekä yhteisöalan lujittumisena. Lisäponnisteluihin voitaisiin ryhtyä, jotta määräenemmistö otettaisiin käyttöön myös sosiaalisissa ja osittain verotukseen liittyvissä säädöksissä, mutta totta puhuen jäsenvaltioiden asenteet eivät anna kovin paljon toivoa tässä asiassa. Tämä on vahinko, sillä yksimielisyys yli viidentoista jäsenen unionissa saattaa aiheuttaa pysähtyneisyyttä tai halvaantuneisuutta.
Mitä tulee äänten painotukseen komissio on avoin puheenjohtajamaan vaihtoehtoisille ehdotuksille sillä ehdolla, ettei tehty ratkaisu vaikeuta päätöksentekoa ja että se avaa tien määräenemmistön käytön laajentamiselle.
Lopuksi käsittelen komission kokoonpanoa. Ratkaisu, johon päädymme, ei luultavasti ole kaukana siitä, mitä ehdotimme valmistellessamme toimielintämme laajentumiseen. Euroopan parlamentin on hyväksyttävä nimitetty puheenjohtaja. Lisäksi hänen asemaansa toivoakseni vahvistetaan erityisesti muiden komission jäsenten nimittämisessä. Mitä tulee komission jäsenten määrään, minusta vaikuttaa, ettei peliä ole vielä pelattu. Komissio on edelleen sitä mieltä, että olisi syytä määrätä komission jäsenten enimmäismäärä. Lisäksi mitä tulee meihin, aiomme toteuttaa ilmoittamamme sisäiset uudistukset, tehtävien uudelleenryhmittely mukaan lukien.
Arvoisa puhemies, sallinette minun lopuksi käsitellä hallitusten välistä konferenssia. Sanoin heti alkuun, että tänään keskustelemamme sopimusehdotus vastaa monilta kohdin odotuksiin, jotka komissio muotoili lausunnossaan helmikuussa 1996. Kukin arvioikoon lopputulosta omien odotustensa valossa. Se on pitkään kestäneen työskentelyn tulos. Jos voimme parantaa sitä, tehkäämme se, mutta älkäämme kyseenalaistako hankkeen tasoa viime hetken vaatimuksilla, jotka muuttaisivat saavutettua tasapainoa. Viidentoista jäsenen ei ole helppoa päästä hyvään sopimukseen. Laajentumisen jälkeen tämä on vielä vaikeampaa.
Arvoisa puhemies, kysymys, joka huolestuttaa kaikkia eurooppalaisia, on työllisyys. Kansalaiset odottavat Euroopan unionin antavan vastauksia heidän suurimpaan huolenaiheeseensa. Työllisyysluvun sisällyttäminen sopimukseen vaikuttaa tähän. Asialla on kuitenkin kiire. Miksi emme aikaistaisi määrätyn säädöksen toteuttamista käytännössä? Emme tarvitse yhteistä työllisyysstrategiaa huomenna, vaan tarvitsemme sen tänään. Meidän on nyt laadittava suosituksia parhaista käytännöistä.
Teemme alle vuoden kuluttua päätöksen EMU: n kolmanteen vaiheeseen siirtymisestä. Vakaan makrotaloudellisen ympäristön luomisessa on viime aikoina edistytty paljon. Inflaatio ja korkotaso ovat hyvin alhaisella tasolla ja julkiset alijäämät ovat pienentyneet selvästi. Nämä viimeiset eurovalmistelut eli uusi vaihtomekanismi, euron oikeudellinen asema sekä vakaus- ja kasvusopimus, olisi saatava päätökseen Amsterdamissa. Viimeinen näistä on tärkeä kestävän kasvun takaamiseksi. Lisäksi tämän kasvun on luotava runsaasti työpaikkoja.
Olen iloinen havaitessani, että ECOFIN-neuvosto tunnusti kaksi päivää sitten, että EMU: n on välttämätöntä seistä jaloillaan niin valuutta- kuin talousasioissakin. Vaikka rahapoliittiset seikat onkin selvästi määritelty, on edelleen ponnisteltava, jotta kaikkia sopimuksen 103 artiklassa määrättyjä talouspolitiikkojen yhteensovitteluun tarkoitettuja menettelyjä hyödynnettäisiin täysin. Kunnianhimoisessa rahapolitiikassa on järkeä ainoastaan, jos siihen liittyy voimakas ja kaikkien ymmärrettävissä oleva työllisyyspolitiikka.
(Suosionosoituksia) Haluaisin jälleen korostaa, että vakaussopimus, kuten sen nimikin kertoo, on myös kasvusopimus eli työpaikkoja luova sopimus. Kaikki jäsenvaltiot halusivat tätä. Kyseenalaistamatta vakaussopimuksen sisältöä ja muodollisuuksia on täysin mahdollista korostaa entisestään työllisyyttä ja vastata siten erään jäsenvaltion viimeisessä ECOFIN-neuvoston kokouksessa ilmaisemaan huolenaiheeseen. Myös me olemme aina olleet samaa mieltä tästä huolenaiheesta. Toivon todella, että nykyisten yhteyksien avulla voidaan Amsterdamissa onnistua myös vakaus- ja kasvusopimuksen kohdalla.
Toivon myös Eurooppa-neuvoston antavan ennen vuosisadan päättymistä voimakkaan merkin sisämarkkinoiden saavuttamiseksi. Sisämarkkinoiden kilpailukyvylle, kasvulle ja työllisyydelle tarjoamat mahdollisuudet ovat valtavat. Komission ehdottamassa toimintasuunnitelmassa määritellään neljä seikkaa, joiden avulla mahdollisuuksista saadaan suurin hyöty: sääntöjen tehokkuuden lujittaminen, kilpailu- ja verovääristymien poistaminen, alakohtaisten esteiden poistaminen sekä sisämarkkinoiden luominen kaikkia kansalaisia palveleviksi. On ryhdyttävä käytännön toimiin ja asetettava selvät määräpäivät.
Työmarkkinoiden uudistaminen ja nykyaikaistaminen muodostavat työllisyyden yhteneväisen strategian kolmannen seikan. Työmarkkinaosapuolten asema on erityisen tärkeä tässä asiassa. Tästä syystä olen iloinen viime perjantaina Haagissa pidetyssä yhteiskunnallisen vuoropuhelun huippukokouksessa allekirjoitetusta osa-aikatyötä koskevasta sopimuksesta. Kyse on rohkaisevasta merkistä, joka osoittaa, että työntekijöiden joustavuus ja oikeutettujen pyrkimysten puolustus eivät suinkaan ole ristiriidassa.
Toisen aiheen tyytyväisyyteen antaa jäsenvaltioiden hyvin myönteinen reaktio alueellisia työllisyyssopimuksia koskevaan ajatukseen. Uudenlainen kumppanuuden muoto on syntymässä ja se toteutuu käytännössä, kun noin 90 työllisyyttä luovina laboratorioina toimivaa sopimusta tulee voimaan.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Amsterdamin Eurooppa-neuvosto on hyvin tärkeä Euroopan unionin tulevaisuudelle. Toivon kokouksen olevan historiallinen kohtaaminen, joka todistaa viidentoista jäsenvaltiomme halua edetä yhdentymisen tiellä erilaisuutta kunnioittaen. HVK: n onnistunut sopimus antaa uutta vauhtia Euroopalle ja mahdollistaa EMU-aikataulussa pysymisen sekä laajentumisen hyvissä olosuhteissa. Emme saa epäonnistua tässä kohtaamisessa.
(Suosionosoituksia)
Puhemies
Paljon kiitoksia, komission puheenjohtaja.
Greenillä on nyt puheenvuoro.

Green
Arvoisa puhemies, aloittaisin kiittämällä neuvoston puheenjohtajaa ja komission puheenjohtajaa heidän tämänaamuisesta panoksestaan. Tämä prosessi on nyt kestänyt yli kaksi vuotta ja kun aloitimme, ryhmäni piti keskeisenä sitä, että pyrkisimme tekemään parhaamme tässä perustamissopimusprosessissa luodaksemme uudelleen Euroopan unionin ja sen kansalaisten välisen yhteyden, ja toiseksi sitä, että valmistelisimme unionia laajentumista varten. Nuo olivat HVK: n tämän kierroksen kaksi perusedellytystä.
Ryhmäni uskoo, että perustamissopimusmuutosten täytyi perustua neljään käsitteeseen: avoimuuteen, demokratiaan, selkeyteen ja tehokkuuteen, ja nämä olivat tavoitteet, jotka uskomme asettaneemme itsellemme tällä perustamissopimuskierroksella ja jotka meidän oli saavutettava. Monet kollegoistani tulevat kertomaan yksityiskohtaisemmin joistain Van Mierlon ja Santerin esille ottamista kysymyksistä. Haluan nyt - sain tämän tehtäväksi ryhmältäni - tuoda julki lyhyen poliittisen sanoman vain muutamaa päivää ennen Amsterdamin huippukokousta niin, että ryhmäni kanta tulee ehdottoman selväksi. Välitin tämän sanoman viime viikolla Malmössä pidetyssä kokouksessa hyvin selvästi poliittisen puolueeni, Euroopan sosialistipuolueen, kongressille, etenkin neuvoston yhdeksälle pääministerille, jotka kuuluvat poliittiseen perheeseemme ja jotka kaikki olivat läsnä Malmössä.
Sanoma oli se, että me kaikki tunnustamme perustamissopimuksen hankaluudet, mutta nyt kun aikaa on enää muutama päivä, ryhmäni katsoo, että on kolme pääaluetta, jolla odotamme saatavan aikaan enemmän edistystä, ja näin sanoessamme tunnustamme aivan selvästi perustamissopimuksessa saavutetun edistyksen. Emme ole ylikyynisiä ja huomaamme, että on saatu aikaan joitain myönteisiä muutoksia, jotka vastaavat vaatimuksiamme. Tämä ei kuitenkaan riitä meille ja odotamme näkevämme, kuinka paljon enemmän voidaan saada aikaan näinä viimeisinä tunteina Amsterdamin aattona.
Kolme tavoitettamme ovat seuraavat: ensinnäkin haluamme vahvistaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen alustavaa työllisyyslukua. Se on riittämätön ja vain hurskasta retoriikkaa. Siihen on sisällytettävä talous- ja työllisyyspolitiikkojen koordinointi. Toiseksi haluamme, että perustamissopimukseen sisällytetään sosiaaliset perusoikeudet ja että sosiaalilukua vahvistetaan; pelkkä sosiaalipolitiikan sisällyttäminen perustamissopimukseen ei riitä. Kolmanneksi uskomme, että Euroopan demokratian laajentaminen on ratkaisevan tärkeää ja odotamme määräenemmistöäänestyksen ja yhteispäätännän soveltamisen laajentamista kaikkialle ensimmäisen pilarin lainsäädäntöalueelle.
Van Mierlo mainitsi syrjinnän vastaisen lausekkeen. Suhtaudumme siihen myönteisesti, mutta ei riitä, että se perustuu yksimielisyyteen. Sen on perustuttava määräenemmistöäänestykseen ja yhteispäätäntään parlamentin kanssa. Lopuksi teimme ryhmässämme selväksi, että haluamme, että nuo kysymykset siirretään - toivottavasti näin tehdään - kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin, ja niihin on myös sovellettava määräenemmistöäänestystä ja yhteispäätäntää, kuten Santer jo teki selväksi komission puolesta. Noita asioita ei voida siirtää ilman kunnollista parlamentaarista valvontaa. Vain noilla alueilla saavutettava edistys voi varmistaa, että unioni on valmis laajentumaan ja että meillä on jotain vakavaa sanottavaa sen kansalaisille.

Martens
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, olette molemmat käyttäneet merkittävät ja perusteelliset puheenvuorot ja kiitän teitä sydämellisesti niistä ja myös siitä työstä, jota olette tehneet.
Tätä HVK: ta on jo valmisteltu yli 18 kuukautta. Euroopan sopimusta valmisteltiin viisi kuukautta; Maastrichtin sopimusta yksi vuosi.
Olemme aina ottaneet myönteisen lähestymistavan. Te, hyvä ministeri, puhuitte sekavista olosuhteista ja älkäämme peitelkö sitä, me kohtaamme poliittisen ongelman Amsterdamissa, johon haluan ensin puuttua, myös kuuden Euroopan kansanpuolueen hallitusjohtajan Strasbourgissa eilen pitämän kokouksen jälkeen. Ranskan hallitus vaatii aikaa vakaussopimuksen arvioinnille ja se on asettanut sopimuksen allekirjoittamisen aikataulun kyseenalaiseksi. Mikä on meidän kantamme? Kantamme on: " Pacta sunt servanda" , täytyy pitäytyä siihen, mitä Dublinissa sovittiin vakaussopimuksesta. Emme hyväksy vakaussopimuksen muuttamista, se on myös sopimus taloudellisesta kasvusta. Rahaliiton kriteereissä ja aikataulussa on myös pitäydyttävä ja me haluamme, että Amsterdamin HVK: sta tulee menestys. Mutta olemme samaa mieltä siitä, että vakaussopimusta tulee täydentää. Lamfalussy kertoi eilen, minkälaisen perustavanlaatuisen vallankumouksen rahaliito Euroopassa on jo saanut aikaan. Inflaatio on alle kaksi prosenttia, budjettivajeet ovat pienentyneet. Tämä merkitsee olennaista perustaa, myös taloudellisen eteenpäinmenon ja työllisyyden kannalta. Mutta olemme menettäneet kymmenen vuotta. Saanen sanoa, että yritin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana vuonna 1987 yhdessä Jacques Delorsin kanssa saada aikaan yhteistä sosiaalista perustaa, vuoropuhelua työmarkkinaosapuolten välillä ja eurooppalaista kollektiivista työehtosopimusta. Siitä ei tullut mitään. Olemme hukanneet kymmenen vuotta, emmekä onnistuneet Maastrichtin kokouksessa saamaan sosiaalista lukua perussopimukseen. Se tapahtunee tänään, sitä on vahvistettava, olemme siitä samaa mieltä. Mutta on erittäin tärkeää, että työllisyydestä tulee Euroopan yhteisön tavoite ja olemme samaa mieltä Hollannin esityksestä ottaa sopimukseen uusi kuuden kohdan luku - kohtien lukumäärä ei ole niin tärkeää - jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä, jota rohkaistaan, tuetaan ja tarvittaessa täydennetään.
Puheenjohtajavaltio Hollanti antaa ymmärtää, että työllisyyskomitean perustaminen nyt ehkä hyväksytään ja olemme hyvin iloisia tästä. Kuten me myös yhä vielä luotamme siihen, että Jacques Santerin luottamussopimus lopultakin toteutetaan. Vakaussopimusta ei saa hajottaa, mutta sitä pitää täydentää. Sitä voidaan täydentää ja Jacques Delors on huomauttanut viime aikoina, että perussopimuksen 103 artikla mahdollistaa sen. Me vaadimme sitä ja toivomme, että niissä olosuhteissa, kuten PPE: n hallitusjohtajat eilen päättivät, voidaan allekirjoittaa vakaussopimus Amsterdamissa. Tämä on joka tapauksessa kantamme.
Ja nyt tulen HVK: hon. Hollannin esitykset muodostavat meidän mielestämme huomattavan asiakirjan. Haluaisin nimittää sitä näin: uskottava minimi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Mutta emme hyväksy sitä, kuten olemme kuulleet kerrottavan ja mistä komission puheenjohtaja on maininnut, että isot maat tekevät kaikenlaisia yrityksiä, myös diplomaattisia aloitteita, perustan viemiseksi siltä. Se pysyy meille uskottavana miniminä vain, mikäli siitä ei poisteta mitään. Puutuitte näihin kohtiin: tärkeiden kolmannen pilarin elementtien yhteisöllistäminen ja siirtäminen yhteisön pilariin. Schengenin acquis'n ottaminen perussopimukseen ja Europolin saaminen toimintakelpoiseksi ovat meille olennaisia asioita vapauden, turvallisuuden ja oikeudenmukaisuuden kannalta. Toisen pilarin suhteen kannatamme Länsi-Euroopan unionin yhdentymistä, kuten jäsenvaltiot ovat ehdottaneet ja hyväksymme yrityksenne saada aikaan enemmistöpäätösmenettely toisessa pilarissa yhteisen toiminnan ja kantojen ollessa kyseessä, kuten sanoitte, yhteisen strategian pohjalta.
Kolmas tärkeä asia: luvun " työllisyys" sisällyttäminen perussopimukseen. Neljäs tärkeä asia: sopimuksen palveluita ja henkistä pääomaa käsittelevän 113 artiklan muuttaminen ja sitten toimielimet.
Olen samaa mieltä siitä, mitä komission puheenjohtaja sanoi tästä asiasta; ymmärrän ne suunnattomat vaikeudet, joita kohtaatte, mutta totean, että puheenjohtajavaltio Hollannilla on suuri poliittinen tahto estää haasteiden edessä seisovan Euroopan unionin vesittyminen, historiallisten haasteiden, joihin sisältyy laajentuminen 15 valtioista mahdollisesti 25 valtioon. Siksi on niin tärkeää, että toimielimiä uudistetaan. Hyvä Van Mierlo, hyvän auton saamiseksi tarvitaan hyvää korjaamoa. Minua ei kiinnosta, kuinka autokorjaamo on maalattu, minua kiinnostaa se, että onko se hyvä. Ja meidän pitää saada hyvä ajoneuvo ja se pitää voida korjata kunnolla, sillä tänään se ei toimi. Ja meille enemmistöpäätökset neuvostossa ja parlamentin ja neuvoston yhteispäätökset ovat olennaisen tärkeitä. Olemme myös sitä mieltä, että lähemmästä yhteistyöstä ei pidä päättää yksimielisesti vaan enemmistönä.
Hyvät kollegat, haluan päättää: emme voi olla samaa mieltä, emme ole koskaan olleet samaa mieltä Thatcherin kanssa, joka halusi tehdä Euroopasta suuren, puhtaan vapaakauppavyöhykkeen, jossa tehtäisiin vain hallitusten välistä yhteistyötä. Olen vastustanut tätä 12 vuotta Eurooppa-neuvostossa, yhdessä monien muiden kanssa. Emme voi hyväksyä Ruotsin hallituksen opportunistista päätöstä, joka hallitus ei ole pyytänyt lupaa jäädä syrjään rahaliitosta ja joka opportunistisista syistä, koska yhtenäisvaluutta ei ole suosiossa Ruotsissa, päätti olla menemättä mukaan. Tämä on opportunistinen päätös. Se ei vie meitä askeltakaan eteenpäin. Toivon, että ne suuret valtiomiehet Mitterrand, Delors ja rouva Guigou ja monet muut, joiden kanssa olemme taistelleet tämän Euroopan puolesta kymmenen vuotta, tulevat pitämään Euroopan kurssissa myös tänään. Ja että he suurella vaikutusvallallaan Ranskan hallituksen suhteen tekevät mahdolliseksi sen, että Amsterdamin kokous onnistuu, että vakaussopimus allekirjoitetaan ja ennen kaikkea, että Eurooppa antaa äänen kansalaiselle. Että siitä tulee sosiaalinen ja inhimillinen Eurooppa. Toivon, että tämä voidaan saavuttaa voimien yhteenkokoamisella.

Pasty
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, seuraava Amsterdamissa pidettävä huippukokous on ensimmäinen tapaamisista, joissa muokataan 2000-luvun Euroopan arkkitehtuuria.
Toivomme, että sitä seuraa talous- ja rahaliiton toteutus sovitun aikataulun mukaisesti, laajentuminen itään ja etelään, joka piirtäisi lopultakin uudelleen yhdentyneen Euroopan ääriviivat sekä Euroopan identiteetin lujittaminen kansainvälisesti, mikä on Euroopan kansalaisten ainoa keino vastata maailmanlaajuistumisen haasteisiin, jotka aivan oikeutetusti huolestuttavat heitä. Sitä on siis pidettävä pitkän tien yhtenä vaiheena, ei päätöksenä. Sen tuloksia on tästä syystä arvioitava näiden seikkojen valossa.
Eurooppa tarvitsee siis ensinnäkin tehokkaita toimielimiä, jotka kykenevät tekemään vaadittuja päätöksiä, sekä demokraattisia ja avoimia menettelyjä, jotka liittävät toisiinsa laillisen demokratian hallussapitäjien asemassa olevat kansalliset parlamentit ja Euroopan parlamentin.
Niiden, jotka oikeutetusti kieltävät byrokraattisen ja demokraattisen Euroopan, on annettava sille poliittisen oikeutuksen keinot. Yhteisön säännöstöä on lujitettava, oli kyse sitten sisämarkkinoista, ulkoisesta kauppapolitiikasta, jonka - kuten Santer ehdotti - on oltava hyökkäävämpää, yhteisestä maatalouspolitiikasta tai kalastuksesta, joista on tehtävä samalla kertaa sekä tehokkaampia että oikeudenmukaisempia.
Myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta on lujitettava hyvin voimakkaasti erityisesti sisällyttämällä sopimukseen parannettu sosiaalinen pöytäkirja, kuten Ranskan hallitus maaliskuussa 1996 Euroopan sosiaalista mallia koskevassa muistiossaan pyysi, sekä sisällyttämällä kappale tai uusi otsikko, jossa työllisyydestä tehdään kaikkien edun mukaisesti yksi tärkeimmistä Euroopan rakentamisen tavoitteista, samoin kuin sisäisestä ja ulkoisesta turvallisuudestamme, jota ilman ei voisi olla todellista demokratiaa.
Eurooppaa arvostellaan usein vähemmän siitä, mitä se tekee, sillä sitä ei usein tiedetä kuin siitä, mitä se ei tee, mutta mitä sen pitäisi tehdä. Olisi hyvin ristiriitaista, jos yksimielisyyden säännön säilyttämisestä johtuva halvaantuminen purettaisiin. Jotkut valtiot haluavat oikeutetusti ottaa tämän esille, sillä he arvioivat suurempien kansallisten etujen olevan kyseessä ja kieltäytyvät mahdollisuudesta kehittää lujitettua yhteistyötä niiden valtioiden välillä, jotka haluavat edetä nopeammin.
Emme kai halua, hyvät kollegat, sisällyttää tällaista joustavuutta tai lujitettua yhteistyötä niin velvoittaviin sääntöihin, että ne tekisivät toiminnan käytännössä mahdottomaksi. Jos haluamme Euroopan rakentamisen jatkuvan, säilyttäkäämme pragmaattisuus ja joustavuus, jotka tähän asti ovat mahdollistaneet Euroopan kehittymisen ja joita tarvitaan entistä enemmän koko mantereellemme laajenevassa Euroopassa.
Odotamme valtioiden ja hallitusten päämiehiltä poliittista tahtoa edetä päättäväisesti, jotta Euroopan unioni voisi vihdoin saavuttaa sellaisen poliittisen identiteetin, joka vastaa sen taloudellista painoarvoa ja sen kulttuurista vaikutusta. Eurooppa aiheuttaa nykyään kasvavassa joukossa kansalaisia pelkoa, sillä sen toimielimet eivät tähän mennessä ole ottaneet riittävästi huomioon heidän huoliaan tulevaisuudesta, joka heistä vaikuttaa epävarmalta ja uhkaavalta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Amsterdam ei saa olla ainoastaan Jacques Brelin laulun kaunis nimi, vaan sen on oltava onnistunut kokous. Sen tulosten on siis annettava uutta toivoa eurooppalaisille, jotka odottavat käytännön vastauksia pääasiassa työllisyyttä ja turvallisuutta koskeviin pelonaiheisiinsa. Tällaista merkkiä odotamme. Toivottavasti odotuksemme ei ole turhaa.
Lopuksi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin sanoa pitäneeni erityisesti realistisesta ja pragmaattisesta johdantopuheestanne. Luulen teidän pyrkivän tarjoamaan täyden lautasen - puhuitte itse äsken keittiötermein - toivokaamme, että kolleganne neuvostossa eivät harrasta liiaksi nouvelle cuisine -keittotaitoa. Lopuksi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan kiittää teitä jo saavutetuista tuloksista sekä toivottaa onnea.

Spaak
Arvoisa puhemies, sen sijaan että pitäytyisin maanläheisessä korjaamon ja korjaamon pitäjän vertauksessa, haluaisin palauttaa mieliinne Robert Schumanin vuonna 1950 antaman yhteisösääntöjen määritelmän: " Eurooppaa ei rakenneta hetkessä eikä kokonaisuutena, vaan käytännön toteutusten kautta, jotka luovat todellista yhteisvastuullisuutta."
Voimakkaat toimielimet ja oikeussäännöt luotiin tässä hengessä ja ne mahdollistivat jäsenvaltioiden yhteiselon, yhteisen hengen saavuttamisen sekä tehokkuuden. Arkisemmin tätä kutsutaan asteittaisen etenemisen menetelmäksi.
Näihin unionin kehityksen kannalta perustavanlaatuisiin periaatteisiin viitaten haluaisin arvioida sopimusesitystä kolmella alalla. Mitä tulee työllisyyteen ja sosiaalisiin asioihin puheenjohtajamaa Alankomaat ottaa huomioon Euroopan kansalaisten vaatimuksen sisällyttämällä sopimukseen työttömyyden torjunnan, uusien työpaikkojen luomisen sekä eurooppalaisen mallin mukaisen sosiaaliturvajärjestelmän säilyttämisen. Vaikka jotkut pitävät sitoumuksia riittämättöminä, ovi on kuitenkin avoinna myös lisäkehitykselle. Tällainen on asteittaisen etenemisen menetelmä.
Aivan toisenlainen on yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskeva tulos, jota kansalaiset myös pitävät Euroopan olemassaolon ilmaisuna. Tällä alalla ei ole tapahtunut asteittaistakaan kehitystä ja luodut välineet, pahoittelen joutuessani toteamaan tämän arvoisa ministeri, ovat luonteeltaan hallitusten välisiä. Yksimielisyys eli vetooikeuden käyttö on mahdollista ennen ja jälkeen päätösten. Neuvoston toimivaltaa lujitetaan komission vallan kustannuksella. Veto-oikeus heikentää rakenteellista pidättyvyyttä, joka saattaa johtua yhden jäsenvaltion huonosta tuulesta ja nyt puhun siis vain viidestätoista valtiosta!
Mitä tulee lujitettuun yhteistyöhön, on selvää, että sen toteutusehdot ovat olennaisen tärkeitä konferenssin kaikkien tulosten arvioimisessa eli toisin sanoen Euroopan rakentamisen tulevaisuuden kannalta. Yksimielisyyden edellytys ulko- ja turvallisuuspoliittisissa asioissa on todella järjetöntä ja sitä eivät mitkään perusteet voi oikeuttaa.
Näistä hallitusten välisen konferenssin vaatimattomista ja ennakoitavissa olevista tuloksista johtuen talous- ja rahaliiton sekä vakaussopimuksen määräpäivien noudattaminen vaikuttaa ehdottoman välttämättömältä. Kaikki lykkääntyminen sekä ehtojen tai aikataulujen kyseenalaistaminen veisivät meidät takaisin unionin historian synkimpiin aikoihin. Olemme siis suuren haasteen ja suuren vaaran edessä. Toivotamme paljon rohkeutta puheenjohtajamaa Alankomaille.

Herzog
Arvoisa puhemies, hallitusten välisen konferenssin oli tarkoitus liittää kansalaiset paremmin Euroopan unioniin vastaamalla kolmeen haasteeseen: uuden mielekkyyden antaminen Euroopan rakentamiselle, toimielinten demokratisoiminen ja vastuiden selkeä jakaminen. Amsterdamin kokouksen kynnyksellä olemme kaukana näiden tavoitteiden saavuttamisesta.
Olen käytännöllinen enkä pyydä mahdottomuuksia, mutta minusta pystymme parempaan ja meidän on pyrittävä parempaan ennen yhtenäisvaluuttaa ja laajentumista, joita molempia pidän henkilökohtaisesti välttämättöminä. Emme voi tyytyä näin heikkoon institutionaaliseen kehykseen. Ellemme edisty riittävästi kahdeksan päivän kuluessa, työskennelkäämme siis kaksi tai kolme kuukautta lisää tänä kesänä voidaksemme ratkaista paremmin kolme tai neljä ratkaisevaa kysymystä. Tässä ajassa voitaisiin saada allekirjoitettua parempi sopimus. Yhdessä ryhmäni kanssa pyydän, että johtopäätös siirretään syksyyn, ellei Amsterdamissa saavuteta joitakin pakottavan tärkeitä parannuksia.
Mitä on parannettava? Ensinnäkin on selvennettävä valtioiden ja unionin " työllisyystavoitteeseen" liittyvää toimivaltaa. Liian monet epäselvyydet vaikeuttavat selkeiden toimien toteuttamista. Ranskan aloite, joka kulkee uusien kasvu- ja työllisyysolojen suuntaan ottaen huomioon myös kilpailukyvyn ja vakauden haasteet, on hyvin sovelias ja rohkaiseva. Miten se voidaan toteuttaa käytännössä? Vakaussopimuksen lisäpyrkimyksiä sisältävä pöytäkirja ei voi olla riittävä. Selkeät sitoumukset ja toimivat välineet on määrättävä perussopimuksessa, jotta talouspolitiikkojen yhteensovittamisessa otetaan todella huomioon yhteistyön vaatimus työllisyyden alalla. Tähän pyrittäessä ei tiettyjä vero-, rahoitus- ja teollisuuspäätöksiä pidä ehkäistä yksimielisyyden säännöllä. Jos kukin valtio voi käyttää veto-oikeuttaan, emme koskaan saavuta yhteistä kasvu- ja työllisyyspolitiikkaa. Me emme siis tyydy jäädyttämiseen perustuvaan kosmeettiseen sopimukseen.
Toiseksi toimielinten demokratisointi edellyttää enemmän ponnisteluja ja tässä kohden hyväksyn Euroopan parlamentin ehdotukset, jotka suuntautuvat kohti yhteispäätöstä, toimeenpanovallan valvontaa ja aivan erityisesti kohti avoimuutta.
Kolmanneksi, mitä tulee vastuun lojaaliin jakamiseen ja unionin vahvistamiseen juuri ennen laajentumista, sopimusesityksessä on aivan selviä puutteita. Kukin valtio korostaa etuoikeuksiaan. Edistystä tapahtuu hallitusten välisessä Euroopassa, ei yhteisössä. Yhteispäätöksen laillisuutta ja tehokkuutta ei lujiteta. Valtioilla on tarvittavat keinot, mutta ne kieltäytyvät sitoutumasta tavoitteisiin ja kieltäytyvät demokraattisesta valvonnasta.
Tältä HVK: lta ei pidä odottaa, että se poistaa täysin kaikki esteet ja on vähintäänkin viisasta sopia heti tämän sopimuksen jälkeen uudesta tapaamisesta, jossa sovitaan institutionaalisista uudistuksista vuonna 2000. Olisi siis määrättävä välttämätön perusmenettely.
Hyvät kollegat, haluan kiittää institutionaalista valiokuntaa sen Biagio de Giovannin johdolla tekemästä työstä. Epäröintiä ilmenee poliittisen johtopäätöksen kohdalla. Ylittäkäämme tämä epäröinti ja pyytäkäämme hallituksia jatkamaan yhä ponnistelujaan.

Roth
Arvoisa puhemies, kollegat! Historia on opettavaista, kuten tiedetään. Sen takia kerron teille tänään tarinan. Ruhtinas Grigori Potemkin, keisarinna Katariinan suosikki, valloitti Krimin. Kun keisarinna matkusti uudelle, hankitulle alueelle, Potemkin harhautti keisarinnaa nopeasti rakennetuilla kylillä, julkisivuilla ja sotilaallisilla näytöksillä antamatta kuvaa alueen todellisesta tilasta. Tämä tapahtui vuonna 1787. Tänään, 210 vuotta myöhemmin, ei ole enää ruhtinas Potemkinia eikä tsaarivaltakuntaa, mutta kyliä rakennetaan yhä vielä Potemkinin tapaan. Suurin, joka koskaan on rakennettu, olisi tarkoitus vihkiä käyttöön tulevalla viikolla Amsterdamissa Maastricht II -sopimuksella!
Sen julkisivu on säilytetty miellyttävänä ja houkuttelevana - vapaus, turvallisuus, oikeus, unioni ja kansalaiset. Herra van Mierlo kuvaa sitä kauneimmin värein, minkä yhteydessä minua kiinnostaa todellakin, että uskooko hän sanomaansa! Sillä mitä julkisivu kätkeekään taaksensa? Syrjimättömyysartiklan yhteydestä yleispätevien pykälien, avoimuuden yhteydestä takaovien ja niin kutsutun työllisyyttä käsittelevän luvun yhteydestä, paljon sanoja ilman sisältöä, suullisten lupausten mestariteoksen. Maastricht II: n on toteutettava välttämättömät korjaukset, jotta Euroopan unionista tehdään yhteiseurooppalaisesta näkökulmasta sekä demokratian että sosiaalisen ekologian kannalta kestävä tulevaisuudessa. Nyt esillä oleva ei ole vain liian vähän, vaan muotoilumme toiveista, vaatimuksista ja oikeutetuista odotuksista on tehty tyhjäksi.
Maastricht II: lla kavennetaan demokratiaa laajentamalla toimeenpanevia toimivaltuuksia. Kolmannen pilarin osien näennäinen siirtäminen käsiteltäväksi yhteisön alaan kuuluvina asioina, perusoikeuksien ja oikeusvaltiollisten periaatteiden, kuten yksilökohtaisen turvapaikka- tai tietosuojaoikeuden, murentaminen ei ole mitään muuta! Sen sijaan unionille on annettava lopultakin kansalaisoikeudellinen perusta, jossa turvallisuus tarkoittaa oikeusvarmuutta eikä lakia ja järjestystä! Johdannossa käsitellään kestävyyttä, jotta sitten koko tekstissä voidaan sitoutua vallitsevaan kasvulogiikkaan, joka on tunnetusti ekologian ja talouden välisen vastuunalaisen yhteyden vastakohta.
Euroopan unionissa siirrytään sen militarisoimiseen, sen sijaan että edistettäisiin ulkopolitiikan sivistämistä. Tehtävänämme on poistaa tämä julkisivu. Mehän puhumme toki niin mielellämme avoimuudesta ja uskottavuudesta. Me emme saa vain sitten toimia itseämme kohtaan väärin ja pitää jotakin menestyksekkäänä ja edistyksellisenä, mikä ei sitä ole! Me emme ole modernien ruhtinaiden Potemkinin, Helmut Kohlin, Jacques tai Hans von Mierlon, tai mitkä heidän nimensä sitten ovatkaan, päätodistajia.
Tehtävämme on tehdä selväksi hallituksille, että demokratia on Euroopan yhdentymisen edellytys eikä sitä rasittava este! Meidän on tehtävä selväksi se, että talous-, sosiaali-, ympäristö- ja ekologiapolitiikkojen suunnanmuutokseen liittyy uusia odotuksia. Herra van Mierlo, kansalaiset eivät halua vain leipää ja sirkushuveja. He haluavat tietää, kuka hämmentää keittoa, miten, millä ja mitä hämmennetään. He haluavat olla itse mukana sekoittamassa keittoa. Se on osallistumista ja se on demokratiaa - myös Euroopassa!

Lalumière
Arvoisa puhemies, hyvä neuvoston puheenjohtaja, onnittelen teitä vilpittömyydestänne. Arvoisa komission puheenjohtaja, monet Euroopan poliittiset muutokset ja Amsterdamin kokouksen nopea lähestyminen vaikeuttavat erityisesti onnistumista. Ryhmällemme on selvää, ettei mikään saa estää Euroopan yhdentymiskehitystä ja ettei sosiaalisten ja työllisyysvaatimusten välttämätön huomioonottaminen jarruta tätä yhdentymistä, vaan se on päinvastoin lisäperuste unionin vahvistamiselle.
Mitä tulee huippukokouksen esityslistalla oleviin kysymyksiin institutionaalisen uudistuksen lisäksi, ryhmämme tukee talous- ja rahaliittoa, sosiaali- ja työllisyysasioita, yhteismarkkinoita sekä komission ehdottamaa toimintasuunnitelmaa ja muita kysymyksiä koskevaa kompromissipäätöslauselmaa, josta äänestetään kohta.
Haluaisin lausua sanan vakaussopimuksesta, joka on ollut joitakin päiviä keskustelun kohteena. Arvelemme, että tämä sopimus on yhteisen rahan luomisen välitön seuraus eikä sen hyväksymistä pitäisi eriyttää tai muuten on olemassa vaara, että euron luominen myöhästyy, mikä olisi vakava poliittinen virhe. Ymmärrämme kuitenkin, että on tarpeen täydentää tätä sopimusta taloudellisilla ja sosiaalisilla säännöksillä, joiden tavoitteena on työllisyys. Toivomme, että Amsterdamin kokoukseen mennessä päästään sovitteluratkaisuun, jotta mikään ei jarruta euron käyttöönottoa. Tämän vuoksi ei ehkä ole välttämätöntä, että nämä taloudelliset ja sosiaaliset säännökset sisällytetään sopimukseen. Ne voisivat esiintyä myös toisessa, täydentävässä asiakirjassa.
Mitä tulee itse toimielimiin, olemme pahoillamme havaitessamme, että muutama päivä ennen huippukokousta esiintyy vielä epävarmuutta tärkeistä kohdista. Neuvoston puheenjohtaja vahvisti tämän. Joudumme siis lausumaan mielipiteemme institutionaalisen valiokuntamme tekemästä ehdotuksesta. Tämän ehdotuksen ensimmäinen versio, jonka laatija oli De Giovanni, oli vaativa ja melko ankara. Toinen valiokunnan esittämä ehdotus on optimistisempi ja vähemmän vaativa.
Omalta osaltamme olemme pahoillamme tästä kehityksestä, sillä toivomme huippukokouksen etenevän mahdollisimman pitkälle toimielinuudistuksessa sekä yhdentymisen tiellä, kuten myös neuvoston äänestyssääntöjen, komission kokoonpanon, aseman ja vahvistamisen, Euroopan parlamentin etuoikeuksien eli erityisesti yhteispäätöksen yleistämisen, todellisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ohjauksen aloilla että unionin talous- ja sosiaalipolitiikan työstämisen ja toteuttamisen alalla, jota jotkut kutsuvat unionin keskuspankin rinnalla olevaksi taloushallinnoksi.
Parlamenttimme on toistanut kaikkea tätä kahden vuoden ajan. Ellei parlamenttimme ole tyytyväinen, tarvitsemme, kuten neuvoston puheenjohtaja ehdotti, uuden HVK: n.

Berthu
Arvoisa puhemies, Amsterdamin Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelua hallitsee keinotekoinen kiistely vakaussopimuksesta, joka peittää alleen tämän kokouksen todelliset haasteet.
Kiistely on keinotekoista, sillä tiedämme hyvin, että Ranskan sosialistien sopimuksen uudelleen tasapainottamiseksi vaatima " työllisyys" sisältyy jo hallitusten välisen konferenssin työstämään sopimukseen, eikä kovin paljon parempaan enää kyetä. Kiistely on keinotekoista myös siksi, että ellei Euroopassa ole olemassa ihanteellista valuutta-aluetta, yhteinen raha voi ainoastaan heikentää työllisyyttä ja tämän suuren totuuden rinnalla kaikki muu on vain poliittista jaarittelua tai peittelyä. Kiistely on keinotekoista, sillä Euroopan ensimmäinen ja todellinen työllisyyspolitiikka oli yhteinen kauppapolitiikka, jonka Eurooppa hautasi syöksyessään täysillä kohti vapaakauppaa.
Tämä keinotekoinen kiistely vie kuitenkin huomion Amsterdamin todellisilta haasteilta. Ensinnäkin sopimusesityksessä korostuu voimakkaasti liittovaltioajattelu, joka alistaa kansakuntia entistä enemmän ja lisää demokratiavajetta.
Toiseksi vältellään välitöntä keskustelua yhteisestä rahasta eli radikaaleista perustuslaillisista muutoksista, joista olisi päätettävä, jotta yhtenäisvaluutta toimisi todella. Kukaan ei kuitenkaan uskalla käsitellä asiaa avoimesti pelätessään ottavansa esille hallitsemattomia ongelmia.
Kun näkee tämän sopimusluonnoksen totta puhuen melko naurettavan varovaisuuden, jolla yhteisen rahan elinkelpoisuuden peruskysymystä kierretään, ei voi olla ajattelematta Jean-Jacques Rousseaun lausetta: " Miekka on jätettävä haavaan pelosta, että haavoittunut kuolee, kun sitä otetaan pois" .

Muscardini
Arvoisa puhemies, emme valitettavasti voi Amsterdamissa juhlia Euroopan unionin lopullista muotoa. HVK: n työskentely ei itse asiassa ole vielä johtanut poliittisen unionin vakiintumiseen, eikä muu olisi ollut mahdollistakaan, koska unionilla ei ole vielä institutionaalista, demokraattista eikä toiminnallista rakennetta, jolla pystyttäisiin säätelemään laajentuneen Euroopan kohtaloita. Miten voidaan tehdä hypoteeseja poliittisesta unionista, yhteisestä puolustuspolitiikasta rauhan takaamiseksi, politiikasta joka toteuttaisi unionin sisällä ja sen ulkopuolella liittolaismaiden kanssa politiikkaa, joka kunnioittaisi ja puolustaisi ihmisten oikeuksia, kun ei ole vakaata ja tehokasta institutionaalista rakennetta? Mikä on se auktoriteetti, joka tulevaisuudessa saa jäsenvaltioilta osan niiden itsemääräämisoikeudesta voidakseen ratkaista arvovaltaisesti edellä mainitut ongelmat?
Kun poliittista unionia ei ole, maamme ovat ajautumassa valtaviin ja lukemattomiin vaikeuksiin talous- ja rahaliiton suhteen, koska kuten uusi talo rakennetaan perustuksista alkaen, niin myös talousliiton täydentämisen rahaliitolla tulisi olla suorana seurauksena poliittisesta unionista eikä päinvastoin.
Näistä syistä Alleanza Nazionale -puolue katsoo tärkeäksi, että HVK ei tee päätöstään Amsterdamissa, vaan pitkittää työskentelyään kunnes saavutetaan vakaa ja institutionaalisesti hyvin räätälöity poliittinen tavoite. Laajenemisen ongelma on siis kohdattava myös tästä näkökulmasta. Jäseneksi pyrkivät maat ja unionin 15 jäsenmaata ovat keskenään hyvin epäsuhtaisia, ja joillakin alueilla epäsuhtaisuus tuntuu suorastaan ylitsepääsemättömältä. Siksi - tulevaisuuden unionin toimivuutta ja tehokkuutta koskevan oikeutetun huolen lisäksi - siirtymäkausi näyttää ehdottoman välttämättömältä ja siitä olisi vakavasti keskusteltava neuvottelijoiden kesken. Tästä näkökulmasta näyttää ilmeiseltä, että HVK: n päätösten lykkääminen muutamalla kuukaudella ei aiheuta vakavaa vaaraa laajennetun Euroopan unionin toteutumiselle, vaan on ainoa ratkaisu jotta saataisiin aikaan laajennus, josta koituisi hyödyllisiä tuloksia poliittisen Euroopan luomiseksi viimeinkin.

David
Arvoisa rouva puhemies, suhtaudun myönteisesti Euroopan unionin uuden perustamissopimuksen laatimisprosessiin ja aikaansaatuun sopimukseen, joka on pääpiirteittäin ehdotettujen linjausten mukainen. Se on vaatimaton mutta merkityksellinen edistysaskel Euroopan unionille. Kuitenkin vielä tässä melko myöhäisessä vaiheessa kehottaisin puheenjohtajamaa Alankomaita tekemään kaikkensa tekstin vahvistamiseksi, etenkin työllisyysluvun ja määräenemmistöäänestyksen soveltamisalojen osalta.
Tällä hetkellä teksti on aika epämääräinen: tarvitsemme lisää tarkkuutta ja ponnekkuutta. Amsterdamin huippukokouksessa tarkastellaan myös muita asioita, etenkin talous- ja rahaliittoon tähtääviä toimia, vakaussopimusta ja komission sisämarkkinaohjelmaa.
Tänä aamuna haluan esittää sen huomautuksen, että keskeisenä tavoitteena tulisi olla työpaikkojen luonti. Euroopassa on tällä hetkellä 18 miljoonaa työtöntä, joista 21 % on nuoria työttömiä. Tämä on häpeällistä, ja ongelmaan puuttuminen edellyttää koordinoitua toimintaa. Tarvitsemme kasvu - ja vakaussopimusta. Kun puhumme teollisuuden tukemisesta, meidän tulisi tehdä kaikkemme pienten ja keskisuurien yritysten edistämiseksi. Meidän on pantava Essenin ehdotukset täytäntöön, saatettava loppuun sisämarkkinat ja tehtävä Euroopasta todella kilpailukykyinen.
Kaikki nämä ovat tärkeitä asioita, joita on käsiteltävä Amsterdamin huippukokouksessa institutionaalisten muutosten ohella. Uskon, että jos näin tehdään, Amsterdamin huippukokousta tullaan pitämään Euroopan kehityksen historiallisena virstanpylväänä paitsi Euroopan unionin uuden perustamissopimuksen myös sen vuoksi, että siinä asetetaan työpaikat etusijalle Euroopan tärkeysjärjestyksessä.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, paljon kiitoksia puheenvuoroistanne. Uskon niiden antavan hyvän ennakkokäsityksen siitä, millaiseksi Amsterdamin Eurooppa-neuvosto muodostuu, jos ennustus lopulta osuu oikeaan. Ja minusta tuntuu siltä, että tämän parlamentin on tällä hetkellä pyrittävä siihen, että te osutte oikeaan ja että hallitukset osuvat oikeaan.
PPE-ryhmän puheenjohtajan Martensin erinomaisen puheenvuoron ansiosta voin keskittyä konkreettisempiin aiheisiin. Ensimmäinen aihe - jonka sisällytämme päätöslauselmaesitykseen, josta parlamentti äänestää tämän aamun aikana - liittyy mielestäni erittäin tärkeään asiaan: yhteisömenetelmän säilyttämiseen. Tälle niin harvinaiselle ja monimutkaiselle "asialle" - kuten Van Mierlo on todennut - eli yhteisölle tai Euroopan unionille on ominaista yhteisömenetelmä, asioiden tekeminen yhdessä ylikansallisen, yhteisön etuja joka heti valvovan elimen kautta. Siksi mielestäni on erittäin tärkeää, että komission tehtävä säilytetään kokonaisuudessaan. Ilman komissiota perustamamme asia olisi vain hallitusten välinen yhteistyöjärjestö, jolta puuttuisi kuitenkin sitä luonnehtiva yhdistävä tekijä. Mielestäni on myös tärkeää, että säilytämme tuomioistuimen oikeudenkäyttövallan. Sen tekemä työ on merkittävä ja se toimii tehokkaana takuuna kansanvallasta. Tässä mielessä meidän on mielestäni myös löydettävä parlamentille sille kuuluva rooli.
Arvoisa Van Mierlo, uskon, että päätöslauselmaesitystä - josta äänestämme tänä aamuna - tarkastellessanne huomaatte, että parlamentin luonne on siinä muuttunut. Useiden vuosien ajan tämä parlamentti on ollut asioita eteenpäin ajava parlamentti. Koska sillä ei ole ollut omaa toimivaltaa, on se kannustanut, vienyt asioita eteenpäin. Euroopan unionin perustamissopimuksessa parlamentille annettiin päätösvaltaa joissakin asioissa. Mielestäni tämä päätöslauselmaesitys, josta tänään äänestämme, osoittaa parlamentin uuden luonteen: päättävän parlamentin, parlamentin joka hakee joka hetki yhteisön oikeaa kulkusuuntaa. Siksi tämä parlamentti tässä päätöslauselmaesityksessään - taaksepäin katsoessanne voitte havaita sen eroavan merkittävästi viime vuosikymmenen muista päätöslauselmista - painottaa sitä, mikä sen mielestä on Alankomaiden luonnoksessa myönteistä, mitä on runsaasti. Haluamme tukea teitä niissä aiheissa, joiden kohdalla puheenjohtajavaltio Alankomaat, kuten aiemmat puheenjohtajavaltiot, mielestämme kulkevat oikeaan suuntaan.
Haluamme myös tähdentää niitä aiheita, joiden kohdalla tarvitaan mielestämme viime hetken ponnisteluja. Uskon, että kovalla yrityksellä voimme saavuttaa hyvän tuloksen. Mielestäni ponnistelujen on keskityttävä kahteen kohtaan.
Ensiksi kolmanteen pilariin. Vaikka tässä edustajainhuoneessa on varmasti muita tovereita, joiden mielestä on tehtävä vielä enemmän, mielestäni puheenjohtajavaltio Alankomaiden esitys kolmannen pilarin sisällyttämisestä ensimmäiseen pilariin tiettyjen aiheiden kohdalla on askel oikeaan suuntaan, vaikka tämä tapahtuisi vaiheittain. Siksi me tuemme häntä.
Mielestämme meidän on toimittava sosiaalisella osa-alueella. Hyvä kansallinen talouspolitiikka on epäilemättä parasta sosiaalipolitiikkaa ja parasta työllisyyspolitiikkaa. Olen erittäin iloinen voidessani todeta tämän, koska oman maani hallitus on tällä hetkellä erinomaisessa tilanteessa. Mutta meidän on mielestäni myös annettava kansalaisille selvä merkki siitä, että unioni huolehtii näistä aiheista. Ja tätä selkeää merkkiä, arvoisa puhemies, on tarkasteltava perustamissopimuksessa.
Lopuksi haluaisin myös huomauttaa, että tässä Amsterdamin Eurooppa-neuvoston lopullisessa vaiheessa, jos kykenemme vastaamaan näihin haasteisiin, jos meillä on lisäksi rohkeutta - uskon, että rohkeutta tarvitaan - ja jos me olemme kunnianhimoisia, me laadimme hyvän, laajentumista tukevan perustamissopimuksen. Emme saa unohtaa sitä, että jos emme saavuta asianmukaisesti toimivaa perustamissopimusta, laajentuminen ei ole mahdollista.

Collins, Gerard
Arvoisa rouva puhemies, haluan ilmaista kiitokseni neuvoston puheenjohtajalle ja komission puheenjohtajalle heidän tämänaamuisesta panoksestaan keskusteluun.
Tämänhetkisiä neuvotteluja Euroopan perustamissopimusten muuttamisesta käydään yhtä aikaa yhtenäisvaluutan käyttöönoton valmistelujen kanssa. On kenties ymmärrettävää, että yhtenäisvaluutan valmistelut ovat saaneet osakseen huomattavasti paljon enemmän julkista huomiota kuin HVK, sillä eurolla tulee olemaan suora ja ilmeinen vaikutus arkielämäämme.
Tästä huolimatta HVK: lla ja neuvottelujen pohjalta syntyvällä uudella perustamissopimuksella voi olla vieläkin merkittävämpi vaikutus kansalaistemme elämään, jos jäsenvaltioiden hallitukset pitäytyvät neuvotteluissa tiukasti asioissa, jotka huolestuttavat eniten suurta yleisöä. Useissa jäsenvaltioissa hiljattain pidetyt vaalit varmistanevat tämän.
Eniten huolestusta herättänyt kysymys on työllisyys, sekä työllisyysmahdollisuuksien tarjoaminen työttömille että nykyisten työssäkäyvien työpaikkojen varmistaminen. Euroopan unionin työttömyysaste on kaksi kertaa suurempi kuin Yhdysvalloissa ja kolme kertaa suurempi kuin Japanissa. Se on aivan liian korkea, ja hallitusten on keskitettävä huomionsa työnluontitoimenpiteisiin, etenkin nuorille suunnattuihin. Aivan yhtä tärkeää on turvata niiden työpaikat, joilla on tällä hetkellä onni olla töissä.
Unionin on varmistettava, että Euroopan yritysten kilpailukyky kansainvälisillä markkinoilla säilyy ja että maamme ovat edelleen houkuttelevia kohteita unionin ulkopuolisten yritysten liikkuville sijoituksille ja työnluontihankkeille.
Parhaiten työntekijöiden työpaikat voidaan varmistaa ylläpitämällä ja monissa tapauksissa parantamalla Eurooppaan sijoittautuneiden alojen kilpailuetuja. Meidän on varottava hyväksymästä varsinkaan Euroopan tasolla uusia säädöksiä, jotka lisäisivät teollisuutemme yleisiä tuotantokustannuksia ja uhkaisivat lopulta jokaisen alalla työskentelevän työn jatkuvuutta.
Unionin tavoitteena tulisi olla teollisuuteemme kohdistuvan byrokraattisen ja hallinnollisen taakan minimoiminen etenkin unionin direktiiveillä ja asetuksilla. Sen tulisi auttaa kilpailukyvyn parantamisessa lisäämällä investointeja ja parantamalla työntekijöidemme ja tilapäisesti työttömien taitoihin kohdistuvaa koulutusta.
Lopulta meidän on puolustettava aggressiivisesti etujamme kansainvälisillä markkinoilla perustamalla kauppapolitiikkamme oletukselle, että kolmansien maiden yritykset pääsevät markkinoillemme vain, jos me pääsemme yhtä helposti niiden kotimarkkinoille. Euroopan unionin tuskin kannattaa kehittää liberaaleihin vapaiden markkinoiden periaatteeseen perustuvaa kauppapolitiikkaa, jos kilpailijamme jatkavat edelleen rajoittavia menettelyjä kotimarkkinoillaan.
Hallitusten välisen konferenssin olisi puututtava työpaikkojen luontiin ja varmistamiseen liittyviin kysymyksiin varmistamalla, että perustamissopimuksen muuttamista koskeviin ehdotuksiin sisällytetään erityisiä sitoumuksia entistä suuremman painoarvon antamisesta toimenpiteille, jotka tähtäävät EU: n teollisuuden kilpailuaseman parantamiseen kansainvälisillä markkinoilla.

Sjöstedt
Rouva puhemies! Nyt päättyvä hallitusten välinen konferenssi on erittäin tärkeä uusille jäsenmaille. Voimme nyt nähdä, onko EU-jäsenyydestä tullut sitä mitä jäsenyyden puolesta puhujat lupasivat. Haluaisin väittää, että on hyvin suuria eroja nyt ehdotettavien ja esimerkiksi Ruotsin kansalle ennen äänestystä väläyteltyjen asioiden välillä.
Ennen kansanäänestystä oli pääargumenttina meidän mahdollisuutemme vaikuttaa unioniin. Voimme nyt nähdä, kuinka menetämme todennäköisesti ääniä ministerineuvostossa samoin kuin veto-oikeuden moneen asiaan. Toinen argumentti koski ruotsalaisen rajavalvonnan säilymistä. Tässä uudessa sopimusehdotuksessa tullaan rajavalvonta käytännössä kieltämään. Sitä paitsi tulee tapahtumaan pitkälle menevää yhdenmukaistamista oikeuskysymyksissä ja pakolaispolitiikassa. Yksi lisäargumentti oli Ruotsin sotilaallisen liittoutumattomuuden säilyminen. Nyt ollaan kuitenkin ottamassa useita askelia kohti yhteistä puolustusta. Nyt esitettävien suurten muutosten perusteella tulee puolueeni sekä äänestämään sopimusmuutoksia vastaan että ehdottamaan kansanäänestyksen järjestämistä näistä muutoksista Ruotsissa.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies! Komission ja neuvoston esitysten jälkeen ei tunne juuri houkutusta vannoa Euroopan yhdentymisen vision nimeen. Nämä puheet, sokea ja pikkumainen pragmatismi, aloitekyvyttömyys ja teknokraattinen ajattelu etääntyvät liian kauaksi Euroopan yhdentymisen historiallisesta tehtävästä. Uskon kuitenkin, että hallitusten välistä konferenssia on arvioitava tämän historiallisen ulottuvuuden mukaan. Uskon myös, että meidän parlamenttina on arvioitava itseämme sen mukaan.
Jos olemme yksimielisiä siitä, että haluamme rakentaa Eurooppa-talon ja että sen perustana ovat demokratia ja kansalaisoikeudet, meidän on todettava silloin, ettei hallitusten välinen konferenssi ole vahvistanut Eurooppa-talon perustuksia. Ne haurastuvat alkaen Europolin oikeuksista, puutteellisesta yhteispäätösmenettelystä, puuttuvista perusoikeuksista tämän teknokraattisen rakennelman puuttuviin demokraattisiin rakenteisiin saakka. Jos olemme yksimielisiä siitä, että sen tasapaino-oppi perustuu yhteiskuntien sosiaaliseen yksimielisyyteen ja siihen että oikeudenmukainen osa kaikista ihmisistä nauttii hyvinvoinnista, silloin hallitusten välinen konferenssi ei vahvista tätä tasapaino-oppia. Ne välineet, joita hallitusten välinen konferenssi tarjoaa, eivät ole sopivia vahvistamaan tätä tasapaino-oppia ottaen huomioon massatyöttömyyden, lisääntyvän köyhyyden sekä köyhien ja rikkaiden välisen kuilun syvenemisen. Jos me olemme yksimielisiä siitä, että tämän Eurooppa-talon turvallisuuspilari on Euroopan rauhan järjestys eikä sotilaallinen sopimus, niin silloin komission puheenjohtajan täällä esittelemä ajatus on epäonnistunut. Arvoisa puheenjohtaja, te ette ehkä voi ymmärtää, kuinka te lausuitte mielipiteenne täällä siitä, että Euroopalla voi olla ilman asevoimia johtava rooli maailmassa. Tämä Eurooppa on rakentanut juuri tälle ajatukselle jo hiili- ja teräsyhteisössä tullakseen yksimieliseksi ilman asevoimia ja luodakseen rauhan järjestyksen. Ja jos me olemme yksimielisiä siitä, että tämän Eurooppa-talon rakennuttaja ei ole poliittinen eliitti vaan tämän Euroopan kansalaiset, silloin kysyn teiltä, että mistä kansalaisten innostus tähän Eurooppaan olisi sytyttävä, jos otetaan huomioon hallitusten välisen konferenssin tulokset?
Jos parlamentti on Eurooppa-talon rakennuttajan eli kansalaisten asianajaja, silloin sen on tänä päivänä toimittava energisesti aloitekyvyttömyyttä ja tämän konferenssin pragmatismia vastaan.

Saint-Pierre
Arvoisa puhemies, sallinette minun käsitellä aihetta, joka vaikuttaa olennaiselta tätä eurooppalaista mallia ajatellen, jota rakennamme juuri ennen 21. vuosisataa eli toimielinten parlamentaarista ja demokraattista valvontaa.
En usko erehtyväni väittäessäni, että unionin toimivaltaa lujitetaan HVK: ssa, ainakin mitä tulee järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjuntaan, kaupalliseen neuvottelukykyyn kumppaneidemme kanssa, kaikenlaisen syrjinnän torjuntaan sekä kansanterveyteen ja kuluttajansuojaan.
On kuitenkin todettava, että tämä periaatteessa myönteinen kehitys tapahtuu välttämättömän demokraattisen valvonnan kustannuksella, oli kyseessä sitten Euroopan parlamentti tai jäsenvaltioiden parlamentit. Eräät 30. toukokuuta annetun sopimusesityksen ehdotuksista ovat hyvin merkittäviä tässä suhteessa. Kyse on vaarallisesta tuuliajosta, joka ei ainoastaan uhkaa aiheuttaa voimakasta epätasapainoa unionissa ministerineuvoston ja Eurooppa-neuvoston hyväksi, vaan se uhkaa myös syrjäyttää kansalaiset Euroopan rakentamisesta, joka vaikuttaa heidän mielestä epämääräiseltä, kaukaiselta, käsittämättömältä ja hallitsemattomalta. Tähän on lisättävä vielä yhä todellisempi uhka tuomioistuimen etuoikeuksien rajoittamisesta oikeus- ja sisäasioissa, mikä olisi hyökkäys kaikkien Euroopan kansalaisten oikeuksia vastaan.
Arvoisa neuvoston virkaatekevä puheenjohtaja, hyvä komission puheenjohtaja, vetoan tiedossamme olevaan vastuuntuntoonne. Koska uskomme Eurooppaan ja koska olemme vakuuttuneita, että meidän kaikkien tulevaisuus riippuu rakentamamme unionin tulevaisuudesta, älkäämme tarjotko Euroopan vastustajille hopealautasella sopimusta, jota voidaan pitää askeleena taaksepäin demokratian ja oikeudellisen valvonnan tasolla.

Nicholson
Arvoisa rouva puhemies, olen kuunnellut tämänaamuista keskustelua erittäin kiinnostuneena toivoen, että Euroopan kansalaisten huoliin esitettäisiin realistinen ratkaisu. Valitettavasti sellaista ei esitetty. Sekä neuvosto että komissio tuntuvat vain päättäneen uskoa vakaasti, että vain ne tietävät parhaiten.
Miljoonilla kansalaisillamme on selvästi monia todellisia huolia, jotka liittyvät EMU: n tulevaisuuteen. He ovat huolissaan etenemisemme tahdista ja nopeudesta ja he seuraavat sitä, miten kansallisia resursseja manipuloidaan ja käsitellään pyrittäessä luomaan ja täyttämään Maastrichtin kriteerit. Hinnan maksavat viime kädessä Euroopan kansalaiset korkeana työttömyytenä ja siinä, että hyvin vähän parannuksia on luvassa lähitulevaisuudessa. Jos käyttäisimme yhtä paljon energiaa työpaikkojen luomiseen, uuteen turvallisuuteen, uskon, että kansalaisemme olisivat paljon luottavaisempia. Kansallista etua ja enemmistöäänestystä koskeva alue on ratkaistava selkeällä tavalla. Pelkään, että olemme luomassa uuden sotkun lisäämällä harmaiden alueiden määrää entisestään. Kansallisten parlamenttien tehtäviä on lisättävä, ei vähennettävä.
En usko, että voimme edetä kohti laajentumista ennen kuin tiedämme varmasti, mitä haluamme. Jos rakenteet eivät ole vankasti paikallaan ennen laajentumista ja jos niitä ei ole kokeiltu kunnolla, laajentumisella ei ole mitään toivoa onnistua. Teidän on varottava Amsterdamissa tuhoamasta sitä, minkä olemme saavuttaneet ja mikä on luotu tähän mennessä.

Schäfer
Arvoisa puhemies! Muutetun sopimuksen luonnoksen arviointia on mitattava Euroopan parlamentin kantojen mukaan.
Ensinnäkin aktiivisten työllisyystoimenpiteiden ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ensisijaisuus, toiseksi toimintakykyinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka, kolmanneksi yhteisön tasolla sisä- ja oikeusasioissa toteutettavat toimenpiteet, neljänneksi rakenteidemme demokratisointi uudella institutionaalisella tasapainolla ja viidenneksi kaiken mahdollisen suorittaminen Euroopan unionin tekemiseksi tosiasiallisesti laajentumiskykyiseksi. Puheenjohtajavaltio Alankomaiden tekemät ehdotukset ovat kokonaisuudessaan tärkeitä askeleita Euroopan parlamentin toivomaan suuntaan. Mutta tällä tiellä on Amsterdamissa kuljettava vielä eteenpäin, sillä me haluamme ja tarvitsemme tämän hallituksen välisen konferenssin menestystä. Euroopan parlamentti saa sen yhteydessä aivan erityisen roolin.
Muistan, että (Spinellin) perustuslakiesitys oli edellytys Euroopan yhtenäisasiakirjalle vuonna 1986, että tämän parlamentin tärkeät ehdotukset vaikuttivat jo vuonna 1992 Maastrichtin sopimukseen ja että meitä edustaa nyt neuvotteluissa kaksi Euroopan parlamentin edustajaa. Jo nyt on kiistatonta, että useat neuvottelupöydän ehdotuksista ovat syntyneet Euroopan parlamentissa. Me olimme tämän konferenssin yksi moottori. Euroopan parlamentin on osallistuttava tasa-arvoisesti neuvotteluihin ja ratifiointiin kaikissa muissa meitä vuosituhannen vaihteen jälkeen odottavissa uudistusaskeleissa. Nyt vastuu on valtionpäämiehillä ja pääministereillä. He puoltavat kaikissa sunnuntaipuheissaan Euroopan unionin edelleen kehittämistä. Heidän on nyt jonain maanantaina parannettava konkreettisin päätöksin sitä todellisuutta, jossa kansalaisemme elävät!

Brok
Arvoisa puhemies! Euroopan unionin toimintakyky ja sen myötä sen laajentumiskyky olivat yksi hallitusten välisen konferenssin olennaisista tehtävistä. Puheenjohtajavaltio Alankomaat, kuten myös sen edeltäjät, ovat yrittäneet tehdä kaiken mahdollisen päästäkseen eteenpäin näillä alueilla! Mutta valitettavasti jäsenvaltioidemme hallitusten välillä on useilla alueilla niin suuri epäluottamus, että saavutetut edistysaskeleet ovat vain rajoitettuja. Haluaisin kiittää puheenjohtaja Santeria viittauksestaan 113 artiklaan.
Käännämme lopulta artiklan uudistuksen päinvastaiseksi, jos me kirjaamme pöytäkirjaan palveluita koskevalla alueella - tämä on vain yksi esimerkki monista muista alueista - kolme sivua poikkeuksia tekijänoikeudesta ja suorista investoinneista. Voin vain rohkaista puheenjohtajavaltio Alankomaita tekemällä selväksi tällä esimerkillä, että Amsterdamissa saavutetaan toki läpilyönti, jottei status quo vähene. Hallitukset nimittäin puolustavat näkökantoja, jotka selväjärkisesti ajatellen ovat heidän omien etujen vastaisia, silloin kun kyse on Maailman kauppajärjestön neuvottelukierroksesta.
Sama pätee oikeus- ja sisäpolitiikkaan. Minusta on kiireellisesti vaadittava toimintakyvyn aikaansaamiseksi, että puheenjohtajavaltio Alankomaiden ehdottamat alueet, jotka on määrä siirtää kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin, myös todellakin päätyvät sinne. Tätä toimintakykyä on painotettava siten, että yksimielisyysperiaatteesta siirrytään automaattisesti enemmistöpäätöksiin todellisen edistyksen saavuttamiseksi. Minusta on ikävää kuulla valtiomiesten sanovan, että Eurooppa haluaa taistella kansainvälistä rikollisuutta vastaan, kun he sitten kieltävät Euroopalta keinot, kuten on tapahtunut! Kyse on vain tästä automatiikasta, joka on rakennettava ensimmäiseen pilariin. Minun tarvitsee mainita tässä vain ohimennen siitä, että myös parlamentin oikeudet liittyvät tähän. Sama pätee myös ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Sillä alueella ollaan löydetty erinomaisia ajatusrakennelmia. En ole varma siitä, johtavatko ne myös käytännössä suurempaan toimintakykyyn. Siitä olen kuitenkin varma, että asia tarkistetaan.
Toisessa kohdassa käsiteltiin demokratian lisäämistä ja sitä, että Eurooppa tuodaan lähemmäksi kansalaisia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskon, että tämän parlamentin tuella pidätte puolianne loppuun saakka ja että saavutatte edistystä yhteispäätösmenettelyn alueella. Toivon, että me voimme kiittää teitä tulevana keskiviikkona siitä, että näin tapahtuu.
Syrjimättömyyslausekkeessa ja joillakin muilla alueilla on muutamia parannuksia. Ehkäpä maanantaina tai tiistaina koittaa suurpiirteisyyden hetki, niin että näissä kysymyksissä voidaan ehkä tehdä vielä joitakin parannuksia. Silloin voitaisiin myös sisällyttää parlamentin oikeus suorittaa muutoksia sopimuksiin, kuten kollega Schäfer juuri mainitsi.
Uskon, että kolmannessa kohdassa Euroopan parlamentti on saavuttanut jotain viime vuosien voimakkaalla painostuksella, nimittäin sen että pääsemme parempaan sosiaaliseen tasapainoon. Työllisyyttä käsittelevä ja sosiaalinen pöytäkirja sisällytetään perustamissopimukseen. Jos tähänastisesta strategiasta voidaan pitää kiinni, toivon, että pääsemme tällä alueella myös parempiin päätöksentekomekanismeihin ja että yhteistyö lisääntyy toisin kuin aikaisemmin esimerkiksi yhteispäätösmenettelyn osalta.
Olen sitä mieltä, että me tarvitsemme työllisyyttä koskevaa lukua, jossa päästään todelliseen kansallisten työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamiseen. Me emme tarvitse uusia eurooppalaisia toimivaltuuksia. Tarvitsemme yhteensovittamista, koska erilaiset tai jopa päinvastaiset työllisyyspolitiikat kumoavat toisensa yhtenäismarkkinoilla vallitsevan keskinäisen riippuvuutemme perusteella. Tämä on jokaisen etujen mukaista. Tässä ei tulla uusiin rahoitusohjelmiin, jotka eivät ole tämän yhteydessä lainkaan tärkeitä. Me voimme käyttää yhtä hyvin rakennerahastoja. Tärkeää on, että edistämme päätöksentekomekanismeja ja työllisyyttä. Tämä on lähtökohta. Työllisyys on makrotaloudellinen tavoite muiden ohella. Tällä tavalla voimme ratkaista myös ongelmat, jotka liittyvät...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Van Bladel
Arvoisa puhemies, Hollanti on esiintynyt johdonmukaisesti, käytännöllisesti, realistisesti ja hieman idealistisesti. Van Mierlo puhui toimintakykyisemmästä ja tehokkaammasta unionista, joka on näkyvä kansalaisille ja varustettu keittiöllä, jossa valmistetaan parempia ruokia. Mutta mikä nautinto koituu hyvin varustetusta keittiöstä herkullisine makupaloineen, jos tila missä niitä tarjoillaan on romahtamaisillaan. Tämän korjaamattoman talon ovien takana neuvosto pitää salaisia kokouksiaan. Ei avoimia ovia, ei demokraattista avoimuutta, sen tunkkaisissa huoneissa joukko komission jäseniä kompastelee toisiinsa, kun puheenjohtaja tekee keittiössä hyvää ruokaa. Kansalaiset haluavat tekoja, työtä ja turvallisuutta. Kuten puheenjohtaja sanoi, työllisyyttä ei voida taata sopimuksessa. Tämä voi johtaa uudelleen Euroopan vastaisiin tunteisiin, ellei sitä unelmaa työllisyydestä, jonka te otatte sopimukseen, toteuteta.
Turvallisuuden edistämiseksi suoritettavat toimet eivät ole minulle vielä selviä. Hollanti itse suorittaa toimenpiteitä jotka ovat ristiriidassa tämän kanssa, kuten yleisen syyttäjän Van Der Voortin virasta pidättäminen, jolla syyttäjällä oli kaikki todisteet koossa Surinamin kautta Hollantiin suuntautuvasta kokaiinikaupasta. Arvoisa puhemies, tämä ei ole hyvä merkki. Toinen esimerkki: juopuneita kuljettajia ja nopeusrajoitusten rikkojia ei voida rangaista, koska asiaan liittyvät tekniset ohjeet on unohdettu ilmoittaa Brysseliin. Missä viipyy kansalaisten luvattu turvallisuus?
Hollannin edustajat Unionissa Euroopan puolesta eivät halua leipää ja sirkushuveja, eivät pelkkää koristelua, vaan tekoja. Siitä huolimatta Amsterdamia ei ole menetetty ja toivon hyvää sopimusta.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, käsittääkseni on selvää, että ero toisaalta EMU: n ja toisaalta hallitusten välisen konferenssin välillä ei voi jatkua.
On varmasti välttämätöntä, että EMU etenee. Hallitusten välisen konferenssin on kuitenkin palautettava tasapaino. Sen on palautettava talousliiton rooli kuten myös jonkinlaisen taloushallinnon rooli EMU: un nähden. Siksi poliittisen demokratian sopimukset on palautettava.
Ei kukaan voi myöntää oikeuksia järjestelmiin, joissa tehdään merkittäviä päätöksiä, ellei luota siihen, että yhteisössä voidaan noudattaa politiikkoja: yhteiskunnallisia politiikkoja työllisyyttä ja ympäristöä varten. Tämä riippuu luonnollisesti tulevien johtajiemme poliittisesta väristä. Joka tapauksessa poliitikkojen ja kansalaisten on löydettävä uudestaan roolinsa ja painonsa. Emme voi jättää näitä asioita järjestelmälle, joka harjoittaa velvollisuuksiaan tyhjiössä ja kokeilee painottomia sopimuksia, kuten keskuspankki.

Schörling
Rouva puhemies! Ne juhlalliset puheet ennen ehdotustekstin kirjoittamista siitä, kuinka uusi esitys sisältäisi uudistusohjelman, joka muodostaisi perustan uudelle Euroopalle, tulevaisuudelle ja saisi kansalaiset voittamaan epäluulonsa EU: n suhteen, ovat mielestäni kerta kaikkiaan osuneet harhaan. Ehdotuksesta käy ilmi, että sen painopiste ehdottomasti ei ole siellä, missä sen sanottiin olevan, nimittäin demokratiassa, avoimuudessa, sosiaalisessa turvallisuudessa ja kestävässä kehityksessä. Lisäksi - mikä on kaikkein tärkeintä - valmistelut uusien jäsenmaiden vastaanottamiseksi on siirretty tulevaisuuteen. Mielestäni tämä esitys sen sijaan vaikeuttaa laajentumista, ja siten se voi vahvistaa Euroopan kahtiajakoa, mikä on suuri pettymys.
Olemme myös kuulleet Van Mierlon kiittävän HVK: a demokratian ja avoimuuden synnyttämisestä sekä kansalaisten vaatimuksista huolehtimisesta työllistämällä, mutta valitettavasti tämä on vain kosmetiikkaa. Myös kansalaiset tulevat huomaamaan, että EU: n soppakeittiöstä tarjoiltava soppa on hyvin, hyvin laihaa.
Haluan antaa muutaman esimerkin: Kun on kysymys avoimuuden, mahdollisuuksien ja julkisuusperiaatteen vaatimuksista, saavutukset ovat aivan riittämättömiä. Ensiksi sanotaan, että kansalaisilla pitää olla oikeus nähdä kaikki asiakirjat, mutta sitten otetaan takaisin ja myönnetään ministerineuvostolle oikeus rajoittaa tätä mahdollisuutta. Lisäksi kukin instituutio saa itse päättää mitkä säännöt pätevät avoimuuden suhteen. Mitä tämä merkitsee? Kun tähän lisätään EU: n arkistoasetus, voidaan ymmärtää, ettei tästä avoimuudesta jää mitään jäljelle. Syntyy vain hienoja muotoiluja ja hurskaita toiveita. Sama koskee valitettavasti ympäristötakuuta, joka näyttää vahvistuneen tiettyjen täsmennysten kautta. Mutta jäsenmaa, joka haluaa säilyttää tai tuottaa tiukempia ympäristövaatimuksia, joutuu esittämään perustelunsa komissiolle, joka voi estää tämän vetoamalla kaupan esteisiin. Kysymys kestävästä kehityksestä ja ympäristöstä on siten valitettavasti alimmaksi poljettuna.

Dankert
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi olen neuvoston puheenjohtajalle kiitollinen siitä, että hän on näinä kiireisinä aikoina löytänyt aikaa tulla puhumaan tänne, sillä tämä on mielestäni ainoa paikka, jossa neuvoston puheenjohtaja voi tehdä niin.
Pari kohtaa. HVK: sta, keittiöstä ja kansalaisten Euroopasta. Ehkä kansalaiset eivät ole kiinnostuneita keittiön rakentamisesta, mutta he haluavat kuitenkin tietää tuleeko Euroopasta enemmän kansalaisten Eurooppa. Ja silloin kysymys siitä, miten keittiö rakennetaan ja saadaanko sinne kokkeja, jotka osaavat tehdä ruokaa, on erittäin asianmukainen. Alku on siis olemassa, mutta jatko odotuttaa itseään. Tämä ei siis tule olemaan välittömästi selvää.
Toinen kohta. Uskon, että olemme yhtä mieltä siitä, että HVK: n on tehtävä laajennus mahdolliseksi. Meidän tulee välttää Ioaninan kaltaisia tilanteita - silloin asia oli vielä suhteellisen yksinkertainen - ja meidän on estettävä se, että itse asiassa menisimme taaksepäin laajennuksen jälkeen eteenpäinmenon sijasta. Mielestäni voimme yhä olla samaa mieltä saksalaisen varaministeri Hoyerin kanssa, joka sanoi täällä institutionaalisten asioiden valiokunnassa, että sopimusluonnos on tällä hetkellä riittämätön laajennuksen mahdollistamiseksi. Eikä meidän pidä odottaa, että kun laajennusneuvottelut alkavat, asia muuttuu helpommaksi. On siis olemassa valtava ongelma, jota ehkä ei ratkaista Amsterdamissa ja siksi kysymykseni kuuluu, huolimatta siitä, mitä Van Mierlo sanoi, miten me suhtaudumme siihen.
Kolmas kohta: demokratisointi. Myönnän, että Euroopan parlamentin suhteen tekstissä on joissakin kohdissa tapahtunut edistystä. Mutta siellä sun täällä uhkaa taantumus. Minua kiinnostaa eniten parlamentaarisen demokratian kokonaistilanne sopimusluonnokseen nähden. Ja mielestäni kansallisia parlamentteja uhkaa suurehko taantumus, jota ei voida korvata sillä, mitä löydämme Euroopan tasolta.
Lopuksi, itse HVK-järjestelmä. Mielestäni nämä hyvin pitkälliset neuvottelut osoittavat, että tämä järjestelmä ei oikeastaan enää voi toimia näin suuressa yhteisössä. Se vaikuttaa yhä enemmän Von Münchhausenin strategialta, yritykseltä saada itsensä suosta hiuksista vetämällä. Eikö ole mahdollista etsiä uudenlaista järjestelmää?

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, lukiessamme edessämme olevaa Amsterdamin sopimuksen luonnosta monet meistä tuntevat elävänsä toivon ja pelon välissä. Toivon, koska tähän asti saavutettu rajoitettu edistys tulee johtamaan vanhan sopimuksen rajoitettuun paranemiseen. Pelon, koska jotkut asiat eivät tule onnistumaan ja todennäköisesti saamme puutteellisen sopimuksen ja juuri ennen Keski- ja Itä-Euroopan suuntaan tapahtuvaa laajennusta.
Voin puhua lyhyesti rajoitetusta edistyksestä. Se ei ole mitätön, mutta ei suurikaan. Olemme silti tyytyväisiä, että työllisyys ja ympäristö on otettu paremmin huomioon; että taistelussa kansainvälistä rikollisuutta vastaan otetaan askeleita eteenpäin, ; että päätösmenettelyitä yksinkertaistetaan; että parlamentti saa vähän enemmän sananvaltaa lainsäädännöstä. Mutta meillä on suuria huolia siitä, mitä ei vielä ole saavutettu. Ajattelen esimerkiksi hallinnon avoimuutta, unionin demokratiasisältöä, ulkopolitiikkaa ja äänivaltasuhteita.
Mitä hallinnon avoimuuteen tulee, on hyvä, että lainsäädäntöä koskevat asiakirjat saadaan jatkossa aikaisemmin. Se on tärkeää kansalaisille, kansallisille parlamenteille ja meille. Mutta on harmi, ettei neuvoston avoimuuden suhteen ole näkyvissä läpimurtoa. Ja se merkitsee sitä, että kun neuvosto säätää lakeja, se tekee niin suljettujen ovien takana. Se on oikeastaan isku parlamentaarista demokratiaa vastaan. Mielestäni näin ei oikeastaan voi olla ja neuvoston on lopetettava tämä.
Meidän on valitettavasti todettava, että myös muilla alueilla, kollega Dankert mainitsi juuri muutamia, asiat eivät ole hyvin parlamentaarisen demokratian suhteen. Kun katson, kuinka kansallisia parlamentteja uhkaa valtuuksien menetys sisäisen turvallisuuden ja ulkopolitiikan alueilla, eivätkä nämä valtuudet siirry Euroopan parlamentille, niin ihmettelen, emmekö ota askelta taaksepäin. Ja elleivät talousarviokysymykset ja koko talousarvio tule meidän hallintaamme, nyt asia on näin 50 miljardin osalta, ei oikeastaan voida puhua demokraattisen aukon umpeutumisesta. Tässä on oikeastaan suurin huoleni ja tiedän, että Van Mierlolla on tällä alueella hyvät aikomukset. Pyyntöni kuuluu: taistelkaa niiden puolesta. Sillä parlamentaarisen demokratian alta ei voida kaivaa maata Euroopan tasolla.
Sitten haluan pyytää huomiota äänivaltasuhteisiin. Olen huomannut, että esityksissä suurien maiden kokonaissumma on pisteittäin suurempi kuin pienien maiden. Vaikka Hollannin suhteen asia on melko hyvin. Mutta kysyn, eikö tästä tule kiistakysymys kansanäänestyksissä ja kansallisten parlamenttien äänestyksissä. Mielestäni aikoinaan Ioaninassa tehty kompromissi oli hyvä ja eikö olisi järkevää säilyttää ne suhteet, myös uusien äänivaltasuhteiden perusteena?
Itse asiassa on muutamia asioita, joiden suhteen tapahtuu edistystä, mutta toisten suhteen taas ei. Toivotan puheenjohtajavaltiolle voimia ja viisautta ja paljon onnea.

Fayot
Arvoisa puhemies, epätäydellisyydestään huolimatta uusi sopimusluonnos sisältää paljon uusia kohtia. Luulen, että neuvotteluissa on otettu huomioon uudet vaatimukset.
Mitä siis voimme tehdä keskustelun tässä vaiheessa? Voimme korkeintaan saada vielä lisäapua neuvottelujen viimeisinä päivinä, sillä se helpottaisi sitä, että yleinen mielipide hyväksyy uudet säännökset.
Annan tästä kolme esimerkkiä. Ensimmäinen koskee työllisyyslukua. Se on aihe, joka huolestuttaa kaikkia. Ihmiset ovat valmiit osoittamaan mieltään kaduilla. On siis hyvä, että sopimuksessa mainitaan työllisyyspolitiikka. Ellei kuitenkaan tarkenneta millä käytännön talouspoliittisilla keinoilla Eurooppa osallistuu työllisyyspolitiikkaan, tämä luku tuottaa enemmän pettymystä kuin iloa. On siis tervehdittävä ilolla komission, puheenjohtaja Santerin, Ranskan ja myös muiden hallitusten vaatimuksia tämän kohdan tarkentamiseksi kasvu- ja vakaussopimuksessa.
Toinen esimerkki koskee julkisia palveluja. Uusi 7 d artikla on melko epämääräinen. Myös tältä osin, ei ainoastaan julkisten palvelujen työntekijöiden, vaan myös niiden käyttäjien odotukset ovat suuret. Ei pidä jatkaa julkisten palvelujen purkamista ja hehkutella samalla suurin sanoin niiden sosiaalisella arvolla. On siis parasta tarkentaa asiaa, kuten Euroopan parlamentti vaatii.
Kolmas esimerkki: hullun lehmän taudin aiheuttama vakava kriisi huolestuttaa meitä edelleen. Olen juuri tulossa komission jäsenen Orejan kanssa pitämästäni kokouksesta - minkä vuoksi pahoittelen poissaoloani - joka koski eläinlääketieteen ja kansanterveyden institutionaalisia säännöksiä. Tämä kriisi voi johtaa suureen institutionaaliseen ahdinkoon, elleivät komissio ja neuvosto reagoi asiaan voimakkaasti. Myös tässä asiassa on siis toimittava käytännönläheisemmin ja tarkemmin.

Anastassopoulos
Arvoisa puhemies, herra van Mierlo antoi meille kuvan hallitustenvälisen konferenssin päättymisestä viisi päivää ennen Amsterdamin kokousta ja viittasi puheenjohtajamaa Hollannin pyrkimyksiin. Näyttäisimme epäoikeudenmukaisilta, ellemme tunnustaisi sitä.
Mutta emme ole urheilukentällä, jossa pelkkä yritys riittää. Olemme politiikassa, jossa se, mikä merkitsee, on lopputulos. Amsterdamin lopputuloksena häämöttää parhaassa tapauksessa sopimus keskinkertaisessa yleisessä linjassa, jos sitä edeltää jonkinlainen kompromissi ranskalaisten sosialistien kanssa, jotka lupasivat ennen vaaleja paljon ja mittaavat nyt liiallisia lupauksiaan. Siinä on vielä yksi syy meidänkin punnita huolellisesti sanojamme.
Haasteet ovat todellakin historiallisia, sillä Euroopan kansalaiset ovat ahdistuneita työllisyydestä, turvallisuudestaan ja rauhasta. Meidän poliittinen tahtomme hoitaa näitä asioita on kuitenkin kehno, arvoisa puhemies. Kiiruhdammekin paikallaan polkien kohti uusia puolinaisia kompromisseja ottaaksemme vastaan 21: n vuosisadan Euroopan. Tänäänkin on puhuttu paljon uudesta otsikosta työllisyydelle. Se olisi toki hyödyllistä. Meidän ei kuitenkaan tulisi luoda kanssakansalaisillemme vääriä odotuksia, että nämä otsikot riittävät työttömyyden torjumisessa. Siinä tarvitaan suurta politiikkaa, ja me näytämme voimattomilta tarttumaan siihen ja soveltamaan sitä.
Meidän on oltava erityisen huolellisia institutionaalisen tasapainon kysymyksissä, joiden ei pidä viime hetkellä kääntyä heikompien vahingoksi. Yhteisö on samanarvoisten jäsenvaltioiden yhteisö. Tämä samanarvoisuus on säilytettävä Amsterdamissa, jotta jää todella jäljelle Euroopan yhteisö, joka ei petä kansalaisiaan. Odotamme luonnollisesti koko ajan talous- ja rahaliittoa, joka tosiaan on kumouksellinen ratkaisu. Meidän ei pidä katkaista sen tietä Amsterdamissa. Pääministeri Martens sanoi, että olemme jo menettäneet 10 vuotta. Älkäämme tuhotko vielä useampiakin, arvoisa puhemies.

De Giovanni
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toukokuun 30. päivän mietintöluonnoksessa on varmasti vielä varsin merkittävä tyhjiö, mitä tulee toimielinjärjestelmää koskeviin teemoihin. Kaikki Euroopan hahmoteltavat tasapainotekijät, myöskään se ongelma, joka on esitetty uudesta tasapainosta raha- sekä talous- ja sosiaaliunionin välillä, eivät tule toimimaan eivätkä ole mahdollisia ilman näitä vaadittavia perusteellisia institutionaalisia muutoksia, jotka sitä paitsi kuuluivat hallitusten välisen konferenssin toimivaltuuksiin.
Haluaisin korostaa kahta kohtaa. Muut kollegat ovatkin jo korostaneet ensimmäistä eli hallitusten välisen konferenssin toimivaltuuksien laajentamista. Komission puheenjohtaja Santer on sanonut: " Jos emme valmistele hyvin laajennusta, voimme ajautua varsin ikävään tilanteeseen" . Kysyn kuitenkin neuvoston puheenjohtajalta, mitä on konkreettisesti tehty tähän mennessä ja mitä toiveita on vielä siitä, että voitaisiin tehdä jotain.
Olen pannut merkille, että määräenemmistöä ei ole edes mainittu neuvoston puheenjohtajan puheenvuorossa, paitsi YUTP: n osalta, missä se on pääsääntöisesti harhaanjohtava seikka. Komission kokoonpanoa koskevasta teemasta tiedämme kaikki, että päätöksiä on lykätty, mutta näiden teemojen suhteen on ilmeisen olennaista, että edetään laajennuksen aikaansaamiseksi.
Toinen teema on sitten kysymys demokratiasta, josta Dankert jo käyttikin puheenvuoron. Annamme arvoa eräille yhteispäätöksille, mutta pyydämme myös, että yhteispäätöksiä tehtäisiin uusista politiikoista. Koko kolmannen pilarin kysymyksen ja siirtymän kolmannesta ensimmäiseen pilariin ei pidä ehdottomasti merkitä yhteisön pilarin heikentymistä, koska se olisi osoitus pikemminkin suorastaan taantumasta kuin edistyksestä.
Jos sallitte, arvoisa puhemies, haluaisin tehdä vielä viimeisen huomautuksen 113 artiklaan. On totta, että 113 artikla on lisännyt yhteisön päätäntävaltaa, mutta samanaikaisesti se on vähentänyt parlamentin valtaa, ja parlamentin vallan vähentäminen tässä tilanteessa tuntuu aika vaaralliselta.

Rack
Arvoisa puhemies, tänään melkein tasan kolme vuotta sitten 12. kesäkuuta 1994 järjestimme Itävallassa kansanäänestyksen maamme liittymisestä jäseneksi Euroopan unioniin. Kaikki kansalaiset eivät olleet tuolloin tyytyväisiä kaikkiin yksityiskohtiin. Kaikki kansalaiset eivät olleet tuolloin saaneet ylipäätänsä tietoja kaikista tämän jäseneksi liittymisen yksityiskohdista. Mutta kansalaiset sanoivat kuitenkin periaatteellisesti " kyllä" Eurooppa-projektille. He olivat tosin tietoisia siitä, että valmista, yhteistä Eurooppaa ei vielä ole ja että meidän kaikkien on tehtävä edelleen työtä, jotta Euroopan laajentumis- ja syventämisprosessi jatkuu.
Näinä päivinä edessämme on uusia, tärkeitä risteyksiä. Meiltä kaikilta vaaditaan paljon. Jo pidemmän aikaa ja vielä jonkin aikaa eteenpäin meidän koko poliittista järjestelmää, kansalaisia ja politiikkaa vaaditaan ottamaan seuraava, tärkeä askel kohti Eurooppaa toteuttamalla Euroopan yhteinen valuutta. Toteutetaan sen takia myös talouspolitiikan suhteen tämä vakaussopimus!
Tänään Euroopan parlamenttia vaaditaan suorittamaan osuutensa hallitusten välisessä konferenssissa. Viikonlopun jälkeen valtionpäämiehet ja pääministerit kutsutaan päättämään tähänastiset työt menestyksekkäästi. Se mitä tuloksia tähän päivämäärään mennessä on saavutettu, ei ole mielenkiinnotonta. Jotain on saavutettu. Jotain on vielä tehtävänä. Asetetaan meille kaikille tämä haaste! Syvennetään ja laajennetaan Eurooppaa, jotta voimme vastata näihin kansalaisten odotuksiin!
Kysymys, jonka Elmar Brok halusi vielä asettaa neuvoston puheenjohtajalle, kuuluu, että jos Amsterdamissa ei todellakaan ehditä saavuttaa ratkaisua union täydestä laajentumisesta 11 valtiolla, niin saadaanko hallitusten välisessä konferenssissa sitten vähintäänkin aikaiseksi uusi N artikla?

Van Velzen, Wim
Arvoisa puhemies, epäilen, että neuvoston puheenjohtaja miettii etupäässä sitä kompromissia, joka hänen on tehtävä Kohlin ja Jospinin kanssa ja se on mielestäni oikeutettua, sillä se on oikeastaan tämän keskustelun ydin. Ei sen vuoksi, että kyseessä on ensisijaisesti poliittinen ongelma, vaan minulle siksi, että he molemmat edustavat Euroopan unionin tärkeitä vastuualueita. Ensimmäinen, Kohl, edustaa ennen kaikkea EMU: n puhtautta, tiukkaa vakaussopimusta, jonka avulla työllisyyttä ja kasvua tullaan edistämään ja toinen, Jospin, sanoo: tämä kaikki on kaunista ja hyvää, mutta haluaisin todellista politiikkaa niiden 18, 3 miljoonan työttömän ja 57 miljoonan köyhän hyväksi. Eivätkä nämä kannat ole mielestäni toistensa vastakohtia, vaan ne molemmat kuuluvat unionin poliittisen vastuun ytimeen ja yksi meidän suurista ongelmistamme on se, että olemme viime vuosien aikana liiaksi keskittyneet vain toiseen, keskustelun yhteen kohtaan, joka on henkilöitynyt Kohlin ja Waigelin politiikassa.
Pyydänkin puheenjohtajaa ennen kaikkea etsimään oleellista kompromissia, ei vain elettä, ei pelkkää koristelua, vaan jotakin, jolla yksipuolinen politiikka voidaan todella korjata. Tässä on mielestäni päätavoite ja myös ainoa keino saada kansalaisten luottamus takaisin. Sillä mielestäni se on tämän HVK: n ensisijainen tavoite. Ei laajennukseen valmistautuminen eikä EMU: n vahvistaminen, vaan kansalaisten luottamuksen voittaminen, joka on joutunut koetukselle viime vuosien aikana. Merkki, johon on suhtauduttava hyvin vakavasti, on se, että ammattiyhdistysliike on onnistunut ensimmäistä kertaa saamaan tuhannet ihmiset kaduille.

Lucas Pires
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, onnittelen puheenjohtajavaltio Alankomaita sen rakentavista ponnisteluista. Totean kuitenkin, että hallitusten väliset konferenssit (HVK) kestävät kerta kerralta kauemmin ja niissä saadaan aikaan kerta kerralta vähemmän, mikä osoittaa, että hyvällä keittotaidolla ei lopulta synny hyvää ruokaa. Ehkä tässä on yksi syistä, joiden vuoksi nyt pidettävän HVK: n aikana on kaatunut jo kolme hallitusta, kuitenkin ne jopa esittivät hyviä tuloksia talousalalla.
Oireellista kyllä, tämä on myös ensimmäinen kerta, kun Euroopan kansallisissa vaaleissa yhteinen rahayksikkö nousee pääteemaksi. Tällaiset seikat osoittavat, että tämänhetkisten johtajien ensisijaisella vastuulla on löytää tänään ulospääsytie uudesta Euroopan kysymyksestä, uusien historiallisten haasteiden edessä, joita ei voida ratkaista menneisyyden menetelmin. Yksilöidysti: toteuttaa laajentuminen, laillistaa ja tasapainottaa yhteinen raha, neuvotella maailmanlaajuisesti suurvaltojen, kuten Yhdysvaltojen kanssa. Hallitusten välisessä konferenssissa aikaansaadut edistysaskelet vastaavat näihin päämääriin. Ehkä edetään hyvään suuntaan. Vuosisadan vaihteen aattohetkinä kuitenkin pysytään historiallisessa suunnassa kohti poliittista ja yleiseurooppalaista yhtymistä. Eurooppa pelkää itseään, sitä, että puheenjohtajavaltio Alankomaiden esittelemä luonnos perustamissopimuksesta lisäisi vanhaa hajanaisuutta, sen sijaan että se vahvistaisi uutta yhtenäisyyttä. Meillä ei voi lopultakaan olla valuutaltaan ja taloudellisesti yhdistynyt, vaan kaikenlaisiin alueisiin jakautunut Eurooppa, joka nimittäin antaa meille sisäisen ja ulkoisen turvallisuuden, joista ensisijaisesti riippuu luottamus omaan talouteen.
On kiinnostavaa ymmärtää, että mitä enemmän yksimielisyyttä painotetaan, sitä enemmän tulee tilaa tosiasialliselle ja oikeudelliselle joustavuudelle. Mitä voimakkaammin toimielinten demokratisointi torjutaan, sitä enemmän sosiaalinen ja taloudellinen yhteenkuuluvuus joutuu uhatuksi. Paljolla keittotaidolla, vielä kerran, ei synny hyvää ruokaa. Matka Maastrichtista Amsterdamiin ei vaikuta pitkältä. Toivon kuitenkin ymmärrettävän, että sitä matkaa varten on uusi vuosisata ja uusi historia.

Schulz
Arvoisa puhemies, kollegat! Haluaisin esittää neuvostolle ja komissiolle kaksi pyyntöä mukaan matkalle Amsterdamiin. Tämänhetkisessä sopimusluonnoksessa suunnitellaan askelta taaksepäin vapaan liikkuvuuden alueella. Enää ei puhuta vapaasta liikkuvuudesta vaan vain vapaasta henkilöiden liikkuvuudesta. Tämä jaetaan nyt vielä tarkemmin vapaaseen henkilöiden liikkuvuuteen unionin kansalaisten ja kolmansien maiden kansalaisten osalta, siis sellaisten jotka asuvat jo pysyvästi luonamme mutta ilman kansalaisuusstatusta.
Jos tämä toteutetaan, mitä pelkäämme, nimittäin että tehdään ero vapaasta liikkuvuudesta nauttivien unionin kansalaisten ja laillisesti täällä asuvien kolmansien maiden kansalaisten välille, joilla on vain rajoitettu vapaa liikkuvuus, silloin on vaarana, että me luomme tällä tavalla jälleen kerran Euroopan unioniin vaarallisen kaksiluokkaisen rakenteen kansalaisoikeuksien alueelle. Pyydänkin sen vuoksi, että tässä pidetään mielessä sopimuksen tähänastinen tie ja että oikeastaan jo edellisessä sopimuksessa 1.1.1993 taattu vapaa liikkuvuus lopultakin myös toteutetaan.
Toinen kohta: viisumipolitiikka, tullipolitiikka, tulliyhteistyö, turvapaikkapolitiikka ja maahanmuutto on määrä siirtää käsiteltäväksi yhteisön alaan kuuluvina asioina ilman Euroopan parlamentin täysiä toimivaltuuksia. Mutta kansallisten parlamenttien toimivaltuuksien poistamisella syntyy Euroopan unionissa kansalaisoikeuksien keskeisille alueille demokratiavapaa vyöhyke. Hyvät naiset ja herrat, estäkää tämä, sillä se olisi todellakin murhenäytelmä!
Arvoisa puhemies, en koskaan rohkenisi arvostella työtänne puhemiehenä, mutta sallikaatte minun antaa teille vihje. Tämän parlamentin on myös uudistuttava Maastrichtin sopimuksen tarkistamisen ja tarkistamiskeskustelun myötä. Jos me todellakin saamme parlamenttina lisää toimivaltuuksia, kuten toivon, on tämän parlamentin muutettava työskentelytapaansa. Asia ei voi olla niin, että mies kuten herra Brok, joka on edustanut parlamenttia yli kaksi vuotta hallitusten välisessä konferenssissa, tai herra Dankert, aikaisempi parlamentin puhemies, eivät saa sanoa sanottavaansa loppuun. Heidät keskeytetään viittauksella meidän kello 12.00 alkavaan keskipäivän äänestysorgiaan. En voi yksinkertaisesti hyväksyä tätä. Meidän olisi oltava kykeneviä johtamaan tällaista keskustelua joustavasti!

Puhemies
Kiitän teitä, arvoisa kollega, tästä puheenvuorosta, joka antaa minulle tilaisuuden selittää asian.
Minulla ei todellakaan ole mahdollisuutta tehdä palvelusta kenellekään kollegoistani. Puhujia oli 42. Jos jokainen puhuja olisi ylittänyt puheaikansa pelkästään 30 sekunnilla, niin laskekaa vaikka itse, keskustelu päättyisi puoli yhdeltä. Puhemiehistö ei voisi kantaa vastuuta tällaisesta.
Kaikki teistä, jotka ovat tarkkailleet minua, tietävät hyvin, että kun on aikaa, annan kollegoilleni niin paljon kuin mahdollista aikaa ilmaista itseään, mutta nyt minulla ei ollut muuta mahdollisuutta. Poikkeuksen tekeminen Brokin kohdalla ei minusta rehellisesti sanoen olisi ollut oikeutettua.
Olisimme mielellämme halunneet enemmän aikaa tälle keskustelulle ja voitte olla varma, hyvä kollega, että olisin ollut ensimmäisten joukossa toivomassa tätä.
Annan nyt puheenvuoron Bourlangesille. Arvoisa Bourlanges, luulen teidän ymmärtäneen tämän viestin. Aikaa on kaksi minuuttia eikä yhtään enempää.

Bourlanges
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme huolissamme. Mielestäni Amsterdamin kokous on täynnä vaaroja ja saa minut ajattelemaan Andersenin kuuluisaa satua, jossa kuningas on alasti, mutta kukaan ei uskalla todella myöntää hänen olevan alasti.
Puhuimme työllisyydestä, mutta sen sijaan, että harjoittaisimme työllisyyspolitiikkaa, päätämme liittää sopimukseen työllisyyttä koskevan luvun. Tämä on hienoa, mutta se ei ole työllisyyspolitiikkaa. Se on nimellistä politiikkaa, kuten taloustieteilijät sanovat. Puhuimme perusoikeuksista, mutta perusoikeuksien täytäntöönpanoon tähtäävistä rangaistuksista ei ole määrätty. Puhuimme ulkopolitiikasta, mutta menettelyjen mutkikkuus on sitä tasoa, että jopa neuvoston puheenjohtaja arvioi tänä aamuna, että nämä menettelyt ovat liian monimutkaisia ollakseen ymmärrettäviä edes näin erikoistuneelle kuulijakunnalle kuin parlamenttimme on. Puhuimme puolustuspolitiikasta, mutta on olemassa ristiriita, kun vakuutamme haluavamme harjoittaa puolustuspolitiikkaa viidentoista valtion kesken. Meillä on joukossamme ihmisiä, jotka kuuluvat NATO: on ja ihmisiä, jotka eivät kuulu NATO: on, mutta tätä viidentoista valtion puolustuspolitiikkaa harjoitettaisiin NATO: ssa. Ymmärtäköön ken kykenee. Meille puhutaan taloushallinnosta, mutta useimmat sitä suosittelevista eivät ole lainkaan valmiita tekemään tarvittavia toimivallan siirtoja. Lopuksi meille puhutaan laajentumisesta, mutta tarvittaviin toimenpiteisiin ja välttämättömiin institutionaalisiin uudistuksiin ei ryhdytä riittävällä vakavuudella ja erityisesti komission ongelmaan ei ole puututtu lainkaan.
Komissio on unionin yhteenkuuluvuuden perusta. Kukaan, paitsi se itse arasti, ei puolustanut tätä HVK: n valmistelujen aikana. En haluaisi jaetun, hajautuneen ja kuormitetun komission, joka menettää suurten jäsenvaltioiden toisen komission jäsenensä, olevan järjestelmän suuri häviäjä. En voi tyytyä tähän.
Tämä on, hyvät kollegat, hätähuuto ja huomautan, että puheenvuoroni kesti 2, 2 minuuttia.

Titley
Arvoisa rouva puhemies, haluan puuttua YUTP-jaksoon. Puheenjohtajavaltio hämmästynee kuullessaan minun sanovan, että ymmärrän, mitä vaikeuksia sillä on tällä kansallisen itsenäisyyden kaikkein herkimmällä alueella. On toisaalta itseni kaltaisia ihmisiä, joiden mielestä ennen juoksemaan opettelemista meidän on opeteltava ensin kävelemään, ja toisaalta niitä, joiden mielestä meidät on heitettävä veteen, minkä jälkeen joko opimme uimaan tai hukumme. Siksi haluan osoittaa kunnioitusta puheenjohtajavaltio Alankomaille, joka on pyrkinyt pääsemään jonkinlaiseen sopimukseen tästä jaksosta.
Menen nyt suoraan tärkeimpään huomautukseeni: ryhmäni pitää erittäin tärkeänä toimielinten välistä sopimusta YUTP: n rahoituksesta. Haluamme nähdä, että siitä tulee kiinteä osa Amsterdamin perustamissopimusta. Jos näin ei käy, pelkään, että ryhmästäni on erittäin vaikeaa tukea Amsterdamin huippukokouksen päätelmiä. Toivon, että puheenjohtajavaltio voi välittää viestini kaikille jäsenvaltioille, joilla on tässä asiassa epäilyksiä.
Muilta osin YUTP: ssä on monia myönteisiä alueita: Petersbergin tehtävät, uudet troikka-järjestelyt, politiikka- ja suunnitteluyksikkö - kaikki ne antavat meille mahdollisuuden olla johdonmukaisempia. Myönteinen pidättäytyminen ja määräenemmistöäänestyksen mahdollisimman laaja soveltaminen johtavat YUTP: n kehitystä, vaikka määräenemmistöäänestystä koskeva jakso ei tietenkään todellisuudessa ole muuta kuin hieman kunnianhimoisempi versio siitä, mikä meillä on jo Maastrichtin sopimuksessa, ja viime kädessä sen toteuttaminen on kiinni poliittisesta tahdosta.
Varauksia liittyy tietysti siihen, että parlamentilla ei ole juuri minkäänlaista roolia YUTP: ssa. Ei ole olemassa minkäänlaisia määräyksiä, että neuvoston tulisi vastata virallisesti suosituksiimme, ja vaikka komissio voi tehdä politiikka- ja suunnitteluyksikköä koskevia suosituksia, parlamentti ei. Haluaisin, että parlamentin roolia kasvatettaisiin.
WEU: n osalta sanon, että tuon suhteen eteen meidän on vielä tehtävä töitä. Kysyisin neuvostolta, eikö 7 artiklan 3 kohta tarkoita, että EU: hun kuulumattomat maat voivat osallistua EU: n toimintaan ja päätöksentekoon.
Meillä ei ole yhtenäistä perustamissopimusta, saamme aikaan huonoa jälkeä. Toivon mukaan voimme myöhemmin taikoa sen kauniimmaksi.

D'Andrea
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, uskon että yhteenvetona voidaan todeta, että institutionaalinen kysymys on Euroopan unionin tässä vaiheessa kaikkien kysymysten äiti. Ehkä on totta, että monimutkaisimpien seikkojen ja hienovaraisimpien yksityiskohtien kohdalla tämä saattaa myös jäädä julkiselta mielipiteeltä ymmärtämättä, mutta kuten hallitusten tulee ohjata kansoja kohti yhä korkeampaa ja järjestyneempää kehitystä, myös me, valittuina edustamaan näitä kansoja, tiedämme sen hyvin emmekä voi teeskennellä ettemme tietäisi.
Hyvä neuvoston puheenjohtaja, tuote merkitsee varmastikin paljon ja on päivänselvää, että kansalaisille ei ole niinkään väliä sillä, miten, vaan sillä, että he näkevät elämänsä kohenevan Euroopan unionin edistyessä hyvinvointinsa, henkilökohtaisen ja kollektiivisen turvallisuutensa, työtilaisuuksiensa, sosiaaliturvansa, vapautensa, ilmaisunsa, liikkumisensa ja aloitteentekonsa laajenemisen jne. osalta. Tällaisessa yhteydessä haluan minäkin tuoda esiin, että yksimielisyys sosiaalisen pöytäkirjan ja uusien työllisyyttä koskevien säännösten lisäämisestä sopimukseen on positiivinen seikka.
Tämän ansiosta voidaan ehkä erään toisenkin toimielimen yhteydessä ja toisesta näkökulmasta puhua siitä luottamussopimuksesta, jonka puheenjohtaja Santer sopivasti esitti Firenzessä, tosin saavuttamatta toivottua yksimielisyyttä. Arvioitua ja toivottua hitaammin maailmanlaajuisesti kasvavassa Euroopassa, joka ei pysty vielä taistelemaan tehokkaasti työttömyyttä vastaan edes kansallisella tasolla, tämä on kuitenkin merkittävä käännekohta. Tiedämme kuitenkin, että sellaista Eurooppaa, jonka haluamme, ei tule ilman todellista eurooppalaista demokratiaa, ilman avoimia ja yksinkertaistettuja päätöksentekoprosesseja, ilman menettelyjen ja yhteisön toimielinten arviointia, jolla pystyttäisiin neutralisoimaan mielten uuskansallistamiseksi osuvasti määritelty ilmiö.

Berger
Arvoisa puhemies! Kaksi Euroopan kansalaisten kannalta keskeistä ja hyvin herkkää aluetta on täysin riittämättömästi säännelty käsiteltävänä olevassa sopimusluonnoksessa. Toinen niistä on uusi, niin kutsuttu syrjimättömyysartikla ja toinen on tuleva menettely turvapaikka-, muukalais- ja maahanmuutto-oikeuden alueella.
Syrjimättömyysartikla on niin laadittu, että se vaikuttaa vasta sitten, kun neuvosto on yksimielisesti päättänyt toimenpiteistä sitä varten. Euroopan parlamentilla on vain kuulemisoikeus. Siten tällä artiklalla ei ole käytännössä vaikutusta. Demokratian kaventumista näyttää tapahtuvan myös muissa asioissa, nimittäin niissä jotka siirretään nyt kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin. Kansalliset parlamentit suljetaan pois, mutta Euroopan parlamentti ei astu niiden tilalle. Tämä on demokratian kaventamista, johon me kiinnitämme myös kollegoittemme huomion kansallisissa parlamenteissa. Demokraattisten vähimmäisnormien lisäksi on turvattava myös oikeusvaltiolliset vähimmäisnormit, joihin kuuluu, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin saa täydet toimivaltuudet mainituilla alueilla.
Haluaisin nostaa esiin myös jotain positiivista. Uudet määräykset, erityisesti 119 artikla naisten yhdenvertaisuudesta, on olennaisesti paremmin säännelty nyt käsiteltävänä olevassa sopimusluonnoksessa kuin puheenjohtajavaltion Alankomaiden ensimmäisessä esityksessä.

von Wogau
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Sallikaatte minun ottaa kantaa kahteen olennaiseen kohtaan, ensiksi vakaussopimukseen ja toiseksi professori Montin toimintaohjelmaan.
Aluksi vakaussopimuksesta. Muistatte sen, että me kävimme vakaussopimuksesta hyvin intensiivisiä neuvotteluja Euroopan parlamentin, komission ja neuvoston välillä. Minun on sanottava, arvoisat puheenjohtajat, että olemme käyneet tästä kysymyksestä erinomaisen hedelmällisen vuoropuhelun. Parlamentti ehdotti muutamia tarkistuksia. Haluan muistuttaa vielä kerran mieliin parlamentin esittämät tärkeimmät kohdat.
Seuraavasta kohdasta olemme sitä mieltä, että niin kutsuttu kultainen sääntö, jonka mukaan investointien määrän on oltava suurempi kuin uuden velan nettomäärä, olisi huomioitava vakaussopimusta luotaessa. Tämä sääntö on jo ankkuroitu muutamien jäsenvaltioiden perustuslakeihin, muissa asia ei ole vielä näin. Niissä jäsenvaltioissa, joiden perustuslakeihin tämä sääntö jo sisältyy, on tällä hetkellä määrättyjä vaikeuksia. Se osoittaa tämän säännön ankaruuden. Uskon, että olisi hyvä, jos tämä sääntö ankkuroitaisiin vakaussopimukseen. Kannattaisin myös sitä, että tämä sääntö toteutettaisiin vaiheittain jäsenvaltioiden perustuslaeissa. Sillä se vastaisi toisaalta toissijaisuusperiaatetta, mutta toisaalta se tarjoaisi myös lisätakuun kaikkien jäsenvaltioiden vakauteen suuntautumiselle.
Tämä on ensimmäinen kohta, siis parlamentin vaatimus. Minun on sanottava, että virassa oleva neuvoston puheenjohtaja, herra Zalm, on suhtautunut tähän periaatteessa hyvin positiivisesti. Olisin hyvin iloinen, jos tässä kohdassa olisi mahdollista päästä tulokseen.
Toisesta neuvottelemastamme kohdasta olemme sitä mieltä, että maksettavia rahoja, sakkoja on käsiteltävä yleisten talousarvio-oikeudellisten periaatteiden mukaisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että niiden on virrattava Euroopan yhteisön talousarvioon. Tiedän, että valtiovarainministerien välillä etsitään sääntelyä talousarvion ulkopuolelta. Mutta arvoisat puheenjohtajat, minulla on sellainen käsitys, että tässä ollaan vielä etsimässä oikeudellista perustaa. En tiedä, onko neuvoston puolella oikeudellisen perustan etsinnöissä tällä välin löydetty ratkaisu Euroopan talousarvion ulkopuolelta.
Me parlamentaarikkoina olemme sitä mieltä, että ratkaisun on löydyttävä Euroopan talousarviosta. Euroopan parlamentin budjettivaliokunta on vielä kerran vahvistanut tämän painokkaasti. Kuinka nämä rahat sitten jaetaan, on seikka, josta on huolehdittava myöhemmin. Me voimme keskustella tästä kysymyksestä. Euroopan parlamentti on tässä yhteydessä valmis myös luovaan yhteiseen ajatteluun. Neuvotteluihin ovat ottaneet osaa sellaiset henkilöt kuten kollega Christodoulou, joka on jo kerran tullut esille negatiivisen varauksen keksijänä. Tässä on vaadittu luovaa ajattelua. Olisin hyvin iloinen, jos voisimme päästä tulokseen.

Paasilinna
Arvoisa rouva puhemies, HVK-asiakirjassa työllisyys on edelleen vain retoriikkaa, sosiaalisektori vailla metodiikkaa ja demokratia estetty byrokratialla. Näillä edellytyksillä unioni ei saavuta kansalaisten luottamusta. Näin ei voida laajentua. Eurosta ei tule vakaata valuuttaa, kun se rakentuu suurtyöttömyydelle ja epätasa-arvolle. On aivan välttämätöntä saada rakenteeltaan umpisilmäiselle Euroopan keskuspankille sosiaalistaloudellinen valvonta. Euroopan instituutiot ovat tärkeitä, kun jokainen unionin kansakunta kokee olevansa edustettu. Parlamentti, jolla on valitettavasti vähäinen valta, on kansalaisille ainoa edustuksellinen elin, jonka toimintaa he voivat avoimesti seurata ja johon samaistua. Näin on oltava myös komission laita. Jos pieniltä jäsenmailta viedään mahdollisuus omaan komissaariin, EU: n uskottavuus vähenee kansalaisten silmissä. Euroikoni poistuu.
WEU: n ja EU: n yhteistyön tiivistäminen on paikallaan tehostettaessa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Mutta WEU: n yhdistäminen nopeasti NATO: on ei sovi suomalaisille sosiaalidemokraateille. Sotilaallisella liittoutumattomuudella ja uskottavalla puolustuksella on pidempi ja Suomen kannalta ainakin yhtä onnistunut historia kuin sotilaallisella liittoutumisella. Nyt liittoutumista yritetään sovittaa pohjoiseen geopolitiikkaan, johon se nykyoloissa loisi epävarmuutta.

Dury
Arvoisa puhemies, periaatteesta sekä miesten ja naisten välisen tasa-arvon nimissä en viittaa mitenkään keittiövälineisiin, ruokailuvälineisiin ja aterimiin, vaan jätän tämän miesten tehtäväksi.
Juuri kuulemissamme noin kolmessakymmenessä puheenvuorossa olette periaatteessa kaikissa kuulleet suurin piirtein saman asian. Koska meillä ei ole ratifiointivaltaa, voisitte todeta, että loppujen lopuksi ette ota niitä huomioon. Sanoisin, että ne on otettava huomioon kahdesta syystä. Ensimmäinen on se, että olemme hyvin usein yhteydessä kansalaisiin ja luulen täällä sanottujen asioiden heijastavan hyvin sitä, mitä he haluavat. He ovat saaneet tarpeekseen Euroopasta, joka ei tunnu ottavan huomioon heidän arkipäiväisiä ongelmiaan.
Toinen syy on se, että vaikka meillä ei ole hallitusten välistä konferenssia koskevaa ratifiointioikeutta, meillä on käytössämme laajentumista koskeva puoltavan lausunnon menettely. Lisäksi myös kansallisten parlamenttien on ratifioitava laajentumiset. Olen rehellisesti sanottuna sitä mieltä, että ellei laajentumisia valmistella suotuisissa olosuhteissa, en ole varma, saavatko ne yleisen mielipiteen hyväksyntää.
Näistä kahdesta syystä johtuen uskon tämän viimeisen Euroopan parlamentissa käydyn keskustelun olevan erittäin hyödyllinen teille. Päätän puheeni toteamalla, että olemme kaikki syvästi kiintyneitä demokratiaan ja Euroopan parlamentin valtaan. Sille, että tässä keskustelussa käytettiin 42 puheenvuoroa, on olemassa syy, ja haluaisin sanoa sen teille: meillä ei ole riittävästi valtaa. Rehellisesti sanoen, jos ehdokkaaksi asettuessani kansalaisilla olisi sellainen tunne, että minulla on todellista lainsäädäntövaltaa ja todellista vaikutusta Euroopan päätöksiin, en olisi tänään pyytänyt henkilökohtaista puheenvuoroa. Olisin todennut itsekseni, että parlamentilla on sellaisenaan suuri merkitys kansalaisille.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, esitys ei ole vielä riittävä eikä se kata toivottuja vähimmäismääriä. Esityksessä ei siten tuomita iänikuista yksimielisyydellä jumiuttamista koskien eurooppalaisen naisen syrjimättömyyttä. Mitä tulee turvapaikkakäsittelyyn jäsenvaltioiden välillä, Espanjassa on todettu Aznarin jo saavuttaneen kaiken: asian "harhaanjohtava" laajuus paljastuu tänään kun tarkastelemme ehdotuksia ja tekstejä.
Koska emme lisää aterian joukkoon hieman Ranskan uuden sosialistihallituksen aineksia - hyvän ranskalaisen keittiön - on se macho-ateria, se korostaa vielä miehen ylivaltaa, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Miten tekopyhää onkaan tämän jälkeen todeta sen puolustavan eurooppalaista naista! Tätä ei voida hyväksyä: ehdotuksen tekstit tuomitsevat yksimielisesti ja jumiuttavat kaikki nämä aiheet.
Ehdotus on edelleen pettymys. Toivottavasti tätä tekstiä parannellaan seuraavalla viikolla, koska päinvastaisessa tapauksessa Euroopan kansalaiset kokevat karvaan pettymyksen.

Caudron
Arvoisat puhemiehet, hyvät kollegat, haluan tämän keskustelun lopuksi tuoda Ranskan sosialistien nimissä selvästi julki halumme Euroopan rakentamiseen sekä toiveemme siitä, että Amsterdam antaa sille uutta puhtia ja uskomme siihen, että yhteisten ponnistelujen avulla voimme noudattaa sovittuja aikatauluja.
Tosiasiassa on ehdottoman välttämätöntä antaa voimakas ja selkeä merkki Euroopan kansalaisille sekä sisällyttää perustamissopimukseen sosiaaliasiat, jotka on välttämättä toteutettava myös teoin, ja tuotava esille välittömästi, että työllisyys ja työttömyyden torjunta ovat ensisijaisia tavoitteitamme. Lisäksi on välttämätöntä tasapainottaa talouspoliittista vakautta taloudellisen kasvun avulla.
Puheenjohtajamaa Alankomaat on ponnistellut kovasti ja haluan kiittää sitä tästä. Toivon, että 16. 17. kesäkuuta mennessä olemme voittaneet viimeiset vaikeudet voidaksemme vastata paremmin kansalaisten odotuksiin. Tiedän ja totean, että Ranskan hallitus haluaa tehdä kaikkensa tämän hyväksi.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluan ilmaista iloni siitä, että julkiset palvelut sisällytetään perussopimukseen, vaikka olenkin pahoillani siitä, että ne jäävät tässä vaiheessa kilpailua koskevan otsikon alle. Muutos tähän olisi tervetullut. Toivon nyt, arvoisa puhemies, Amsterdamin onnistuvan ja korvaavan kansalaisten sydämissä olevan nuhraantuneen kuvan Maastrichtin sopimuksesta.

Katiforis
Arvoisa puhemies, sallikaa minun käyttää historiallista lauselmaa: " Euroopan yllä leijuu raskas varjo" , talouspolitiikan muutoksen varjo.
Mitä voi olla uusi talouspolitiikka Euroopan uudessa vaiheessa, joka alkoi Englannin ja Ranskan vaalien myötä? Väitämme, että sillä on oltava nämä tunnusomaiset piirteet: sen on säilytettävä tähän mennessä noudatetun politiikan myönteiset saavutukset, sillä varmasti sellaisia on olemassa, kuten esimerkiksi inflaation hallinta ja yritysten tuottavuuden palauttaminen. Nämä ovat myönteisiä asioita, jotka pitää säilyttää. Samalla on kuitenkin luovuttava yksipuolisuudesta, joka on vienyt meidät nykyiseen työttömyyteen, köyhyyteen ja yhteiskunnalliseen syrjäytymiseen. Jotta tämä voisi tapahtua, meidän on hylättävä markkinavoimien kaikkivaltiuden epäjumalanpalvonta ja palautettava tasapaino markkinoiden ja valtiollisen väliintulon välille. Valtiollisen väliintulon tarkoituksena alkavalla uudella ajalla ei voi olla täystyöllisyys kulutustuhlauksen avulla eikä paisuttamalla hyödyttömiä työpaikkoja kunnallisella sektorilla. Tarkoituksemme ei ole väestön tekeminen kunnallisiksi virkamiehiksi, se ei ole ihanteemme. Ohjelmamme on tuottavuuden uusi kukoistus, mikä kuitenkin edellyttää kiinnostusta työntekijästä ja suurempaa oikeudenmukaisuutta tuottavuuden jakamisessa.

Moretti
Arvoisa puhemies, vaikuttaa siltä, että seuraavien viiden vuoden aikana on neuvoteltava uusi sopimus. Itse asiassa käsillä oleva teksti on vain surkeana peitteenä Maastrichtin sopimuksen joillekin epäyhtenäisyyksille ja heikkouksille. Suurimmat ongelmat ovat yhä ratkaisematta. Ei ole vielä olemassa sellaista poliittista rakennetta, joka pystyisi kontrolloimaan ja suuntaamaan tulevan keskuspankin valtaa; toteamus, että Eurooppa-neuvosto tulee hoitamaan sitä roolia, on nähdäkseni väärä vastaus. Talous- ja rahapolitiikka eivät - yhteisön tasolla - todellisuudessa täydennä toisiaan; yksi julistus ja yksi pöytäkirja lisää eivät tee nykyistä rakennetta yhtään toimivammaksi.
Huolimatta päinvastaisista julkilausumista meillä ei edelleenkään ole todellista yhteistä ulkopolitiikkaa. Ajatus uskoa neuvoston pääsihteerille toimivaltaa tällä alueella ei ole vain epädemokraattinen - ainakin Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri vastaa parlamenttia - vaan myös teholtaan kyseenalainen. Unionin toimivaltaa ei siis aiota todellisuudessa tarkistaa.
Toissijaisuuspöytäkirja näyttää kauniilta periaatteiden luettelolta, mutta huolimatta tehdyistä sitoumuksista jäsenvaltiot eivät ole tarkistaneet komitologiaan liittyviä säädöksiään, mikä merkitsee että hukumme vuosittain pikkutarkkoihin ja yksityiskohtaisiin päätöksiin.
Olisiko näihin ongelmiin voitu löytää ratkaisu? Teoriassa kyllä, mutta todellisuudessa eivät kansalliset edustustot eikä edes tämä parlamentti ole koskaan uskoneet siihen.
Haluaisin lopettaa optimismin sävyisesti: sosiaalisesta Euroopasta näyttää tulevan hyviä uutisia päätellen näinä päivinä meneillään olevista mielenosoituksista. Arvoisa puhemies, haluaisin ehdottaa Renaultin valtuuttaman hallinnollisen edustajan kutsumista Amsterdamiin, sillä toisin kuin tämän parlamentin hänen on onnistunut saada perustamissopimukseen säädökset sosiaalisopimuksesta.

Donnelly, Alan
Arvoisa rouva puhemies, olisi oikein hyvä, jos komission puheenjohtaja voisi kuunnella, mitä minulla on sanottavana. Tämä on Euroopan unionin kannalta äärimmäisen tärkeä aika. Viimeisen parin vuoden aikana Euroopan unionin kansalaiset...

Puhemies
Hyvät kollegat, toivoisin, että edustajakokouksemme kuuntelisi viimeistä puhujaa Alan John Donnellya sekä sen jälkeen neuvoston ja komission vastaukset.
Jos sallitte, haluaisin ehdottaa puhemieskonferenssille, että se tutkisi, olisiko tulevaisuudessa tarpeen antaa enemmän aikaa näin tärkeille keskusteluille. Haluan teidän, hyvät kollegat, tietävän, että vaikka teistä ei ollut miellyttävää tulla keskeytetyksi puheenvuoroissanne ylittäessänne sallitun ajan, ei keskeyttäminen ollut miellyttävää myöskään istunnon puhemiehistölle.
(Suosionosoituksia) Mielestäni teidän on todella otettava tämä huomioon ja jokaisen on nyt istuttava rauhallisesti keskustelematta ja kuunneltava ensin Donnellya sekä sen jälkeen neuvoston ja komission edustajia.

Donnelly, Alan
Arvoisa rouva puhemies, me kaikki pidämme tuota lausuntoa tervetulleena ja toivomme, että puhemieskonferenssi puuttuu asiaan.
Euroopan unionin kansalaiset ovat selvästi sitä mieltä, että Eurooppa on loitontunut heistä viime vuosina. Siksi Amsterdamin HVK on ehdottoman ratkaiseva, jotta voimme palata sellaiseen asialistaan, jonka ihmiset ymmärtävät. Siksi sanon neuvostolle, että perustamissopimuksen työllisyysluku ei saa olla pelkästään kosmeettinen. Siinä on käsiteltävä yksityiskohtaisesti sitä, millaisin välinein komission ja neuvoston tulee puuttua Euroopan unionin aivan liian korkeisiin työttömyyslukuihin. Kuten Caudron sanoi, jos meillä on tarkoitus olla kasvuja vakaussopimus, meidän on myös varmistettava, että se on tasapainotettu sopimus, johon sisältyy paitsi vakauden myös - mikä vielä tärkeämpää - kasvun elementtejä.
Kun Amsterdamin huippukokous on takanapäin, neuvoston on kehotettava komissiota esittämään toimenpiteitä työttömyyden alentamiseksi käytettävissä olevien politiikkojen aktivoimiseksi. Parlamentti on syvästi pettynyt siihen, että Essenin huippukokouksen jälkeen ei ole tehty mitään työttömyysongelmaan puuttumiseksi, ja vaikka Santer sanoi, että meidän tulisi tehdä vähemmän, mutta paremmin, yksi asia, mistä emme voi luopua, ovat työttömyyden alentamiseen tähtäävät toimenpiteet.
Toivoisin, että kun meillä on työllisyysluku ja sopimus, jossa luodaan tasapaino vakauden ja kehityksen välille, neuvosto kehottaisi komissiota Amsterdamissa laatimaan uuden kehitysmallin, joka varmistaa, että puutumme työttömyysongelmaan ja sosiaaliseen syrjäytymiseen ja yritämme auttaa tämän Euroopan tekemisessä sen kansalaisten arvoiseksi.

Van Mierlo
Arvoisa puhemies, kiitos teille siitä anteliaisuudesta, jolla johdatte tätä kokousta ja haluatte antaa minullekin puheenvuoron. Olen kuitenkin tietoinen siitä, että vaatimattomuus on paikallaan myös minun puoleltani tässä keskustelussa. Tunnen myös teidän esityslistanne. Olen erittäin kiitollinen parlamentin panokselle kahdesta syystä. Ensinnäkin siksi, että on totta, kuten joku teistä sanoi, muistaakseni Dury, että Euroopan parlamentti on lähellä kansalaisia. Toimielimenä se voi tietenkin tulla vielä lähemmäksi kansalaisia kuin nyt, mutta itse parlamentin jäsenet ovat usein lähempänä kansalaisia kuin neuvoston jäsenet. Siksi olen kuunnellut tarkkaan, mitä täällä on sanottu. On valitettavasti mahdotonta vastata kaikille ja etenkin, kun meillä on niin vähän aikaa. Mutta se ei ole edes tarpeellista. Olen sanonut sen, mitä minulla oli sanottavaa ja te olette sanoneet, mitä teillä on sydämellänne.
Nyt tulen toiseen syyhyn, jonka vuoksi olen kiitollinen ja se on se, että puheenjohtajavaltion on todettava, että Euroopan parlamentti on rohkaissut meitä monissa olennaisissa kohdissa, kuten yhteispäätösmenettelyn laajentamisessa, enemmistöpäätösmenettelyn laajentamisessa, kolmannen pilarin siirtämisessä ensimmäiseen, EU: n tuomioistuimen aseman vahvistamisessa, huomion kiinnittämisessä perusoikeuksiin, työhön ja ympäristöön, muutamia mainitakseni, te olette esittänyt oikeastaan näitä kaikkia. Tietenkin parlamentti haluaa enemmän. Olen itse ollut parlamentin jäsen 30 vuotta, mutta juuri teillä Euroopan parlamenttina on Euroopan muotoutumisen prosessissa tehtävänä tuoda esille tietynlainen ammatillinen tyytymättömyys tuodaksenne esille tapahtuneen edistyksen. Onneksi teillä on rohkeutta sanoa, että edistystä on tapahtunut, mutta teidän pitää olla sen suhteen myös tyytymättömiä, sillä olemme tosiaankin keskellä yhdentymisprosessia ja me tarvitsemme parlamentin painostusta voittaaksemme jäsenvaltioiden väliset vaikeat rajat, joiden valtioiden puheenjohtajana minulla on nyt etuoikeus toimia, vaikka joskus minua häiritsevätkin ne rajat, jotka nyt yksinkertaisesti ovat olemassa. Yhteisöllisyydestä joudutaan taistelemaan valtioidemme historiaan pohjautuen, ja se on työ, jossa Euroopan parlamentti näyttelee tärkeää osaa, eikä vain tänään. Minun on mainittava tässä etenkin puhemiehenne ja niiden kahden miltei pysyvästi prosessissa mukana olleen kahden edustajan rooli, he ovat auttaneet meitä paljon keskusteluissa.
Rajoitun muutamiin yleisiin huomautuksiin. Jos saamme Amsterdamissa aikaan sopimuksen - ja vielä kerran, tähdet ovat suotuisat - se voi olla, kuten joku teistä sanoi, vähemmän kuin on toivottu. Mutta lisään siihen välittömästi: se on enemmän kuin on odotettu. Kun olimme puoli vuotta sitten koolla yhdessä, parlamentissa vallitsi paljon kielteisempi ilmapiiri odotusten suhteen; kuuntelin teitä silloin väliaikaiselle hallitsijalle tyypillisellä nöyryydellä, mutta kuva oli siitä huolimatta kielteinen. Kun kuuntelen teitä tänään, tunnen itseni lohdutetuksi siksi, että te suhtaudutte rohkaisevasti asiaan ja tuette esityksiä monilta kohdin.
Te kaikki olette keskittyneet muutamaan kysymykseen. Mainitsen lyhyesti EMU: un liittyvän tilanteen. Saanen ehkä toistaa, että on totta, että EMU: n painopiste on ollut vahvasti rahallisella puolella, mutta se on itsestään selvää ja saanen muistuttaa vielä, että kun aloitimme työllisyyskeskustelun kaksi vuotta sitten, yli puolet jäsenvaltioista oli sitä mieltä, että olisi naurettavaa, jos Eurooppa alkaisi noudattaa todellista työllisyyspolitiikkaa. Niin aloitimme ja nyt olemme hieman pidemmällä, vaikka yhteisymmärryksestä ei vielä voida puhua; se johtuu luonnollisesti myös Euroopan pelottavista työttömyysluvuista, jotka auttavat meitä näkemään, että meillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin ryhtyä toimeen.
On tietenkin kysyttävä, mikä on eurooppalaisen politiikan toteuttamisaste työllisyyden suhteen. Olisi suuri virhe ajatella, että suuri työttömyys on Euroopan yhteisön syytä. Olkaamme kuitenkin ennen kaikkea sitä mieltä, että on kansallisvaltioiden tehtävä käydä työttömyyden kimppuun, mutta yhteisö voi auttaa siinä. Haluan sanoa vielä kerran, että jos olemme pettyneitä Eurooppaan, on hyvä muistaa, että Euroopan kriisi on joka suhteessa jäsenvaltioiden kriisien summa. " Kriisillä" tarkoitan valtaa ratkaista omat ongelmat, enkä puhu tässä rajat ylittävistä ongelmista. Sillä Länsi-Euroopan demokratioilla on auktoriteettiongelma. Pyrittäessä " antamisen ja saamisen" Eurooppaan kansakunnat tarvitsevat suurta auktoriteettia ja kaikissa maissamme kansallisvaltion auktoriteetti on asetettu kyseenalaiseksi eikä sitä pidetä enää niin itsestään selvänä; siitä on taisteltava kansalaisten yläpuolella. Tämä on se ongelma, joka meillä on, kun olemme matkalla kohti huippukokousta ja yritämme päästä pari askelta eteenpäin.
Ranskan vaalien takia EMU-paketti on nyt esillä. Toistan vielä, ettei ainoastaan ranskalaisten mielestä pidä tehdä jotakin työllisyyden suhteen, vaan olen kuullut sen myös tänään kaikilta mahdollisilta suunnilta. Myös viime päivinä, kun pääministeri Kok ja minä kiersimme Eurooppaa, huomasin, että monet muutkin jäsenvaltiot ovat sitä mieltä, että on hyvä painottaa työllisyystekijöitä. Siksi olemme eilen sopineet selvästi Ranskan hallituksen ja presidentin kanssa, että EMU-pakettia, eikä etenkään vakaussopimusta, hajoteta osiin, sillä jos teemme niin, siitä seuraa ikävyyksiä. Ellei Ranska tee niin, toiset valtiot tekevät. Pakettiin on lisättävä vastapaino työllisyyden merkeissä, eikä sitä saa nähdä irrallisena, vaan osana vakaussopimusta. Siitä aikomuksesta ollaan muuten yhtä mieltä, ja toivon, että on mahdollista hyväksyä koko asetuspaketti, josta juuri mainitsin, vaikka sitä ei tarvitsekaan vahvistaa Amsterdamissa, meillä on siihen aikaa kuusi kuukautta. Jos se onnistuu, se merkitsee suurta psykologista voittoa. Jos se ei onnistu, ei voida sanoa, että kokous on epäonnistunut täysin, sillä meillä on vielä kuuden kuukauden pelivara. Maksaa vaivan taistella sen puolesta ja tähän asti olen huomannut, että jokainen on valmis siihen.
Sitten vielä muutama sana avoimuudesta, jonka lähes jokainen on maininnut tärkeänä kohtana. Kansalaiset saavat oikeuden tutustua asiakirjoihin neuvoston ja parlamentin yhdessä laatimien sääntöjen pohjalta. Avoimuuden soveltamisessa parlamentilla on tärkeä osa. Neuvoston kokouksista on toivottu avoimempia; siitä ei ole päästy yhteisymmärrykseen, mutta tulee joka tapauksessa olemaan niin, että äänestysten tulokset, äänestyslausunnot ja muut lausunnot tulevat julkisiksi ja tämä lisättynä ensin mainittuun merkitsee selvää edistystä avoimuuden suhteen.
Keskustelu sai välillä kulinaarisen sivumaun, koska käytin vertauskuvana keittiötä. On oltava aina varovainen vertauksien käytössä, sillä toiset jatkavat sitä ja joudut vastuuseen tavalla, joka saa sinut ajattelemaan: kunpa en olisi käyttänyt sitä vertausta. Roth sanoi: kaikki kansalaiset haluavat osallistua ruuanlaittoon. Tämä voi olla syvä halu, mutta en usko, että ruoka paranisi siitä. Mutta ymmärrän, mitä Roth tarkoittaa ja olen samaa mieltä siitä, mitä hän sanoi: kansalaiset haluavat ymmärtää, kuinka heidän yhteisönsä toimii. Toivon, että voimme antaa siihen panoksen, joka ei ehkä vastaa hänen kaikkia toiveitaan; mutta edistystä tapahtuu kaikilla niillä alueilla.
Vielä viimeinen huomautus demokratiasta, josta monet puhuivat. Olen jo sanonut, että mielestäni edistystä on saatu aikaan; se on myös tunnustettu monin sanoin. Tämä on prosessi, jossa edistytään vain askeleittain. Lyhyesti sanottuna on niin, että kun unionin valtuuksia lisätään, yleinen linja on se, että mennään yhteispäätösten suuntaan. Se merkitsee lisää demokratiaa. Siellä missä Euroopan parlamentin valtuudet eivät lisäänny, on olemassa yhteys kansallisiin parlamentteihin - sanon tämän myös Dankertille. Sitten eräs naisedustaja sanoi: toinen pilari enemmistöpäätöksineen, se ei koske parlamenttia. Mutta toiseen pilariin jätetään mahdollisuus käyttää vetooikeutta, sekä Eurooppa-neuvostossa että yleisessä neuvostossa, ja jokainen tilanne, jossa vetoa ei käytetä, voi olla parlamentin kritiikin ja keskustelun kohteena. Tässä on selvästi kyse parlamentin valvonnasta. Siirrettäessä asioita, kuten turvapaikka, maahanmuutto ja viisumit, kolmannesta ensimmäiseen pilariin, otetaan käyttöön siirtymäkausi, jonka ensimmäisessä vaiheessa kansalliset parlamentit päättävät yksimielisesti ja sen jälkeen toisessa vaiheessa siirrytään Euroopan parlamenttiin, jolloin päätöksistä tulee enemmistöpäätöksiä. Tämä on mielestäni valvonnan siirtoa, muttei sen vähentämistä.
Arvoisa puhemies, minulla on muistiinpanoja vielä puoleksi tunniksi, jos niin haluatte, mutta tiedän, ettei se osu yksiin omien etujenne kanssa. Ehdotan, että lopetan tähän.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa Van Mierlo. Olette tulkinnut etumme erittäin hyvin.
Santerilla on nyt puheenvuoro.

Santer
Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti neuvoston virkaatekevän puheenjohtajan puheenvuoron ja hänen antamiensa vastausten jälkeen. Ensinnäkin haluaisin kiittää kaikkia puhujia, jotka osoittivat, että komissio ja Euroopan parlamentti ovat samaa mieltä hallitusten välistä konferenssia koskevassa kysymyksessä. Totean lisäksi, että suurin osa Euroopan parlamentin puheenvuoroissa ja päätöslauselmissa esille tulleista seikoista täsmää komission helmikuussa 1996 antaman lausunnon näkökohtien kanssa.
Toisaalta haluaisin ilmaista kunnioitukseni teille itsellenne, arvoisa puhemies, sekä edeltäjällenne, puhemies Hänschille ja jäsenillenne Brokille ja Guigoulle, jotka ovat vaikuttaneet huomattavalla tavalla tähän keskusteluun ja toivoakseni myös hallitusten välisen konferenssin johtopäätöksiin ensinnäkin ministeritasolla, mutta ennen kaikkea henkilökohtaisten edustajien tasolla. On varmasti jäsenten ja eri tason edustajienne itsepintaisuuden ja yhteistyön ansiota, että tähän on päästy.
Nyt, arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin keskittyä ainoastaan kahteen olennaiseen näkökohtaan, jotka minusta vaikuttivat olevan myös puheenvuorojenne kohteena.
Aivan ensiksi EMU: a ja työllisyyttä koskevista kysymyksistä. Totesin tämänaamuisessa johdannossani, että EMU eli talous- ja rahaliitto, kuten sen nimikin jo kertoo, sisältää kaksi tekijää: valuutta- ja taloustekijän. On tärkeää, että EMU seisoo tukevasti molemmilla jaloillaan. Valuuttatekijä on erittäin kehittynyt, minkä tiedämme ja mitä myös arvostamme, selvistä syistä johtuen. Se on myös keskitetty, ja vakaus- ja kasvusopimus täydentää sitä hyödyllisellä tavalla tavoitteenaan taata kestävä talousarviokuri.
Puheenjohtaja Wilfried Martens sekä juuri äsken puhunut neuvoston virkaatekevä puheenjohtaja sanoivat oikeutetusti: pacta sunt servanda . Viimeisin, Dublinissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi kasvu- ja vakaussopimuksen olennaisilta osiltaan ja olennaiselta sisällöltään. Tiedätte, etteivät neuvottelut olleet helpot ja kompromisseja jouduttiin tekemään. Vakaussopimuksesta hyväksyttiin siis myös sen yksityiskohtaiset säännöt, ei ainoastaan tavoitteet, vaan yksityiskohtaiset säännöt ja sisältö. Ei siis tule kysymykseenkään muuttaa tätä vakaussopimusta. Lisäksi siitä seuraisi uskottavuus- ja luotettavuusongelma, jolla olisi vakavia vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen luottamukseen, ja haluaisin lisätä, epäilemättä myös kansainvälisiin rahamarkkinoihin. Tämä olisi myös tuottavuuden vastaista, sillä ankara politiikka ja talousarviokuri takaavat kestävän kasvun.
Sen sijaan taloutta on hajautettava. Talouspolitiikan hallinto säilyy tietysti jäsenvaltioiden alana, mutta ne ovat sitoutuneet neuvostossa 102 a ja 103 artiklan perusteella sovittamaan yhteen talouspolitiikkansa. Samalla tavoin voidaan, tai pitäisi, olla pahoillaan siitä, ettei talouspolitiikkoja ole sovitettu samalla tavoin yhteen kuin rahapolitiikkaa. On siis syytä hyödyntää täysivaltaisesti 103 artiklan tarjoamia välineitä, kuten komissio osoittikin Rasmussenin aloitteesta laatimassaan Eurooppaa taloudellisena yksikkönä koskevassa kertomuksessaan. On syytä hyödyntää yhdessä Euroopan taloudellisen kasvun mahdollisuudet ja sen suuret sisämarkkinat.
Neuvoston olisi hyödynnettävä täysipainoisesti mahdollisuutta osoittaa erityisiä suosituksia jäsenvaltioille. Ei riitä, että kasvua tapahtuu, vaan tämän kasvun on myös luotava työpaikkoja. Talouspolitiikat on siten kytkettävä ensisijaiseen tavoitteeseemme, jota te kaikki poikkeuksetta korostitte tänä aamuna politiikkanne tavoitteena. Työpaikkojen luominen on ensisijainen tavoite. Jos kykenemme täydentämään kasvu- ja vakaussopimusta uudella ulottuvuudella muuttamatta sen sisältöä eli toteuttamalla se rinnakkain sopimuksen 102 a ja 103 artiklan perusteella, meillä on todellinen kokonaisuus ja talous- ja rahaliitto voi toimia asianmukaisesti.
" Työllisyys" -luvun sisällyttämistä sopimukseen ei pidä aliarvioida, tietenkin sillä edellytyksellä, että se antaa tarvittavat välineet yhteisen työllisyysstrategian määrittelemiseksi ja toteuttamiseksi. Olen kuitenkin usein toistanut teille, että sosiaalipolitiikka säilyy osana jäsenvaltioidemme omaa toimivaltaa. Kukaan ei toisaalta voi kuvitella, että nykyinen viidentoista jäsenvaltion ja 370 miljoonan asukkaan Eurooppa, maailman merkittävin kauppamahti, voisi olla reagoimatta kansalaisten suurimpaan huolenaiheeseen eli työttömyyteen.
Juuri tässä hengessä käynnistin Jacques Delorsin vuonna 1993 laatiman valkoisen kirjan täydennykseksi ja toimeenpanemiseksi työllisyyden luottamussopimuksen ja olen iloinen todetessani, että kaikki jäsenvaltiot kulkevat nyt poikkeuksetta esittämälläni tiellä. Itse asiassa tiedostin hyvin selkeästi jo vuosi sitten, 31. tammikuuta 1996, osallistuessani istuntoonne, että on taisteltava kahdella rintamalla. Toinen on talous- ja rahaliitto, joka ei sinällään ole päämäärä, sillä yhtenäisvaluutta on ainoastaan talous- ja sosiaalipolitiikan kehittämisen väline, ja toinen on työllisyyden luominen työttömyyden asemesta. Nämä ovat toimintamme ja strategiamme kaksi pääkohtaa ja toivon, arvoisa virkaatekevä puheenjohtaja, että tämä strategia konkretisoituu Amsterdamin Eurooppaneuvostossa siten, että sopimus allekirjoitetaan osoittamassani hengessä.
Toinen havaintoni on, että meidän on valmistauduttava laajentumiseen. Laajentumisnäkymistä on käytetty liian vähän puheenvuoroja. Tiedämme kuitenkin, että laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin on ainutlaatuinen mahdollisuus ja kuten tänä aamuna totesin, historiallinen mahdollisuus yhdistää mantereemme ensimmäistä kertaa 500 vuoteen rauhan ja vapauden nimissä. Me emme saa pilata tätä historiallista mahdollisuutta. Tämän vuoksi laajentumisen on onnistuttava, mutta se voi onnistua vain valmistautumisen avulla ja etenemällä kohti toimielintemme uudistamista.
Tämän vuoksi arvioin, että Amsterdamin kokouksen jälkeen me saamme voimakkaan merkin, joka on välttämätön, jotta komissio voi jatkaa viimeisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa hyväksymämme strategian mukaisesti laajentumista. Jos näin on ja jos tämä arvio saa hyväksyntänne, komissio on heti valmis. Totean teille tänään, että komissio on valmis esittämään teille ensi heinäkuun 15. tai 16. päivänä kaikki vaaditut asiakirjat, lausunnot eri jäsenvaltioista, taloudelliset näkymät vuoden 1999 jälkeen ja tarvittavat poliittiset uudistukset: yhteinen maatalouspolitiikka, rakennerahastot, koheesiorahastot sekä niiden vaikutukset tulevaan laajentumiseen. Me olemme valmiit, jos vain Amsterdamissa onnistutaan. Nämä ovat Amsterdamiin kohdistuvat vaatimukset ja luulen, että meidän on oltava valppaina, jotta tulokset vastaavat myös meidän odotuksiamme ja pyrkimyksiämme.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Santer.
Olen vastaanottanut uusia työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäviksi jätettyjä päätöslauselmaesityksiä.
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme välittömästi äänestykseen.

Äänestys
Thors
Muutosesitys 47 on sekä äänestysluettelossamme että ruotsalaisessa käännöksessä merkitty muutosesitykseksi kohtaan 4 c eikä kohtaan 1, josta nyt puhuimme. Pyydän anteeksi, ja pyydän puhemiestä uusimaan äänestyksen tästä kohdasta tai tarkastamaan, mistä PPE-ryhmä on katsonut esityksen löytyvän.

Puhemies
Thors, on todellakin osoitettu se, että vaikka tarkistukseen sisältyi virheellinen viittaus, äänestys toimitettiin sitä vastaavan tekstin mukaisesti. Toisaalta kun äänestys on toimitettu, on tulos pysyvä.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, olen pahoillani, mutta luulen, että keskustelun sujuvan etenemisen kannalta meidän olisi edettävä tarkistusjärjestyksessä. Tarkistus 47, josta juuri järjestitte äänestyksen, ei koske ainoastaan johdanto-osan kappaletta C, vaan myös kohdan 4 alakohtaa c, jos oikein ymmärsin tekstistä. Koska kukaan ei vaikuta seuraavan, voisimme ehkä seurata päätöslauselmaa, vaikka sillä ei ilmeisesti ole mitään merkitystä kollegoillemme. Koska äänestys toteutettiin ilmiselvästi epäsopivalla hetkellä, voitte ongelmitta toteuttaa sen uudelleen.

Puhemies
Hyvä Fabre-Aubrespy, olen pahoillani, mutta huolellisen varmistuksen mukaisesti tämä tarkistus ei koskenut kohtaa, johon periaatteessa viitattiin, vaan kyseessä oli toinen tarkistus. Tästä syystä äänestimme tekstistä, johon tarkistus viittasi.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, tämän tarkistuksen laatijana yhdessä Anastassopouloksen ja Lucas Piresin kanssa mielestäni parlamentissa on tapahtunut sekaannus johtuen siitä, että alun pitäen parlamentin yksiköt järjestivät asian niin, että tarkistuksesta äänestetään 4 c kohdan yhteydessä.
Arvoisa puhemies, vaikka parlamentin yksiköt ovat korjanneet asian, useat ryhmät eivät mielestäni ole ottaneet sitä huomioon. Arvoisa puhemies, mielestäni meidän on näin ollen äänestettävä asiasta uudelleen. Mielestäni tämä on terveen järjen mukaista.

Green
Arvoisa puhemies, asiassa oli sekaannus. Myönnän sen, koska tarkistus ei ollut oikeassa kohdassa äänestysluettelossani, mutta löysin sen ja äänestimme siten, kuin ryhmäni tosiaankin halusi äänestää. Mielestäni uusi äänestys ei ole tarpeen. Löysimme sen ajoissa, kiitos teidän, kun annoitte meille muutaman sekunnin aikaa etsiä sitä.

Puhemies
Kuten Green juuri totesi, asiaan ei ole liittynyt epäselvyyttä. Asianomaisen tarkistuksen äänestys on suoritettu loppuun ilman, että tarkistuksen laatijat ovat esittäneet pienintäkään vastalausetta äänestyksen aikana. Kun äänestys on toimitettu, sen tulosta ei voi muuttaa.
Tarkistus 50:

de Vries
Arvoisa puhemies, tulemme nyt kohtaan 8. Siihen sisältyy yksi Euroopan parlamentin tärkeä vaatimus, joka koskee yhtenäisen vaalijärjestelmän käyttöönottoa ennen Euroopan vaaleja.
Sosialistiryhmän tarkistuksessa 50 pyritään heikentämään yhtenäistä vaalijärjestelmää koskevaa vetoomustamme. Huomauttaisin parlamentille, että eilen alahuoneessa brittien uusi ulkoministeri Cook sanoi näin: "Toiveemme ja aikomuksemme on ottaa ennen seuraavia Euroopan vaaleja käyttöön uusi vaalijärjestelmä, joka perustuu listoihin ja suhteelliseen edustukseen."
Ottaen huomioon tämän brittihallituksen esittämän huomattavan linjanmuutoksen, suostuuko sosialistiryhmä peruuttamaan tarkistuksen 50, jotta kohta 8 voidaan hyväksyä vesittämättömänä?
(Voimakkaita suosionosoituksia)
Green
Arvoisa puhemies, mielestäni de Vriesin pitäisi täysin ymmärtää, miksi sosialistiryhmä jätti tämän tarkistuksen käsiteltäväksi. Jokainen brittiläisen työväenpuolueen jäsen tässä parlamentissa tuntee työväenpuolueen politiikan. Se ei ole meille ongelma. Se saattaa olla ongelma brittikonservatiiveille, mutta ei meille. Olemme hyvin tyytyväisiä tuohon kannanottoon. Minun on sanottava teille, että jätimme tämän ehdotuksen käsiteltäväksi siksi, että koko ryhmämme mielestä sana "essential" tarkoittaa sitä, että jos nämä kysymykset eivät sisälly perustamissopimukseen, meidän ei pidä tukea perustamissopimusta. Emme haluaisi olla asiassa näin jyrkkiä ja de Vries on aina hyväksynyt kannan, jossa ei uhata.

McMillan-Scott
Arvoisa puhemies, päivää aiemmin alahuoneessa sisäministeri Jack Straw, joka vastaa vaalisäännöistä, sanoi, ettei ohjelmaan sisälly sitoumusta ottaa käyttöön suhteellista edustusta tai alueellisiin listoihin perustuvaa järjestelmää vuoden 1999 Eurooppa-vaaleihin mennessä. Työväenpuolueesta ei siis koskaan tiedä.

Puhemies
Hyvä on. Teille on tiedotettu Englannin parlamentin alahuoneen tapahtumista. Mutta me olemme Euroopan parlamentissa ja meidän on jatkettava äänestystä.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Titley
Arvoisa puhemies, olen huolissani siitä, että Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puheenjohtaja pyrki antamaan parlamentissa väärän kuvan brittihallituksen tuon keskustelun aikana esittämästä kannasta. Ulkoministeri ei sanonut, että suhteellinen edustus tullaan ottamaan käyttöön vuoden 1999 vaaleihin mennessä, hän sanoi: "Toiveemme ja aikomuksemme on ottaa ennen seuraavia Euroopan vaaleja käyttöön uusi vaalijärjestelmä, joka perustuu listoihin ja suhteelliseen edustukseen." Hän sanoi kuitenkin myös: "Sanoin tuolloin, että aikataulu on hyvin tiukka, ja tutkimme, onko se mahdollinen. Toki emme ole sulkeneet mahdollisuutta pois." Tämän perusteella luulisi olevan selvä, mitä ulkoministeri sanoi.

Puhemies
Titley, tuo ei ole työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro: se on poliittisen ryhmänne sisäinen eikä parlamentille suunnattu työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro.

Bernardini
Edustajakokouksemme on nyt ilmaistava mielipiteensä toisessa käsittelyssä neuvoston yhteisestä kannasta kahdeksannen direktiivin antamiseksi kesäajasta. Kyse on kansalaisillemme merkittävästä asiasta ja todellisen kansalaisten Euroopan rakentamisen todisteesta.
Mielestäni on käsiteltävä kahta seikkaa: toissijaisuusperiaatteen soveltaminen ja kellonajan muutoksen vaikutus. Tämän kahdeksannen direktiivin tavoitteena on varmasti yhdenmukaistaa kesäajan soveltamisajanjakso, mistä olen samaa mieltä, mutta myös arvioida jäsenvaltioiden välisiä aikaeroja. Toissijaisuusperiaatteen merkitys ilmenee juuri tällä tasolla. Neuvoston ja komission on alistuttava tähän ja annettava jäsenvaltioiden päättää kellonajan muutoksen hyödyllisyydestä.
Tulen toiseen kohtaan: kellonajan muutoksen vaikutukset. Me olemme Euroopan kansalaisten valitsemina ja heidän edustajinaan kesäaikaa koskevien vetoomusten, huomautusten, kommenttien ja ehdotusten kohteena. Arvioidaksemme tätä mahdollisuutta, ajatellen erityisesti Euroopan unionin laajentumista itään, mihin on liityttävä aikavyöhykkeiden laajentuminen, meidän on kiireellisesti laadittava yksityiskohtainen mietintö ja kuultava kaikkia osapuolia, joita asia koskee. Kaikki näkökohdat on tutkittava tarkkaan kokemusten valossa.
Mielestäni meidän on ennen minkäänlaisten velvollisuuksien edellyttämistä syvennyttävä edut ja haitat sisältävään mietintöön. Kannattakaamme tätä odoteltaessa kesäajan alkamisen ja päättymisen päivämäärien yhdenmukaistamista.

Caudron
Meillä on toisessa käsittelyssä kollegamme Bellerén kesäaikaa koskeva mietintö.
Haluan palauttaa mieleen muutamia tärkeitä seikkoja. Tähän asti komissio on aina esittänyt kesäajan soveltamisen kunkin jäsenvaltion vapaaseen valintaan kuuluvana asiana ja toissijaisuusperiaatteen täydellisenä toteutumisena käytännössä.
Ranskan entisen hallituksen käynnistämän kesäaikaa koskevan keskustelun viimeaikainen kehitys vaikuttaa kuitenkin osoittavan, ettei komissio tyydy enää ainoastaan ilmoittamaan kesäaikaan siirtymisen päiviä ja kellonaikoja, vaan pitää sen soveltamista sopivana koko unionille.
Komissio esittää perusteena sen, että on vaikea kuvitella yhtenäismarkkinoita, joilla kellonajat vaihtelevat valtiosta toiseen. Tämä väite ei kuitenkaan ole hyväksyttävä Ison-Britannian, Irlannin ja Portugalin kohdalla!
Koska komissio sanoo meille nyt, että koko Euroopan unionissa on vallittava sama kellonaika ja koska monissa asiantuntijalausunnoissa on todistettu kesäaikaan siirtymisen etujen olevan toissijaisia ja hankaluuksien merkittäviä, kehotan komissiota ja neuvostoa harkitsemaan kesäaikaan siirtymisen periaatteen puhdasta ja yksinkertaista poistamista koko unionista.
Readin mietintö (A4-0171/97)
Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat äänestäneet tänään Readin mietinnön puolesta. Meille on ratkaisevan tärkeää taata kansalaisten mahdollisuus käyttää korkealaatuisia ja hinnaltaan kohtuullisia telepalveluja.
Olemme kuitenkin huolissamme siitä, miten direktiiviehdotuksen 7 artiklan 2 kohtaa, jota ei ole muotoiltu yksiselitteisesti, aiotaan tulkita.
Jos vakiintuneiden telepalvelujen tarjoajien voidaan sanoa olevan "merkittävässä markkina-asemassa" , vrt. 7 artikla, 2 kohta, niille sälytetään joukko rajoituksia ja velvoitteita, jotka tekevät potentiaalisille toimijoille markkinoille pääsyn helpommaksi.
Tanskassa voidaan useiden vakiintuneiden teleyhtiöiden sanoa olevan "merkittävässä markkina-asemassa" , jos tarkoitetaan eri markkinoille tarkoitettuja kiinteätä verkkoa ja matkaviestintäverkkoa. Jos sitä vastoin tarkoitetaan yhtenäisten markkinoiden verkkoja, yhtiöiden ei voida sanoa olevan "merkittävässä markkina-asemassa" , ja niille ei voi siten sälyttää mainittuja rajoituksia ja velvoitteita, jotka voivat myötävaikuttaa monopoliasemien murtamiseen telemarkkinoilla.
Siksi on tärkeää, että 7 artiklan 2 kohtaa tulkitaan siten, että kiinteää verkkoa ja matkaviestintäverkkoa pidetään erillisinä markkinoina.

Titley
Tuen mielelläni brittiläiseen työväenpuolueeseen kuuluvan kollegani Mel Readin kehotusta hyväksyä tämä sovittelusopimus ministerineuvoston kanssa. Vaikka me kaikki odotamme innokkaasti vapaampien televiestintämarkkinoiden mukanaan tuomia henkilökohtaisia ja kaupallisia etuja, meidän on pidettävä huolta siitä, että kuluttajien edut turvataan.
Se, että yleispalvelu on kaikkien kansalaisten saatavilla ja että heille annetaan mahdollisuus siirtää vanha numeronsa uuteen osoitteeseen, ovat yleisölle koituvia käytännön etuja. Onhan niin, että teleyhtiöiden saamat suuret voitot maksavat viime kädessä laskuja maksavat kuluttajat.
Vastaavasti ajatus, että suurten teleyhtiöiden ei pitäisi saa käyttää hyväkseen monopoliasemaa, on ratkaisevan tärkeä. Kun yrityksille annetaan mahdollisuus kilpailla uusilla markkinoilla, on oikein, että ne täyttävät velvollisuutensa maksavia asiakkaita kohtaan. On hauska nähdä, että brittiläisen työväenpuoluehallituksen lähestymistapa markkinoihin ja kuluttajiin saa jalansijaa EU-tasolla, mikä on toinen merkki brittien kyvystä osallistua rakentavasti EU: hun.
Eurooppa-neuvosto
Cederschiöld
Kohta 4 c Amsterdam-päätöslauselmassa meni läpi aika täpärästi. Sen läpimeno oli onni, mutta näkemyksen sen sisältämistä asioista pitää laajentua sekä parlamentissa että muilla tahoilla. Tärkeintä, mitä unioni voi tehdä kestävänä ja jatkuvana politiikkana useiden, uusien työpaikkojen luomiseksi, ovat toimet kilpailukyvyn lisäämiseksi. Kyse on säätelyn purkamisesta ja lisääntyvästä joustavuudesta työmarkkinoilla. Sijoitusilmastoa jäsenmaissa vahingoittavat toimet olisivat tuhoisia. Euroopan pitää vahvistua globaalilla tasolla ja luopua jälkeenjääneestä ja vanhentuneesta politiikasta.
Iso-Britannia on äskettäin pitänyt vaalit tämän asian puitteissa. Joustavista säännöistä työmarkkinoilla on tällöin keskusteltu. Nyt on kysymys elämisestä niiden mukaan Euroopan tasolla. Tarvitaan voimakkaita yhteisiä toimenpiteitä, vahvistettua kilpailukykyä ja säätelyn purkamista, mutta myös kansallisia toimenpiteitä, työmarkkinoiden joustavuuden lisäämiseksi.

Berthu
Amsterdamin Eurooppa-neuvoston kaksi tärkeintä asiaa eli talousarvion vakautusta koskeva sopimus yhtenäisvaluuttajärjestelmässä ja hallitusten välisen konferenssin sopimusluonnos koskevat eri aloja, mutta pyrkiessään samaan tavoitteeseen ne sopivat täydellisesti yhteen: kansakuntien alistaminen, niiden parlamenttien vaientaminen ja valtioiden muuttaminen pelkiksi paikallisyhteisöiksi. Siten federalistinen orkesteri jatkaa yhä soittoaan, vaikka laiva uppoaa.
Federalistinen orkesteri jatkaa soittoaan eli sopimusesityksessä lisätään neuvoston enemmistöäänestyksen käyttöä ja vahvistetaan yhteispäätösmenettelyä Euroopan parlamentin kanssa. Lukuisat, tähän asti olennaisen tärkeinä pidetyt kansalliseen toimivaltaan kuuluneet asiat siirretään keskitetylle tasolle - erityisesti siirtolaisasiat ja turvallisuus - kaikenlainen henkilövalvonta poistetaan sisärajoilta ja tulkintavaltaa laajennetaan ilman tuomioistuimelle myönnettyä valvontaa.
Tämän keskittämisen lisäksi vakaussopimukseen sisältyy seikkoja, jotka edellyttävät militaristista käsitystä Euroopasta. Vanhat, vastuuntuntoiset jäsenvaltiot hyväksyvät tämän mukisematta. Tämä vaikuttaa kuin unelta.
Samanaikaisesti laiva uppoaa, sillä yhteiskuntamme kääntävät selkänsä tällaiselle Euroopalle. Miksi? Kaikki äsken luetellut federalistiset toimenpiteet ovat osa yhteenkuuluvuuden logiikkaa, jota puheenjohtaja Santer korosti voimakkaasti tänä aamuna: yhä voimakkaampi yhteenkuuluvuus, yhä voimakkaampi lähentyminen ja yhdentyminen, jotta Eurooppa olisi voimakkaampi. Tällä yhteenkuuluvuuteen kehottamisella on oma logiikkansa, mutta se on erittäin puolueellinen logiikka, sillä siinä ei oteta huomioon maidemme todellista tilannetta eikä niiden moninaisuutta, joka nimenomaan on niiden vahvuus. Ne eivät tarvitse sitä byrokraattista komentelua, jonka kohteeksi ne halutaan alistaa.
Vielä pahempaa on, että nämä mekanismit itsessään vievät Eurooppaa kauemmaksi ihmisten todellisista huolenaiheista. Kaiken kaikkiaan Eurooppa menettää kansalaisten sitoutumisessa sen, mitä se saa keinotekoisesta yhteenkuuluvuudesta.

Gahrton, Holm ja Schörling
Hallitusten välinen konferenssi on osoittanut, että EU: n enemmistö ei ole kiinnostunut konkreettisista arkipäivän asioista - EU-ideologeille kyseessä on EU: n muuttaminen valtapolitiikan välineeksi. Syntyy joitakin itsessään kauniita sanoja samanarvoisuudesta, työllisyydestä, kestävästä kehityksestä ja avoimuudesta. Mutta kauniita sanoja enempää ei synnykään.
Ei synny mitään juridisesti tehokasta työllisyystavoitetta tasapainottamaan EMU: n rahataloudellisia tiukentamisvaatimuksia.
Ei ole mitään tiukkaa sanamuotoa siitä, että ympäristötakuusta tulee sellainen takuu, jota voidaan käyttää myös jonkin jäsenmaan EU: a tiukempien ympäristösäädösten hyväksymiseksi. Komissio voi edelleen pysäyttää ne maat, jotka haluavat itselleen tiukempia ympäristövaatimuksia.
Europolista tulee " operatiivista yhteistyötä poliisivoimien kesken" - ei siis vain hallinnollista yhteistyötä poliisiviranomaisten kesken. Europolin poliisien tulee voida toimia myös " toisen jäsenmaan alueella" (ja silloin nauttia diplomaattista koskemattomuutta). Näin otetaan suuri askel kohti liittovaltion EU-poliisia, " EU: n FBI: tä" .
Schengenin sopimus siirrettiin EU: iin, ja koko tämä oikeudellinen yhteistyö siirretään jäsenmaiden väliseltä alueelta ylikansalliselle. Näin sen sijaan EU: sta tulee se, joka päättää kaikesta maahanmuuttoa, turvapaikkoja, rajoja, passia ja viisumia koskevasta.
Espanjan pyynnöstä liitetään kokonaisuuteen protokolla, jonka mukaan turvapaikkaa ei tule voida myöntää toisen EU-maan kansalaiselle. Mutta eikö demokratia voi sortaa tiettyjä ryhmiä? Onko kohtuullista ja vuoden 1951 Geneven sopimuksen mukaista, että kaikki EU-maat sitoutuvat olemaan myöntämättä turvapaikkaa baskilaisille, irlantilaisille tai korsikalaisille vapausliikkeille? Eikö tällainen määräys merkitse samaa kuin että sanottaisiin EU: n olevan yksi valtio?
EU tulee " vahvistamaan ja kehittämään keskinäistä poliittista solidaarisuuttaan" , ts. puhumaan yhdellä äänellä ulkopolitiikassa. EU saa ulkoministerin, jota kutsutaan pääsihteeriksi, ja ulkoasiain osaston, jota kutsutaan " poliittisen suunnittelun ja aikaisen varoituksen yksiköksi" . Se sisältää siis selvän lopun pienten maiden mahdollisuudelle puhua maailmanpolitiikassa suurella äänellä ihmisoikeuksien puolesta suurvaltojen kauppapoliittista neuvottomuutta vastaan.
Nyt tiukentuu EU: n tavoitteenasettelu muotoon " yhteisen puolustuspolitiikan vähittäinen muotoutuminen tienä kohti yhteistä puolustusta" . Sotilasliitto WEU tulee " asteittain integroitumaan unioniin" , ja EU-maat " tulevat varustelualan yhteistyön kautta tukemaan yhteisen puolustuspolitiikan vähittäistä muotoutumista" . Miten voi uskottavan puolueettomuuspolitiikan säilyttämistä haluava maa mennä tähän mukaan? Ruotsalaisen on mahdoton tätä hyväksyä!
Avoimuuden väitetään lisääntyvän tämän uuden sopimuksen myötä, sillä kaikille kansalaisille tulee pääsy kaikkiin asiakirjoihin. Mutta tämä oikeus poistetaan heti seuraavaksi, sillä jokainen EU-instituutio saa itse päättää mitä asiakirjoja näytetään ja kenelle. Koska samanaikaisesti puuttuu tulevan postin kirjaus, on mahdotonta pyytää dokumentteja - eihän tiedetä, mitä on olemassa.
Ylläolevaan viitaten ihmettelemme, minne toissijaisuusperiaate ja EU: n kansalaisten kunnioitus ovat kadonneet. Siksi äänestämme koko päätöslauselmaa vastaan, ja tulemme vetoamaan Ruotsin kansaan hallitusten välisen konferenssin tulosten ratifioinnin estämiseksi.

Lindqvist
Päätöslauselma sisältää monia ehdotuksia, jotka lisäävät EU: n valtaa kansallisten parlamenttien kustannuksella. Tämä koskee EMU: a, joka voimakkaasti keskittäisi talouspolitiikkaa Euroopan keskuspankille Frankfurtiin heikon demokraattisen valvonnan piiriin. Tämä koskee vahvistuvaa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa enemmistöpäätöksineen ja WEU: n integroimista EU-sopimukseen. Tämä koskee Schengenin sopimuksen integrointia EU-sopimukseen ja turvapaikka-, pakolais- ja viisumikysymysten ym. siirtämistä kolmannesta pilarista ensimmäiseen.
Lisääntyvää painoa olisi sen sijaan pitänyt panna laajentumiselle ja demokraattiselle kehitykselle kohti yleiseurooppalaista yhteistyötä, työllisyydelle, ympäristölle ja pitkäjänteisesti kestävälle kehitykselle. Se olisi myös helpottanut suhteita kansalaisiin, jos muutos olisi suuntautunut enemmän näille alueille.
Olen näillä perusteilla äänestänyt tätä päätöslauselmaan vastaan.

Mann, Thomas
Onko kello viisi vaille kaksitoista vai jo viisi yli kaksitoista, saadaksemme Eurooppa-neuvoston liikkeelle perehtymään herkkätunteisesti kansalaisten tarpeisiin? Aikana, jolloin Euroopan unionissa on 18, 5 miljoonaa työtöntä, jäsenvaltioiden on tunnustettava yhteinen eurooppalainen vastuunsa työllisyyden lisäämiseksi. Juuri me kristillisdemokraatit sosiaalisen markkinatalouden kannattajina emme hyväksy sitä, että estetään sosiaalinen kuin myös kestävä taloudellinen edistyminen.
Sen takia yksi olennaisimmista osista Maastricht II -sopimuksessa tulee olemaan työllisyyttä koskeva luku. Se ansaitsee nimensä vasta sitten, jos se ei muodostu ei-sitovista julkilausumista eikä johda miljoonia maksaviin työllistämisohjelmiin, jotka eivät sitä paitsi ole rahoitettavissa. Sen olisi osoitettava teitä ulos yhteisön laajuisesta työllisyyskriisistä muuttamatta sitä periaatetta, että jäsenvaltiot ovat, kuten aikaisemminkin, päävastuussa työttömyyden vastaisesta taistelusta ja alueiden rakenteiden muuttamisesta.
Euroopan unioni tuottaa lisäarvon yhteensovittamalla jäsenvaltioiden toimenpiteet, mahdollistamalla säännöllisen ja intensiivisen kokemusten vaihdon ja tukemalla malliprojektien toteuttamista. Edellytys menestyksekkäälle toiminnalle on, että jäsenvaltiot sopivat korkean työllisyystason turvaamisesta ja että ne ovat valmiita tämän yhteisen päämäärän säännölliseen arvioimiseen. Julkinen keskustelu on mahdollistettava vuosittain edistymistä käsittelevällä mietinnöllä - myös Euroopan parlamentissa - saavutetuista ja saavuttamatta jääneistä asioista.
Eurooppa-neuvosto on luonut itse perustan työttömyyden vastaisen taistelun yhteistä tietä varten. Se päätti Essenin huippukokouksessa laajasta strategiasta koskien jäsenvaltioiden työmarkkinapoliittista yhteistyötä. Toimenpiteiden keskittämistä työllisyyden kannalta intensiivisille aloille on jatkettava: investoinneista ammatilliseen koulutukseen, ongelmakohderyhmien tukemisesta työllisyyden intensiteetin kasvamiseen.
Tämä konkreettinen politiikka antaa Euroopan unionin kansalaisille näköalan. Se sisältää jäsenvaltioiden poliittisen vastuun investoida pysyvästi Euroopan tärkeimpään pääomaan, inhimilliseen pääomaan.

Miranda
Huippukokous voisi ja sen tulisi olla välttämätön käänne, joka tekisi päätöksen Euroopan unionista kansojen tahdon ja meidän päiviemme todellisten tarpeiden mukaisesti.
Käsityksemme on se, että työttömyyden vastainen taistelu tulee selkeästi omaksua kaikkien etusijojen etusijana. Tulee taistella sen syvimpiä syitä vastaan eikä ainoastaan vakuuttuneena eräistä heikoista pyrkimyksistä, niistä samoista, jotka on kirjattu perustamissopimukseen.
Tämän vuoksi on korvaamattoman tärkeää luopua lopullisesti nykyisestä monetaristisesta ja uusliberalistisesta suuntauksesta - erityisesti nimellisen yhtenemisen kriteereistä - ja korvattava se suuntauksella, joka keskittyy taloudelliseen kasvuun, työpaikkojen luomiseen ja yhteiskunnalliseen keskusteluun, yhteenkuuluvuuden toteuttamiseen, valuuttakeinottelun vastaiseen taisteluun, julkisten palveluiden puolustamiseen, ympäristönsuojeluun.
Muistamme kuitenkin laajentumisen epäilemättömän merkityksen ja tällä alueella tehdyt kompromissit, kyse on nimittäin neuvottelujen alkamisesta.
Laajentumisen ei kuitenkaan tule pelkästään antaa asialle ylipääsemättömyyden äänensävyä, mikä viittaa sen omien vaatimusten mukaan tarkempaan harkintaan.
Hylkäämme perustamissopimukseen aiotut muutokset, jotka vahingoittaisivat pienempien maiden etuja toimielimissä, kynnyskysymyksenä ja ennen muuta verukkeena laajentumisen toteuttamiseksi. Vaadimme niin ikään, että tulee pitää tiliä taloudellisista vaikutuksista, jotka saattavat kohdata samoja maita.
Vaalit, joita on viime aikoina käyty eräissä maissa, erityisesti tuoreet Ranskan vaalit osoittavat tosiksi epäilyt eri Euroopan kansojen syvästä muutoksen toiveesta.
Nyt on aika täyttää tämä toive.
Miksi eräät Euroopan parlamentin ryhmät eivät hyväksy tässä mielessä kompromissipäätöslauselmaa, olemme siitä eri mieltä.

Wolf
Amsterdamin huippukokous tulee olemaan pohjanoteeraus Euroopan uudemmassa yhdentymishistoriassa. Mitään suurista tehtävistä, joiden edessä Euroopan unioni on, ei voida ratkaista edes vain lähestymistavassa: Rion velvollisuuksien lunastaminen, massatyöttömyyden voittaminen, luvattujen laajentumisten valmistelu itään ja etelään, Euroopan unionin demokratisointi, yhtenäismarkkinoiden sosiaaliekologinen sääntely - mitään näistä ei voida toteuttaa tämän hetkisen asioiden valmistelun tilan mukaan. Tässä tilanteessa parlamenttimme puhuu kauniisti aina kriittisemmästä tilanteesta, johon Euroopan unioni on taiteillut itsensä neoliberaalisessa hegemoniassa, sen sijaan että se tarttuisi historialliseen korjausmahdollisuuteen, joka syntyi vaalien jälkeen Isossa-Britanniassa ja Ranskassa. Sen myötä tämä parlamentti hajoaa vielä kerran enemmän osiinsa!
Luonnos perustamissopimukseksi
Bonde
Arvoisa puhemies, Maastricht II -sopimus, sellaisena kuin se hyväksytään täällä 17. päivänä, ainakin jos se noudattaa ehdotusta, ei ole uuden valtion perustuslaki, mutta se muistuttaa sitä. Maastricht II ei ole itsenäisten valtioiden päällä oleva lisärakennelma, vaan se on itsenäinen rakennelma. Itsenäinen rakennelma, joka saa demokraattisen perustuksen, jolloin voidaan rangaista niitä valtioita, jotka eivät ole demokraattisia. Tulee vapauteen liittyviä ja ihmisoikeuksia, syrjintää ei saa harjoittaa sukupuolen, iän, seksuaalisen suuntautuneisuuden perusteella; nämä ovat asioita, jotka ovat tavallisesti mukana perustuslaissa. Tulee yleisvaltakirja, jolloin on mahdollisuus hankkia itselleen lisää valtuuksia. Mukana on valtuutus yksittäisille valtioille, jotta ne itse säätelisivät palkkasopimuksia, kulttuuria, opetusta ja sairaaloiden toimintaa - myös sellaista mitä on tavallisissa liittovaltioiden perustuslaeissa - joukkotiedotusvälineitä, julkista palvelutoimintaa ja ilmaisuvapautta. On olemassa toissijaisuuspöytäkirja, jossa etusijaperiaate määritetään. On ulkopolitiikka enemmistöpäätöksineen, eräänlainen yhteisen ulkoministeriön alku, puolustus liitetään mukaan, valtiot menettävät oikeuspolitiikan ja poliisilaitoksen, alueen hallinnan. Vallan välineitä tulee käyttöön, raha, sotilaat ja poliisi. Ainoa, mikä puuttuu, on demokratia, ja juuri se on syy siihen, että äänestin tänään vastaan.

Ephremidis
Arvoisa puhemies, äänestin vastaan, koska tämä puheenjohtajamaa Hollannin teksti, jonka perusteella Amsterdamin huippukokous lopulta tekee päätökset, on teksti, jonka kanssa Euroopan kansoilla ei ole mitään suhdetta. Heille ei ole annettu tietoa. EUROSTATin mukaan jollakin tavalla tietoa saaneita kansalaisia on noin 2 prosenttia.
Tämän lisäksi teksti ei tarjoa kerrassaan mitään. Siinä on vain sanoja, sanoja, sanoja, sillä aikaa kun kahleita taotaan ja nähdään puutetta, esim. työttömyyttä. Neuvoston ja komission edustajat pyörittelivät sanaa työllisyys sata kertaa, ja hädin tuskin, melkein väkisin, sisällyttivät sopimukseen jonkun protokollan ja järjestelyn työttömyydestä. Ikään kuin 20 miljoonaa työtöntä olisi nyt vasta luotu, koska sopimuksessa ei esiintynyt tätä sanaa, sillä syyt ovatkin toiset. Nimittäin sosiaalipoliittinen järjestelmä hallitsee yhteisöä. Arvoisa puhemies, tämä teksti, tämä tekele, kattaa rikkaan pöydän rikkaalle syömärille monikansallisissa monopoleissa ja kaikki päätöslauselmat tekevät vääryyttä tässä asiassa. Siksi äänestin vastaan.

Telkämper
Arvoisa puhemies, äänestin tätä tekstiä vastaan, koska se ei vastaa eikä rakenna demokraattista Eurooppaa vaan autoritaarista keskusvaltiota. Maastrichtin sopimustekstissä tulee aina uudelleen esiin käsite - vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue. Meille ei kuitenkaan tarjota mahdollisuuksia julkiseen avoimuuteen. Muita demokraattisia seurantamekanismeja ei toteuteta, päinvastoin niitä heikennetään. Kieli on tässä hyvin mielenkiintoista. Aina aikaisemmin Euroopan politiikassa esiintynyt vapauden käsite on muuttunut sisäisen turvallisuuden ja ulkoista turvallisuutta koskevan politiikan turvallisuuskäsitteeksi.
Laajempi demokratia, työllisyyspolitiikka tai sosiaaliturva eivät luo enää turvallisuutta, vaan hallitukset valvovat sitä sisäasioissa Schengenin ja Europolin kautta ja ulkoasioissa uudella ulko- ja sotilaspolitiikalla. Parlamentti ei valvo herra X: ää, vaan se on hallitusten välinen lähestymistapa. Ihmiset tai parlamentaarikot eivät ole tässä osallisena.
Tämän yhdentymisen supervaltaunelmat huipentuvat WEU: n sulauttamisessa. Sitä ei myöskään valvota demokraattisesti. Sen takia demokraattina ei voi puoltaa sellaista tekstiä.

Berthu
Euroopan parlamentti on muka murheissaan siitä, ettei Amsterdamin Eurooppa-neuvostossa esitelty sopimusluonnos sisällä federalistisia pyrkimyksiä. Todellisuudessa parlamentti ainoastaan käyttää jälleen kerran vanhaa taktiikkaansa eli pyytää mahdollisimman paljon tyytyäkseen lopuksi vastustellen kompromisseihin, jotka ovat kuitenkin merkittävä federalistinen edistysaskel ja joihin se on salaa tyytyväinen.
Kansalliset parlamentit puolestaan menevät yleensä niin uskomattoman helposti ansaan, että kyse on oltava vapaaehtoisesta vallasta luopumisesta.
Nyt on kyseessä juuri tällainen tapaus. Ottakaamme esimerkiksi sopimusluonnoksen turvallisuutta, oikeusasioita ja siirtolaisuutta koskevat ehdotukset. Euroopan parlamentin päätöslauselmassa julistetaan, että sopimusluonnos on riittämätön, sillä sen mukaan yksityishenkilöiden ei ole mahdollista vedota yhteisöjen tuomioistuimeen. Tämän protestin tarkoituksena on kuitenkin ennen kaikkea kääntää huomio tämän tekstin federalistisesta todellisuudesta. Jos se hyväksyttäisiin, henkilöiden liikkumista, turvapaikkoja ja siirtolaisuutta koskevat kysymykset poistettaisiin vastedes kansallisen toimivallan alaisuudesta ja ne olisivat yhteisölle kuuluvia asioita, sillä komissiolla olisi yksinomainen aloiteoikeus, yhteisöjen tuomioistuimella tulkintaoikeus ja neuvosto äänestäisi enemmistöpäätöksellä (ellei kyse sitten ole yksimielisyydestä Euroopan parlamentin yhteispäätöksellä).
Nämä ehdotukset olisivat erinomainen federalistinen edistysaskel, sillä esimerkiksi siirtolaiskysymyksiä koskevat päätökset tehtäisiin vastedes Brysselissä. Ranskan kansa ei voisi enää yksin päättää omasta politiikastaan tällä alalla ja puolueiden pitäisi poistaa kansallisista parlamenttivaaliohjelmistaan kohta " siirtolaisuus" . Voidaan kuitenkin kysyä, missä määrin kaikki tämä on Ranskan perustuslain mukaista?
Saadakseen tämän valtavan lääkkeen paremmin nieltäväksi puheenjohtajamaa Alankomaat käyttää täysin teennäistä strategiaa, joka on kuitenkin menneisyydessä hyvin usein osoittautunut kannattavaksi. Sopimukseen sisällytetään periaate, mutta sen soveltamista lykätään muutamalla vuodella, jotta kansalaiset luulevat voivansa mahdollisesti sitä ennen hyödyntää muutosoikeutta, mikä ei todellisuudessa missään nimessä tule kysymykseen.
Neuvoston nykyisessä esityksessä määrätään lisäksi, että liikkuvuutta, turvapaikkoja ja siirtolaisuutta koskevista asioista, jotka yhteisöllistetään, päätetään edelleen kolme vuotta sopimuksen voimaantulon jälkeen yksimielisesti. Lisäksi henkilöiden rajavalvonta säilytetään, mutta korkeintaan viiden vuoden ajan. Europol saisi toimivaltaa jäsenvaltioiden maaperällä, mutta vasta viiden vuoden kuluttua.
Euroopan parlamentin valitusten lisäksi, joiden tarkoituksena on kääntää huomio pois olennaisista seikoista, myös puheenjohtajamaa koettaa saada hyväksytyksi vaarallisia periaatteita uskottelemalla, että niiden seuraukset ovat kaukaisia ja arveluihin perustuvia. Suuri federalistinen strategia on käynnissä kansojen huiputtamiseksi!

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Meillä on tiettyjä vastaväitteitä päätöslauselman suhteen. C kappaleen 1 kohdan c alakohta ja 12 kohta voidaan lukea siten, että jotkut haluavat lykätä laajentumista, mutta me kannatamme vahvistettua aikataulua. Tosiasialliset vaikeudet ovat talousarvio ja maatalous pikemmin kuin toimielimet.
1 kohdassa ei a alakohta ole aivan oikein, b alakohta on tarkoitushakuinen, ja c alakohta on, kuten mainittu jo aiemmin, mahdollinen uhka laajentumiselle.
Emme voi äänestää 3 kohdan puolesta, koska se sisältyy yhteen tanskalaisten varautumaan. Äänestämme 5 kohtaa vastaan siksi, että se sisältyy yhteen tanskalaisten varautumaan. 6 kohdan puolesta emme voi äänestää siitä syystä, että siinä viitataan 3. pilariin ja esitetään vihjaus komission kokoonpanosta.
Tästä huolimatta äänestämme päätöslauselman puolesta, koska se tukee niitä alueita, jotka ovat meille tärkeimpiä, nimittäin avoimuus, demokratia, ihmisoikeudet, ympäristö, kuluttajansuoja ja työllisyys, ja koska meillä ei ole hedelmätöntä kantaa EU: n muuttamiseen, EU: n, joka kaipaa tunnetusti tarkastamista siellä täällä.

Lulling
En äänestänyt päätöslauselman puolesta, sillä minusta ei ole syytä poistaa yksimielisyyden sääntöä ja tehdä parlamenttia osalliseksi toimipaikan sijainnista asioiden ollessa siten kuin ne nyt ovat tässä asiassa.

Thors
Koska täysistunnon puhemies poikkesi siitä äänestysluettelosta, mikä minulla oli käytettävissä, en minä eivätkä monet muutkaan salissa tienneet, mistä todella äänestimme, kun kohta 47 äkkiä tuli käsittelyyn. Siksi ei äänestyksessä selvinnyt, että annoin tukeni muutosesitykselle 47, jossa painotetaan pienten ja suurten jäsenmaiden välisen tasapainon säilyttämisen tärkeyttä, mitä minä olin toivonut. Haluan myös painottaa, että nyt hyväksytyn päätöslauselman tulisi mielestäni johtaa siihen, että parlamentti näkee myönteisesti tulevat laajenemisneuvottelut.

Voggenhuber
Amsterdamin sopimus ei merkitse askelta eurooppalaisen demokratian suuntaan. Päinvastoin Maastrichtin sopimuksen tarkistuksessa aiotaan lisätä valtioiden välisiä menettelyjä ilman sopivaa parlamentaarista ja oikeudellista seurantaa. Vallanjaon periaate johtaa sen myötä mielettömiin. Ilman yhteispäätösmenettelyä muuten toivottavasta enemmistöpäätösten laajentamisesta tulee neuvostossa tulenarka asia.
Sopimus ei toteuta lainsäädännön julkisuutta, eikä Euroopan parlamentti saa yhdentymisen ydinalueita, kuten talous- ja rahaliittoa, koskevia kertomuksia yhteispäätösmenettelystä ja seurannasta.
Uusi sopimus ei luo tasapainoa unionin poliittisen ja taloudellisen yhdentymisen välille. Euroopan unioni jää rajoittamattoman kilpailun logiikan vangiksi huolimatta hartaista vakuutteluista velvollisuuksistaan kestävää kehitystä kohtaan. Maastricht II -sopimus ei takaa, että valtiot voivat säilyttää tai toteuttaa korkeampia ympäristönormeja. Sopimusluonnoksessa ei mainita ympäristöveron käyttöönottoa.
Työllisyyttä koskeva luku on paljon sanoja ilman sisältöä. Täystyöllisyyden tavoitteesta ei puhuta. Amsterdamin sopimuksessa ei huolehdita taloudellisista ja institutionaalisista välineistä aktiivisen työllisyyspolitiikan toteuttamiseksi Euroopan unionin tasolla. Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamisesta puhutaan, mutta nämä ovat menettäneet jo kauan sitten lähentymiskriteerien aiheuttaman tiukan kuurin takia mahdollisuuden työllisyyshyökkäyksen vaatimiin talousarviojoustoihin.
Sopimus näyttää tällä hetkellä hautaavan demokratian ja kansalaisoikeudet, Euroopan yhdentymisen todellisen perustan.
Nyt Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien on muodostettava liitto Euroopan demokratian puolesta ja asetuttava hallitusten välisen konferenssin lykkäämisen kannalle. Sillä se miltä sopimus nyt näyttää, ei ole hyväksyttävissä. Tuloksen pitäisi olla tärkeämpi kuin aikataulussa pysymisen.

Willockx
Eurooppa on tienristeyksessä. Hallitusten välisen konferenssin päättäminen on ensimmäinen ja tärkeä eräpäivä. Jotta Euroopan unionia syvennettäisiin ja valmisteltaisiin ensi vuosisataa varten, on sopimuksia ja pelisääntöjä ja toimielimiä muutettava.
Hallituskonferenssin tulosten arviointi tulee tapahtumaan kolmen kriteerin pohjalta:
1.Lamauttava yksimielisyyssääntö on poistettava niin pitkälle kuin mahdollista. On mahdotonta saavuttaa tehokasta Euroopan unionia, niin kauan kuin yksi ainoa jäsenvaltio voi asettaa kansalliset etunsa kaikkien unionin asukkaiden yhteisen edun edelle.2.Sosiaalista puolta on vahvistettava. Euroopan unionin on kuunneltava asukkaitaan ja sen on annettava vastaus pyyntöön saada työtä ja ihmisarvoinen elämä. Siksi lukua sosiaaliturvasta on parannettava. Siksi kannatamme tehokkaan työllisyysluvun ottamista osaksi perussopimusta. On palautettava tasapaino rahapolitiikan ja sosiaalis-taloudellisen politiikan välillä.3.Euroopan parlamentin demokraattista vaikutusvaltaa toisessa ja kolmannessa pilarissa on parannettava. Euroopan unionin on pystyttävä esiintymään rauhan ja turvallisuuden takaajana sekä unionin sisällä että sen ulkopuolella. Euroopan parlamentti on otettava enemmän mukaan tähän politiikkaan ja sen pitää saada olennaisilla alueilla ne demokraattiset etuoikeudet, jotka kansalliset parlamentit menettävät.Puheenjohtajavaltio Hollannin esitykset - niin pitkälle kuin ne ovat tunnettuja - tarjoavat näiden kriteerien pohjalta vielä liian vähän perspektiiviä. Sosialistien ryhmän nimissä vaadin, että Amsterdamissa tehdään töitä näiden tekstien parantamiseksi ja otetaan askeleita niiden kantojen suuntaan, jotka Euroopan parlamentti on toistuvasti ilmaisut. Myös äsken hyväksymässämme päätöslauselmassa.
Jos käy ilmi, että ei ole aikaa eikä poliittista tilaa merkityksellisen edistyksen aikaansaamiseksi, lyhyt lykkäys on aina parempi kuin tyhjä laatikko.
(Istunto keskeytettiin klo 13.35 ja se jatkui klo 15.00.)

Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan edistyminen 1996
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Spencerin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0193/97) yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä (tammi - joulukuu 1996).
Olemme hyvin iloisia siitä, että ministeri van Mierlo on vielä läsnä. Me käytämme nyt mielellämme tilaisuuden hyväksi kuulla puheenvuoronne tästä Spencerin mietinnöstä, jonka esitätte neuvoston puolesta.

Van Mierlo
Arvoisa puhemies, olen kiitollinen Spencerille, että hän on niin ystävällinen ja vaihtaa järjestystä minun takiani. Olisi loogista, että hän käyttäisi puheenvuoronsa ensin, mutta etenkin tällaista huippukokousta edeltävinä viimeisinä päivinä logiikka joutuu väistymään jatkuvasti tapahtumien tieltä ja minulla on kiire Bonniin tärkeään kokoukseen tapaamaan erästä meillä olevan ongelman avainhenkilöä, joten käytän tätä anteliasta tarjousta kiitollisena hyväkseni.
Matkalla kohti hallitusten välisen konferenssin päätöstä, jossa pyritään valmistelemaan unionia tulevaisuuden haasteisiin on erittäin tärkeää, että emme unohda sitä, missä seisomme ja mitä olemme viime aikoina saavuttaneet. Ei vain yleisesti Euroopan yhdentymiseen liittyen, vaan myös yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan suhteen. Arvoisan edustaja Spencerin laatimassa vuotta 1996 käsittelevässä mietinnössä ja siihen liittyvässä päätöslauselmaluonnoksessa annetaan tästä alueesta monimuotoinen kuva. Siinä todetaan myös, että on tärkeää, että yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta tulee tarkoituksenmukaisempi ja yhtenäisempi. Neuvosto on samaa mieltä ja osaksi siksi pyrkimys YUTP: n toiminnan rakenteelliseen parantamiseen on osa HVK: ta.
Mutta älkäämme unohtako sitä, että unioni on itse asiassa vasta pitkän tien alussa, jolla viime vuosina on kuitenkin saavutettu jonkinlaista edistystä. Tätä taustaa vasten meidän on muotoiltava odotuksemme ja muodostettava mielipiteemme.
Kuten tiedätte, Maastrichtin sopimuksessa on luotu perusta Euroopan unionin yhteiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle. Tämä politiikan alue on toisaalta kansallisvaltioiden perinteisten historiallisesti kasvaneiden valtuuksien ja toisaalta Euroopan yhdentymisen todellisuuden leikkauspisteessä. Tapa, jolla YUTP: lle annetaan muoto ilmaisee tämän. Vahva YUTP saa voimansa unionin jäsenvaltioiden yksimielisyydestä. Tämän yhteisen politiikan muotoilu tarkoittaa itse asiassa ymmärrystä jaetuista yhteisistä tarpeista, jotka pitää ilmaista. Joillakin alueilla tämä ymmärrys on kehittyneempi kuin toisilla, mutta on joka tapauksessa selvää, että on meneillään vähitellen tapahtuva kehitys.
Tämä kehitys heijastuu institutionaalisella tasolla eurooppalaisen poliittisen yhteistyön kasvussa, joka alkoi 25 vuotta sitten ja joka on kehittynyt Maastrichtin jälkeen yhteiseksi ulko- ja turvallisuuspolitiikaksi. Tällä alueella tehtävät institutionaaliset uudistukset, joita harkitaan nyt HVK: n puitteissa merkitsevät askelta eteenpäin tässä prosessissa ja niihin tulee suhtautua sellaisena. Vain kymmenen vuotta sitten oli miltei itsestään selvää, että taloudellinen jättiläinen Euroopan yhteisö oli ulko- ja turvallisuuspolitiikan alueella savijaloilla seisova jättiläinen eikä tämä alue ollut merkittävä tekijä.
Tämä geopoliittisen tilanteen sanelema tilanne oli itse asiassa luonnoton. Mutta Berliinin muurin kaatuminen ja demokratian aalto Keski- ja Itä-Euroopassa asetti yhteisön odottamatta uusien haasteiden eteen. Euroopan piti paljon enemmän kuin aikaisemmin ilmaista oma poliittinen identiteettinsä ja painoarvonsa. Ja tapa, jolla sen tulee tapahtua alkaa pikku hiljaa hahmottua, vaikka onkin selvää, että se vaatii vielä paljon aikaa.
Katsomme HVK: ssa Maastrichtin sopimuksen yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevia säännöksiä ikään kuin niiden kokemusten valossa, joita olemme hankkineet viime vuosina ja suhteutettuna niihin tarpeisiin, jotka olemme tunnistaneet tulevaisuutta ajatellen. On totta, että kokemukset yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ovat vielä rajoitettuja ja on myös totta, että yleisen mielipiteen mukaan unioni ei vieläkään ole toimintakykyinen. Mutta olkaamme realistisia. Johtuuko se välineistä vai jäsenvaltioiden halusta käyttää niitä? Tehokas ja toimintakykyinen esiintyminen tällä alueella edellyttää halua ja valmiutta yhteistyöhön, perustuen siihen käsitykseen, että on kysymys yhteisistä eduistamme.
Unioni on kehittymässä ja valmistautuu tulevaisuuteen myös YUTP: n suhteen. Suhteemme Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneiden maiden kanssa tiivistyvät yhä. Sen lisäksi työskentelemme kestävän sisällön antamiseksi suhteille meitä ympäröivien Itä-Euroopan maiden ja Välimeren alueen maiden kanssa. Mitä tulee oman mantereemme ongelmiin, kuten Valko-Venäjällä, entisessä Jugoslaviassa ja Albaniassa, unioni on alkanut lisääntyvässä määrin täyttää sille kuuluvaa ja myönnettyä roolia. Se yrittää täyttää tämän roolin hyvässä yhteistyössä YK: n, Euroopan neuvoston ja ETYJ: n kanssa käyttäen kaikkia mahdollisia välineitä. Se ei tarkoita sitä, että unioni voi esittää ratkaisut tai saada ne aikaan, mutta se käyttää ulkopolitiikan alueella vaikutusvaltaa, joka sopii sen etuihin, osaksi niiden taloudellisten suhteiden valossa, jotka sillä on kyseisten maiden kanssa. On selvää, että poliittisen ja taloudellisen vakauden palauttaminen ja edistäminen kulkevat käsi kädessä ja ne ovat myös unionille ja sen jäsenvaltioille erittäin tärkeitä. Välineet, kuten esi-yhdentymisstrategia, PHARE ja TACIS, ovat tässä erittäin tärkeitä.
Myös suhteissa muihin ympäröiviin maihin Euroopan unioni on ollut viime aikoina hyvin aktiivinen. Euro-Välimerivuoropuhelun kehitys on siitä hyvä esimerkki. Prosessi, joka alkoi Barcelonan konferenssista on kehittynyt kiinteimpien taloudellisten yhteyksien järjestelmäksi ja tiiviimmäksi poliittiseksi vuoropuheluksi, jolla on strateginen merkitys unionille, sen jäsenvaltioille ja eteläisille naapureillemme.
Suhteita Itä-Euroopan naapureiden kanssa on myös kehitetty. Unioni pyrkii kehittämällä laajasisältöisiä toimintasuunnitelmia muodostamaan esimerkiksi suhteista Venäjän liittovaltion ja Ukrainan kanssa kestävän ja merkityksellisen kumppanuuden. Tällä tavalla unioni antaa panoksensa vakaan turvallisuusrakenteen muodostumiselle Euroopassa.
Lähi-idän ja Afrikan suurten järvien alueen suhteen unioni on myös antanut panoksensa. Molemmille alueille on nimitetty erityislähettiläät, Moratinos ja Ajello, jotta ilmaistaisiin unionin kiinnostuneisuus ja jotta unionin politiikkaa voitaisiin harjoittaa tehokkaammin. Teille lienee selvää, että unionilla on näillä alueilla vain tukea-antava rooli. Asianomaisten tulee ensi sijassa itse ratkaista konfliktien taustalla olevat ongelmat. Mutta unionilla voi olla täydentävä rooli. Sovittelu ja ennalta ehkäisevä diplomatia täydentävät humanitaarista ja muuta tukea. Olen voinut henkilökohtaisesti seurata, kuinka tärkeää on ollut, että olemme nimittäneet Moratinosin Lähi-itään, sillä siitä hetkestä lähtien, myös siksi, että puheenjohtajavaltio on tietoisesti tähdännyt siihen, on ensimmäistä kertaa syntynyt tilanne, että Eurooppa näyttelee täysiarvoista, poliittista, eikä vain taloudellista osaa Lähi-idän rauhanprosessissa. On painoarvoltaan hyvin tärkeää, että me jatkamme ja yritämme täydentää amerikkalaisten ponnisteluja. Lapsellinen asenne kilpailun suhteen - kuka mitäkin saa tehdä Lähi-idässä - on ollut vallitsevana liian kauan. Lähi-idällä on Euroopalle elintärkeä merkitys. Minulla on sellainen käsitys, että myöskään amerikkalaisten diplomatia ei onnistu, ellei eurooppalainen täydennä sitä. Mielestäni olemme käyttäneet tätä hyväksemme toistaiseksi huolellisesti ja sopusointuisesti. Tästä lähtien on mahdollista olla alueella aktiivinen paljon suuremmassa yhteisymmärryksessä.
Unionin ja sen transatlanttisten kumppaneiden suhteet ovat ylipäätään kehittyneet viime aikoina. Vaikka olemmekin joskus eri mieltä keinoista - meillä on esimerkiksi erilaiset käsitykset eristämisen ja saarron hyödystä ja tehokkuudesta - jaamme kuitenkin suuressa määrin samat tavoitteet, normit ja arvot. Tämä yhteisymmärrys saa ilmiasunsa yhteistyössä transatlanttisen vuoropuhelun puitteissa. Olemme saaneet hiljattain aikaan hyviä tuloksia Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välisessä huippukokouksessa. Kuten äsken sanoin Lähi-idän suhteen, meillä on nyt tarve tehdä yhteistyötä. Se oli myös tarpeellista muulta osin huonosti päättyneen Kiinan ihmisoikeuspolitiikkaa koskeneen yhteisen päätöslauselman suhteen, mutta joka tapauksessa oli kyse hyvästä yhteistyöstä Euroopan ja Yhdysvaltojen kesken. Tässä asiassa Euroopan sisäinen yhteistyö oli vähemmän itsestään selvää.
Kiinteämpi yhteistyö poliittisen vuoropuhelun suhteen täydentää myös taloudellisia suhteitamme Latinalaisen Amerikan maiden kanssa sekä tärkeimpien aasialaisten kumppaneidemme kanssa. Euroopan unionin ja ASEANmaiden huippukokous on esimerkki neuvottelumuodosta, jonka puitteissa voidaan vaihtaa ajatuksia avoimella ja rakentavalla tavalla. Kukaan ei ollut ajatellut, että olisi mahdollista keskustella ASEAN-huippukokouksessa, kuten me teimme, kaksi ja puoli tuntia avoimesti Burman tilanteesta. Me vaadimme sitä, mutta tavalla, joka ei ollut häiritsevä. Tällä tavalla voimme päästä hyvin suunnitellun diplomatian avulla paljon pidemmälle kuin olemme ajatelleet.
Tällä tavalla unioni ei ole enää vain kauppakumppani, vaan lisääntyvässä määrin tärkeä kumppani ulkopoliittisessa vuoropuhelussa. On itsestään selvää, että on erittäin tärkeää, että unionin sisällä pitää vallita yhteisymmärrys noudatettavasta politiikasta. Meitä kuunnellaan vain, mikäli esiinnymme yhtenäisesti. Yksimielisyys, joka perustuu käsitykseen jaetuista yhteisistä tarpeista, ei synny vain institutionaalisista rakenteista. Siksi on sitäkin tärkeämpää, että me neuvostossa ja käydessämme vuoropuhelua teidän kanssanne, jotka edustatte unionin kansoja, vaihdamme ajatuksia ja yritämme päästä yhteisymmärrykseen niistä poliittisista haasteista, jotka kohtaavat Eurooppaa. Tässä on tietenkin avuksi, jos rakenne auttaa meitä hieman. Tähän asti olemme käyttäneet vähiten sitovia rakenteita, hallitusten välistä päätöksentekoa ja yksimielisyyttä. Jokainen voi siis viime hetkellä tehdä mitä haluaa ja estää jotakin. Meidän pitää tehdä se vaikeammaksi ja niin teemmekin perussopimuksessa.
Myönnän, että rakenteet eivät ole tärkeimpiä. Mutta kun liha on heikko, rakenne voi auttaa sen vahvistamisessa. Olemme kehittämässä tätä. Ponnistelumme on kohdistettu siihen ja haluan päättää tähän. Kiitän teitä, että annoitte minulle mahdollisuuden puhua parlamentissa tällä tavalla.

Puhemies
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevista selvityksistä.

Spencer
Arvoisa rouva puhemies, kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen huomautuksistaan. Minusta on aina hauskaa työllistää puheenjohtajavaltiota siinä toivossa, että näemme puheenjohtajavaltio Alankomaat ja muut puheenjohtajavaltiot kenties hieman useammin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan edessä.
Kuten olette sanoneet, tämä on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan täytäntöönpanoa koskeva vuosikertomus, josta on määrätty perustamissopimuksessa. Koska kyseessä on kolmas tällainen keskustelu, olen tänä vuonna ottanut mukaan vertailutaulukkoja, joista käyvät ilmi politiikan välineissä ilmenevät suuntaukset ja toisinaan niiden puute. Olen kiitollinen erinomaiselle sihteeristöllemme näiden monimutkaisten tietojen tarkkuudesta. Kertomukseni kolmannessa osassa näitä tietoja esitellään ensimmäistä kertaa maantieteelliseltä kannalta ja niissä käsitellään muun Euroopan maiden ja lähellä olevien maiden lisäksi lähes kaikkia maailman alueita.
Odotan innokkaasti aikaa, jolloin voimme siirtää huomiomme YUTP: n toimielinkehityksestä häiriöttömään keskusteluun Euroopan ja maailman välisistä suhteista; maailmanlaajuiseen keskusteluun, joka on menestyksekkään unionin laajuisen keskustelumme tasalla. Minua ilahdutti suuresti neuvoston puheenjohtajan tämän aamun keskustelussa esittämä viittaus keittiöihin ja tiskeihin. Hän oli aivan oikeassa. Ulkopolitiikassa meidän on siirryttävä ruokaan ja lakattava huolehtimasta putkitöistä.
Valitettavasti emme ole vielä tuossa onnellisessa tilanteessa, joten kertomukseni toisessa osassa arvostellaan jälleen kerran alueita, joissa YUTP ei mielestämme ole kehittynyt Maastrichtissa ennakoidulla tavalla. Se on kertomus institutionaalisesta arkuudesta ja Euroopan solidaarisuuden tilapäisestä puutteesta kaupallisten paineiden vaikutuksen alaisena.
En haluaisi keskittyä ainoastaan politiikan puutteisiin ja epäonnistumisiin, sillä olemme saavuttamassa edistystä. Kaksikymmentä vuotta sitten kyvyttömyyttämme hoitaa yhdessä ulkopoliittisia asioita ei pidetty yllättävänä tai raskauttavana. Kymmenen vuotta sitten tunsimme syyllisyyttä epäonnistumisestamme. Viisi vuotta sitten olimme kehittäneet toiveita ja retoriikkaa, mutta meillä ei ollut toimielimiä tai perussääntöjä. Maastrichtin jälkeen meillä on ollut joitain mekanismeja, mutta emme ole osanneet käyttää niitä. Olemme käyttäneet niitä marginaalisissa kysymyksissä, mutta emme ole käyttäneet niitä ohjaamaan tietämme eteenpäin Euroopan unionia odottavissa suurissa haasteissa.
Eniten olen huolissani tämän epäonnistumisen vaikutuksesta yleisöön ja etenkin sen poliittisesta ja teknisestä vaikutuksesta Jugoslavian sotiin, joissa yleisö odotti meidän säästävän ihmishenkiä, missä epäonnistuimme. Bosniasta saatu opetus on mielestäni se, että unionilla täytyy olla viimeisenä keinona mahdollisuus turvautua sotilaalliseen väliintuloon. Jos arastelemme tätä vastuuta, meille jää väistämättä vain maksumiehen rooli Euroopan ulkopuolisten voimien rauhaanpakottamisponnisteluissa. Tässä yhteydessä meidän on aloitettava prosessi Euroopan unionin ja Länsi-Euroopan unionin lähentämiseksi.
Kertomukseeni sisältyy jakso, sekin ensimmäinen laatuaan, joka koskee parlamentin, sen puhemiehen, valiokuntien ja valtuuskuntien roolia. En häpeä tunnustaa kannustavani innokkaasti parlamentin, sekä kansallisten parlamenttien että Euroopan parlamentin, osallistumista YUTP: hen. En hyväksy ajatusta, että ulkoasiat ovat toimeenpanovallan etuoikeus. Mielestäni Euroopan toimeenpanoelimet ovat jo nyt liian vahvoja ja parlamentaariset elimet liian heikkoja. Tämä lähestymistapa tuntuu perustuvan teorioihin kruunun yksinoikeudesta ulkoasioihin, minkä Yhdysvaltain senaatti hylkäsi jo tuon suuren tasavallan ensimmäisinä vuosina. Minusta on oikein tavoitella tällaista vaikutusvaltaa, mutta se edellyttää, että suhtaudumme kriittisesti omaan suoritukseemme toimielimenä, ei vähiten taipumukseemme vetäistä täysistunnon kiireellisiä asioita koskevat päätöslauselmat "lonkalta" .
Kuten puheenjohtaja Santerkin tänä aamuna, minäkin otan esille pyrkimykset rajoittaa komission roolin johdonmukaisuutta unionin puolesta 113 ja 238 artiklan nojalla käytävissä neuvotteluissa. Ensimmäiseen pilariin sisältyy tärkeää ulkopolitiikkaa, eikä meidän pidä vähätellä sen hyödyllisyyttä. Minusta ulkopolitiikka, sellaisena kuin Euroopan äänestäjäkunnat sen ymmärtävät, ei rajoitu sellaiseen klassiseen diplomatiaan, jonka parissa YUTP: n kanssa joka päivä työskentelevien huomio kiinnittyy. Jokaisen vallan, etenkin unionin kaltaisen pääasiassa siviilisupervallan, ulkopolitiikan on oltava sekoitus kauppaa ja taloustiedettä, ympäristöä ja kehitystä, turvallisuutta ja ihmisoikeuksia. Sen lähtökohtana on oltava kansalaistemme todelliset pelot ja näkemykset. Kyse ei ole vain perustamissopimuksen muuttamiseen liittyvästä teknisestä prosessista. Kyseessä ei ole pelkkä diplomaattipeli. Kyse on kaupasta, työpaikoista, kuivuudesta ja pyörremyrskyistä. Kyse on vähintäänkin yhtä paljon siitä, mitä tapahtuu Kiotossa tai Genevessä kuin mitä tapahtuu Moskovassa ja Washingtonissa.
Toivomme saavuttavamme edistystä Amsterdamissa. Emme ehkä odota sitä henkeä pidätellen, mutta olemme kuitenkin valmiit tekemään osamme tehdäksemme poliittista todellisuutta, joka on Euroopan kansan mielessä, jäsenvaltioiden Amsterdamin perustamissopimuksen jälkeen luomasta uudistetusta ja parannetusta YUTP: stä.

Wiersma
Arvoisa puhemies, haluan ryhmäni nimissä kiittää esittelijä Spenceriä hänen mietinnöstään. Mielestäni hän on ottanut siinä ja siihen liittyvässä päätöslauselmassa oikeat kohdat esille. Kiitos myös ministeri Van Mierlolle hänen laajasta vuoden 1996 yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa käsittelevästä puheestaan. Se oli mielestäni hyvä. Samalla totean, että tässä on kysymys velvollisuudesta käytävästä keskustelusta, jonka johtopäätökset on valitettavasti jo vahvistettu. Yhteisellä ulko- ja turvallisuuspolitiikalla ei mene hyvin ja parlamentti hyötyisi enemmän kuin tällaisista jälkikäteen käydyistä keskusteluista, mikäli sillä olisi vaikutusvaltaa kehitettäessä tätä aluetta. Parlamentissa ei epäillä yhteisen ulkopolitiikan tärkeyttä. Tänään saamme vain arvioida. Ryhmäni jäsenet tulevat puuttumaan tämän politiikan eri osa-alueisiin.
On sanottava, että unioni ei vuonna 1996 täyttänyt odotuksia ulkopolitiikan alueella. Joillakin alueilla on tosin saavutettu edistystä ja se koskee useimmiten alueita, jotka kuuluvat ensimmäiseen pilariin, tarkoitan humanitaarista apua ja Keski- ja Itä-Euroopan ja entisen Neuvostoliiton suhteiden tiivistämistä. Monissa muissa tilanteissa EU ei ollut paikalla tai ei pystynyt antamaan ratkaisevaa panosta konfliktien tai jännitystilanteiden ratkaisuun. Yhteisestä ihmisoikeuspolitiikasta ei ollut puhettakaan monissa tilanteissa ja etenkin suuret jäsenvaltiot pitivät joissakin tärkeissä tilanteissa kiinni omasta esiintymisestään, omasta suuntautumisestaan. Ja kuten jo sanottu, Yhdysvallat puuttui joitakin kertoja tilanteisiin, jotka meidän olisi pitänyt ratkaista. Ja se on harmi, sillä Euroopan unioni on tärkeä tekijä ja monien kansainvälisten toimintojen tärkeä tukija, mutta kansalaiset eivät juurikaan huomaa sitä. Ajattelen esimerkiksi Euroopan unionin roolia YK: ssa. Turvallisuuspolitiikan suhteen on odotettava, mitä Amsterdam antaa, tässä suhteessa kuva ei mielestäni myöskään ole myönteinen, olemme nähneet, että NATO on viime vuosien aikana menestynyt erittäin hyvin Euroopan unionin aseman kehityksen kustannuksella.
Spencerin mietinnössä sanotaan selvästi, minkä pitää muuttua. Tuemme sitä. On luotava paremmat institutionaaliset puitteet unionin ulkopolitiikalle, etenkin konfliktien ehkäisyn suhteen. Mutta siinä on mieltä vain ja se toimii vain, mikäli jäsenvaltiot ovat kunnianhimoisempia, kun on kyse yhteistyöstä ulkopolitiikan alueella.

Cushnahan
Arvoisa rouva neuvoston puheenjohtaja, suhtaudun erittäin myönteisesti tämän mietinnön julkaisemiseen. Se korostaa Euroopan unionin politiikan tehottomuutta tällä nimenomaisella alueella. Minusta on jokseenkin ironista, että puhumme yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. On monia kysymyksiä, joissa meillä ei ole politiikkaa, ja silloinkin kun politiikka on, se on harvoin yhteinen. Tämä mietintö korostaa useita kriittisiä alueita, joissa olemme epäonnistuneet. Siinä puhutaan kyvyttömyydestä puuttua Bosnia-Hertsegovinan jatkuviin ongelmiin ja tehdä aloite Kosovossa; kyvyttömyydestä hoitaa tehokkaasti Kyproksen jatkuvaa ongelmaa ja suhteita Turkkiin sekä pitkän aikavälin politiikan puuttumisesta Lähi-idän ja Afrikan osalta.
On myös myönnettävä se hieman häpeällinen ja hämmentävä seikka, että toimintamme vähän aikaa sitten sattuneessa Albanian kriisissä oli jokseenkin puutteellista. Tälle on esitetty monia syitä. Pakenemme usein rakenteellisten puutteiden taakse, ja myönnän ilman muuta, että rakenteellisia puutteita on, joista yksimielisyyttä koskeva vaatimus ei ole vähäisin. Tämä ei kuitenkaan kerro koko totuutta. Tarkastelkaamme esimerkiksi Euroopan unionin kyvyttömyyttä puuttua yhdessä Manner-Kiinan jatkuviin ihmisoikeusloukkauksiin - aihe, mistä keskustellaan myöhemmin. Siinä taloudelliset edut on asetettu poliittisen periaatteen edelle, ja jos emme kykene toimimaan yhdessä varsinkin periaatekysymyksissä, meillä ei tule olemaan merkityksellistä roolia geopoliittisessa maailmassa. Puuttukaamme siksi ihmeessä rakenteellisia puutteita koskevaan ongelmaan, mutta tunnustakaamme myös, että toisinaan politiikkamme muovaamisessa esiintyy periaatteettomuutta.
Toivon, että tässä HVK: ssa puututaan rakenteellisiin puutteisiin, että luovumme yksimielisyydestä ja korvaamme sen määräenemmistöäänestyksellä, vahvistamme komission ja parlamentin suhdetta koko alueella, siirrymme pois hallitusten välisyydestä ja lupaamme aloittaa todellisen keskustelun puolustuspolitiikan kehyksestä, niin että siihen toivottavasti sisältyy WEU ja EU: n pilari.
Onnittelen vielä kerran esittelijää. Mietintö tuo esille heikkoutemme, ja toivokaamme, että varsinkin kuluvan viikon lopun aikana sekä Amsterdamissa aloitamme tilanteen korjaamisen.

Daskalaki
Arvoisa puhemies, kuten tunnettua yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on tärkeä asia Euroopan yhteisössä, ei niinkään olemassaolevana kuin poissaolevana. Tässä salissa on toistuvasti korostettu Euroopan kykenemättömyyttä harjoittaa todellista yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sillä seurauksella, että yhteisö on toisaalta pysyvästi se, joka maksaa, paitsi ettei se kuitenkaan voi näytellä merkittävää roolia kansainvälisellä kentällä.
Herra Spencerin huolellinen, rehellinen ja näkemyksellinen mietintö korostaa tätä tosiasiaa monissa kohdissaan. Samalla se kuitenkin antaa ne suuntaviivat, jotka ovat välttämättömiä, edellyttäen että yhteisö tässä ottaa joskus paikkansa. Euroopan parlamentin rooli vaatii vahvistusta yhteisten toimintojen ja kantojen omaksumisessa ja osallistumisessa kansainvälisiin neuvotteluihin. Se korostaa yhteisen turvallisuuden käsitettä, joka yleensä heijastuu taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa vakaudessa, etnisten jännitysten laukeamisessa. Se korostaa myös jatkuvan yhdentymisen edistämistä, sanalla sanoen turvallisuutta, joka pitää määritellä 21. vuosisadan puitteissa sotilaallisten konfliktien ja vastakkainasettelujen lisäksi.
Spencerin mietinnössä ehdotetaan edelleen parlamentaarista valvontaa YUTP: n rahoituksessa. Tästä asiasta kaikki jäsenvaltiot eivät tunnetusti ole samaa mieltä. Siitä huolimatta kyseessä on tärkeä yleinen ongelma, joka jää avoimeksi.

André-Léonard
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella Spenceriä hänen erinomaisesta työstään. Valitettavasti katsaus yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan tuottaa melkoisen pettymyksen, eikä nykyhetki osoita parantumisen merkkejä. Spencer ottaa opikseen Euroopan kyvyttömyydestä eli Euroopan pyyhkiytymisestä kansainvälisen diplomatian näyttämöltä. Jugoslavian kriisi paljasti Euroopan unionin kyvyttömyyden toimia. Nyt voidaan todeta sama Albanian tilanteen yhteydessä.
Todellisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puuttumisen vuoksi Eurooppa ei voi hoitaa tehtävää, joka sille muiden joukossa pitäisi kuulua, eli rauhanrakentamista. Kuinka se voisikaan, jos yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on jäsenvaltioiden hallitusten välisen tason ilmaus. HVK: n on voitava korjata tilanne lujittamalla poliittisen yhteisvastuun periaatetta ja antamalla jäsenvaltioille mahdollisuus olla osallistumatta aktiivisesti tiettyihin yhteisiin toimiin. Neuvosto on tähän asti tukeutunut liian harvoin yhteisiin toimiin ja kannanottoihin sekä osoittanut selvää hitautta. Olen pahoillani yhteisön diplomaattisten toimien heikkoudesta esimerkiksi Kyproksella ja Turkissa. Olen pahoillani lamaantuneisuudestamme Algerian tilanteen edessä. Yhteisen Afrikkaa koskevan politiikkamme puuttuminen on dramaattista ja olen peloissani Keski-Afrikan tapahtumien vuoksi. Euroopan yhteisön puolustuksen epäonnistuttua vuonna 1954 vaikuttaa siltä, arvoisa puhemies, että nyt on ensimmäisen kerran olemassa perusedellytykset eurooppalaisen turvallisuuspolitiikan syntymiselle. Meidän ei pidä jättää tätä mahdollisuutta käyttämättä.

Carnero González
Arvoisa rouva puhemies, YUTP: n tämän vuoden tilannekatsaus osoittaa - kuten aiemmilla kerroilla - sen, että Euroopan unionin kansainvälistä toimintaa leimaa poliittisen tahdon puute, yhteisten tavoitteiden olemattomuus ja institutionaalisten mekanismien riittämättömyys.
Bosnian tapahtumat sekä Albanian tapahtumat vähän aikaa sitten tukevat sitä, että yleinen mielipide on suurelta osin tähän alaan tyytymätön. Tämä huolimatta todella myönteisistä ponnisteluista, kuten esimerkiksi erikoislähettiläs Moratinon ponnisteluista Lähi-idässä. Tilanteen ei ole kuitenkaan arveltu erityisesti parantuvan lähitulevaisuudessa.
Olemme nähneet, kuinka NATO ja Venäjä allekirjoittivat sopimuksen, jota Eurooppa on rajoittunut kannustamaan ja katsomaan vierestä. Näemme heinäkuun alussa Madridissa, miten NATO, kylmästä sodasta noussut instituutio, laajentuu turvallisuuden alalla. Ja kenen kustannuksella? Euroopan unionin voimavarojen kustannuksella. Muutamista myönteisistä näkökohdista huolimatta myös hallitusten välisen konferenssin ehdotukset ovat selvästi riittämättömiä.
On tehtävä nopeasti täyskäännös. Meiltä puuttuu itsenäinen, riittävillä keinoilla varustettu ulkopolitiikka, oma ja itsenäinen eurooppalainen turvallisuus- ja puolustusyhteisö, kyky konfliktien ehkäisyyn ja päättäväinen toiminta pohjoisen ja etelän välisen kuilun kaventamiseksi. Päinvastaisessa tapauksessa meidän on jälleen tyydyttävä suurellisiin ja epärealistisiin lausuntoihin, joita voitaisiin jopa luonnehtia naurettaviksi, kuten Van Mierlon esittämä lausunto pohjoisamerikkalaisen diplomatian ajoittaisesta lamautumisesta, jos Eurooppa ei toimi. Tämä ei pidä paikkaansa.

Dupuis
Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa seikkaa, joka vaikuttaa jääneen hieman unohduksiin. Käsittelemme todellakin Spencerin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevaa erinomaista mietintöä, mutta alle kaksi tuntia sitten hyväksyimme aivan hirvittävän asiakirjan, joka vahvistaa toivon puuttumisen tältä samalta alalta Amsterdamin huippukokouksessa.
Me kaikki tiedämme jo, enkä ole samaa mieltä kollegani ja ystäväni Anne André-Léonardin kanssa tästä asiasta, ettei Amsterdamissa tapahdu mitään yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Tiedämme kaikki, että meille esitelty sopimusehdotus hyväksytään, eikä se sisällä mitään merkittävää edistystä ulkopolitiikkamme alalla. Juuri tämä on tuotava esille.
Meistä on tullut mutiseva parlamentti, joka mutisee ammattimaisesti, mutta sillä ei ole enää minkäänlaista tehoa kahteen muuhun toimielimeen eikä erityisesti neuvostoon. Mutisemme mielipahamme ja mutisemme toiveemme, mutta emme edes ole vakuuttuneita siitä, mitä me haluaisimme. Minusta tämä on erityisen vakavaa.
Pettymys on tänään hyvin suuri. Edessämme on tämä mietintö, jossa ehdotetaan hyvin selviä asioita. Siinä ehdotetaan poliittisia linjoja joukolle maailman alueita. Siinä hahmotellaan joukko täsmällisiä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan uudistuksia. Siinä ehdotetaan komission valtuuskuntien käyttöä diplomaattisina edustustoina niille jäsenvaltioille, joilla ei ole diplomaattista edustusta yli puolessa maailman valtioita. Nämä ovat käytännön ehdotuksia. Niitä voitaisiin tutkia.
Lisäksi äänestimme viime kuussa Tindemansin mietintöehdotuksesta, jossa pyydettiin eurooppalaisen elimen luomista Pietaria varten. Emmekä lakkaa valittelemasta Bosnian, Ruandan ja Albanian tilanteita. Meidän olisi aloitettava toiminta käytännön tasolla, eikä enää itkettävä sitä, ettemme onnistu liittämään WEU: ta Euroopan unioniin. Aloittakaamme sillä, mistä olemme yhtä mieltä. Tiedämme parlamenttimme hyvin voimakkaan enemmistön ajattelevan samoin. On siis lopetettava mutina ja tehtävä myönteisiä ehdotuksia!

Souchet
Arvoisa puhemies, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan edistystä koskeva vuosittainen kertomus on valitettavasti pikemminkin integrationistisen yhdentymisen juhlarituaali kuin syvällistä ja huolestunutta pohdintaa siitä, kuinka vastata tavoitteisiin ja todellisuuteen.
Tämä kertomus ei kiistämättömästä asiapitoisuudestaan ja sisältämistään monista numerotiedoista huolimatta ole poikkeus säännöstä. Kyse on samasta ideologisesta lähestymistavasta kuin viime vuonna. Siinä on kehitetty käsitys sellaisesta yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, jonka tehtävänä olisi ottaa käyttöönsä kaikki kansakuntiemme ulkoisen toiminnan välineet eli se olisi jatkuvasti kansallisen diplomatian vastainen aivan kuin koko Eurooppa ei voisi hyötyä yhden tai useamman jäsenvaltion onnistuneesta hankkeesta. Sen sijaan osaavat ja tehokkaat kansalliset diplomaattikunnat, joihin tällainen toiminta perustuu, esitetään yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehityksen esteenä ja keskusteluissa harkitaan vakavasti niiden käyttöä muuhun tarkoitukseen tai jopa niiden henkilöstön uudelleenkouluttamista.
Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan nykyinen jämäkkyyden puute on vaikuttanut " hallitusten välisen dynamiikan sinnikkyyteen heijastaen jäsenvaltioiden pelkoa luopua kansallisen vallan harhakuvitelmasta" . Lamersin tyhjää simpukankuorta seurasi siis Spencerin harhakuvitelma. Kansallisvaltiolla on siten uudessa vallitsevassa ideologiassa tehtävä, joka aiemmin kuului sitä välittömästi edeltäneelle luokkaviholliselle.
Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan asettaminen kansallista ulkopolitiikkaa vastaan merkitsee sen tuomitsemista steriiliyteen. Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on tehokas vasta, kun sillä täydennetään mutta ei korvata kansallista diplomatiaa. Se, että meillä on todella yhteisiä, hyvin luokiteltuja etuja, joiden esille tuomiseksi on toimittava yhdessä, tuo epäilemättä lisäarvoa.
Muilla aloilla suhtautumistavoissamme on eroja. Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka voi siis mahdollistaa yhteistyön avulla sen, että lähestymistapamme sovitetaan mahdollisimman hyvin yhteen. On kuitenkin myös tunnustettava joillakin tärkeillä aloilla vallitsevien erilaisten, elintärkeiden kansallisten etujen suojelun kannalta oikeutetut ja kansalaisten toiveisiin vastaavat politiikat.
Tämän todellisuuden kieltäminen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan nimissä voi olla ainoastaan sen tavoitteen vastaista, johon väitämme pyrkivämme, eli Euroopan aseman vahvistaminen uudella kansainvälisellä näyttämöllä. Olen pahoillani siitä, ettei Spencerin mietintö sisällä tätä realistista ulko- ja turvallisuuspolitiikan lähestymistapaa, joka kuitenkin on välttämätön edellytys sen menestymistä ajatellen. Tämän vuoksi ryhmämme ei voi äänestää sen hyväksymisen puolesta.

Antony
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parlamenttimme on joka vuosi Maastrichtin sopimuksen voimaantulosta 1. marraskuuta 1993 lähtien laatinut selvityksen perustamissopimuksen J.7 artiklassa määritellyn yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan työstämisessä saavutetusta edistyksestä. Joka vuosi parlamentin selvitys on pettymys, sillä yhteinen politiikka kriisitilanteissa puuttuu.
Spencerin mietintö ei ole poikkeus säännöstä. Sen laatijan mukaan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alku ei näytä kansalaisten silmissä vakuuttavalta. Tarkastelemalla vuoden 1996 kriisejä mietinnössä pahoitellaan erityisesti unionin entistä Jugoslaviaa, NATO: n laajentumista sekä suhteita Venäjään koskevien yhteisten ehdotusten ja aloitteiden puutetta sekä unionin tehottomuutta Albaniassa, sen diplomaattista heikkoutta Kyproksella ja Turkissa sekä sen Kiinaa koskevien näkemysten jakautumista.
Omituista kyllä, mietinnössä pidetään myönteisenä unionin erikoislähettilään toimintaa Lähi-idässä ja arvioidaan, että Keski-Afrikassa, Zairessa sekä suurten järvien alueilla on hyödyntämättömiä mahdollisuuksia. Tämä on otettava huomioon, enkä halua tehdä asiasta muita huomautuksia.
Ehdotetut toimenpiteet puutteiden paikkaamiseksi ovat, kuten tavallista, Länsi-Euroopan unionin (WEU) liittäminen unioniin, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ei-pakollisten menojen kirjaaminen yhteisön talousarvioon, mikä mahdollistaisi parlamentin harjoittaman valvonnan eli sen, että neuvosto kuulee järjestelmällisesti Euroopan parlamenttia ennen yhteisten kantojen hyväksymistä.
Ulkoasiain valiokunta luottaa hallitusten välisen konferenssin kykyyn näiden uudistusten toimeenpanemisessa. Vaikka tämä vähentää yhä enemmän jäsenvaltioiden itsenäisyyttä ulkopolitiikassa, se tuskin tuo yhtään enempää tasapainoa tai rauhaa kansakuntien välille, joten emme äänestä mietinnön puolesta.

Paasio
Arvoisa rouva puhemies, kun vuoden 1995 alusta kolme uutta jäsenmaata liittyi Euroopan unioniin, tuli unioniin aikaisempaa selvästi vahvempana myös sotilaallisen liittoutumattomuuden traditio. Kyseessä on nimenomaan traditio, ei turvallisuuspoliittinen invaliditeetti, niin kuin yllättävän usein tunnutaan ajateltavan. Maailmansodan jälkeisessä Euroopassa sotilaallisen liittoutumattomuuden historia on vähintään yhtä pitkä kuin liittoutumisenkin. Tämä on syytä muistaa.
Haluan korostaa, että esimerkiksi Suomi ei halua olla poliittisesti liittoutumaton. Me haluamme tukea ja vahvistaa Euroopan unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Tällä alueella Suomi muun muassa yhdessä Ruotsin kanssa on ollut viime aikoina varsin aktiivinen. Me haluamme kuitenkin olla liittoutumatta sotilaallisesti siitä syystä, että tämä tietoinen valinta mielestämme ja kokemuksemme mukaan parhaiten turvaa vakauden ja rauhallisen kehityksen pohjoisessa Euroopassa. Jos Suomi ja Ruotsi nyt ilmoittaisivat luopuvansa sotilaallisesta liittoutumattomuudesta, seurauksena olisi hyvin suurella todennäköisyydellä sotilaallisen jännityksen kohoaminen alueellamme sekä Euroopan unionin ja Venäjän 1300 kilometriä pitkällä yhteisellä rajalla. Miksi meidän pitäisi harjoittaa politiikkaa, joka nostaa jännitystä? Seurauksena olisi muun muassa rauhanomaisen raja-alueyhteistyön merkittävä vaikeutuminen.
Tätä taustaa vasten olemme hiukan huolestuneina seuranneet vaatimuksia EU: n ja WEU: n yhdistämisestä. Se merkitsisi, että meidän tulisi luopua sotilaallisesta liittoutumattomuudestamme. Ymmärrämme, että Euroopan unionin jäsenmaiden enemmistö on halunnut ratkaista turvallisuusongelmansa liittoutumalla sotilaallisesti. Kunnioitamme näitä ratkaisuja. Haluamme kuitenkin, että myös meidän ratkaisujamme kunnioitetaan samalla tavalla. Tie Euroopan kahtiajaosta kohti rauhallisempaa kehitystä turvattiin juuri sotilaallisesti liittoutuneiden ja liittoutumattomien maiden hyvällä yhteistyöllä.

De Melo
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unionin vaikutusvallan ja taloudellisen voiman sekä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevan heikkouden ja kyvyttömyyden välinen uskottavuusero käy yhä julkisemmin tunnetuksi.
Tämä ero myös pysyy, koska unionin perustamissopimusta ei ole pantu täytäntöön. Pienet yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimeenpanoa koskevat edistysaskelet ovat pettymyksiä, kuten kerrotaan kollegamme Spencerin erinomaisessa mietinnössä, jota meidän tulee tukea ja jonka puolesta meidän tulee äänestää.
Arvoisa puhemies, meillä ei Euroopan unionissa ole strategisten tietojen palvelua, joka mahdollistaisi maailman poliittista kehitystä koskevan ennusteanalyysin. Meillä ei ole Euroopassa ja ajassamme hyödyllistä ulkopoliittista päätösvaltaa. Eurooppalaisen maailman toimintakyvyttömyys ja turvallisuus- sekä puolustusvälineistön puute on hyvin tunnettu.
Näiden toimien kiireinen toteuttaminen aiheuttaa kiinteän ja yhdenmukaisen toimielinrakenteen luomisen, kuten parlamentti on suositellut ja jatkaa suositteluaan mietinnössä, joka on kuitenkin saanut osakseen hyvin vähän neuvoston huomiota. Odotamme huolestuneina tämän asian epävarmaa edistymistä, toistan, hallitusten välisen konferenssin ehdottaman asian epävarmaa edistymistä.
Arvoisa puhemies, tiedämme kaikki, että perustein ja asiantuntemuksella ennustaminen, pikainen päätöksenteko ja tehokas toiminta ovat kolmiyhteys, joka voi antaa yhteiselle ulkopolitiikalle uskottavuutta, kun sitä tuetaan ja se liitetään Euroopan unionin yhteiseen turvallisuuspolitiikkaan.
Euroopan unionin asema pysyy yhteiseltä ulkopolitiikaltaan arvovallattomana ilman näitä rakenne-edellytyksiä - loppupäätelmä on ankara mutta todenmukainen - eikä se anna keskipitkälle aikavälille sopivaa tukea talous- ja rahapolitiikan sekä vastaavan sosiaalisen edistyksen kehittämiseksi.
Toivon kuitenkin, kun talous- ja rahaliitto täysin toimii, Euroopan keskuspankki toimii, yhteinen rahayksikkö on myönteisenä tekijänä ja tiivistää yhteenkuuluvuutta, että nämä tekevät meistä Euroopan unionin (asia kuuluu varmasti uusien Euroopan poliittisten johtajien sukupolvelle - tämä on täysinpalvellut - ja mahdollisesti uusissa toimielinrakenteissa - nämä ovat loppuun käytetyt), jonka päämäärä mukavan elämän ohella olisi vähän enemmän ylpeyttä elämästä Euroopan kansalaisena.

Caccavale
Arvoisa puhemies, minäkin tahdon onnitella Spenceriä hänen erinomaisen mietintönsä johdosta, mutta tahdon yhtä lailla ilmaista pettymykseni sen johdosta, että tämä parlamentti valmistautuu taas kerran vain mukavaan jutusteluun; sanomme taas kerran, että yhteistä ulkopolitiikkaa tarvitaan, mutta todellisuudessa emme tee mitään konkreettista tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Kysynkin, helliikö joku - kuten Spencer sanoi aivan oikein mietinnössään - yhä sitä harhakuvaa, että nykyään jo vanhentuneet kansallisvaltiot voisivat esittää pääosaa kansainvälisellä näyttämöllä, joka kehittyy selkeästi ja voimakkaasti. Kysyn, eikö Eurooppa, jolla tosin kaupan ja talouden alalla on varmastikin eturivin paikka kansainvälisellä tasolla, haluaisi sen sijaan jatkaa 15 poliittisen kääpiön roolin esittämistä, 15 poliittisen kääpiön, jotka edelleen riitelevät jokaisesta tärkeästä ulkopolitiikan kysymyksestä, joka esitetään kansainvälisellä tasolla. Entisen Jugoslavian tapaus on hämmästyttävä, mutta voisimme mainita monia muitakin, kuten politiikan Venäjän tai Kiinan - joista puhumme myöhemmin - tai Välimeren alueen politiikan suhteen. Itse asiassa yhteisön toimet ja kannanotot ovat yhden käden sormin laskettavissa. Uskon siis, että tämän keskustelun jälkeen on otettava täsmällinen ja vahva kanta, siten että parlamentti käyttää asiasta täsmällisen puheenvuoron.

Frischenschlager
Arvoisa puhemies! Kollegaamme Spenceriä on kiittäminen työstään, koska hänen mietintönsä paljastaa, että Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan käytäntöä koskevan mietinnön on johdettava nyt aivan yksinkertaisesti hukattujen mahdollisuuksien ja laiminlyöntien luettelointiin. Ja pelkään, että mietinnöt tulevat näyttämään tulevaisuudessa vastaavanlaisilta, sen jälkeen kun hallitusten välinen konferenssi ei tuo tällä alueella todellista edistystä.
Meidän ei tarvitse harhailla tässä maailmassa kovin kauas löytääksemme käytännön esimerkkejä epäonnistumiselle. Jopa Euroopan unionin jäsenmaiden tai jäseneksi haluavien maiden kesken uhataan avoimesti sotilaallisella väkivallalla. Pidän sitä Euroopan unionilta anteeksiantamattomana epäonnistumisena, ettei sen onnistu hajottaa Kreikan, Turkin ja Kyproksen muodostamaa kriisivyöhykettä. Päinvastoin me vain katsomme vierestä, kuinka taloudellisesti heikot valtiot käyttävät täysin ylimitoitettuun varusteluun taloudellisia voimavarojaan, joita ne tarvitsevat välittömästi muualla.
Uskon, että tämän pitäisi olla selkeästi kaikkien Euroopan instituutioiden painopiste, jotta tämä todellinen eurooppalainen skandaali saadaan hallintaan.

Alavanos
Arvoisa puhemies, herra Spencerin mietinnössä on varmasti oikeaan osuvia huomioita, minä puolestani haluaisin kuitenkin olla vähän jyrkempi. On varmasti olemassa institutionaalinen puute, joka estää yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehityksen, mutta on olemassa myös muita puutteita, nimittäin solidaarisuuden puute. Tämän olemme nähneet vuonna 1996 Imian saarten välikohtauksessa ja neutraalissa asenteessa, joka vallitsi Euroopan yhteisössä, vaikka asiaan kietoutuneena oli sen jäsenvaltio. Toiseksi, samanarvoisen kohtelun periaate puuttuu. Euroopan yhteisö käsittelee toisella tavalla Tsetsenian oikeuksia ja toisella tavalla tällä hetkellä kurdien oikeuksia pysyen vaiti Turkin armeijan nykyisistä hyökkäyksistä vieraisiin valtioihin. Kolmanneksi, yhteisöltä puuttuu luottamus omaan itseensä. Euroopan yhteisön ulkopolitiikassa vallitsee pysyvä alemmuudentunne ja se on sopeutunut ajatukseen olla vaunu Yhdysvaltojen vetämän veturin takana. Kyproksen kysymys on hyvä esimerkki. Siinä Euroopan yhteisö teki, minkä pystyi, aliarvioidakseen omaa valtuutettuaan Yhdysvaltojen edessä, joka vähän aikaa sitten oli määrännyt herra Holbrooken omaksi valtuutetukseen Kyproksella. Olen myös sitä mieltä, että Euroopan yhteisön ulkopoliittinen tragedia näkyi vuonna 1996 Albanian tapauksessa.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, arvoisat naiset ja herrat! Me kannatamme tätä mietintöä, koska me puollamme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan nopeaa toteuttamista silmällä pitäen Itävallan liittymistä LänsiEuroopan unioniin ja Pohjois-Atlantin liittoon. Näemme erityisen tärkeänä parantaa Länsi-Euroopan unionin ja Euroopan unionin työskentelyedellytyksiä ja kehittää Yhdysvalloista riippumattoman eurooppalainen turvallisuusjärjestelmä. Euroopan turvallisuusjärjestelmän ensisijainen tarkoitus on kuitenkin oltava sotilaallisten ristiriitojen ehkäiseminen. Vasta toisella tilalla on ristiriitojen ratkaiseminen, jos on välttämätöntä, epäilemättä myös sotilaallisin keinoin.
Euroopalla on tämän vuosisadan historiansa perusteella erityinen vastuu aktiivisen turvallisuuspolitiikan suhteen. Pasifismin naiivi muoto ei saa vaarantaa tätä, sillä meidän ei kenenkään täällä pitäisi unohtaa erästä asiaa. Yksipuolisen pasifismin, antimilitarismin ja sotilaallisen puolueettomuuden periaatteilla myöskään Auschwitzia ei olisi koskaan vapautettu.

Theorin
Rouva puhemies! Haluan kaikkien muiden tavoin tässä sanoa, että tämä on oikein hyvä mietintö. Siinä on laajentunut ja hyvä käsitys turvallisuuspolitiikasta, eikä se ole rajoittunut kapealle sotilaalliselle alueelle ja sotilaallisiin kysymyksiin. Toivotan myös tervetulleeksi sen, mitä Spencer itse sanoi, että tarvitaan pitkäjänteistä strategiaa suurten globaalien ongelmien ratkaisemiseksi mukaan luettuna köyhyys, ympäristö sekä etniset ja sosiaaliset konfliktit. Mielestäni tämä on erittäin hyvä.
Näen ennen muuta mietinnön perusteluissa hyvän kuvauksen siitä, miten yhteistä turvallisuuspolitiikkaa pitäisi voida muotoilla; se on analyysi puutteista, mutta se on myös kuvaus siitä, mitä pitäisi tehdä. Se on hyvä hakuteos asiasta kiinnostuneille.
Jopa auringossa on joskus pilkkuja. Niitä on myös tässä mietinnössä joissakin kohdissa. Viittaan mielelläni siihen, mitä Paasio sanoi liittoutumattomien ja puolueettomien maiden tilanteesta. Kohdissa 15 ja 19 on näitä pilkkuja jäljellä. Toivon, että ne katoavat äänestyksessä, jossa tuetaan muutosesityksiä 1 ja 2. Muuten: Onnittelut hyvästä mietinnöstä.

Lambrias
Arvoisa puhemies, onnittelut herra Spencerille hänen mietintönsä johdosta. Suuri poissaolija, suuri tuntematon, suuri syyllinen: nämä sanat ovat luonnehtineet ajoittain nimellistä mutta olematonta yhteistä ulkopolitiikkaa eikä ilman syytä. Vaikka sen pitäisi vuoden 1989 maailmanhistoriallisen mullistuksen jälkeen olla ensimmäinen ja keskeinen huolemme yhteisössämme, se on sopimuksen uudistuksen aattona kaukainen, jopa joidenkin mielestä ei-toivottu, uni.
Meidän olisi pitänyt oppia kivuliaasta kokemuksesta Persianlahdella, Jugoslavian hajoamisen yhteydessä, BosniaHertsegovinan draaman yhteydessä, Afrikan tragedioiden yhteydessä - puhumattakaan sekoilusta Turkin suhteen - että Euroopan ulkopolitiikassa ilmenee useammin kansallisuuden kuin yhteisyyden ilmauksia.
Maailman suurin kaupallinen valta, kuten joskus yhteisöämme sanotaan, näyttää varmistuvan näyttämään ironisten mielestä kuurolta diplomaatilta, sokealta kenraalilta ja ontuvalta sotilaalta. Toive YUTP: stä ei puuttunut tietenkään Maastrichtista, kuten se ei puutu Amsterdamistakaan ylihuomenna. Se mikä puuttuu, on yhteinen poliittinen tahto tuloksellisesta yhteisestä ulkopolitiikasta.
Nyt etsitään erilaisia teknisiä ratkaisuja. Itseasiassa on olemassa valmiutta siinä laajassa ekonomistisessa ajattelutavassa, joka meitä hallitsee, korvata rahalla poliittinen ja strateginen poissaolomme. Kuten komission jäsen, herra Van Der Broek sanoi osuvasti eilen, kaikissa kriisipesäkkeissä Sarajevosta Palestiinaan eurooppalaiset ovat maksajina ja muut toimijoina. Jos haluamme päästä tämän kyvyttömyyden juurille, meidän on palattava siihen, mistä viime vuosina olemme huolellisesti vaienneet: luopumiseen liiton ideasta.

Truscott
Arvoisa rouva puhemies, minäkin haluan onnitella Spenceriä hänen mietinnöstään. Yhdyn hänen kantaansa siitä, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehitys on ollut pettymys. On totta, että EU ei ole kyennyt panemaan täytäntöön sen sopimuksiin sisältyviä perusihmisoikeuksia ja demokratialausekkeita. Kuten Spencer hahmotteli, komissio ei ole tehnyt ehdotuksia, joita se voisi tehdä J.8 artiklan nojalla. Erityisen tervetulleena pidän hänen viittaustaan analyysiyksikköön, joka voisi avustaa EU: ta tehokkaamman ulko- ja turvallisuuspolitiikan laatimisessa ja konfliktien ehkäisyssä.
On totta, että EU: n ja WEU: n välille tarvitaan kiinteämpi suhde. Kuten Theorin, en kuitenkaan kannata kohtia 15 ja 19 WEU: n liittämisestä EU: hun ja enemmistöpäätöksen lisäämisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa.
Kuten Lambrias sanoi, yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on selvästi epäonnistunut joillain alueilla, kuten entisen Jugoslavian, Albanian ja muiden maailman alueiden osalta.
Lopuksi haluaisin onnitella Spenceriä siitä, että hän otti mukaan viittauksen jalkaväkimiinoihin, ja varmistaa, että me kaikki työskentelemme yhdessä niiden hävittämiseksi maan päältä, koska ne aiheuttavat niin paljon vahinkoa ja satuttavat ihmisiä kaikkialla maailmassa.

Stenzel
Arvoisa puhemies! Mikä tahansa hallitusten välisen konferenssin tulos tulee olemaankin, yksi on varma, että suosionosoitukset tälle konferenssille eivät tule olemaan kohtuuttoman suuria. On hyvin tärkeää, että annamme kansalaisille tunteen, että he elävät vapauden ja sisäisen turvallisuuden tilassa, johon kuuluu myös sosiaaliturva ja oikeus työhön. Näin sen on oltava toki myös ulkoisen turvallisuuden osalta. Juuri sellaisille valtioille, kuten Itävallalle, jotka sijaitsevat Euroopan unionin reunavyöhykkeellä, on tärkeää, että Euroopan unioni saa ulko- ja turvallisuuspoliittista painoa. Sen myötä siitä voi tulla tasapainottava tekijä Euroopassa. Tähän mennessä esille on tullut ennen kaikkea yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puutteita Bosniassa samoin kuin Albaniassa ja Lähi-idässä. Spencerin mietintö tekee tämän kivuliaalla tavalla selväksi.
Älkäämme pettäkö itseämme. Ilman Yhdysvaltojen mukana oloa näillä kriisivyöhykkeillä mikään ei olisi mahdollista. Se asettaa Euroopan unionille varattomuustodistuksen. Sitä tärkeämpää meille siis on, että enemmistöpäätökset helpottavat Euroopan unionin toimintakykyä myös YUTP: n alueella. Se on positiivista, että Euroopan unioni hyväksyy Petersbergin tehtävät eli rauhaa ylläpitävät ja rauhaa edistävät tehtävät. Se on negatiivista, ettei WEU: n sulauttamiselle ole vielä määräaikaa, siis sotilaallinen selkäranka puuttuu. YUTP: n selkeä linja helpottaisi myös puolueettomien valtioiden, kuten Itävallan, kansallista keskustelua. Niin kauan kuin YUTP: ssa on hiomista, on helppoa vetäytyä puolueettomuuden taakse suojaan, joka on menettänyt tarkoituksensa Euroopan poliittisessa kentässä tapahtuneiden muutosten seurauksena ja joka pitäisi poistaa solidaarisuudesta yhteistä turvallisuuspolitiikkaa kohtaan.

Titley
Arvoisa rouva puhemies, tässä yhteydessä on yleensä tapana onnitella esittelijää. Harvinaisempaa on ehkä se, että Spenceriä onnitellessani todella tarkoitan sitä, sillä ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan aiemmat puheenjohtajat ovat laatineet vuosikertomuksensa hyvin absolutistiselta pohjalta: he ovat puhuneet todellisen maailman sijasta siitä maailmasta, jonka he haluaisivat nähdä.
Spencerin mietintö on kuitenkin käytännönläheinen ja konkreettinen, ja juuri siltä pohjalta meidän on lähestyttävä tätä aihetta. Loppujen lopuksi meillä ei ole yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka siksi, että haluamme jonkinlaisen statussymbolin, jolla todistaa muulle maailmalle, että olemme kehittyneet toimielimenä, vaan koska uskomme, että taloudellinen ja poliittinen voimamme voi YUTP: n kautta hyödyttää paitsi EU: n kansalaisia myös laajemmin nähdyn Euroopan kansalaisia ja itse asiassa koko maailmaa, ja meitä on arvioitava juuri sen perusteella, miten onnistumme noiden etujen tarjoamisessa.
Tällä hetkellä YUTP on hyvin vajavainen: se edustaa pikemminkin Heath Robinsonin innoitusta kuin modernia, tietokoneistettua teknologian aikakautta. Meidän on määriteltävä selkeämmin mitä haluamme! Mitä tarkoittaa yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ja mitä sillä pyritään saavuttamaan? Meillä ei ole mitään kantaa siitä, minkä määrittelemme yhteiseksi vaikeudeksi, yhteiseksi haasteeksi, eikä meillä ole minkäänlaista ajatusta yhteiseksi lähestymistavaksi. Miten kukaan voi päättää Albaniaa koskevasta strategiasta, kun ministerineuvostolla oli 15 erilaista alustusasiakirjaa? Ongelmaan puuttumisessa ei päästä edes alkuun. Kun kansalliset hallitukset yhä esittelevät asiaa virkamiehilleen, meillä ei voi olla yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Siksi tarvitsemme analyysiyksikköä, jonka toivomme näkevämme Amsterdamin tuloksena. Siksi tarvitsemme myös johdonmukaisempaa rahoitusta YUTP: lle. Hatun kierrättäminen ja asioiden siirtely paikasta toiseen ei ole esimerkillinen tapa hoitaa asioita. Toivon, että toimielinten välinen sopimus YUTP: n rahoituksesta saatetaan osaksi Amsterdamin perustamissopimusta, niin kuin on jo korkea aika tehdä!
Tarvitsemme päätöksentekorakenteen, joka kunnioittaa kansalliseen itsenäisyyteen liittyvää arkaa kysymystä ja jäsenvaltioiden herkkää asennoitumista joihinkin näistä kysymyksistä mutta joka silti sallii meidän saavuttaa edistystä. Rakentavan pidättäytymisen ja enemmistöäänestyksen soveltamisen laajentamisen ajatus yhteisesti sovituissa strategioissa on uusi etenemistapa.
HVK: ssa puututaan joihinkin näistä kysymyksistä. Poliittisen tahdon puutteeseen ei kuitenkaan voida puuttua. Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan suurin häpeä on se, mitä tapahtui Mostarissa, ja mitä tapahtui Koschnikille, joka oli hallintovirkamiehemme Mostarissa. Ministerineuvosto petti hänet, ja tämä johtui poliittisen tahdon puutteesta. Meidän on rakennettava poliittista tahtoa. Meidän on kehitettävä parlamentin roolia yhteisessä ulkoja turvallisuuspolitiikassa.
Tämän sanottuani totean, että minua ilahduttaa, että Spencer on arvostellut parlamenttia. Kuinka neuvosto voi luottaa meihin ja ottaa meidät vakavasti, jos emme kykene antamaan johdonmukaisia suosituksia ja laadimme kiireellisiä päätöksiä, jotka ovat epätarkkoja ja ristiriitaisia? Meidän on mentävä itseemme, jos todella haluamme merkittävän roolin ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisessä.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, toivon, että kun lisään myös omat onnitteluni monien muiden puhujien Spencerin mietinnön johdosta esittämiin onnitteluihin, ne ymmärretään myönteisessä mielessä Titleyn johdannon jälkeen. Olen nimittäin sitä mieltä, että Spencer on perusteellisessa mietinnössään tehnyt melko virheettömän analyysin Euroopan unionin ulkopolitiikan puutteista ja analysoinut myös sitä, millä tavalla sitä voitaisiin parantaa. Siinä mielessä, ja myös tänä aamuna käydyn HVK: ta koskevan keskustelun jälkeen, voidaan sanoa, että on syntymässä selvä yksimielisyys siitä, millä tavalla ulkopolitiikkaa voitaisiin parantaa, ainakin siinä käytettävien keinojen osalta. Tässä suhteessa odotamme uskoakseni yhtä jännittyneinä kuin parlamentti Amsterdamin kokouksen tuloksia, joista käy jälkikäteen selville, kuinka pitkälle perussopimus antaa meille sellaiset keinot ja parannukset menettelyihin ja rakenteisiin, jotka tarjoavat jonkinlaiset mahdollisuudet todella tehokkaampaan, menestyksekkäämpään ja toimintakykyisempään yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, jota niin monet tänään iltapäivällä ovat vaatineet.
Haluamatta millään tavalla asettaa yhteisestä ulkopolitiikasta oikeutetusti esitettyä kritiikkiä huonoon asemaan haluaisin toisaalta varoittaa mahdollisesta taipumuksesta syyttää enemmän tai vähemmän Euroopan unionin avuttomuutta kansainvälisistä konflikteista ja kaikesta maailman kurjuudesta tai sen puutteellisia mahdollisuuksia saada lyhyessä ajassa kaikki ongelmat ratkaistuksi.
On olemassa valitettavasti lukuisa joukko esimerkkejä konflikteista, joita suuret maat, maailmanmahdit, joilla on suuri diplomaattinen, sotilaallinen ja taloudellinen kapasiteetti, eivät voi noin vain lopettaa, oli sitten kysymys Lähiidästä tai Keski-Afrikan konflikteista. Haluaisin lisätä tähän, että unionin ulkopolitiikan suhteen voidaan mainita onneksi monia myönteisiä tekijöitä. Ei vain se, että olemme suurin kansainvälinen avun antaja eikä se, että Eurooppa on ilmaissut kansainvälisen solidaarisuutensa maailman ihmisten ja maiden kurjien tilanteiden yhteydessä; ei vain ja ainoastaan se, että olemme valmiit selittämään kansalaisillemme, miksi on välttämätöntä suorittaa edelleen suuria kansainvälisiä ponnistuksia entisen Jugoslavian auttamiseksi ja jälleenrakentamiseksi, jossa me aikoinamme jäimme poliittisesti ja diplomaattisesti jälkeen, mutta jossa me nyt olemme joka tapauksessa eturivissä yrittäessämme saada Daytonin rauhan todella kestäväksi. Olemme uudistaneet suhteemme koko strategisen ympäristömme kanssa, Itä-Euroopan, entisen Neuvostoliiton, Välimeren alueen, Lähi-idän, jokaisen maan kanssa erikseen ja vahvistaneet niitä.
Sama koskee maata, josta parlamentissa on paljon keskusteltu, eli Turkkia, jonka kanssa solmimme tulliunionin kaksi vuotta sitten ja jonka kanssa me yhä yritämme saada tiiviimpiä suhteita, mutta johon tarvitaan myös selviä ja konkreettisia askeleita Turkin puolelta, eikä 21 vuoden tuomiota poliittiselle aktivistille, joka on poistanut lipun erään rakennuksen katolta.
Lyhyesti, unionin ulkopolitiikasta on myös myönteistä kerrottavaa. Mutta palaan lähtökohtaan ja itse asiassa Spencerin mietinnön ytimeen, joka on - kuten Titley myös jälleen korosti - se, että sovitaan Amsterdamissa mistä tahansa rakenteista tai menettelyistä, ne eivät voi koskaan korvata todellista poliittista tahtoa puolustaa yhteisiä etuja todella yhteisesti. Tässä suhteessa ollaan selvästi jäljessä.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi esittää vetoomuksen. Mielestäni olisi hyvä, jos kaikki jäsenvaltiot lukisivat jo olemassaolevissa unionin sopimuksissa olevat yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa käsittelevät kohdat uudelleen ja että ne tutustuisivat komission puheenjohtaja Santerin tämänaamuiseen puheenvuoroon, pacta sunt servanda ja että ne muistaisivat, että Maastrichtissa on vuonna 1991 kaikkien jäsenvaltioiden suostumuksella sovittu selvästi, että ei pyritä vain yhteiseen ulkopolitiikkaan vaan myös turvallisuuspolitiikkaan ja ajan myötä myös puolustuspolitiikkaan ja kaikki siihen liittyvät välineet ja huomautukset, joita tässä mielessä on tehty LänsiEuroopan unionin vahvistamisesta ja sellaisten välineiden hankkimisesta, joita voidaan käyttää ja joiden avulla voidaan painostaa diplomatian epäonnistuessa, ansaitsevat myös mielestäni täyden huomion.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni ilmaisemalla vielä kerran suuren arvostukseni Spencerin mietintöä kohtaan ja toivon, että voimme tulevina vuosina vaihtaa ajatuksia monta kertaa Euroopan unionin yhteisestä ulkoja turvallisuuspolitiikasta ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnassa ja myös täysistunnoissa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

EP: n ja kansallisten parlamenttien suhteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Neyts-Uyttebroeckin institutionaalisten asioiden valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0179/97) Euroopan parlamentin ja kansallisten kansanedustuslaitosten välisistä suhteista.

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisa puhemies, Maastrichtin sopimuksen jälkeen Euroopan unioni on aloittanut todellisen poliittisen taipaleen. Sitä seuranneet ratifiointimenettelyt osoittivat, kuinka vahva oli vaatimus asianmukaisesta vastuuvelvollisuudesta. Se vaatimus ei ole poistunut ja esillä olevat sopimuksen muutokset tulevat vain vahvistamaan sitä. Unionin kansojen valittuina edustajina kansallisilla parlamenteilla ja Euroopan parlamentilla on avainasema demokraattisen valvonnan harjoittamisessa unionin lainsäädäntötoiminnan ja muiden toimien suhteen. Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien välisten suhteiden laatu onkin ratkaisevan tärkeää unionin demokraattisen sisällön kannalta. Jos näistä toimielimistä tulee toistensa kilpailijoita, demokratia kärsii. Jo ne tunnustavat, että niillä on yhteinen tehtävä, demokratia voittaa.
Tämä vakaumus, kollegat, on ollut johtolankani sen vuoden aikana, joka on kulunut siitä, kun minut nimitettiin esittelijäksi tutkimaan meidän parlamenttimme ja kansallisten parlamenttien välisiä suhteita. Ei ollut vaikea vakuuttaa teitä. Vastakaiun löytäminen kansallisissa parlamenteissa ei ollut yhtä itsestään selvää. Kuten Suomen eduskunta sanoi, suhteemme ovat samalla keskenään kilpailevia ja toisiansa täydentäviä. Täydentäminen tarkoittaa sitä, että me, Euroopan parlamentti, valvomme komission ja neuvoston toimintaa ja kansalliset parlamentit valvovat kansallisia hallituksiaan ja tarkkailevat niitä, kun ne esiintyvät EU: n nimissä.
Tämä näyttää itsestään selvältä, mutta se on kaukana siitä, sillä suuri osa EU: n lainsäädäntöä, miltei puolet talousarviosta, astuu voimaan ilman asianmukaista parlamentaarista valvontaa, puhumattakaan toisesta ja kolmannesta pilarista, joissa parlamentaarinen eli demokraattinen valvonta ei tähän mennessä ole juurikaan ollut mahdollista.
Viime hetkillä ennen HVK: n päättämistä valmistuneessa päätöslauselmassani on muotoiltu muutamia perustavanlaatuisia vaatimuksia, ensiksi: avoimuuden ottaminen perustamissopimukseen yleisenä kaikkia unionin toimielimiä koskevana periaatteena. Jo yksinään se, kollegat, voisi lieventää yleisön epäluottamusta, tai poistaa sitä vähitellen. Toiseksi: Euroopan parlamentin valtuuksien lisääminen ja yhteispäätösmenettely kaikkien neuvoston päätösten suhteen, joissa vaaditaan määräenemmistöä. Kolmanneksi: sopimuksen tulee velvoittaa, että kaikki lainsäädäntöä käsittelevät tekstit on annettava ajoissa kansallisille parlamenteille siten, että niillä on vähintään neljä viikkoa aikaa antaa lausuntonsa ennen kuin neuvosto tekee päätökset. Neljänneksi: unionin parlamenttien välisen yhteistyön vahvistaminen COSACin tehokkaamman toiminnan kautta, johon sisältyy ilmoittaminen parlamenteille ajoissa komission lainsäädäntöohjelmista, molemminpuolisten palveluiden myöntäminen ja sähköisen monenkeskisen viestinnän ajan tasalle saattaminen.
Esillä olevat HVK: ta koskevat esitykset vastaavat osittain näihin vaatimuksiin. Toivon, ettei esityksiä heikennetä viime tipassa, vaan että niitä päinvastoin vahvistetaan. Arvoisa puhemies, kollegat, ymmärrän, että mietintöni ja päätöslauselmani ovat vain yksi vaihe meidän parlamenttimme ja kansallisten parlamenttien välisissä suhteissa, sillä ne tulevat aina olemaan vähintäänkin hieman hankalat. Siksi toivon, ettemme löisi niitä laimin, vaan hoitaisimme niitä.
Lopuksi, arvoisa puhemies, kollegat, haluaisin käyttää viimeiset 30 sekuntiani kiittääkseni kaikkia niitä, jotka ovat auttaneet ja tukeneet minua tämän mietinnön valmistelussa, sillä en tietenkään ole tehnyt sitä yksin. Olen erittäin tyytyväinen siihen, että olen voinut luottaa institutionaalisten asioiden valiokunnan virkamiehiin, omiin työntekijöihini ja koko joukkoon kollegoita.

Corbett
Arvoisa rouva puhemies, haluan onnitella esittelijää sosialistiryhmän puolesta. Valiokunnassa tehtiin erinomaista yhteistyötä, ja sosialistiryhmä tukee hänen päätöslauselmaesitystään, kun siitä äänestetään.
Kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin rooli on - ja sen täytyy olla - täydentävä. Euroskeptikkojen ja erilaisten äärioikeistolaisten nationalistien yrityksiä usuttaa kansalliset parlamentit ja Euroopan parlamentti toisiaan vastaan on vastustettava. Rooli on täydentävä, koska kansallisilla parlamenteilla on rooli kansallisissa pääkaupungeissa, sillä ne valvovat, tutkivat ja seuraavat maataan neuvoston kokouksissa Brysselissä edustavien ministerien toimintaa.
Kukin niistä käyttää omaa tapaansa, jonka ne ovat kehittäneet omien perustuslaillisten perinteidensä mukaisesti. Epäilemättä joitain näistä tavoista voitaisiin kehittää. Se on niiden oma asia. Mutta olipa tapa kuinka hyvä tahansa - olipa se Skandinavian malli, jossa ministeri poikkeaa asianosaisen parlamentaarisen valiokunnan luona matkallaan lentokentälle ennen neuvoston kokoukseen lähtöä ja palatessaan lentokentältä tullessaan neuvoston kokouksesta, mikä on hyvin tehokas valvontamuoto, tai jokin muista kehitetyistä malleista - lopputulos on, että olipa kansallinen parlamentaarinen valvonta kuinka tehokasta tahansa, se koostuu viidentoista eri kansallisen parlamentin erillisestä valvonnasta, joista kukin valvoo yhtä neuvoston jäsenestä.
Tässä kohdin tarvitaan Euroopan parlamentin roolia. Jonkun on kohdeltava neuvostoa yhtenäisenä elimenä, toimielimenä, joka tekee Euroopan tason päätöksiä eurooppalaisena toimielimenä. Tässä juuri piilee yhteispäätäntämenettelyn merkitys - siinä, että on Euroopan tasolla suoraan valittu parlamentaarinen elin, joka on yhteydessä neuvostoon. Nämä kaksi roolia ovat siksi täydentäviä, ja on huolehdittava siitä, että ne määritellään selvästi perustamissopimuksessa. Tuemme kompromisseja, joita HVK: ssa näyttää olevan tekeillä, sellaisiin toimiin ryhtymiseksi, joilla helpotetaan kansallista valvontaa, jota kansallisten parlamenttien on harjoitettava parantamalla määräaikoja ja asiakirjojen jakelua, jotta niille jää enemmän aikaa paneutua asioihin.
Vieläkin tärkeämpää HVK: ssa on tähän liittyvä asia, nimittäin määräenemmistöäänestyksen soveltamisen laajentaminen. Jos tulevassa noin 20 jäsenvaltion unionissa asioista päätetään yksimielisesti, ei ole päätöksiä, joita tutkia ja valvoa. Ei ole mitään, mitä kansalliset parlamentit tai Euroopan parlamentti voi käsitellä, koska koko toiminta lamaantuu. Jos emme laajenna määräenemmistöäänestyksen soveltamista uudessa perustamissopimuksessa vähintäänkin yhteisön lainsäädännön koko soveltamisalaan, ei kannata keskustella parhaimmista tavoista, joilla kansalliset parlamentit tai Euroopan parlamentti voi toteuttaa valvontaa. Tähän kysymykseen on puututtava tässä HVK: ssa.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, mielestäni Neyts-Uyttebroeckin mietinnön - joka hyväksyttiin suurella enemmistöllä valiokunnassa - menestys johtuu siitä, että sen painotus on asianmukainen. Miksi? Koska sen lähtökohtana on toteamus: Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit edustavat Euroopan kansalaisia ja, kuten Corbett on todennut, meidän ei pidä kinastella turhasta, meidän on valvonnassa ja lainsäädännöllisessä toiminnassa kuljettava samaan suuntaan. Siten tämä mietintö, jossa mainitaan kansallisten parlamenttien tuki - siten kun COSAC asian ilmaisi Dublinin kokouksessaan -, jossa Euroopan parlamentin yhteispäätösmenettelyä laajennetaan luonteeltaan lainsäädännöllisesti sitoviin toimiin, on askel oikeaan suuntaan.
Mitä me voimme sitten tehdä, jotta kulkisimme oikeaan suuntaan? Mielestäni Neyts-Uyttebroeckin mietintöön sisältyy konkreettisia ehdotuksia. Ehdotuksia, jotka parantavat kansallisten parlamenttien oman toimivaltansa eli kansallisten parlamenttien rajoissa harjoittamaa yhteisön lainsäädännön poliittista valvontaa sekä tämän saman hallituksen, jolla kuten tiedämme on paikkansa ministerineuvostossa, harjoittamaa hallituksen valvontaa.
Neyts-Uyttebroeck tekee myös hyvin konkreettisia ehdotuksia siitä, miten Euroopan parlamentti voi tehostaa valvontaansa, ja lopuksi ehdotuksia Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien välisestä yhteistyöstä.
Itse esittelijä myöntää mietinnössään, arvoisa puhemies, että ehdotukset eivät ole merkittäviä. On totta, että näin on, mutta ne ovat terveen järjen mukaisia, askel oikeaan suuntaan ja ne tähdentävät sitä mitä kansalliset parlamentit yhdessä Euroopan parlamentin edustuksen - ja tässä haluan osoittaa kunnioitukseni varapuheenjohtajille Fontainelle ja Imbenille, jotka edustavat meitä tässä foorumissa - kanssa ovat COSAC: issa sopineet. Siten ehdotukset kulkevat suuntaan, jonka jo aiemmin totesin olevan oikean.
Haluan samoin onnitella esittelijää hänen erinomaisesta työstään sekä hänen konkreettisista ehdotuksistaan, jotka sisältävät kansallisten parlamenttien tuntemukset, jotka nämä ilmaisivat muutama viikko sitten Brysselissä pidetyssä istunnossa. Tällaisten ei-huomattavien tekstien avulla Euroopan rakentamisessa saavutetaan todellista edistymistä - askel askeleelta.

Garosci
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen analysointimme tarkoituksena ei varmastikaan ole esittää toimivaltuuksien tai vallan viemistä kansallisilta parlamenteilta Euroopan parlamentin hyväksi, päinvastoin! On nimenomaan loogista kehittää näiden kahden parlamentin välille parempia yhteyksiä ja yhteistyötä ja pyrkiä selkeään tavoitteeseen eli parantamaan kansalaisten edustavuutta, joiden tulee tuntea olevansa yhä enemmän eurooppalaisia. Päätökset tehdään tulevaisuudessa väistämättä yhä enemmän Strasbourgissa ja Brysselissä, mutta se tapahtuu täydentävässä ja rinnasteisessa roolissa yksittäisissä jäsenvaltioissa tehtyjen päätösten kanssa. Haluamme siis yhdistää nämä kaksi laitosta, yhteisön ja kansallisen, mitä tulee arvioihin, analyyseihin, tavoitteisiin ja ennen kaikkea kiireellisiin tapauksiin.
Näissä puitteissa alueiden on omaksuttava keskeinen rooli myös solmimalla enemmän yhteyksiä asiasta vastaavaan toimielimeen eli alueiden komiteaan.
Euroopan parlamentti on valmis toimimaan suoraan yhteydessä kansallisten parlamenttien kanssa, ja ennustamme, että molemminpuolisuus tiivistyy. Jotta se tapahtuisi reaaliajassa, olisi erittäin hyödyllistä - kuten esittelijä jota kiitämme pyytää mietinnössä - saada sähköiset yhteydet jokaisen yksittäisen poliittisen ryhmän ja jokaisen edustajan sekä vastaavien komissioiden Euroopan ja kansallisten edustustojen välille. Työskentelemme yhdessä lainsäädäntömenettelyjen yksinkertaistamiseksi ja kiireellisten yhteisten toimien hyväksi, työskentelemme yhdessä ennen kaikkea jotta kansalaiset ymmärtäisivät, miksi ovat olemassa ja kuinka toimivat kaksi suurinta heitä edustavaa toimielintä.

Goerens
Arvoisa puhemies, jätin juuri tarkistuksen, joka käsittelee pääosiltaan ehdotusta, jonka muotoilin samaa ongelmaa käsittelevässä, Luxemburgin pääministerille osoitetussa mietinnössä eli peruuttavan kanneoikeuden antamista kansallisille parlamenteille sellaisissa yhteisötoimissa, joissa on käytetty väärin valtaa tai toimittu muuten vakavasti väärin perustamissopimuksen 173 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Itse asiassa on todettava, että kansalliset parlamentit pidetään paljolti erillään Euroopan tasoisen lainsäädännön suunnitelmista, myös aloilla, jotka alunperin kuuluvat niiden perustoimivaltaan. Tämä ei voi olla aiheuttamatta vakavia ongelmia Euroopan yhdentymiseen kohdistuvan epäluottamuksen ilmapiirin vallitessa useimmissa jäsenvaltioissa. Aikomukseni on siis ehdottaa saksaksi " ein Vorschlag zur Güte" kutsuttua ajatusta kulmien hiomiseksi ja kansallisten parlamenttien Euroopan rakentamista koskevan turhautumisen ja kyvyttömyyden tunteen vastustamiseksi.
Koska järjestelmässämme siirretään valtaa, on vastaavasti oikein, että valtaa siirtävillä on myös keinot tarkistaa, käytetäänkö yhteisön toimielimille näin annettua valtaa tehokkaasti hyvään tarkoitukseen pyrkien ja annettujen valtuuksien mukaisesti. Ikävän katteettomien shekkien inflaation välttämiseksi ehdotan, että kansallisista parlamenteista tulee kansallisten hallitusten ja unionin toimielinten tavoin osa Euroopan unionin oikeudellista järjestelmää.

Miranda
Arvoisa puhemies, myös me arvostamme mietinnön valmisteluun käytettyä työtä ja olemme hyvin yksimieliset siitä, että se myös esiteltiin jo nyt.
Haluaisin jollakin tavalla korostaa seuraavaa: katson, että mietinnössä ei käsitelty riittävän paljon erityisesti kahta tukipisteinä pitämääni näkökohtaa, jotka meidän on jonakin päivänä ratkaistava. Ensimmäinen näkökohta: siirtämällä toimivaltaa kansalliselta tasolta yhteisölle tilanne muuttui päinvastaiseksi siihen nähden, että perinteisesti toimeenpanovalta on riippuvainen lainsäädäntövallasta. Lainsäädäntövalta keskittyi toimeenpanovallalle. Tämä kysymys on ratkaistava. Toinen, hyvin todellinen kysymys on kansalaisten tosiasiallinen etäisyys paikoista, joissa päätökset tehdään.
No hyvä, nämä kaksi kysymystä, jotka on erityisesti nähtävä suhteessa tavallisesti " demokratiavajeeksi" kutsumiimme kysymyksiin, on otettava huomioon ja mielestäni on vahvistettava kansallisten parlamenttien asemaa. Täydennetään toisiaan, kuten täällä sanottiin ja on ilmeistä, Euroopan parlamentin kanssa. Kansallisia parlamentteja on vahvistettava nimenomaan alueilla, jotka eivät kuulu ainoastaan toimeenpano- vaan myös lainsäädäntövaltaan. Mielestäni kysymys kansallisten parlamenttien konferenssista, joka pidettäisiin yhteisöllisen päätöksenteon tasoisena, on erittäin olennainen kysymys, jota on välttämättä harkittava.

Van der Waal
Arvoisa puhemies, Neytsin mietinnön arvo on ennen kaikkea siinä huomiossa, jota on kiinnitetty siihen tärkeään asemaan, joka kansallisilla parlamenteilla on Euroopan unionissa. Euroopan parlamentin jäseninä meidän on tunnustettava, että kansalaiset tuntevat yhä eniten yhteyttä kansalliseen parlamenttiinsa, koska se on lähellä heitä ja on juurtunut oman maan historiaan ja perinteisiin. Unionin demokratian vahvistusta onkin ensi sijassa etsittävä kansallisten parlamenttien aseman arvostuksesta eurooppalaisen järjestelmän sisällä.
Vaikka kansallisten parlamenttien suorittaman eurooppalaisen lainsäädännön valvonnan vahvistaminen on etupäässä parlamenttien itsensä asia, eurooppalaisella tasolla voidaan suorittaa joitakin toimenpiteitä niiden osallistumisen lisäämiseksi. Neytsin mietintö sisältää joukon arvokkaita ajatuksia tästä. On ilahduttavaa, että esitykset, kuten parempi tiedottaminen kansallisille parlamenteille Euroopan asioista, löytyy pöytäkirjasta, jossa käsitellään kansallisten parlamenttien asemaa ja jota puheenjohtajavaltio Hollanti on esittänyt Amsterdamin kokousta silmällä pitäen.
Samalla toteamme, että mietinnössä on kiinnitetty liian vähän huomiota Euroopan parlamentin puutteelliseen demokraattiseen legitimiteettiin. EP: n valtuuksien lisäämiseltä odotetaan liian paljon. Kansalaiset valitsevat Euroopan parlamentin suoraan, mutta parlamentin vahvempi asema ei tee matkaa unionin ja sen kansalaisten välillä lyhyemmäksi. Kansalaiset eivät tunnista itseään niin helposti parlamentissa, jonka kansallis-poliittinen monimuotoisuus on vaikeasti hahmoteltavissa ja jossa jo kielimuuri tekee aidon poliittisen keskustelun mahdottomaksi. Siksi Euroopan parlamentille Strasbourgissa ja Brysselissä tulee välttämättä olemaan ongelmallista edustaa hyvin ja demokraattisesti niin suurta määrää ihmisiä, kieliä ja kulttuureja.
Siksi Euroopan unionin poliittisen työjärjestyksen on rajoituttava sellaisiin tehtäviin, joilla on selvä lisäarvo kansallisiin tehtäviin nähden. Se on paras panos kansalaisten ja Euroopan politiikan välisen etäisyyden pienentämiseksi ja demokratian puutteen vähentämiseksi.

Vanhecke
Arvoisa puhemies, esittelijä, arvostettu kollegamme Neyts, jota haluan barrikadien toiselta puolelta onnitella sydämellisesti mietinnöstä, josta en ole samaa mieltä, ei mielestäni ole oikeassa, mitä tulee ajatukseen, että niin sanottua demokratian vajetta vastaan voidaan taistella antamalla tälle toimielimelle, Euroopan parlamentille, enemmän valtaa.
Mielestäni Euroopan kansojen, kielien, kulttuurien ja politiikan erot ovat niin suuret - ja mielestäni tämä erilaisuus on rikkautta, jota täytyy puolustaa - että suurempi valta tälle tai jollekin muulle federaaliselle laitokselle merkitsisi tasapaksuisuuden voittoa. Olen nähnyt kotimaassani Flanderissa, että flaamien parlamentissa kaikki poliittiset puolueet vastustavat eurooppalaista äänioikeutta.
Mutta tätä yhden koko kansan vastustusta ei edes kuulla täällä Euroopan parlamentissa, puhumattakaan siitä, että se otettaisiin huomioon. Jos halutaan puhua demokratian vajeesta, siinä on esimerkki, joka mielestäni täytyy laskea mukaan.
Siksi puollan muun muassa veto-oikeuden säilyttämisen tärkeyttä toivossa, että kotimaani Flanderi voi liittyä mahdollisimman pian Euroopan unionin jäsenvaltioksi.

Fayot
Arvoisa puhemies, kuten tiedämme, kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin välillä on jonkinlaista kitkaa. Ensiksi mainitut valittavat, että ne on alistettu muualla, muun muassa Euroopan parlamentissa, tehtyjen päätösten rekisteröintilaitoksiksi. Jälkimmäinen puolestaan haluaa säilyttää tai lisätä demokraattista valtaansa, mitä kansalliset parlamentit eivät useimmiten katso hyvällä peläten, että heiltä riistetään vieläkin enemmän.
Tätä kitkaa ajatellen Neytsin mietinnössä selvitetään mielestäni erinomaisella tavalla ongelmaa ja osoitetaan, että Euroopan parlamentilla ja kansallisilla parlamenteilla on sama taistelu edessään: Euroopan demokratisointi. Tässä mietinnössä osoitetaan ennen kaikkea, että kilpailemisen sijasta on puhuttava täydentämisestä. Kansallisilla parlamenteilla on valtava kesantopelto kylvettävänään. Se käsittää neuvoston koko lainsäädännöllisen toiminnan, kansalliset hallitsijat sekä koko hallitusten välisen yhteistyön.
Koska toimin itse kansallisessa parlamentissa ennen Euroopan parlamenttia, voin todistaa, kuinka vaikeaa kansallisten parlamenttien on toimia eurooppalaisessa politiikassa. Ensinnäkin pienen, Euroopan politiikassa mukana olevan jäsenjoukon rinnalla on suuri joukko kansallisen parlamentin jäseniä, jotka eivät ole kovinkaan kiinnostuneita siitä. Tämä ei johdu poliittisen tahdon puutteesta, vaan monista käytännön syitä. Kansallisilla parlamenteilla ei usein myöskään ole aikaa eikä keinoja seurata Euroopan tasoisten asioiden kehitystä. Monet Euroopan unionia koskevat asiat ovat monimutkaisia ja byrokraattisia, eikä perustamissopimuksen yksinkertaistamista ole tiedossa lähitulevaisuudessa, kuten voimme aavistella. Avoimuus ei ole koskaan ollut Euroopan rakentamisen avainsana.
On siis tehtävä kaikki mahdollinen kansallisten parlamenttien työn helpottamiseksi, mutta haluaisin kuitenkin varoittaa joissakin maissa ja joissakin kansallisissa parlamenteissa ilmenneestä suuntauksesta muodostaa kansallisista parlamenteista koostuva uusi toimielin. Edustajakokousten moninkertaistaminen on aina merkinnyt taantumusta demokraattisen edistyksen sijasta, sillä kukin edustajakokous pyrkii toimimaan itsenäisesti ja tuomaan itseään esille muiden kustannuksella.
Koettakaamme siis, arvoisa puhemies, ymmärtää toisiamme, tehdä yhteistyötä, kunnioittaa toistemme kykyjä ja helpottaa siten työtämme. Totean jälleen kerran, että Neytsin erinomainen mietintö auttaa tässä suuresti.

Kristoffersen
Arvoisa puhemies, minun on sanottava, että minulle tulee vieläkin sellainen vaikutelma, kun kuljen ympäriinsä, että on olemassa kaksi Eurooppaa. On olemassa toisaalta toimielinten Eurooppa, se tarkoittaa komissiota ja ministerineuvostoa ja myös parlamenttia, ja sitten toisaalta on kansojen Eurooppa. Tällaisen vaikutelman saan myös täällä hiukan ennen Hollannissa tapahtuvaa hallitusten välisen konferenssin päättämistä. Yleisen julkisen edun ymmärtämiseen liittyvä ongelma on siis jatkuvasti olemassa. Myös niin kutsuttu EU-kieli on nyt samaan tapaan kuin ennenkin esteenä kansoille. EU-kieli on erittäin vähän innostavaa, ja kaikenlaiset mahdolliset kirjainlyhenteet ovat sille valtavan ominaisia. Välillä syntyy sellainen vaikutelma, että toimielimet ovat joissakin avaruusaluksissa maapallon yläpuolella, ja sitten ne kommunikoivat keskenään erityisellä koodikielellä. Sen pystyy kuulemaan täällä maan päällä varsin hyvin, mutta sitä ei pysty ymmärtämään, mistä oikein on kysymys. Siinä nimittäin vilisee sanoja kuten toissijaisuus, vaihteleva geometria ja komitologiamenettely ja muuta vastaavaa. Seurauksena onkin sitten, että sitä pidetään epäkiinnostavana ja joskus suorastaan ikävystyttävänä. Samalla tavallahan ajatellaan myös toimituksissa ympäri Eurooppaa. Tässä yhteydessä on kovin tärkeää viitata nimenomaan kansallisten parlamenttien rooliin, niin että kansalliset parlamentit yksinkertaisesti löytävät Euroopan. Kansalliset parlamentit ovat kaikesta huolimatta lähempänä kansoja kuin Euroopan parlamentti, joten on myös käytettävä nimenomaan kansallisia parlamentteja tekemään tästä kaikesta konkreettisempaa kansalaisille. Se on, niin kuin sitä korostetaan kovin voimakkaasti tänään täälläkin, välttämätöntä. Ja tämän kaiken sanon tunnustaen sen, että se, mitä me pidämme kansallisena sisäpolitiikkana, on myös oleellisessa määrin muuttunut eurooppalaiseksi sisäpolitiikaksi, ja juuri tämän tunnustuksen jatkona on tärkeää saada kansalliset parlamentit vedettyä mukaan eurooppalaiseen yhteyteen, jotta ne eivät vain roikkuisi kuin satelliittiasemat. Siksi tuen esillä olevaa mietintöä, joka on hyvä ja käytännöllinen panos kansallisten parlamenttien roolin vahvistamiseksi myös suhteessa Euroopan parlamenttiin.

Féret
Arvoisa puhemies, odotimme, että mietintö, jolla halutaan vaikuttaa Euroopan rakentamisen suurenmoiseen toteutukseen, on oodi ilolle. Sen sijaan saimmekin vain muodikkaan, viisitoista kertaa toistetun kertosäkeen sisältävän pienen laulun demokratiavajeesta!
Vanhat puolueet ovat juuri löytäneet kesän 1997 hitin, samoin kuin ne viime vuonna Belgiassa kuolemantuomion lakkautettuaan ja neljän pikkutytön ruumiin esille kaivamiseen osallistuttuaan löysivät vuoden 1996 hitin, joka oli oikeuslaitoksen ja toimielinten toimintahäiriö.
Hyvä liberaali kollegani ja maanmieheni, tiedätte hyvin, että demokratiavajeesta puhuminen on nyt lähinnä naurettavaa. Esimerkiksi suurin osa Euroopan parlamentin jäsenistä ja Belgian parlamentin jäsenistä sallii sen, että maassamme tehostetaan sekä kansallisia että eurooppalaisia vaaleja järjestelmällisesti veronmaksajien rahoilla, joita omaa puoluettani, kansallista rintamaa, lukuunottamatta saavat kaikki puolueet. Lisäksi vaalien tukijoina ovat joukkoviestintävälineet Belgiassa, jossa lehdistö on vapaa, mutta saa valtion tukea sekä oikeuslaitos, joka on perusteetta hylännyt kansallisen rintaman vaaliluettelon senaatissa. Huomenna tukea saattaa antaa myös Euroopan parlamentti käyttämällä valtaansa, jonka avulla se säännöllisesti heittää vankilaan puolueeni aktiivijäseniä, joiden kunnianhimoisena tavoitteena on lahjotun poliittisen luokan syrjäyttäminen ja puheenvuoron antaminen kansalle.
Äänestän ehkä kuitenkin Neytsin mietinnön puolesta, sillä se on yhtä kaunis kuin hyödytönkin.

Hager
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Minun ceterum censeo säästää Karthagon kokonaan. Lauseeni on suunnattu paljon enemmän puutteellista avoimuutta, puutteellista unionin ja kansalaisten välistä läheisyyttä ja olemassa olevaa demokratiavajetta vastaan. Haluaisin sen vuoksi onnitella esittelijää vilpittömästi. Vaikka en olekaan kaikista kohdista samaa mieltä hänen kanssaan, ihailin jo valiokunnassa sitä laajaa harkintaa, tarkkaa silmää olennaisen suhteen ja toki myös suurta kestävyyttä, jolla hän valmisteli tämän käsiteltävänä olevan mietinnön.
Mielestäni Euroopan idean hyväksyminen tulee olennaisesti riippumaan tulevaisuudessa mietinnössä lueteltujen ongelmien ratkaisemisesta. Idean muodostamisesta voi olla vapaasti eri mieltä. Vain vahvistettu demokraattinen seuranta, ennen kaikkea kansallisten parlamenttien toimiva mukaan ottaminen, voi taata tämän idean siirtämisen yksittäisten jäsenvaltioiden kansalaisille. Sitä vastoin ilman näitä ehdotettuja parannuksia olemassa oleva euroepäily jatkaa lisääntymistään, ja tosin ilman herra Corbettin ehkä tottumuksesta nimeämien oikeuksien myötävaikutusta.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, komissio on sitä mieltä ja on sanonutkin sen usein, että kansallisilla parlamenteilla on tärkeä osa demokratisoinnissa, myös yhteisön demokratisoinnissa. Siksi Neytsin mietintö on olennaisen tärkeä. Kansallisten parlamenttien asema on tärkeä, ensiksi siksi, että niiden pitää ratifioida perussopimuksen muutokset ja hyväksyä myöhemmin neuvoston tekemät olennaiset päätökset. Toiseksi kansalliset parlamentit voivat vaikuttaa demokratian puutteen vähentämiseen demokraattisen valvonnan avulla, jota ne harjoittavat omien hallitustensa suhteen. Se on tärkeää niillä alueilla, joilla päätöksenteko jää pääasiassa hallitusten väliselle tasolle, kuten esimerkiksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alueella ja myös oikeus- ja sisäasioiden alueella, jossa Euroopan parlamentin asema myös komission mielestä on liian rajoittunut.
Asioista hyvin perillä olevat kansalliset parlamentit voivat näytellä tärkeää ja hyödyllistä osaa käytäessä nykyistä merkittävää keskustelua Euroopan yhdentymisestä. Ei voida painottaa tarpeeksi sitä, että on tärkeää ottaa kansalliset parlamentit kiinteästi osallisiksi tähän eikä niitä todellakaan saa sulkea ulkopuolelle, vaan niistä on tehtävä arvokkaita ja arvostettuja liittolaisia, joilla on etuja ajettavanaan tässä kehityksessä. Se ei merkitse sitä, että meidän pitäisi tehdä päätöksenteosta vielä monimutkaisempi ja hidastaa sitä entisestään luomalla uusia elimiä ja rakenteita.
Kaikista näistä syistä voin kannattaa sitä poliittista viestiä, joka sisältyy Neytsin mietintöön ja joka käy selvästi ilmi perusteluista, joissa muun muassa sanotaan, että HVK: ssa ja muualla on suoritettava toimenpiteitä unionin jäsenvaltioiden parlamenttien aseman vahvistamiseksi ja niiden yhteisen vaikutuksen maksimoimiseksi, kunnioittaen niiden ainutlaatuisia institutionaalisia puitteita luomatta uusia muodollisia rakenteita tai koskematta kansallisten perustuslakien säännöksiin tai parlamentaarisiin perinteisiin. Olen täysin samaa mieltä tästä.
Lopuksi haluan sanoa pari sanaa HVK: sta.
Näyttää siltä, että kansallisten parlamenttien asemaa parannetaan pöytäkirjalla, jonka kaksi kohtaa ovat keskeisiä. Ensiksi kansallisille parlamenteille tulee tiedottaa unionin asioista paremmin lupaamalla toimittaa niille - Neyts viittasi myös tähän - neljän viikon sisällä komission vihreät ja valkoiset kirjat ja lakiehdotukset. Toinen näistä kohdista koskee COSACin neuvoa-antavaa roolia, josta myös on puhuttu. Sitä pitää vahvistaa, etenkin toissijaisuuden suhteen ja oikeus- ja sisäasiain alueella.
Olemme sitä mieltä, että toimenpiteet parlamenttien valvonnan vahvistamiseksi ovat pääasiassa itse parlamenttien vastuulla ja että ne voivat auttaa niitä täyttämään tehtävänsä unionissa tehokkaammin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Van den Broek.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Oikeus- ja lainkäyttöalue taloudellisten etujen suojaamiseksi rikollisuudelta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Theaton budjettivaliokunnan puolesta ja Bontempin kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan puolesta esittämistä suullisista kysymyksistä B4-0168/97 - O-0056/97 neuvostolle ja B40169/97 - O-0057/97 komissiolle oikeus- ja lainkäyttöalueen luomisesta Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi kansainväliseltä rikollisuudelta.

Theato
Arvoisat puhemies, ministeri ja komissaari! Sidomme kummatkin suulliset kysymykset näkemyksiin, jotka saatiin kuulemisen aikana huhtikuussa Euroopan unionin talousarvion ja sen myötä verorahojen oikeudellisesta suojaamisesta. Samalla ne ovat kiireellinen vaatimus hallitusten väliselle konferenssille, jotta se tekisi tehokkaita ratkaisuja petosten vastaisessa taistelussa. Kuuleminen tuotti eripuraisen tuloksen. Toisaalta petoksia, korruptiota ja kansainvälistä rikollisuutta vastaan on jo olemassa joukko keinoja. Palautan mieleen sopimuksen yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta. Ensimmäinen siihen liittyvä pöytäkirja koskee Euroopan unionin virkamiesten korruptiota ja toinen rahanpesua.
Muut ehdotukset ovat pöydällä kuten korkeatasoisen asiantuntijaryhmän ehdotus koskien kansainvälistä rikollisuutta ja komission suunnittelema yhteinen toiminta järjestäytynyttä rikollisuutta ja yleensä korruptiota vastaan. Muistan jäsenvaltioiden kertomukset kansallisista oikeudellisista määräyksistä koskien petosten vastaista taistelua ja lopuksi erään lakikokoelman huomionarvoisen tutkimuksen rikosoikeudesta ja rikosoikeudellisista menettelyistä, joka syntyi parlamentin aloitteesta. Tässä käy selväksi, että ideaalisin tie Euroopan unionin rahavarojen suojaamiseksi olisivat eräänlaiset Euroopan yleiset syyttäjät, jotka voisivat poistaa kansallisten oikeuslaitosten yhteistyön esteet loukkaamatta niiden suvereniteettia.
Kaikki nämä tekstit, ehdotukset ja tutkimukset todistavat julkisuuden voimakkaan herkkyyden, kun on kysymys yhteisön rahojen väärinkäytöstä ja kansainvälisistä petoksista. Mutta nyt kohdataan todellisuus. Se aiheuttaa pettymyksen ja on ristiriitaista. Tosin olemme hallinto-oikeudessa saavuttaneet tietyn suojatason asetuksella hallinnollisista sanktioista ja paikan päällä tapahtuvista tarkastuksista. Mutta rikosoikeudellisella alueella nilkutamme kaukana takana.
Alussa mainittu jo vuonna 1995 allekirjoitettu sopimus ja kummatkin siihen liittyvät pöytäkirjat ovat yhä vielä ratifioimatta. Kyllä, pelkään, että kaikkien jäsenvaltioiden suorittama ratifiointi on yhä epätodennäköisempää. Sen myötä tekstit jäävät kuolleeksi kirjaimeksi. Vaikka kaikki jäsenvaltiot ratifioisivatkin ne, sen myötä ei saavuteta automaattisesti Euroopan unionin taloudellisten etujen tasapainoista suojaamista. Sillä muutamat jäsenvaltiot ovat antaneet tiedoksi, että heidän oikeudelliset määräykset olisivat jo sopusoinnussa sopimuksen kanssa. Heidän omat kansalliset kertomukset osoittavat, ettei tilanne ole näin. Oletetaanpa, että sopimuksen toteuttaminen tapahtuisikin oikein, olisi sen yhdenmukaistaminen kuitenkin heikolla pohjalla. Sillä on joukko näkökohtia, joihin ei kosketa, kuten sovittelu- ja vanhentumismenettely sekä tiedonkulku hallinnosta tuomiovaltaan.
On selvää, ettemme voi odottaa passiivisesti jo muutenkin heikkojen tekstien mahdollista ratifioimista. Aloitteiden on seurattava tämänhetkistä laajemmista puitteista. Sen vuoksi asetamme seuraavia vaatimuksia: ensimmäiseksi jäsenmaiden on otettava vastuunsa sekä ratifioitava sopimus ja molemmat pöytäkirjat ensi vuoteen mennessä. Toiseksi komissiota olisi vaadittava ehdottamaan tehokkaampia aloitteita, mikäli tätä ratifiointia ei saada toteutettua. Kolmanneksi hallitusten välisen konferenssin olisi vahvistettava, kuten Dublinissa on jo sovittu, EYsopimuksen 209a artiklaa siihen mennessä, jotta parlamentille varataan oikeus yhteispäätökseen. Neljänneksi lakikokoelman tekstin olisi mahdollistettava komissiolle tehdä asteittain ehdotuksia rikosoikeutta ja rikosprosessioikeutta koskevissa asioissa, jonka yhteydessä huomioidaan jäsenvaltioiden perustuslakioikeudelliset näkökohdat.
Lopuksi esitän komissiolle ja jäsenvaltioille vetoomuksen kiireellisenä vaatimuksena, että he käyttäisivät hyväkseen jo olemassa olevaa sääntelyä petosten vastaisesta taistelusta siten, ettei julkisuutta ja myös meitä parlamentaarikkoja säikäytetä aina uudelleen aidoilla tai otaksutuilla subventioskandaaleilla.

Bontempi
Arvoisa ministeri, arvoisa komissaari, tämä keskustelu, joka sukeutui näistä kahdesta kysymyksestä, saa todellisuudessa Euroopan parlamentin päästämään taas kerran voimakkaan hälytyshuudon erään ensiarvoisen tärkeän asian puolesta eli järjestäytyneen rikollisuuden vastaisesta taistelusta, jota kaikki julistavat sanoissaan, mutta teoissaan toteuttavat vähän ja huonosti. Nähdäkseni tämän sanojen ja tekojen välisen räikeän ristiriidan syiden analyysi on nykyään itsestään selvä. Lyhyesti sanottuna ennen kaikkea kansainvälinen rikollisuus on laajalti tehnyt sitä vastaan suunnatun lainsäädännön, hallinnon ja toimielimet vanhentuneeksi. Tämän rikollisuuden suhteen voimme todeta jähmettyneen, hälyttävän tilanteen; 15 kansallista epäsuhtaista järjestelmää substanssi- ja prosessioikeuden tasolla, jotka eivät pysty käymään keskenään vuoropuhelua tehokkaasti ja nopeasti. Eikä sillä ole mitään merkitystä, että ne ovat allekirjoittaneet suuren määrän sopimuksia hallinnollisesta ja oikeudellisesta yhteistyöstä, kun nämä välineet jäävät hyvin usein kuolleeksi kirjaimeksi, kuten Theato toi ilmi.
Niinpä siinä missä toisaalla on nopeutta ja iskevyyttä - ikävä kyllä rikollisuuden puolella - toisaalla on hitautta, epäjatkuvuutta ja tehottomuutta. Uskonkin että juuri äskeisen kuulemistilaisuuden jälkeen ja sen hälytyksen jälkeen, jonka seitsemän Geneven vetoomuksen esittänyttä eurooppalaista tuomaria antoivat vain vuosi sitten, on selvää että tämän vaikeuden tai mahdottomuuden edessä on ajateltava uusia keinoja oikeus-Euroopan luomiseksi, uusia välineitä Euroopan veroa maksaville kansalaisille - petostapauksissa - tai lyhyesti sanottuna Euroopan kansalaisille järjestäytyneen rikollisuuden tuomien turvallisuusongelmien suhteen.
Ehdotuksia ja viittauksia on jo tehty. Minusta näyttää, että jotkut näistä on ehdottomasti huomioitava ja että tulee ajatella vakavasti niiden muuntamista teoiksi, konkreettisiksi toimenpiteiksi - ajattelen tässä pankkisalaisuuden poistamista pyydettäessä kansainvälistä avunantoa tai sellaisten säännösten käyttöönottoa, joiden nojalla eurooppalaiset tuomarit voisivat kääntyä suoraan virkaveljiensä puoleen tarvitsematta läpikäydä mutkikkaita, ylipitkiä ja uuvuttavia menettelyjä. Ajattelen myös uusien yhteisten rikostyyppien tärkeyttä, etenkin talousrikollisuuden alalla.
Totta puhuen olemme ottaneetkin käyttöön eräitä välineitä viime aikoina. Haluan muistuttaa, että taloudellisten etujen ohella on tullut esiin jotain kiinnostavaa: lahjonnan alalla hyväksytty sopimus, komission tiedonanto lahjonnan vastaisesta politiikasta yleisesti, neuvoston merkittävät ponnistukset järjestäytyneitä rikoksia vastaan; parhaillaan käydään muun muassa keskustelua molemminpuolisen oikeusavunannon takaavasta sopimuksesta.
Me emme aliarvioi näiden toimien sisältöä tai tärkeyttä, mutta tahdon kuitenkin vakuuttaa, että tulevaisuudessa on hyvienkään toimenpiteiden vaikea tuottaa tyydyttäviä tuloksia ilman myös kulttuurista vallankumousta, joka ulottuisi niiden kansainvälisen oikeuden perinteisten välineiden ja myös historiallisten kansallisten tehottomuustekijöiden yli, jotka ovat oikeusjärjestelmille luonteenomaisia. Sopimusten tapaus on levottomuutta herättävä vaatimus; niitä on niin monia, mutta ne vain lojuvat odottamassa vahvistusta eivätkä toimi. Uskon siis, että tämän kysymyksen ja tämän keskustelun myötä, mutta ennen kaikkea vastassamme olevien sopimuksiin liittyvien kysymysten suhteen - sopimusten ratifiointi, mutta etenkin hallitusten välinen konferenssi ja corpus jurisin tarjoamat mahdollisuudet - on tullut aika kohentaa ratkaisevasti laatua, aika siirtyä julkilausumista ja tiedonannoista toimintaan.
Siis juuri oikeudelliset ja kansalaisten suojeluun liittyvät syyt osoittavat meille, mitä tietä meidän on kuljettava. Meillä on neljä työsarkaa, jotka esitetään selvästi päätöslauselmaesityksessä. Ensimmäinen on kolmannen pilarin uudistus; se ei ole kovin demokraattinen eikä myöskään kovin tehokas, ja odotamme sen suhteen tärkeitä tuloksia Amsterdamista, joskin näkemämme teksti ei tosin tyydytä kaikilta osin. Toinen on se jopa ennenkuulumaton aloite, että tämä parlamentti on valmis toimimaan saavuttaakseen odottamassa olevien sopimusten vahvistuksen. Kolmas on kokeilun tie, ainakin mitä tulee yhteisön taloudellisiin etuihin ja suunnitelmaan yhteisestä oikeudellisesta ja rikosoikeudellisesta säännöstöstä. On korostettava, että myös tässä on työskenneltävä siten, että taataan demokratia ja syytteen ja syytetyn yhdenvertaisuus, mutta tietenkin jotain on tehtävä yhteisen säännöstön aikaansaamiseksi. Neljäs on uskoa UCLAFille yhteensovittaminen ja teknisen avun antaminen kansallisille oikeusviranomaisille.
Nämä ovat Euroopan parlamentin viitoittamat neljä työsarkaa. Emme ole ainoastaan valitusten parlamentti; olemme myös, näissä asioissa, parlamentti jonka mielestä sillä on toteutettavia esityksiä tehtävänään. Pyydämme todella, arvoisa ministeri ja arvoisa komissaari, että tämän keskustelun ja tämän äänestyksen tulokset otettaisiin vakavasti tarkasteltavaksi.

Sorgdrager
Arvoisa puhemies, budjettivaliokunnassa ja kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnassa on keskusteltu niin sanotusta oikeus- ja lainkäyttöalueesta Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi kansainvälistä rikollisuutta vastaan.
Parlamentin jäsenet Theato ja Bontempi ovat esittäneet kysymyksiä tästä. Tällä tavalla osoitatte mielestäni, kuinka tärkeää on vastustaa petoksia unionissa. Olen samaa mieltä kanssanne. Petoksia, jotka maksavat unionin kansalaisille vuosittain monta miljoonaa ecua. Neuvosto ja parlamentti seisovat siis rinnatusten vastustaessaan petoksia ja rikollisuutta. Neuvoston mielestä onkin tärkeää, että sen ja parlamentin välillä käydään jatkuvasti keskustelua. Tällä tavalla ainakin innostamme toinen toistamme.
Hollannin puheenjohtajakaudella tämä ajatustenvaihto on jo osoittautunut hedelmälliseksi. Minulla on ollut useita kertoja etuoikeus keskustella asiasta vastuussa olevien valiokuntien kanssa kolmannen pilarin neuvottelujen edistymisestä etenkin petosten vastustamisen alueella. Tällöin olen onneksi voinut todeta, että parlamentti on arvostanut suuresti näitä tietoja ja ajatusten vaihtoa. Olen iloinen siitä, että voin keskustella täällä täysistunnossa tästä asiasta kanssanne.
Vastaan mielelläni Theaton ja Bontempin esittämiin konkreettisiin kysymyksiin. Sen lisäksi puutun päätöksiin, joita neuvosto on tehnyt Hollannin puheenjohtajakaudella järjestäytyneen rikollisuuden vastustamisen alueella.
Järjestäytynyt rikollisuus muodostaa todella lisääntyvässä määrin uhkan yhteiskunnallemme. On yhä vaikeampaa säilyttää arvot, jotka meidän kaikkien mielestä ovat tärkeitä. Säilyttäminen vaikeutuu, koska rikollisuus - kuten me kaikki tiedämme - on yhä vähemmän jäsenvaltioiden oikeudellisen mahdin tavoitettavissa. Uudet teknologiat auttavat tässä rikollisia. Henkilöiden, palvelujen ja tavaroiden vapaa liikkuvuus tekee välttämättömäksi sen, että jäsenvaltiot kehittävät parempia keinoja lisääntyvän rajat ylittävän rikollisuuden vastustamiseksi. Silti meillä, teillä ja minulla, on tunne, että astumme koko ajan askeleen taaksepäin. Jotta Euroopasta tulisi vapauden, turvallisuuden ja oikeudenmukaisuuden alue, meidän on parannettava järjestäytyneen rikollisuuden vastaista taistelua. Sekä neuvoston että parlamentin on omistauduttava täysin tälle tavoitteelle.
Tässä valossa Dublinin Eurooppa-neuvoston pyynnöstä on Hollannin puheenjohtajakaudella kehitetty toimintasuunnitelma eurooppalaiseksi järjestäytyneen rikollisuuden vastustamiseksi. Se esitetään hyväksyttäväksi Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle. Huhtikuun 28. päivänä oikeus- ja sisäasiain neuvosto käsitteli suunnitelmaa erityisessä istunnossaan. Keskustelut johtivat siihen, että unionin vastuulliset oikeus- ja sisäministerit päättivät tukea suunnitelman sisältöä yksimielisesti. Tämän kokouksen aikana muistutin kollegoilleni hyvän parlamentaarisen ja oikeudellisen valvonnan tärkeydestä vastustettaessa järjestäytynyttä rikollisuutta. Olen lähettänyt toimintasuunnitelman tekstin teille ja olen käynyt kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan kanssa - muistanette tämän - hedelmällisen keskustelun toimintasuunnitelmassa esitetyistä toimenpiteistä. Neuvoston tulee työstää toimintasuunnitelman kohdat yhdessä Euroopan parlamentin kanssa.
Kuten tiedätte, toimintasuunnitelmassa esitetään suuri joukko toimenpiteitä, joiden pitäisi mahdollistaa järjestäytyneen rikollisuuden tehokas vastustaminen Euroopassa. On itsestään selvää, että tarvitaan eurooppalaista toimintaa. Olette täällä toistamiseen vaatineet Europolin toiminnan pikaista aloittamista. Olen samaa mieltä kanssanne.
En puutu enempää toimintasuunnitelmaan. Uskoakseni se on teille kaikille tuttu. Mutta haluan vielä korostaa sen tärkeyttä. Tarjoaahan se kehykset, joiden puitteissa on ryhdyttävä unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten vastustamiseen ja minä annan rakennusaineet sellaisenaan Euroopan oikeus- ja lainkäyttöalueelle, jonka sisällä jäsenvaltiot voivat tehdä mahdollisimman hyvää yhteistyötä vastustaessaan järjestäytynyttä rikollisuutta.
Luonnollisesti tehokkaan Europolin tulee avustaa jäsenvaltioita tässä. Mielestäni tässä ovat ne kehykset niihin kuuluvine toimenpiteineen, joita molemmat kysyjät tarkoittivat. Minun on sanottava lisäksi, että tässä on omat rajoituksensa, jotka johtuvat kolmannen pilarin nykyisestä rakenteesta. Se tarkoittaa myös sitä, että neuvosto ja parlamentti tulevat useasti keskustelemaan niistä erityistoimenpiteistä, joita neuvosto kehittää ja luotan oikeastaan pysyvään ja rakentavaan yhteistyöhön neuvoston ja parlamentin välillä.
Haluan vielä lisätä tähän, liittyen siihen, mitä Theato ja Bontempi sanoivat niiden toimenpiteiden käytännön toteuttamisesta, sen mitä olen usein toistanut: kauniita sanoja, tietenkin, mutta ne pitää loppujen lopulta muuttaa teoiksi. Sopimukset on ratifioitava ja toimenpiteet on toteutettava. Valtioiden on tehtävä näillä välineillä se, mitä ne voivat.
Neuvostolle esitetyt kysymykset liittyvät erityisesti yhteisön varoja koskevien petosten vastustamiseen. Neuvosto on jo muutamien vuosien ajan toivonut tehokkaita välineitä. Tämä toive on ilmaistu esimerkiksi monivuotisessa alustavassa ohjelmassa, joka käsittelee yhteistyötä oikeus- ja sisäasioissa. Neuvosto on vakavissaan asian suhteen. Ja se käy ilmi myös siitä seikasta, että nykyisen sopimuksellisen rakenteen puitteissa on valittu sopimusten laatiminen kaikkein sitovimpana välineenä. Se merkitsee suurta etua oikeuskäytännön ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten elinten kannalta. Selvyys, jonka se antaa molemminpuolisista velvollisuuksista, on vain hyväksi tehokkaalle yhteistyölle.
On olemassa myös haittapuoli, johon kysymysten esittäjät oikeutetusti viittasivat. Sanon vielä kerran: sopimusten voimaantulo riippuu kansallisten ratifiointimenettelyjen loppuun saattamisesta. On tietenkin niin, että ne perustuslailliset menettelyt muodostavat parlamentaaristen demokratioidemme selkärangan. Se on tosiasia. Mutta niitä on nopeutettava, tulkoon tämä selväksi.
Tällä kohtaa onkin pyydetty neuvostoa vaatimaan jäsenvaltioita nopeuttamaan sopimuksen ja sen ensimmäisen pöytäkirjan ratifioimista, jossa puhutaan yhteisön taloudellisten etujen suojelemisesta. Neuvosto on vastannut pyyntöön asettumalla tukemaan täysin toimintasuunnitelman suosituksia. Ja siinä sanotaan konkreettisesti, että ne välineet tulee voida ottaa käyttöön viimeistään vuoden 1998 puolivälissä.
Sopimuksen toista pöytäkirjaa on käsitelty oikeus- ja sisäasiain neuvoston kokouksessa viime toukokuun 26. ja 27. päivinä. Silloin saavutettiin poliittinen sopimus kaikista kyseisistä asioista. Toinen pöytäkirja, josta puhun, sisältää säännöksiä juridisten henkilöiden vastuusta, rikosoikeudellisista tai hallinnollisista rangaistuksista korruption tai petosten yhteydessä, rahan puhtaaksi pesun rangaistuksista, lainvastaisesti petoksilla tai korruptiolla saadun edun haltuunotosta tai takavarikoinnista ja lopuksi komission ja neuvoston yhteistyön edistämisestä tällä alueella. Mielestäni on tärkeää korostaa juridisten henkilöiden vastuuta, joka on uusi asia Euroopan unionin säädöksissä. Se on johtanut siihen, että tekstiä valmistellaan nyt allekirjoitusta varten ja odotan, että allekirjoitus tapahtuu vielä Hollannin puheenjohtajakaudella.
Oikeus- ja lainkäyttöalue ei tule voimaan vain näiden sopimusten myötä. Ja siitä kysymysten esittäjät mainitsivat. Neuvosto on samaa mieltä ja se käy selville myös toimintasuunnitelmasta.
En kertoisi teille kaikkea, ellen kertoisi muistakin tuloksista, joita olemme saavuttaneet Hollannin puheenjohtajakaudella. Oikeus- ja sisäasiain neuvoston kokouksessa on allekirjoitettu sopimus Euroopan yhteisöjen ja Euroopan unionin virkamiesten korruption vastustamisesta. Myös tälle välineelle on annettava suuri arvo taistelussa petoksia ja korruptiota vastaan. Työtä sopimusluonnoksen parissa, joka koskee molemminpuolista oikeusapua rikosasioissa - myös hyvin tärkeä aihe - ei ole vielä saatu päätökseen, mutta on saavutettu olennaista edistystä.
Sen lisäksi on valmistunut muutamia selventäviä mietintöjä, esimerkiksi sopimuksesta, joka käsittelee yhteisön taloudellisten etujen suojelemista ja luovutusta käsittelevästä sopimuksesta, joiden vaikutuksesta kansalliset ratifiointimenettelyt voivat joka tapauksessa nopeutua.
Kaikki mainitsemani välineet muodostavat yhdessä toimintasuunnitelman antamien puitteiden kanssa parhaan tien päästä tehokkaaseen unionin taloudellisten etujen suojeluun. Siinä korruptiota ja petoksia vastaan suunnatut toimenpiteet yhdistyvät muihin järjestäytyneen rikollisuuden vastaisiin toimenpiteisiin. On vielä paljon työtä tehtävänä ja niin tulee toistaiseksi olemaan ja nähdäkseni Euroopan parlamentin tulee näytellä pysyvää osaa tässä.

Gradin
Herra puhemies, rouva ministeri, arvoisat parlamentin jäsenet! Paljon työtä on tehty viime vuosina Euroopan unionin taloudellisten etujen turvaamisen parantamiseksi. Kun taistelua epärehellisyyttä vastaan EU: ssa tänä päivänä pidetään itsestään selvänä ja korkean prioriteetin tehtävänä, osoittaa se tämän työn tuottaneen tuloksia. Ei ole olemassa mitään yhtenäistä juridista puitetta Euroopassa, joka säätelisi kaikkia epärehellisyyteen liittyviä asioita. Se on itsessään luonnollista. Usein ovat kysymyksessä alueet, joilla aikaisemmin ei ole ollut varsin paljon yhteistyötä. Olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka sanovat paljon voitavan tehdä yhteistyön parantamiseksi nykyisten oikeusjärjestelmien välillä, mutta olen myös vakuuttunut siitä, että meidän tulee olla avoimia muutoksille niitä tarvittaessa.
Viime vuosina tehtyjä sopimuksia täytyy pitää suurena edistysaskeleena tällä alueella. Ajattelen varsinkin sopimusta yhteisön taloudellisten etujen turvaamisesta. Tarvittiin hyvin suuria ponnisteluja yksimielisyyden saavuttamiseksi tässä asiassa. Olen yhtä huolestunut kuin Theato ja Bontempi siitä, että tätä sopimusta ei vielä ole ratifioitu, siitä huolimatta, että on kulunut kaksi vuotta sen allekirjoituksesta. Vakuutan kuulijoille, että käytän jokaista saamaani tilaisuutta muistuttaakseni jäsenmaille tämän asian kiireellisyydestä. En tee niin ainoastaan neuvoston kokouksissa, vaan suurin piirtein aina myöntäessäni haastattelua, kirjoittaessani artikkelia tai antaessani lausuntoa vieraillessani jossakin jäsenmaassa. Olisi tietenkin suureksi avuksi, jos myös te, arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisitte painostaa yhteyksienne kautta mahdollisimman paljon kansallisia hallituksia ja parlamentteja.
Hidas ratifiointiprosessi on tunnetusti ongelma myös muilla alueilla. Tähän asti ovat esimerkiksi vain Iso-Britannia ja Tanska ratifioineet Europol-sopimuksen, ja ainoastaan Iso-Britannia on ratifioinut luovuttamissopimuksen. Kaikkien mielestä nämä molemmat välineet ovat tulevaisuudessa tärkeitä taistelussa kansainvälisesti järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan Euroopassa. Tästä syystä on hyvin vaikeaa selittää ihmisille, miksi sopimusten voimaantulon pitää kestää niin kauan. Johtopäätökseni on se, etteivät käytössämme olevat työmenetelmät ole riittävän tehokkaita. Tämä on taustana komission ehdotukselle siirtää kaikki paitsi poliisiyhteistyö ja rikosoikeus kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin parhaillaan käytävissä hallitusten välisissä neuvotteluissa. Sen lisäksi pitää yhteistyötä kolmanteen pilariin jääneillä alueilla tehostaa merkittävästi. Olen myös nähnyt Theaton esittämällä tavalla, että artikla 209a on ehdotus antaa hallitusten väliselle kokoukselle yhä enemmän voimaa. Minä toivon ja luotan kuten myös te tässä kamarissa, että Amsterdamin huippukokous ensi viikolla todella antaa meille tarvitsemamme välineet.
Toivotan tervetulleeksi myös sen, että korkean tason ryhmä toimintasuunnitelmassaan kansainvälisesti järjestäytyneestä rikollisuudesta varmasti ja selvästi on lyönyt lukkoon ratifiointiprosessin loppuunviemisen tärkeyden mahdollisimman nopeasti, ja että sille on siellä ehdotettu aikataulu. Tämä koskee varsinkin petossopimuksen kolmea lisäpöytäkirjaa, joista nyt vallitsee yksimielisyys ja jotka käsittelevät korruptiota, ennakkotietoa ja oikeusapua. Viimeksi mainitusta pöytäkirjasta päätettiin, kuten ministeri Sorgdrager sanoi, ulkoja oikeusministerien kokouksessa 26.-27. toukokuuta. Kyseessä ovat muun muassa rahanpesu, oikeusapu ja mahdollisuus vaatia juridisia henkilöitä vastuuseen. Tämä sisältää sen, että komissio ensimmäistä kertaa saisi tilaisuuden osallistua rikosoikeudellisiin prosesseihin. Vaikka tässä käsitelläänkin rajoitettua osallistumista, mielestäni se on suuri askel eteenpäin.
Komission taholla tulemme luonnollisesti jatkamaan sellaisten välineiden kehittämistä, joita tarvitaan EU: n taloudellisten etujen turvaamiseen parhaalla mahdollisella tavalla. Olemme jo ehdottaneet sääntöjä todisteiden keskinäisestä hyväksymisestä, suorasta yhteistyöstä oikeusviranomaisten välillä, oikeudellisen tutkinnan keskittämisestä petosasioissa sekä tehtyjen petosten rekisterin käyttöönotosta. Kaikki nämä ehdotukset otetaan keskusteluun syksyn aikana.
Vuoden 1996 petosraportti ministerineuvostolle ja Euroopan parlamentille näyttää selvästi sen, kuinka vaikeaa on saada rajoja ylittävät petokset oikeudellisesti tutkituiksi. On olemassa ilmeinen riski, että kunnollisen koordinaation puute niin kansallisella kuin jäsenmaiden välisellä tasollakin johtaa sellaiseen hajaantumiseen, että oikeudellinen tutkinta käy mahdottomaksi tai jää joka tapauksessa tuloksettomaksi. Rajoja ylittävistä petoksista puhuttaessa UCLAF: in on tarpeen saada vahvistaa rikosoikeudellista toimivaltaansa perustamalla oikeudellinen koordinointiyksikkö, jota kutsumme nimellä judicial interface . Se koostuisi tuomareista, syyttäjistä ja muista lainopillisista asiantuntijoista. Näin UCLAF voisi nykyisen hyvin toimivan koordinointitehtävänsä lisäksi myös toimia tukena ja neuvonantajana jäsenmaiden suuntaan.
Herra puhemies! Komissio tulee luonnollisesti tarkastelemaan teemoja, jotka sisältyvät corpus jurikseen eli parlamentin pyynnöstä suoritettuun tutkimukseen, jossa komissio oli eräs aktiivinen osanottaja. Eurooppalaisen julkisen syyttäjätoiminnan perustaminen mahdollisuudella ajaa rikosoikeudellisia tavoitteita, jotka koskevat unionin taloudellisten etujen suojaamista, on haastava ajatus. On itsestään selvää, että on olemassa tilaa lisäpanoksille oikeusavun ehtojen parantamisessa samoin kuin informaationvaihdolle rikosoikeudellisissa asioissa.

Theato
Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia, että annatte minulle uudelleen puheenvuoron. Haluaisin aluksi vielä kerran kiittää sydämellisesti komissaari Gradinia! Hän tietää, että me tiedämme aina arvostaa korkealle hänen tukensa ja myös hänen rohkeaa tapaansa toimia. Tavoitteita ei aina saavuteta välittömästi.
Minulla on nyt konkreettinen kysymys arvoisalle ministerille. Sydämellinen kiitos selvityksistänne. Ehkä en ymmärtänyt teitä aivan oikein. Voitteko sanoa meille, että pöytäkirjojen ja myös sopimuksen ratifiointi on mielestänne saatu päätökseen vuoden 1998 puoliväliin mennessä, vai teittekö vain viittauksen pöytäkirjoihin? Tämä olisi toki hieman epätasapainoista, sillä sinänsä ensinnäkin sopimus on perusta, ja pöytäkirjat ovat sitten sen täydennys. Ehkä voin saada vielä vastauksen tähän kysymykseen.

Sorgdrager
Arvoisa puhemies, asia on niin, että olemme sopineet toimintasuunnitelmassa yhteisesti siitä, että tulemme huolehtimaan, että sekä sopimukset että pöytäkirjat on ratifioitu vuoden 1998 puolivälissä. Voinko taata sen? Minun on sanottava: en voi, sillä en tietenkään määrää muiden jäsenvaltioiden menettelyistä, mutta olemme sopineet asiasta yhdessä, joten oletan, että jokainen pitäytyy siinä.

Bösch
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Olen hyvin kiitollinen ministerin avoimesta vastauksesta, nimittäin siitä ettei hän voi antaa takuuta omien ohjelmiensa toteuttamisesta. Tämä vahvistaa vain sen, mitä edelliset puhujat, valvontavaliokuntamme puheenjohtaja ja kollega Bontempi, sanoivat jo koko problematiikasta.
Hyvä komissaari, teidän ei tarvitse pelätä. Me tulemme puhumaan tästä aiheesta aina kun mahdollista, sillä me juuri europarlamentaarikkoina tunnemme itsemme tosiaankin myös Euroopan veronmaksajien edustajiksi. Meitä oudostuttaa suuresti se, kuinka viivytellen ja epäröiden Euroopan instituutiot toimivat Euroopan oikeudellisessa kehyksessä.
Euroopan komission vuosien 97/98 petosten vastaista taistelua koskevassa ohjelmassa muotoillaan hyvin varovaisesti Euroopan parlamentin toivomasta tutkimuksesta, joka koskee Euroopan oikeudellista kehystä, lakikokoelmaa. Se tarkistaisi, mitä konkreettisia johtopäätöksiä tämä oikeusviranomaisten kanssa harjoitettavaan yhteistyöhön liittyvä aloite tuottaa.
Me tiedämme Euroopan parlamentissa viimeistään yhteisön vientimenettelyä käsittelevän tutkintavaliokunnan kuulemisista lähtien, mitä johtopäätöksiä me haluamme. Haluamme nimittäin oikeusjärjestelmän, joka on viimeinkin sopiva Euroopan yhtenäismarkkinoiden vaatimuksiin. Olen kuullut täällä hyvin paljon Europolista ja sopimuksista, joiden pitäisi toteutua, ja jotka toivottavasti toteutuvat, sekä Euroopan jäsenvaltioiden välisistä sopimuksista. Haluaisin lainata tässä ehkä hieman primitiivisemmän esimerkin tutkintavaliokunnan mietinnöstä, joka on peräisin viime vuoden toukokuulta, siis melkoisen ajankohtainen. Ei voi käydä päinsä, kuten tässä mietinnössä asia on kuvattu, ettei suurpetosten tekijöitä voida asettaa sen takia vastuuseen, koska todisteiden vastavuoroisesta hyväksymisestä ei ole sääntelyä. Tässä tapauksessa kyse oli kahdeksasta miljoonasta punnasta.
Haluaisin siteerata aivan lyhyesti mietintöä, koska täällä on ehkä myös kiinnostuneita kuulijoita ja Euroopan kansalaisia lehtereillä, ja tätä lakikokoelmaa pitäisi ehkä hieman selventää kielellisesti: " Ensimmäiset kaksi syytekohtaa peruttiin, koska tuomari ei hyväksynyt todisteeksi oikeaksi todistettua käännöstä Espanjan laista, jolla olisi pitänyt todistaa, että syytetyt olivat rikkoneet vakavasti Espanjan lakia vastaan, mutta tuomarista tämä ei näyttänyt riittävän selvältä." Tämä kaikki tapahtuu sellaisella tasolla, jota useat kansalaisistamme eivät voi enää edes kuvitella tänä päivänä olevankaan. He eivät voi todennäköisesti myöskään kuvitella, että yhtenäismarkkinoilla päättyvällä 20. vuosisadalla yritetään suojella markkinoilla toimijaa ja veronmaksajaa siten, että oikeusapupyynnöt kiertävät syytettäväksi määrättäessä diplomaattisia teitä edestakaisin kuten 100 vuotta sitten.
Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat mielestäni menneisyydessä katsoneet huolimattomasti sivusta, kuinka Euroopan yhtenäismarkkinoista on tullut osaksi myös petosten yhtenäismarkkinat. Nämä samat jäsenvaltiot ihmettelevät tänä päivänä sitä, kun on kyse yhtenäismarkkinoiden kruunaamisesta yhteisen valuutan toteuttamisen muodossa, että kansalaisemme uskovat yhä vähemmän näiden Euroopan instituutioiden kykyyn ratkaista ongelmia.
Euroopan veronmaksajien edustajina emme tule varmasti lepäämään laakereilla vaan saattamaan eri instituutioiden ja jäsenvaltioiden laiminlyönnit yhä uudelleen ja voimakkaammin julkisen huomion kohteeksi. Sen yhteydessä me emme tule sulattamaan epämääräisiä, ei-sitovia selityksiä tarkoitusperistä. Se joka sanoo A yhtenäismarkkinoille, sen on sanottava myös B niiden suojelemiseksi.

Nassauer
Arvoisa puhemies! Järjestäytyneen, avustuspetoksiin liittyvän rikollisuuden vastainen taistelu on organisoitu Euroopan unionissa suunnilleen yhtä tehokkaasti kuin se olisi Michael Schumacherin yritys voittaa formula-1-kilpailu postivaunuilla. Tämä ei ole Euroopan parlamentin syy. Täällä taitavat edustajat, erityisesti kollegat Theato ja Bontempi, ovat huolehtineet jo hyvän aikaa laajatietoisesti ja itsepintaisesti siitä, että tässä tapahtuu jotain. Tämä on siis jo enemmänkin syytös neuvostolle. On aivan tavattoman rakastettavaa, kun ministeri Sorgdrager mainitsee vastavuoroisen ajatusten vaihdon parlamentin ja neuvoston välillä, mutta pelkäänpä, että tämä tarinointi jättää järjestäytyneen rikollisuuden melko kylmäksi eikä joka tapauksessa kosketa sen toimia. Ja on myös helppoa siteerata joka tilanteessa Europolia, ennen kaikkea silloin kun sopimusta ei ole edes vielä ratifioitu, jonka perustalta Europolin on määrä toimia. Se että tämä on järjestetty meillä niin surkeasti ja että tämä on Euroopan unionin maineelle epäedullista, johtuu siitä, että tässä on järjestelmävirhe.
Olemme antaneet Euroopan yhteisölle toimivaltuuden määrätä rahasta. Me emme ole kuitenkaan antaneet sille toimivaltuutta varmistaa tämä päätösvalta väärinkäyttöä vastaan hätätapauksessa myös rikosoikeudellisesti. Tämä on kaikissa jäsenvaltioissa eri tavalla. Se joka määrää siellä rahasta, voi viedä petokseen syyllistyneen tuomarin eteen ja jättää hänet tuomittavaksi. Euroopan yhteisö ei voi tehdä sitä. Se on riippuvainen siitä, että neuvosto tai yksittäiset jäsenvaltiot tekevät sen. Ja juuri tässä kohdassa järjestelmässämme on aukko.
Niin kuin sanotaan, jos yhteisö toimii rikosoikeudellisesti, se loukkaa kansallista suvereniteettia. Koska valtiollisen toimivallan olennainen osa, rahan jako, on jo siirretty yhteisölle, olisi vain johdonmukaista, jos yhteisölle annettaisiin lisänä samalla myös toimivaltuus huolehtia rikosoikeudellisesta suojasta. Sillä mikään muu ei ole tehokasta. Sen opettaa kokemus ja kerrassaan hätkähdyttävän hauska esimerkki, jonka kollega Bösch juuri kertoi meille.
Jos me emme ole siis valmiita siihen, että annamme yhteisölle myös rikosoikeudellista toimivaltaa niillä yksittäisillä alueilla, jossa sillä on toimivaltuuksia, niin silloin ajan pitkään ajamme rikosta takaa. Ja siitä ei voi oikeastaan kukaan ottaa vastuuta.

Giansily
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsittelemme jälleen kerran petoksia koskevaa kysymystä. Ryhdymme jälleen kerran tähän samaan työhön, mutta on myönnettävä tulosten olevan vähäisiä ongelman laajuutta ajatellen. Sanoisin jopa hieman ironisestikin ongelman olevan niin laaja, ettemme edes voi arvioida tarkkaan sen laajuutta.
Mikä on petosten osuus? Sen arvioidaan muodostavan 5-10 prosenttia tai jopa enemmän Euroopan unionin talousarviosta. Joka tapauksessa Euroopan unionin talousarviosta kavalletaan vuosittain miljardeja ecuja. Tiedämme, että petoksia esiintyy vähän kaikkialla, että se turmelee yhteisön politiikkoja, kuten tietysti EMOTR: ia, mutta myös unionin rakennepolitiikkoja ja sisäpolitiikkoja, esimerkiksi matkailua. Euroopan parlamentin yhteisöpassitusta tarkasteleva väliaikainen tutkintavaliokunta, joka on tehnyt merkittävän työn, paljasti Euroopan unionin yhdentyneistä markkinoista muodostuneen kansainvälisen rikollisuuden uuden kotimaan.
Kysytte siis minulta, kenen syytä tämä on? Vaikka syyllisiä on usein vaikeaa määritellä vastuun ollessa usein jakaantunut, on kuitenkin yksi seikka, joka minusta vaikuttaa merkittävältä. Jäsenvaltioiden parlamentit eivät vieläkään ole ratifioineet heinäkuussa 1995 allekirjoitettua eurooppalaista yleissopimusta yhteisön taloudellisista eduista. Sopimus ei siis toimi ja on hyödytön. Parhaassa tapauksessa toivotaan, että se ratifioitaisiin ensi vuonna. Onko tämä vakavasti otettavaa toimintaa? Euroopan parlamentin väsymättömästi vaatima ja komission määrittelemä kunnianhimoinen petosten vastainen suunnitelma on pysähdyksissä, sillä asenteiltaan erittäin hidas neuvosto vastustaa kaikkea edistystä. Petosten osalta neuvostoa ja jäsenvaltioita huolestuttavat enemmän komission etuoikeuksien suojelu kuin petostentekijöiden röyhkeys. He erehtyvät vastustajasta ja tämä virhe tulee kalliiksi Euroopan unionin taloudelle.
Todellinen epäkohta on neuvoston poliittisen tahdon puute. Juuri jäsenvaltiot hoitavat alueellaan noin 80 prosentin osuuden yhteisömenojen toteuttamisesta, ja niiden on myönnettävä unionin toimielimille, pääasiassa komissiolle, todellinen ja kiistämätön valvonta- ja puuttumisoikeus unionin omien varojen hallintoon, silloin kun yhteisön rahoja kavalletaan.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, sallinette minun nyt toivoa - lupaan ettei tämä tule tavaksi - että neuvosto sitoutuisi tähän selkeästi ja rohkeasti. Kyseessä on Euroopan uskottavuus sen kansalaisten silmissä. Haluammeko todella antaa Euroopasta sellaisen kuvan, että petokset ovat mahdollisia unionin järjestelmässä olevien aukkojen vuoksi?

Kjer Hansen
Arvoisa puhemies, vähitellen alkaa olla melkeinpä väsyttävää käydä tätä keskustelua, koska siinähän ei ole mitään uutta. Minun mielestäni on masentavaa, että meidän täytyy joka kerta kuulla, että me toivomme, me uskomme ehkä, me odotamme. Nyt rouva ministeri vastasi täällä tänään, että ehkä vuoden 1998 puolessavälissä, toisin sanoen kolme vuotta sen jälkeen kun on päästy yksimielisyyteen petosten torjuntaa koskevasta yleissopimuksesta, se saadaan ratifioiduksi. Minun korvissani se kuulostaa - anteeksi, rouva ministeri - jälleen kerran joukolta huonoja anteeksipyyntöjä kaikilta neuvoston jäseniltä mukaan lukien niin Teidän kuin myös minunkin kotimaani, jotka eivät ole tehneet mitään yleissopimusten ratifioimiseksi. Asian ydinhän on se, että hallitukset vitkastelevat ratifiointien kanssa. Se on merkki puuttuvasta kunnioituksesta sitä kohtaan, mistä he itse ovat olleet mukana päättämässä. On helppo istua pöydän ympärillä ja päästä yksimielisyyteen, kun sitten sen jälkeen ei kuitenkaan siirretä tekstiä omaan lainsäädäntöön. Olen sitä mieltä, että se, mitä me koemme jäsenvaltioiden taholta, on niiden ongelmien pilkkaamista, joiden kanssa taistelemme. Tämä käytös tuottaa minun käsitykseni mukaan pettymyksen, ja se, mitä nyt voimme nähdä tällä hetkellä, on, että myöskään käynnissä olevan hallitusten välisen konferenssin aikana ei haluta tosissaan ryhtyä mihinkään toimenpiteisiin tällä alalla.
Meidän täytyy saada menettelytavat muutetuiksi. Saattaa hyvinkin olla - niin kuin Te sanoitte, rouva ministeri -, että parlamentilla on tärkeä rooli, mutta meidän ongelmamme on, että meillä ei ole mitään valtuutta tehdä päätöksiä. Jos meillä sellainen olisi, huolehtisimme kyllä siitä, että petoksien torjumiseen panostettaisiin tosissaan. Tämä on kuitenkin kiusallista, ja haluan lopuksi, arvoisa puhemies, vedota kansallisissa parlamenteissa oleviin kollegoihin, jotta hekin alkaisivat kiinnostua hiukan enemmän aiheesta ja painostaa omia hallituksiaan.

Holm
Herra puhemies! Kollegani ovat jo esittäneet tärkeimmät kysymykset. Haluan siksi ottaa esille vain yhden yksityiskohdan.
Perusongelmana ovat juuri petokset. Mikä on siihen syynä? Luulen, että tärkeänä syynä on täydellinen tunteettomuus EU: ta ja rahoja kohtaan. Ihmisten kanssa kentällä EU-maissa keskustellessa vaikutelmaksi jää, että kyse on lähinnä siitä, miten " lypsää" EU: n rahoja ja mitä EU-tukia on saatavilla. Syntyy sellainen tunne, että kaikki keinot ovat sallittuja pääsemiseksi osille EU-tuista. Melko pian keksitään myös porsaanreikien olemassaolo. Näin ei tietenkään voi jatkua.
Mutta onko reseptinä se, että EU: n pitää saada tähän niin paljon enemmän valtaa, kun EU: n, Europolin, sopimusten jne. uskottavuus jo on niin alhaalla? Luulen sen sijaan, että eräs tapa on " raivata" osa tästä nykyisestä tukiviidakosta, laatia selvät säännöt EU-tukien myöntämisestä ja huolehtia niiden liiallisen myöntämisen lopettamisesta. Luulen, että tässä yhteydessä täytyy toimia kovin ottein.
Minun pitää toivottaa Anita Gradinille onnea - hänen työtään EU: ssa on juuri korjata ongelma, vaikka se sujuisikin hitaasti.

Amadeo
Arvoisa puhemies, tänään käsitellyt ehdotukset ennakoivat sitä, että sopimukseen lisätään oikeudellinen perusta, joka mahdollistaa petosten vastaisen sääntelyn, jotta poliittiselle tahdolle annettaisiin muoto ja tehokkuutta taistella niitä petoksia vastaan, joita tehdään yhteisön talousarvion vahingoksi todella tyrmistyttävällä tavalla. Yhdenmukaistaessamme olemassa olevia säädöksiä ja yhteisön yhteistyötä haluaisimme kuitenkin pitää jalat maan pinnalla ja kysyä, uskooko komissio tosiaankin itse vuoden 1995 sopimuksen vahvistamiseen. Jäsenvaltioiden poliittista tahtoa on vaikea yhdenmukaistaa, ja vahvistaminen on sidoksissa kahteen lisäpöytäkirjaan, jotka eivät koske ainoastaan virkailijoiden vastuuta vaan sitovat myös hallituksia, jäseniä ja toimielimiä.

Caccavale
Arvoisa puhemies, ilmaistessani hyväksyntäni Theaton ja Bontempin aloitteelle tahdon korostaa eräiden olennaisten kohtien ansioita: ensinnäkin sitä, että nykyään sisärajamme ovat täysin vanhentuneet yhteisöllisten petosten ja suuren ja pienen rikollisuuden ilmiön suhteen, jolla on käytössään huomattavia teknisiä ja taloudellisia apuvälineitä niiden ylittämiseksi helposti; aloite on siis tästä näkökulmasta katsoen hyvin tärkeä. Toiseksi oikeudellinen yhteistyö ja itse yhteisöllistäminen eivät nykyään ehkä ole ajankohtaisia meneillään oleviin ongelmiin nähden ja niihin perustavaa laatua oleviin eroihin nähden, joita on jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä. Näin ollen eurooppalainen corpus juris (lakikokoelma) ja Euroopan oikeusalue on välttämätön.
Pyydän, että voitaisiin kuitenkin määrätä selvästi määriteltyjä kriteerejä ja vastuualueita, jotta voitaisiin harjoittaa rikosoikeudellisia toimia ja että syytteen ja puolustuksen välillä säilyisi valtatasapainon periaate. Jos näin käy, me luomme tehokkaan oikeuksien ja vapauden sekä kansalaisten turvallisuuden takaavan Magna Cartan .

Sorgdrager
Arvoisa puhemies, Kjer Hansen sanoi: olemme käyneet täällä itse asiassa jo pari kertaa samanlaisen keskustelun ja näistä on vähitellen tulossa masentavia keskusteluja. Tunnen halua olla samaa mieltä hänen kanssaan, sillä minulla on tunne, että tapa, jolla täällä keskustellaan rikollisuuden vastustamisesta on täysin erilainen kuin neuvostossa, jolla en tarkoita sitä, että molemmat tavat ovat vääriä, mutta eivät myöskään oikeita. Meidän on siis yritettävä löytää tapa kehittää asianmukaiset välineet järjestäytyneen rikollisuuden vastustamiseen. Asianmukainen ei tarkoita välttämättä sitä, että kaikki on siirrettävä Euroopan tasolle, mutta kylläkin sitä, että me teemme sen, mitä olemme sopineet ja sen suhteen voidaan tehdä parannuksia, mutta palaan siihen kohta. Tässä mielessä sanon itselleni ja jokaiselle, joka miettii näitä ongelmia: yrittäkäämme pitää jalat maassa.
Minulle on ensisijaisesti tärkeää - ja tällöin lähden kolmannen pilarin nykyisestä rakenteesta - että me toteutamme sopimukset ja yhteisen toiminnan, joista olemme sopineet ja että jokainen ratifioi sopimukset ja kun täällä sanotaan, että se kestää liian kauan, sanon: olen samaa mieltä. Pyrin siihen, ja minulla on mahdollisuus vaikuttaa siihen, että asia hoidetaan mahdollisimman nopeasti kotimaassani. Tiedän, ettemme ole ensimmäisiä, jotka saavat asian järjestykseen. Mutta valvon asiaa ja toivon, että muutkin jäsenvaltiot tekevät niin. Mutta toistaiseksi meillä on vain teksti. Meillä on sopimus. Meillä on sopimus, mutta on tapahduttava jotakin. Sopimusta täytyy ryhtyä toteuttamaan ja sitten on myös käytännössä - ja se kuuluu poliisin työhön - tapahduttava jotakin, yhdessä sitä varten luotujen laillisten mahdollisuuksien pohjalta. Silmieni edessä on tällainen järjestelmä. Toivon, että se toimii. Meidän on oltava myös realistisia. Työtä kolmannessa pilarissa ei ole vielä tehty kovin kauaa. Olemme saavuttaneet melkoista edistystä kolmannen pilarin alkuvaiheista tähän saakka, kysehän on vain kolmesta, neljästä vuodesta. Olen samaa mieltä, että edistystä ei ole tapahtunut riittävästi, mutta meidän on ymmärrettävä, että on tapahtunut yhtä ja toista.
Minua ärsyttää se, että olemme tehneet yli 200 päätöstä, joista suurinta osaa ei ole vielä toteutettu. Haluaisin mielelläni, että meillä olisi valvontajärjestelmä, jolloin voisimme katsoa sitoutumattomasta näkökulmasta käsin, tekevätkö jäsenvaltiot todella sen, mitä ovat luvanneet. Se on minulle tällä hetkellä tärkeintä.
Kun puhutaan petosten vastustamisesta, kohtaamme vaikean asian. EU: n rahoilla tehtävät petokset ovat, ja tässä minun on viitattava lainsäädännön laatuun, melko helppoja. Mutta tällöin en tarkoita vain todellisia petoksia, vaan väärinkäyttöä ja tukien väärinkäyttöä, Euroopan veronmaksajien varojen käyttöä tarkoituksiin, joihin niitä ei ole tarkoitettu. Meidän on myös tekemiemme sopimusten mukaisesti valvottava tapahtuuko tällaista.
Bösch on luonnollisesti oikeassa sanoessaan: petosten vastustamiseen liittyy ongelma, yksinkertaisesti kun on kysymys todistusaineistosta. Tämä on tietenkin ongelma, joka ei saisi olla olemassa Euroopassa. Olen samaa mieltä siitä. Meidän on poistettava tällaiset ongelmat. Sama koskee - sitä ei mainittu nyt, mutta mainitsin siitä johdannossani - molemminpuolista apua rikosasioissa. Onhan mahdotonta, että ollaan Euroopassa ja että meillä on monenlaisia menettelyyn liittyviä ongelmia toistemme avustamisessa rikosasioissa. Olen tehnyt paljon töitä asian eteen. Valitettavasti, olin toivonut, että saisimme lopullisen ratkaisun; se ei ole onnistunut, mutta olemme päässeet niin pitkälle, että voin ennustaa teille, sanoisin näin, että tulemme pääsemään sopimukseen ensi vuoden puolessa välissä.
Giansily kysyi: kuinka suuria petokset ovat? Emme edes tiedä sitä. Se on tyypillistä asialle, joka tapahtuu laittomasti. Tarkkaa tietoa ei tietenkään saada koskaan. Mutta kyse on siitä, että tarkkailemme, mitä tapahtuu ja kuinka se tapahtuu.

Bontempi
Arvoisa puhemies, esitän ministerille täydentävän kysymyksen, koska ymmärrän kyllä realismin tuomat huolet - minäkin olen realisti - mutta en silloin, kun niistä tulee tekosyy status quon ylläpitämiseksi. Tahdon muistuttaa, että muilla aloilla on tarvittu suuren julkisen hälyn saattelemia skandaaleja - esimerkiksi Dutroux'n tapaus Belgiassa - sopimus- ja toimenpideprosessin nopeuttamiseksi intensiivisesti pedofilian tai ihmiskaupan vastaisessa taistelussa Euroopan tasolla. Meidän ei tarvitse odottaa uuden skandaalin puhkeamista: petosskandaalihan on jo puhjennut. Kysyn siksi, eikö todellakin olisi aihetta kohottaa toimintamme laatua. Kaikki kollegat ovat sanoneet sen. Järjestelmässä, joka haluaa suojella voimavarojamme, kysyn ministeriltä, eikö ole realismia kohdata ongelma sellaisena kuin se on eikä sellaisena kuin uskotaan sen olevan eli menetelmin, joilla ei ole mitään vaikutusta.

Sorgdrager
En usko, että olen vaatinut status quon säilyttämistä. Sanoin vain, että olemme solmineet joukon sopimuksia, tehneet päätöksiä, joita ei ole toteutettu. Sanoin, etten ole tyytyväinen siihen. Tarkoitin sitä. Meillä on pedofiliaa koskeva sopimus. Meillä on petoksia koskeva sopimus. Nyt on kyse siitä, että ne pitää toteuttaa käytännössä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa ministeri.
Ilmoitan, että olen vastaanottanut 5 artiklan 40 kohdan mukaisesti esitetyn päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B4-0170/97).
Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä.
Koska kysymykset 1 ja 2 käsittelevät samaa aihetta, niihin vastataan yhteisesti.
Kysymys nro 1 Jan Bertens (H-0379/97):
Aihe: EU: n Kiinan-politiikka
EU ei kannattanut päätöslauselmaluonnosta Kiinan ihmisoikeustilanteesta YK: n ihmisoikeuskomitean 53. tapaamisessa Genevessä, vaikka Kiinan ihmisoikeustilanne huononi selvästi viime vuonna. Ensimmäisen kerran Taivaallisen rauhan aukiolla tapahtuneen verilöylyn jälkeen EU: lla ei ole yhteistä Kiinan-politiikkaa.
Miten neuvosto reagoi rankaisutoimiin, jotka Kiinan hallitus on kohdistanut Alankomaihin ja Tanskaan?
Mitä neuvosto aikoo tehdä taatakseen, että EU: lla on tulevaisuudessa luja ja yhtenäinen Kiinan-politiikka ja että Genevessä tapahtunut ei toistu?
Onko neuvosto samaa mieltä siitä, että Kiinan pyrkimyksiä saada aseiden kauppasulku poistetuksi on vastustettava? Kysymys nro 2 Per Gahrton (H-0380/97):
Aihe: EU: Kiina-politiikka
EU ei onnistunut kokoamaan voimiaan Kiinan ihmisoikeusrikkomuksia koskevan yhteisen päätöslauselmaesityksen taakse äskettäisessä YK: n ihmisoikeuskomission kokouksessa Genevessä. Neljä suurta jäsenmaata antoivat kaupallisten syiden päättää suhtautumisestaan. Yhdessä näillä mailla on riittävä määrävähemmistö neuvostossa. Jos EU: lla olisi ollut yhtenäisempi ulkopolitiikka, nämä neljä maata olisivat siis voineet estää päätöslauselmaehdotuksen. Tällä kertaa kuitenkin Tanska teki puheenjohtajamaa Alankomaiden kanssa päätöslauselmaehdotuksen, minkä vuoksi Kiina rankaisi molempia maita. Mitä johtopäätöksiä neuvosto tekee tapahtuneesta? Jos EU aikoo puhua enemmänkin " yhdellä äänellä" , kuinka vältetään se, että tulevaisuudessa suuret maat estävät pieniä maita toimimasta ihmisoikeuksien puolesta? Kuinka estetään suuria jäsenmaita ajattelemasta vain kaupallisia etujaan, samalla kun demokraattisiin ihanteisiin vakavasti suhtautuvat pienet jäsenmaat joutuvat diplomaattisten ja taloudellisten vastatoimien kohteeksi?
Van Dok-Van Weele
Vastaan näihin kahteen kysymykseen seuraavasti. YK: n Genevessä sijaitsevan ihmisoikeuskomission istunnon vaikutuksesta Euroopan unioni tulee asettamaan Kiinan ihmisoikeustilannetta koskevat tietolähteensä perusteellisen tutkimuksen kohteeksi tarkoituksenaan löytää yhtenäinen lähestymistapa tulevaa politiikkaa varten jäsenvaltioiden eriävät käsitykset huomioon ottaen. Tämä politiikan arviointi tapahtuu tulevina viikkoina, ehkä kuukausina, sitä varten tarkoitetuissa neuvoston elimissä, esimerkiksi neuvoston alueellisessa työryhmässä, ihmisoikeustyöryhmässä, poliittisessa komiteassa ja niin edelleen.
Arvoisien edustajien esille tuomiin kysymyksiin tullaan kiinnittämään keskusteluissa erityistä huomiota. Euroopan parlamentille tiedotetaan sopivalla hetkellä näiden neuvoston puitteissa käytävien keskustelujen tuloksista, jotka keskustelut liittyvät Kiinan ihmisoikeustilannetta koskevan yhtenäisen eurooppalaisen politiikan arviointiin ja kehitykseen.

Bertens
Arvoisa ministeri, tervetuloa tänne parlamenttiin ja sydämellinen kiitos viran puolesta antamastanne vastauksesta. Haluaisin esittää toisen, täydentävän kysymyksen: mitä todellisia keinoja neuvosto aikoo ottaa käyttöön niin sanotun Kiinan kanssa käytävän vuoropuhelun puitteissa antaakseen enemmän " vastusta" Kiinan taloudelliselle paineelle, todelliselle paineelle? Onko teillä muita keinoja kuin valiokunnat, työryhmät, opintoryhmät, sillä uskon, että Kiinan tilannetta on tutkittu tarpeeksi.

Van Dok-Van Weele
Mielestäni minun on vastattava Bertensille, että kun puhutaan politiikan arvioinnista, puhutaan kokonaisuudesta. En haluaisi mitenkään näissä olosuhteissa ennakoida sen arvioinnin johtopäätöksiä, josta juuri puhuin.

Gahrton
Neuvoston taholta tullut vastaus ei ollut kovin kaksinen. Ensinnäkin pitäisi voida antaa kunnollinen vastaus tähän kysymykseen, ts. mitä aiotaan tehdä sille tosiasialle, että useat EU-maat, mm. puheenjohtajan oma maa, ovat joutuneet alttiiksi Kiinan kostotoimille. Mitä merkitystä muuten on niin sanotulla solidaarisuudella, ellei tähän voida vastata?
Toiseksi haluan saada vastauksen peruskysymykseen siitä, mitä tulee tapahtumaan, jos saamme entistä yhteisemmän ulkopolitiikan. Miten sitten käy pienten maiden mahdollisuuksille tehdä Tanskan ja Alankomaiden tavoin, kun kysymys oli Kiinasta YK: n ihmisoikeuskomission yhteydessä? Suuret maat olisivat voineet siinä tapauksessa äänestää nurin pienet maat. Onko teillä tähän jotain menettelytapaa? Teidän on kuitenkin täytynyt ajatella tarkkaan tätä asiaa! Kuulemastamme poikkeuksellisen heikosta ja sisällöttömästä vastauksesta päätellen minun on sanottava, että kuulostaa siltä, kuin neuvoston edustaja ei olisi pohtinut tarkoin näitä asioita.

Van Dok-Van Weele
Uskoakseni johtolanka löytyy jo vastaukseni ensimmäisestä osasta. Sanoin nimittäin " jäsenvaltioiden eriävät käsitykset huomioon ottaen" . On siis ensisijaisesti tärkeää, että Euroopassa etsitään kuvailemallani tavalla sisäisesti vastaus niihin eri käsityksiin, joita tällä hetkellä on. Ei ole tietenkään oikein puhua yksimielisyydestä kaikenlaisten mahdollisten toimien ja politiikan kohtien suhteen, koska yksimielisyyttä ei vielä ole saavutettu.

von Habsburg
Haluaisin mielelläni kysyä jotain neuvoston rouvalta. Onko esittämänne suunnitelma eli vakava tutkimus ihmisoikeustilanteesta jotain sellaista, missä te esitätte yleisiä periaatteita, joita sovelletaan samalla tavalla kaikkia kohtaan? Sillä minulla on usein sellainen tunne, että on olemassa tiettyjä valtioita, kuten esimerkiksi Kiina, jotka eivät ole täällä suosiossa, ja joita vastaan käytetään keinoja, joita ei käytetä muiden kohdalla. Mitä me tarvitsemme, on yhteinen eurooppalainen politiikka. Oletteko te valmis valmistelemaan sellaisen politiikan, joka pätee myös kaikkien eikä vain tietyn valtion osalta?

Van Dok-Van Weele
Jotta päästäisiin yhteiseen politiikkaan ja yhteiseen kantaan on tietenkin oltava olemassa ne valmistusaineet ja väittämät, joista voidaan päästä yhteisymmärrykseen ja siksi juuri vastasin niin kuin vastasin. Ei ole mitään mieltä ennakoida tällaisen tutkimuksen ja keskustelun tuloksia, koska näin ei välttämättä löydetä ratkaisua siihen, mitä nimitätte yhteiseksi politiikaksi.

Colom i Naval
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan unionin suhteet Kiinan kansantasavaltaan ovat monimutkaiset.
Erittäin ajankohtainen aihe on Hongkongin itsehallintoalueen läheinen siirtyminen Kiinan kansantasavallan alaisuuteen. Tämä tilanne on hyvin paradoksaalinen, koska Kiinan viranomaiset noudattavat Kiinan ja IsonBritannian välisiä sopimuksia vuodelta 1984. Ison-Britannian viranomaiset taas eivät ole sopimuksia noudattaneet, erityisesti sellaisen demokratian kehittymisen takia, jota ei ollut olemassa ennen vuotta 1984.
Siksi Kiinan viranomaisten uudet päätökset saattavat merkitä demokratian vähentymistä ja ihmisoikeuksien kaventamista Hongkongissa 1. heinäkuuta alkaen, jos olemassa olevia sopimuksia sovelletaan kirjaimellisesti.
Aikooko neuvosto ottaa jonkun kannan asiassa? Onko komissio jo tehnyt jonkun aloitteen koskien Kiinan kansantasavallan kansallisen parlamentin päätöksiä Hongkongin voimassaolevista määräyksistä?

Van Dok-Van Weele
Arvoisa puhemies, haluaisin mielelläni, että näin olisi, mutta minulla ei ole tällä hetkellä vastausta valmiina. Kysymys on mielenkiintoinen. Sallikaa minun antaa siihen vastaus myöhemmin, tämän kyselytunnin aikana tai jollei se ole mahdollista, kirjallisesti.

Puhemies
Kysymys nro 3 María Izquierdo Rojo (H-0384/97):
Aihe: Työllisyyden turvaaminen raakatupakan yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetusehdotuksessa
Pitääkö neuvosto ensisijaisen tärkeänä työllisyyden turvaamista uudessa raakatupakkaa koskevassa asetusehdotuksessa? Mitä varsinaisia parannuksia neuvosto aikoo tehdä Granadan, Extremaduran ja muiden, erittäin epäsuotuisassa asemassa olevien 1-tavoitteen mukaisten alueiden viljelijöiden osalta?
Ottaen huomioon Itävallan tupakanviljelylle osoitetun huolenpidon tiettyjen yhteisön toimielinten vastustuksesta huolimatta, aikooko neuvosto avustaa tasapuolisesti Välimeren maita?

Van Dok-Van Weele
Vastatessani arvoisan edustajan raakatupakan yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan kysymykseen muistutan siitä, että neuvosto on käsitellyt tämän vuoden alussa komission mietintöä raakatupakan yhteisestä markkinajärjestelystä. Se mietintö sisältää ensinnäkin analyysin kyseisten markkinoiden sosiaalis-taloudellisesta tilanteesta ja toiseksi tulokset vuonna 1992 tapahtuneesta markkinajärjestelyn uudistamisesta.
Samalla siinä esitetään joukko mahdollisia vaihtoehtoja tämän alan uuden yhteisen politiikan suhteen. Neuvostossa käytyjen neuvottelujen valossa katson voivani todeta seuraavat asiat. Ensiksikin kaikki valtuuskunnat arvostivat suuresti komission mietintöä ja siinä esitettyä analyysiä tupakkamarkkinoiden tilanteesta. Mitä tulee yhteisen markkinajärjestelyn uudistamisen yhteydessä seurattavaan kurssiin, tavoitteisiin ja pääkohtiin vallitsi melko suuri yksimieleisyys, vaikka tietenkin tuotiin esille erilaisia näkökantoja, jotka liittyivät uudistusten laajuuteen ja suoritettavien erityisten toimenpiteiden laatuun.
Arvoisa puhemies, lopuksi komissio ilmaisi arvostavansa valtuuskuntien sisällöllisiä kommentteja. Se ilmoitti tutkivansa niitä kaikella vaaditulla huomiolla valmistellessaan virallisia esityksiään. Neuvosto pyysi komissiota jättämään ne esitykset mahdollisimman pian, heti kun sillä on kaikki tarvittavat tiedot ja huomiot, mukaan lukien parlamentin kanta mietinnöstä. Kun nämä esitykset on jätetty, neuvosto tulee ottamaan suuressa määrin huomioon parlamentin asiasta antaman lausunnon.

Izquierdo Rojo
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vastauksenne oli hyvin sopimaton. Ei ole sopivaa, että neuvosto vastaa tällaisella byrokraattiskuvailevalla tavalla kysymykseen, joka ei liity komission esittämään mietintöön vaan työllisyys kysymykseen.
Kysyn neuvostolta: Miten menettelemme etelän maanviljelijöiden kanssa, jos he eivät voi tuottaa tupakkaa ja oliiviöljyä? Tämä on parlamentaarinen kysymykseni: työllisyys; se, mitä te puheissanne kutsutte nimellä "politiikkojemme ensisijaisuus" ; työllisyys. Ja kun tupakan laajuisen uudistuksen kohdalla kysytään, millainen vaikutus tällä uudistuksella on työttömyyteen, vastauksena on sanahelinää.
Eikö teidän mielestänne, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, työllisyyden säilyttämisen ole oltava ehtona ja perusedellytyksenä sille, kuinka monia asetuksessa mainittuja toimia neuvoston on hyväksyttävä? Vastatkaa minulle, arvoisa puheenjohtaja. Keskittykää työllisyyteen. Millainen vaikutus sillä on? Onko teillä selvityksiä? Oletteko tehneet selvityksiä? Mitä sosiaalistaloudellisia seurauksia sillä on?
Voin kertoa teille, että Granadassa yli 2 000 perhettä elää tästä. He eivät kuitenkaan elä sen loistokkaammin vaan kyse on heidän käytössään olevasta perusaineesta, jotta he voivat jatkaa elämistä. Miten neuvosto voi vastata minulle, että komission mietintö on sanahelinää? Luvatkaa, että huolehditte Euroopan unionin kulkusuunnasta, ja että parlamentin ei tarvitse varmasti käyttää lisää vaikutusvaltaansa.

Van Dok-Van Weele
Arvostan edustajan intohimoista puhetta tämän aiheen puolesta, joka todellakin ansaitsee unionilta paljon huomiota ja toivon, että parlamentin jäsen tulee löytämään tämän huomion HVK: n puitteissa käytävässä keskustelussa. Mutta rajoitun nyt aiheeseen, josta hän puhui. Tietenkin kaikkeen, mitä teemme liittyy työllisyys. Mielestäni työllisyyspolitiikkaa ei pidä aina lähestyä aihekohtaisesti, vaan se on nähtävä koko politiikan valossa, muuten esiintyy aina vastaväitteitä, kun keskustellaan maatalouspolitiikasta, käytettävissä olevista keinoista ja myös markkinoiden tarjoamista mahdollisuuksista ja siihen liittyvästä työllisyydestä niissä ahtaissa puitteissa, joissa katsotaan vain sitä, mikä sillä hetkellä ja siinä paikassa on vahvan kilpailuaseman syynä ja siihen liittyvän toisten vaikean markkina-aseman syynä, kun kysymys on hinnoista.
Olen siis kanssanne samaa mieltä, kun puolustatte intohimoisesti työllisyyttä, mutta en ole samaa mieltä siitä, kun sanotte, että täällä keskustellaan hölynpölyilmapiirissä. Se ei tee oikeutta sille huolellisuudelle, jolla tähän aiheeseen suhtaudutaan eikä niille tiedoille, jotka annoin teille vastauksessani.

Camisón Asensio
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vaikka tupakanviljelyyn Välimeren maissa liittyvästä työllisyyttä käsittelevästä tärkeästä aiheesta keskustellaan usein tässä parlamentissa - olen henkilökohtaisesti saanut tilaisuuden tuoda sen esille aiemmin sekä komissiossa että neuvostossa - haluan tänään painottaa asiaa uudelleen nimenomaan sen takia, että meillä on nyt mahdollisuus tässä parlamentissa keskustella raakatupakan yhteisestä markkinajärjestelystä.
Monet vähävaraiset perheet ovat huolissaan asiasta, esimerkiksi Espanjan Granadan ja Cacéresin maakunnissa, jotka ovat riippuvaisia eurooppalaisten toimielinten tekemistä päätöksistä.
Mielestämme ratkaisuna on viljelyn lopettamiseen tähtäävien toimenpiteiden hylkääminen siitä yksinkertaisesta syystä, että tämän seurauksena kulutus ei vähentyisi vaan tupakan tuonti kasvaisi. Vaikutukset olisivat luonnottomat ja työttömyys lisääntyisi Euroopan tuottavilla alueilla.
Siksi mielestämme on epäoikeudenmukaista muuttaa palkkiota ja ryhtyä tämänkaltaisiin toimenpiteisiin. Sitä vastoin 1-2 prosentin lisäys tutkimusrahastoon olisi erittäin aiheellista.
Koska te, Van Dok, olette puhuneet neuvostosta riippuvista toimenpiteistä, mitä voitte kertoa meille näistä toimenpiteistä?

Van Dok-Van Weele
En halua asettaa kuvailemaani menettelyä huonoon asemaan. Sanoin jo, että neuvosto on pyytänyt komissiota jättämään esitykset mahdollisimman pian, jotta se saisi käsityksen tarvittavista tiedoista ja että neuvosto tulee esitysten jättämisen jälkeen ottamaan huomioon lausunnon, jonka parlamentin vielä on annettava asiasta. Minusta ei ole hyvä ryhtyä laajennetussa mittakaavassa ryhtyä täällä siihen, mitä nimitin vastauksessani normaaliksi ja huolelliseksi menettelyksi.

Frutos Gama
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tupakalla on Extremaduran autonomisella alueella ollut yli puolen vuosisadan ajan tärkeä taloudellinen ja sosiaalinen merkitys. Se kuuluu tavoitteen 1 kohdealueisiin ja sen BKT on 7 322 ecua. Tupakka tarjoaa alueen asukkaille korkean työllisyyden, koska työ on intensiivistä suurimman osan vuotta, sekä viljely- ja poimintavaiheessa että jalostusvaiheessa. Ainoastaan viljely- ja poimintavaiheessa - jotta saisimme asiasta käsityksen - käytetään 1 600 000 välitöntä työpäivää; ja tähän eivät sisälly täydentävistä toiminnoista johtuvat välilliset työpäivät.
Siten kysymykseni neuvostolle - vaikka neuvosto on jo vastannut ja luulen vastauksen toistavan itseään, haluan kuitenkin esittää kysymykseni - on: eikö Teidän mielestänne, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, palkkioiden vähentäminen komission asiakirjassa ehdotetulla tavalla aiheuta unionin monien eteläisten alueiden pienten maatilojen toiminnan keskeyttämistä ja edistä siten tupakan tuontia, ja tämän seuraukset olisivat viljelijöille, joilla ei ole muuta viljelyn tai taloudellisen toiminnan vaihtoehtoa, erittäin kielteisiä?

Van Dok-Van Weele
Tässä on kysymys komissiosta, jonka tehtävänä on puuttua markkinajärjestelyihin, se siis katsoo paikkaa, joka tuottaa tiettyä tuotetta ja sitä, kuinka sen tuotteen tuotanto sopii yhteen koko markkinoiden kanssa ja millä tavalla maksut toimivat, kun katsotaan eroja. Tässä yhteydessä, kuten jo sanoin, otetaan huomioon myös työllisyysnäkökohdat. Haluaisin esittää, että keskustelu, joka vielä on käytävä, käytäisiin täällä hyvän analyysin ja hyvien esitysten pohjalta eikä epätäydelliseltä pohjalta. Olen sanonut selvästi, miten asia on ja ymmärrän, että olette huolissanne tietyistä seikoista, jotka liittyvät mahdollisesti tuloksiin, mutta pyydän teitä kuitenkin tyytymään tällä hetkellä menettelyä koskevaan vastaukseeni.

Puhemies
Koska kysymykset 4 ja 5 käsittelevät samaa aihetta, niihin vastataan yhteisesti.
Kysymys nro 4 Hans Lindqvist (H-0386/97):
Aihe: Ericssonin Norrköpingin tehtaan lakkauttaminen
Ruotsissa on meneillään, kuten Belgiassa, keskustelu suurten yritysten sosiaalisesta vastuusta. Ericsson, joka valmistaa mm. matkapuhelimia, aikoo lakkauttaa tuotantonsa Norrköpingissä ja siirtää piirilevyjen valmistuksen monikansallisille yrityksille SCI Systemille ja Solectronille Skotlantiin. Lakkautus vaikuttaa 1 400 työpaikkaan, joista 700 on suoranaisessa vaarassa. Lehtitietojen (mm. Ruotsin TT: n) mukaan nämä Skotlannissa sijaitsevat yritykset on perustettu EU: n aluetuen turvin.
Ovatko nämä Skotlannissa sijaitsevat yritykset saaneet taloudellista tai muuta tukea EU: lta? Jos ovat, miksi, minkälaista ja kuinka paljon. Kysymys nro 5 Jan Andersson (H-0400/97):
Aihe: Aluepoliittinen tuki syynä yrityspaolle
Ericssonin tehtaan työntekijät ovat syystä huolissaan työpaikoistaan yhtiön alettua suunnitella piirilevyjen valmistuksen siirtämistä Skotlantiin. Työntekijäjärjestöjen edustajat ovat kääntyneet Ruotsin sosiaalidemokraattien valtuuskunnan puoleen saadakseen apua sen selvittämisessä, mahdollistaako EU: n aluepoliittinen tuki toiminnan siirtymisen Norrköpingistä Skotlantiin.
Onko aluepoliittinen tuki tai jokin muu yhteisön tuen muoto vaikuttanut osaltaan siihen, että Ericssonin yhtiö sijoittautuu Skotlantiin, ja jos näin on, mitä johtopäätöksiä neuvosto aikoo tehdä tämän perusteella tulevan tuen myöntämisen osalta?
Van Dok-Van Weele
Anderssonin ja Lindqvistin kysymykset liittyvät aluepoliittisen tuen mahdollisiin seurauksiin suljettaessa yrityksiä yleensä ja erityisesti suljettaessa Ericssonin tehdas, jotta sen tuotanto voidaan siirtää muualle. Kuten arvoisa edustaja tietää, rakennerahastoista säädetään asetuksissa, jotka neuvosto on hyväksynyt heinäkuussa 1993. Näiden säädösten pohjalta neuvosto on antanut rakennerahastojen hallinnan komission tehtäväksi. Siksi on ennemminkin komission asia vastata näihin kysymyksiin. Mutta, voin sanoa teille yleisluontoisesti, että tanskalainen valtuuskunta on pyytänyt neuvostoa muistion muodossa kiinnittämään enemmän huomiota aluepoliittisen tuen ja rakennepolitiikan vaikutuksiin kilpailun poistamiseksi yhteisön sisällä. Näin voitaisiin vahvistaa, kuinka yhteisön kehitysalueita voidaan auttaa parhaiten rakennepolitiikan avulla ilman, että siitä on kielteisiä seurauksia yhteisön muille alueille. Esimerkiksi, että yrityksiä pitää sen takia sulkea. Tästä asiasta onkin keskusteltu teollisuusneuvostossa 24. huhtikuuta 1997. Neuvosto pyysi tuolloin komissiota laatimaan pikaisesti mietinnön ja tällä tavalla on keskustelu uskoakseni avattu ja sitä voidaan jatkaa tämän vuoden toisella puoliskolla. Toisin sanoen, kysymyksenne on otettu esityslistalle.

Lindqvist
Kiitän kovasti vastauksesta, vaikken siitä ehkä paljon viisastunutkaan. Voin ymmärtää sen, jos komission ja neuvoston välillä on tehtävien jakoa, mutta en voi ymmärtää, miksi neuvosto ei pyri selvittämään, mitä komissio ehkä on saanut selville kysymyksen esittämistä seuranneen runsaan kuukauden aikana. Haluaisin mielelläni tietää, miksi emme saa konkreettista vastausta siihen, saako skotlantilaiset yritykset aluepoliittista tai muuta tukea EU: lta. Sillä on valtava merkitys ruotsalaiselle elinkeinoelämälle ja tuhansille Ericssonin palveluksessa oleville henkilöille.
Jos on niin, että aluepoliittista tukea menee yhdelle eurooppalaiselle yritykselle, joka vetää puoleensa työvoimaa, kun samanaikaisesti syntyy työttömyyttä toisessa paikassa, haluaisin saada yleisvastauksen yleiseen kysymykseen: Onko tämä neuvoston mielestä väärin, ja millä tavalla neuvosto tulee siinä tapauksessa yrittämään estää tällaista tapahtumasta tulevaisuudessa?
Haluaisin myös mielelläni konkreettisemman vastauksen ensimmäiseen kysymykseen, sillä tämä on ratkaisevaa meidän kannaltamme.

Van Dok-Van Weele
Vastaan kysymyksiin neuvoston puheenjohtajan ominaisuudessa ja siinä mielessä minun on vastattava, että aihetta on käsitelty teollisuusneuvostossa ja sen jälkeen - tämä on normaali menettely - komissiolta on pyydetty analyysiä ja mietintöä, jonka pohjalta voidaan päättää, mikä ratkaisu valitaan. Neuvosto ei tee sitä itsenäisesti, on normaali käytäntö, että komissiolle esitetään sellainen pyyntö ja sen jälkeen neuvosto voi käsitellä asiaa kiireellisenä. Uskon, että tämä voidaan, etenkin myös Tanskan panoksen vaikutuksesta, tuoda hyvin esille, mutta itse asiassa Tanskan esittämää kysymystä on tutkittu ja se on otettu esityslistalle tavanomaista tietä.

Andersson
Minäkin saan kiittää vastauksesta. On varmasti hyvä, että tämä asia on nyt päiväjärjestyksessä, mutta se tuskin auttaa työntekijöitä Norrköpingissä - kaupungissa, jossa on ollut suuri rakennemuutos ja on suuri työttömyys - jos he eivät voi saada vastausta meille esittämäänsä kysymykseen, johon olemme yrittäneet saada vastausta: onko juuri tässä tapauksessa maksettu aluepoliittista tukea?
Satun tietämään, että skotlantilainen yritys on aikaisemmin saanut aluepoliittista tukea RSA: lta (Regional Selective Assistance) 10 miljoonaa vuonna 1994. Kysymykseni kuuluu: Onko äskettäin maksettu tukea, ja onko se siinä tapauksessa vaikuttanut toimintojen siirtämiseen? Sellainen tapaus olisi hyvin vakava. Tämän vastauksen haluaisin saada yhdessä Norrköpingin työntekijöiden kanssa.

Van Dok-Van Weele
Täällä on syntynyt suuri väärinkäsitys sekä menettelystä ja kilpailusta että analyysistä. Euroopassa tunnetaan todellakin tukimuoto, rakennepolitiikka alueita varten, jotka ovat heikompia suhteissa toisiin alueisiin. Mutta se ei tarkoita sitä, että on asetettava suora yhteys yrityspaon syyn ja sen tosiasian välille, että tukea annetaan. Sillä se tuki on tarkoitettu korvaamaan muita heikkoja tekijöitä tietyllä alueella ja siksi ei voida joka kerta, jokaisen tapahtuman yhteydessä sanoa: tehkää jotakin yrityspaolle myöntämällä tukea, vaan on katsottava, missä määrin todella on kyse tukien aiheuttamasta liiallisesta kilpailusta, huolimatta siitä, että alue saa tukea jälkeenjääneisyytensä takia. Ei siis voida automaattisesti asettaa yhteyttä tuen ja yrityspaon välille. Tiedän, että se on ikävää. Olemme joutuneet asian kanssa tekemisiin myös Hollannissa, siksi en siis vastaa kysymykseen, onko tukea myönnetty hiljattain. Tiedätte, mistä kilpailu johtuu. Kysymys siitä, missä määrin analyysit johtavat siihen, että voidaan päätellä, että on todella kyse kilpailun häiriöistä tällä alueella ja missä täsmälleen ottaen, on paljon mielenkiintoisempi.

McMahon
Kuuntelin neuvoston vastauksen erittäin kiinnostuneena. Asia koskee erityisesti Smithiä ja minua, etenkin Smithin vaalipiiriä. Tämä ei ole mitään uutta. Minua huolettaa se, että samalla kun komissaarit Flynn ja Wulf-Mathies näpertelevät sääntöjen parissa, työttömyysjonot Ruotsissa ja muualla pitenevät pitenemistään. Ruotsalaisia työttömiä tuskin lohduttaa paljon, että komissaarit tutkivat ongelmaa. Mielestäni tämä ei riitä.
Voisiko puheenjohtajavaltio Alankomaat sääntöjä tarkistaessaan tutkia rakennerahastopolitiikan muutosta, ja auttaisiko se Luxemburgia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa kirjoittamalla jonkinlaisen rakennerahastovakuuden, mikä helpottaisi tätä kehitystä suuresti, ja yrittämällä varmistaa työntekijöiden asianmukaisen kuulemisen ja osallistumisen työtä koskeviin päätöksiin. On luotava palkkoja ja työehtoja koskevat perusminimistandardit. Yhdellä yrityksistä, ICI: llä, on tältä osin erittäin huono maine.

Van Dok-Van Weele
Ensiksi haluan vielä kerran toistaa, että on aina ikävää, kun yritys, joka tarjoaa työllisyyttä alueella, poistuu. Silloin ollaan yleisesti ottaen taipuvaisia etsimään helposti löytyvää syytä, eli miksi jokin toinen alue saa tämän sijoituksen. Kuten jo sanoin ensimmäisessä vastauksessani, tämä on liian nopea johtopäätös rakennepolitiikan tuomitsemiseksi. Mielestäni teollisuusneuvoston lähestymistapa on paljon tasapainoisempi, nimittäin sellainen, että tehdään teidän antamienne merkkien pohjalta perusteellinen tutkimus siitä, onko kysymys kilpailua häiritsevistä tekijöistä ja miten ne ovat syntyneet, tuki mukaan lukien. Uskon, että kun meillä on hyvä selvitys, on mahdollista tehdä sovellutuksia kilpailuhäiriöiden ollessa kyseessä. Te pyydätte minua itse asiassa ennakoimaan keskustelua, joka pitäisi käydä, vaikka keskustelu on juuri käyty ja se on johtanut tulokseen komission ja teollisuusneuvoston työn suhteen.

Crowley
Ministerin äskeisten sanojen takia haluaisin esittää hänelle kaksi ehdotusta.
Ensinnäkin suurin syy, miksi yritykset siirtävät toimintaansa Euroopan unionissa, ei ole yksinomaan rakennerahastot ja muut kannustimet; ehkä noiden alueiden ihmiset kykenevät työskentelemään ahkerammin ja tehokkaammin ja ehkä noissa jäsenvaltioissa maksetaan vähemmän veroja.
Toiseksi mitä tulee rakennerahastojen käyttämiseen ehdotetulla tavalla, eilen komissio kertoi meille tullivapaan myynnin lakkauttamisesta ja sanoi, että se sallisi valtion tuen joillekin alueellisille kuljetusaloille varmistaakseen, etteivät ne joudu huonompaan asemaan. Kaikki me parlamentissa kuitenkin tiedämme, että mitkään tuet, olivatpa ne rakennerahastotukia tai valtion tukia, eivät voi jatkua loputtomiin. Ehkä komission tulisi nyt tarkastella uudestaan joitain omia päätöksiään, etenkin tullivapauteen liittyviä, sekä muita päätöksiä, joilla nuo alueet vapautetaan tällaisilta vaikutuksilta.

Van Dok-Van Weele
Mielestäni arvoisa edustaja teki hyvä huomautuksen, joka tukee ensisijaisesti myös omaa vastaustani ja osoittaa, että on otettava paljon analyyttisempi asenne, kun puhutaan tällaisista asioista. Olen samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että kehitysalueille annettava tuki on nähtävä katalysaattorina sellaisen Euroopan saavuttamiseksi, jossa ei enää ole suurta rakenteellista jälkeenjääneisyyttä. Hän on oikeassa siinä mielessä, ettei pidä odottaa tämän politiikan olevan ikuista. Toivon, ettei se ole. Toivon, että saavutamme olosuhteet, joissa voidaan puhua kilpailusta level playing field .

Smith
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan.
Tässä on pieni sekaannus. Ehkä neuvosto voi vahvistaa sen, että alueellista valikoivaa apua ei oteta mistään Euroopan unionin rahastosta. Se on ensi sijassa Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen rahaa. Näin asiaa ei hoideta. Eikö olekin totta, että ette voi estää tällaisia asioita tapahtumasta. Syy, miksi emme voi estää niitä, on taloudellinen järjestelmä, jossa elämme. Tiedämme, miksi näin on. Tiedämme esimerkiksi, että minun alueeni oletetaan hyötyvän Ericssonin päätöksestä. Olemme kuitenkin melko varmoja siitä, että Ericsson ei tule Skotlantiin siksi, että se uskoo voivansa olla hyödyksi meille. Se tulee siksi, koska uskoo voivansa saada voittoa.
Yleensäkin, miten kukaan Euroopan unionissa hyötyy siitä, että puutumme yhden alueen työttömyyteen luomalla työttömyyttä jonnekin muualle? Se ei varmastikaan ole oikea ratkaisu.

Van Dok-Van Weele
Kysymys kuului oikeastaan: kuinka voidaan estää se, että työttömyys ratkaistaan yhdessä paikassa ottamalla työ pois toisesta paikasta. Kysyjä sanoi oikeutetusti, ettei tässä ole kyse Euroopan tukipolitiikasta; pyydän anteeksi, jos olen antanut tällaisen vaikutuksen, tiedän kyllä, että on kyse valtioiden itsensä antamasta tuesta siihen rajaan saakka, josta Brysselissä on päätetty. Mikäli se ylitetään, on kyse lainvastaisesta valtion tuesta. Me puhumme siitä laillisesta tuesta, jota saa antaa muutamille alueille. Arvioimme jatkuvasti, että onko vielä syytä jatkaa aluepoliittista tukea. Näin tehdään säännöllisesti tiukkojen kriteerien perusteella, etenkin työllisyyden alueella ja sellaiset taustat huomioon ottaen, jotka näyttelevät osaa jälkeenjääneisyydessä. Uskon, että ilman tukijärjestelmää tulee aina olemaan niin, että työllisyysmahdollisuudet vaihtavat paikkaa. Näemme sen Euroopassa, mutta vielä suuremmassa määrin maailmanlaajuisesti. Jotkut katsovat vain siirtymisen jälkeistä välitöntä tilannetta ja se on alueella surullinen. Toisaalta olemme Hollannissa nähneet, että yritystemme kansainvälistyminen on johtanut siihen, että olemme saaneet takaisin paljon hyvinvointia ja työllisyyttä. Lyhyesti, työmahdollisuuksien siirtymistä ei pidä heti suhteuttaa tukipolitiikkaan. Toiseksi, tällaisen siirtymisen vaikutuksia ei pidä nähdä vain Euroopan puitteissa, vaan myös maailmanlaajuisesti.

Carlsson
Olen samaa mieltä neuvoston edustajan kanssa siitä, että muuttoliikettä esiintyy jatkuvasti; yritykset muuttavat, ja tapahtuu nopeita muutoksia. Tässä ei ole itsestään selvästi mitään automaattista yhteyttä, vaan yritysten perustamiset riippuvat suureksi osaksi talouselämän ilmastosta.
Minua kiinnostaa, miten voi saada tietoja siitä, onko tukia todellisuudessa maksettu mainituille yrityksille. Yksi EU: n kaikkein tärkeimmistä tehtävistähän on vaalia kilpailua samoilla ehdoilla. Jos tämän nyt tehtävän tutkimuksen tulos viittaa siihen, että EU: n nykyinen rakennepolitiikka vääristää kilpailua, ja jos juuri tässä tapauksessa kilpailua on vääristetty, ollaanko valmiita tekemään rakennepoliittisia leikkauksia ja käyttämään vähemmän rahaa vähemmillä alueilla, jotta rajoitetaan vahingollista vääristymistä ja vältetään vanhojen rakenneongelmien vakiinnuttaminen Euroopassa?

Van Dok-Van Weele
Olen täysin samaa mieltä Carlssonin kanssa hänen sanoessaan, että on tarkkailtava tilannetta hyvin, kun on kyse annetun tuen vaikutuksista alueille, jotka ovat suuresti jälkeenjääneitä, jonka vuoksi ne eivät voi osallistua siihen, mitä äsken nimitin kilpailuksi, johon sisältyy level playing field . On tietenkin kiinnitettävä huomio tarkasti siihen, milloin tuki on vastuullista, sopivaa ja sallittua ja millä hetkellä vaaka on tasapainossa ja on sanottava: nyt tuki aiheuttaa häiriöitä. Tämä on juuri se syy, ja puhun nyt hieman myös komission politiikasta käsin, miksi aluevalinnan arviointi tapahtuu erittäin usein ja se tapahtuu hyvin tiukasti tiettyjen kriteerien pohjalta, joihin kuuluvat todellakin työttömyys ja heikko taloudellinen rakenne.

Puhemies
Koska kysymykset 6, 7, 8 ja 9 käsittelevät samaa aihetta, niihin vastataan yhteisesti.
Kysymys nro 6 Tony Cunningham (H-0388/97):
Aihe: Neuvoston 1. lokakuuta 1996 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.3 artiklan mukaisesti hyväksymä, jalkaväkimiinoihin liittyvä yhteinen toiminta
Mitä neuvosto tekee 1. lokakuuta 1996 hyväksytyn yhteisen toiminnan toteuttamiseksi?
Mihin toimiin neuvosto ryhtyy, jos ei toimita yhteisen toiminnan edellyttämällä tavalla? Kysymys nro 7 Wilfried Telkämper (H-0399/97):
Aihe: Miinat
Mikä on neuvoston kanta Ottawan prosessia koskeviin Brysselin neuvotteluihin?
Onko se valmis hyväksymään Brysselin julkilausuman?Kysymys nro 8 Joan Colom i Naval (H-0432/97):
Aihe: Henkilömiinojen kieltäminen EU: ssa
Niin sanottuun Ottawan prosessiin osallistuu 50 maata pyrkimyksenään päästä sopimukseen henkilömiinojen kieltämisestä.
Onko neuvosto tehnyt minkäänlaista aloitetta osallistuakseen tähän prosessiin? Onko neuvosto ryhtynyt tai aikooko se ryhtyä toimenpiteisiin unionin tasolla saadakseen aikaan henkilömiinojen valmistamisen, viennin, tuonnin ja kuljetuksen kieltämisen?Kysymys nro 9 John Iversen (H-0433/97):
Aihe: Maamiinat
Kun Ison-Britannian hallitus on päättänyt kieltää maamiinat, mitä neuvosto aikoo tehdä työskennelläkseen täydellisen kiellon saavuttamiseksi Euroopassa?
Mitä neuvosto aikoo tehdä tämän lisäksi, jotta saavutetaan koko maailman kattavaa kieltoa koskeva yhteinen kanta Ottawassa joulukuussa pidettävään kokoukseen mennessä?
Van Dok-Van Weele
Kuten arvoisat edustajat ehkä tietävät, neuvosto on hyväksynyt 1. lokauuta 1996 jalkaväkimiinoihin liittyvän yhteisen toiminnan. Se koostuu kolmesta osasta ja tulen käsittelemään niitä kaikkia.
Ensimmäisessä osassa puhutaan kaikkien jalkaväkimiinojen kokonaiskiellosta ja aktiivisesta työstä kansainvälisen sopimuksen aikaansaamiseksi mahdollisimman nopeasti. Tämän sopimuksen pitäisi johtaa siihen, että ei ole kysymys vain miinojen käytöstä poistamisesta vaan kiellosta.
Strategian toinen osa sisältää ajatuksen Euroopan unionin jalkaväkimiinoja koskevan vientikiellon laajentamisesta koskemaan kaikkia kohteita.
Viimeisessä osassa, joka on hyvin hankala, suuntaudumme jo olemassa olevien jalkaväkimiinojen poistamiseen; haluamme tehdä sen kansainvälisellä tasolla ja sitä varten on varattu seitsemän miljoonaa ecua. On tarkoitus, että se maksetaan vuoden 1997 lopulla.
Yhteisen toiminnan hyväksymisestä lähtien Euroopan unioni on tehnyt paljon töitä sen toteuttamiseksi ja välittömästi hyväksymisen jälkeen kaikki jäsenvaltiot tekivät Ottawan konferenssissa päätöksen, johon 50 maata on sitoutunut, tehdä yhteistyötä kansainvälisen jalkaväkimiinat kieltävän sitovan sopimuksen aikaansaamiseksi mahdollisimman pian. Sen jälkeen Itävalta ja Saksa ovat järjestäneet konferenssit Ottawan seurannan osana. Brysselin konferenssi, joka pidetään ennen kesäkuun loppua, on toistaiseksi tärkein Ottawan konferenssin follow up . Euroopan unionin mielestä onkin tärkeää olla läsnä Brysselin konferenssissa, joka muodostaa tärkeän rajapyykin Ottawan konferenssin julistuksessa mainittujen toimien kehityksen suhteen, jonka Euroopan unioni toivottaa sydämellisesti tervetulleeksi.
Samanaikaisesti näiden ponnistelujen kanssa Euroopan unioni yrittää saada aikaan sen, että aseistariisuntakonferenssi ottaisi valtuudet neuvotella omissa puitteissaan mahdollisimman nopeasti solmittavasta sitovasta kansainvälisestä sopimuksesta, joka kieltäisi maailmanlaajuisesti jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja toisten käyttöön luovuttamisen; tämä merkitsisi tiivistä toimenpidepakettia.
Vielä jotakin omasta osuudestamme miinojen raivauksessa kansainvälisessä yhteydessä. Unioni on tehnyt hiljattain päätöksen myöntää 3, 5 miljoonaa ecua avustuksena YK: n vapaaehtoiselle miinanraivausrahastolle. Tämä summa tullaan käyttämään hankkeiden rahoitukseen Angolassa, Mosambikissa, Bosniassa, Kroatiassa, Somaliassa ja Tad&#x017E;ikistanissa ja yhteisen toiminnan puitteissa on myönnetty vielä 3, 5 miljoonaa ecua, jotta voidaan avustaa jotakin alueellista järjestöä tai kolmannen maan viranomaisia.
On sovittu 2, 07 miljoonan ecun myöntämisestä alueelliselle aloitteelle, joka liittyy eteläisen Afrikan kehitysalueen miinoihin. Tällä hetkellä tutkitaan sitä, mihin tarkoitukseen 1, 3 miljoonan ecun saldo annetaan.
Mitä tulee lopuksi jäsenvaltioiden velvollisuuksiin yhteisen toiminnan toteuttamisen suhteen, arvoisat parlamentin jäsenet tietävät, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J 3 artiklassa määrätään muun muassa, että yhteinen toiminta sitoo jäsenvaltioita kannanotoissa ja muussa toiminnassa. Tässä J 3 artiklassa määrätään lisäksi seuraavaa: vakavien vaikeuksien sattuessa toteutettaessa yhteistä toimintaa jäsenvaltio vie asian neuvostoon, joka keskustelee asiasta ja etsii sopivan ratkaisun.

Cunningham
Kyselytunti on nyt jatkunut jo noin tunnin, ja tänä aikana jalkaväkimiina on jo tappanut tai vammauttanut neljä ihmistä jossain päin maailmaa. Näin äärimmäisen vakavasta asiasta on kyse.
Puhumme miinanraivauksesta, joka on valtavan tärkeää, ja arvostan kaikkea Euroopan unionin tekemää työtä. Viime vuonna kuitenkin raivattiin 100 000 miinaa ja pantiin maahan kaksi miljoonaa uutta. Ei tarvitse olla hyvä matematiikassa päätelläkseen, että ilman maailmanlaajuista kieltoa ongelmaa ei saada koskaan ratkaistua. Edessä ovat tärkeät konferenssit Brysselissä ja sitten Ottawassa. Tämä on valtavan suuri mahdollisuus tehdä jotain tälle kauhealle ongelmalle.
Mitä neuvosto aikoo tehdä varmistaakseen, että kaikki 15 Euroopan unionin maata allekirjoittavat Ottawassa maailmanlaajuisen kiellon, ja mitä se aikoo tehdä edistääkseen ajatusta paitsi Euroopassa myös muualla maailmassa?

Van Dok-Van Weele
Olen iloinen siitä, että arvoisa edustaja kuvaili vielä kerran, kuinka uskomattoman vakava tämä ongelma on ja mitkä sen seuraukset ovat. Siksi vastasin laajasti ja kerroin kaikista Euroopan unionin hyväksymän strategian osista. Mutta täydennyksenä siihen: Euroopan unioni tulee samanaikaisesti Ottawan seurantakokouksen puitteissa tekemänsä työn kanssa pyrkimään siihen, että aseistariisuntakonferenssi ottaa neuvotteluvaltuudet jalkaväkimiinojen kokonaiskieltosopimuksesta ja Euroopan unioni kannattaa Ottawan konferenssiin liittyvän neuvotteluvaltuuksilla varustetun ad hoc -komitean pikaista perustamista, jotka valtuudet voidaan yhdistää unionin yhteiseen toimintaan. Unioni on sitä mieltä, että ne kansainväliset ponnistelut, joita suoritetaan Ottawan julistuksen puitteissa ja aseistariisuntakonferenssin puitteissa ovat toisiaan täydentäviä. Unioni tulee etsimään kaikkia mahdollisia teitä, jotta edistyttäisiin todella kattavan sopimuksen aikaansaamisen suhteen.

Telkämper
Minulla on lisäkysymys liittyen monitahoiseen talousarvioon. Me tiedämme, että YK: n tietojen mukaan miinanraivaus tulee kestämään pelkästään Afganistanissa 4000 vuotta. Rahoitusosuutemme tästä on kuin pisara meressä. Korottaako neuvosto näitä varoja? Te olette puhuneet konkreettisen kiellon, totaalisen ja globaalin kiellon puolesta. Milloin Euroopan unioni aikoo olla edelläkävijä tai antaa varoja vielä tuotannossa oleville yrityksille, jotta ne voivat heti lopettaa valmistuksen?
Sitten luin viime päivinä, että Dasa Dornier, yksi miinoja valmistavan varusteluteollisuusjätin Daimler Benzin tytäryhtiö, iloitsee näinä päivinä yhdessä ranskalaisen aseseppä Thomson CSF: n kanssa Euroopan unionin komissiolta saamastaan 100 miljoonaa Saksan markkaa painavasta avustuksesta uusien sotilaallisten paikantamis- ja tutkalaitteiden tutkimukseen. Argumentti: sopivia miinojen löytämiseen.
Me päätimme täällä, että miinanvalmistajat, joihin Daimler Benz kuuluu, eivät saa ylimääräistä rahaa miinanraivaukseen. Kuinka neuvosto voi selittää tämän? Ryhtyykö se tässä toimiin, jottei näitä rahoja tuhlata tähän?

Van Dok-Van Weele
Minusta on aina vaikea antaa kysymyksiin, joihin liittyy niin paljon henkilökohtaista kärsimystä, vastauksia, jotka koskevat sopimuksia. Ja silti se on ainoa tapa lähestyä asiaa. Miksi Euroopan unionin valitsema strategia muodostaa niin hyvän kokonaisuuden? Mielestäni siksi, että se tarjoaa joukon mahdollisuuksia. Ensinnäkin voidaan sanoa: jalkaväkimiinat on poistettava käytöstä. On huolehdittava siitä, ettei niitä enää aseteta eikä käytetä. Mutta hyvä täydentävä osa, ja tämä on se toinen, josta puhuin, on se - ja tätä voidaan valvoa - että puututaan miinojen kauppaan. Se tarkoittaa sitä, että ei puututa vain tällaisten tuotteiden tuontiin vaan myös vientiin.
Tarvitaan todellakin paljon työtä miinojen poistamiseksi. Tässä tarvitaan mielestäni rahan lisäksi teknologiaa ja hyviä järjestelyjä. En tunne arvoisan edustajan kuvailemaa tilannetta. Tiedän, että on erittäin tärkeää, että me annamme käyttöön kaiken ammattitaitomme, joka meillä on tällä alueella Euroopassa ja ehkä sen ulkopuolellakin, jotta miinat saataisiin raivattua mahdollisimman nopeasti eikä meidän pidä miettiä liikaa menettelytapoja tällä alueella. Meidän on tartuttava töihin.

Colom i Naval
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olisi hyvä, jos neuvosto esittäisi Kiinalle kysymyksen miinojen tuotannosta ja miinojen kansainvälisestä kaupasta.
Olette todenneet hyvin itsetyytyväisesti, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, että Euroopan unioni on päättänyt myöntää tähän kampanjaan kolme miljoonaa ecua. Minun on valitettavasti muistutettava, millainen neuvoston asenne oli tässä asiassa vuoden 1997 talousarvion yhteydessä, ja kuka - Euroopan unionista ja unionin talousviranomaisesta - varasi nämä kolme miljoonaa. Toivottavasti neuvosto tänä vuonna on vähemmän herkkä vuoden 1998 talousarvion suhteen, ainakin mitä tulee sen kollegaan valtiovarainministeriöön.
Haluaisin kysyä, eikö - ottaen huomioon, että vähennämme parhaillaan eurooppalaisia armeijoita - neuvosto voisi tehdä päätöstä miinanraivaajainsinöörien lähettämisestä kouluttajiksi miinojen purkamiseksi monissa näissä maissa. Tämä on yksi niistä jatkuvasti esitetyistä pyynnöistä, esimerkiksi Angolassa, jossa on puute henkilökunnasta, joka kykenee kouluttamaan miinojen raivausjoukkoja. Eikö komissio voisi tehdä yhteistä päätöstä tämäntyyppisten kouluttajien lähettämisestä?

Van Dok-Van Weele
Minun on tunnustettava rehellisesti, että en tunne jalkaväkimiinojen raivauksen yksityiskohtia. Rajoituin vastauksessani siihen, mitä me voimme tehdä hallinnollisesta näkökulmasta käsin, nimittäin tukea järjestöjä, jotka osaavat asian, rahallisesti ja muulla tavoin. Toivon, että ette pane pahaksenne, etten osaa vastata tähän yksityiskohtaisesti.
Mitä Kiinaa koskevaan kysymykseenne tulee, on tietenkin erittäin tärkeää saada mahdollisimman paljon maita allekirjoittamaan samanlainen sopimus, joka on saatu aikaan myös kemiallisten aseiden ja muutamien muiden asioiden suhteen.

Iversen
Haluan aloittaa esittämällä kiitoksen vastauksesta hollantilaiselle ministerille. Olen iloinen siitä, että myös neuvostossa ollaan yksimielisiä siitä, että on uskomattoman tärkeää, että asioita pohditaan Ottawassa pidettävässä kokouksessa. Haluaisin oikeastaan niihin asioihin liittyen, jotka on sanottu, kysyä seuraavaa: Kuinka pitkälle neuvostossa on päästy näiden asioiden selvittämisessä? Sain sen käsityksen, että Te olette samaa mieltä siitä, että meidän on saatava ne selvitetyksi, joten miten pitkälle on päästy neuvotteluissa, joiden tavoitteena on saada näkemykset koordinoiduiksi, siten että voidaan saavuttaa yhteinen kanta Ottawan kokouksessa? Onko Teidän käsityksenne, rouva ministeri, että me tulemme tilanteeseen, jossa todellakin syntyy yhteinen kanta kiellon puolesta erittäin tärkeässä Ottawan kokouksessa?

Van Dok-Van Weele
Sanon omasta puolestani lyhyesti, että olen samaa mieltä ja tyytyväinen: kaikki EU: n jäsenvaltiot tulevat olemaan läsnä seuraavassa Brysselin konferenssissa ja näistä kaksi, Kreikka ja Suomi todennäköisesti tarkkailijoina. Kaikki kumppanit ovat hyväksyneet EU: n yhteensovittamisen Ottawan seurannan suhteen.

Bertens
Haluan kiittää ministeriä sydämellisesti hänen innostuneesta vastauksestaan. Cunningham ja minä olemme esittelijöitä henkilö miina-, emmekä jalkaväkimiina-asioissa. Puhuitte oikeutetusti Ottawan aloitteesta, jonka seurantakokous on Brysselissä ensi viikolla ja toivottavasti tämän vuoden lopulla allekirjoitetaan, sanoisinko innostava sopimus. Onko neuvoston tarkoituksena antaa tulla selvästi ilmi, että oikealla näyttämöllä, jolla asia olisi pitänyt hoitaa, eli YK: n ydinaseiden vastaisen konferenssin puitteissa, yhä käydään kiistaa Intian ja Yhdysvaltain välillä ydinaseista? En toivo, että siitä tulee kohta bottleneck , joka estää Ottawan sopimuksen aikaansaamisen tänä vuonna.

Van Dok-Van Weele
Vastaan lyhyesti tulkkauksen takia. Olen täysin samaa mieltä arvoisan edustajan johtopäätöksestä. Minäkään en toivo sitä.

Puhemies
Kysymys nro 10 Arthur Newens (H-0392/97):
Aihe: EU: n banaanialan yhteinen markkinajärjestely
Aikooko neuvosto laatia julkilausuman banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä viimeaikaisten tapahtumien valossa?

Van Dok-Van Weele
Kuten Newens tietää, Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunta on hiljattain antanut yhteisön kannalta kielteisen päätöksen Euroopan banaanien tuontia koskevasta politiikasta, tai asian yhteisestä markkinajärjestelystä.
Noudatettavien menettelyjen mukaisesti yhteisöllä on lausunnon levittämisestä lähtien kaikille Maailman kauppajärjestön jäsenille 60 päivää aikaa määritellä kantansa.
Tiedätte, että on ensi sijassa komission asia tutkia, mitä seurauksia sovittelulautakunnan mietintö aiheuttaa ja onko toivottavaa vedota asiassa ylempään oikeusasteeseen. Komissio on jo sanonut, että se aikoo vedota asiassa WTO: n päätöksiä vastaan. Heti kun WTO: ssa on tehty lopullinen päätös - selvyyden vuoksi, sitä ei ole vielä tehty - neuvosto tulee epäilemättä keskustelemaan sopivaa menettelyä noudattaen niistä johtopäätöksistä, jotka on tehtävä lopullisen päätöksen pohjalta. Tällöin on todellakin kyse banaanien tuontipolitiikan pääkohdista, jotka on sovittu yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa, jonka yhteydessä otetaan huomioon ne erityiset velvollisuudet, joita Euroopan unionilla on Lomén sopimusten allekirjoittajamaita kohtaan ja muita Maailman kauppajärjestön jäsenmaita kohtaan.
Muistutettakoon tässä yhteydessä siitä, että komissio on jo tehnyt kaksi esitystä neuvostolle. Ensiksi, 8. maaliskuuta 1996 esityksen banaanien yhteisen markkinajärjestelyn muuttamisesta. Toiseksi, 6.7. huhtikuuta 1995 esityksen, joka tarjoaisi muun muassa banaaneja tuottaville AKT-maille mahdollisuuden voida suorittaa tilapäisiä banaanimäärien siirtoja sekä perinteisessä että ei-perinteisessä luokassa samaan maantieteelliseen alueeseen kuuluvien AKT-maiden välillä. Se tarkoittaa sitä - ja nyt kohdistan sanani niille, jotka eivät tunne tätä kielenkäyttöä - että kiintiöitä saa muuttaa. Näistä esityksistä keskustellaan yhä neuvoston elimissä odoteltaessa Maailman kauppajärjestön menettelyn tuloksia.

Newens
Samalla kun kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan ja ilmaisen tukevani voimakkaasti päätöstä valittaa WTO: n banaanipäätöksestä sen järisyttävän vaikutuksen vuoksi, joka tällä päätöksellä saattaisi olla Karibian hauraisiin talouksiin ja muihin maihin, joiden ulkomaisista valuuttatuloista jossain tapauksissa jopa yli 50 % tulee banaaneista, tiedustelen, aikooko neuvoston puheenjohtaja tehdä kaiken voitavansa varmistaakseen, että taistelemme asiasta viimeiseen saakka? Eikö olekin tosiasia, että jos WTO: n päätös pannaan täytäntöön, siitä hyötyvät todellisuudessa Amerikkaan sijoittuneet monikansalliset yhtiöt, joiden hallussa on jo nyt yli 90 % maailman banaanikaupasta, ja eikö velvollisuutemme siksi ole, mikäli haluamme taistella köyhyyttä vastaan maailmassa, pysyä lujasti banaanintuottajamaiden kanssa solmimassamme sopimuksessa?

Van Dok-Van Weele
Ensiksi, tietenkin Eurooppa tulee tekemään tarvittavan politiikkansa puolustamiseksi, kun on kyse valituksesta ja mielipide-erosta ja niistä johtuvasta kiistasta Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnassa. Kun vaaditte menemistä niin pitkälle kuin mahdollista, haluan muistuttaa niiden etujen punnitsemisesta, joita WTO: n sovittelumenettely tarjoaa. Sovittelumenettely on otettu käyttöön juuri tällaisia tilanteita varten, jolloin on kyse eriävistä eduista, enkä tarkoita vain suurien maiden etuja, vaan etenkin pienien - Hondurasin, Guatemalan, Meksikon ja tässä tapauksessa Ecuadorin - jotta ne saisivat hyvät mahdollisuudet esiintyä esimerkiksi myös suuria maita vastaan niitä koskevien markkinoiden häiriöiden syntyessä. Tässä suhteessa annan paljon arvoa sille seikalle, että meillä on tällainen sovittelumenettely Maailman kauppajärjestössä. Mutta se ei tarkoita sitä, että jos olet tyytyväinen sovittelulautakunnan olemassaoloon, et saa itse käyttää sitä oman asiasi puolustamiseen. Tämä on suurinpiirtein se tapa, jolla minä näen asiaan suhtauduttavan.

Medina Ortega
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen kuullut puheenvuoronne, olen kuullut teidän puhuvan AKT-maista - Afrikan, Karibian ja Tyynemeren maista. En kuitenkaan ole sitä vastoin kuullut, en Teidän enkä Newensin, puheenvuoroissanne käsittelevän yhteisön banaanintuotantoa, joka on varsin huomattava: 720 000 tonnia, joka tuotetaan Kanarian saarilla, Madeiralla, Kreetalla, jne.
Sanon tämän siksi, että näille alueille, joilla on hyvin vähän puolustuskeinoja, olisi banaanin katoaminen sama asia kuin maitolehmien katoaminen Hollannista. Luulen, että hollantilaiset eivät olisi tyytyväisiä nähdessään näiden lehmien katoavan, eivätkä nämä alueet olisi tyytyväisiä nähdessään banaanin katoavan. Sanon tämän, koska sillä on merkittävä taloudellinen ja sosiaalinen merkitys.
Toiseksi, kuten arvoisa neuvoston puheenjohtaja tietää, Maailman kauppajärjestön rauhanomainen riitojen ratkaisukeino ei ole tuomioistuin sanan varsinaisessa merkityksessä, vaan ratkaisuprosessi näyttää liittyvän tiettyihin kauppaneuvotteluihin. Toivon, että neuvoston ottaa huomioon tämän neuvotteluja tai korvauksia koskevan näkökulman kysymystä ratkaistessaan.

Van Dok-Van Weele
Pyydän anteeksi, että unohdin todellakin itsestään selvät Euroopan maat, joiden edut ovat kysymyksessä, vaikka olen hiljattain käynyt Espanjassa keskustelemassa kollegani kanssa perinpohjaisesti tästä asiasta. Mielestäni puhumme kahdesta asiasta. Eli Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnan asemasta ja järjestön päätösten noudattamisesta, kun on kyse markkinoiden häiriöistä ja siitä asemasta, jonka me otamme Euroopan unionista käsin, jossa on vielä tehtävä lopullinen päätös, jotta voisimme puolustaa omia etujamme sovittelulautakunnan kautta. Mielestäni ei ole järkevää sanoa: asetamme sovittelulautakunnan arvon kyseenalaiseksi. Se ei ole minun mielipiteeni. Olen sitä mieltä, että on puolustettava omia etujaan mahdollisimman hyvin käyttämällä tällaista hyvää välinettä. Se ei muuten näyttele osaa vain banaanien kohdalla, vaan se tulee näyttelemään lisääntyvässä määrin osaa maailmalla kaikkien mahdollisten tuotteiden kohdalla, jotka tällä hetkellä on suojattu niiden Marrakeshin sopimusten pohjalta, joissa määrätään tukien lakkauttamisesta, kiintiöistä ja muista rajoituksista ja odotettavissa olevien uusien, kaikkien alueiden mahdollisia hintojen alennuksia koskevien neuvottelujen pohjalta. Meidän on siis oltava tietoisia siitä, että juuri Maailman kauppajärjestön kautta tapahtuu muutoksia maailmankaupassa, jonka vastineeksi syntyy muita mahdollisuuksia samoilla markkinoilla. Erityisesti tähän tilanteeseen liittyen annan teille vielä kerran virallisen vastauksen: meillä on mahdollisuus vedota korkeimpaan oikeusasteeseen, tätä tutkitaan tällä hetkellä; puolustamme etujamme Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnassa, mutta se on arvokas elin, myös tässä asiassa eikä se ole vain niiden ihmisten hallinnassa, jotka nyt syyttävät meitä, vaan myös Euroopan unionin itsensä hallinnassa.

Kinnock
Minua huvittaa jossain määrin vastaus, jossa viitataan komission oikeudellisen yksikön valituksiin ja vetoomukseen, koska olen juuri ollut BBC World Servicen haastattelussa, jonka mukaan vetoomus on jätetty tänään. Joko BBC on väärässä tai neuvoston tietolähteet ovat tältä osin puutteelliset. Minua kiinnostaa kovasti kuulla, mitä teillä on sanottavana. Haluaisin tietää, katsotteko, että neuvoston enemmistön, muun muassa oman maanne Alankomaiden, kanta olisi, että meidän on jatkettava banaanijärjestelyä ja tuettava vastakin banaanijärjestelyä?
Kysyisin myös, onko mielestänne sopivaa, että maa, jolla ei ole suoraa yhteyttä banaanialaan, voi jättää tällaisen valituksen ja saada päätöksen, jollaisen Yhdysvallat sai valituksensa jätettyään.
Lopuksi haluaisin myös kysyä, onko teistä sopivaa, nyt kun vetoomus on ilmeisesti jätetty, että AKT-maat myös jättäisivät rinnakkaisen vetoomuksen ja että Euroopan unioni tarjoaisi niille rahoitusta, resursseja ja tukea, jotta ne voivat toimia vetoomusasiassa mahdollisimman tehokkaasti.

Van Dok-Van Weele
Sanoin vastauksessani, että komissio on todellakin jo ilmoittanut aikovansa valittaa asiasta. Voin kuvitella, että tästä päätellään, että kyse on päätöksestä. En ole saanut muuta viestiä kuin tämän. Mielestäni sillä, mitä Kinnock päätteli päätöksestä ja sillä, mitä itse sanoin, ei ole suurtakaan eroa.
Sitten itse päätös. Tällä hetkellä - kuten jo sanoin - koko valitusmenettelyn hoitaminen on komission asia. Se ei tarkoita sitä, etteikö neuvosto jonakin hetkenä tee päätöstä ja keskustele esityksistä. Kysyitte Hollannin kantaa jäsenvaltiona. Sallinette minun olla vastaamatta tähän, sillä en ole täällä edustamassa omaa maatani. Yritän ajaa täällä Euroopan etuja ja tehdä sen tietystä neutraalista näkökulmasta käsin.
Menettely jolla valitus esitetään ja menettely, jolla toinen maa voi tehdä vastavalituksen on järjestetty huolellisesti Maailman kauppajärjestön puitteissa ja ne määräävät osaltaan sen, missä määrin tässä asiassa tehdään uusi päätös. On toinen asia, kun puhutaan rahastoista, korvauksista ja muusta vastaavasta. Ne ovat asioita, joista täytyy päättää erikseen Euroopan unionissa. Ne eivät ole tällä hetkellä osa Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnan review -menettelyä.

Puhemies
Kysymys nro 11 Felipe Camisón Asensio (H-0393/97):
Aihe: Open skies -sopimus lentoliikenteestä EU: n ja USA: n välillä
Voiko neuvosto ilmoittaa viimeaikaiseen liikenneministerien toimintaan liittyen minkälaiset mahdollisuudet on solmia nopeasti Open skies -sopimus kaupallisesta lentoliikenteestä EU: n ja USA: n välillä?

Van Dok-Van Weele
Camisón Asension kysymys koskee Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välisiä neuvotteluja open skies -sopimuksesta. Vastaan seuraavasti. Neuvosto hyväksyi 17. kesäkuuta 1996 neuvottelusuositukset, jotka valtuuttavat komission käymään EY: n nimissä neuvotteluja lentoliikenteestä Yhdysvaltain kanssa. Perusajatus tässä on sopimus yhteisestä lentoliikennealueesta Euroopan yhteisön ja Yhdysvaltain välillä, jonka tulee lopulta korvata nykyinen järjestelmä, joka perustuu kahdenvälisiin sopimuksiin yksittäisten EU: n jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen välillä. Vuodesta 1995 Yhdysvallat on ollut yhteydessä useisiin jäsenvaltioihin tavoitteenaan solmia niin sanotut open skies -sopimukset ja jotkin jäsenvaltiot ovat todella jo solmineet sellaisen sopimuksen Yhdysvaltojen kanssa ja toiset neuvottelevat yhä.
Yhteisön uusi lähestymistapa pitää kuitenkin sisällään sen, että Yhdysvaltain kanssa käydään rakenteellisia neuvotteluja, joiden tuloksena on aikanaan sopimus yhteisestä lentoliikennealueesta. Haluan muuten huomauttaa, että neuvotteluja käydään useissa eri vaiheissa. Ensimmäisessä vaiheessa tutkitaan yhdessä Yhdysvaltain kanssa, onko mahdollista luoda säännöskokonaisuus, jota voidaan soveltaa yhteisön ja Yhdysvaltain lentoyhtiöissä siten, että ne voisivat kilpailla samanlaisten ehtojen vallitessa, näistä käytetään nimitystä soft rights . Mikäli tästä saadaan hyvät tulokset, toisessa vaiheessa neuvotellaan yhteisestä lentoliikennejärjestelystä kokonaisuudessaan ja näistä käytämme nimitystä liikenneoikeudet, eli niin sanotut hard rights . Yhteisö, tässä tapauksessa komissio ja Yhdysvallat ovat käyneet kuvailemissani puitteissa alustavia keskusteluja 30. ja 31. lokakuuta Washingtonissa ja viime huhtikuun 3. päivänä Brysselissä. Komissio esittää selonteon kesäkuun 17. päivänä liikenneneuvostossa tähän mennessä käytyjen keskustelujen tuloksista.

Camisón Asensio
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuultuamme Teitä pelkäämme, että tässä asiassa juututaan liikaa neuvottelun kiemuroihin. Käsiteltävänä ovat toissijaiset näkökohdat ja kysymyksen varsinainen tavoite, johon on sisällyttävä liikenneoikeuksien määrääminen - jonka avulla lopultakin annetaan pääsy toisen markkinoille kansalaisten ja molemminpuoliseksi hyödyksi - karkaa käsistä.
Jälleen kerran huomaamme, miten ehdottoman välttämätön unioni on meidän Euroopan yhteisöllemme - jota Te olette luonnostelleet ja jota kannustan jatkamaan. On selvää, että jos 15 jäsenvaltiota yhdistävät voimansa, toivottu sopimus on parempi ja asettaa täydellisen tasapainon Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välille, ilman häviäjiä ja voittajia.
Tässä on uusi hyvä tilaisuus sille, että eurooppalaiset toimielimet - ja luonnollisesti neuvosto - osoittavat nopeutensa ja tehokkuutensa. Koska tällainen kiireellinen sopimus on sitä nyt vieläkin enemmän mahdollisen, läheiseltä näyttävän American Airlinesin ja British Airwaysin yhdentymisen valossa. Näyttää siltä, että Iberia liittyy tähän ryhmään, ja tämä on tosiasiat huomioon ottaen täysin järkevää ja ymmärrettävää. Voitteko Te kertoa meille tästä kiireellisyydestä?

Van Dok-Van Weele
Ensinnäkin: vaaditaan tiettyä toimintakykyä päästä hyvään tulokseen voittaja-voittajatilanteessa. Sanoin teille, että näiden kahden vaiheen tarkoituksena on ensinnäkin huolehtia siitä, että on olemassa samanarvoiset kilpailumahdollisuudet, eli niin sanotut soft rights ja sen jälkeen vasta lähdetään katsomaan pidemmälle menevää järjestelyä, johon itse asiassa sellainen open skies -sopimus kuuluu. Mutta tähän liittyy - kuten olette hyvin huomannut - monia asioita. Yksi niistä on todellakin kysymys lentoyhtiöiden fuusioista. Tämä on juuri yksi niistä asioista, jotka sopivat hyvin ensimmäiseen vaiheeseen, kun on kyse samanarvoisista kilpailumahdollisuuksista. Tämä seikka tulee varmasti esille ensimmäisessä vaiheessa.
Toimintakyvystä puheen ollen: olemme hyväksyneet neuvottelusuositukset 17. kesäkuuta 1996 ja sanoin juuri, että kesäkuun 17. päivänä liikenneneuvostossa annetaan jo selonteko ensimmäisistä tuloksista.

Puhemies
Koska kysymyksen esittäjät eivät ole läsnä, kysymykset 12, 13 ja 14 jätetään väliin.
Kysymys nro 15 Sören Wibe (H-0406/97):
Aihe: Albanian tulevien vaalien seurantatoimet
Albanian edellisissä parlamenttivaaleissa toukokuussa 1996 esiintyi järjestelmällistä vaalivilppiä, joka oli selvästi hallituksessa istuvan demokraattisen puolueen edun mukaista. Kansainväliset vaalitarkkailijat esittivät vaalivilpistä vastalauseensa, mutta muut eurooppalaiset valtiot eivät toteuttaneet diplomaattisia vastatoimia Albanian hallitusta vastaan. Lopputuloksena meillä on nyt edessämme autoritäärinen hallitus, joka ei empinyt syyllistyä väärinkäytöksiin pysyäkseen vallassa ja joka on järjestelmällisesti sekaantunut korruptioon ja selviin petoksiin maassa. Seurauksena oli aseellinen kapina. Tällä hetkellä käydään neuvotteluja poliittisten puolueiden ja kapinallisten kanssa. Erimielisyyksiä esiintyy vaalijärjestelmästä, eikä kapinallisten aseiden luovuttamisen aikataulua ole noudatettu. Presidentti Berishasin tuleva toimikausi kiihdyttää myös tunteita.
Voiko edellä mainittu toistua? Tulevatko EU: n jäsenvaltiot siinä tapauksessa toimimaan ja vaativatko ne uusien vaalien järjestämistä, jos tulevissa kesäkuussa järjestettävissä presidentinvaaleissa esiintyy väärinkäytöksiä? Miten paljon vaalivilppiä suvaitaan Albaniassa tulevaisuudessa?

Van Dok-Van Weele
Vastaan Wiben kysymykseen seuraavasti. Neuvosto on monta kertaa sanonut, että se pitää hyvin tärkeänä sitä, että Albaniassa pidetään vapaat ja rehelliset vaalit. Kesäkuun yleisten asiain neuvosto ilahtui Albanian päätöksestä järjestää vaalit 29. kesäkuuta ja se on vedonnut kaikkiin osapuoliin, jotta ne osallistuisivat vaaleihin ja kunnioittaisivat äänestystulosta. Samalla neuvosto painotti sitä, että maan tulevaisuus on ensi sijassa Albanian kansan käsissä. Siitä huolimatta meidän tehtävämme on auttaa kansallisen eheyden hallitusta sen valmistellessa kohtalaisen vapaita ja rehellisiä vaaleja, joihin kaikki puolueet osallistuvat mahdollisuuksien mukaan sovittuna päivänä. Euroopan unioni tukee ETYJ: iä tällä alueella eikä vähiten yhteisen kannan puitteissa, jonka neuvosto hyväksyi 2. kesäkuuta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J 2 artiklan pohjalta. Tässä kannanotossa neuvosto vaatii kansainvälistä yhteisöä tukemaan äänestysprosessia etenkin lähettämällä tarvittavan määrän tarkkailijoita.
Euroopan unioni painotti tukeaan myös monikansalliselle suojelusmahdille, joka tulee valtuuksiensa puitteissa huolehtimaan vaalien turvallisuudesta. Mikäli vaalit vaarantuvat Albanian sisäisen valtapolitiikan takia, Euroopan unioni ja kansainvälinen yhteisö tulevat epäilemättä muuttamaan suhtautumistaan Albaniaan.

Wibe
Haluan painottaa neuvostolle, kuinka tärkeää on pitää korkeaa profiilia tässä asiassa. Tasan vuosi sitten heti Albanian vaalien jälkeen esitin saman kysymyksen silloiselle Italian puheenjohtajuudelle. Koska oli merkkejä selvästä vaalivilpistä kysyin, eikö meidän pitäisi asettaa jonkin muotoisia sanktioita. Sain silloin vastauksen, että " niitä ei tarvita, sillä Albania on yhä matkalla kohti demokraattista hallintoa" jne.
Nyt meillä on tulos tiedossa. Maassa lähes syttyi sisällissota. Olemme jo nähneet tiettyjä merkkejä siitä, että siellä on alettu juonitella hiukkasen. Minä uskon esimerkiksi, että niin kutsuttu " auto-onnettomuus" , jonka väitetään tapahtuneen presidentti Berishalle, on hänen omien miehiensä työtä huomion kiinnittämiseksi hänen persoonaansa.
Haluan vain kysyä neuvostolta: Voitteko antaa takeita siitä, että me asetamme välittömästi sanktioita hallitusta vastaan, jos pieniäkin merkkejä vaalivilpistä nyt havaitaan?

Van Dok-Van Weele
Uskoakseni Wibe varoittaa meitä liian suuresta optimismista ja helposta optimismista prosessin suhteen. Toisaalta on luonnollisesti erittäin hyvä asia, että vaalit pidetään ja että tällä tavalla saadaan joka tapauksessa tasapaino, jonka perustalta voidaan rakentaa jotakin. Annoinkin vastauksestani kuulua varovaisen myönteisen sävyn mainiten viimeisessä lauseessa - nimittäisin sitä pessimismini haaviksi - sen, mihin te kiinnititte huomiotamme sellaisena seikkana, joka meidän täytyy ottaa huomioon. Haluaisin toistaiseksi jättää asian käsittelyn niihin vastauksiin, jotka annoin tuesta, jota voidaan antaa.

Posselt
Arvoisa puhemies, kirjallinen kysymys ei ole mielestäni kysymys vaan kauhutarina. Mutta haluaisin kysyä neuvostolta aivan selkeästi seuraavaa. Ensimmäiseksi: eikö neuvostokin ole sitä mieltä, että Albanian tilanteen vakauttamiseen kuuluu tasapaino uudelleenvalitun presidentti Berishan ja tähänastisen opposition välillä, joka kuuluu nyt hallituskoalitioon, jota kannatan voimakkaasti?
Toiseksi: kuinka vaalit voidaan toteuttaa, jos näitä etelässä olevia rikollisjoukkioita ei riisuta aseista? Kolmanneksi: kuinka demokraattinen, paikallinen arvovalta voidaan palauttaa sinne? On olemassa vaara, että valtavat taloudelliset intressit, jotka seisovat näiden joukkioiden takana, siirtävät yksinkertaisesti vallan kadulta omiin käsiin. Sen takia on toki tärkeää palauttaa demokraattinen, paikallinen arvovalta.

Van Dok-Van Weele
Tämän voisi tulkita kysymykseksi, mutta itse asiassa tuotte esille huolenne vaalien hyvästä sujumisesta ja kaikesta siitä, mitä niihin liittyy. Vielä kerran, minäkin haluan sanoa, että olen huolestunut, mutta esitin, millä tavalla Euroopan unionin on mahdollista myös suhteessa muihin tahoihin saada asetettua joukko ehtoja, joukko reunaehtoja, jolloin kaikki voi sujua niin hyvin kuin mahdollista ja tähän liittyen sanoin, että Albanian kansalla itsellään on suuri vastuu tässä asiassa. Siis vielä kerran, pidän mielessäni teidän havaintonne, mutta haluaisin yrittää aloittaa sillä linjalla, jota juuri kuvasin.

Puhemies
Koska neuvostolle esitettäville kysymyksille varattu aika on kulunut loppuun, kysymyksiin 16-31 vastataan kirjallisesti.
(Istunto keskeytettiin klo 19.15 ja se jatkui klo 21.00.)

Kiinan ja Euroopan suhteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana McMillan-Scottin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0198/97) komission tiedonannosta Kiinan ja Euroopan suhteiden politiikasta pitkällä ajalla (KOM(95)0279 - C4-0288/95).

McMillan-Scott
Arvoisa puhemies, tänä iltana keskustelemme komission laatimasta asiakirjasta - komission tiedonannosta Kiinan ja Euroopan suhteiden politiikasta pitkällä ajalla.
Euroopan parlamentti on seurannut tiiviisti Kiinan tapahtumia ja on vuosien varrella hyväksynyt monia päätöslauselmia, joista lähes kaikissa arvostellaan ankarasti Kiinaa monissa eri suhteissa. Valmistellessamme tätä mietintöä olemme pyrkineet luomaan uuden tavan työskennellä Kiinan ja etenkin kansankongressin kanssa, ottaen huomioon kansantasavallan kanssa valtavasti laajentuneen kaupan, jonka myötä kaikki jäsenvaltiot ovat osallistuneet tiiviisti Kiinassa vuoden 1978 jälkeen tapahtuneeseen taloudelliseen kehitykseen. Olemme kuitenkin myös tietoisia siitä, että Kiina on edelleen yhden puolueen valtio - joiltain osin tyrannijärjestelmä - ja että sitä on oikeutetusti arvosteltu niin täällä kuin muuallakin ihmisoikeusongelmista.
Teema, jonka olemme valinneet tälle mietinnölle, ei ole pelkästään "business as usual" vaan myös "politics as usual" , millä pyritään korostamaan sitä, että vaikka suhtaudummekin myönteisesti kaupan kehitykseen, pyrimme samalla luomaan jonkinlaisen poliittisen vuoropuhelun Kiinan poliittisen eliitin kanssa. Niinpä ensimmäistä kertaa annoimme huhtikuussa Brysselissä vierailleelle kansankongressin valtuuskunnalle mahdollisuuden keskustella yksityiskohtaisesti mietintöluonnoksesta. Minua ilahdutti suuresti, että se kykeni tekemään niin - lähetimme heille tekstin etukäteen ja he kävivät sen läpi yksityiskohtaisesti ja suhtautuivat tietysti erittäin kriittisesti joihinkin piirteisiin. On tärkeää yrittää saada kiinalaiset mukaan jonkinlaiseen vuoropuheluun, ja niinpä perustimme mietinnön Maastrichtin kriteereihin eli demokratiaan ja oikeusvaltioperiaatteeseen, ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin, ja toivomme, että ajan mittaan nuo kaikki neljä ehtoa löytävät paikkansa kiinalaisten elämässä.
Komissio on mukana demokratian edistämisessä Kiinassa kylädemokratiaohjelman kautta. Komissio samoin kuin jäsenvaltiot on mukana edistämässä oikeusvaltioperiaatetta, jota ilman ihmisoikeudet eivät toteudu millään alueella.
Mitä tulee perusvapauksiin - poliittisen elämän perustavimpaan elementtiin - ne puuttuvat vielä sellaisilta alueilta kuin Tiibet, ja käsittelemme tuota kysymystä jonkin verran mietinnössä.
Pyrimme myös yhteistyöhenkisempään lähestymistapaan Kiinaan. Esimerkiksi EU: n ja Kiinan väliseen huippukokoukseen, joka toisi suhteet uudelle tasolle, eikä vain ASEM-prosessin välityksellä. Haluaisimme, että vuoden 1985 kauppa- ja yhteistyösopimus korvattaisiin uudella sopimuksella, johon sisällytettäisiin ihmisoikeuksia koskeva vakiolauseke. Haluaisimme laajentaa Euroopan unionin ohjelmia Kiinassa. Tällä hetkellä niillä ei ole rahallista tai edes käytännön merkitystä, ja niissä pitäisi ottaa enemmän huomioon Kiinan koko ja potentiaali maailmantaloudessa sekä myös maailmanpolitiikka. Haluaisimme, että Kiinassa avattaisiin toimisto eurooppalaisille yritysryhmille, jotka haluavat hyötyä kaupasta.
Ennen kaikkea olen kuitenkin pyrkinyt tuomaan mietinnössäni julki, että Kiinassa on suuri puute, nimittäin se, että ns. sisämarkkinat eivät toimi - eivät ole koskaan toimineetkaan. Komissiolla on kiinalaisille paljon tarjottavaa, sillä olemme saaneet paljon kokemusta sisämarkkinoiden luomisesta Eurooppaan ja entisen Neuvostoliiton talouksien muuttamisesta markkinatalouksiksi.
Meidän on tutkittava kokemuksia, joita olemme saaneet YUTP: sta: esimerkiksi Euroopan unionin epäonnistumista Genevessä tämän vuoden huhtikuussa. Odotamme, että troikka aloittaa uudelleen ihmisoikeuskeskustelunsa Kiinan kanssa. Haluaisimme, että tämän lisäksi laadittaisiin puolivuosittain kertomus ei vain ihmisoikeuksista vaan myös suhteiden taloudellisista piirteistä ja jossa tarkasteltaisiin erityisesti Kiinan lähestymistapaa WTO: hon ja OECD: n jäsenyyteen.
Nämä ovat kaikki elementtejä, joita on käsitelty mietinnössä. Tietysti käsittelemme Hongkongin siirtymistä takaisin Kiinan hallintaan. Toteamme aivan erityisesti, että emme hyväksy väliaikaisen lainsäädäntöneuvoston laillisuutta ja odotamme, että kiinalaiset lunastavat sekä meille että kansainväliselle yhteisölle antamansa lupaukset Hongkongin kansalais- ja poliittisten oikeuksien osalta.
Olen kiitollinen kaikesta avusta, jota olen saanut yliopistoväeltä, liike-elämän edustajilta, parlamentissa toimivilta kollegoilta, komissiolta ja parlamentin henkilökunnalta tämän mietinnön laatimisessa.

Colajanni
Arvoisa puhemies, samalla kun me keskustelemme parlamentissa, myös Yhdysvaltain kongressissa keskustellaan. Haluaisin osoittaa tämän yhteensattuman symbolisen luonteen: ehkä parlamentin puhemieskonferenssissa ei ole kunnolla käsitetty strategista merkitystä, joka on Euroopan unionin ja Kiinan välisten suhteiden määrittelyllä, joka on ehkä maailman merkittävin tällä hetkellä oleva poliittinen, taloudellinen, kehitystä ja vakautta koskeva kysymys. Se ei ole käsittänyt sitä, koska se panee meidät nyt keskustelemaan aiheesta, sanokaamme niin, näissä olosuhteissa, kun taas vaikuttaa siltä, että Yhdysvaltain kongressissa tämä aihe suorastaan vetoaa joukkoihin.
Tämä merkitsee sitä, että meillä on vielä pitkä tie kuljettavanamme, jotta tekisimme puolueemme, parlamentin ja myös Euroopan unionin täysin tietoisiksi tarpeesta määritellä tehokkaalla tavalla rauhaa, vakautta, yhteistyötä, kehitystä edistävät pitkän aikavälin Kiinan-suhteet. Parlamentilla on tänään, tämän mietinnön avulla, tilaisuus ryhtyä osoittamaan tietä elimelliselle, kokonaisvaltaiselle, pitkän aikavälin eikä ainoastaan tilapäiselle politiikalle, jota harjoitetaan sopimuksien täytäntöönpanon usein oikeudenmukaisin keskeytyksin, mutta missä ei oteta huomioon ongelmakentän kokonaisuutta suhteissa niin isoon maahan.
Kiina on välttämätön rauhalle, vakaudelle ja taloudelliselle kasvulle. Oikea toimintatapa ei ole Kiinan eristäminen, nämä olisivat väittämä ja asema, jotka eivät muun muassa käytännössä olisi toteutettavissakaan ottaen huomioon maan mittasuhteet ja tätä nykyä kansainväliset suhteet. Oikea toimintatapa on keskustella ja tehdä yhteistyötä lojaalisti ja avoimesti ja saada maa vähitellen arvioimaan omaa etuaan, kehitystään, taloudellista kasvuaan, yhteistyöstä seuraavaa hyvinvointiaan ja myös etuaan, saavuttaakseen kaiken tämän, kunnioittaa kansainvälisiä sääntöjä, sopimuksia koskevia sääntöjä, ihmisoikeuksia koskevia sopimuksia, jotka koskevat eräiden, yhä vielä jäljellä olevien, tiukkojen solmujen avaamista, kuten Hong Kongin, Tiibetin ja Taiwanin.
Kiinaan sitoutuminen on ainoa mahdollinen tie. Näen, että rouva Albright on puolustanut Yhdysvaltain kongressissa väittämiä, jotka ovat myös meidän, ja hän on myös maininnut neljä kenttää - en halua muistuttaa niistä kaikista, koska minulla ei ole aikaa -, joilla Kiina jollakin tavoin parhaillaan käsittelee myönteisesti ja rakentavasti kansainvälisen politiikan ongelmia: ensimmäinen, merkittävä, on liittyminen ydinasekokeet kieltävään sopimukseen, mikä on merkittävä asia; toinen koskee Korean niemimaalla vallitsevan epävakaan tilanteen valvontapyrkimyksille annettua apua, tukea rauhanturvaoperaatioille Kamputseassa ja muissa paikoissa, aloite merkittävän tai vaarallisen teknologian viennin tehokkaasta valvonnasta ja myönteiset keskustelut, amerikkalaiset sanovat näin, Kiinan liittymisestä Maailman kauppajärjestöön. Voisin jatkaa lisää.
Meillä on luonnollisesti edessämme ihmisoikeusluku. Uskon, että on oikein pyrkiä määrittelemään selkeä, avoin ja lojaali Kiinan politiikka, jossa ilmoitetaan ja tuetaan halua yhteistyöhön. Teot pannaan seuraamaan tätä eikä mielipide-eroista vaieta; ongelmista ei vaieta, koska uskon todellakin, että suhteiden tiivistäminen, taloudellisen yhteistyön kehittyminen auttaa myös Kiinan johtavaa luokkaa muuttamaan mieltään ja toteuttamaan poliittisia muutoksia, joita jo osaksi on käynnissä.
Uskonkin siis, että tämä on merkittävä mietintö: se ei päätä ponnistelujamme, jotka olemme parlamenttina vasta aloittaneet oikean politiikan määrittelemiseksi, mutta alku on kuitenkin hyvä.

Lenz
Arvoisa puhemies, Heine on joskus todennut Saksasta, että sen ajatteleminen yöllä vie yöunet. Haluaisin hieman muuttaa tätä ajatusta ja vaihtaa Saksan paikalle Kiinan. Ajatus pitää nyt paikkansa kahdessakin mielessä: näin tärkeän asian käsittely vie meiltä kaikilta tämän illan, ja lisäksi tämä tärkeä aihe sinänsä aiheuttaa meille myös monia huolia. Ulko- ja ulkomaankauppapoliittisiin aiheisiin, jotka saavat aikaan todella paljon keskustelua Euroopan parlamentissa, kuuluvat myös aiheet, jotka koskevat Kiinaa, sen asemaa maailmassa ja ennen kaikkea alueita, jotka ovat siihen poliittisesti ja/tai kulttuurisesti sidoksissa.
McMillan-Scott on antanut käsiteltäväksemme laaja-alaisen mietinnön, jossa tuodaan esille monia näkökohtia. Haluaisin keskittyä tässä ihmisoikeuksia koskevaan näkökohtaan, joka on meidän kannaltamme kaikkein ratkaisevin.
Euroopan unionin asenteesta tulee tässä yhteydessä eräänlainen ennakkotapaus, ei ainoastaan Kiinaa koskevan yhteisen politiikan kannalta vaan myös siltä kannalta, miten unioni asennoituu muiden maiden kanssa käytäviin tuleviin neuvotteluihin. Monet maat reagoivat kriittisesti, kun ihmisoikeuskysymykset otetaan keskusteluissa esille. Ne ottavat mittapuukseen asenteemme Kiinaa kohtaan. McMillan-Scottin mietinnössä asetetaan ihmisoikeuksia koskevia vaatimuksia, jotka selvittävät periaatteitamme. Juuri tällä herkällä alalla meidän olisi vältettävä ristiriitaisuuksia, jotta emme heikentäisi muille maille asettamiamme vaatimuksia. Taloudelliset suhteet ovat myös poliittisia suhteita. Se, joka toivoo, että ne edistäisivät jonkin maan kansanvaltaistamista, tukee juuri tätä teesiä, mutta ihmisoikeudet nyt ovat olennainen osa kansanvaltaa.
Me toivomme, että meillä olisi hyvät suhteet Kiinaan ja ennen kaikkea yhteys Kiinassa asuviin ihmisiin. Kiinalla puolestaan on näytön paikka. Hongkongin luovutus tulee osoittamaan, kuinka pitkälle Kiina noudattaa luovutussopimuksen velvoitteita, ja näyttää siten suuntaa kansainväliselle yhteistyölle. Kukaan ei epäile, ettei jättivaltion uudistaminen nykyaikaiseksi valtioksi toisi mukanaan monia ongelmia, aivan kuten monikansallinen valtiokin. Kiinan hallituksella olisi kuitenkin myös oltava rohkeutta lujittaa oikeusvaltioperiaatetta ja kansanvaltaa sekä edistää ihmisoikeuksien kunnioittamista. Voimaa Kiina voi ammentaa vuosituhansia vanhasta kulttuuristaan. Sama pätee myös Kiinan asenteeseen Tiibetiä kohtaan ja tämän yhtälailla vanhan kulttuurin kunnioittamiseen. Sama pätee myös Taiwanin suhteiden rauhanomaiseen järjestämiseen, ja tässä yhteydessä kauppasuhteiden olisi todella johdettava muutokseen.

Caccavale
Arvoisa puhemies, olen kovasti arvostanut McMillan-Scottin mietintöä, mutta minäkin katson, kuten Colajanni sanoi, ettei parlamenttimme anna uskottavaa kuvaa itsestään keskustellessaan näin merkittävästä aiheesta puolityhjässä salissa, mikä johtuu jalkapallo-otteluista ja ties mistä muusta.
Olen samaa mieltä McMillanin kanssa siitä seikasta, että päästään esimerkiksi puitesopimukseen taloudellisesta ja kaupallisesta yhteistyöstä, koska olen varma myös siitä seikasta, että ihmisoikeuksilla on taipumus saada paremmin ymmärtämystä ja suojelua osakseen yhteiskunnissa, jotka ovat avoinna vapaakaupalle ja investointien, henkilöiden, näkemyksien vapaalle liikkumiselle. Uskon kuitenkin, että aiheen merkitystä - ihmisoikeuksia - ei voida aliarvioida suhteessa siihen, mitä tapahtuu parhaillaan ja mitä tapahtuu päivittäin: laittomia käytäntöjä, järjestelmällisiä ihmisoikeusloukkauksia, kasvavaa, laajamittaista paluuta kuolemanrangaistukseen, myös vähäisistä rikkeistä; monia henkilöitä on vangittu ainoastaan sen seikan vuoksi, että he ovat rauhanomaisesti ilmaisseet omia näkemyksiään, poliittisia tai uskonnollisia. Niinpä emme voi vaieta kaikesta tästä, muuten tekisimme väärin itsellemme, kuten emme voi vaieta seikasta, että Hong Kongin myötä joudumme konkreettiseen kokeeseen Kiinan hallituksen hyvien tarkoituksien suhteen. Emme voi kuitenkaan lakata valvomasta voimassa olevan lainsäädännön pysyttämistä ilmaisu-, paino-, yhdistymisvapauden ja mielenosoitusoikeuden suhteen. Tälle perustuu seuraavan, mahdollisen Kiinan kanssa solmittavan puitesopimuksen uskottavuus.

Väyrynen
Arvoisa herra puhemies, liberaaliryhmä on yleisesti ottaen tyytyväinen kollega McMillanScottin laatimaan mietintöön. Onnittelemme häntä siitä. EU: n ja Kiinan suhteille annetaan mietinnössä merkittävä painoarvo ja niitä käsitellään monipuolisesti. Pidämme hyvänä sitä, että ihmisoikeuskysymyksillä on mietinnössä keskeinen sija. Tässä yhteydessä haluan korostaa, että meidän tulee olla myös näissä asioissa johdonmukaisia. Mitä me vaadimme Kiinalta, sitä meidän on edellytettävä myös muilta.
Liberaaliryhmän nimissä olen jättänyt tähän mietintöön kaksi muutosesitystä, jotka liittyvät ympäristökysymyksiin. Valiokunnassa hyväksyttiin äänestysten jälkeen vihreiden esityksestä johdanto-osan kappale eli recital , jossa todetaan, että länsimaiden ja myös Euroopan tulee vähentää luonnonvarojen käyttöä ja saastuttamista. On mielestäni tärkeää, että ympäristökysymykset otetaan esille myös mietinnön kannanotto-osassa, sen operationaalisissa kappaleissa. Ensimmäinen ehdotukseni tähtää tähän. Kappaleen asiasisältö on sama kuin johdantoon jo hyväksytyn kappaleen. Tämän lisäksi ehdotan uutta muotoilua kappaleeseen yhdeksän. Ehdottamani sanamuoto asettaa EU: n ja Kiinan tasavertaiseen asemaan keskenään ja se on diplomaattisempi kuin alkuperäinen versio. Toivon, että saan muutosesityksilleni parlamentin jäsenten laajan tuen.

Moreau
Arvoisa puhemies, Kiinan ja Euroopan suhteiden politiikkaa pitkällä aikavälillä koskevan päätöslauselman ensimmäisessä kappaleessa todetaan aivan oikein, että näiden suhteiden olisi perustuttava yhteistyölle eikä vastakkainasettelulle.
Valitettavasti päätöslauselma on kokonaisuudessaan tämän tavoitteen vastainen, sillä siinä sekaannutaan röyhkeästi Kiinan sisä- ja ulkopoliittisiin valintoihin. Koko yhteistyön lähtökohtana on kumppanuusmaan pitäminen itsenäisenä kansakuntana. Näin ei tehdä päätöslauselmassa, jossa Kiinalta vaaditaan erityisesti sen alueellista koskemattomuutta koskevia yhteiskunnallisia valintoja, jotka ovat ainoastaan sen oma asia.
Euroopan parlamentin ihmisoikeuskäsityksestä joustamatta olisi ollut mahdollista ja mielestäni paljon hyödyllisempää käsitellä tätä kysymystä siten, että olisi vaikutettu Kiinan myönteiseen kehitykseen tällä alalla. Sen sijaan muotoiltiin siihen kohdistuvia vaatimuksia, joita Euroopan unionin jäsenvaltiot tai liittolaiset eivät aina noudata.
Vaikka Hong Kongin luovutus oli historiallisen hetki, sillä tähän raskaaseen kiista-asiaan neuvoteltiin myönteinen ratkaisu, päätöslauselmassa ei sanallakaan mainittu tätä pehmeästi tapahtunutta siirtoa, joka kuitenkin on kovin harvinaista nykymaailmassa.
Komissiolta vaadittu painostus Taiwanin liittymiseksi kansainvälisiin järjestöihin sekä hanke tiedotustoimiston avaamisesta Taipeihin, edustavat pikemminkin provosointia ja vastuuttomuutta kuin normaaleja ja tasapainoisia suhteita Kiinaan.
Kaikki tämä ei mielestäni ole järkevää eikä millään tavoin vastaa yhteistyöhön ja molemminpuoliseen kunnioitukseen perustuvia suhteita, jotka voivat olla hyödyllisiä sekä taloudellisella ja yhteiskunnallisella että ihmisoikeuksien, rauhan ja turvallisuuden alalla.
Koska monet asiat ovat kehittyneet Kiinassa vuoden 1995 jälkeen, vaikka ongelmia on edelleenkin olemassa, on valitettavaa, että komission vuonna 1995 laatima tiedonanto tulee ajankohtaiseksi näin negatiivisessa mielessä.
Toivoisin, että Kiinan ja Euroopan suhteita, jotka ovat 21. vuosisadan suuri haaste, käsiteltäisiin lähiaikoina aivan toisesta näkökulmasta.

Gahrton
Herra puhemies! Onnittelen McMillan-Scottia loistavasta mietinnöstä, joka ei ole siitä huonontunut, että melkein kaikki vihreän ryhmän muutosesitykset hyväksyttiin ulkoasiainvaliokunnassa. Kiinan-suhteiden valtuuskunnan puheenjohtajana saan kontakteissani Pekingin hallituksen edustajiin usein kuulla, että me käymme yksipuolisesti ja asiattomasti kampanjaa Kiinaa vastaan. Luulen, että tämä mietintö osoittaa kyseessä olevan perustan luominen rakentavalle yhteistyölle, ja että Kiinassa tapahtuneet pienet mutta tärkeät parannukset huomataan. Mutta samanaikaisesti täytyy täysin avoimesti ja varauksitta tuoda esiin hyvin oikeutettua kritiikkiä, jota tarvitaan kiinalaisen järjestelmän erittäin vakavia puutteita kohtaan demokratian ja ihmisoikeuksien suhteen.
Meidän on jatkettava tällä tavalla. Siksi onkin niin paljon valitettavampaa, että hallitustasolla maissamme ei ole onnistuttu kokoamaan yhteistä kritiikkiä. On hyvin valitettavaa, että tietyt suuret maat Ranskan johdolla ovat asettaneet vapaakaupan ihmisoikeuksien puolustamisen edelle. Tätä pitää parlamentin tiukasti kritisoida.

Dupuis
Arvoisa puhemies, meitä ei ole nyt paljon koolla, mutta meillä on ollut ilo saada komission jäsen joukkoomme, mikä on mielestäni erityisen tärkeää.
En sano tätä Moreaulle, mutta mielestäni ihmisoikeuksista puhuttaessa on kyse demokratiasta ja tavoitteemme on, ettei maailmaan leviä ilman demokratiaa, Singaporen tapaan tapahtuvan kehityksen malli. Tehtävämme parlamenttina on siis määritellä politiikka, joka mahdollistaisi demokratian luomisen mahdollisimman pian Kiinaan.
Tämä mietintö on luullakseni ensimmäinen merkittävä askel tähän suuntaan. Sen avulla voimme myös ahdistella komission jäsentä Brittania, mutta se ratkaisee vain pienen osan ongelmasta. Luulen meidän kaikkien muistavan ne vakavat tapahtumat, jotka sattuivat määriteltäessä Euroopan yhteistä ulkopolitiikkaa sekä ihmisoikeuksien kunnioitusta Kiinassa. Meillä on kaikilla muistissamme Geneve ja unionin politiikan epäonnistuminen. Tätä seurasi Ranskan tasavallan presidentin Chiracin matka Kiinaan. Hän lupasi meille muutoksia, joita odotamme edelleen. Viime viikolla Italian pääministeri Prodi matkusti Kiinaan ja sanoi meille moneen otteeseen pysyvänsä hyvin tiukkana ja vaativansa Kiinalta tarkkaan määriteltyjä sitoumuksia ihmisoikeuksien kunnioittamisesta. Me emme ole havainneet, että tämä matka olisi tuottanut mitään konkreettisia tuloksia.
Haluan siis sanoa, että työmme täällä on tärkeää, mutta minusta meidän on tulevina kuukausina oltava hyvin tiukkoja neuvoston suhteen, sillä se ilmoitti äsken määrittelevänsä parhaillaan uudelleen Kiinan politiikkaansa. Jos tämä politiikka määritellään uudelleen McMillan-Scottin mietinnön pohjalta, on mielestäni kyse ensimmäisestä askeleesta oikeaan suuntaan. Sen sijaan jos tämän politiikan määritelmä on Chiracin ja Prodin valitseman politiikan vahvistus, uskon meidän kulkevan kohti turmiota.

De Luca
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluaisin onnitella McMillan-Scottia hänen mietinnöstään, joka liikkuu realistisilla linjoilla välttäen suhteissa Kiinaan tavanomaisen virheen, joka on pikemminkin ideologinen kuin poliittinen lähestymistapa. Tavallisesti kaksi ylilyöntiä törmää toisiinsa: toisaalta kaupankäyntikulttuuri, toisaalta radikaalikulttuuri. Sen sijaan, kuten esittelijämme on tehnyt, pragmaattisempi lähestymistapa on välttämätön, jollainen ottaa huomioon 1, 2 miljardin asukkaan maan erilaisen historian, sen erilaiset objektiiviset olosuhteet, sen perinteiden painon ja valtavat vastakohtaisuudet.
Niinpä on tarpeen pakottautua ymmärtämään ja suosimaan mahdollista siirtymää tukeutumalla kehityksen ja vapauden kulttuuriin: tähän kaikkein vaikeimpaan mutta varmimpaan ja kuitenkin pakolliseen tiehen. Lähimpinä kahtena vuosikymmenenä tulee tarpeen ottaa huomioon Kiina, josta tulee suurin muutostekijä mutta myös suurin epävarmuuden aiheuttaja, joten: joko vahvasti omavarainen ja kansallismielinen kasvutalous, joka aiheuttaa vaaran ympäröivälle alueelle ja koko maailmalle tai asteittainen lähestyminen kohti markkinoita ja vapautta. Meistä riippuu vielä paljon.
Näin ollen suora vastakkainasettelu on virhe, joka erityisen kiinalaisen perinteen vuoksi johtaa sulkeutumiseen; virhe on myös yritys viedä huonointa perinteestämme, kuten kulutuskäyttäytymistä, korruptiota, vahvimman lakia. Tulee sijoittaa taloudelliseen, tekniseen, tieteelliseen, kulttuuriseen yhteistyöhön Kiinan auttamiseksi sen ponnisteluissa: viedä vapauden kulttuuria, rikkaudeksi ymmärrettävää erilaisuutta, suvaitsevaisuutta, moniarvoisuutta, ihmisoikeuksia, rauhanomaista rinnakkainoloa, vähemmistöjen kunnioittamista.
Sijoittamalla yhteistyöhön ja arvojemme viehätysvoimaan saamme varmasti ajan myötä vastineeksi poliittisen sivutuotteen. Kiinan hallituksen politiikka kahden järjestelmän maassa osoittaa vielä ylivoimaisuutensa markkinoilla, mutta samalla länsimaisten sivistysarvojen kulttuurivaikutus tulee vakuuttamaan Kiinan kansan vapauden tien kulkemisesta.

Ephremidis
Arvoisa puheenjohtaja, herra Scottin mietintö sisältää myönteisiä kohtia. Sellaisia ovat sen johdanto sekä noin 30-40 muuta kohtaa, jotka ovat myönteisiä, joissa se tukee sitä painoarvoa, jättiläismäistä vakauttavaa, taloudellista ja muutakin merkitystä, joka Kiinalla on sillä maailman alueella, jossa se sijaitsee. Tästä eteenpäin mietinnössä on kuitenkin noin 20 kohtaa, jotka kääntävät radikaalisti päälaelleen nämä myönteiset kohdat, ja väittää, että se edistää niitä, koska se olettaa, että luovaa yhteistyötä Euroopan yhteisön ja tämän valtion välillä on välttämätöntä olla olemassa. Herra Scott katsoo, että Kiina koki tappion jossakin sodassa ja sanelee sille rajoja. Kohdassa 18 herra Scott kuvailee yksityiskohtaisesti, minkälainen perustuslaki nykyiselle Kiinalle pitää tehdä. Syntyy Kiinan kansan perustuslaillinen kokous. En tiedä, kuka on antanut valtuudet siihen. Lama? Jumala? En tiedä?
Toiseksi mietinnössä puhutaan Tiibetistä/lamasta. Tiibet on kuitenkin vuosituhantinen erottamaton osa Kiinaa. Se mitä Tiibetissä tapahtuu, on Kiinan sisäinen asia, niin kuin Itä-Saksa yhdistyminen Länsi-Saksaan oli sisäinen asia.
Kolmanneksi siinä puhutaan Hong Kongista. Valta muuttui Hong Kongissa. Ettekö ole huomannut sitä, herra Scott? Kahden suvereenin valtion välille syntyi sopimus ja Hong Kong liitetään vihdoin Kiinaan...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Brittan, Sir Leon
Haluaisin onnitella McMillan-Scottia äärimmäisen hyödyllisestä ja tasapainoisesta Kiinan suhteita koskevasta mietinnöstä. Olen aivan samaa mieltä De Lucan kanssa siitä, että Kiinan-politiikkaa kehitettäessä on tärkeää olla realistisia ja käytännöllisiä.
Minä puolestani en usko, että tavoitteissa on ristiriita, kuten jotkut ovat esittäneet. Gahrton tuntui ajattelevan, että asetamme vapaan kaupan ihmisoikeuksien edelle. Minusta tässä ei ole ristiriitaa, koska kyseessä on valtavan suuri ja tärkeä maa, kuten monet puhujat ovat keskustelun aikana sanoneet. Meidän on esitettävä itsellemme käytännön kysymys: mikä on meidän etumme Kiinan tapauksessa? Se on tietysti taloudellinen, mutta myös se, että Kiinan tulisi olla rauhanomainen tekijä ja tärkeä talousvalta, joka kehittää vapaata yhteiskuntaa ja laajentaa oikeusvaltioperiaatetta ja ihmisoikeuksia Kiinassa.
Tämä on tavoitteemme. Miten voimme saavuttaa sen? On puhuttu johdonmukaisuudesta. En usko, että on mahdollista olla täysin johdonmukainen, koska tulosten aikaansaaminen Kiinassa voi poiketa paljon tulosten aikaansaamisesta muissa maissa, jotka ovat pienempiä ja kenties eri kehitysvaiheessa. Olen varma, että paras tapa saavuttaa nämä yhteiset tavoitteet on luoda hyvin kiinteät taloudelliset ja poliittiset suhteet Kiinaan, auttaa sen kehityksessä etenkin yhteisen edun alueilla mutta pitää myös lujasti kiinni ihmisoikeuksia koskevista näkemyksistämme. Mielestäni noiden tavoitteiden kesken ei ole mitään ristiriitaa.
Pitkällä aikavälillä paras keino parantaa ihmisoikeustilannetta on todennäköisesti se, että Kiina kehittyy taloudellisesti ja me autamme Kiinaa kehittymään paitsi sisäisesti myös kohti ulkopuolista maailmaa esimerkiksi WTO: hon osallistumisen kautta; ei hyödyttömän osallistumisen, ikään kuin WTO olisi kerho, johon haluamme lahjoittaa heille pääsyn, vaan WTO: n sääntöjen hyväksymiseen pohjautuvan osallistumisen, joka edellyttäisi toisaalta, että Kiina avautuu ja muuttuu liberaalimmaksi taloudeksi tunnustaen vaikeutensa ja kehitysasteensa, mutta joka toisaalta avaisi Kiinalle tien muuhun maailmaan.
Jos näin käy, Kiinaan tulee automaattisesti taloudellinen vapaus. Pitkällä aikavälillä taloudellista ja poliittista vapautta ei voida erottaa toisistaan. Kiinan taloudellisen vapauden lisääminen on varmin pitkän aikavälin tapa saavuttaa myös poliittinen vapaus. Sitä ei kuitenkaan saada aikaan sanomalla: käykäämme kauppaa Kiinan kanssa, neuvotelkaamme Kiinan osallistumisesta WTO: hon ja toivokaamme, että se johtaa aikanaan vapaampaan yhteiskuntaan Kiinassa. Tämäkään ei riitä. Meidän on työskenneltävä aktiivisesti sen puolesta. Meidän on annettava oikeat merkit ja signaalit. Meidän on myös annettava asianmukaista apua. Olin iloinen, kun kuulin McMillan-Scottin sanovan, että yhteistyöohjelmaa on laajennettava. Parlamentilla on tärkeä rooli tämän toteutumisen mahdollistamisessa, ja apu on suunnattava siten, että se auttaa kansalaisyhteiskunnan kehittämisessä ja demokratian kannustamisessa. Meillä on ohjelma, jolla kannustetaan, kuten sanottu, kylätasolla annettavaa tukea oikeansuuntaiseen uudistukseen.
Väyrynen viittasi ympäristöasioihin. Silläkin alueella meillä on paljon annettavaa Kiinalle, ja Kiina on kiinnostunut siitä, mitä meillä on tarjottavana ympäristöohjelmissa pääympäristösuunnittelijoiden kouluttamisen, teknologiasiirtoa koskevien koehankkeiden tukemisen ja Kiinan ympäristösuunnittelun ja -hallinnon tukemisen osalta.
Kaupan ja yhteistyön lisäksi on myös ihmisoikeuskysymys. Se on ollut keskeistä kaikkein suorimmassa merkityksessä, ei vain mainitsemillani epäsuorilla tavoilla, Kiinan-politiikassamme, joka on kattava ja johdonmukainen. Komissio ei ole koskaan epäröinyt arvostella Kiinan ihmisoikeuksissa esiintyviä puutteita niin julkisesti kuin yksityisestikin. Olen itsekin tehnyt niin korkeimmalla tasolla erityistapauksia mainiten. Yhdyn niihin, jotka ovat sanoneet tai vihjanneet, että Euroopan unionin kyvyttömyys saada aikaan yhteinen kanta tuon näkemyksen edistämiseksi Geneven ihmisoikeuskomissiossa on suuri puute ja heikkous. Toivon suuresti, että hallitusten välinen konferenssi vahvistaessaan mahdollisuuksiamme luoda ulkopolitiikkaa, mahdollistaa sen, että voimme tulevaisuudessa niin tässä kuin muissakin asioissa antaa entistä jonkin verran vaikuttavamman kuvan muulle maailmalle ja edistää etujamme tehokkaammin.
Meidän ei pidä epäröidä tehdä niin. Hongkong on tärkeä. Olemme todistamassa ainutlaatuista kokeilua, jossa luodaan yksi maa, jossa on kaksi järjestelmää, Hongkongin ja Kiinan. Kiinan hallituksen sitoumus tämän tekemiseen on ainutlaatuinen, ja meidän on tarkkailtava ja seurattava sitä huolellisesti, kiinnostuneina ja huolehtien siitä, että tehtyjä sitoumuksia noudatetaan. On olemassa yhteinen eurooppalainen etu, ei vain Hongkongiin liittyvien taloudellisten etujemme vuoksi vaan siksi, että Hongkong voi toimia esimerkkinä, ei perustana kumoukselle, vaan esimerkkinä, joka voi johtaa muun Kiinan ja koko alueen ihmiset ajattelemaan, että taloudellisen vapauden ja poliittisen vapauden tie on oikea tie eteenpäin, ei vain Länsi-Euroopassa tai yhteisen tradition maissa vaan myös maailman muissa osissa, joilla on erilainen tausta mutta joissa humaanien arvojen on kuitenkin lopulta päästävä voitolle.
Suosittelen mietintöä ja uskon, että politiikka, jota harjoitamme Kiinan suhteen, on laaja-alainen ja käytännöllinen, sillä siinä tunnustetaan kaupan ja talouden kehityksen merkitys sekä Kiinan itsensä kannalta että lähtökohtana liberaalimman yhteiskunnan luomiselle Kiinassa, mutta niin, että sitä tuetaan samansuuntaisilla yhteistyöohjelmilla ja että tuomme kantamme selkeästi ilmi, kun ihmisoikeuksia loukataan Kiinassa tai muualla maailmassa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Sir Leon.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Itämeren aluetta koskeva aloite
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Burenstam Linderin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0196/97) komission tiedonannosta Itämeren aluetta koskevasta aloitteesta (SEK(96)0608 - C4-0362/96).

Burenstam Linder
Herra puhemies! Itämeren alueella, the Baltic Sea region , oli ennen kommunistista vallankumousta Euroopan nopein taloudellinen kasvu. Kun suunnitelmatalouden järjestelmä nyt on romutettu, voivat aiemmin kommunistiset valtiot yhdessä muiden Itämeren maiden kanssa uudestaan kehittää tätä aluetta taloudellisesti kukoistaviksi demokratioiksi. Sitä kautta voi myös poliittinen vakaus vahvistua. Tämä vakaus vahvistuu yhteistyön tiheäsilmäisen verkon avulla kaikilla tasoilla, jotka nyt ovat syntyneet ja kehittyvät edelleen, esim. julkisella ja yksityisellä sektorilla, elinkeinoelämässä, hallinnossa, organisaatioissa ja yksittäisten ihmisten välillä. Tämä yhteistyö sisältää valtioiden välillä jopa ei-sitovaa tukea puolustuskysymyksissä sekä yhteisissä panostuksissa kansainvälisiin rauhanturvatehtäviin.
Yhteistyölle kaikissa näissä ulottuvuuksissa erityisen merkittävää on toiminta, jota harjoitetaan the Council of the Baltic Sea States -neuvostossa, jonka täysivaltainen jäsenen EU on. Euroopan unionilla on tässä yhteydessä tärkeitä tehtäviä. Laajoja uudistuksia tarvitaan edelleen aiemmissa kommunistimaissa, mikä lyhyellä tähtäyksellä voi olla vaikeaa, sillä uudelleenjärjestelyjä usein pidetään vaivalloisina. Kiihoke lyhytnäköisen politiikan torjumiseen on lisääntynyt niissä maissa, jotka ovat hakeneet EU-jäsenyyttä. He tietävät, että lisää uudelleenjärjestelyjä tarvitaan jäsenyyttä varten. Uudistusvaatimukset saavat siten laajan hyväksynnän. Nyt tuleekin erittäin tärkeäksi, että komissio ennen jäsenyysneuvotteluja noudattaa sitä periaatetta, että uudet jäsenet hyväksytään order by merit -periaatteella eli ratkaisut perustuvat objektiivisiin edellytyksiin.
Jos jokin ryhmä maita jo alussa tuntee itsensä valituksi, vähenee siellä uudistusinnostus. Jos toiset maat tuntevat, että ne muita suuremmista ponnisteluista ja niissä onnistumisesta huolimatta kuitenkin sysätään syrjään, heikkenee tämän jälkeen halu suorittaa uudistuksia, vaikka niiden itsensä takia pitäisikin jatkaa uudelleenjärjestelyjä. Ne poliittiset johtajat, jotka ovat erityisesti ajaneet näitä uudistusvaatimuksia, kompromenttoivat itsensä, jos menestykselliset uudistukset eivät saavuta ymmärtämystä jäsenyysneuvotteluissa.
Tätä näkökohtaa kannattaa erityisesti muistaa, kun tarkastellaan Baltian maita Viroa, Latviaa ja Liettuaa. Ne ovat hakeneet jäsenyyttä sekä EU: ssa että NATO: ssa. En tarkoita sitä, että niistä pitää tehdä EU: n jäseniä, koska niistä ei ehkä tule NATO: n jäseniä. Niiden on täytettävä EU: n jäsenyyden vaatimukset sekä unionin että itsensä kannalta. Mutta sen maan tai niiden maiden, jotka tästä joukosta ovat hyvin menestyneitä, pitää myös kuulua ensimmäisten uusien EU-jäsenten joukkoon, eikä sitä tai niitä saa siirtää syrjään jonkin etukäteen valittujen ryhmän takia.
EU: lla on oma suuri intressi edistää vakautta tällä alueella, joka joskus joutuu uhkaavien lausuntojen kohteeksi venäläisessä sisäpolitiikassa. Sillä perusteella komission kannattaa ponnistella lisää saadakseen ne neljä EUvaltiota, jotka eivät vielä ole ratifioineet Eurooppa-sopimusta Viron, Latvian ja Liettuan kanssa tekemään nyt niin; sopimuksen allekirjoittamisesta on nyt kulunut kaksi vuotta.
Lisäksi komission pitää aktiivisesti vaikuttaa Venäjän kanssa tehtävän rajasopimuksen solmimiseen ja hyväksymiseen kaikilla tahoilla, ja että tämä epävarmuustekijä näin poistetaan. Ei saa näyttää Venäjälle edulliselta luoda epävarmuutta epäselvien rajakysymysten takia.
Erityiskysymys on venäläisen vähemmistön ja monien Venäjältä neuvostoaikana muuttaneiden asema Virossa ja Latviassa. Mielestäni Venäjän taholta toisinaan esitetty kritiikki on nähtävä oikeassa valossa. Baltian maat ovat näissä vaikeissa kysymyksissä onnistuneet luomaan suhteita kansalaisten ja maahanmuuttajien välille, mikä tärkeissä kohdin näyttää erottuvan edukseen monien EU-maiden tilanteesta, vaikka vähemmistöryhmä on niin paljon suurempi kuin missään muussa maassa. Varmasti tarvitaan vielä lisäparannuksia. Tasapainoisten sisäisten olojen luominen on myös latvialaisten ja virolaisten oman edun mukaista.
Yhteistyö Itämeren alueella kokonaisuudessaan voi vauhdittaa tärkeitä tuloksia lukuisilla erityisalueilla. Itämeren ympäristö kuormittui raskaasti neuvostovallan aikana. Tässä on paljon korjaustyötä tehtäväksi yhteisvoimin. Yhteinen taistelu järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan voidaan myös mainita asiana, jossa yhteisiä ponnisteluja on tehty ja jossa juuri kansainvälisen yhteistyön puitteissa saavutetaan entistä paremmat menestymisen edellytykset.
Venäjä osallistuu aktiivisena ja kiinnostuneena osapuolena alueelliseen yhteistyöhön Itämeren alueella ja the Council of Baltic Sea States -neuvoston toimintaan. Tämä antaa alueelle ja sen yhteistyölle erityisen painon ja merkityksen. Menestyksellinen yhteistyö tasa-arvoisten osapuolten ja kantavana voimana EU: n kanssa voi tuottaa kaikille huomattavan suuria etuja. Venäjän demokratisoituminen ja taloudellinen uudistustyö siellä voisi muuttaa koko Itämeren alueen uudeksi rauhalliseksi voimakentäksi Euroopassa, ja siihen me juuri pyrimme.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, Suomen ja Ruotsin jäsenyys sekä Puolan ja Baltian maiden assosiointi ovat tehneet Itämerestä lähes eurooppalaisen sisämeren. Euroopan unionilla on tästä syystä välitön vastuu suunnata politiikkansa voimakkaammin koko Itämeren alueelle eikä ainoastaan yksittäisiin rantavaltioihin. Unionin olisi tuettava voimakkaasti sellaisia muodostumassa olevia alueellisia rakenteita kuin Itämeren alueen valtioiden neuvostoa - Burenstam Linder totesi tämän juuri - ja Helcomia ympäristöpolitiikan alalla sekä myös muita alueellisia aloitteita.
Komission suunnitteleman tukikehyksen olisi mahdollistettava apu itsensä auttamiseen, jota jo nyt pidetään Itämeren alueella erittäin tärkeänä, ja edistettävä tehokkaasti yksityisen talouden eli pienten ja keskisuurten yritysten kehittymistä.
Burenstam Linderin erinomainen mietintö on tämänsuuntainen, ja sen vuoksi taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta tukee voimakkaasti mietinnössä esitettyjä johtopäätöksiä. Erityisen ilahduttavaa on se, että ehdotuksemme on sisällöllisesti otettu täysin huomioon. Kolme kohtaa ovat mielestämme erityisen tärkeitä.
Ensiksikin alueellisen infrastruktuurin, rajat ylittävän tie- ja rautatieverkon sekä satamien laajentaminen. Toiseksi me vaadimme kuitenkin, että tämä toteutetaan ympäristöä vahingoittamatta ja sitä suojellen. Epäselvissä tapauksissa on suosittava nykyisten reittien ja rakenteiden laajentamista uusien linjojen ja uudisrakentamisen sijasta.
Kolmanneksi Itämeren alueen hallitusten välistä yhteistyötä on täydennettävä jatkuvalla parlamentaarisella vuoropuhelulla Euroopan unionin ja Itämeren alueen valtioiden parlamenttien välillä. Mielestämme Euroopan parlamentin puhemiehen ja Itämeren rantavaltioiden parlamenttien puhemiesten on tehtävä asiaa koskevat tarvittavat aloitteet.

Theorin
Herra puhemies! Se aloite Itämeren alueelle, jota komissio esitti ennen Itämeren neuvoston huippukokousta Visbyssä, oli tärkeä. Meidän täytyy työskennellä lähemmän yhteyden luomiseksi EU: n sekä keskija itäeurooppalaisten valtioiden välille Itämeren alueella.
Alue muodostaa ainutlaatuisen ympäristön poliittiselle keskustelulle ja demokratiaa edistävien toimien koordinoinnille Euroopassa. Alue on tärkeä myös turvallisuuspoliittisesta näkökulmasta. Baltian maat ovat historiallisista ja maantieteellisistä syistä, Neuvostoliiton miehityksen ja Venäjän-vastaisen rajan vuoksi altista aluetta mahdollisille konflikteille, joista vuorostaan koituisi seuraamuksia koko Euroopalle. Tämä riski on poistettava. Se voisi onnistua parhaiten siten, että nämä maat sitoutuvat vakaasti kansainväliseen yhteistyöhön.
Myös Venäjän osuus on tärkeä. Venäjän pitää läheisesti integroitua Itämeren alueen yhteistyöhön. Olemassa olevaa yhteistyövälinettä pitää optimaalisesti hyödyntää demokratian, poliittisen vakauden ja taloudellisen kehityksen vahvistamiseen tällä alueella.
Tärkeä yhteistyön väline on EU. Nyt meneillään olevalla laajentumisella on suuri merkitys koko Itämeren alueelle ja koko Euroopalle. Tätä ainutlaatuista tilaisuutta yhdistää Eurooppaa sosiaalisesti, kulttuurisesti ja taloudellisesti ei pidä ohittaa. Kaikilla hakijamailla pitää olla samat mahdollisuudet kvalifioitua. Ketään ei pidä etukäteen sulkea keskustelun ulkopuolelle, vaan kaikkien pitää saada aloittaa yhdeltä ja samalta lähtöviivalta. Tässä yhteydessä on myös tärkeää, että Baltian maat nähdään kolmena erillisenä valtiona ja niitä käsitellään myös sellaisina.
Lopuksi: EU: n laajentuminen kohti rauhallista ja yhdistynyttä Eurooppaa on pidettävä erillään NATO: n sotilaallisen puolustusliiton laajenemisesta. Kansainvälisen yhteistyön on rakennettava rauhan merkeissä eikä jäätävä elämään kylmän sodan varjossa.

Piha
Arvoisa herra puhemies, kiitokset mietinnön laatijalle. Mietintö lähestyy Itämeren alueen yhteistyötä hyvin laaja-alaisesti. Itämeren alueen talous- ja turvallisuusyhteistyössä on painotettava alueen turvallisuuden monialaisuutta. Alueen valtioiden poliittinen, taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne vaihtelee, onhan alueen valtioissa EU: n jäsenmaita, tulevia jäsenmaita ja alue on myös EU: n raja-alue. Vakautta ja turvallisuutta voidaan lisätä vain yhteistyöverkostoilla, joissa kansalaistason vaikutus on välttämätön. EU: n laajentumisprosessi on saanut todellisen demokraattisen kivijalkansa, vasta kun tavalliset ihmiset, eivät vain valtiot, tuntevat olevansa samassa veneessä muiden eurooppalaisten kanssa.
Itämeren alueen yhteistyö käsittää niin integraatioprosessin, yleiset alueelliset tarpeet, kuin pohjoisen ulottuvuudenkin. Pohjoisen politiikan tuleekin olla osa Itämeri-strategiaa, sillä Itämeren politiikalla on enemmän kerrannaisvaikutuksia ja yhteenkuuluvuutta lisääviä elementtejä kuin vain niin sanotussa pohjoisessa politiikassa. Tämä edellyttää kuitenkin sen sisäistämistä, että Itämeren alue käsittää Itämeren alueen valtiot erilaisine piirteineen, myös pohjoisen ulottuvuuden. Edustaja Väyrysen tekemät tarkistukset tarkentavatkin sinänsä oikeaa asiaa, mutta lähestyvät kysymystä päinvastaisesta suunnasta.
On helppo yhtyä Kalmarin toimintaohjelman periaatteisiin, joita ovat kansalaisten osallistuminen, kestävä kehitys sekä alueen ympäristöyhteistyö. Suurempaa sitoutumista kaivataan. Itämeren valtioiden alueella on mahdollisuuksia ja uhkia, muun muassa ympäristönsuojelu ja ydinturvallisuus. On tärkeää, että Itämeren neuvoston kokous tässä kuussa tekee myös ohjelman toteutusta koskevat arviot. Alueen oma yhteistyö ja panostus ovat ensiarvoisen tärkeitä. Unioni on siinä vain yksi toimija.
Jäsenmaiden osalta Eurooppa-sopimusten ratifioinnissa on kaksi niin sanottua hidasta etanaa, Belgia ja Ranska. Arvioidessaan hakijamaita komission on syytä tiedostaa, että Viron ja Venäjän rajakiistassa pallo on Venäjän puolella kenttää. Komission olisi myös syytä pian päättää, toteuttaako se parlamentin vaatimukset neuvottelujen yhtäaikaisesta alkamisesta hakijamaiden kanssa, sillä kello tikittää jo kohti heinäkuuta.

Cars
Herra puhemies! Kuten jäsenyys Euroopan unionissa merkitsee lisääntynyttä turvallisuutta Ruotsille ja Suomelle, tulee myös Itämeren rannikon naapureidemme Viron, Latvian, Liettuan ja Puolan turvallisuus lisääntymään sinä päivänä, kun ne liittyvät Euroopan unioniin. Siten ei lisäänny ainoastaan niiden turvallisuus, vaan myös Euroopan turvallisuus, mikä tekeekin erittäin tärkeäksi meille kaikille, että nämä maat mahdollisimman pian tulevat jäseniksi. Siksi on myös tärkeää, että nyt ei aseteta mitään muuta järjestystä jäsenyyden hakijoille, kuin että niiden on täytettävä vaatimukset eli jäsenyyden ehdot. Vain tämä saa olla ratkaisevaa. Euroopan turvallisuuden kannalta on tärkeää, että otamme nämä maat avosylin vastaan.
Eurooppa-sopimus on tärkeä osa tässä kehityksessä ja tärkeä askel matkalla kohti jäsenyyttä. Siksi on käsittämätöntä, että joukko maita ei ole vieläkään - silkkaa velttouttaan, sikäli kuin ymmärrän - ratifioinut Eurooppa-sopimusta, joka on tehty Baltian maiden kanssa. Saanen myös korostaa, että meillä täytyy olla ehdottomana vaatimuksena jäsenyyttä hakevilta mailta - myös näiltä Itämeren mailta - asettamiemme ihmisoikeuksia koskevien vaatimusten täyttäminen. Tulemme auttamaan näitä maita pääsemään siihen, mutta on myös tärkeää todella asettaa vaatimuksia, mm. tämä koskee kaikkia Euroopan komission vaatimuksia mukaanluettuna vaatimus kuolemanrangaistuksesta luopumisesta.
Lopuksi haluan esittää kiitokseni Burenstam Linderille erinomaisesta mietinnöstä. Se on korkealaatuinen mietintö ja hyvin linjassa sen mietinnön kanssa, jonka hänen edeltäjänsä maltillisesta kokoomuksesta, Margaretha af Ugglas, antoi parlamentillemme samasta aiheesta.

Ojala
Arvoisa herra puhemies, on tärkeää, että unioni tukee täysipainoisesti alueellista kehitystä Itämeren alueella, koska se luo vaurautta ja vakautta koko maanosalle. Esimerkiksi EU-maiden ja niin sanottujen siirtymätalouksien välisen kaupan arvioidaan nelinkertaistuvan lähivuosina Itämeren alueella.
Komission rooli Itämeren alueen yhteistyössä on nyt liian vaatimaton. Tarkkailusta ja koordinoinnista on siirryttävä täysipainoiseen osallistumiseen. Itämeren alueella valmistellaan kestävän kehityksen Agenda 21 -ohjelmaa, kuten mietinnössäkin mainitaan. Myös komissio osallistuu ohjelmien tekoon, mutta hyvin heikolla panoksella. Mielestäni parlamentin tulee velvoittaa komissio lisäämään panostustaan Agenda 21 -ohjelmaan.
Perinteinen sotilaallinen turvallisuuskäsitys on menettänyt merkitystään myös Itämeren alueella. Sen sijaan ympäristökysymykset, vakaan demokraattisen ja sosiaalisesti oikeudenmukaisen kehityksen aikaansaaminen niin sanotuissa siirtymätalouksien maissa, vähemmistökysymykset sekä rikollisuuden ja terrorismin torjunta ovat yhä tärkeämpiä. Itämeren alueen yhteistyön kehittäminen edellyttää yhteistyön rakentamista myös Venäjän kanssa. Herra puhemies, parlamentin tulee edistää Venäjän ja Viron välisen rajasopimuksen aikaansaamista, sillä se on ehto Itämeren alueen valtioiden yhteistyön kehittymiselle.

Schroedter
Arvoisa puhemies, kun otetaan huomioon Euroopan unionin haaste edistää itämeren alueen kehitystä ja vakautta tehokkaasti ja lopultakin hävittää rajat Manner-Euroopasta, komission asiakirja on pelkkä osoitus sen kyvyttömyydestä ja nimitys aloite lähinnä kiusallinen lipsahdus.
Alueella, jonka sisäiset alueelliset ja paikalliset suhteet ovat olleet olemassa vuosisatoja, on rautaesiripun hävittämisen jälkeen hävitettävä nyt myös hopeinen esirippu tehostamalla toimia elintasoerojen poistamiseksi ja demokraattisten uudistusten vahvistamiseksi eikä luotava uusia rajoja Schengenin sopimuksen avulla.
Tämän saavuttamiseksi on vuonna 1993 tehtyyn vakaussopimukseen liitettävä toinen sopimus, joka uuteen tilanteeseen mukautetun ohjelman avulla kehittää Itämeren alueesta malliesimerkin vakaudesta, kansanvallasta ja aseistariisunnasta ja antaa siten vaikuttavan vastauksen Keski- ja Itä-Euroopan maiden, erityisesti Baltian maiden kaltaisten pienten valtioiden, turvallisuusongelmaan.

Sindal
Siirretäänpä kellojamme taaksepäin joulukuuhun 1995. Eurooppa-neuvosto on kokoontunut Madridiin ja hyväksyy, että EU: n laajentumisen valmisteluihin käytetään menettelytapaa, joka takaa sen, että hakijavaltioita kohdellaan tasavertaisesti. Tästä kannasta olin aivan samaa mieltä, ja näkemykseni on sama vieläkin. On erittäin tärkeää hakijavaltioiden vakauden huomioon ottaen, että me emme nyt ilmoita, mikä on sopivampi kuin muut ja ansaitsee päästä mukaan EU: hun. Alun perin esittelijä loi mietintöluonnoksessaan pohjaa sellaiselle jäseneksiottamisstrategialle, joka ei ollut kohtuullinen eikä myöskään loppuun asti mietitty. Onneksi ruotsalainen kollegani, rouva Theorin, on varmistanut, että lopullisessa mietinnössä tehdään selväksi, että vasta kun kaikki hakijavaltiot on pantu samalle lähtöviivalle ja jäsenyysneuvottelut ovat käynnistyneet, voidaan alkaa ottaa kantaa siihen, mitkä valtiot täyttävät jäseneksi ottamisen ehdot parhaiten.
Itämeren alueen yhteistyötä voitaisiin vahvistaa selkeällä Itämeri-ohjelmalla. Itämeren alue voisi olla keskipiste, jonka ympärillä sellainen yhteistyö toimisi, ja se voisi osallistua poliittiseen prosessiin vastuullisena osapuolena. Monet hyvät aloitteet, joita on jo olemassa olevissa budjettikohdissa, voidaan menestyksellisesti koota yhteen varsinaiseen Itämeri-ohjelmaan. Yhteiset poliittiset taloudelliset pulmat, jotka odottavat ratkaisuaan, ovat ilmeisiä. Ne ovat energia, kuljetus ja ympäristö. Toimintamallin kehittäminen on jotain muuta, mutta tärkeää sekin.
Lopuksi minun on huomautettava, että panen paljon painoa sille, että jos jäseneksi ottamisen ehtojen on tarkoitus sanoa neuvottelujen alettua tulleen täytetyiksi yhden tai useamman Baltian maan osalta ja ne kelpaavat siten jäseniksi, niin historialliset syyt tai strateginen egoismi EU: n nykyisissä jäsenvaltioissa ei saa asettaa esteitä hyväksymisen tielle.

Gomolka
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin yhtyä esittelijä Burenstam Linderille osoitettuihin onnitteluihin. Hän on onnistunut kokoamaan yhteen selkeät analyysit ja laajat visiot. Visiot, jotka voivat toteutua, jos mahdollisuudet hyödynnetään johdonmukaisesti ja riskit minimoidaan. Tällöin ei myöskään laiminlyödä seuraavia välttämättömiä askelia, ja myös minä haluaisin tähdentää yhtä näistä askelista.
Ensimmäisessä kohdassa esittelijä vaatii Viron, Latvian ja Liettuan Eurooppa-sopimusten täydellisen ratifioinnin edistämistä. Kun me äänestämme tästä mietinnöstä huomenna, sopimusten tekemisestä tulee kuluneeksi tasan kaksi vuotta. Sopimukset allekirjoitettiin jo 12. päivänä kesäkuuta 1995. Tämän vuoksi esittelijän vaatimus on enemmän kuin oikeutettu, ja se on myös Euroopan parlamentin etujen mukainen. Kun kaikki jäsenvaltiot ja neuvosto ovat ratifioineet sopimukset, nykyiset valtuuskunnat voivat järjestäytyä yhteisiksi parlamentaarisiksi valiokunniksi, ja tämä ei ole mikään muodollinen toimenpide vaan varmistaa sitovan osallistumisen rakenteelliseen vuoropuheluun. Se varmistaa Euroopan parlamentin ja kyseisten kansallisten parlamenttien mahdollisuudet vaikuttaa sopimusten laatimiseen, poliittisten painopistealueiden ja tärkeysjärjestysten määrittelyyn sekä valvontaan. Sen avulla varmistamme, että voimme vaikuttaa niihin monimutkaisiin sopeuttamisprosesseihin, jotka on toteutettava sekä jäsenyyttä tavoittelevissa valtioissa että unionissa.
Juuri Itämeren alueella vaaditaan tiiviimpää yhteistyötä, ja uudet jäsenvaltiot on hyväksyttävä pian. Juuri täällä meillä on nimittäin mahdollisuus ottaa myös Venäjä tulevaisuudessa voimakkaammin mukaan alueelliseen yhteistyöhön ja edistää siten vakautta olennaisesti.

Väyrynen
Arvoisa herra puhemies, kollega Burenstam Linder on laatinut hyvän mietinnön Itämeren alueen yhteistyöstä. Onnittelen häntä siitä. Olen jättänyt liberaaliryhmän nimissä kaksi sitä täydentävää muutosesitystä, jotka koskevat Barentsin alueen yhteistyötä. Ne perustuvat toukokuussa hyväksyttyyn Tindemansin mietintöön.
Kuten Tindemansin mietinnössä todetaan, Itämeren ja Barentsin yhteistyöalueet ovat osittain päällekkäisiä. Lisäksi kaikki Barentsin neuvoston jäsenmaat ovat jäseninä myös Itämeren valtioiden neuvostossa, ja komissio on samalla tavoin mukana molemmissa.
Tindemansin mietinnön mukaan unionilla tulisi olla kokonaisvaltainen pohjoisten alueiden politiikka, jonka osana yhteistyötä Barentsin alueella tulisi kehittää. Ehdotukseni tähtäävät siihen, että unionissa määriteltäisiin, mikä on Barentsin alueen yhteistyön asema unionin pohjoisten alueiden politiikassa ja mikä on sen suhde Itämeren alueen yhteistyöhön. Toivon, että esitykseni tulevat hyväksytyiksi.

Brittan, Sir Leon
Arvoisa puhemies, yhdyn niihin moniin parlamentin jäseniin, jotka ovat onnitelleet Burenstam Linderiä hänen ihailtavasta mietinnöstään. Olen äärimmäisen kiitollinen hänelle siitä, sillä se on osuva ja laaja-alainen.
Haluan aloittaa tukemalla lämpimästi sitä, mitä Burenstam Linder ja Gomolka muiden muassa ovat sanoneet kolmen Baltian maan kanssa solmittujen Eurooppa-sopimusten ratifioinnin tärkeydestä. Toivon, että se voidaan tehdä mahdollisimman pian, ja voin vakuuttaa, että komissio tulee jatkamaan painostusta, jotta näin kävisi. Tällä välin me tietysti jatkamme vapaakauppasopimusten pohjalta, mutta olisi paljon parempi edetä ratifiointia jo kauan odottaneiden Eurooppa-sopimusten laajemmalta pohjalta.
Toiseksi moni puhuja on puhunut siitä, että on tärkeää säilyttää kiinteät suhteet Venäjään Itämeren alueen johdonmukaisen kehityksen vuoksi. Olen tästä yhtä mieltä. Uudistusprosessin kannustaminen Venäjän federaatiossa ja kiinteiden suhteiden säilyttäminen Venäjään on välttämätöntä. Itse aion mennä sunnuntaina Moskovaan keskustelemaan Venäjän viranomaisten kanssa siitä, miten neuvottelut Venäjän osallistumisesta WTO: hon edistyvät. Osallistuminen WTO: hon itsessään tuo Venäjälle lisää tärkeitä uudistuksia, jotka ovat välttämättömiä, jotta Venäjä voisi osallistua ja hyötyä maailmantalouden eduista laajassa mielessä ja joista on hyötyä Baltian alueella ja muualla.
Kolmanneksi suhtaudun hyvin myötätuntoisesti suureen osaan siitä, mitä täällä on sanottu kriteereistä, joita on sovellettava tarkasteltaessa Baltian maiden samoin kuin muiden maiden jättämiä Euroopan unionin jäsenyyttä koskevia hakemuksia. Kuten useat puhujat ovat sanoneet, meidän on tehtävä selväksi, että kutakin maata on tarkasteltava sen edellytysten perusteella ja että mitään maata ei saa ottaa mukaan jäsenyysneuvotteluprosessiin tai jättää siitä pois siksi, että se kuuluu johonkin tiettyyn Euroopan osaan. Se on meidän velvollisuutemme jäsenyyttä hakevia valtioita kohtaan. Burenstam Linder oli myös erittäin oikeassa sanoessaan, että on tärkeää olla lannistamatta hakijamaita. On tehtävä selväksi, että jäsenyyttä hakeneet maat otetaan Euroopan unionin jäseniksi, kun ne täyttävät jäsenyysehdot, ja tämä koskee yhtä lailla niitä maita, jotka eivät täytä ehtoja heti neuvotteluprosessin alussa, kuin niitä, jotka täyttävät. Toivon siksi, että tällainen vakuutus voidaan antaa.
Tietysti mietinnön ja keskustelun tulisi käsitellä pääasiassa Itämeren alueellista yhteistyötä. Tältä osin pyydän teitä valitsemaan eri linjan kuin Ojala, joka aliarvioi jossain määrin Euroopan unionin yleensä ja etenkin komission osallistumista tuohon prosessiin. Burenstam Linder on oikeassa huomauttaessaan, että lähtökohta sille, mitä komissio ja Euroopan unioni voivat tehdä Itämeren yhteistyön edistämiseksi, on sen täysjäsenyys Itämeren alueen valtioiden neuvostossa.
Näin Euroopan unionilla voi olla merkittävä rooli vakauden ja vaurauden edistämisessä Baltian alueella poliittisen ja taloudellisen yhteistyön avulla, ja se tekeekin niin. Tietysti onnistumisen kannalta on ratkaisevaa, että asianosaiset maat toimivat yhdessä, mutta tästä huolimatta komissio on edistänyt tuota yhteistyötä osallistumalla erilaisiin kokouksiin ja se on osoittanut olevansa valmis edistämään sitä käytännössä käyttämällä PHARE- ja TACIS-ohjelmia sekä muita yhteisön ohjelmia, antamalla sille Euroopan investointipankin lainoja ja kannustamalla siten useita ohjelmia ja hankkeita aloitteessa määritellyillä alueilla, joita ovat demokratia ja kansalaisten turvallisuus, taloudellinen yhteistyö, ympäristö- ja alueellinen yhteistyö. Siihen osallistuu hallintoelimiä, toimielimiä ja ihmisiä, ja se saattaa olla teknistä apua, välineiden toimittamista tai yhteisrahoitusta sijoituksiin.
Kaikkien Itämeren valtioiden paikallisviranomaisten rooli on myös hyvin tärkeää monenvälisessä Itämeren rajat ylittävässä yhteistyöohjelmassa, ja me komissiossa pyrimme edistämään niiden sekä niiden kansallisten kollegoiden aktiivista osallistumista alueiden ja kansojen välisten kontaktien edistämiseksi. Näin eri tavoin komissiolla ja Euroopan unionilla on täysi, aktiivinen ja merkittävä rooli laajassa prosessissa, jossa Itämeren alueen yhteistyötä kannustetaan niin taloudellisesti kuin poliittisesti kuvaamillani eri tavoilla.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Sir Leon.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Naisten ja miesten samapalkkaisuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana González Álvarezin työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0143/97) komission tiedonannosta: "Käyttäytymissäännöstö naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi" (KOM(96)0336 - C4-0460/96). Lausunnon valmistelija (): Colombo Svevo, naisten oikeuksien valiokunta
Hughes-menettely

González Álvarez
Arvoisa puhemies, mielestäni meidän on aloitettava kiittämällä lausunnon esittelijää Maria Paola Colomboa hänen aihetta koskevasta työstään, joka täydentää sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnassa tekemäämme työtä. Haluamme myös kiittää niitä henkilöitä - Waddingtonia, Wolfia ja Schörlingiä -, jotka sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnassa esittivät tarkistukset. Tarkistukset ovat rikastuttaneet mietintöä entisestään, ja olen vilpittömästi sitä mieltä, että ne ovat hyvin tärkeitä. Yhdessä tarkistuksessa viitataan julkisten kustannusten leikkaamiseen alueilla kuten terveys, koulutus ja muut, joilla naisten työllisyystaso on hyvin korkea, ja siihen, että julkisten kustannusten leikkaukset voivat haitata naisten työtä.
Muutamassa tarkistuksessa mainitaan, että käyttäytymissäännöstön toimenpiteitä ei ole suunnattu yhdelle ryhmälle vaan kaikille työntekijöille ja etenkin naisille, jotka usein saavat ns. "alempiarvoisia" työsopimuksia, osaaikaisia sopimuksia, jne. Tätä koskeva Susan Waddingtonin ehdotus käyttäytymissäännöstön vaikutusten arvioinnista kolmen vuoden tähtäimellä on myös tärkeä asia ja sen pohtiminen, onko käyttäytymissäännöstön muuttaminen oikeudelliseksi välineeksi tehokkaampaa.
Tiivistettynä käyttäytymissäännöstössä määrätään, että kohteena ovat sosiaaliset toimijat, hallitukset ja yhteisöt. Siinä määrätään myös palkkarakenteiden ja työpaikkojen arvioinnista sekä tätä edeltävästä palkkausjärjestelmiä - jotka ovat eri maissa erilaiset - koskevien tietojen riittävästä keräämisestä ja kollektiivisia neuvottelumenettelyjä käsittelevästä selvityksestä. Siten voidaan määrittää asiat, joihin on puututtava, ja vältetään palkkasyrjintä.
Vuonna 1975 annettua direktiiviä on sovellettu 20 vuotta ja nyt voidaan todeta - tämän toteaa lausunnon esittelijä Colombo Svevo, mutta se näkyy myös Euroopan unionin tilastoista -, että miesten ja naisten palkkaero on 20-30 prosenttia samanarvoisesta työstä. Toisen tilaston mukaan ainoastaan 20 prosentissa yleissopimuksista käsitellään naisten ja miesten epätasa-arvoisuuteen liittyviä aiheita. Siten edessämme on vielä paljon tehtävää. Minun on sanottava, että suhtaudun hieman epäilevästi vapaaehtoisiin sopimuksiin. Jos emme pysty noudattamaan sitovaa lainsäädäntöä, en tiedä, pystymmekö noudattamaan vapaaehtoisia sopimuksia, kuten työnantajien ja eri sosiaalisten toimijoiden välillä tehtyä käyttäytymissäännöstöä.
Tästä huolimatta, koska palkkaeroja esiintyy edelleen eikä lainsäädännön avulla ole pystytty asiaa ratkaisemaan, mielestäni mikä tahansa hyväksymämme toimenpide voi olla hyödyllinen. Yhtenä keinona voisi olla ensiksikin naisten koulutuksen ja tiedonsaannin edistäminen, jotta he voisivat osallistua kollektiivisiin neuvotteluihin, ja toiseksi naisten yrityskomiteoihin osallistumisen tehostaminen. On olemassa miehiä, jotka keskustelevat naisten oikeuksista ja puolustavat niitä, mutta yleisesti ottaen naisten on puolustettava itse omia oikeuksiaan.
Nykyinen työn epävakaa luonne - josta mainitaan yhdessä tarkistuksessa - ja julkisten kustannusten leikkaaminen eivät paranna tilannetta. Mielestäni julkinen sektori antaisi todennäköisesti hyvän esimerkin yksityisille aloitteille, jos se ryhtyisi toimenpiteisiin palkkaeriarvoisuuden kaventamiseksi. Mielestämme avoimuus on tärkeää, ei ainoastaan työpaikkojen arvioinnissa vaan myös kollektiivisissa neuvotteluissa. Sosiaalisille keskusteluosapuolille on annettava tietoa asiasta, ja käyttäytymissäännöstöä on jaettava ei vain suuryritysten ja sosiaalisten keskusteluosapuolien välillä vaan ennen kaikkea pk-yritysten välillä, jotka luovat yli 85 prosenttia Euroopan unionin työpaikoista. Lisäisin myös sen, että käyttäytymissäännöstöä on jaettava naisyhdistysten välillä. Esittelijöinä velvollisuutenamme on pyrkiä siihen, että käyttäytymissäännöstöä jaetaan kaikille naisyhdistyksille, jotta ne käyttävät sitä oikeuksiensa puolustamisen välineenä. Olisi myös harkittava 119 artiklan laajentamista, koska olemme nyt tässä hallitusten välisen konferenssin epävarmassa vaiheessa. Artiklan laajentamisen ansiosta uudessa perustamissopimuksessa siunattaisiin samapalkkaisuus samanarvoisesta työstä.

Colombo Svevo
Arvoisa puhemies, naisten oikeuksien valiokunta on osoittanut ilmeistä mielenkiintoa tätä mietintöä kohtaan ja se kiittää esittelijää siitä, että hän on hyväksynyt suuren osan esitetyistä tarkistuksista. Mielenkiintomme on selvää, koska, kuten tiedätte, tämä tasa-arvon muoto on vähän kaikkien muidenkin tasa-arvon muotojen äiti, ja juuri tälle tasa-arvon muodolle olemme rakentaneet kaikki muut. Siten onkin paradoksaalista, että samalla kun tätä artiklaa on käytetty rakennettaessa laajempaa tasa-arvoa muilla alueilla ja muita oikeuksia, joko sosiaalisia tai poliittisia, tätä tasa-arvon muotoa ei onnistuta soveltamaan moitteettomasti maissamme. Eräässä työmarkkinajärjestöjen kokoonkutsumassa konferenssissa vahvistettiin vielä hiljattain, että naiset ansaitsevat Euroopassa keskimäärin 20 prosenttia vähemmän, ja keskiarvot kätkevät hyvin kainosti, kuten tiedetään, todellisuudessa vieläkin vakavampia palkkaeroja. Palkkaerot pahenevat ennen kaikkea tätä nykyä epätyypillisen työn vuoksi myös maissa, joissa eroja ei aiemmin esiintynyt.
Naisten oikeuksien valiokunta on tietoinen, nähdessään epätasa-arvoisten olosuhteiden pysyvän, vaikka nyttemmin voimassa ovatkin lait muodollisesta tasa-arvosta, että käyttäytymissäännöstö on tehoton väline, mutta se on kuitenkin väline, joka voi osoittautua vahvaksi paljastamaan mekanismeja, joihin eripalkkaisuus pesiytyy ja siten auttaa yksilöimään järjestelmiä, jotka saattavat huomenna olla sitovampia. Nykyään juuri seuraavat piilomekanismit tulee paljastaa: miten työ arvioidaan ja miten arviointijärjestelmiä käytetään, miten palkkajärjestelmä muotoillaan, miksi eripalkkaisuus pesiytyy myös esimerkiksi työehtosopimuksiin.
Eräs toinen kohta: käyttäytymissäännöstöä tulee lukea muistion osana. Se on yksi osista, se ei ole kaikki eikä se ole korvaava, mutta parantamista tarvitsevaksi arvioimamme käyttäytymissäännöstö ei ole pinnallinen. Sillä on oma osuvuutensa, koska se johtaa meidät palkkapolitiikan analyysiin, joka kulkee hyödyllisten tietojen keräämisestä näiden tietojen arviointiin yksilöimällä myös mahdollisten syrjintätoimien osoittimet. Lisäksi se panee analyysia seuraamaan myös palkkasyrjinnän vastaiset korjaustoimet. Lopuksi se ottaa myös huomioon näiden toimien soveltamiseen liittyvän arvioinnin.
Kolmas kohta, jolle valiokunta on antanut suuren merkityksen: käyttäytymissäännöstöllä on oma sisäinen logiikkansa, ja siten sitä on noudatettava tämän logiikan mukaisesti. Valiokunta katsoo, että mekanismi voi toimia ja olla tuottava vain, jos keskeinen avoimuuden ennakkoehto täyttyy, jota ilman ei voida tehdä mitään, ja lisäksi, jos tieto leviää kaikkialle: tiedostamiskampanjoita, kouluttamalla alan asiantuntijoita ja ennen kaikkea vaihtamalla hyviä kokemuksia, mitä analysoimme myöhemmin saadaksemme tietää, kuinka kävi vakuuttaaksemme myös joukostamme skeptiset siitä, ettei tämä ole lopullisesti ratkaiseva vaan hyödyllinen aloite: luonnollisesti, ellei kukaan pelaa väärin!

Waddington
Saanen aivan ensimmäiseksi kiittää esittelijää sekä naisten oikeuksien valiokunnan esittelijää sekä itse komissiota työstä, jota ne ovat tehneet tässä tärkeässä asiassa. Työtä on toki vielä paljon tehtävänä, koska huolimatta siitä, että miesten ja naisten tasa-arvoisia työllisyysmahdollisuuksia koskeva lainsäädäntö on ollut voimassa Euroopan unionissa yli 20 vuoden ajan, naiset ansaitsevat yhä vähemmän kuin miehet.
Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1996 kokopäivätyötä tekevät naiset ansaitsivat vain 72 % miesten keskimääräisestä viikkoansiosta. Kokopäivätyötä tekevien miesten ja naisten välinen palkkaero on kaventunut viimeisen 20 vuoden aikana, joskin hyvin hitaasti. Vuoden 1992 jälkeen se on kaventunut vain yhden prosenttiyksikön. Osa-aikaisten työntekijöiden palkkaero on valtava ja on säilynyt ennallaan sitten 1970-luvun puolivälin: naiset ansaitsevat vain 58 % miesten keskimääräisestä tuntipalkasta.
Miksi näin on? Tärkein syy on se, että miehet ja naiset toimivat yleensä eri ammateissa ja miesten työt ovat yleensä paremmin palkattuja. Miehet saavat myös todennäköisemmin bonuksia ja tekevät vähemmän osaaikatyötä, jossa palkat ovat kaikkein huonoimmat. Voidaanko tilannetta parantaa käyttäytymissäännöstöllä? Säännöstössä ehdotetaan pääasiassa kahta asiaa: ensinnäkin sitä, että työnantajat ja ammattiliitot tekisivät analyysin työpaikkojen palkkiojärjestelmistä ja arvioisivat tuloksia havaitakseen palkkarakenteisiin sisältyvän sukupuoleen perustuvan syrjinnän, jotta tilanne voidaan korjata. Toiseksi on laadittava toimintaohjelma kaiken syrjinnän poistamisesta palkkarakenteista.
Komission kanta on, että kun nainen tekee yhtä vaativaa työtä kuin mies, hänen on saatava sama palkka ja samat edut, vaikka työ olisikin eri. Tämä on aivan oikein, ja itse asiassa työmarkkinaosapuolet ja työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta ovat suhtautuneet säännöstöön myönteisesti. Valiokunta on kuitenkin harkinnut uusia tarkistuksia, ja me pyydämme lisäämään päätöslauselmaan uuden toiminnan.
Mainitsen vain pari niistä ehdotuksista, joita haluaisimme komission harkitsevan. Ensinnäkin kehotamme komissiota teettämään tutkimuksen "sukupuoliarvoista vapaasta" työnarviointijärjestelmästä ja valmistelemaan ohjeelliset työnarviointiohjeet työmarkkinaosapuolten mittapuuksi.
Toiseksi haluamme, että käyttäytymissäännöstön täytäntöönpano katsotaan osaksi todistustaakkaa sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa: haluamme, että tämän säännöstön täytäntöönpano otetaan huomioon tuomioistuimissa.
Kolmanneksi haluamme, että komissio ja jäsenvaltiot parantavat palkkoja koskevien tilastojen keruuta ja saatavuutta, jotta edistys - tai sen puute - tehdään avoimemmaksi.
Lopuksi koska säännöstö on vapaaehtoinen, haluamme, että komissio valvoo sen täytäntöönpanoa. Jos se ei kolmen vuoden kuluessa johda miesten ja naisten välisten palkkaerojen kaventumiseen, on harkittava säännöstön muuttamista laillisesti sitovaksi. Muistakaa kertomani esimerkit. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kokoaikatyötä tekevien työntekijöiden palkkakuilu on kaventunut vain 1 % viimeisen viiden vuoden aikana, ja osaaikatyöntekijöiden osalta se ei ole kaventunut sitten 1970-luvun. Tämä malli on yleinen kaikkialla Euroopassa ja meidän on määrätietoisesti pyrittävä muuttamaan se.

Glase
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, käsiteltävänämme oleva mietintö koskee komission ehdotusta käyttäytymissäännöstöksi naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi. Mietintö on hyvä. Olen monien kollegoideni kanssa samaa mieltä mietinnöstä ja käyttäytymissäännöstöstä.
Säädökset miesten ja naisten tasa-arvosta palkkakysymyksissä eivät ole vieneet meitä askeltakaan eteenpäin viime vuosina. Ainoa viittaus tasa-arvoon sopimuksessa Euroopan unionista on 119 artikla, joka rajoittuu tarkasti palkkakysymykseen. Naisille, jotka ovat todistettavasti alipalkattuja kaikissa jäsenvaltioissa, tämä artikla ei ole antanut mitään muuta kuin hieman toivoa. Naiset eivät halua erityiskohtelua. He haluavat yksinkertaisesti ainoastaan saman palkan samanarvoisesta työstä kuin heidän miespuoliset kollegansa. Se ei toki voi olla liikaa vaadittu. Pykälistä ja juhlapuheista ei ole ollut mitään hyötyä eikä myöskään tuomioistuimessa nostetuista kanteista. On siis saatava aikaan jotain, jonka mukaan työnantajat ja naispuoliset työntekijät voivat toimia, ei mitään huijauspakettia eikä uusia tyhjiä sanoja vaan aidot suuntaviivat.
Käyttäytymissäännöstö voi täyttää juuri tämän aukon ja parantaa samapalkkaisuusperiaatetta olennaisesti. Työmarkkinaosapuolille se tulee olemaan käytännöllinen välineistö, jonka painopisteen on oltava sukupuolineutraalissa työn luokittelussa ja arvioinnissa, johon ei liity työn sisältöä ja työsuoritusta koskevia vääriä tulkintoja.
Olemme alusta alkaen pitkälti riippuvaisia toimivasta yhteistyöstä työmarkkinaosapuolten kanssa, sillä ilman niiden aktiivista osallistumista myös samapalkkaisuutta edistävä käyttäytymissäännöstö on tuomittu epäonnistumaan. Tämän vuoksi muutamat mietinnön kohdat eivät miellytä minua. Kun vaaditaan päästä ohjailemaan työehtosopimusneuvotteluja ja niiden tuloksia ja uhataan sanktioilla, jos tarvittavaa lainsäädäntöä ei noudateta, silloin on todettava, että valvontaa tarvitaan, mutta meidän olisi kiinnitettävä huomiota kunnioittavaan viestintätyyliin.
Erästä toista kohtaa pidän lähes järjettömänä. Ajankohtaiset palkkatasovertailut ovat välttämättömiä. Vertaileminen on kuitenkin mahdollista ainoastaan alakohtaisesti. Useiden eri alojen väliset vertailut, joita mietinnössä vaaditaan, ovat täysin epärealistisia. Työtä kivihiilikaivoksessa ei voi verrata kansliatyöhön tai hoitotehtäviin. Sillä ei ole mitään merkitystä, onko kyse yhdestä ja samasta vai useammasta eri yrityksestä. Ratkaiseva merkitys on todella työllä itsellään, niin kuin myös tekstissä todetaan. On mahdollista verrata ainoastaan naiskokkia miespuolisen kokin kanssa, eikä tehdä vertailuja sikin sokin. Toivon, että saamme käyttäytymissäännöstölle paljon kannattajia, jotta naisten toivo tässä tapauksessa muuttuisi tasa-arvoksi, vaikkakin ainoastaan palkkakysymyksissä.

Lindqvist
Herra puhemies! Tasa-arvopolitiikkaa pitää edistää kaikilla poliittisilla tasoilla, kansallisissa parlamenteissa ja eurooppalaisella tasolla. Yksi tärkeimmistä tasa-arvokysymyksistä koskee samaa palkkaa samasta työstä. Sen pitäisi olla itsestään selvää lähestyttäessä vuotta 2000, mutta niin ei ole. Komission ehdottama linjaus ja González Álvarezin laatima mietintö ovat tärkeä askel matkalla kohti samapalkkaisuuden toteutumista.
Työttömyys koettelee naisia kovemmin kuin miehiä. Naisten mahdollisuuksia valita ja saada työtä täytyy siksi helpottaa. Naisten työmarkkinoita pitää laajentaa. Tässä tulee muutamia ehdotuksia, joiden arvelen helpottavan tällaista kehitystä: pidennetty vanhempainloma, samat mahdollisuudet ansiotyöhön ja vanhemmuuteen sekä miehille että naisille, samat sosiaaliturvasäännökset osa-aikatyölle kuin kokopäivätyölle on hyvin tärkeää, hyvän lastenhoidon ja vanhustenhoidon saatavuus lisäisi tasa-arvoa, sekä aktiivinen tiedotustyö työpaikoilla ja kouluissa on välttämätöntä.
Ruotsissa ja monissa muissa maissa on julkinen sektori hyvin tärkeä antaessaan sekä naisille että miehille, mutta erityisesti naisille, työtä, tasa-arvoa ja samaa palkkaa. Leikkaukset tällä sektorilla voivat vaikuttaa kehitykseen kielteisesti, mitä ei saa tapahtua. Herra puhemies, hyväksyntä hyvälle mietinnölle!

Sornosa Martínez
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät läsnäolijat. Olen samaa mieltä Gonzálezin mietinnön kanssa ja onnittelen häntä. Komission käyttäytymissäännöstöä koskeva ehdotus ei mielestäni ole kuitenkaan riittävä. Komission mahdollisuuksien tasa-arvoa käsittelevässä vuosikertomuksessa vuodelta 1966 todetaan, että "ainoastaan maat, jotka soveltavat epätasa-arvoisuutta korjaavia järjestelmiä järjestelmällisesti ja tiukasti, voivat kaventaa eroja" . Näin on Ruotsin tapauksessa. Käyttäytymissäännöstössä sitä vastoin käsitellään miesten ja naisten palkkojen tasapainottamista, mutta aina siten, että hallitukset, työnantajat ja työntekijöiden edustajat ottavat tämän vapaaehtoisesti huomioon. Haluan painottaa sitä, että on ryhdyttävä perusteellisempiin toimiin palkkojen yhtenäistämiseksi ja työsyrjinnän poistamiseksi.
Annan meitä lähellä olevan esimerkin: henkilöstöstä vastaavan pääosaston ja sen tasa-arvoisen kohtelun yksikön antamat tiedot, joihin sisältyvät kaikki Euroopan toimielimet. Yksikön vuoden 1996 kertomuksessa todetaan, että A-ryhmässä naisten määrä on 18, 91 prosenttia ja miesten 81, 09 prosenttia; C-ryhmässä määrä sitä vastoin on päinvastainen: 71, 16 prosenttia naisia ja 20, 84 prosenttia miehiä. Arvoisa komissaari, pyydän siten teiltä, että sitoudutte päätöslauselmaesityksen 16 kohdan mukaisesti siihen, että jos käyttäytymissäännöstöstä ei seuraa kolmessa vuodessa toivomiamme vaikutuksia, se muutetaan oikeudellisesti sitovaksi välineeksi.

González Triviño
Arvoisa puhemies, haluan kiittää ja onnitella González Álvarezia ja Colomboa erinomaisesta mietinnöstä. Minun on kuitenkin ilmoitettava suhtautuvani epäilevästi siihen, että sen vaikutukset ovat sellaisia, kuten suurin osa - etten sanoisi kaikki - tässä parlamentissa toivovat. En ole optimistinen, koska jos yli 20 vuotta voimassa olleen laillisesti sitovan direktiivin vaikutus ei ole ollut riittävä - jonka ansiosta nykyisen mietinnön esittäminen olisi ollut tarpeetonta -, vapaaehtoisella säännöksellä saadaan vielä vähemmän aikaan.
Joka tapauksessa mietintö on hyvä. Lisäksi meidän on vaadittava ja kehotettava erityisesti hallituksia edustavaa neuvostoa, että se hallitusten ja julkishallintojen - ei ainoastaan valtion vaan myös alueellisten ja paikallisten julkishallintojen sekä julkisten ja osallisina olevien yritysten - aloitteiden kautta tiedostaa asian ja ottaa tämän välineen käyttöön. Mielestäni sen soveltaminen on mitä tärkeintä oikeutta. On totta, että myös sosiaalisille toimijoille on tiedotettava asiasta: ammattiyhdistyksille, työnantajille, naisyhdistyksille ja muille yhdistyksille, jotka tiedostavat asian jo hyvin sekä taistelevat ja vaativat päivittäin oikeuksien tasa-arvoa.
Luotan siihen, että komissio tukee asiaa ja todella seuraa sitä. Uskallan sanoa, että jos käyttäytymissäännöstöllä ei ole vaikutusta näiden kolmen vuoden aikana, siitä yritetään tehdä sitova ja toimeenpanovaltainen. Kuten aiemmin totesin, luotan hieman vähemmän neuvostoon.
On olemassa vain vähän asioita, jotka hyökkäävät näin voimakkaasti henkilöiden omanarvontuntoa vastaan ja loukkaavat heitä näin paljon. Tässä tapauksessa kohteena ovat naiset, jotka tekevät samanarvoista työtä ja yhtä paljon kuin työtoverina oleva mies ja saavat 20-25 prosenttia - joissakin tapauksissa 40 prosenttia - vähemmän palkkaa. Siten parlamentilla on oltava poliittista tahtoa vaatia jatkuvasti täydellistä tasa-arvoisuutta. Mielestäni aihe on mielenkiintoinen, ja haluamme valvoa ja seurata sitä tarkasti.

Angelilli
Arvoisa puhemies, hetkellä, jolloin puhutaan kasvavalla huolella ennen kaikkea naisten keskuudessa esiintyvästä ilmiöstä uusköyhyys, voin ainoastaan yhtyä tarpeeseen ottaa käyttöön käyttäytymissäännöstö samapalkkaisuuden soveltamiseksi kahden sukupuolen välillä. Yhdyn ennen kaikkea, jos mainittu säännöstö ei rajoitu yleisluonteisten periaatevaatimusten ilmaisemiseen, vaan jos se onnistuu takaamaan kansallisten, palkkausta koskevien lainsäädäntöjen konkreettisen soveltamisen, ottaen huomioon siten myös todelliset oikeudenkäynnit ja rangaistusuhat.
Uskon lisäksi tärkeäksi sen, että mainitun säännöstön tiedotus- ja tiedostamiskampanjan ei tule rajoittua julkisuuteen ja suuriin yrityksiin, vaan sen pääasialliset ponnistukset tulee suunnata niille naisille, jotka lisäksi ovat enemmistö, jotka toimivat tehtävissään pienissä tai erittäin pienissä työpaikoissa, eli siis kaikille järjestäytymättömille naisille, jotka ovat usein pakotettuja epätyypillisiin, tilapäisiin ja hyväksikäyttöä hipoviin työskentely- ja sopimusolosuhteisiin. Säännöstön hyvien tulosten ensimmäisinä vastuunkantajina ja takaajina tulisi lopultakin toimia samat unionin jäsenmaiden hallitukset, jotka teeskentelevät liian usein olevansa tietämättömiä sellaisen syrjinnän olemassaolosta, tai eivät kuitenkaan onnistu tulemaan myönteisesti väliin poistaakseen sen. Hallitsevan omatunto ei voi olla puhdas ainoastaan sen seikan perusteella, että on säätänyt lakeja, säännöstöjä tai asetuksia, jos ei lisäksi ole poliittista tahtoa valvoa jatkuvasti niiden samojen tehokasta täytäntöönpanoa. Kuten Svevo, jota onnittelen, jo sanoikin, tämä säännöstö kuten mikä tahansa muu väline tai menettely on mielekäs ja voi toimia ainoastaan sillä ehdolla, ettei kukaan pelaa väärin.

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella kahta esittelijää, Gonzálezia ja Colombo Svevoa. Iloitsen lisäksi siitä, että tänä iltana on tästä ongelmasta puhumassa myös miespuolisia kollegoita. Sallikaa minun kuitenkin välittää teille tietty katkeruuden tunne, jota en voi olla tuntematta. Tietenkin voimme varmasti olla yhtä mieltä siitä seikasta, että Euroopan unionilla on huomattava lakikokoelma aiheesta yhtäläiset mahdollisuudet ja tasa-arvo: perustamissopimuksen 119 artikla, jota kaikki toivomme parannettavaksi seuraavassa sopimuksessa, sosiaalisen pöytäkirjan 6 artikla, lukuisia direktiivejä, tuomioistuimen tuomioita. Toivomme myös, että neuvosto hyväksyisi kiireesti parlamentin ohjeiden perusteella direktiivin todistamisvelvollisuudesta, joka ottaa ensimmäistä kertaa huomioon epäsuoran syrjinnän täsmällisen määritelmän. Meillä on lopultakin sarja kestäviä, unionin budjetista rahoitettuja ohjelmia, jotka edistävät, jotka ovat edesauttaneet jäsenmaiden yhteisössä nyttemmin yleisten edellytysten muotoutumista tasa-arvoon ja yhtäläisten mahdollisuuksien oikeuteen pyrittäessä.
Minulla on katkeruuden tunne, koska kaikesta tästä huolimatta keskustelemme tänä iltana merkittävästä käyttäytymissäännöstöstä, koska todellinen tilanne on se, että naisten palkkataso on Euroopassa yhä noin 30 prosenttia alhaisempi miesten palkkatasoon nähden; muutamilla toimialoilla naiset saavat pienempää palkkaa paitsi samanarvoisesta työstä myös samasta työstä; työvoiman niin vaakatasoista kuin pystysuuntaistakin erottelua esiintyy, ja kuten kollegat ovat muistuttaneet, syrjintä lisääntyy, koska tilapäiset ja epävarmat työt lisääntyvät; ja syrjintää esiintyy myös eläkejärjestelmissä. Jos siis kaikki tämä on totta, tervetuloa käyttäytymissäännöstö, edellyttäen että sillä on kahden esittelijän mietinnöissään osoittamat ominaispiirteet ja edellyttäen että, jos tulokset eivät ole riittävät, siitä tosiaan tulee 3 vuoden kuluttua kaikkia sitova väline.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuusperiaate on toteutunut ainoastaan paperilla. Todellisuus on aivan toinen. Naiset ansaitsevat nykyään edelleen keskimäärin 30 prosenttia vähemmän kuin miehet, ja kuitenkin samapalkkaisuusdirektiivin antamisesta on kulunut jo yli 20 vuotta.
Naisilla on yliedustus matalapalkka-aloilla, ja viime vuosien taloudellinen lama on kasvattanut naisten ja miesten välisiä palkkaeroja entisestään. Lisäksi naisten syrjintä ilmenee koulutuksessa, työntämisenä niin sanottuihin tyypillisiin naistenammatteihin ja usein sosiaalisesti turvattomiin osapäivätyöpaikkoihin sekä ammatillisen etenemisen ja johtoasemien saavuttamisen estämisenä.
Valittaminen ei kuitenkaan yksistään auta. Muutokset ja tehokkaat toimenpiteet edellyttävät tarkkaa analysointia. Komissio on noudattanut Euroopan parlamentin ehdotusta ja laatinut säännöstön, jonka on tarkoitus toimia perustana työelämässä esiintyvän sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistamiselle.
Tarkoitus on selvittää, missä muodossa ammatillista eriarvoisuutta esiintyy, peitelläänkö syrjintää maksamalla miehille ylimääräisiä palkkioita tai ovatko työn arvioinnit yksinkertaisesti yksipuolisia. Saavutetusta edistyksestä on pidettävä yhtä lailla kirjaa kuin onnistuneista kokeiluhankkeista.
Toimintasuunnitelma on laadittava vaiheittain yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa. Työmarkkinaosapuolia on koulutettava, valistettava ja herkistettävä siten, että syrjimättömyyden periaatetta noudatetaan tarkasti tulevissa palkkasopimuksissa.
Lisäksi naisten on omien etujensa aktiivisina valvojina voitava osallistua työehtosopimusneuvotteluihin ilman välikäsiä huomattavasti tähänastista enemmän. Euroopan komission aloite on tärkeä oikeudenmukaisuutta edistävä askel, komissaari Flynn, jos otatte huomioon naisten oikeuksien valiokunnan ja sosiaali- ja työllisyysasiainvaliokunnan ehdotukset sekä tässä mielenkiintoisessa mietinnössä esitetyt ajatukset.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, kollegat, olemme tyytyväisiä siihen, että voimme keskustella tästä erinomaisesta mietinnöstä vähän ennen uuden Amsterdamin sopimuksen lopullisen tekstin hyväksymistä. Samapalkkaisuuteen liittyvä käyttäytymissäännöstö tulee varmasti olemaan tärkeämmässä asemassa 119 artiklan uudistamisen jälkeen, jossa artiklassa nyt lopultakin otetaan huomioon EU: n tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja vahvistetaan oikeus samaan palkkaan samanarvoisesta työstä. Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä siitä, että naiset pitää ottaa mukaan työn arviointiin ja kollektiivisiin neuvotteluihin. Niin kauan kuin palkkaneuvottelut ovat miesten asia, palkkasyrjintää ei saada poistettua.
Kuten kollegani jo ovat korostaneet, on harkittava laillisesti sitovien keinojen käyttöönottoa, mikäli vapaaehtoinen käyttäytymissäännöstö ei johda toivottuun tulokseen. Kotimaassani asianomainen ministeri aikoo lisätä työn arvioinnin pakollisena työehtosopimuksiin. Mielestäni olisi hyvä, jos muutkin jäsenvaltiot seuraisivat tätä esimerkkiä.

Andersson
Herra puhemies! Haluan kiittää molempia esittelijöitä aivan erinomaisesta mietinnöstä, mutta samalla haluan kiittää komissiota hyvästä ohjauksen tiedonannosta.
Me kaikki täällä puheenvuoron käyttäneet voimme todeta, että toteutettu lainsäädäntö ei ole riittänyt. Lainsäädäntö on tärkeää, mutta se ei riitä. Tarvitaan paljon muuta sen lisäksi. Jopa kotimaassani Ruotsissa, joka on usein ylpeillyt päässeensä pitemmälle kuin muut maat naisten osallistumisessa työelämään ja pienemmillä palkkaeroilla, on eroja naisten ja miesten välillä. Nämä erot ovat pyrkineet lisääntymään matalasuhdanteen aikana, joka meillä on ollut viime vuosina.
Tarvitaan monia muutoksia. Tarvitaan työmarkkinoiden muutos. Tänä päivänä naisilla on matalapalkkaisia töitä, töitä julkisella sektorilla, osa-aikatöitä ja epätyypillisiä töitä. Meidän on huolehdittava siitä, että nämä työt saavat saman sosiaaliturvan kuin muutkin työt. Meidän on huolehdittava siitä, että osa-aikatyötä tekevät naiset saavat mahdollisuuden siirtyä täyspäivätyöhön, ja meidän pitää antaa mahdollisuus myönteiseen erikoiskohteluun, jolla miehet voivat päästä naisten ammatteihin, mutta myös naisten pitää voida päästä miesvaltaisiin ammatteihin.
Edelleen meillä pitää olla sukupuolesta riippumaton työnarvostus. Tässä kohdassa en jaa edustaja Glasen käsitystä. Eri sektorien töitä voi arvioida. Sen täytyy olla mahdollista, että verrataan naisen tekemää työtä vanhustenhoidossa ja rakennustyöläisen työtä. Se on vähintään yhtä kovaa ja vaativaa työtä.
Vaikkakin lainsäädäntö on tärkeä, tässä on kysymys työmarkkinaosapuolista. Meidän on saatava ne ottamaan nämä asiat vakavasti. Kun saamme työmarkkinaosapuolet tekemään niin, uskoakseni myös voimme saavuttaa edistystä tässä työssä.

Blak
Arvoisa puhemies, tiedonanto on hyvä, koska se on mukana pukemassa sanoiksi sitä tosiasiaa, että naisilla on joitakin ansioita tarjottavana työmarkkinoille. Monien vuosien aikana ollaan kuitenkin menty aivan hakoteille määriteltäessä näiden näkymättömämpien tai epämuodollisempien ansioiden konkreettista arvoa. Jos se nyt tehdään täysin selväksi, että nämä ansiot ovat korvaamattomia ja maksamisen arvoisia, voimme ehkä päästä askeleen eteenpäin ja saada naiset nostetuksi pois lukkiutuneesta palkkarakenteesta. On hyvä, että yhteiskunnallisten osapuolten roolia painotetaan tiedonannossa. On tärkeää, että ammattiyhdistykset ovat keskeisessä roolissa samapalkkaisuuden saavuttamisessa, ja on siksi aivan keskeistä, että tiedonannossa korostetaan, että naiset tulee ottaa mukaan sopimusneuvotteluihin. Samapalkkaisuuden pahin vihollinen ovat hajautetut, pirstotut ja eriytetyt työmarkkinat. Tanskasta saadut kokemukset osoittavat nimittäin, että siirryttäessä keskitetyistä palkkaneuvotteluista hajautettuihin palkkakuilu kasvaa yhä enemmän. Tanskassa palkkaero on 60 000 kruunua vuodessa. Vain suuri miessovinisti tai huono työnantaja voi hyväksyä tämän. Ammattiyhdistykset ovat ainoita, jotka voivat kulkea etunenässä ja luoda perustan uudenaikaisemmalle tavalle arvioida miesten ja naisten työtä.
Toivomme, että komission tiedonanto voi auttaa viemään kehitystä oikeaan suuntaan. Tässä asiassa meidän miesten täytyy osoittaa solidaarisuutta naisia kohtaan. Kaikki muu olisi sopimatonta. Ettekö ole sitä mieltä, komission jäsen Flynn?

Flynn
Minua ilahduttaa suuresti parlamentin tänä iltana käyttäytymissäännöstölle antama hyvin voimakas tuki. Haluan tarttua tilaisuuteen kiittää työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokuntaa ja etenkin sen esittelijää González Álvarezia siitä tärkeästä työstä, jota on tehty naisten ja miesten samapalkkaisuutta koskevaa käyttäytymissäännöstöä koskevan mietinnön valmistelussa. Haluan myös kiittää naisten oikeuksien valiokuntaa sen lausunnosta, jonka esitteli Colombo Svevo.
Nyt käsiteltävä mietintö osoittaa selvästi sen, miten tärkeänä parlamentin jäsenet pitävät naisten ja miesten samapalkkaisuutta, periaatetta, joka kirjattiin yhteisön lainsäädäntöön aivan sen alkuvaiheessa. Kuten kaikki tiedätte, huolimatta siitä, että kaikki jäsenvaltiot ovat siirtäneet periaatteen kansalliseen lainsäädäntöönsä, tilastot osoittavat kuitenkin, että manuaalista työtä tekevät naiset ansaitsevat 69-90 % miesten keskiansioista. Eimanuaalista työtä tekevien osalta naisten ja miesten palkkaero on vielä suurempi. Thomas Mann ilmaisi asian ytimekkäästi: meillä on lainsäädäntö, mutta usein se on olemassa vain paperilla. Olen hyvin tietoinen ongelmasta, ja kaventaakseen eroa komissio on päättänyt hyväksyä käyttäytymissäännöstön, joka perustuu samanarvoisen työn samapalkkaisuudesta vuonna 1994 julkaistuun muistioon.
Saanen palauttaa mieliinne, että tämä säännöstö on seurausta omasta pyynnöstänne, joka esitettiin Colombo Svevon muistiosta laatimassa mietinnössä. On äärimmäisen tärkeää, että annamme selkeän ja yksinkertaisen vastauksen yhteen keskeiseen kysymykseen: mitä tarkoittaa todellisuudessa samanarvoisen työn samapalkkaisuus? Waddington antoi tähän aivan selkeän vastauksen. Se ei voisi olla yksinkertaisempi. Kun nainen tekee yhtä vaativaa työtä kuin mies, hänen tulisi voida vaatia samaa palkkaa ja samoja etuja, vaikka työ on erilaista, ellei palkkaeroon ole olemassa joitain syrjimättömiä perusteita.
Kuten kaikki tiedämme, arkipäivän todellisuus ei kuitenkaan ole tämä. Tästä syystä olemme hyväksyneet käyttäytymissäännöstön, jolla pyritään antamaan käytännön ohjeita siitä, miten voidaan varmistaa samapalkkaisuuden periaatteen täytäntöönpano palkkapaketin kaikissa eri osissa. Säännöstö ei ole laillisesti sitova, mutta siihen sisältyy kaikki, mihin jokaisen työnantajan tulisi kiinnittää huomiota varmistaakseen, että organisaation palkkarakenne ei sisällä mitään sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Tällaisen päämäärän tavoitteleminen ei perustu ainoastaan oikeudenmukaisuuteen. Siinä otetaan myös huomioon tarve varmistaa, että kunkin taitojen panos muutoksen kanssa kamppailevassa yhteiskunnassa tunnustetaan asianmukaisesti. Tämä on Blakin huomautus.
Tästä syystä käyttäytymissäännöstö tarjoaa myös ohjeita kaikenlaisen epäsuoran syrjinnän poistamiseksi palkkarakenteiden perustana käytetyistä luokituksista ja työnarviointijärjestelmistä.
Säännöstössä ehdotetaan kaksiosaista lähestymistapaa samanarvoisen työn samapalkkaisuuteen. Ensimmäinen askel on koota kaikki tarvittavat tiedot. Nämä tiedot voidaan saada yhteissopimuksista, työntekijöiden käsikirjoista ja organisaatioiden sääntöjen kopioista. Niihin sisältyy sellaisia elementtejä kuin työtunnit, ylityötuntien laskemisen perusta, palkkarakenteet jne. Palkkaa ja työehtoja koskevien tietojen keräämisen jälkeen seuraava askel on arvioida kaikki nuo tiedot.
Arviointi tehdään ensinnäkin yleisellä taulukolla, josta käy ilmi sukupuolen ja palkkatason välinen yhteys, ja toiseksi analysoimalla mahdollisesti syrjiviksi tunnistettuja palkkaan liittyviä elementtejä.
Haluaisin tässä vaiheessa korostaa tärkeää roolia, joka sekä työnantajilla että työntekijöillä on samapalkkaisuutta koskevissa neuvotteluissa. Sen vuoksi kuulimme hyvin perusteellisesti työmarkkinaosapuolia, jotka ovat mietinnössä keskeisellä sijalla, koko säännöstöluonnoksesta ennen sen lopullista hyväksymistä, sillä tarkoituksemme oli varmistaa, että sen soveltaminen ja käytäntö vastasi kaikkien käyttäjien tarpeita.
Säännöstö on kunnianhimoinen. Sen kunnianhimoinen tavoite on toimia käytännön välineenä. Koska samapalkkaisuus on naisten ja miesten tasa-arvoisten mahdollisuuksien kulmakivi, säännöstön kunnollinen täytäntöönpano tulee asettamaan kokeeseen Euroopan yhteisön vahvan sitoumuksen naisten täyteen ja oikeudenmukaiseen integrointiin työmarkkinoihin.
Tässä yhteydessä kannattaisi mainita muutama huomautus. González Álvarezille sanon, että tarvitsemme näitä käytännön välineitä, jotka auttavat meitä tukemaan samapalkkaisuuden täytäntöönpanoa. Siksi emme saisi unohtaa, että nämä tavoitteet on jo kirjattu 119 artiklaan, joka on työmarkkinoiden tasa-arvokysymyksiin liittyvän toiminnan oikeudellinen perusta. Toivottavasti sitä laajennetaan perustamissopimusta tarkistettaessa.
Colombo Svevolle vastaan, että komissiolla on hankkeita, joilla pyritään havaitsemaan jäsenvaltioissa vallitsevia samapalkkaisuuteen liittyviä ongelmia ja tunnistamaan jäsenvaltioiden parhaat käytännöt, jotta voimme soveltaa niitä kaikkialla unionin alueella. Yksi tai kaksi jäsenvaltiota on jo tehnyt näin nimittämällä tasa-arvovaltuutettuja. Toivon, että tätä laajennetaan kaikkialle unioniin aivan lähitulevaisuudessa.
Vastauksena Waddingtonin huomautuksiin totean, että teetämme jo jonkin verran tutkimusta rahoitettavien erityishankkeiden välityksellä. Mikäli erityisesti mainitsemanne todistustaakkaa koskeva direktiivi hyväksytään, se kattaa vuoden 1975 samapalkkaisuusdirektiivin, joka on tämän käyttäytymissäännön perusta. Emme saa unohtaa, että tuomioistuinkin on antanut samapalkkaisuutta koskevia päätöksiä, kuten Ghilardotti huomautti.
Martinezille sanon, että valtavirtaistaminen on tasa-arvoisten mahdollisuuksien neljännen toimintaohjelman perustana oleva perusperiaate. Kuten tiedätte, on perustettu tasa-arvokysymyksiä käsittelevä komissaarien ryhmä ja toiminnassa on nyt yksiköiden välinen ryhmä, joka käsittelee koko tasa-arvoulottuvuutta kaikessa unionin toiminnassa. Se, mistä nyt keskustelemme, on ennen kaikkea tietoisuuden lisääminen niistä oikeuksista, jotka Euroopan kansalaisilla jo on. Aiomme tarttua tilaisuuteen levittää käyttäytymissäännöstöä mahdollisimman laajalle. Järjestelyjä on tehty sen levittämiseksi kaikissa jäsenvaltioissa kaikissa käytettävissämme olevissa jakelupisteissä.
Lopuksi vastaan Anderssonin kysymykseen, että osa-aikatyötä koskevaa ongelmaa on käsiteltävä yhteisön lainsäädännön ja työmarkkinaosapuolten epätyypillistä työtä koskevan sopimuksen vahvistavan asetuksen kehyksessä. Minua ilahduttaa suuresti, että yleissopimukseen on nyt päästy ja että se muunnetaan säännöksen muotoon lähitulevaisuudessa.
Kiitän kaikkia, jotka ovat osallistuneet keskusteluun näin innokkaasti.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Voin kertoa, että keskusteluun osallistui kahdeksan naista ja kuusi miestä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Uudet tieto- ja viestintäteknologiat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Plooij-van Gorselin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energiaasioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0153/97) uusien tieto- ja viestintäteknologioiden (ICT) kehittämisestä ja soveltamisesta seuraavana vuosikymmenenä.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, kollegat, hyvä komission jäsen, mietintöni ja siihen liittyvä päätöslauselma, joita käsittelemme tänä iltana, on tehty tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energiaasioita käsittelevän valiokunnan omasta aloitteesta. Tämä valiokunta arvostaa suuresti Euroopan tieto- ja viestintäteknologian kehitystä. Sillä huolimatta siitä suuresta tietoyhteiskuntaa koskevasta asiakirjamäärästä, jonka komissio lähettää parlamentille, valiokuntani kaipasi selkeää analyysia tieto- ja viestintäteknologian alalta. Ja koska tieto- ja viestintäteknologia on tärkeää työllisyyden kasvun kannalta, mietinnössäni on esitetty suosituksia innostavan ympäristön luomiseksi uusille TVT-tuotteille ja palveluille ja tämä on tehty ajatellen vuosien 1999-2004 välisen viidennen puiteohjelman asianmukaista täydentämistä tällä alueella.
Talouden alat, joihin kohdistuu suurimmat odotukset tulevaisuuden suhteen, kuuluvat kaikki elektroniikkateollisuuden, tietoteknologian ja siihen liittyvien palveluiden piiriin. Työllisyyden kannalta on erittäin tärkeää, että näiden alojen kasvu toteutuu. Eurooppa menettää huippunopeudella markkinaosuuksia tieto- ja viestintäteknologian maailmanmarkkinoilla. Kun Euroopan osuus oli vuonna 1990 vielä 35 prosenttia, se oli laskenut vuonna 1996 28 prosenttiin. Europe is stuck in the middle , kuuluu benchmark -tutkimuksen johtopäätös, jossa tutkittiin Hollannin johdolla eurooppalaisen tieto- ja viestintäteknologian kilpailukykyä. Markkinaosuuden laskeminen on huomiota herättävää, sillä Euroopalla on erinomainen tieteellinen infrastruktuuri. Euroopassa on kehitetty koko joukko uusia teknologioita, jotka ovat jääneet pölyttymään hyllyille. Ajatelkaa esimerkiksi hienoraetelevisiota. Läksy, joka tästä on opittava on se, että kehityksen ei pidä lähteä ainoastaan teknisestä näkökulmasta. On paljon enemmän teknologioita, joita ei ole saatu esiteltyä menestyksekkäästi markkinoilla. Markkinointi on ja tulee olemaan avain menestykseen markkinoilla.
Mutta kollegat, kaikkea ei voida jättää markkinoille. Tämä ei ehkä vaikuta kovin liberaalilta, mutta aluksi valtiovallasta on tultava sähköisten palveluiden ja tuotteiden hyvä käyttäjä. Valtiovallan on kansallisella ja Euroopan tasolla esiinnyttävä ohjaavasti ja annettava hyvä esimerkki. Lyhyesti, leading by example . Kuinka voimme vakuuttaa kansalaisemme siitä, että heidän tulee käyttää tieto- ja viestintäteknologian tuotteita, ellei valtiovalta itse tee niin. Esiintymällä kuten digitaalisten palveluiden ja tuotteiden leading consumer tai launching customer valtiovalta voi paikallisella, alueellisella, kansallisella ja eurooppalaisella tasolla vaikuttaa vahvasti markkinoiden eri osiin, kuten terveydenhuoltoon, vanhuspolitiikkaan, kuljetukseen, opetukseen ja se voi tällä tavalla edistää TVT: n käyttöä.
Mikä on nyt Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden tärkeä tehtävä? Ensiksi tarvitsemme vahvempia lainsäädännöllisiä puitteita. Sekä eurooppalaisia että kansallisia. Ja niitä tarvitaan Euroopan aseman vahvistamiseksi tieto- ja viestintäteknologian maailmanmarkkinoilla, on etenkin löydettävä lailliset ratkaisut ongelmiin, jotka liittyvät tietokoneohjelmien laittomaan käyttöön. Standardisointi, patenttilainsäädäntö ja tavaramerkit on järjestettävä paremmin. Ja sen lisäksi eurooppalaisessa lainsäädännössä on tuotava esille, että televiestintä- tietoteknologia lähentyvät toisiaan. Tämän alueen puuttuva lainsäädäntö ei saa estää tätä kehitystä. Lyhyesti, jäsenvaltioiden on saatava kansallinen tieto- ja viestintäteknologiapolitiikkansa vastaamaan paremmin toisiaan. Nykyiset neljännen puiteohjelman T&K-ohjelmat eivät nähtävästi ole riittäviä vahvistamaan Euroopan asemaa tieto- ja viestintäteknologian alueella. Viidennen puiteohjelman kannalta on tärkeää, että tutkitaan, mitä nämä ohjelmat lisäävät Euroopan taloudelliseen hyvinvointiin. Näistä analyyseistä voidaan erottaa muun muassa best practices , jotka voivat auttaa tulevien ohjelmien tehokkuuden parantamisessa.
Last but not least: palaten tieto- ja viestintäteknologian alan merkitykseen työllisyydelle, sanon, että sen ei tule keskittyä vain suuriin yrityksiin vaan yhtä paljon pieniin ja keksisuuriin yrityksiin. Tarvitaan enemmän huomiota pkyritysten innovatiiviseen pääomaan. Toivonkin ja tulen huolehtimaan henkilökohtaisesti siitä, että täytettäessä viidettä puiteohjelmaa, pk-yritykset eivät jää huomiotta.

McNally
Arvoisa puhemies, onnittelen Plooijia, joka on hyvä puhuja, mutta mikä vielä tärkeämpää, hyvä kuuntelija. Hän on selvästi ollut kuulolla valiokunnassa hänen mietintöään koskevissa keskusteluissa ja sisällyttänyt mietintöön monia esille otettuja ajatuksia.
Meillä on valiokunta-aloitteisia mietintöjä, koska haluamme korostaa asioita, jotka usein liittyvät tulevaan lainsäädäntöön. Näin on nytkin, tämä on osa valiokuntamme viidettä puiteohjelmaa koskevaa ajatteluprosessia. Tulisiko meidän jatkossakin korostaa tieto- ja viestintäteknologioita, kuten neljännessä puiteohjelmassa? Katsokaa valiokunta-aloitteisen mietinnön otsikkoa, se sisältää sekä tieto- ja viestintäteknologioiden kehityksen että soveltamisen seuraavana vuosikymmenenä, ja on tärkeää, että tarkastelemme paitsi itse teknologiaa myös sen soveltamista.
Tämä on hyvin painotettu mietintö, jossa on konkreettisia ehdotuksia. Ensimmäinen liittyy Euroopan unionin kilpailukykyyn. Olemme kurkkuamme myöten täynnä tätä EU: ssa keksittyä made in Japan -syndroomaa, ja meidän on muutettava tuota ajattelutapaa. Plooij varoittaa meitä erittäin koruttomasti, että kilpailukykymme laskee. Oman vaalipiirini tutkimustiedemiehet, jotka olivat käyneet Kaakkois-Aasiassa, varoittivat minua hiljattain, että huijaamme itseämme, jos uskottelemme, että se ei kohta ohita meitä. Sieltä lähetetään opiskelijoita tänne seuraamaan, mitä me teemme, minkä jälkeen he palaavat takaisin ja tekevät saman paremmin. Me olemme itsetyytyväisiä emmekä itse vieraile noissa maissa katsomassa, mikä on tilanne.
Yhdysvallat, kapitalistinen yhteiskunta, jossa on vapaat markkinat, toteuttaa hanakasti interventioita teollisuusalojensa auttamiseksi. Meidän olisi otettava siitä oppia. Kilpailukyvyn osatekijöihin kuuluu - kuten Plooij määritti - sisämarkkinat ja koordinointi ja jäsenvaltioiden välinen yhteensopivuus. Pelkät sisämarkkinat eivät kuitenkaan riitä. Meillä on oltava asetus, jossa tarkastellaan sellaisia asioita kuin julkisen palvelun velvollisuuksia, jotka ovat tällä alalla tärkeitä, koheesiopolitiikkaa ja pienten ja keskisuurten yritysten tukemista. Vierailen tuon tuosta pienissä työpajoissa, jotka ovat perustaneet Alcatelin kaltaisissa suurissa tietotekniikkayrityksissä työskennelleet ihmiset, jotka ovat halunneet perustaa oman yrityksen ja käyttää omia ajatuksiaan - tämä on huikea kasvualue. Meidän on tarkasteltava tieto- ja viestintäteknologioiden yhteiskunnallisia vaikutuksia, siitä aiheutuvia ympäristöetuja, kuten työmatkojen vähenemistä. Yhteiskunnallisiin vaikutuksiin kuuluu myös väärinkäyttö, pornografia jne, sovellukset, terveys, koulutus. Mikä valtava etu meillä onkaan kielellisessä monimuotoisuudessa, johon kuuluu kaksi maailmankieltä, englanti ja espanja - ja kun rouva Cresson on paikalla, minun on mainittava tietysti myös ranska.
Plooij-van Gorsel on oikeassa sanoessaan, että kyse ei ole pelkästään määrästä vaan ennemminkin laadusta kuin kasvusta. Kyse on kansalaistemme elämästä. Hyvin tehty, Plooij-van Gorsel.

Chichester
Arvoisa puhemies, saanen aloittaa onnittelemalla esittelijää mietinnöstä.
Koko tieto- ja viestintäteknologia-ala on elintärkeä elämäntapamme ja taloutemme kannalta. Havaitsin tämän käytännössä tällä viikolla: kun saavuin, toimistoni televisio ei toiminut. Itse asiassa se ei toiminut myöskään viimeisen Strasbourgin istuntojakson aikana henkilökunnan ponnisteluista huolimatta. Viimein eilen illalla kuva ja ääni palasivat. Viimeinkin näin, missä pidettiin ne kokoukset, joihin minun oli tarkoitus osallistua, ja saatoin jopa katsella BBC Worldin uutisia, joissa kerrottiin tuon kaikkein tärkeimmän vaalin - konservatiivipuolueen johdon vaalin - yksityiskohtia. Mutta, kun laitteet eivät toimineet, olin suurissa vaikeuksissa. Pohdiskelin, että laitteen oli toimittanut kansallistettu yritys maassa, jonka on yhä puututtava talouden epätasapainoon, jossa liian suuri osa on julkista sektoria ja suojassa kilpailupaineilta.
On yleisesti tiedossa, että tämä sektori - ICT - on yksi maailman dynaamisimmista kasvualoista. Televiestintäalan markkinoiden avaaminen kilpailulle on edistänyt suuresti kilpailua ja innovaatiota Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja niin tapahtuu myös koko Euroopassa ensi vuodesta lähtien.
Tässä mietinnössä jäsenvaltioita kehotetaan koordinoimaan politiikkojaan paremmin ja komissiota kehittämään uusi ICT-politiikka. Miksi? Minä sanon teille: seuratkaa kilpailun ja innovaation voimia, älkää yrittäkö arvailla markkinoiden kehitystä tai valita voittajia, koska se ei onnistu. On ehkä parempi keskittää julkiset resurssit tunnistettaviin haasteisiin, kuten valtavaan muutokseen ja kuluihin, joita aiheutuu yhtenäisvaluuttaan siirtymisestä, tai, mikä vielä tärkeämpää, ratkaisun etsimiseen ns. vuosituhannen aikapommiin eli siihen, että tietokoneet eivät tunnista vuotta 2000 ja kaatuvat.
Toisaalta markkinat saattaisivat löytää ratkaisuja yhtenäismarkkina-asiaan, niin kuin me teimme syyskuussa 1992. Olen kuullut, että Yhdistyneen kuningaskunnan yritykset tarjoavat jo ratkaisuja päivämäärähaasteeseen. Elämme mielenkiintoisia aikoja.
Tässä oli puheeni. Nyt seuraa hollantilais-englantilainen yhteistyökokeilu. Kollegani van Velzen pahoittelee, ettei ole läsnä tänään, ja puhun hänen muistiinpanoistaan, joten pyydän teitä suhtautumaan ymmärtäväisesti hollanninsekaiseen englantiini.
EPP-ryhmä tukee tämän mietinnön päälinjoja. Me Euroopan unionissa voimme oppia jotain Yhdysvalloista. Se ei tarkoita, että Cressonin on kirjoitettava kirja ICT: stä vaan että Euroopan unionin on osallistuttava aktiivisesti ICT: n kehittämiseen. Kysymys kuuluu: miten sen tulee osallistua? Plooij-van Gorsel esitti joitain vastauksia: paremmat sisämarkkinasäännöt, ICT: lle etusija viidennessä puiteohjelmassa, ICT: lle etusija koheesiopolitiikassa ja paremmat edellytykset, tärkeämpi asema, ICT: hen kohdistuville sijoituksille.
Van Velzen jättää kuitenkin huomiotta yhden seikan Plooij-van Gorselin mietinnössä: koordinoinnin. On olemassa vaara, että jäsenvaltioiden ja EU: n politiikat ovat epäjohdonmukaisia. Tässä mietinnössä käsitellään lähes kaikkia politiikan osa-alueita. Van Velzen haluaa esittää yhden ehdotuksen ja se liittyy komission sisäiseen toimivaltajakoon. Miksi ei voida nimittää yhtä komissaaria, joka vastaa yleisestä ICT-politiikasta mutta ennen kaikkea eri pääosastojen välisestä yleisestä koordinoinnista? Jos voimme organisoida ICT-politiikkaamme hyvin, saamme tärkeän kilpailuedun, koska olemme integroineet Euroopan tieto- ja viestintäteknologiat.
Van Velzen odottaa kiinnostuneena komissaarin vastausta. Tähän päättyy toinen puheeni.

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, Plooij-van Gorselin mietintö palaa aiheeseen markkinasovellutukset ja markkinoiden kehittyminen tietoyhteiskunnassa. Kyse on tasapainotetusta, lähtökohdiltaan runsaasta asiakirjasta, jossa on koottuna yhteen käytännöllisesti kaikki tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevässä valiokunnassa muotoilemamme ehdotukset. Pysähdyn ainoastaan kahteen kohtaan.
Käsitykseni ja sanoisin myös kokemukseni tietoyhteiskunnan kasvusta ja leviämisestä on se, että merkittävimmät rajoittavat tekijät, joita tulee työstää, ovat olennaisesti viestintäteknologian hankinta- ja käyttökustannukset sekä kulttuuritekijät. Pyrin selittämään paremmin. Laitteisto- ja palvelukustannuksia ajatellen toivomme, että kustannukset voisivat laskea viestintäyhteyksien vapauttamisen ansiosta, mutta jos se on totta, että tietokoneet maksavat aina vain vähemmän, en ole vielä havainnut merkittäviä vaikutuksia viestintäyhteyksien käyttömaksuihin. Palveluiden kustannuksia koskeva, tasoitettava ero suhteessa Yhdysvaltoihin on todella suuri.
Näen kulttuurimuurista puheen ollen, että internetin kautta tulee tietokoneen ohjelmistojen suorahankintasovellutuksia, sähköistä kaupankäyntiä, mutta nämä sovellutukset ovat vielä olennaisesti amerikkalaisia. Tämä ero kasvaa kieliongelman vuoksi, ja minusta tuntuu nykyään vaikealta luovia internetissä osaamatta englantia. Euroopassa tehdään vielä liian vähän niin sanottujen vieraiden kielten oppimiseksi koulussa eikä lainkaan tarpeeksi kielimuurien ylittämiseksi siten, että hyödynnetään myös tietoyhteiskunnan teknologiaa. Kouluissakin tietokoneita käytetään ja niihin totuttaudutaan liian vähän. Poikani aloitti koulunkäyntinsä Yhdysvalloissa ja Eurooppaan palattuamme, kun hän sai kirjeitä amerikkalaisilta koulutovereiltaan 9-vuotiaana, ne olivat tietokoneella kirjoitettuja kirjeitä. Noista pikkupojista tuntui helpommalta painella näppäimistön näppäimiä kuin käyttää kynää. Eurooppalainen koululaitos ei anna nuorillemme nousevassa telematiikan maailmassa parhaita mahdollisuuksia, ja pelkään, että tästä tulee merkittävä strateginen haitta. Eurooppalaisten hallitusten tulisi antaa päättäväisiä ja kiireisiä vastauksia tähän näkökulmaan.

Holm
Herra puhemies! Kun kyseessä on tämä mainio Plooij-van Gorselin mietintö, haluan vain korostaa seitsemää pikku asiaa lyhyessä puheenvuorossani.
Ensinnäkin pitää tietotekniikkaa käyttää enemmän EU: n syrjäisillä alueilla. Se on hyvin tärkeää, ja juuri näillä alueilla asuvat ihmiset hyötyisivät siitä eniten.
Toiseksi tietotekniikan pitää olla tukena iäkkäälle väestölle. Nuoriso osaa jo käyttää tietotekniikkaa ja viestintätekniikkaa erittäin hyvin. Kuitenkin juuri vanhat saattavat hyötyä eniten tästä tekniikasta esim. silloin, kun eivät itse jaksa käydä kaupassa, ja sen sijaan voivat tilata ruokaa tietokoneen avulla kotoa käsin.
Kolmanneksi kohteena pitää olla pienet yritykset. Suurilla yrityksillä on jo riittävästi tietokoneita.
Neljänneksi tietotekniikan pitää olla niin käyttäjäystävällistä, että suuri osa kansasta tulee voimaan sitä käyttää.
Viidenneksi meidän täytyy, mihin Chichester viittasi, ottaa selvää siitä, mitä 2000-luvulla tapahtuu. Mitä silloin tulee tapahtumaan?
Kuudenneksi pitää EU-ohjelmien byrokratiaa vähentää.
Seitsemänneksi ja viimeiseksi pitää Euroopan parlamentin näyttää hyvää esimerkkiä. On noloa, ettemme käytä tietoteknisiä yhteyksiä paremmin tässä talossa. Tilanne ei voi tästä enää huonontua, vaan se voi vain parantua. Toivon, että tilanne paranee huomattavasti lähiaikoina.

Lukas
Arvoisa puhemies, tässä mietinnössä käsitellään erittäin mielenkiintoista ja kiehtovaa aihetta. Mietinnöstä voi selkeästi nähdä, miten paljon Euroopan tieto- ja viestintäteknologia-ala on Euroopan ulkopuolisia kilpailijoita, erityisesti Yhdysvaltoja, jäljessä.
Toivon, että mietintö ravistelee komission hereille, koska yksi unionin tärkeitä tehtäviä tulee olemaan konkreettisten toimenpiteiden toteuttaminen ja tarkoitustenmukaisten keinojen käyttöönotto juuri tällä alalla, jotta Euroopan kilpailukyky säilyy. Otan esille muutaman tärkeän kohdan: keskittyminen uusiin tuotteisiin ja vertikaalisiin markkinalohkoihin, esim. etäsairaanhoitoon, puheen käsittelyyn ja etäopetukseen, sekä pk-yritysten erityinen huomioon ottaminen, ennen kaikkea matkailuyritysten, joiden markkinaolosuhteita voidaan parantaa, joille voidaan tarjota uusia varausmahdollisuuksia ja joihin nykyaikaisten viestintäteknologioiden avulla voidaan luoda uusia työpaikkoja. Tarvittava myönteinen motivaatio ja suhtautuminen saavutetaan selkeimmin lisäämällä tieto- ja viestintäteknologioiden käyttöä kouluissa ja koulutuksessa.

Cresson
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, tämä Euroopan parlamentin valiokunnan mietintö osuu erityisen sopivaan aikaan, sillä se muistuttaa meitä tieto- ja viestintäteknologioiden nopeasta kehityksestä sekä erityisesti niiden vaikutuksen taloudellisesta ja sosiaalisesta ulottuvuudesta. Komissio on omalta osaltaan täysin tietoinen asiasta ja haluaisin tähän liittyen mainita kolme esimerkkiä puheeni tueksi.
Ensimmäinen esimerkki ovat äskettäin laaditut tietoyhteiskuntaa koskevat tiedonannot sekä erityisesti toimintasuunnitelma, josta on laadittu toinen versio. Toinen esimerkki ovat opetuksen alalla käynnistämäni toimet, joista on keskusteltu useissa opetusministereiden neuvoston kokouksissa. Erityisesti haluaisin mainita " Oppiminen tietoyhteiskunnassa" -ohjelman, jonka tavoitteena on antaa koululaisten käyttöön välttämättömät multimediavälineet ottamalla mallia joidenkin, erityisesti Skandinavian maiden, esimerkistä. Nämä ovat aloitteita, joita pyritään nyt levittämään ja korostamme suuresti tätä seikkaa. Useimmat jäsenvaltiot ovat määritelleet koulujen välineitä koskevat ohjelmat ja tämä herättää luonnollisesti myös kysymyksen opetuksessa käytettävistä ohjelmista. Olen perustanut opetusohjelmia käsittelevän erikoisryhmän, joka kokoaa yhteen samalla kertaa tuottajat, käyttäjät, julkiset viranomaiset sekä tietyn määrän asiantuntijoita. Olemme edistyneet paljon tällä alalla kahden vuoden aikana.
Tieto- ja viestintäteknologioiden tarjoamilla välineillä, kuten multimedialla ja internetillä, on merkittävä asema jokapäiväisessä elämässä. Kaikissa ohjelmissamme, erityisesti paikallista kehitystä koskevissa ohjelmissa, autamme sellaisia paikallisia yhteisöjä suuresti, jotka hyödyntävät näitä laitteita esimerkiksi työnsaannin helpottamiseksi sekä tiedon jakamiseksi sitä tarvitseville kansalaisillemme.
Tutkimusta ja teknologista kehittämistä käsittelevä viides puiteohjelma jatkui huhtikuun 1997 loppuun. Odotan Euroopan parlamentin antavan hyvin pian mielipiteensä ensimmäisessä käsittelyssä ja ilmaisevan " tutkimusneuvostolle" nopealla toiminnallaan tutkimukselle antamansa painoarvon. Tutkimus tarvitsee jatkuvuutta. Tämän vuoksi on koetettava noudattaa viidettä puiteohjelmaa koskevan yhteispäätöksen aikataulua ja pyrittävä siihen, että " tutkimusneuvosto" laatii yhteisen kannan viimeistään marraskuun kokouksessaan. Tutkimuksella on itse asiassa liikkeellepanijan tehtävä kehittyneen teknologian ja teollisuuden kilpailukyvyn aloilla. Tämä koskee erityisesti tietoteollisuutta ja viestintää.
Viidennen puiteohjelman yksi kolmesta aiheesta on juuri tieto- ja viestintäteknologia ja kaksi muuta aihetta liittyvät olennaisesti tieto- ja viestintäteknologioihin. Tyydyn tältä osin viittaamaan tärkeimpiin toteuttamiimme toimiin, kuten tuotteisiin, menettelyihin ja järjestöihin, sekä muihin merkittäviin toimiin, kuten " Ilmailun uudet näkymät" ja " Huomisen kaupunki" .
Turvaudumme kaikilla näillä aloilla kehittyneeseen viestintäteknologiaan. Lisäksi ohjelmien ja toimien kokeilu niiden taloudellisen ja sosiaalisen vaikutuksen mukaan sisältyy itse viidettä puiteohjelmaa koskevaan rakenteeseen.
Parlamentin viesti sen valiokunnan laatimassa mietinnössä on selvä. Tieto- ja viestintäteknologioita on lähestyttävä globaalisti ja lähestymistavan tehokkuuden on vastattava niille asetettuja haasteita. Komissio on tästä samaa mieltä. Lisäksi tietoyhteiskunnan kehityksen ei pidä luoda kahden nopeuden yhteiskuntaa, vaan päinvastoin annettava välineet erilaisten yhteiskuntaryhmien sekä kehittyneiden ja heikosti kehittyneiden alueiden välisten erojen kiinnikuromiseksi. Ensimmäiset käynnissä olevat kokemukset osoittavat jo, että etäisyys on helppo kuroa kiinni esimerkiksi maaseutualueiden opetuksen ja jopa terveyden aloilla ja että on olemassa välineet, joiden avulla heikommassa asemassa olevat ryhmät tai alueet voivat käyttää tiettyjä palveluita.
Komissio on aivan erityisesti samaa mieltä mietinnön lopussa olevasta suosituksesta taata toisaalta kestävä ja ympäristöä kunnioittava kehitys ja toisaalta taloudellinen kasvu. Paremmin ei voisi sanoa, sillä juuri nämä ovat meidän kaksi tavoitettamme.
Lopuksi haluaisin sanoa, että komissio suhtautuu myönteisesti kaikkiin, erityisesti sille osoitettuihin suosituksiin ja kiinnittää erityistä huomiota niiden toimien toteuttamiseen, joista se on vastuussa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Tutkimusta ja kestävää kehitystä koskeva politiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Marset Camposin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0170/97) yhteisön tutkimusta ja kestävää kehitystä koskevasta politiikasta.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, mietinnön lähtökohtia on kolme:
Ensiksi mietintö perustuu sekä unionin perustamissopimuksessa että perustamissopimuksen tarkistuksen nykyisissä ehdotuksissa osoitettuun vakaaseen tahtoon puoltaa kestävää kehitystä. Toisin sanoen Euroopan unioni ilmoittaa selkeästi sitoutuvansa kestävän kehityksen malliin yhdessä ympäristönsuojelun arvojen kunnioittamisen kanssa, joka vuorollaan osoittaa sukupolvien välisen yhteisvastuullisuuden.
Toiseksi mietintö perustuu toteamukseen siitä, että huolimatta kaikista hyvien aikomusten julkilausumista, Euroopan ja maailman kehitys suuntautuu energiavarojen ja raaka-aineiden kasvavaan kulutukseen. Samalla saastuminen lisääntyy ja myöhemmin luonnonvarat ehtyvät.
Kolmanneksi mietintö perustuu sen todennäköisyyteen, että kysynnän ja tarjonnan vapaan kilpailun armoille jätetyt markkinavoimat eivät itsessään takaa kestävän kehityksen mallin juurtumista. Asia edellyttää sosiaalista ja tietoista väliintuloa vapaaehtoiselta pohjalta ja demokraattisesti. Ei voida väittää, että ongelma ratkaistaan jonkun teknisen ihmekeksinnön tai konkreettisen verotoimenpiteen avulla. Edellytyksenä on, että kansalaiset tavoittelevat kaikkia kestävän kehityksen edellyttämiä arvoja. Siksi mietinnössä arvioidaan ensiksi nykyisestä taloudellisen kasvun mallista johtuvia komission huolenaiheita. Tämän perusteella annetaan 13 konkreettista ehdotusta kolmessa suuressa ryhmässä.
Ensiksi käsitellään tarvetta siirtyä nykyisestä kestämättömän kasvun sosiaalistaloudellisesta mallista kestävän kehityksen malliin. Tämän perusteella arvioidaan, että tällainen siirtyminen voi tapahtua ainoastaan laajan sosiaalisen yhteisymmärryksen ansiosta. Tämä muistuttaa siirtymistä, joka omana aikanaan helpotti hyvinvointivaltion luomista. Tässä mielessä tutkimus voi edistää sosiaalisten ja taloudellisten menettelyjen välisten suhteiden sekä resurssien ja energialähteiden uusien käyttömuotojen arviointia.
Toiseksi käsitellään unionin perustamissopimuksen tarkistusta. Siihen on sisällytettävä päättäväisesti kestävän kehityksen tavoitteet kaikilla tärkeillä alueilla: lähentymiskriteerit, Euroopan toimielinten toiminta ja asianmukaiset luvut ja artiklat (VI, XV ja XVI).
Kolmanneksi käsitellään tutkimus- ja kehityspolitiikan ja erityisesti viidennen puiteohjelman muotoilua seuraavien kohtien avulla:
Ensiksi tutkimusryhmien ehdotusten tarkastelu. Ehdotukset koskevat tuotannon, jakelun ja ekologisesti kestävän kulutuksen alojen edistämistä, ja ne kattavat useita maita.
Toiseksi tutkimuksen loppuunsaattaminen koskien kestävän kehityksen tieteellisiä ja sosiaalisia aiheita kuten kestävät ja ympäristössä hajoavat materiaalit, ilmastonmuutos, merialueiden rappeutuminen, metsien hävitys, sosiaalistaloudellinen arviointi, ekologiset rajat, rahavirrat, jne.
Kolmanneksi kansalaisten, kuntien ja paikallisten viranomaisten tehtävien tarkastelu koskien niiden voimakasta osallistumista kestävän kehityksen malliin, energiatehokkuus, raaka-aineiden saannin tehokkuus, uusiutuvien lähteiden käyttö, jakelujärjestelmien optimointi, ei-tehoperäinen maanviljely, jne.
Neljänneksi energian käytön globaalisten mallien mahdollisuuksien tarkastelu. Siksi energialähteiden laajempaan ja yhdenmukaiseen jakeluun on kiinnitettävä enemmän huomiota, ja siten kaikkien alueiden kansalaiset käyttävät energiaa järkiperäisesti ja vastuullisesti demokraattisten suuntaviivojen ja uusien arvojen mukaisesti.
Nämä ovat tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietinnön päälinjoja, jotta - mikäli mietinnön hyväksyminen katsotaan tarpeelliseksi - komissio, neuvosto ja me itse pyrimme saamaan aikaan yhteisvastuullisemman, oikeudenmukaisemman, taloudellisesti kestävän ja ennen kaikkea paremman yhteiskunnan Euroopan tuleville kansalaisille - meidän lapsillemme ja lapsenlapsillemme, jotka ovat viime kädessä ponnistelujemme ja huoliemme kohteena.

Stockmann
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, on esittelijä Marset Camposin ansiota, että hän on saanut valiokunta-aloitteisella mietinnöllään keskuudessamme aikaan keskustelua kestävän kehityksen käsitteestä. Keskustelu on toki vasta aivan alussa ja tulee viemään vielä paljon aikaa. Tämä johtuu kestävän kehityksen käsitteeseen sisältyvästä ajatuksellisesta lähtökohdasta, sillä sehän pakottaa meidät tarkastelemaan kaikkia toimiamme ja poliittisia päätöksiämme niiden tulevien monitahoisten vaikutusten ja sivuvaikutusten kannalta. Loputon harkintamenetelmä, harkintasuoritus.
Esittelijä antaa oman panoksensa tähän suoritukseen pitäessään nykyistä taloudellista mallia aivan oikeutetusti kestävän kehityksen kannalta vahingollisena. Käsityksemme ajautuvat kuitenkin jo eri teille arvioitaessa esimerkiksi edistyneiden teknologioiden seurauksia ja vaikutuksia. Keskustelu jatkuu ja sen on jatkuttava. On kuitenkin myönteistä huomata, että ajatus kestävästä kehityksestä on jo otettu huomioon erään viidenteen tutkimuksen ja teknologian puiteohjelmaan sisältyvän temaattisen ohjelman laatimisessa. Me parlamentin jäsenet haluamme ja tulemme nyt silmä kovana seuraamaan, edistetäänkö tämän nimikkeen alla todellakin vähän saastuttavia ja älykkäitä tuotteita ja menetelmiä, annetaanko eri kuljetustapoja yhdistävälle liikenteelle ja uusiutuville energianlähteille todellakin niille kuuluvat mahdollisuudet ja käsitelläänkö kaupunkien teollisuus- ja väestökeskittymiä ja niiden ilmeisiä ongelmia yhtä intensiivisesti kuin merten tilan dramaattista huonontumista ja usein manattua kasvihuoneilmiötä
Meillä on lähes jokaisessa täysistunnossa tilaisuus asettaa kyseisen aiheen " läsnäolo" koetukselle konkreettisten päätösten yhteydessä. Lisäksi me poliitikot olemme vastuussa julkisesta keskustelusta, jota käydään siitä, mihin meidän olisi poliittisesti pyrittävä. Kiitän esittelijää siitä, että hän on osaltaan kantanut tämän vastuun.

Heinisch
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, kehitys, joka varmistaa sosiaalisten ja ekologisten tarpeiden täyttämisen pysyvästi, on toivottavaa. Mietinnössä mennään kuitenkin hyvin paljon tutkimusta ja kehitystä koskevia kysymyksiä pidemmälle. Se on epärealistinen yritys korvata läntinen sosiaalinen markkinatalous vihreällä suunnitelmataloudella, jonka yhteydessä Euroopan parlamentilla olisi tarvittava päätösten täytäntöönpanovalta ja valvontatehtävä. Kestävä kehitys, sellaisena kuin me sen käsitämme, ei kuitenkaan saisi rakentua utopistisille malleille, vaan sen olisi vastattava maailmanlaajuista todellisuutta.
Tämän vuoksi kestävä kehitys on saavutettavissa ainoastaan uudistamalla tämänhetkistä tilannetta. Taloudellisen mallin vallankumouksellinen vaihtaminen, jota mietinnössä vaaditaan, pitää sisällään ennakolta arvaamattomia riskejä ja on sen vuoksi vastuutonta.
Mietinnössä muodostetaan ristiriita teknologisen edistyksen ja kestävän kehityksen välille. Toinen ei kuitenkaan ole mahdollista ilman toista. Tästä syystä kestävä kehitys ei tarkoita paluuta takaisin luontoon, sillä se olisi ainoastaan romanttista haaveilua kaukana todellisuudesta.
Lisäksi esittelijän on myönnettävä, että mietinnössä vaadittu mallinvaihdos on jo käynnissä, ei tosin radikaalien toimenpiteiden vaan uudistusten avulla.
Mietinnössä ei myöskään oteta huomioon sitä tosiasiaa, että ympäristötoimenpiteiden rahoitus edellyttää toimivaa taloutta. Ympäristönsuojelu vaatii suuria kansantaloudellisia ponnistuksia. Myös seuraava asia on mielestäni tärkeä: unionin jäsenvaltioiden ja muiden teollisuusmaiden kannalta kestävän kehityksen käsite sisältää ekologisten näkökohtien lisäksi myös taloudellisia ja sosiaalisia näkökohtia. Tämän hetken pahimpaan ongelmaan, korkeaan työttömyyteen, on sen vuoksi kiinnitettävä erityistä huomiota. Työpaikkoja on kuitenkin mahdollista luoda ainoastaan siellä, missä kestävän kehityksen politiikkaa ei toteuteta talouden kustannuksella. Tutkimuksen ja kehityksen mahdollisuudet työmarkkinoiden ja sosiaalivaltion kannalta arvioidaan mietinnössä väärin.
Ei myöskään ole todellisuuden mukaista syyttää tiedettä ja teknologiaa talouden ja yhteiskunnan vääristä kehityssuunnista. Tämä näkemys on jo kauan sitten vanhentunut ja todettu vääräksi. Asia on pikemminkin niin, että tiede ja teknologia tarjoavat mahdollisuuksia, jotka toteutuvat vasta poliittisten, yhteiskunnallisten ja taloudellisten päätösten avulla.
Voisin jatkaa vielä pitkään. Kaiken kaikkiaan mietintö sisältää runsaasti virheitä ja ristiriitaisuuksia. Lisäksi se on suurelta osin pidetty erittäin yleisellä tasolla ja rajoittuu utopistisiin vaatimuksiin, jotka ovat ristiriidassa poliittisen ja yhteiskunnallisen todellisuuden kanssa. Tieteen, teknologian, talouden ja ympäristönsuojelun maailmanlaajuista luonnetta ei oteta riittävästi huomioon, ja monet ehdotukset voisivat toteutuessaan jopa aiheuttaa unionille haittaa ilman, että kaikkien tavoittelemaa kestävää kehitystä saavutettaisiin. Tästä syystä ryhmämme ei voi hyväksyä mietintöä tässä muodossa.

Malerba
Arvoisa puhemies, Marset Camposin mietintö vastaa todelliseen tarpeeseen, kestävän kehityksen näkemysten käyttöönottoon tutkimukseen ja energiapolitiikkaan liittyvän harkinnan perusteella. Tämä pyrkimys saa julkisen mielipiteen ja Euroopan parlamentin laajan tuen. Eräät mietinnön ajatuskulut ovat tasapainotettuja ja jaettavissa olevia, mutta äänestyksessä vastustamme tiettyjä ajatuskulkuja, ja ainoastaan näiden jäädessä pois voimme hyväksyä mietinnön.
Olen yhtä mieltä esittelijän kanssa yhteiskunnan ja ympäristön rakenneosien keskinäisestä yhteenkuuluvuudesta, minkä hyväksi on vaikea toimia yhden kohdan osalta vaikuttamatta toiseen. Jos saan harhailla hetken, sanoisin, että avaruusmatkakokemuksesta minulle on jäänyt juuri näkymä maasta laivana, Nooan arkkina avaruusmatkalla, jossa laivan kaikkien järjestelmien, niiden joukossa happea ja hiilidioksidia tuottavien, on pysyttävä tasapainossa.
Palaten kuitenkin mietintöön uskon, että tehtävämme ei ole suhtautua epäluuloisesti teknologiaan, vaan pikemminkin asettaa sääntöjä, taata yleismaailmallisesti uusien tilaisuuksien käyttömahdollisuus, kieltää julkiset monopolit ja yksinomaiset asemat. Näin ollen en jaa eräitä esittelijän ideologisia väitteitä, joka paikoin pyrkii demonisoimaan tieteen ja teknologian varojen tuhlaajina, yhteiskunnan rapautumisen aiheuttajana ja riskinä itsensä ihmisen hengissä säilymiselle, sitäkin suuremmalla syyllä, kun teknologia sen sijaan jatkaa rooliaan johtavana voimana viestinnässä, kehityksessä, materiaalisten ja ei-materiaalisten, elämän pituutta ja laatua lisäävien hyödykkeiden tuotannossa.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, esittelijä on tuonut oikeutetusti esille eurooppalaisen politiikan tärkeyden tutkimuksen ja kestävän kehityksen suhteen. Eurooppalaisen T&K-politiikan ei pidä perustua vain taloudelliseen kasvuun, vaan myös ja etenkin sellaiseen, mikä on ekologisesti ja yhteiskunnallisesti tärkeää. Liberaalien ryhmä toivottaakin parlamentin oman mietintöaloitteen tästä aiheesta tervetulleeksi. Mutta ryhmäni ei kuitenkaan voi hyväksyä esillä olevan päätöslauselman muotoiluja. Kokonaisuudesta henkii klassisen työn ja pääoman välisen taistelun ja entisten luokkasotien ilmapiiri. Siinä puhutaan markkinataloudesta itsetyytyväisen individualismin mallina ja Keynesin teoriat hylätään väärinä. Mutta kollegat, olkaamme selviä tässä asiassa, unionin hyvinvoinnista on ensisijaisesti kiittäminen markkinataloutta.
Ryhmäni ei voi siksi mitenkään tukea perusteluja A, D ja F. Ja mikäli liberaalien ryhmän näitä koskevia tarkistuksia ei hyväksytä, katsomme välttämättömäksi äänestää mietintöä vastaan. Jos liberaalien ryhmä äänestää vastaan, mietintöä ei hyväksytä voimasuhteiden ollessa sellaiset, kuin ne tällä hetkellä ovat.
Ryhmäni mielestä tämän mietinnön aikaansaaminen on erittäin tärkeä asia. Olen mielestäni osoittanut tämän tutkimusvaliokunnassa suhtautumalla asiaan rakentavalla tavalla. Toivonkin, että asiasta äänestetään yksimielisesti.

Blokland
Arvoisa puhemies, Marset Camposin mietintö käsittelee erittäin tärkeää asiaa. Nyt kun näyttää siltä, että käsitys kestävä kehitys saa näkyvän paikan uudessa sopimuksessa, tämän mietinnön aihe saa oikeudellisen perustan: tutkimus kestävä kehityksen palveluksessa. On siis hyödyllistä ennakoida tilanne.
Suhtaudun myönteisesti mietinnön sisältöön. Tuemme käytännön suosituksia. Tarvitaan enemmän kierrätyksen, ilmaston muutosten ja merten saastumisen tutkimusta.
Silti minulla on ongelma mietinnön suhteen. Kun mainitaan käsite " kestävä kehitys" , kaikki ajattelevat eri asioita. Esittelijä antaa asiasta melko konkreettisen kuvan, se on selvää. Hän haluaa uudenlaisen yhteiskunnan. Mutta tämä on vain yksi monista visioista. Ja muuten radikaali. Esittelijä ei muuten ole kovinkaan konkreettinen, ellei sitten espanjalaisissa alaviitteissä, joita ei ole käännetty.
Monista tärkeistä kysymyksistä ollaan suuresti eri mieltä. Minun nähdäkseni etenkin seuraavasta kolmesta. Ensiksi, kuinka nopeasti muutosten tulee tapahtua? Toiseksi, kuka vastaa asiasta? Kolmanneksi, kuinka muutokset saadaan aikaan?
Jätän esittelijän johdannossa esittämät henkilökohtaiset mielipiteet omaan arvoonsa. Mielestäni hän lähtee liian myönteisestä kuvasta ihmisten ja yhteiskunnan suhteen ja odottaa liikaa valtiolta. Pelkään, että kulutustottumusten tarpeellinen muuttaminen törmää ihmisten vastustamattomaan haluun kerätä omaisuutta ja saada nautintoa.
Mitä päätöslauselmaluonnokseen tulee, suhtaudun kriittisesti joihinkin perusteluihin ja 8-10 kohtiin. Mielestäni " sosiaalista sopimusta" ja parlamentin roolia liioitellaan vahvasti näissä kohdissa. Tulen äänestämään niitä vastaan. Tulen tukemaan Plooij´n tarkistuksia.
Mitä minuun tulee: olen täysin samaa mieltä joistakin mietinnön konkreettisista suosituksista, mutta en jaa sen myönteistä näkökulmaa.

McNally
Arvoisa puhemies, onnittelut Marset Camposille, ei vähiten hänen kärsivällisyydestään ja sinnikkyydestään tämän mietinnön yhteydessä. Kuten edellinenkin mietintö, tämä on meille hyvin ajankohtainen muistutus harkitessamme viidettä puiteohjelmaa Euroopan unionin tutkimustoiminnan periaatteista.
Toisinaan unohdetaan, että vaikka tutkimuksen päätavoite on parantaa kansainvälistä kilpailukykyä, jopa nykyisessä perustamissopimuksessa meille kerrotaan, että meidän tulee edistää kaikkea muissa luvuissa välttämättömäksi katsottua tutkimustoimintaa. Niihin kuuluu sosiaalista ja taloudellista yhteenkuuluvuutta koskeva luku ja ympäristöä koskeva luku. Vaikka termi "kestävä kehitys" ollaan vasta nyt sisällyttämässä perustamissopimukseen - mistä olemme mielissämme - meillä on selvästi perustamissopimukseen perustuva velvollisuus ottaa huomioon nuo muut asiat. Marset Campos tekee niin. Niitä ei otettu mukaan sattumalta. Ne sisällytettiin siihen tarkoituksellisesti.
Olisi todellakin erittäin vaarallista keskittyä vain kasvuun ja kilpailukykyyn. Sellainen skenaario olisi mahdoton hyväksyä ja erittäin vaarallinen, jossa tieteen edistäminen merkitsee suurempaa kasvua, suurempaa luonnonvarojen kulutusta, suurempaa teknologisista syistä aiheutuvaa työttömyyttä ja köyhien ja rikkaiden, köyhien ja rikkaiden alueiden ja köyhän ja rikkaan pallonpuoliskon välisen kuilun kasvamista.
Marset Camposin analyysi on hyvin selkeä ja siihen sisältyy monia varoituksia. Se ei kuitenkaan ole sävyltään synkkä. Se on optimistinen ja osoittaa meille, miten voimme varmistaa, että tutkimustyömme täyttää kestävän kehityksen vaatimukset. Hän korostaa monia toimia. Monet niistä sisältyvät jo neljänteen puiteohjelmaan. Paljon työtä tehdään ympäristön hyväksi. Vähemmän työtä on tehty kestävän kehityksen sosiaalis-taloudellisten piirteiden hyväksi. Tämä on ehkä syytä ottaa huomioon viidennessä puiteohjelmassa.
Viides puiteohjelma vaikuttaa lupaavalta. Vaikuttaa siltä kuin komissio on ehdotuksissaan tietoinen tarpeesta ottaa mukaan kestävän kehityksen ulottuvuus.
Tekniset parannukset eivät riitä. Pelkkä korkean teknologian kehittäminen ei riitä. On tehtävä myös yhteiskunnallisia muutoksia. Jacques Delors oli tietoinen tästä kirjoittaessaan valkoisessa kirjassaan, että ympäristöteknologioilla voidaan luoda työpaikkoja ja edistää siten oikeudenmukaisempaa yhteiskuntaa.
Sosialistiryhmällä on joitain varauksia joidenkin kappaleiden sanamuodosta. Äänestämme siksi sen mukaisesti. Minun on korostettava, että tuemme toki hänen mietintönsä sävyä ja katsomme sen olevan äärimmäisen tärkeä ennen viidettä puiteohjelmaa tarvittavassa mielipiteenmuokkauksessa.

Cresson
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, kun tutkimusasioita käsittelevä valiokunta päätti viime vuonna laatia mietinnön kestävästä tutkimuksesta ja kehityksestä, se välitti Euroopan toimielimille ja yhteisölle tärkeän poliittisen viestin. Ilmaisu " kestävä kehitys" viittaa itse asiassa yhteen unionin ja kehittyneen maailman suurimmista nykyisistä haasteista.
Marset Campos on laatinut tästä aiheesta mietinnön, josta haluaisin tehdä kolme huomautusta. Ensimmäinen on se, että komissio on täysin samaa mieltä kestävän kehityksen vaatimusten välttämättömästä huomioonottamisesta unionin tutkimuspolitiikan määrittelyssä.
Tutkimuksella ja teknologisella kehittämisellä voi olla ja sillä on oltava määräävä asema tässä suhteessa. Itse asiassa juuri se antaa meille keinot, nyt ja tulevaisuudessa, luoda ja toteuttaa taloudellista kehitystä, joka ei tapahdu ympäristön ja elämän laadun kustannuksella.
Toinen huomautukseni on ensimmäistä hieman lieventävä. Euroopan unionin tutkimuspolitiikan asettaminen ainoastaan kestävän kehityksen tunnusmerkin alle, kuten Marset Campos lähestulkoon suosittelee, ja hänen ehdottamansa valtavan merkityksen antaminen tälle ajatukselle tutkimusohjelmassamme olisi mielestäni virhe.
Euroopan unionilla on myös muita haasteita. Vastataksemme kansalaisten odotuksiin erityisesti työllisyysasioissa meidän on samanaikaisesti pyrittävä myös muihin tavoitteisiin. Meidän on aivan erityisesti suunnattava tutkimus määrätietoisesti talouden ja yritysten palvelukseen ja osallistuttava tällä tavoin Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn lujittamiseen, joka on avain kasvuun ja työllisyyteen.
Nämä kaksi tavoitetta eivät suinkaan ole vastakkaisia, vaan vahvistavat toinen toistaan. Huomisen markkinoiden kilpailukykyisimmät tuotteet eivät ole ainoastaan edullisimpia ja tehokkaimpia tuotteita. Ne ovat myös " puhtaimpia" tuotteita eli sellaisia, joiden käyttö edellyttää vähiten energiaa, jotka aiheuttavat vähiten kielteisiä jälkiseurauksia ympäristölle ja joita voi parhaiten kierrättää.
Euroopan on osoitettava kykynsä luoda ja kaupallistaa tällaisia tuotteita. Sen on myös luotava itselleen paikka ympäristöteknologian nopeasti laajenevilla markkinoilla.
Kolmas ja viimeinen huomautukseni koskee sitä, ettei Marset Camposin mietinnössä oteta juurikaan huomioon kestävän kehityksen merkittävää asemaa komission tutkimuksen ja teknologisen kehityksen viidennessä puiteohjelmaehdotuksessa. Jos teksti kuitenkin luetaan tarkkaan, on tämä ajatus läsnä ja sanoisin sen jopa olevan läsnä kautta koko komission esittämän tekstin. Juuri sen ympärille muodostuu aihepiiriä 1 koskeva ohjelma, jonka nimi on " Elämän ja ekojärjestelmän mahdollisuuksien löytäminen" sekä aihepiiriä 3 koskeva ohjelma nimeltä " Kilpailukykyisen ja kestävän kasvun edistäminen" .
Tässä toisessa tapauksessa kestävän kehityksen vaatimukset yhdistyvät aivan selvästi kasvun ja kilpailukyvyn välttämättömiin edellytyksiin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, teillä on nyt hyvin konkreettinen mahdollisuus edistää kestävää kehitystä Euroopassa. Se tarkoittaa viidennessä puiteohjelmassa kehitetyn lähestymistavan tukemista siten, että se voidaan hyväksyä nopeasti ensi vuoden ensimmäisen neljänneksen aikana ja toteuttaa halutussa ajassa eli viimeistään vuoden 1998 loppuun mennessä.
Kiitän teitä etukäteen tämänsuuntaisesta edistyksestä ja kiitän Marset Camposia siitä, että hän on mietintönsä avulla auttanut meitä pitämään mielessämme, että tutkimuksen ja teknologisen kehityksen on ensiksi ja ennen kaikkea palveltava Euroopan nykyisiä ja tulevia kansalaisia.

Puhemies
Kiitos teille itsellenne, arvoisa komission jäsen. Kiitos erinomaisesta vastauksestanne, ja anteeksi, että sen vuoro tuli vasta nyt.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kivutonta ansastusta koskeva kansainvälinen sopimus EY: n, Kanadan ja Venäjän välillä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Pimentan ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0187/97) kivutonta ansastusta koskevista standardeista tehdyn kansainvälisen sopimuksen allekirjoittamisesta ja tekemisestä Euroopan yhteisön, Kanadan ja Venäjän federaation välillä.

Pimenta
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, analysoimme tänään vielä yhden luvun pitkästä ansarautojen tarinasta. Haluan nostaa esiin kolme näkökohtaa: kysymyksen eläinten hyvinvoinnista, päätöstä koskevan institutionaalisen kysymyksen Euroopan yhteisössä, suhteen maailman kauppajärjestön (WTO) kanssa. Kertoisin lopuksi vielä alkuperäiskansojen kysymyksestä ja arvoisan komissaari Sir Leon Brittanin käytöksestä.
Eläimiin kohdistetusta julmuudesta laadittujen asiakirjojen perusteella ei ole epäilystäkään siitä, että nämä ansat eivät olisi julmia ja aiheuttaisi epäinhimillisiä kärsimyksiä. Siksi parlamentti on toistuvasti vaatinut niiden kieltämistä, siksi Euroopan unionissa on ollut vuodesta 1991 voimassa asetus, joka pyrkii kieltämään ne.
Charles Darwin väitti jo viime vuosisadalla, että tällaisten pyynti- ja tappovälineiden käyttö ei sovi sivilisoituneille yhteiskunnille. 130 vuotta on kulunut! Kysymys kuuluukin, tiedetäänkö, että kivuttomien ansojen standardointia koskeva sopimus voisi olla hyvä strategia eläimellisen julmuuden vähentämiseksi maailmasta. Vastaus olisi kyllä, jos perusteena olisi hyvä sopimus. Valitettavasti tämä teksti on huono ja riittämätön. Syy ei varmasti ole sopimuksesta neuvotelleissa virkamiehissä, vaan siinä, että he olivat neuvotteluissa, kuten sanomme portugaliksi " jalat ja kädet sidottuina" johtajansa sir Leon Brittanin tahdosta, jonka piti päästä sopimukseen millä hinnalla hyvänsä.
Esimerkkejä tästä ei tekstistä puutu. Kohdassa tappavista ansoista eurooppalaiset asiantuntijat ehdottivat komission puolesta kuolemisajaksi 30 sekuntia. Sopimus määrittelee ajan viideksi minuutiksi. Se on pitkä aika, nimenomaan pitkä aika kuolla ankarasti kärsien ja merkitsee kymmenkertaista luovuttamista suhteessa komission ehdottamaan tekstiin.
Sopimuksen suuri ongelma on kuitenkin valikoivuuden puute, miten ansat luokitellaan määriteltyjen standardien suhteen. En halua nyt keskustella standardien luonteesta, jonka katson eräissä tapauksissa riittävän alhaiseksi. On järkeä loukkaavaa määritellä jokaisen ansatyypin hyväksyttävyyskriteeri - kuten tämä sopimus tekee - saatujen tulosten mukaan, ei 80 prosentin perusteella kaikista pyydystetyistä eläimistä, vaan ainoastaan 80 prosentin perusteella siitä eläinlajista, jota varten kukin erityinen ansa on määritelty, toisin sanoen kohdelajeista.
Nämä ansat ovat määritelmän mukaan ei-valikoivia. Ne vangitsevat kaikenlaisia eläimiä, jotka kärsivät samalla tavalla, huolimatta siitä, että näitä ansoja ei ole tarkoitettu niille, tai koska niillä oli epäonnea mennä, minne ei olisi pitänyt mennä, tai juoda vettä, missä ei olisi pitänyt juoda. Se, missä komission pahantahtoisuus näkyy kuitenkin selvimmin, on I liitteen 4 artiklan 2 kohtaan tehty hienostunut muutos, joka saa aikaan suuren eron tammikuun version ja ajankohtaisen sopimusversion välille. Aion tosiasiassa lukea englanninkielisestä alkuperäisversiosta tammikuulta, mitä siinä sanottiin: tavanomaiset teräsleukaiset jalkaraudat tulee kieltää neljän vuoden kuluessa tämän sopimuksen voimaantulosta .
Tämä, arvoisat parlamentin jäsenet, katosi nyt keskusteltavana olevasta versiosta ja korvattiin niiden maiden yksipuolisilla julistuksilla, jotka haluaisivat liittyä sopimukseen. Tämä on selkeä luovutusvoitto Yhdysvalloille! Mitä valtuuksia Euroopan unionilla on valvoa niiden maiden yksipuolisten julistusten toteutumista, jotka haluaisivat solmia sopimuksen? Voisin sanoa muusta paljon enemmänkin. Esimerkiksi Venäjä pyytää omassa yksipuolisessa julistuksessaan rahaa. Käytävillä puhutaan 30 miljoonasta ecusta. Aiomme ostaa venäläiset 30 miljoonalla eculla. Voisin sanoa paljon enemmänkin. Kysymys: jos Yhdysvallat ei solmisi sopimusta ja veisi Euroopan WTO: hon, mitä me tekisimme? Pysymme samassa, kuin olemme tänäänkin.
Haluan nyt puhua toimielinsopimuksesta. Komissio esti vuonna 1995 Sir Leon Brittanin aloitteesta kahden asetuksen hyväksymisen, jotka asettivat voimaan asetuksen 91. Hän neuvoi tammikuussa 1996 kahden virkamiehen kirjeen välityksellä jäsenvaltioita olemaan täytäntöön panematta voimassa olevaa lainsäädäntöä. Voiko vaatimaton kirje estää panemasta täytäntöön komission ja neuvoston hyväksymää lainsäädäntöä? Minne lainvoima katosi, Sir Leon Brittan?
1996 esiteltiin uusi versio, jota parlamentti ei hyväksynyt ensimmäisessä käsittelyssä. Neuvosto ei koskaan palauttanut sitä. Neuvoston komitealle yritettiin saada lista maista tammikuussa 1997, mukaan lukien Kanada ja Venäjä, jolloin ei ollut kansainvälistä sopimusta, ja nämä maat eivät olleet kieltäneet jalkarautoja, mikä on selkeästi eurooppalaisen lainsäädännön vastaista. Neuvosto hylkäsi tämänkaltaisen lähestymisen ja teki aivan oikein.
Voisin puhua nyt WTO: sta. Haluaisin kuitenkin sanoa, että arvoisa komissaari sanoi ratifiointitilanteessa, ettei ole olemassa yhtään riidanalaista eurooppalaista lainsäädäntöä vietäväksi WTO: hon. Enempää kuin se, jonka hän esitteli mainitussa tilanteessa ja jota minä tuin. Tänään pelissä ovat jalkaraudat, pelissä ovat naudanlihan sisältämät hormonit. Mitähän huomenna lienee, arvoisa komissaari?
Haluaisin vielä sanoa muutaman sanan alkuperäisyhteisöistä. Olen pyrkinyt alusta alkaen järjestämään säännökset alkuperäiskansoille. He voivat luottaa parlamentin ymmärtämykseen sellaisen ratkaisun löytämiseksi, joka sovittaisi yhteen meidän laillisen oikeutemme pyrkiä vähentämään julmuutta maailmassa ja tyydyttää näiden yhteisöjen elämänvaatimukset, jotka niillä oikeutetusti on. En ole valitettavasti löytänyt keskustelukumppaneita, en Euroopasta enkä Kanadasta. Olen kuitenkin edelleen käytettävissä siihen.
Kiitän osoittamastanne suvaitsevaisuudesta, arvoisa puhemies, ja pyydän kollegoita osoittamaan tahtonsa hylätä tämä huono sopimus.

Pollack
Arvoisa puhemies, jalkarautojen tarina on synkkä ja murheellinen. Parlamentti on suoraan sanoen järkyttynyt siitä, mihin pateettiseen vaiheeseen olemme päätyneet kaikkien näiden vuosien jälkeen.
Saanen sanoa ensinnäkin, että en hyväksy tämän eteemme tuodun ns. sopimuksen pätevyyttä, sillä komissio on neuvotellut sen ilman mandaattia. Kiinnitin komission huomion tähän parlamentissa 21. helmikuuta tänä vuonna, kun asiasta käytiin varsin kiihkeää keskustelua. Ehdotan, että Sir Leon Brittan perehtyy tuon keskustelun sisältöön, sillä kaikki mitä sanoimme tuona iltana, pitää yhä paikkansa.
Ryhmäni tukee jälleen kerran täysin Pimentan erinomaista mietintöä, joka sai osakseen suuren enemmistön tuen myös ympäristö, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnassa. Tämä riittämätön ja toimimaton sopimustekele on niin täynnä porsaanreikiä, että lauma jääkarhuja voisi rynnistää niistä läpi. Se ei tee loppua jalkarautojen eläimille aiheuttamista kärsimyksistä, itse asiassa se sallii niiden käytön ainakin seuraavan neljän vuoden ajan. Se ei edes edusta Euroopan unionin omien tieteellisten asiantuntijoiden kantaa.
Nyt meillä on jollain lailla pehmustettuja ansoja, joiden pitäisi muka olla inhimillisempiä. Ehkä oman jalan poikki kalvaminen on tällaiseen ansaan jouduttua tuskattomampaa. Olemme hyväksyneet ansat, jotka tappavat viidessä minuutissa, ja tietysti näiden ansojen saaliista vähintään 20 % kuuluu yhä ei-kohdelajeihin; näitä eläimiä se ei juurikaan lohduta, sillä niiden ei olisi alun perinkään pitänyt joutua ansaan. Meillä on jalkarautoja, joita voi käyttää veden alla, ja näiden oletetaan olevan kivuttomia.
Paljon on puhuttu alkuperäiskansojen oikeuksista, varsinkin Kanadan hallitus on puhunut niistä, mutta itse asiassa tämä sopimus suhtautuu varsin yliolkaisesti noiden kansojen ottamiseen mukaan neuvotteluihin. Venäjän kanssa tehty sopimus ei ole edes sen paperin arvoinen, jolle se on kirjoitettu. Se pannaan täytäntöön vain, jos annamme Venäjälle paljon rahaa. Määräaika tuntuu pudonneen mustaan aukkoon, täytäntöönpanotoimet ja rikkomista koskevat rangaistukset puuttuvat. Yhdysvaltojen kanssa ei ole sopimusta, koska kuten esittelijä sanoi, se on myöntänyt kyvyttömyytensä saada mitään aikaan liittovaltiojärjestelmässään, joten sen metsästäjät saavat pitää oikeutensa käyttää jalkarautoja.
Voisimme jatkaa sopimukseen kohdistuvaa yksityiskohtaista arvostelua, mutta se on tosiaankin liian masentavaa. Ainoa järkevä teko on hylätä se ja palata lainsäädäntöön, josta parlamentissa jo sovittiin ja joka on täysin puolustettavissa, jos Kanada valittaa asiasta WTO: hon. Ei esimerkiksi ole mahdollista osoittaa, että Euroopan unionille koituu mitään epäoikeudenmukaista kauppaetua, ja koska säädöksen lähtökohtana on eläinsuojelu, sitä voidaan hyvin puolustaa sillä, että se varjelee julkista moraalia.
Tämä sopimus on toivottoman huono emmekä voi hyväksyä sitä. Kehotan komissiota neuvottelemaan tiukemman sopimuksen ja kieltämään sellaisilla ansoilla pyydettyjen turkkien myynnin Euroopan unionissa, jotka eivät täytä uutta, paljon tiukempaa kansainvälistä sopimusta.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, Euroopan parlamenttia pyydetään jo toistamiseen ottamaan kantaa jalkarautojen käyttöön. Meillä on käsiteltävänämme luonnos sopimuksesta, jolla on tarkoitus määrätä kivutonta ansastusta koskevat standardit kansainvälisellä tasolla.
Sopimusluonnoksessa on kuitenkin puutteita, vaikka haluaisimmekin pitää edistyksenä sitä tosiasiaa, että meillä on ylipäätään luonnos käsiteltävänämme vuosien neuvottelujen ja hiljaiselon jälkeen. Tätä luonnosta on kuitenkin vaikea hyväksyä. Sopimuksen mahdollisesti välttämätön hylkääminen ja turkisten tuontikiellon täytäntöönpano unionin tasolla vahingoittaa Euroopan turkisteollisuutta ja erityisesti Kanadan alkuperäiskansoja, jotka saavat elantonsa turkiskaupasta.
Ne jotka tuntevat minut, tietävät, että olen aina ottanut tällaiset perustelut erityisen vakavasti. Eläinsuojelu ja monien alkuperäiskansojen kestävä elämäntapa ja talousmuoto eivät mielestäni sulje toisiaan pois, vaan ne pikemminkin täydentävät toisiaan. Yhteisenä tavoitteenamme on oltava eläinsuojelun ja alkuperäiskansojen perusteltujen oikeuksien yhteensovittaminen.
Tämän tavoitteen saavuttamiseen meillä on mielestäni tähän asti ollut kaksi tapaa. Ensiksikin sellaisen kivutonta ansastusta koskevan sopimuksen tekeminen, joka ansaitsee tämän nimityksen - nykyinen ei sitä varmasti ansaitse -, jossa asetetaan korkeat eläinsuojelustandardit ja jossa samanaikaisesti otetaan huomioon alkuperäiskansojen perustellut oikeudet. Jos tämä ei ole mahdollista, toinen tapa on oman myyntijärjestelmän luominen sellaisten eläinlajien turkiksille, joita alkuperäiskansojen ansastajat pyytävät. Uskon, että jos alkuperäiskansojen edustajat olisi otettu mukaan neuvotteluihin, ratkaisuun olisi päästy nopeasti.
Jos sopimusluonnos hylätään, neuvotteluja on jatkettava nämä näkökohdat huomioon ottaen. Olen ollut yhteydessä Kanadan alkuperäiskansojen edustajiin - ja arvoisa Pimenta minulla on todella ollut näitä yhteyksiä - ja tiedän, että jalkarautojen käytöstä luopuminen on välttämätöntä ja että niiden käytöstä on Kanadassa osittain jo luovuttu. Lisäksi edellytykset omien myyntikanavien luomiselle ovat olemassa.
Pitkällä aikavälillä alkuperäiskansojen ansastajien ja eläinsuojelujärjestöjen on kuitenkin tehtävä tiivistä yhteistyötä ja osallistuttava yhdessä uusien, kivuttomien pyyntimenetelmien etsimiseen. Jalkarautojen korvaaminen muilla menetelmillä tulee olemaan meidän päätehtävämme seuraavien vuosien ajan, myös ilman puitesopimusta. Ongelman ratkaisu liittyy myös pyyntivälineiden valikoivuuteen, eli on kehitettävä ansoja, joilla voidaan pyytää vain tiettyjä eläinlajeja. Tämä edellyttää tietysti myös ansastajien parempaa koulutusta. Myös tässä yhteydessä voin ainoastaan todella kehottaa, että alkuperäiskansojen ansastajien kokemusta hyödynnettäisiin. Lopuksi vielä kysymys komissiolle: Miten jalkarautojen käyttökielto toimii unionin sisällä? Tietääkseni niitä käytetään aivan muutaman kilometrin päässä täältä. Miksi, sitä en tiedä. Vaikuttiko tämä tosiasia kyseisten maiden kanssa käytyjen neuvottelujen lähtökohtiin?

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, minun on ennen kaikkea täsmennettävä, että puhun kollega Baldin puolesta, joka ei voinut olla läsnä tänä iltana ja ojensi minulle muistiinpanonsa seurattuaan näitä asiakirjoja. Henkilökohtaisesti haluan ainoastaan ilmaista sympatiani kollega Pimentalle, joka paneutuu suurella innolla näihin asioihin.
Viime joulukuussa päästiin pitkän esteiden ja epävarmuuksien sarjan jälkeen kansainväliseen sopimukseen standardeista, jotka koskevat kivutonta ansastusta EY: n, Kanadan ja Venäjän välillä. Sopimus, kanadalaisten ja venäläisten huomattavan ponnistelun tulos, ei tyydyttänyt neuvostoa, joka kehotti sarjaan parannuksia. Komissio käynnisti kuitenkin uudelleen neuvottelut ja työsti uuden sopimusehdotuksen, joka esitellään Euroopan unionin ympäristöministerien neuvostolle 19. ja 20. kuluvaa kesäkuuta. Koska Pimenta ei katso tekstiä tyydyttäväksi, meillä on tässä ajastaan edellä oleva mietintö, joka kiistää sopimuksen, jota neuvosto ei ole vielä oikeasti hyväksynyt. On totta, että Yhdysvallat ei ole hyväksynyt sopimusta ja että on siis kyse osasopimuksesta, kompromissista, mutta se on kompromissi, joka kollega Baldin mukaan merkitsee edistystä. Näin ollen ryhmämme katsoo, että aikaansaatua sopimusta ei tule hylätä.

Eisma
Arvoisa puhemies, tästä ansastuskeskustelusta ei näytä tulevan loppua. Voinkin toistaa helposti täällä vuosi tai kaksi vuotta sitten pitämäni puheen. Mutta yksi asia on varma: kaupan edut ovat painaneet komissiolle enemmän kuin eläinten hyvinvointi ja demokraattiset periaatteet. Minä ja suurin osa ELDR: n ryhmää olemme sitä mieltä, että on todella surullista, että komissio ei ole pitänyt lupauksiaan ja rasittaa meitä nyt vapaaehtoisella sopimuksella ansastusmenetelmistä. Tämä merkitsee eurooppalaisen demokratian kaivertamista, sillä meillähän on neuvoston vuonna 1991 antama asetus ja haluamme pitäytyä siinä. Silloin komissio päätti lykätä vuodella turkisten tuontikieltoa maista, jotka käyttävät ansarautoja ja sitten sitä lykättiin taas vuodella, ja minun on sanottava, että mielestäni on hyvin ikävää komission jäsen Bjerregaardille, että komission jäsen Brittan on täällä. Olette voittanut. Teidän kauppaetunne voittivat Bjerregaardin eläinten hyvinvoinnin. Onnittelen teitä siitä, mutta valitan, että näin on. En voi hyväksyä sopimusta, joka ei vaadi lyhyen ajan sisällä ansarautojen käytön lopettamista ja olen täysin samaa mieltä kollega Pimentan kanssa, joka sanoo, että tämä sopimus on täysin epäasiallinen eikä sen avulla päästä asetettuihin tavoitteisiin ja siksi se pitää hylätä ja tuontikielto pitää saattaa voimaan.

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, mielestäni tämä koko touhu on uskomatonta kahdesta syystä. Ensiksikin koska meillä on asetus, joka annettiin vuonna 1991 ja jonka oli tarkoitus astua voimaan 1. päivänä tammikuuta 1995. Määräpäivää siirrettiin ensin vuodella 1. päivään tammikuuta 1996, sitten sitä lykättiin uudestaan 1. päivään tammikuuta 1997, ja nyt yhtäkkiä meillä ei olekaan yhtään mitään. Se mitä te kehtaatte esittää meille sopimuksena, on yksinkertaisesti hävytöntä, sillä kivuttomia ansoja ei ensinnäkään ole olemassa. Ei tarvitse kuin kerran jättää sormi auton oven väliin. Se tekee aivan yhtä kipeää, oli ovessa kumitiiviste tai ei. Samalla tavalla eläimelle on täysin samantekevää, joutuuko se käymään kuolemankamppailunsa ja kitumaan kuoliaaksi ansassa, jota me kutsumme kivuttomaksi. Eläin ei sitä paitsi todellakaan osaa lukea, soveltuuko ansa tämän vai tuon eläimen pyytämiseen tai onko kyseessä rauhoitettu laji.
Kaikista uskomattomin on kuitenkin mielestäni virallisessa lehdessä esitetty ajatus, jonka mukaan eläimen hyvinvointi laskee tappavassa ansassa hetkellisesti hyvin alhaiselle tasolle. Uskotteko jälleensyntymiseen? Että hyvinvointi muka laskee tappavassa ansassa niin sanotusti hetkellisesti hyvin alhaiselle tasolle. Haluatteko pitää meitä pilkkananne kirjoittamalla tällaista virallisessa lehdessä? Tämä suorastaan pilkkaa koko eläinsuojelua. Me puollamme Pimentan mietintöä, emmekä hyväksy tällaista kyynisyyttä. Tämä on mielestäni hävytöntä. Ensin asetatte itsenne asetusten ja parlamentin toivomusten yläpuolelle, mikä on kansanvallan halventamista, ja sitten kehtaatte vielä laatia tällaisia kirjoituksia.

Elliott
Arvoisa puhemies, sosialistiryhmän puolesta ja parlamentin eläinsuojelua käsittelevän työryhmän puheenjohtajana haluan sanoa, että tuen voimakkaasti Pimentan mietintöä ja toivon, että parlamentti hyväksyy sen.
Muistan istuneeni täällä kuusi, seitsemän ja kahdeksan vuotta sitten keskustelemassa näistä asioista. Luulimme saavuttaneemme jotain, kun saimme vuoden 1991 neuvoston asetuksen, niin pettyneitä kuin olimmekin siitä, että se tultaisiin panemaan täytäntöön vasta viiden vuoden päästä. Nyt kaksi vuotta tuon päivämäärän jälkeen odotamme yhä, että jotain tapahtuu. Nyt kesäkuussa 1997 komissio pyytää neuvostoa vahvistamaan Kanadan ja Venäjän kanssa solmitut riittämättömät ja epätyydyttävät sopimukset, ja Yhdysvaltojen kanssa ei ole minkäänlaista sopimusta. Hyväksytyt huomattavat poikkeukset, vakuuttavien täytäntöönpanotoimien puute ja rikkomista koskevien rangaistusten puute herättävät kaikki epäilyksiä siitä, saavutetaanko Venäjän ja Kanadan tekemillä pienillä myönnytyksillä todellisuudessa mitään.
Tämä tarkoittaa, että toimenpiteet eivät lainkaan kykene puuttumaan koko eläinten kärsimyksiä koskevaan kysymykseen. Meidän on hylättävä ne sellaisena kuin ne nyt ovat. Minusta vaikuttaa siltä, että komissio pelkää, että asia otetaan esille GATT: ssa vapaan kaupan nimissä ja että WTO antaa asiasta kielteisen päätöksen. Näin ei tarvitse olla. Loppujen lopuksi kun parlamentti tuki GATT-sopimusta, meille luvattiin kunnolliset ympäristön- ja eläinsuojelua koskevat määräykset. Henkilökohtaisesti en koskaan juuri luottanut noihin lupauksiin, ja siksi en äänestänyt GATT-sopimuksen puolesta. Mielestäni lupaukset eivät olleet riittäviä, mutta meille väitettiin, että ne olivat. Jos ne ovat, haastakaamme WTO, jos se antaa meille kielteisen päätöksen. Haastakaamme se voimakkaasti. Jos emme voi voittaa sitä, meidän on tarkasteltava GATT: n uudistusta varmistaaksemme, että kauppa, niin tärkeää kuin se onkin, ei mene kaikkien muiden näkökohtien, kuten eläinsuojelun, ympäristönsuojelun ja kansojemme hyvinvoinnin, edelle.

Flemming
Arvoisa puhemies, jalkarautojen kieltoa koskeva keskustelu on loputon tarina eläinten kärsimyksistä, kitumisesta, ihmisen raakuudesta ja poliittisesta epäonnistumisesta.
Taas kerran meillä on unionissa asetus, joka on ollut voimassa 1. päivästä tammikuuta 1996 alkaen ja jota ei yksinkertaisesti noudateta. Nyt meille tarjotaan sopimusta, joka ei edes ole mikään sopimus. Jalkarautojen käyttö on tarkoitus sallia edelleen muutamien vuosien ajan. Eläimen kuoleman on seurattava vasta 300 minuutin kuluttua, mikä merkitsee kuolemanpelkoa, kuolemankamppailua ja hirvittävää kärsimystä viiden minuutin ajan. Sopimuksessa ei myöskään määrätä sääntelystä, joka koskee sitä, miten ansaan jääneen eläimen saa lopettaa. Monet eläimet, arvoisa komission jäsen, murskataan kuoliaiksi siten, että ansastaja yksinkertaisesti seisoo eläimen päällä ja talloo sitä, kunnes eläin kuolee. Me eurooppalaiset emme halua jalkarautoja, hyvä niin. Jalkarautoja lukuun ottamatta kaikki muut pyyntivälineet ovat kuitenkin Euroopassa sallittuja huolimatta siitä, millaisia vammoja ne aiheuttavat tai miten hitaasti ne tappavat. Tehtävää on paljon, eikä ainoastaan Kanadassa, vaan myös Euroopassa.
Toivon, että parlamentti antaa huomenna tukensa Carlos Pimentalle ja hylkää komission ehdotuksen. Jos myös ympäristöministerineuvosto tekee näin 19. ja 20. päivänä kesäkuuta, silloin olemme voittaneet. Jos se ei tee näin, silloin kyse ei ole parlamentin vaan ympäristöministereiden epäonnistumisesta.

Brittan, Sir Leon
Arvoisa puhemies, me kaikki ymmärrämme, että tähän monta vuotta esillä olleeseen kysymykseen liittyy voimakkaita tunteita. Meidän on kuitenkin kysyttävä itseltämme, merkitseekö viimeisin sopimus ennennäkemätöntä edistystä kansainvälisissä ansastusstandardeissa, jotka, mikäli ne hyväksytään, parantavat eläinten hyvinvointia ja lieventävät uhkaa, joka kohdistuu suhteisiimme kanadalaisten ja venäläisten kumppaneidemme kanssa. En epäröi lainkaan sanoa, että eläinten hyvinvointia edistetään huomattavasti, jos tämä sopimus pannaan täytäntöön. Jos näin ei tehdä ja asetetaan sellainen kielto, jollaisen sen puolesta puhuneet jäsenvaltiot haluavat, eläinten hyvinvointi ei parane lainkaan, sillä olisi suuri virhe uskoa, että kyseiset maat tuossa tilanteessa yksinkertaisesti mukauttaisivat lakinsa ja tekisivät muutoksia parlamentin jäsenten haluamaan suuntaan. Tämä on kertakaikkisen epärealistista.
Tästä syystä olen Malerban kanssa yhtä mieltä siitä, että tämä sopimus merkitsee huomattavaa edistystä. Olen iloinen kuullessani, että eilen taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta hyväksyi lausunnon, jossa suositellaan selvästi tämän sopimuksen hyväksymistä.
Erilaisia asioita on sanottu mandaatista ja tavoitteista ja päämääristä. Tehkäämme aivan selväksi, että jalkarautoja koskeva asetus antaa turkisten tuontirajoituksia välttäville haluaville maille kaksi erilaista mahdollisuutta: ne voivat joko kieltää jalkarautojen käytön tai käyttää kansainvälisesti sovitut kivuttomat ansastusstandardit täyttäviä pyyntimenetelmiä. Missään vaiheessa ei ollut tarkoitus, että vaihtoehtoja sovellettaisiin yhtä aikaa. Mikäli ansastusstandardeista ei olisi minkäänlaista sopimusta, sovellettaisiin tietysti turkisten tuontikieltoa. Asetuksessa itsessään tehtiin kuitenkin aivan selväksi, että vaihtoehto - mielestäni parempi vaihtoehto - on se, että on olemassa ansastusstandardeja koskeva sopimus. Tämä vaihtoehto sisällytettiin sopimukseen siksi, että se takaisi eläinten hyvinvoinnin parantumisen, kun taas kielto ei missään nimessä saisi sitä aikaan. Siksi emme lainkaan pyydä anteeksi sitä, että neuvottelimme Kanadan, Venäjän federaation ja Yhdysvaltojen kanssa. Yhdysvaltoihin on viitattu. Meillä ei ole Yhdysvaltojen kanssa sopimusta, ja siksi nyt puhutaan Kanadan ja Venäjän kanssa solmituista sopimuksista. Neuvotteludirektiivit laadittiin ja aikaansaatu sopimus on noiden neuvotteludirektiivien mukainen. Pimentan mietinnössä ei millään tavalla mainita tai millään tavalla anneta tunnustusta sille, että sen jälkeen, kun ministerineuvosto pyysi meitä jatkamaan neuvotteluja, me teimme niin ja saimme aikaan merkittäviä parannuksia Kanadan ja Venäjän federaation kanssa solmittaviin sopimuksiin. 2. kesäkuuta komissio välitti tarkistetun sopimuksen yleisten asioiden neuvostolle, joka suhtautui myönteisesti aikaansaatuihin parannuksiin. Tarkistettu ehdotus on nyt välitetty virallisesti neuvoston hyväksyttäväksi, samoin kuin luettelo kolmansista maista, jotka saavat tuoda turkiksia Euroopan yhteisöön; näihin maihin kuuluu Kanada ja Venäjän federaatio, mutta ei Yhdysvallat. Euroopan parlamenttia tullaan tietysti menettelyjen mukaisesti kuulemaan virallisesti tästä tarkistetusta sopimuksesta ennen sen lopullista ratifiointia.
Viimeisellä neuvottelukierroksella aikaansaadut parannukset ovat merkittäviä, ja minusta on valitettavaa, että niitä ei otettu täysin huomioon Pimentan ehdottamassa päätöslauselmassa. Parlamentin mietinnössä ei oteta huomioon tai anneta tunnustusta huomattaville parannuksille, joista parhaillaan neuvotellaan. Sopimusta sovelletaan nyt kaikkeen mekaanisesti elävänä pyytäviin tai surmaaviin ansoihin, joita käytetään 19 lajin pyytämiseen mihin tahansa tarkoitukseen. Osapuolten on poistettava käytöstä ansat, jotka eivät täytä standardeja, asteittain selkeästi määritellyn ajan kuluessa. Näin se on paljon kattavampi kuin asetus, joka koskee vain yhtä jalkarautatyyppiä ja kattaa sen ulkoiset piirteet vain 13 lajin osalta. Se vähentää eläinten kärsimyksiä sekä unionissa että kolmansissa maissa paljon laajemmin kuin kielto. Nämä standardit on asetettu korkealle eläinten suojelemiseksi ottaen huomioon tällä hetkellä käytettävissä olevat tieteelliset ja empiiriset todisteet. Jos mentäisiin tätä pidemmälle, voitaisiin joutua tilanteeseen, jossa useimmat ansastusmenetelmät, myös Euroopan unionissa tällä hetkellä käytettävät, eivät täyttäisi standardeja.
On viitattu 300 sekunnin surmaamisaikarajaan. Tietysti olisi ollut parempi, jos olisimme päässeet parempaan. Joka tapauksessa se edustaa kuitenkin merkittävää askelta surmaavien pyyntimenetelmien kehittämisessä, myös yhteisössä tällä hetkellä käytettävien. Lisäksi sopimuksen mukaan tätä 300 sekunnin aikarajaa harkitaan uudelleen 3 vuoden päästä tarkoituksena alentaa se 180 sekuntiin. On otettava huomioon myös tekniset ja turvallisuusnäkökohdat. Jotta eläin kuolisi nopeasti, ansan on oltava voimakas ja siitä saattaa tulla vaarallinen ansastajille itselleen tai muille ihmisille tai lemmikeille, jotka saattavat vahingossa laukaista ansan.
Sopimus sisältää vaiheittaisen täytäntöönpanon, jossa sopimuksen määräyksiä tiukennetaan progressiivisesti. Standardien ensimmäinen tarkistus on tarkoitus tehdä kolme vuotta sopimuksen voimaantulon jälkeen, ja siinä otetaan huomioon osapuolten teettämät tutkimukset. Siksi se on ensimmäinen ja kunnianhimoinen askel kansainvälisten tieteellispohjaisten toimivuusstandardien - joita tällä hetkellä ei ole - luomiseksi. Kansainvälinen standardointijärjestö (ISO) työskenteli lähes kymmenen vuotta tällaisten standardien määrittämiseksi, mutta ilman menestystä. Jos se olisi saanut aikaan standardit, ne olisivat olleet vapaaehtoisia. Tämä sopimus on kansainvälisen oikeuden nojalla sitova. Sopimuksen sitovaa luonnetta on vahvistettu tarkistetussa tekstissä, ja nyt siinä määrätään, että sovittelutuomioistuimen päätökset sitovat molempia osapuolia. Siinä on selkeytetty myös alkuperäisväestöjä koskevia poikkeuksia ja niiden laajuutta on rajoitettu entisestään.
Viimeisenä mutta ei vähäisimpänä yksi uuden neuvottelukierroksen pääsaavutuksista oli vahvistaa huomattavasti Kanadan ja Venäjän sitoumusta tietyntyyppisten jalkarautojen asteittaisen käytöstä poistamisen vauhdittamisen aikatauluun. On helppo paheksua sitä, että niitä kaikkia ei poisteta käytöstä välittömästi, mutta minun on sanottava teille, että jos tätä sopimusta ei olisi ja sen sijaan olisi kielto, ansoja ei poistettaisi käytöstä lainkaan. Kanadan osalta kiellettäisiin kaikenlaisten leukatyyppien käyttö, elävänä pyytävien jalkarautojen käyttö pyydettäessä seitsemää kahdestatoista asianosaisesta kanadalaisesta lajista heti sopimuksen tultua voimaan. Loppujen viiden lajin osalta perinteisten teräsleukaisten elävänä pyytävien jalkarautojen käyttö kielletään kolmannen ansastuskauden päätteeksi sen jälkeen, kun yhteisön kanssa on solmittu sopimus, toisin sanoen 31. maaliskuuta 2000 mennessä, jos neuvosto hyväksyy sopimuksen ennen 1. lokakuuta 1997.
Muut jalkarautatyypit, ja itse asiassa kaikki muut mekaaniset ansat, kielletään tietysti myös sopimuksessa asetetun aikataulun mukaan, jos voidaan osoittaa, että ne eivät täytä standardeja. Vaikka ymmärrän keskittymisen jalkarautoihin, älkäämme unohtako, että on muitakin ansoja ja että tämä sopimus sisältää menetelmän noiden ansojen testaamiseksi ja kieltämiseksi, jos ne eivät täytä sopimuksen vaatimuksia.
Venäjän federaation osalta perinteiset teräsleukaiset elävänä pyytävät jalkaraudat, joka on ainoa Venäjällä käytettävä jalkarautatyyppi, kielletään venäläisten lajien pyynnissä 31. joulukuuta 1999 mennessä, jos nykyisten jalkarautojen korvaamista varten saadaan riittävästi rahoitusapua. Toivon, että parlamentti, joka on huolissaan näistä asioista, käyttää vaikutusvaltaansa auttaakseen meitä saamaan tälle rahoituksen. Tämän keskustelun väitteet, että jos rahoitusapua ei anneta, rautoja ei uusita, eivät yksinkertaisesti pidä paikkaansa, sillä sopimukseen sisältyy sitoumus, että vaikka rahoitusapua ei annettaisikaan, raudat poistetaan joka tapauksessa käytöstä viimeistään neljä vuotta sopimuksen voimaantulon jälkeen.
Tätä sopimusta arvioitaessa keskeisen kysymyksen tulisi olla: onko se todellakin paras vaihtoehto ansastettavien eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi Kanadassa ja Venäjällä? Meillä ei ole epäilystäkään siitä, etteikö sopimuksen hyväksyminen olisi se vaihtoehto, jolla parannetaan huomattavasti eläinten hyvinvointia ja varjellaan Euroopan unionin etuja laajasti katsottuna. Kaupan ja eläinten hyvinvoinnin välillä ei ole ristiriitaa. Sopimus edistää eläinten hyvinvointia ja samalla se suojelee laillista kauppaa. Ensimmäistä kertaa kansainvälisellä sopimuksella asetetaan sitovat määräykset kaupan valvomiseksi eläinsuojelullisin perustein. Vetoaisin kaikkiin avarakatseisiin ja järkiperusteet huomioon ottaviin, että tämä on huomattava askel eteenpäin. Tällaisen ennakkotapauksen merkitystä ei pidä aliarvioida. Tämä on kirjaimellisesti ensimmäinen kerta, kun kansainvälisellä sopimuksella luodaan näin sitovat säännöt eläinsuojelullisin perustein. Turkisten tuontikiellolla ei siksi saavutettaisi mitään, ja sillä olisi varmasti sekä kolmansissa maissa että Euroopan unionissa kielteisiä taloudellisia, sosiaalisia ja poliittisia seurauksia alkuperäisyhteisöille, eikä ainoastaan niille.
Kuten olen sanonut, Yhdysvaltojen tilanne on erilainen. Meillä ei ole vielä sopimusta sen kanssa. Ei ole muuta vaihtoehtoa kuin soveltaa Yhdysvaltoihin täysimittaisesti turkiksia koskevaa asetusta 3254/91. Toivon kuitenkin, että Yhdysvaltojen kanssa voidaan löytää tyydyttävämpi ratkaisu. Minulla ei ole epäilystäkään siitä, ettei paras tapa varmistaa tämä ja siten eläinten hyvinvointi Yhdysvalloissa olisi hankkia sen hyväksyntä Kanadan ja Venäjän kanssa solmittavalle sopimukselle.
On järkevää asettaa tämä kysymys laajempaan kontekstiin, joka liittyy kansainväliseen kauppapolitiikkaamme sekä ympäristön- ja eläinsuojeluun. En usko, että monenvälisessä kauppajärjestelmässä sivuutetaan ympäristön edut. Tämä on aivan väärä näkemys, ja siinä jätetään huomiotta valtavat ponnistelut, joita Euroopan unioni on tehnyt - ja joissa se on itse asiassa ottanut johtoaseman - ympäristöä koskevassa kehitystyössä WTO: ssa. Olisin suonut, että WTO: n kauppaa ja ympäristöä käsittelevä komitea olisi mennyt pidemmälle, mutta se, että tuota edistystä ei saavutettu, ei johtunut Euroopan unionin tai vielä vähemmän komission haluttomuudesta korostaa ja ajaa ympäristönäkökohtia. Se johtui siitä, että muu maailma ei seurannut esimerkkiämme. Meillä ei ole mitään hävettävää. Tässä valossa kaikki yritykset käyttää tätä kysymystä ristiriitojen luomiseksi WTO: ssa jättävät huomiotta arvokkaat ponnistuksemme ja vaarantavat kansainvälisen kaupan ja ympäristön osalta saavutetun vakaan kehityksen, jota me kaikki toivomme, ja johtavat lähes varmasti itse aiheutettuun tappioon ja EU: n uskottavuuden menetykseen monenvälisissä kiistojen sovittelumenettelyissä, jos valitsemme toisen vaihtoehdon.
Nämä ovat syyt, joista minä ja komissio suosittelemme - ja yritykset synnyttää mielipide-eroja komissiossa eivät tule onnistumaan - että Kanadan ja Venäjän federaation kanssa solmittuihin sopimuksiin tulisi suhtautua myönteisesti. Kehotan Euroopan parlamenttia ottamaan viimeisimmän tekstin huomioon ilmaistessaan näkemyksensä tästä arkaluonteisesta ja tärkeästä asiasta.

Pimenta
Arvoisa puhemies, haluan osoittaa sanani suoraan Sir Leon Brittanille, koska tämä on ensimmäinen kerta ainakin viimeiseen kahteen vuoteen, kun hän on osallistunut tätä aihetta koskevaan keskusteluun.
Luitte ääneen kirjallisen puheenne. Valitettavasti ette vastannut minulle, Pollackille, Eismalle, Flemmingille ja Schnellhardtille. Otimme esille tärkeitä kysymyksiä, joita liittyy valikoivuuteen, rangaistusten puutteeseen ja siihen, mitä tapahtuu, jos Yhdysvallat nostaa asiasta WTO-kiistan jne.
On liian myöhäistä puuttua yksityiskohtaisiin artikloihin. Mutta kun puheenjohtaja Santer saapui parlamenttiin pyytämään hyväksyntää joukolleen ja ohjelmalleen, hän sitoutui komission puheenjohtajana ottamaan vakavasti huomioon jopa legalistisen yhteispäätäntämenettelyn ulkopuolella parlamentin demokraattisesti ilmaiseman mielipiteen.
Kun parlamentti äänesti tästä asiasta tämän vuoden helmikuussa, äänestys päättyi 85/3. Jos hyväksymme tämän huomenna äänienemmistöllä, joka on 75 % läsnäolijoista, myönnättekö, että meillä on laillinen demokraattinen oikeus olla kanssanne eri mieltä? Ja vaikka uskoisittekin joka sanan, jonka sanoitte, jos me - 15 Euroopan maan ja kaikkien poliittisten puolueiden edustajat - hylkäämme kantanne valtavalla äänten enemmistöllä, löytyykö teistä nöyryyttä myöntää, että ette ole ainoa sielu maan päällä ja että saatatte olla väärässä?

Schwaiger
Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia, että annoitte minulle tilaisuuden tiedottaa lyhyesti eräästä asiasta. Olen Euroopan kansanpuolueen ryhmän edustaja taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnassa. Hyväksyimme todellakin eilen illalla suurella ääntenenemmistöllä komission ehdotuksen niillä perusteilla, jotka Leon Brittan juuri mainitsi ja jotka myös Malerba esitti täällä Baldin nimissä.
Me tiedämme, että ansastuksesta käytävä keskustelu on aina ongelmallista. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että kivuttomien pyyntimenetelmien vaiheittaisen kehittämisen kannalta komission päätös oli oikea. Me hyväksyimme komission ehdotuksen suurella enemmistöllä, vaikka ympäristövaliokunnan esittelijä tosin äänesti ehdotusta vastaan, mutta Ilaskivi ja muiden ryhmien kollegat äänestivät sen puolesta. Tiedän, että tämä on kenties vähemmistön kanta myös omassa ryhmässäni, mutta haluaisin tähdentää, että annoimme komissiolle eilen tukemme parhaan tietomme ja omantuntomme mukaan.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 00.25.)

