Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Howitt
Hr. formand, selvom jeg fuldt ud respekterer karakteren af det højtidelige møde i dag, ønsker jeg på egne og flere andre parlamentsmedlemmers vegne at fremsætte en bemærkning til forretningsordenens artikel 19 vedrørende menneskerettighederne, idet den colombianske præsidents besøg i dag er begrænset til hans tale i Parlamentet indtil en formel middag med lederne af de politiske grupper.
I betragtning af at den offentlige forsvarer for den colombianske regering rapporterer om en massakre for hver dag i år, og at kommissionen af colombianske jurister bidrager med 78% til de paramilitære enheder med de officielle colombianske styrkers vidende, vil De så, som formand for Parlamentet, i Deres fortrolige drøftelser sikre, at I kommer ind på spørgsmålet om respekten for menneskerettighederne? Vil De især spørge, hvornår man gennemfører den lov, der blev vedtaget i juni i år, og som kræver, at de forbrydelser, som det colombianske militær begår mod borgerne, overføres til civilretten? Vil De spørge, hvorfor tilfælde af tvungen forsvinden, henrettelse uden rettergang og seksuelt misbrug ikke er medtaget i loven? Vil De finde en passende måde at informere Parlamentet herom?
Jeg anmoder om dette i en ånd af på hinanden følgende beslutninger om menneskerettigheder i Colombia, som Europa-Parlamentet har vedtaget til støtte for de tapre menneskerettighedsforkæmpere, der arbejder under trusler om vold og mord.

Formanden
Mange tak, hr. Howitt. Naturligvis vil både Præsidiet og formændene forelægge Parlamentets holdning i overensstemmelse med dets traditionelle beslutninger i så henseende. De vil blive orienteret om resultatet af disse kontakter.
(Protokollen godkendtes)

EF- og EKSF-budget 2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0030/1999 af Bourlanges for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000: Sektion III - Kommissionen (C5-0300/1999);
A5-0031/1999 af Virrankoski for Budgetudvalget om forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 2000 (C5-0300/99)
Sektion I, Europa-Parlamentet - Bilag: Ombudsmand
Sektion II, Rådet
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Økonomiske og Sociale Udvalg - Regionsudvalget;
A5-0032/1999 af Pittella for Budgetudvalget om forslag til EKSF's aktionsbudget for 2000 (SEK(1999) 803 - C5-0017/99 - 1999/2072(BUD)).

Bourlanges
Hr. formand, kære kolleger, De forstår nok, at jeg anser det for en stor ære at tage ordet i dag. Det er nu 10 år siden, jeg blev medlem af Europa-Parlamentet, og jeg har aldrig tidligere haft lejlighed til at tale i 15 minutter. I betragtning af mit temperament har dette været en kilde til mange frustrationer, som jeg i dag kan se en ende på!
Jeg vil gerne sige, hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, at det er en besynderlig opgave at udarbejde Den Europæiske Unions budget.
Hvad er det egentlig for et mærkeligt budget, der er baseret på princippet om, at budgetmyndigheden og Parlamentet vedtager udgifterne, men ikke indtægterne? Hvordan kan det være, at man opdeler udgifterne i to fastsatte budgetkategorier, nemlig de obligatoriske udgifter, der afgøres af en myndighed - Rådet - og de ikkeobligatoriske udgifter, der afgøres af Parlamentet? Dette er tydeligvis en absurd skelnen. Hvad er idéen med dette budget, hvor budgetmyndigheden i så høj grad er bundet af lovtekster, at visse tal og visse beløb i lovteksterne og programmerne er så hæmmende, at de nærmest reducerer budgetproceduren til en samling beslutninger, der allerede er udført?
Situationen er således mildest talt besynderlig. Men det er endnu mærkeligere at udarbejde et budget inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale og vores budgetoverslag. Således arbejder vi inden for rammerne af finansielle overslag, der er fastsat i Berlin. Men den planlægning, som fandt sted, var fra begyndelsen ret besynderlig især på grund af varigheden - at planlægge for syv år på et to dage langt møde i Rådet er måske en smule risikabelt - og upræcis med hensyn til beløbene. Vi kan i dag konstatere, at uanset hvordan vi ser på behovene, mangler der sammenhæng mellem budgetoverslagene og virkelighedens behov.
I kategori 1, "landbrugsudgifter, markedsstøtte", befinder vi os allerede ved margenens yderste grænse. Kategori 4, "eksterne aktioner" - vi vender tilbage til dette - eksploderer i bogstaveligste forstand. Med hensyn til kategori 5 ved vi ikke, hvor meget den administrative reform af Kommissionen vil koste, men det er med stor bekymring, at vi aner, at der vil opstå et problem i forbindelse med pensioner, uden at der er afsat tilsvarende udgifter. Og i kategori 7, der omhandler førtiltrædelsesaktionerne, kan man ikke sige, at ønsket om en hurtigere og mere omfattende udvidelse har ført til vedtagne bevillinger. Situationen for lande som Cypern og Malta er allerede usikker. Så budgetplanlægningen var usikker, men ligeledes meget svær for Europa-Parlamentet, fordi vi for første gang arbejder inden for rammer, hvor vi har opnået, kære kolleger, mindre fleksibilitet til gengæld for - ikke flere penge, som tidligere - men færre penge. Situationen er derfor paradoksal.
Det hele bliver direkte surrealistisk med hensyn til budgetår 2000, for her støder Den Europæiske Union på en veritabel selvmodsigelse. På den ene side skaber Amsterdam-traktaten og indførelsen af den fælles mønt nye opgaver, men på den anden side medfører den planlagte udvidelse rent faktisk større finansielle behov. Endelig skaber det stadig tungere ansvar, der hviler på Den Europæiske Union, navnlig i forbindelse med Kosovo, også spændinger og et meget større pres på budgettet. Over for denne situation får vi at vide fra institutionerne og navnlig fra Rådet - gad vide, hvad Kommissionen vil gøre i sidste ende - at man vil finansiere flere politikker med flere partnere og løse større opgaver med færre penge. Jeg understreger, hr. formand, at dette er et paradoks - en selvmodsigelse - som Europa-Parlamentet ikke vil acceptere.
Sådan er rammerne for den situation, vi befinder os i. I forbindelse med budgettet for 2000 findes selvfølgelig både det paradoks, som jeg netop har omtalt - hvordan man finansierer mere med færre penge - men også, håber jeg, en forkastelse fra Europa-Parlamentets side af dette paradoks. Hvordan forsøger institutionerne at løse paradokset? Ja, med to meget simple, men også forkastelige metoder. Den første består i at skære i udgifterne og den anden i at ofre de traditionelle prioriteter til fordel for nye. Budgetforslaget, som Rådet har fremlagt for os, og som vi henter inspiration fra, forekommer mig meget bekymrende set ud fra dette synspunkt. Når jeg taler om at nedsætte udgifterne, tænker jeg f.eks. på udgifterne i kategori 1, som man har foreslået nedskæringer for. Kommissionen var allerede på vildspor, og det fortryder den måske en smule i dag? Man foreslår os rent faktisk lineære nedskæringer, som ikke står mål med virkeligheden. Det samme er gældende for betalingerne. Med hensyn til strukturfondene har vi behov for betragtelige betalinger, der på en gang skyldes gennemførelsen af Agenda 2000, men også fortiden, som vejer tungt på budgettet. Således høres et sidste klagesuk fra de programmer, der aldrig blev gennemført, og som nu afgår ved døden - som nu udløber.
Alt dette indebærer betragtelige indsatser med hensyn til betaling, og på dette punkt følger Rådet hverken os eller Kommissionen, men foreslår en nedskæring, der er helt utilstedelig i forhold til det foreløbige forslag til tillægsbudget.
Kommissionen, som har udvist en vis ubeslutsomhed med hensyn til dette spørgsmål i løbet af de sidste måneder, er tilsyneladende nu kommet til fornuft, og det er vi lykkelige over. Således har vi nu en nedvurdering af udgifter og bevillinger i forbindelse med det egentlige behov og kommende behov. Det samme gælder for udgifterne i kategori 5.
På samme tid ofrer man, og dette er utilstedeligt, tidligere og nuværende prioriteter til fordel for fremtidige. Jeg mener, at dette er en alvorlig sag. I kategori 4 foreslår Rådet os noget helt uacceptabelt, nemlig at foretage lineære nedskæringer uden nogen begrundelse. Jeg understreger, at vi meget vel forstår, at der skal foretages nedskæringer, men kun på betingelse af, at de i det mindste er velbegrundede, og det er ikke tilfældet. Vi har fået at vide, at vi skal finansiere Kosovo, Marokko, Timor, Tyrkiet. Timor og Tyrkiet er endnu ikke med i budgetudkastet, men de vil være at finde senere. Vi får at vide, at vi skal finansiere dette, og til gengæld vil man skære i de traditionelle udgifter til udviklingsbevillinger til Afrika, Asien og Latinamerika. Europa-Parlamentet siger nej. Vi vil ikke acceptere, at Kosovo skal betales af Afrika, Latinamerika og Asien, af alle undtagen Europa. Dette er uacceptabelt.

Mere generelt mener vi, at det er en alvorlig sag, når Rådet indgår fremtidige forpligtelser af denne type, for - og her må vi ikke tage fejl - vi bør i forbindelse med strukturen vedkende os vores nye ansvar. Vi kan ikke regne med, at Balkanlandene betaler strukturelt og varigt f.eks. gennem udvidelsen. Nej, det vil ikke være en løsning. Man kan ikke tvinge stedsøsterens fod ned i Askepots sko. Dette er ikke muligt. Man må udvide efter de behov, der skal dækkes.
Dette er situationen, som vi ser den. Vi afventer Kommissionens udtalelse på dette punkt. I Kommissionens foreløbige forslag til tillægsbudget tages et vist antal udgifter tydeligvis ikke i betragtning, men det var meget klart. Det drejer sig nu om, hvorvidt Kommissionen vil forsvare det. Jeg advarer Dem, fru kommissær, mod et forslag, der i væsentlig grad skal reducere Deres eget foreløbige forslag til tillægsbudget, for det ville være alvorligt, hvis Kommissionen ikke engang kan forsvare sin egen politik. Så ville vi stå i en endnu mere paradoksal situation, som jeg ville være parat til at udnytte ved at ophøje Europa-Parlamentet til forsvarer for Kommissionens budgetudkast og erstatte Kommissionen som vogter af de overordnede politikker, der besluttes inden for Den Europæiske Union. Jeg advarer Dem på dette punkt. Dette ville være en alvorlig sag.
Hvordan reagerer Europa-Parlamentet? Europa-Parlamentet reagerer meget enkelt. Det forkaster denne holdning. Det mener, at man skal leve op til de nye prioriteter. Der findes især to. Først og fremmest drejer det sig på administrativt niveau om at erkende konsekvenserne af den institutionelle krise, vi oplevede sidste vinter. Dette omfatter en aktiv støtte til og endda en aktiv anmodning om en administrativ reform, der skal fremsendes til Kommissionen. Samtlige bestemmelser, der gælder for Kontoret for Teknisk Bistand, sigter mod dette, ligesom alle bevillinger til OLAF. Opfordringen om en oprettelse af et nyt administrativt instrument, en slags kontor for gennemførelse eller en decentraliseret gennemførelsesenhed opfylder et reelt behov. Vi har taget kontakt til Kommissionen, og dette har tilsyneladende båret frugt. Vi forventer, at der handles, efter at vi har hørt udtalelserne.
På det internationale plan er vores anden prioritet faktisk at finansiere de store prioriteter på en eller anden måde: Kosovo med 500 millioner, aftalen om Marokko med 125 millioner, programmerne for Tyrkiet og for Timor med henholdsvis 50 og 30 millioner. Vi har vedtaget et ændringsforslag i denne henseende, som er et udtryk for et stærkt politisk engagement fra Europa-Parlamentets side, selvom vi stemte om det under kategori 4, hvilket vil sige, at det ikke i dag har status som ændringsforslag, men det er Europa-Parlamentets pligt at vedtage disse bevillinger i forbindelse med andenbehandlingen, navnlig hvad angår aftalen om Marokko, som er en politisk prioritet for Europa-Parlamentet.
Den anden foranstaltning, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet, er, at man ikke vil ofre de traditionelle prioriteter. Derfor har vi massivt afvist alle de lineære nedskæringer, der er foreslået af Rådet, og det er vores opfattelse, at vi må imødekomme behovene med hensyn til planlægning, udvikling, international udvikling, sociale aktioner og miljøpolitik. Vi må med gåpåmod acceptere disse udgifter, og vi kan ikke acceptere, at de ofres.
Jeg udelod lige før et vigtigt punkt, nemlig forskning inden for rammerne af en administrativ reform. Vi forventer skriftligt at konkretisere og formalisere den aftale, som er ved at blive udarbejdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet for at sikre en bedre budgetmæssig anvendelse af bevillingerne i denne undersektion.
Så vi vil altså imødekomme de nye prioriteter, og vi vil ikke ofre de traditionelle prioriteter. Dette indebærer, og det er heri problemet ligger, at vi for det tredje fuldt ud respekterer bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale, men på en dynamisk måde. Vi respekterer denne aftale. Vi respekterer lofterne for alle kategorierne, og vi tillader endda med hensyn til nogle af dem - som kategori 1b, "Udvikling af Landdistrikter" - væsentlige margener. Men vi ønsker en dynamisk fortolkning, der er i overensstemmelse med det, der bliver sagt, og navnlig vil vi have en vedvarende - og ikke en årlig - strukturel ændring af kategori 4. Der er nye udgifter, der skal dækkes. Disse udgifter er ikke årlige, de er vedvarende. Det er nødvendigt, at dette ses gennem en klar forøgelse af de pågældende bevillinger i sektion 4 for hele perioden og ikke kun for budgettet for 2000. Det drejer sig om et krav fra Europa-Parlamentet, og jeg ønsker, at Kommissionen og Rådet tager dette i betragtning.
Hvordan klarer vi os gennem dette? Rådet har tid til overvejelse og til at vælge midlerne. Tid til overvejelse eftersom vi mødes den 25. november, på Sankt Katrines dag, og da alle træer slår rødder, så håber jeg, at også budgettræet vil slå rødder. Med hensyn til valg af midler er det op til Dem, fru formand, og Deres kolleger, eftersom jeg er klar over, at De desværre ikke kan alt, at vælge mellem to metoder: En ændring af de finansielle overslag i kategori 4, som vil gøre det muligt at vedtage budgettet og imødekomme de nye prioriteter i overensstemmelse med de forpligtelser, der er indgået ved forhandlingen af denne aftale. Hvis De ikke vil gå i denne retning, vil det så være op til Europa-Parlamentet at genforhandle den strenge gennemførelse af artikel 272 i traktaten og tildele sig selv midler - og det kan det gøre - både i forbindelse med indgåelse af forpligtelser og med hensyn til betaling, til at vedtage disse bevillinger i overensstemmelse med Den Europæiske Unions politiske forpligtelser og i henhold til traktaten. Fru formand, det er op til Dem.
(Bifald)

Virrankoski
Hr. formand, EU's budget for år 2000, som nu er til behandling: De andre sektioner følger den disciplinære linje, der har vundet hævd i de senere år. De andre institutioners (andre end Kommissionens og Rådets) budgetter for år 2000 vil være på 1.286.000.000 EUR. Forøgelsen er på 44 millioner EUR eller 3,5%. Det råderum, det vil sige, den marginal, der er beregnet for udgiftsområde 5, er på 135 millioner EUR.
Det mest tungtvejende punkt i dette budgetforslag er lejeudgifter- og istandsættelsesløsninger for institutionernes arbejdssteder. Det er meningen, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget skal flytte til de lokaler, Parlamentet har forladt i Belliard-bygning I og II, som først skal istandsættes. Den fælles organisation for disse udvalg bliver indkvarteret i Bertha von Suttner-bygningen, den tidligere Montoyer-bygning. De lokaler, man hidtil har lejet, opgives. En succesrig gennemførelse af bygningsarrangementerne forudsætter dog et smidigt samarbejde.
I budgetforslaget er der forudset nye stillinger både til Parlamentet og i Det Økonomiske og Sociale Udvalg, for at man kan effektivisere forvaltningen af bygningerne. Forudsætningen for en behørig forvaltning er dog for begge parters vedkommende, både for Parlamentets og for Det Økonomiske og Sociale Udvalg, en klar arbejdsdeling og en præcisering af ansvaret både institutionerne imellem og for de involverede personer. Denne ansvarsdeling må være en forudsætning for, at projektet kan lykkes. Til bygningerne hører også de dobbeltreserver, som stadig er med i budgettet. Under Parlamentets udgifter er der opført en reserve på 7,4 millioner EUR til lejeudgifter til Belliard-bygningen, fordi der stadig er uklarhed omkring lejeaftalen mellem ejeren og Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Hvis lejeaftalen kan indgås inden årsskiftet, reduceres Parlamentets budget med det nævnte beløb. Europa-Parlamentets budget udgør for øjeblikket 20,11% af udgiftsområde 5, mens det loft, Parlamentet selv har fastsat, er på 20%.
Der er to grunde til, at loftet er blevet overskredet. Den første er den nævnte dobbeltbudgettering af leje. Den anden grund er reserven til medlemmernes statut. I budgettet for Parlamentet har man allerede i sommer godkendt en reserve på EUR 60 millioner til lønudgifter i forbindelse med medlemmernes statut. Parlamentet har krævet, at medlemmernes løn skal betales ud af Parlamentets midler, og Rådet har også støttet dette initiativ. Da medlemslandene i øjeblikket selv betaler parlamentsmedlemmernes løn, er der således tale om en overflytning af udgifter fra medlemslandene til Den Europæiske Union. Det er ganske naturligt at forudsætte, at en ny udgiftspost som denne, der samtidig ville betyde en reduktion af medlemslandenes udgifter, ikke kan indpasses under det tidligere godkendte udgiftsloft. Hvis man tager hensyn til disse to udgiftsposter, ville Parlamentets andel af udgiftsområde 5 være på 18,97%, det vil sige, at budgetdisciplinen på udmærket vis ville være overholdt.
Det andet tungtvejende punkt i dette budgetforslag er styrkelsen af EU-Domstolens kraftressourcer, hvilket særligt kommer til udtryk ved en forbedring af forudsætningerne for oversættelsesarbejdet. I overensstemmelse med Rådets forslag har Budgetudvalget foreslået at oprette hele 30 nye oversætterstillinger samt at afsætte en betydelig bevilling til aflønning af freelanceoversættere. Da der også er foreslået bevillinger til forøget automatisering af kontorerne, får Domstolen en klar styrkelse af sine kraftressourcer. Herefter er det forventeligt, at Domstolen bedre kan overkomme sin arbejdsmængde, at antallet at uoversatte tekster vil mindskes, og at den bedre vil kunne tjene medlemslandene, borgerne og virksomhederne med fortolkning af aftaler ifølge europæisk ret. Parlamentet har både ret og pligt til at betinge, at der affødes klare resultater.
I forbindelse med dette års budgetbehandling er der opstået et klarere behov for at bevæge sig i retning af en budgettering baseret på aktiviteter, activity based budgeting. Institutionerne har meget personale, og det er en fordel for alle, at man anvender det effektivt. Alligevel giver den nuværende administrationsmodel grund til spekulation. Institutionerne virker bemærkelsesværdigt interesserede i at få defineret de nye behov og få udformet en arbejdsgang, som er baseret på de voksende personalebehov. Parlamentet har som beslutningsdygtig myndighed meget svært ved at dykke ned i sine egne 4.000 ansattes organisationsdiagram og tage stilling til, hvilke opgaver man har brug for nye poster til.
I hvert af medlemslandene har man fået gennemført imponerende omorganiseringer af embedsstrukturen. Arbejdsopgaver er blevet omfordelt, det samme gælder arbejdsområder og personale. Således er oprettelsen af nye stillinger i mange tilfælde flyttet helt bort fra budgetmyndighederne. Budgetmyndighederne tildeler blot institutionerne bevillinger. Herved opnår man to fordele. For det første ses hele institutionens arbejde som en helhed, hvor der er mindre fare for, at man forvilder sig ud i enkelthederne. Institutionens arbejde kan bedømmes klarest på grundlag af dens resultater, og således kan man bedre lede den. For det andet giver en helhedsbetonet budgettering også mulighed for en klarere fordeling og en forøgelse af det personlige ansvar. Denne procedure ansporer til et bedre og mere effektivt arbejde, da enhver kan søge og aftale mere effektive metoder og anvende besparende kraftressourcer der, hvor behovet er størst. Inden for rammerne af den Europæiske Union er det på høje tid at gå over til aktivitetsbaseret budgettering, en resultatansvarlig ledelse, en uddelegering af magt og ansvar nedad i hierarkiet samt et mere klart personligt ansvar. Man må forudsætte, at ledere og formænd påtager sig et klart ansvar for deres resultatområde, dets udvikling og forbedring.
Til sidst vil jeg gerne takke alle de personer, som har hjulpet mig i mit arbejde med at forberede betænkningen. Specielt vil jeg takke ordføreren for Budgetudvalget Terence Wynn, som på mange måder har støttet mit arbejde såvel i praksis under forhandlinger og på budgetudvalgsmøder som i personlige samtaler. Ligeledes vil jeg takke ordfører Jean-Louis Bourlanges, med hvem jeg har haft et nært og kontinuerligt samarbejde. Videre vil jeg takke alle koordinatorerne, specielt Det Europæiske Folkepartis Reimer Böge og Det Europæiske Socialdemokratiske Partis Ralf Walter, med hvem jeg har haft et opbyggeligt, sagligt og ægte samarbejde. Ligeledes vil jeg takke min egen gruppe for dens uforbeholdne støtte af forskellig art samt alle de sekretærer og ansatte, som har været involveret i sagen.

Pittella
Hr. formand, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab var som bekendt det første institutionelle grundlag, som den europæiske opbygning gradvist blev bygget op omkring, og den sikrede i disse år et væsentligt bidrag til systemet med kul- og stålvirksomhederne, både med hensyn til de sociale støtteforanstaltninger og med hensyn til forskningen. EKSF-traktatens snarlige udløb, der er fastlagt til år 2002, stiller Parlamentet over for nogle vigtige valg. Hvordan skal traktatens afsluttende fase administreres set ud fra et budgetmæssigt synspunkt? Vil man også efter år 2002 kunne sikre en tilstrækkelig hensyntagen til sektorens virksomheder og ansatte? Hvilke overgangsaktioner kan man forestille sig mellem EKSF-budgettet og Unionens almindelige budget, med det formål at lette overgangen til de nye procedurer for adgang til finansieringerne for de potentielle støttemodtagere? Budgetudvalget opfordrer Parlamentet til at besvare disse tre spørgsmål på en klar måde, hvor dets privilegier respekteres, og med ønsket om - gennem en dialog med Rådet og Kommissionen, som vi håber bliver positiv - at fremme udnyttelsen af den erfaring, man hidtil har haft med traktaten.
Budgetudvalget foreslår enstemmigt - og jeg vil gerne takke alle kollegerne, lige fra formanden til alle gruppernes repræsentanter, for det enstemmige bidrag, de har givet - følgende retningslinjer:
1. at genopføre beløbene for budgettet for 1999;
2. at omfordele bevillingerne til de to sektorer - kul- og stålsektoren - på grundlag af behovene og navnlig ved at øge støtten til sociale tiltag inden for kulsektoren og ved at øge forskningsmidlerne inden for stålsektoren;
3. at anmode om, at der bevilges yderligere midler med henblik på finansieringen af aktioner til gavn for sundheden og sikkerheden i minerne inden for kulsektoren og med henblik på at sikre udviklingen af rene teknologier og produkter med stor merværdi inden for jern- og stålsektoren;
4. med henblik på udvidelsen at anmode om, at en del af finansieringerne under Phare-programmet sættes af til aktiviteter i tilknytning til kul- og stålsektoren i ansøgerlandene;
5. kraftigt at gentage anmodningen om en reduktion af de administrative udgifter, som stadig ligger på samme beløb som for 19 år siden, og som helt åbenlyst er ude af proportion med de aktuelle behov, og at foretage en opgørelse over de reelle behov, når det gælder de menneskelige ressourcer, set i relation til Unionens nuværende og kommende politiske prioriteringer på dette område;
6. at insistere på, at forskningsfonden for kul- og stålsektoren, som renterne fra de regnskabsmæssigt konstaterede reserver og henlæggelser bliver overført til, bliver administreret af et særligt organ, hvad enten det er en stiftelse eller et agentur, i overensstemmelse med det ønske, Parlamentet allerede har givet udtryk for, og for at sørge for en vis synlighed i aktiviteterne til fordel for kul- og stålsektoren samt for at sikre industriens og de ansattes repræsentanter en fuldstændig inddragelse i denne fonds anvendelse og tilrettelæggelse;
7. at slå fast, at EKSF-formuens overførsel til det almindelige budget vil indebære en opførelse af indtægts- og udgiftsposter og således kræve en teknisk tilpasning af de gældende finansielle overslag;
8. at tage højde for nogle overgangspilotprojekter mellem EKSF-budgettet og det almindelige budget med det formål at lette overgangen mellem EKSF-finansierede aktiviteter og Unionens programmer, navnlig med hensyn til strukturfondene og forskningen. Den udøvende magt skal overvejende lægge vægt på de aktioner, hvor man endnu ikke har planlagt nogen passende instrumenter på fællesskabsplan.
På baggrund af denne samlede indfaldsvinkel, hr. formand, ærede kolleger, vil jeg tillade mig at bede Parlamentet om at afgive sin stemme på en så bred og enig måde som muligt. Det ville uden tvivl give vores beslutninger større styrke.

Siimes
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, behandlingen af budgettet for år 2000 er nået langt videre, siden jeg fremlagde Rådets budgetforslag her i Parlamentet den 14. september. I dag har jeg hørt enkeltsynspunkter og argumenter vedrørende indholdet af budgettet for år 2000 specielt fra Europa-Parlamentet. Unionens ressourcebehov lader til at være yderst mangfoldige, og også mere centrale spørgsmål begynder så småt at afklares. Med den nye triologpraksis har vi formået at forhåndsbehandle mange af de mere centrale problemer i en positiv ånd. De indlæg, der har været, viser også klart, hvilket område der burde veje tungest i budgettet for år 2000. Særligt betones i område 4 - foranstaltninger udadtil - diverse aktuelle initiativer, som forudsætter fælles løsninger fra de budgetansvarlige.
Jeg vil indlede mit første længerevarende indlæg på fælles plan med at tale om budgettet, og sidst i mit indlæg vender jeg tilbage til Kosovo-spørgsmålet, det vil sige spørgsmålet om område 4. Først vil jeg kommentere de obligatoriske landbrugsudgifter, det vil sige undergruppe B1. Rådets indstilling er, at man i Kommissionens forslag overvurderer behovet i år 2000. Derfor har Rådet formindsket dette punkt med EUR 375 millioner i sit eget forslag. Kommissionens overvurdering har været generel for hele 1990'erne. Det viser også tallene for i år. Det samme kan man konkludere om undergruppe B1 - udviklingsinitiativer for landdistrikterne. I spørgsmålet om strukturforanstaltninger intensiveres forskellene mellem Rådet og Parlamentet på to områder: for det første størrelsen på forudbetalingerne til nye strukturforanstaltninger og for det andet tidsplanen for udførelsen af gamle ubetalte forpligtelser. Jeg bemærker, at begge ting er rent tekniske. Bestemmelsen af en forudbetaling på 3,5% i stedet for de 4%, som Kommissionen foreslår, kræver ingen ændringer i bestemmelserne. Det påvirker heller ikke på nogen måde de nye strukturfondsmidler fra medlemslandene i årene 2000-2001. Hvad angår de gamle ubetalte forpligtelser er det tilstrækkeligt at tage Kommissionens nye, netop offentliggjorte driftsinformationer med i betragtning. Desuden er der grund til at bemærke, at det betalingsniveau, Kommissionen allerede har foreslået på 48%, klart er over de 45%, den selv vedtog på Det Europæiske Råds møde i Berlin.
I den interne politik er der mange programmer, som bedst kan behandles ved den fælles beslutningsprocedure. Det er vigtigt, at de budgetansvarlige respekterer de udgiftslofter, som er vedtaget gennem interinstitutionelle aftaler. Dette forudsætter et stadig mere effektivt koordineringsarbejde.
Der er et betydeligt pres på en udvikling af Unionens administration. Den nye Kommission har lovet at komme med sin redegørelse for udviklingen i administrationen i april 2000. Vi kan godt være enige om, at vi først på grundlag af Kommissionens fremlagte synspunkter kan foretage en helhedsbedømmelse af personalebehovene. Ved iværksættelsen af OLAF's arbejde må man lægge vægt på de kvalitative træk. Parlamentet har betonet spørgsmålet om pensionsfonden. I dette spørgsmål må vi også afvente Kommissionens udtømmende forklaring om bl.a. reformen af personaleforskrifterne og andre konkrete forslag. I den såkaldte "KFB"sag, det vil sige i spørgsmålet om Kontoret for Teknisk Bistand, er man måske endnu ikke parat til at gennemføre en så arbejdskrævende ændring i budgettet for år 2000, som Parlamentet foreslår.
Finansieringen af arbejdet i Kosovo og i andre udenrigsforbindelser er en udfordring for Unionen både i forbindelse med budgetproceduren og finansieringen. Det må bemærkes, at Kosovo-områdets umiddelbare finansieringsbehov må anses for stort set at være dækket. Dette blev konstateret på den første donorkonference i juli. De budgetansvarlige må nu blot afvente de endelige behovsanalyser, som vi, så vidt jeg har forstået, sandsynligvis først modtager til næste år. Rådet har på sin side forpligtet sig til at tage sig af bevillingsbehovet forårsaget af jordskælvet i Tyrkiet ved at sikre EIB-lånene, den makrofinansielle bistand og de midler, der er afsat til Meda-programmet. Således behøver man måske ikke en særskilt Tyrkiet-bevilling. For Østtimors vedkommende er der allerede kanaliseret hjælp via ECHO. Donorkonferencen for Østtimor afholdes i marts, hvorfor den nærmere bedømmelse af situationen først viser sig senere.
Som jeg allerede tidligere har nævnt, er Kosovo blevet det vigtigste hovedområde i budgetproceduren for år 2000. Rådet har derfor henvist til fleksibiliteten i dets egne procedurer, som gjorde det i stand til i sit budgetforslag at allokere nye bevillinger til genopbygningen i Kosovo. Det kunne se ud til at være på sin plads at allokere yderligere bevillinger til humanitær hjælp til Kosovo, specielt fordi et stort antal flygtninge allerede er vendt tilbage til Kosovo, og fordi den humanitære hjælp i Kosovo til en vis grad ser ud til at være det første skridt i retning af genopbygningen, det første skridt, hvor man i hvert fald giver folk tag over hovedet til vinter. Hvad angår kontingentbestemte nedsættelser af de tildelte bevillinger til de øvrige budgetpunkter, som berører de finansielle overslag for område 4 - foranstaltninger udadtil - forebygger man forhastede beslutninger ved at kontrollere maksimumsbeløbet for dette område, for som sagt har man endnu ikke foretaget evalueringerne af de egentlige behov i forbindelse med genopbygningen.
Med hensyn til den bekymring, Parlamentet har udtrykt for, hvilke mulige følger en ny allokering af bevillinger inden for område 4 kan få for Unionens hjælp til de mindst udviklede lande, må man ikke glemme, at ifølge Lomé-aftalen skal Den Europæiske Udviklingsfond finansiere EU's hjælp til mange af de pågældende lande. Den Europæiske Udviklingsfond hører ikke under Den Europæiske Unions fælles budget, men medlemslandene deltager direkte i dens finansiering, og EUF har sine egne interne finansieringsregler. Således har den nye allokering af midler til genopbygningen i Kosovo ikke påvirket Den Europæiske Udviklingsfond. Budgettets undergruppe B7 er kun delvis beregnet på de fattigste lande, og den kontingentbestemte nedsættelse går således ikke udelukkende ud over de fattigste lande. På mødet i Rådet (budget) den 16. juli behandlede man en ny allokering af bevillinger til fordel for Kosovo, og man understregede, at Kommissionen ikke måtte belaste de svagest udviklede lande og de fattigste grupper. Desuden mindede man om Kommissionens forpligtelse over for den internationale udviklingsstrategi, som går ud på at få halveret verdens fattigdom inden år 2015.
Jeg har bemærket, at Europa-Parlamentet også havde tænkt sig at foreslå bevillinger, som overskrider maksimumsbeløbene for de finansielle overslag inden for område 4, når man ville tage midler i brug til at finansiere sit arbejde i Østtimor og Tyrkiet samt for at realisere den nye fiskeriaftale med Marokko. Om denne sag vil jeg gerne bemærke følgende. Rådet er også meget bekymret over situationen i Østtimor, men indtil nu er der ikke fremsat nogen præcis evaluering af behovet for hjælp. Følgerne af jordskælvet i Tyrkiet krævede vores bistand allerede i år. Denne hjælp fandt man ved at justere og supplere i budget nr. 4/1999. Det er dog for tidligt at fastsætte helhedsbeløbet for de nødvendige hjælpebevillinger i år 2000. Bevillingerne til finansiering af aktiviteter i Østtimor og Tyrkiet bør også findes inden for rammerne af maksimumsbeløbene for de finansielle overslag inden for område 4, som blev vedtaget i Berlin. Rådet har desuden lige godkendt, at Kommissionen bemyndiges til at forhandle fiskeriaftalen med Marokko. Slutresultatet af disse forhandlinger er endnu ukendt. Må jeg dog minde om, at Rådet i sin godkendelse af Budgetforslaget også har allokeret nye bevillinger inden for område 4 for at skabe en reserve til sikring af de nødvendige midler til den nye aftale.
Til slut vil jeg kort behandle den totale tilvækst i budgettet og rammerne for udarbejdelsen i sin helhed. På baggrund af en afstemning i Parlamentets Budgetudvalg er udgiftsposterne i budgettet for år 2000 vokset med over 6%. Det tilsvarende tal i Rådets budgetforslag er 2,8%. Vi står til ansvar over for de europæiske skatteydere. Det burde være klart, at Unionens udgifter burde leve op til såvel budgetdisciplinens som omkostningsbegrænsningens krav. I Unionens budget må man respektere den samme stramhed som i medlemslandenes.
Jeg understregede i begyndelsen behovet for hurtige reaktioner fra de budgetansvarlige under hastigt ændrede forhold. Jeg kan se, at den nye interinstitutionelle aftale indeholder tilstrækkeligt med midler til at dække også uforudsete behov. Den nye aftales ånd er klar: Man kan ikke bede om penge til førstehåndsbistand ud over det nye totalbeløb til finansieringsudvikling. Måtte dette også være fundamentet for godkendelsen af budgettet for år 2000.
Jeg tror, at vi ved godt samarbejde institutionerne imellem kan få skabt en mere konstruktiv beslutningsproces. Jeg takker de ærede ordførere og parlamentsmedlemmer.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, budgettet er det politiske program udmøntet i tal; sådan lyder en kort forklaring på budgettets betydning. Nu bliver der netop på europæisk niveau truffet mange afgørelser, som ikke giver sig direkte udslag i Den Europæiske Unions budget, men budgettet for år 2000 er alligevel et vigtigt og afgørende grundlag for mange områder af den europæiske politik i det kommende år.
Siden det foreløbige budgetforslag blev opstillet i foråret, er der sket vigtige begivenheder, som ikke kunne forudses på daværende tidspunkt, men som vil og skal påvirke budgettet for år 2000. Den vigtigste af disse begivenheder var, at vi i år måtte opleve en krig på europæisk jord, som var fremkaldt af uhyrlige overtrædelser af menneskerettighederne og en fordrivelses- og etnisk udrensningspolitik fra Milosevics regimes side - en politik, som ikke kunne accepteres af et demokratisk Europa, af et internationalt samfund, som er demokratisk og forpligtet over for menneskerettighederne.
I Europa må der ved udgangen af det 20. århundrede ikke findes nogen politik, som går ud på fordrivelse eller sågar mord på mindretal. Den Europæiske Union har påtaget sig at finansiere genopbygningen i Kosovo. I Kosovo drejer det sig nu ikke bare om at genopbygge broer, skoler, den tekniske infrastruktur, det drejer sig i det hele taget om at genopbygge et demokratisk og fredeligt civilt samfund i regionen, og jeg er derfor glad for, at der er absolut enighed mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om at stille de nødvendige midler til rådighed for Kosovo fra EU-budgettet.
Jeg synes, det er værd at understrege, at alle er klar over ansvaret og står ved forpligtelsen til at finansiere genopbygningen i Kosovo. I Kommissionens foreløbige budgetforslag fra april i år er der afsat et beløb på EUR 92,8 milliarder i alt til alle udgiftsforpligtelser, der kan indgås næste år, og et beløb på EUR 89,6 milliarder i betalinger. Dette foreløbige forslag fra Kommissionen havde imidlertid som sagt ikke taget højde for Kosovo, Østtimor, Tyrkiet og fiskeriaftalen med Marokko.
Rådets forslag ender med EUR 92,4 milliarder til forpligtelser og EUR 87,9 milliarder til betalinger, og de ændringsforslag, som Europa-Parlamentets Budgetudvalg har vedtaget, fører til et samlet beløb for forpligtelser på EUR 93,4 milliarder og betalinger på EUR 90,8 milliarder. Oven i disse tal kommer de nødvendige midler til Kosovo, Østtimor, Tyrkiet og fiskeriaftalen. Jeg kan tilføje, at der på budgettet for år 2000 desuden skal finansieres EUR 15 millioner, der som Den Europæiske Unions bidrag til gældssaneringsprojektet for de fattigste lande skal finansieres direkte fra budgettet, altså ikke fra udviklingsfonden.
Jeg har nævnt disse samlede tal af fire grunde. For det første ligger de budgetterede udgifter for år 2000 i alle de tre opstillinger, altså i det foreløbige forslag fra Kommissionen og i opstillingerne fra Rådet og Parlamentet, faktisk højere end beløbene for i år. Dette skyldes, og det er der grund til at understrege, at de nødvendige udbetalinger, især f.eks. til strukturpolitikken, stiger næste år som følge af forpligtelser fra tidligere år, og Kommissionen er helt enig med Parlamentet i, at det ikke går an at budgettere med lavere beløb end dem, som de allerede indgåede forpligtelser kræver. Det ville være useriøs politik.
For det andet er der i alle tre opstillinger afsat langt lavere beløb end i år til nye forpligtelser. Det sker, selvom der f.eks. i posterne til førtiltrædelsesstøtte, altså de midler, som ydes til tiltrædelseskandidaterne, kan konstateres en stor stigning. Det betyder kort og godt, og det vil jeg også gerne sige som svar på Rådets tale, at budgetdisciplin ikke kun er noget, der forlanges af medlemsstaterne, det vil helt klart også blive praktiseret på europæisk niveau.
For det tredje viser de samlede tal imidlertid også, at budgetforestillingerne, især Rådets og Parlamentets, stadig ligger meget langt fra hinanden, og at vi derfor har udsigt til intensive forhandlinger i de næste uger. For det fjerde er de samlede tal naturligvis også en indikator for det arbejde, som er blevet udført af udvalgene, især af ordførerne, og på Kommissionens vegne vil jeg derfor gerne takke for hr. Virrankoskis betænkning om Parlamentets, Rådets, Domstolens, Revisionsrettens og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs samt Regionsudvalgets enkeltplaner, for hr. Pittellas betænkning om EKSF's aktionsbudget og især for hr. Bourlanges' betænkning. Med denne betænkning viser han endnu en gang, at han er en excellent ordfører og en mester, når det gælder sofistikerede forslag.
Ud over budgetposternes størrelse kommer betænkningen også ind på vigtige spørgsmål i forbindelse med budgetøkonomi og administration.
Jeg vil også gerne fremhæve spørgsmålet om KFB, altså spørgsmålet om, hvornår man skal gøre brug af eksterne kontorer. Hr. Bourlanges, De gør helt rigtigt opmærksom på, at de ikke kun handler om bedre kontrol og bedre kontrakter - det er også vigtige spørgsmål - det drejer sig om det principielle spørgsmål om, hvad den offentlige administration selv bør udføre, og hvad der på hvilke betingelser kan udføres af private virksomheder. Dette spørgsmål vedrører så selvsagt hele personalesituationen i Kommissionen. Den nye Kommission har i første omgang kunnet dække personalebehovet til de nyoprettede generaldirektorater ved at foretage omstruktureringer. Størrelsen af det samlede personalebehov afhænger imidlertid selvfølgelig af de institutionelle reformer, som Kommissionen i februar vil fremlægge et blueprint, et forslag, til.
Jeg håber, at vi i de kommende uger kan koordinere forslagene i betænkningen med Kommissionens tidsplan for reformerne.
Hvad angår OLAF's personale, vil Kommissionen tage Budgetkontroludvalgets og Budgetudvalgets forslag om at oprette 75 nye stillinger næste år med i sin ændringsskrivelse.
En kort bemærkning om landbrugsområdet. Kommissionen er helt enig med Parlamentet i, at den anden søjle, initiativerne til udvikling af landområderne, indebærer en stor chance, særligt for en landbrugsøkologisk udvikling. Kommissionen vil derfor i sin ændringsskrivelse foreslå en forøgelse af midlerne til dette formål, ganske vist en mindre forøgelse end Parlamentet, men dog en betragtelig forøgelse. Kommissionen vil endvidere tage højde for at få afsat midler til fiskeriaftalen med Marokko i budgettet.
Til finansiering af genopbygningen i Kosovo bør der - det er der enighed om - afsættes EUR 500 millioner som forpligtelsesbevillinger i budgettet for år 2000. Rådet har under sin førstebehandling besluttet at finansiere dette ved en lineær nedskæring af midlerne til den eksterne indsats. De, mine damer og herrer, har som Parlament givet udtryk for, at De ikke betragter denne vej som ansvarlig. Kommissionen har givet mig bemyndigelse til at fortælle Dem, at Kommissionen vil foreslå en anden vej, som på samme tid opfylder princippet om politisk prioritering og princippet om budgetdisciplin. Kommissionen foreslår, at de nødvendige midler findes for det første ved omlægninger i udgiftsområdet for den eksterne indsats, for det andet ved at udnytte den mindste del af fleksibilitetsreserven og for det tredje ved at omlægge de politiske områder, hvilket fører en ændring af det finansielle overslag med sig. Dette er en vej, som blev nedfældet i den fælles aftale, den interinstitutionelle aftale mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen fra maj i år.
Jeg tror ikke, de europæiske skatteydere ville have forståelse for, hvis der blev forlangt ekstra midler til finansiering af opgaverne i Kosovo, uden at man tog den vanskelige tørn med at prioritere opgaverne, og det vil simpelthen sige at omfordele midlerne.
På den anden side må Unionens voksende opgaver på det udenrigspolitiske område nødvendigvis også give sig udslag i budgettets struktur. Budgettet skal være et udtryk for de politiske opgaver og prioriteringer, hvilket alt i alt er ensbetydende med en forhøjelse af udgiftsområdet til den eksterne indsats.
Jeg håber, at vi på basis af det forarbejde, der er ydet fra alle institutioners side, og især på basis af de foreliggende betænkninger fra Parlamentet i en god, åben forhandlingsproces kan nå til en enighed om budgettet for år 2000, som lever op til det store politiske ansvar for den europæiske politik.

Titley
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren, hr. Bourlanges, og formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, med afholdelsen af disse forhandlinger.
Jeg kan desværre ikke lykønske Rådet med deres del i processen. Rådets besked til Udenrigsudvalget er, at de mener, at vi kun kan betale for Kosovo ved at tage pengene ud af hænderne på dem, der har det endnu værre end dem i Kosovo. Vi stjæler fra de meget fattige for at kunne give til de lidt mindre fattige. Vi vil have Afrika til at betale for Balkan. Jeg tror ikke, det er den besked, som EU bør sende til resten af verden.
For at finde de EUR 500 millioner til Kosovo har Rådet foreslået en lineær nedskæring på 10% for udgiftsområde 4. Nogle nedskæringer er endnu værre. Hvad angår humanitær bistand, post B7-21, foreslår de en nedskæring på 20%. De skærer Nova ned med EUR 70 millioner, med andre ord, en nedskæring på 40% i bistanden til Bosnien, hvorfor Bosnien betaler for Kosovo. Vi skærer ned på støtten til fredsprocessen i Mellemøsten på et tidspunkt, hvor der er håb om en langsigtet løsning på processen. Hvad er det for en politisk besked, som Den Europæiske Union sender om dens engagement i den proces?
Naturligvis skal der være finansiel ansvarlighed, og vi skal prioritere, men en lineær nedskæring på 10% er ikke en passende prioritering. Det er en øvelse i ligegyldighed og uansvarlighed. Det er intet under, at EU for øjeblikket ikke har et særligt godt rygte blandt befolkningen.
Der er to andre områder, som Udenrigsudvalget ønsker at henlede Deres opmærksomhed på. For det første ønsker vi at se en passende finansiering til Royaumont-processen og især sikre, at det er en aktivitet under første søjle og ikke under anden søjle. Vi foreslår derfor, at vi opretter en post i stabilitetspagten og tager nogle penge fra Meda-programmet til dækning heraf.
Afslutningsvis vil vi også gerne bede Dem støtte konfliktforebyggelsesnetværket, som blev oprettet som følge af Parlamentets arbejde, især hr. Rocards arbejde. Nu da vi har en tilsvarende organisation i Rådet, er dette arbejde endnu vigtigere. Jeg beder Dem indtrængende om Deres støtte til øget finansiering.
Jeg beder indtrængende om, at finansiel forsigtighed ikke bliver en undskyldning for at jage flere mennesker ud i fattigdom.

Morgan
Hr. formand, jeg vil gerne takke Budgetudvalget og hr. Bourlanges for deres arbejde. Jeg er taknemmelig for det engagement, de har vist i kampen mod svindel i Den Europæiske Union, og især det ekstra tilsagn, de har givet - Budgetudvalget har godkendt yderligere EUR 9 millioner til OLAF. Dette muliggør oprettelsen af yderligere 50-75 nye stillinger i år 2000 ud over de 30 nye stillinger, som blev godkendt i tillægs- og ændringsbudgetterne.
Jeg vil gerne minde Dem om, at OLAF skal bruge 300 stillinger til at udføre sine opgaver. Dette blev godkendt i Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning. Vi må ikke glemme, at offentligheden har øgede forventninger til reformen af de europæiske institutioner. Det er særdeles vigtigt, at OLAF får tildelt passende ressourcer. Jeg vil gerne minde Kommissionen om, at vi ikke vil tillade, at OLAF's uafhængighed bringes i fare i form af budgetmæssige gevinster - en lille bemærkning med henblik på fremtiden. Jeg er skuffet over, at formandskabet for Rådet ikke har henvist til dette. Har De givet tilsagn om de yderligere 75 stillinger eller ej? Jeg vil være meget taknemmelig for noget feedback vedrørende dette. De er nødt til at udvise samme engagement i bekæmpelsen af svindel, som vi gør i Parlamentet.
Et af Budgetkontroludvalgets andre spørgsmål vedrører brugen af kontorerne for faglig bistand. I Parlamentets retningslinjer for 2000-budgetproceduren opfordrede Parlamentet til gradvist at afskaffe kontorerne, og til at Kommissionen fremlægger en vurdering af deres personalebehov for Parlamentet. Det er ikke blevet gjort. Budgetudvalget har indført udgifter til support til logistik og faglig bistand i et separat afsnit med 90% af disse bevillinger i reserve. Budgetkontroludvalget støtter dette tiltag. Det er fuldstændig rigtigt, at disse bevillinger ikke skal frigøres, før Kommissionen har defineret de kategorier af opgaver, som skal udliciteres. Vi ser frem til at modtage de oplysninger fra Kommissionen.
Noget andet er, at der i 1999 blev brugt alt for lidt til fællesskabsinitiativerne, Samhørighedsfonden og mange andre områder. I visse tilfælde er dette det andet eller tredje år i træk, hvor der har været en stor overførsel væk fra særlige poster. Det viser behovet for, at Parlamentet overvåger budgetgennemførelsen mere nøje i løbet af året. De pågældende udvalg skal påtage sig et større ansvar i overvågningen af budgetposterne inden for disse områder. Hvis vi gør det, kan vi indføre det i budgetproceduren og sikre os, at vi holder os mere på sporet i løbet af året.

Deprez
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig de foregående talere og udtrykke min taknemmelighed og anerkendelse for det arbejde, der er udført af ordføreren og Budgetudvalget.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retsvæsen og Indre Anliggender forfulgte i forbindelse med budgetoverslaget for år 2000 fire målsætninger. Den første af disse målsætninger var at skabe overensstemmelse mellem kontoplanen og de prioriteter, der fastsættes i Amsterdam-traktaten, og navnlig det faktum, at oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed fremover er et af Unionens grundlæggende målsætninger. Derfor har vi foreslået - og vi støttes heri af Budgetudvalget - at samle alle politikker og budgetposter i forbindelse med oprettelsen af dette område under et fælles afsnit, der indeholder fem kapitler, som svarer til de overordnede politikker til gennemførelse af et sådant område.
Vores anden målsætning var at rationalisere og omstrukturere budgetinstrumenterne inden for asyl- og immigrationssektoren. Under færdiggørelsen af budgettet for 1999 oprettede vi en europæiske flygtningefond. Desværre måtte Rådet som følge af begivenhederne i Kosovo mobilisere næsten alle disse midler for at klare denne nødsituation i Kosovo og i medlemslandene.
Derfor har udvalget foreslået, at der fremover inden for asyl- og immigrationspolitikken skal være to budgetinstrumenter: For det første en europæisk flygtningefond, der skal finansiere de nødvendige forholdsregler for modtagelse, integration og frivillig hjemsendelse af flygtninge i tilfælde af en normal flygtningestrøm, og for det andet en anden budgetpost, der skal gøre det muligt at træffe hasteforanstaltninger i tilfælde af en massiv flygtningestrøm. Således kommer vi en anmodning fra Det Europæiske Råd i Tampere i forkøbet, eftersom Rådet vurderer, at man skal hensætte en eller anden form for finansiel reserve til midlertidig beskyttelse i tilfælde af en massiv flygtningestrøm. Hr. formand, vi har allerede fremsat dette forslag.
Den tredje målsætning er en forøgelse af midlerne til bekæmpelse af kriminalitet, og den fjerde målsætning er en budgetpost, der tillader at træffe foranstaltninger inden for rammerne af Kommissionens handlingsplan 2000-2004 til bekæmpelse af narkotikahandel.

Rothley
Hr. formand, med al respekt for ordførerne kan Budgetudvalget ikke for alvor tro, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vil være begejstret for dets arbejde! Budgetudvalget har ligesom Rådet ladet Domstolen i stikken! Jeg ved godt, at juraen ofte opleves som forstyrrende i den politiske proces. Men at man på en sådan måde lader hånt om Domstolens arbejde for den europæiske integration og for den enkeltes retssikkerhed, det grænser til en skandale!
Man må spørge, hvilken rolle fagudvalget egentlig skal have, hvis Budgetudvalget bare med en håndbevægelse fejer alle de omhyggeligt overvejede, moderate forslag af bordet. Hvilken rolle skal fagudvalgene så spille? Jeg frygter, at retssikkerheden i Den Europæiske Union hele tiden bliver indsnævret yderligere. Men det er klart, hvem der har ansvaret for det. Vi bør ikke udsætte os for risikoen for at indskrænke retssikkerheden i Den Europæiske Union, især ikke, når man hele tiden taler om, at vi vil skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

McNally
Hr. formand, jeg overtog jobbet som ordfører for udvalget efter hr. Desamas hjerteanfald. Han skulle oprindelig have udført arbejdet for udvalget. Vi håber, han snart er tilbage.
Jeg takker hr. Bourlanges for og lykønsker ham med hans omhyggelige arbejde på vegne af parlamentsmedlemmerne. Industriudvalget dækker 120 budgetposter - så som De kan se, har vi en ret kompleks opgave! Vi dækker energiprogrammerne, dem der vedrører industrien, herunder små og mellemstore virksomheder, forskningsprogrammerne under rammeprogrammerne, som naturligvis beløber sig til ca. 60% af Den Europæiske Unions udgifter til interne politikker og posterne for handel og faglig bistand.
Hvad angår budgetposterne for energi, beklager vi, at Budgetudvalget ikke fulgte den linje, vi havde lagt med at øge udgifterne til Altener og Save. Det er programmer for vedvarende energi og fremme af energieffektivitet, som på nuværende tidspunkt er i samråd. Hvis vi som forventet får en stigning som følge af et samrådsmøde, vil der naturligvis blive anmodet om flere penge til næste år.
Hvad angår forskning, og efter mange lange drøftelser med hr. Bourlanges, er jeg interesseret i at vide, hvad han agter at gøre. Vi i Industriudvalget ønsker ikke, at forskningsprogrammerne opdeles i mange forskellige poster, en for hver nøgleaktion. Men vi ønsker bestemt at overvåge hver nøgleaktion. Jeg tror, vi er nået frem til en aftale med Kommissionen om, at vi med mellemrum får oplysninger, som foreligger i en sådan form, at vi kan overvåge udgifterne på den måde, vi ønsker.
Jeg er også ked af, at Budgetudvalget ikke godkendte flytningen af uddannelsen for det nukleare inspektorat i det tidligere Sovjetunionen fra den eksterne politik til budgetposten for energi, hvor den uddannelse kunne være varetaget meget mere effektivt. Vi har argumenteret for dette tidligere, og vi vil gøre det igen.
Hvad angår overvågning, agter udvalget at gøre et medlem ansvarlig for overvågningen af hver af de 120 budgetposter. De forventes at følge udgifterne, at påse organiseringen af projekterne, at besøge projekterne og være i en position, så de kan fortælle os, hvordan det går.

Hughes
Hr. formand, jeg vil gerne takke mine kolleger i Budgetudvalget og især budgetordføreren for det gode samarbejde, vi har haft med dem under førstebehandlingen. Det er kodesprog for at sige, at Beskæftigelsesudvalget stort set fik, hvad det var ude efter under førstebehandlingen, og det glæder mig.
Andre har henvist til strukturfondene. Vi er stort set tilfredse med, at Budgetudvalget godkendte vores henstillinger, så jeg vil i stedet gerne se på en række underkategorier af budgetposterne. En, der er vigtig for Beskæftigelsesudvalget, er den sociale dialog. Der er vi endt med EUR 4,5 millioner mere, end Europa-Kommissionen først søgte. Det, tror jeg, er mere i tråd med de opgaver, vi står over for på dette vigtige område, og det omfatter bevillinger til inddragelse af repræsentanter fra tiltrædelseslandene i Central- og Østeuropa, hvilket vi mener er meget vigtigt. Vi har fået mindre end ønsket på B3-4003. Det er skuffende, fordi det er et vigtigt område med den forventede gennemførelse af den europæiske statut for virksomheder og, håber vi, fremskridt inden for de generelle rammer for information og høring vedrørende udgifter. Det glæder os, at det, vi søgte vedrørende ngo'er, blev godkendt under førstebehandlingen. Det, mener vi, er et meget vigtigt område - idéen med at udvikle en civil dialog. Det glæder mig især, at finansieringen fortsætter til ngo-forummet, hvilket jeg mener, er en vigtig del af udviklingen af den civile dialog.
Beskæftigelse er naturligvis et af de vigtigste spørgsmål for Beskæftigelsesudvalget. Og her har vi med budgetposterne B5-502 og B5-503 i alt opnået ca. EUR 24 millioner mere end i Kommissionens oprindelige forslag. Vi synes, at det er et fremragende resultat. Vi ser frem til at gennemføre afsnittet om beskæftigelse i Amsterdam-traktaten og skabe fremskridt i forbindelse med den makroøkonomiske dialog, som blev aftalt i Köln. Vi er derfor taknemmelige for, at vi har midlerne til at skabe udvikling inden for disse vigtige spørgsmål. Afslutningsvis er der to små problemer, hr. formand. Det ene er, at vi stadig ikke har et varigt retsgrundlag for ngo'erne. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet gør fremskridt på dette område, ellers ophører den civile dialog med udgangen af næste år. Det ville være katastrofalt.
Det andet problem vedrører den faglige bistand og de midler, der er overført til reserven. Jeg håber, at kommissæren for sociale anliggender reagerer hurtigt for at give de nødvendige oplysninger til at frigøre 50% ved andenbehandlingen.

Bowe
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne lykønske ordføreren for Budgetudvalget med det arbejde, han har udført i år. Jeg takker ligeledes hr. Wynn for den frejdige måde, han leder Budgetudvalget på, hvilket er en ny oplevelse for mig. Ordføreren har gjort en flot stykke arbejde i betragtning af de begrænsninger, han har været underlagt i år. Selvom budgetposterne, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har ansvar for, ikke er store pengemæssigt set, spiller de en vigtig rolle, idet de fremmer udviklingen af Unionens politikker samt især realiserer og bringer borgernes behov og ønsker tættere på Unionen.
Ordføreren for Budgetudvalget har anerkendt en række af vores punkter og har gjort det muligt for os at fastholde udgifterne på de fleste områder og udvikle dem moderat på et par stykker. Jeg kan ikke takke Rådet på samme måde, når jeg gennemgår deres foreløbige budgetforslag. De skal prioritere borgernes interesser og behov højere.
Ved hjælp af de beløb, som blev fastlagt sidste år via forliget om Whitehead-betænkningen, opbygger budgetposterne vedrørende forbrugeranliggender fortsat tillid i offentligheden og forsikrer borgerne om, at vi ikke blot er et Europa, der er åbent for virksomheder, men som også fører kampagne for borgernes rettigheder som forbrugere. De yderligere beløb til de yderligere poster i kontoret for veterinærhygiejne i Dublin forsikrer borgerne om, at vi tager skridt til at beskytte kvaliteten af og sikkerheden ved den mad, de spiser. De nye ansvarsområder for sundhed i Amsterdam-traktaten kan udvikles ved hjælp af yderligere beløb på budgetposten for sundhed. Jeg bifalder især muligheden for at udvikle nye strategier til behandlingen af mentale sundhedsproblemer, f.eks. Alzheimer's sygdom og Creutzfelt-Jakob-sygdom. Når vi nærmer os afslutningen på den femte handlingsplan om miljøet, er de penge, som er til rådighed til at påbegynde udarbejdelsen af den sjette handlingsplan, ligeledes velkomne.
Min eneste skuffelse vedrører ordførerens fremgangsmåde over for de forskellige organer i Unionen, som Kommissionen har oprettet. Jeg var den eneste ordfører, sammen med hr. Bourlanges, som mødtes med repræsentanterne for organerne, og jeg hørte gode argumenter for at øge beløbet til disse organer for det arbejde, de udfører sammen med ansøgerlandene i Øst- Centraleuropa og for at markedsføre sjældne lægemidler, som er altafgørende for et relativt lille antal mennesker, der lider af sygdomme, som er vanskelige at behandle. Jeg mener, at man nok i højere grad skulle have taget deres argumenter i betragtning. Jeg er meget skuffet over, at ordføreren for Budgetudvalget ikke har accepteret argumenterne, som jeg har gjort. Jeg kan kun håbe på, at vi i de kommende år kan tage fat på de problemer, de nævner.

Görlach
Hr. formand, mine damer og herrer, under forarbejderne til budgettet har forholdet mellem Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Budgetudvalget ikke på noget tidspunkt været fri for spændinger. Det er klart - eftersom hovedparten af budgettet vedrører landbruget, ligger det i sagens natur. Derfor er det særligt glædeligt, at vi denne gang kan konstatere, at samarbejdet har været en hel del bedre end tidligere. Det skyldes i høj grad udvalgsformanden og især også ordføreren, hr. Bourlanges, men også tillidsrepræsentanterne fra alle grupper, det skal tilføjes.
Alligevel er det ikke alle Landbrugsudvalgets forslag, der kan samle flertal i dag, det ved vi. Vi lægger imidlertid særlig vægt på, at man ikke accepterer Rådets lineære nedskæringsforslag og især inden for de veterinære og fytosanitære udgifter indregner en moderat stigning, ligesom for de salgsfremmende foranstaltninger. Veterinære og fytosanitære udgifter er ikke kun landbrugsudgifter, det er også udgifter, som vedrører en fornuftig, fremsynet forbrugerbeskyttelse.
Naturligvis er den nye anden søjle inden for udvikling af landområderne en sag, som ligger udvalget særligt på sinde. Her kan vi overhovedet ikke forstå Rådets tilbageholdenhed. Vi glæder os over, at Kommissionen i sin ændringsskrivelse kommer Parlamentets tendens i møde. Landbrugets multifunktionelle opgaver for ernæringen, for bevarelsen af landskaber, for naturbeskyttelse, for turismen som et fremtidigt jobområde, som snarere vil være voksende end vigende, er en sag, som ligger hele Parlamentet særligt på sinde.
Rådet må acceptere, at udgifterne på landbrugsområdet fremover vil ændre sig i deres enkelte blokke. Det må imidlertid ikke være ensbetydende med, at man vælger den billige metode og tror, at man bare kan frigøre penge til andre politiske områder ved at foretage lineære nedskæringer inden for landbrugssektoren, som ikke kun omfatter udgifter til landmændene, men til landområderne i det hele taget.
Det kan konstateres, at der i de seneste år har fundet en tilnærmelse sted mellem Parlamentet og Kommissionen på dette område. Den hidtidige fantasiløshed fra Rådets side skal vige for en mere realistisk betragtning, også med henblik på de rettigheder for Parlamentet, også på budgetområdet, som venter os i fremtiden.

Langenhagen
ordfører for udtalelsen fra Fiskeriudvalget. (DE) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Fiskeriudvalget har foretaget en grundig gennemgang af de fiskerispecifikke budgettal. Diskussionen var anspændt og livlig. Der var talrige meningsforskelle, for det første om FIUF, for det andet om støtten til den fælles europæiske fiskeripolitik fra Rådet og medlemsstaterne, især med hensyn til internationale fiskeriaftaler som senest den med Marokko, og for det tredje om EU's forhold til andre internationale organisationer.
Vi opfordrer til, at Europa-Parlamentet i det mindste forsvarer de penge, som hidtil har været afsat til den fælles fiskeripolitik i de seneste budgetår. På mit initiativ har vi i udvalget formuleret tre ændringsforslag, som alle direkte eller indirekte er blevet vedtaget af Budgetudvalget i sidste ende. Fiskeriudvalget er især bekymret for budgetpost B2-901, hvor det drejer sig om medlemsstaternes kontrol og overvågning, for budgetpost B2-903 til støtte af den fælles europæiske fiskeripolitik samt for budgetpost B7-8000 om internationale fiskeriaftaler.
Budgetpolitikken har stor indflydelse på de tre følgende centrale emner. For det første på strukturpolitikken. På topmødet i Berlin blev der afsat EUR 161 millioner til regioner uden for mål 1-områderne. Det er en ganske stor del. Men forpligtelses- og betalingsbevillingerne steg i årene 1998 og 1999 og ser ud til at kunne stige yderligere.
For det andet er der i budgetforslaget ikke afsat nok penge til at gennemføre en effektiv kontrol og overvågningspolitik. Alene i 1999 ansøgte medlemsstaterne om flere penge, end der var på EU-budgetterne. Det er forklaringen på den ekstra sum på EUR 2 millioner, som Fiskeriudvalget har søgt om. Desuden er vi forståeligt nok beroliget af den bæredygtige omgang med ressourcerne, den systematiske registrering af grundlæggende data og udbygningen af dialogen med industrien. Dette forslag er derfor også budgetteret højt af Fiskeriudvalget.
Det tredje emne er naturligvis Marokko. Vi hilser det forhandlingsmandet velkommen, som Rådet nu endelig har givet. Afslutningsvis vil jeg gerne gøre opmærksom på, at den fælles fiskeripolitik - men hvem siger jeg egentlig det til? - har brug for stor støtte fra Fællesskabet. Hermed menes ikke kun økonomisk støtte. Vi står over for store udfordringer. Vi må alle sammen gøre det klart, at EU, som på fiskeriområdet er en supermagt, er parat til at stå inde for en industri, som vedrører talrige regioner, stater og borgere i Unionen. Arbejdspladsernes antal og kvalitet udgør en stor merværdi for EU og spiller, som vi alle ved, også en afgørende rolle i forbindelse med udvidelsen.

Watts
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme bifalder jeg så afgjort hovedordførerens, hr. Bourlanges', fremgangsmåde. Jeg vil især gerne takke ham for hans samarbejde med mit udvalg i de seneste par måneder og vores forgængere i de seneste år.
Mit udvalg har fremsat fem budgetprioriteter. Mål 1, 2, Interreg, transportsikkerhed og bæredygtig mobilitet. Jeg skal først behandle de regionale politiske prioriteter. Jeg er enig med hovedordførerens bemærkning om, at nedskæringerne i bevillingerne til strukturfondene er fuldstændig uacceptable. Så hvad går Rådets forslag om nedskæringer ud på? Rådet foreslår, at betalingsbevillingerne nedskæres med EUR 433 millioner til mål 1, EUR 95 millioner til mål 2 og EUR 33 millioner til Interreg. Parlamentet bifaldt ivrigt programmet for strukturfondene i Agenda 2000. Vi forventer, at de nye strukturfondsprogrammer får en flyvende start i det kommende år. Det er ganske enkelt ikke muligt, hvis disse nedskæringer gennemføres. Rådet slår til lyd for en reduktion i forskudsbetalingerne til nye programmer til ca. 3,5%. I modsætning hertil har Parlamentet for nylig overvejet, at forskudsbetalingerne ved første tilsagn skulle ligge på over 10% af de samlede midler.
Hvis disse nedskæringer fortsætter, sætter man efter vores mening den regionale genopbygning på spil. De eksisterende programmer vil gå i stå, før de omdannes til nye programmer. Der mistes styrke. De mest fattige samfund i de mest fattige regioner kommer til at lide mest. Resultatet bliver, at der ikke skabes nye arbejdspladser, og de eksisterende arbejdspladser sættes på spil.
Mit udvalg har foreslået en 100% genopførelse af disse tre budgetkonti på niveauet i det foreløbige budgetforslag. Stigningen på EUR 561 millioner i bevillingerne til strukturfondene gør, at vi kan opfylde tidligere tilsagn og sikre, at de nye Agenda 2000-programmer kommer godt fra start. Vi bifalder for øvrigt også, at de foreslåede 20% opføres i reserven, indtil der foreligger et vellykket resultat af vores drøftelser om retningslinjerne.
Jeg vil nu kort vende mig mod transport og blot sige til mine kolleger, at jeg håber, at de støtter Budgetudvalgets skridt til at gendanne nedskæringerne på budgetposten transportsikkerhed og budgetposten bæredygtig mobilitet.
Jeg vil gerne runde af med at takke alle mine kolleger i udvalget for deres støtte i budgetproceduren.

Perry
Hr. formand, dette er tredje gang, jeg er blevet bedt om at være ordfører for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport. Det er ikke et nemt job, der er aldrig nok penge, men jeg foretrækker dette frem for at være hovedordfører. Jeg ønsker også at takke hr. Bourlanges for hans støtte til Kulturudvalget.
Kulturen er ikke kommet så godt ud af budgetproceduren, som vi havde ønsket, men det går noget bedre end Ministerrådets forslag og viser tal, der ligger tæt på niveauet for 1999.
Ministerrådet har kraftigt kritiseret vores primære uddannelsesprogram, Sokrates, og programmerne for ungdom og kultur. Jeg vil mene, at de EUR 238 millioner, som er foreslået til Sokrates, ganske enkelt ikke er nok til at kunne udføre et fornuftigt stykke arbejde. Jeg mødtes i sidste uge med udvalget af britiske universitetsrektorer. De fortalte, at ingen - det være sig studerende eller universiteter - involveres i Sokrates på grund af pengene. De gør det, fordi de tror på Europa og ønsker, at det indre marked skal fungere. Men vi er nødt til at spørge os selv, om tallene nu er så lave, at målene er urealistiske. Lad os håbe, at samrådsproceduren i morgen anerkender behovet for at prioritere de studerende i Europa højere og øge finansieringen.
Vores samlede andel af budgettet udgør ca. EUR 600 millioner, hvilket er mange penge, indtil man deler dem mellem 370 millioner mennesker - mindre end 1% af vores budget, ikke et bundløst hul. I år 2000 kommer EU til at bruge mindre end EUR 2 pr. borger til uddannelse, hvilket tilskynder de unge mennesker til at deltage i udvekslingsprogrammer eller til at opnå viden om forskellige sprog og kulturer, til at informere borgerne om den fremtidige udvikling i Unionen, samtidig med at man støtter den audiovisuelle sektor. Ud af disse sølle EUR 2 udgør støtte til Europas kulturarv mindre end 20 eurocent. Kravet i næste årtusinde må være EUR 1 pr. borger til Europas kultur.
Det, vi beskæftiger os med nu, er kun symbolsk opfyldelse og symbolske udgifter. Selv der lykkes det os at få det i den gale hals. Jeg kritiserer ikke de enkelte medarbejdere, men jeg modtager for mange klager fra fremtrædende organisationer, f.eks. det europæiske ungdomsorkester, Det Europæiske Ungdomsparlament og Yehudi Menuhin-fonden, som er berømte organisationer, der gør et vidunderligt stykke arbejde for Europa og vores unge mennesker. Ikke én af disse organisationer, som er omfattet af budgetpost 3021 eller B3-2005, har modtaget en eneste euro i 1999 til deres budgetter. Kan vi gøre år 2000 til det år, hvor vores systemer virker? Hr. Prodi, fru Reding og fru Schreyer, vi regner med, at I gør det bedre i det kommende år.
Jeg vil gerne afslutte med at fortælle jer en historie. Jeg bor i en lille landsby i Hampshire med 2.500 indbyggere. Min hustru er formand for sognerådet. Jeg spurgte hende, hvor meget hun bruger på kulturelle, sportsmæssige og sociale aktiviteter i landsbyen. De bruger EUR 50.000, eller EUR 20 pr. borger. Så hvis der er nogen, som kommer til mig med henblik på europæisk støtte, så fortæller jeg dem, at der er langt større sandsynlighed for at få realistisk støtte fra deres byråd end fra EU.

Carlotti
Hr. formand, forhandlingen om budgettet er altid et godt tidspunkt til at udtrykke en politisk vilje. For Den Europæiske Union er det anledningen til at bekræfte dens moralske pligt, der består i at række udviklingslandene en hånd. Det er en lejlighed til at vise, hvor meget vi vil kæmpe mod fattigdom, uretfærdighed, enhver form for diskrimination, manglende demokrati, overholdelse af menneskerettighederne og frihed. Kort sagt er det en lejlighed til at vise vores vilje til at forsætte vores udviklingspolitik, selvom den nogle steder skal ændres og gøres mere effektiv og gennemsigtig.
Set ud fra dette synspunkt giver budgetudkastet for 2000 anledning til store bekymringer. Når jeg siger dette, refererer jeg selvfølgelig til kategori 4, som hr. Bourlanges netop har talt længe om. Ud over at først Kommissionen og dernæst Rådet med hensyn til alle berørte poster har foreslået meget kraftige nedskæringer, skal vi fremover klare de mange dramatiske situationer i verden. Vi må tage os af den tragiske situation i Kosovo og gøre en betragtelig indsats for at genopbygge landet. Men vi bør gøre det ved at frigive nye bevillinger og ikke ved at amputere samtlige bevillinger inden for kategori 4 med ca. 10%. Vi må ikke lade de fattigste betale for Den Europæiske Unions handlinger. Vi kan ikke sætte fattige mennesker op mod andre fattige mennesker og opfinde rigtige og forkerte ofre, og endelig beklager jeg, at Rådet opstiller problemet på denne måde og således vender ryggen til elendigheden. Vi har behov for tilstrækkelige bevillinger til selvfølgelig at finansiere genopbygningen af Kosovo, men også til Østtimor. Og tro mig: Bevillingerne inden for ECHO vil ikke kunne dække det hele, og bevillingsoverførsler fra en post til en anden efter prioriteter er heller ikke tilstrækkeligt. Vi skal også finansiere fiskeriaftalen med Marokko, som udgør en prioritet for Europa-Parlamentet.
Vi må derfor opfordre Rådet til at ændre de finansielle overslag for vores eksterne aktioner i kategori 4. Jeg tror, at Europa-Parlamentet er enigt på dette punkt. Jeg vil i øvrigt på vegne af Udvalget om Udvikling og Samarbejde takke budgetordføreren, hr. Bourlanges, og Budgetudvalget samt dets formand, hr. Wynn, for den holdning, de har indtaget til dette spørgsmål. Vi har dog i Udvalget om Udvikling og Samarbejde besluttet at fremsætte tre ændringsforslag. Det første om kønsspørgsmålet. Overalt i Afrika udvikler kvinderne sig i positiv retning, de er Afrikas drivkraft og håb for det kommende årtusinde, og vi må støtte denne udvikling. Det andet ændringsforslag vedrører budgetposterne om sundhed, forplantning og bekæmpelse af aids, som vi foreslår, at man lægger sammen. Men denne sammenlægning må ikke medføre en nedsættelse af bevillingerne. 25 millioner mennesker vil dø af aids i Afrika, 25 millioner potentielt syge mennesker, hvoraf ni tiendedele ikke er klar over den fare, deres egen krop udgør på grund af manglende testning og seksualundervisning. Aids bliver Afrikas nye tragedie.
Vores tredje ændringsforslag vedrører budgetpost B7-6000 om Den Europæiske Unions bidrag til ngo'ernes aktioner. Der fastsættes en betydelig nedsættelse af bevillingerne i medfør af denne post. Hr. Bourlanges foreslog en forøgelse, og det takker jeg ham for. Vi foreslår at ændre kommentarerne. Det er et ændringsforslag uden nogen finansiel betydning, men som vil gøre det muligt for kontaktudvalget ...
(Formanden afbrød taleren)

Klaß
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær Schreyer, mine damer og herrer, kvinder er den halve himmel, lyder et gammelt kinesisk ordsprog, og det er helt normalt, at kvinder i Den Europæiske Union også har en tilsvarende andel i Unionens budget. Måske kan man også slutte heraf, at Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder er det sidste i den række af udvalg, der bliver hørt her til formiddag.
Vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder prioriterer nogle få punkter. Det er dels kvindespecifikke aktioner, dels er det gender mainstreaming i alle fællesskabspolitikker. Det fjerde handlingsprogram for lige muligheder udløber i slutningen af år 2000, og jeg vil gerne minde fru kommissær Diamantopoulou om det tilsagn, hun gav udvalget om snarest muligt at fremlægge et forslag om at videreføre dette program, så det femte handlingsprogram kan følge efter uden overgang.
Daphne, programmet til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder, skal igennem andenbehandlingen så hurtigt som muligt, så man også her kan få direkte overgang fra den udløbende støtteperiode. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder kræver her en bred udlægning af sundhedsbegrebet, som omfatter det fysiske velbefindende, men også det åndelige og sociale velbefindende. Fællesskabsinitiativet Now udløber nu, og der må derfor stilles midler til rådighed for specifik støtte til kvinder i det nye fællesskabsinitiativ Equal. Arbejdsmarked og uddannelse er kerneområder for aktiv støtte til kvinder, og ledsageforanstaltninger, som f.eks. forpligtelser over for afhængige personer, spiller en stor rolle netop for kvinder og er med til at lette adgangen til arbejdsmarkedet.
Desværre er det stadig sådan, at vi har brug for særlige støttemuligheder også til kvinderne i Den Europæiske Union. Det gælder også for oplysningsarbejdet og for informationssamfundet. Her skal der være særlig fokus på kvinderne i tiltrædelseslandene. Midlerne til den europæiske kvindelobby, som arbejder for kvindernes interesser i Europa, skal også findes på budgettet for år 2000. Europa vedkender sig sit ansvar i udviklingspolitikken, og derfor må der under ingen omstændigheder skæres ned på midlerne på dette område. Det er fornuftigt at lægge budgetposterne B7-631 og B7-6211 sammen til én budgetpost. Men denne skal så også udstyres med tilsvarende beløb.
Familieplanlægning og sundhedsforsorg for mødre og børn hører til de vigtigste grundlag for befolkningspolitikken. Her er kvinderne en nøglefaktor, som vi må udnytte for at føre udviklingslandene ud af fattigdommen. Kvindernes deltagelse i det samfundsmæssige, økonomiske og politiske liv må styrkes. Gennem målrettet støtte til kvinder inden for befolknings- og udviklingspolitikken kan vi bidrage til, at der opstår en stabil social baggrund, at strukturer ændrer sig, og nye strukturer vokser frem. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder fremlægger kun nogle få ændringsforslag, som jeg beder om Deres støtte til.

Böge
Hr. formand, først vil jeg gerne på min gruppes vegne især takke de to hovedordførere for de rigtige fokuseringer og den rigtige strategi, som de har udviklet.
Når vi i en offentlig diskussion, som drejer sig om budgetsanering og besparelser, går ind for en begrænset revision af det finansielle overslag, så gør vi det som Parlament med god samvittighed, fordi vi i de forløbne år gang på gang har bevist, at Parlamentet var i stand til på den ene side ansvarsbevidst at foretage de nødvendige politiske europæiske prioriteringer, og dette skete som led i bestræbelserne på at opnå større effektivitet og gennemsigtighed i budgetproceduren.
Naturligvis handler det ikke om bare at finansiere nye politiske krav ved at forhøje midlerne. Men på den anden side viser den aktuelle udvikling tydeligt, at dele af beslutningen fra topmødet i Berlin ikke var helt kloge og fremtidsorienterede, og at der er behov for at foretage nogle justeringer.
Henvendt til Rådet og rådsformandskabet vil jeg gerne sige følgende: De behøver ikke minde os om, at vi er forpligtet over for de europæiske skatteydere, og at vi også er forpligtet i forhold til budgetdisciplinen. Jeg ville meget hellere have, at Rådet fremover ville gøre sin del af arbejdet meget bedre. Det var jo egentlig en skandale, at Rådet anbefalede Parlamentet at give decharge for både 1996- og 1997-budgettet. Jeg ville virkelig anbefale Rådet, eftersom en stor del af Fællesskabets budget afvikles via medlemsstaterne, at sørge for effektivitet, gennemsigtighed og lydefri gennemførelse, så Kommissionen ikke er tvunget til fremover igen og igen at gribe til konteringsmetoder, af hensyn til en ordentlig afvikling af budgettet. Når den del af arbejdet er udført, kan Rådet gerne komme med nye forslag til Parlamentet om, hvordan vi skal forholde os i budgetproceduren.
Jeg er kommissær Schreyer meget taknemmelig for, at hun stillede tallene op over for hinanden. Hvad stod der i det foreløbige forslag? Hvilke forslag har Rådet fremsat? Hvordan skal dette vurderes i forbindelse med de økonomiske maksimumsgrænser for udgifterne, som vi er blevet enige om i fællesskab? Vi vil jo ikke fuldt ud udnytte råderummet, som efterhånden i betragtning af de 1,27% af medlemsstaternes bruttonationalprodukter udgør ni til ti milliarder. Men jeg vil gerne understrege, at der findes nogle internationale forpligtelser over for udviklingslande, over for tredjelande, som vi har påtaget os, og som man ikke bare kan nedskære over én kam med ti procent! Det er fantasiløst og politisk uansvarligt. Det er bogholdermentalitet! Det bør Rådet tage afstand fra!
I den forbindelse vil jeg også gerne præcisere, at det jo ikke kun drejer sig om at lede de nødvendige udenrigspolitiske prioriteringer som genopbygningen i Kosovo på vej, men for at det kan blive organiseret og sat i gang på en fornuftig måde, må Rådet også komme Parlamentet i møde i spørgsmålet om, hvordan vi skal organisere denne hjælp, og hvordan det kommende genopbygningsagentur for Kosovo egentlig skal fungere? Også på dette punkt tror jeg, Rådet må komme Parlamentet i møde.
Ordføreren gjorde ret i at tage problematikken med kontorerne for faglig bistand op. Vi er indstillet på at give Kommissionen de nødvendige midler til administrative opgaver og management af alle disse projekter, hvis Parlamentet til gengæld inddrages i reformovervejelserne. Her tror jeg, vi kan få en god dialog.
Jeg vil også gerne kommentere det, som kollega Perry sagde. Flerårige programmer som Sokrates og LIFE er i og for sig programmer, som borgerne derude forventer af os, og vi bør stille kvalitet og de nødvendige midler til rådighed som et stykke europæisk udvikling, europæisk integrationsproces.
Kommissionen har vist imødekommenhed over for Parlamentet med fru Schreyers udtalelse om, at man tilstræber omlægninger, at udnytte en mindre del af fleksibilitetsreserven og eventuelt at ændre det finansielle overslag. Dette er en tilnærmelse, men når det drejer sig om besparelser, Kommission og Råd, har vi brug for dokumentation post for post for, om midlerne virkelig ikke udbetales, eller om man vil blokere politisk motiverede prioriteringer fra Parlamentets side. Det er op til Dem at fremlægge denne dokumentation. Så er vi villige til mange samtaler. Jeg tror, vi har meget at gøre inden december, inden andenbehandlingen. Der er enighed i Parlamentet om, at vi har brug for en begrænset revision af det finansielle overslag, så vi ikke som i år igen skal grave os igennem x antal forskellige tillægs- og ændringsbudgetter.

Walter
Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Rådet, mine damer og herrer, først en lille rettelse til hr. Böge. Jeg takker de tre ordførere, ikke de to. Hr. Pittella har også fremlagt en yderst vigtig betænkning for os; jeg takker altså de tre ordførere for det virkeligt konstruktive samarbejde, som har præget budgetproceduren i år. Jeg vil også gerne takke alle dem, som er kommet til os fra de forskellige udvalg med deres ønsker, og som for en stor dels vedkommende, for den allerstørste dels vedkommende, har vist meget stor forståelse for, at der inden for en begrænset ramme er meget, man kunne ønske sig, men det er ikke alt, der kan lade sig gøre.
Vi har at gøre med penge, som er begrænsede, naturligt begrænsede, som er begrænsede også med vores accept, men som alligevel skal genspejle de opgaver, som vi har sat os for på europæisk plan. Den Europæiske Unions budget er specielt i år 2000, ikke kun fordi det blev påbegyndt af det gamle Parlament, hvorefter der kom en interinstitutionel aftale, som binder os, som vi også har været med til at vedtage, og som så kunne videreføres efter valget. Det er denne interinstitutionelle aftale, som begrænser os, men som også har åbnet nye muligheder for os; det kommer jeg tilbage til.
For det tredje skal dette budgetår 2000 fremhæves ved, at vi med dette år går ind i perioden for det næste finansielle overslag, som går til år 2006, og det drejer sig om allerede i dag at sætte vigtige markeringer for de kommende år. For det fjerde befinder Den Europæiske Union sig også efter Amsterdam-traktaten i den situation, at vi har mange nye udfordringer. Jeg kan her nævne det indenrigspolitiske område, området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, beskæftigelseskapitlet eller forbedrede muligheder i forbindelse med sundhedsbeskyttelsen og forbrugerbeskyttelsen.
Nye opgaver kræver imidlertid også, at vi stiller de tilsvarende midler til rådighed, for ellers er det kun tom tale, vi kommer med, og budgetter bør ikke være tom tale. Vi må altså klart konstatere, hvad der er vores prioriteringer, og også vise det tydeligt udadtil. Det har vi gjort tidligere, og det vil vi også gøre fremover. Henvendt til rådsformanden til jeg gerne sige, at naturligvis handler det for os om menneskene, menneskene i form af skatteyderne, som skal betale det, der bliver givet ud her, men også om de mennesker, som pengene skal stilles til rådighed for, som jo er dem, vi laver politik for. Vi bedriver jo ikke politik som et spil mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet for vores egen fornøjelses skyld, men for at skabe de bedst mulige forudsætninger for, at Den Europæiske Union kan udvikle sig, og at de mennesker, vi har at gøre med, kan finde gode betingelser.
Vi har tidligere lagt vægt på, at borgerne skulle vide, at vi sikrer en omhyggelig omgang med vores skattepenge. Budgettet for år 2000 er som udgangspunkt, hvad angår forpligtelsesbevillingerne, lavere end budgettet for 1999. Prøv De en gang at gå ud i en af Deres medlemsstater og sige til finansministrene, at de skal fremlægge en finanslov, som er lavere end sidste års finanslov. Det gad jeg nok se. Det står endnu tilbage at klare. Vi handler her efter det, og det bør man notere sig, når man stiller sig op siger: I vil bare have flere penge. Det er ikke tilfældet. Vi er meget omhyggelige med pengene.
Men fordi vi arbejder med og for mennesker, er en af de særlige opgaver udgiftsområde 4, den eksterne indsats. Her er Rådet faktisk gået hen og har sagt: Vi vil finansiere en vigtig fremtidsopgave respektive en vigtig aktuel opgave, som vel skal strække sig over de kommende år, nemlig hjælpen til menneskene i Kosovo. Til at finansiere det gennemfører vi en nedskæring på 10% over alle budgetposter.
Hr. Böge sagde lige før, at det var fantasiløst; det var pænt udtrykt. Er De klar over, at vi så på disse poster f.eks. må nedskære hjælpen til Israel og den palæstinensiske befolkning med 10%, altså hjælpen til at opbygge freden i denne region? Er De klar over, at vi må nedskære befolkningsprogrammer og aids-bekæmpelsesmidler til udviklingslandene med 10%, udviklingslandenes svøbe? Er De klar over, at bekæmpelsen af antipersonminer, som også er med i vores budgetposter, skal skæres med 10%, eller at vi må nedskære ngo-projekter i udviklingslandene, f.eks. for gadebørn i Guatemala eller i andre regioner af verden, med 10%, fordi vi ikke vil bruge den fornødne fantasi, fordi vi ikke vil undersøge ordentligt, hvor disse midler skal komme fra? Det kan ikke være den politik, vi vil føre. En generel nedskæring efter plæneklippermetoden er uansvarlig, og derfor må vi kæmpe imod, og vi vil kæmpe imod, og vi vil opsige udgiftsområde 4 som del af den interinstitutionelle aftale. Vi vil, selvom det er vanskeligt, opfylde de øvrige dele af den interinstitutionelle aftale.
Vi har også problemer med de andre udgiftsområder, f.eks. udgiftsområde 3, som jo indeholder de traditionelle centrale emner for vores politik, miljøpolitik, uddannelsesprogrammer for ungdommen, forskning, transeuropæiske net med deres muligheder for at skabe arbejdspladser og for at forbedre vores konkurrencedygtighed på globalt plan. Også her er det noget knapt med midler, fordi vi definerer stadig flere opgaver, men ikke får tilsvarende midler stillet til rådighed. Vi flytter udtrykkeligt opgaver fra det nationale plan til det europæiske plan, men de tilsvarende økonomiske midler følger ikke med. Det er ikke seriøs politik. Det må vi diskutere. Alligevel vil vi inden for dette udgiftsområde ikke arbejde for en forhøjelse af midlerne.
I den interinstitutionelle aftale opnåede vi, at vi fremover også kan få afgørende medindflydelse på landbrugspolitikken. Fremover kan vi ikke bare støtte produktionen af enkelte produkter, men også udviklingen af landområderne. Det er for os et meget vigtigt område, og lad mig afslutningsvis sige noget om personalepolitikken. Også her har vi handlet meget ansvarsbevidst som i de foregående år. Vi har, undtagen på to centrale områder, ikke oprettet ekstra stillinger. OLAF skal styrkes. Og den anden del vedrører den veterinære sikkerhed eller fødevarekontrollen; her har vi foretaget en meget moderat forhøjelse på fem stillinger. Det skylder vi de mennesker, som kræver af os, at vi sørger for, at de kan få sunde fødevarer at spise. Det er de centrale punkter i meget koncentreret form.
(Formanden fratog taleren ordet)

Mulder
Hr. formand, også jeg vil gerne begynde med at takke de tre ordførere for deres grundige arbejde. Jeg vil i særdeleshed takke hr. Bourlanges. Jeg har ofte mærket, at han ikke behøver 15 minutter til med hans veltalenhed at overbevise forskellige mennesker. Vi vedtog de finansielle overslag i maj i år, og det er ærgerligt, at vi ikke gjorde det med absolut flertal. Vi vedtog dem med simpelt flertal. Det er imidlertid et flertal, og jeg synes derfor, at vi skal respektere dette.
Min gruppe mener, at vi også så vidt muligt skal gøre dette. Der er en kategori, hvor det er vanskeligt, og det kommer jeg tilbage til senere. Det er kategori 4. Jeg vil gerne i det store og hele kraftigt støtte ordførerens holdning, hvor det drejer sig om hans politik med hensyn til KFB, kontorerne for faglig bistand. Når vi ser på begivenhederne i det forløbne år, kan vi ikke undlade at gøre dette problem så gennemsigtigt som muligt. Vi må vide, hvad der tilkommer den offentlige sektor, og hvad der tilkommer den private sektor.
Lad os nu lige tage de forskellige kategorier. Allerførst kategori 1: landbruget. I tre år har vi her haft en ny procedure, ad hoc-proceduren. I slutningen af denne uge modtager vi fra Kommissionen en beretning med de seneste skøn over, hvad landbruget koster i år 2000. Jeg ved ikke, hvordan det for Rådet er muligt allerede i juli at fastsætte, hvad der kan nedskæres. En procent nedskæring af landbrugsudgifterne over hele linjen kan der ikke være tale om. Det kan simpelthen ikke lade sig gøre. Vi må afvente, hvordan skønnene er, og vi kan efter næste uge tale om, hvad landbruget præcist har brug for. Jeg tror, at Rådets handlemåde i høj grad er i modstrid med aftalens ånd.
For så vidt angår fornyelserne i landbrugsudgifterne, kategori 1 B, støtter vi kraftigt de ændringsforslag, som siger, at vi må gøre noget ved nitratproblemet i Europa. Vi tror også, at der skal gøres noget ved en kvalitetspolitik for europæiske landbrugsprodukter. For nøjagtigt et år siden blev der i Parlamentet enstemmigt vedtaget en betænkning derom, og tilfældigvis havde jeg udarbejdet den.
For så vidt angår kategori 2, synes vi, at betalingsbevillingerne skal afspejle det virkelige behov, og jeg synes, at vi endnu en gang skal udveksle synspunkter derom.
For så vidt angår kategori 4, er den diskuteret intensivt i min gruppe, og det bliver den stadig. Jeg tror, at jeg kan berolige ordføreren. Der er et flertal for hans holdning. Flertallet er af den opfattelse, at det ikke går an at nedskære midler til andre lande, som har brug for hjælp. Vi må betale det. Den samme gruppe synes, at Kosovo hører ind under Europa og har prioritet. Tyrkiet skal hjælpes, og Østtimor skal hjælpes. Der er også en anden gruppe, sandsynligvis et mindretal, og det vil ikke overraske ordføreren, når jeg siger, at jeg hører til den, som synes, at tallene skal undersøges nøje endnu en gang. Kan Kosovo virkelig absorbere disse 500 millioner, når Kosovos bruttonationalindkomst er mellem EUR 800 millioner og 1 milliard? Jeg kunne godt tænke mig, at der endnu en gang blev foretaget en nøjagtig beregning deraf. Jeg mener også, at man i de kommende måneder så vidt muligt skal undersøge, om vi kan løse problemet.
Så vil jeg lige sige noget om administrationsudgifterne. Vi synes, det er væsentligt, at ordføreren og ordføreren for år 2001 undersøger, hvad der præcist hører under del A i budgettet, og hvad der hører under del B. Her drejer det sig specielt om kategori A30. Hvornår kan en hjælpeorganisation anmode om europæiske midler? Kriterierne herfor er i vores øjne alt for uigennemskuelige. Hvad vedrører de administrative udgifter så? Vi hører det dag ud og dag ind, og mange af os er generet deraf. Der er en stigning i antallet af ældre i samfundet. Pensionsproblemet i Europa skal for en gangs skyld tages alvorligt. Også jeg tror, at der her er en fin opgave for Kommissionen.
Den periode, som nu begynder, mellem første- og andenbehandlingen bliver særlig interessant denne gang. Jeg tror, at vi skal gå alle konti omhyggeligt efter endnu en gang, for hvordan vi end vender og drejer det, er et strengt budget i øjeblikket nødvendigt, og det er vi alle sammen nødt til at stræbe efter.

Buitenweg
Tre ordførere og mange ordførere for udtalelser, hr. formand, på De Grønnes vegne er jeg dem taknemmelig for deres bestræbelser, som har resulteret i disse stabler af betænkninger. Jeg kan desværre kun fremhæve nogle få aspekter deri, og jeg vil begynde med udgifterne vedrørende forbindelserne med tredjelande i betragtning af, at de jo udgør kernen i denne budgetdiskussion.
Jeg deler ordførerens misbilligelse af Kommissionens forslag om fremover at tilrettelægge udviklingssamarbejdet efter geografiske linjer og formindske de tematiske budgetkonti. Gennem denne horisontale holdning kan vi nemlig stimulere netop de aktiviteter vedrørende emner, som vi politisk prioriterer højt, såsom menneskerettigheder, miljø og ligestilling. Fire år efter, at man på FN's konference i Beijing opnåede kønsrettigheder, torpederes den europæiske budgetkonto med henblik herpå. Jeg er særdeles tilfreds med, at ordføreren nu har rettet op på dette i sin betænkning. Det er dog beklageligt, at dette emne tilføjes budgetkontoen for aids. Kondomer forekommer mig at være en fællesnævner, men der findes også andre aspekter af kvinders ret til selvbestemmelse med hensyn til deres krop.
Jeg støtter ordføreren fuldt ud med hensyn til finansieringen af genopbygningen af Kosovo. Kommissær Siimes har erindret os om vores pligter over for skatteyderne og om, at pengene skal anvendes ordentligt. Jeg synes, at det netop er det, vi vil gøre opmærksom på. I øjeblikket fyldes Kosovo-kontoen gennem en lineær nedskæring på 10% på udgifterne til tredjelande. Denne ostehøvlsmetode er netop en kortsynet bogholderløsning og vidner ikke om en seriøs vurdering af prioriteterne. Det er desuden et spørgsmål, om denne ændring af en europæisk udenrigspolitik også er en fordel på længere sigt. Hr. Walter har allerede nævnt en række eksempler. Der kommer færre penge til fredsprocessen i Mellemøsten og færre penge til projekter med henblik på at genoptage demobiliserede soldater i samfundet. Man tager ikke ved lære af Kosovo. Der investeres mindre i forebyggelse af konflikter. Genopbygningen af Kosovo skal derfor efter min gruppes opfattelse finansieres gennem en forhøjelse af loftet for kategori 4.
Hjælpen til Østtimor og Tyrkiet vil imidlertid være af mindre finansielt omfang. Jeg tror, at der her kan ses på muligheder, her er jeg enig med hr. Mulder, for at undersøge, om disse penge kan findes i det eksisterende budget. Så skal der faktisk opstilles prioriteter. Subsidiering af store virksomheders eksport fra det europæiske budget er derfor ikke min prioritet. Eventuelt kan der også skabes muligheder, og det er måske en idé til forhandling med Rådet, for at tage de 89 millioner, som er afsat til humanitære foranstaltninger i Kosovo, fra den humanitære aktionskonto og tage dem med i den samlede pakke til finansiering af regionen. Disse forskelle må imidlertid ikke tilsløre - og jeg har tidligere sagt, at jeg deler ordførerens opfattelse - at der skal stilles flere penge til rådighed for ekstern politik, fordi det er uansvarligt at lade Kosovo få støtte på bekostning af udviklingslande.
Et andet punkt, der er diskuteret stærkt i Budgetudvalget, er subsidieringen af ikkestatslige organisationer. Budgetkonto 3021, den henviste hr. Perry også til, indeholder en liste over organisationer, som får et præcist beløb tilkendt. Disse organisationers arbejde tager jeg ikke op til diskussion her. Men det er dog stødende, at Parlamentet skal bruges til at tilkende individuelle subsidier. Fra disse organisationers side er det dog forståeligt, for Kommissionen svigter sine opgaver alvorligt, når organisationer må vente i halvandet år på tilkendelse af subsidier, eller når kriterier i mellemtiden ændres. Det bureaukratiske papirarbejde er legendarisk. Europæiske initiativer fra borgere bremses netop derved, og reformen af Kommissionen skal derfor bidrage til bedre tjenesteydelser ved at anvende penge effektivt, gennemsigtigt og også i overensstemmelse med budgetmyndighedernes politiske mål. Det betyder ikke, at selve budgetmyndighedens mål altid er rationelle. Således subsidieres dyrkningen og eksporten af tobak for næsten EUR 1 milliard. Desuden betaler vi årligt et par millioner til information om de negative følger af tobaksrygning. Hvordan kan vi stadig retfærdiggøre dette? Min gruppe foreslår derfor, at disse tobakssubsidier nedsættes med 10%.
Min sidste bemærkning, hr. formand, vedrører medlemmernes frivillige pensionsfond. Denne blev almindeligt samtaleemne, fordi de tilsluttede medlemmer gennem denne konstruktion modtog ekstra pension fra europæiske midler. Dette vil alt sammen blive taget udførligt op under forhandlingerne om statutten, og jeg vil ikke forsøge at foregribe en beslutning derom. Jeg vil dog under denne forhandling opnå, at pensionfonden adskilles fra Parlamentet, for så vidt angår både den administrative og den politiske struktur.

Wurtz
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, et budget er frem for alt et udtryk for et politisk valg. Set ud fra dette synspunkt synes jeg, at der ligger en ejendommelig modsigelse i at øge de opgaver, der tildeles Den Europæiske Union, alt imens man foretager nedskæringer af de nødvendige ressourcer til fuldførelsen af disse opgaver. Logikken i budgetstabilitetspagten er ikke forenelig med ambitionerne om et Europa, der er mere socialt og solidarisk.
For at gøre de vigtigste budgetposter, som Rådet fremlægger for os, nemmere at forstå for udenforstående - som vores medborgere jo er - vil jeg opsummere dem således. Landbrugsudgifterne: En systematisk nedskæring med 10% på alle bevillingsposter i forhold til Kommissionen forslag, endda uden at man har undersøgt de specifikke behov i de enkelte sager. Strukturfondene: Mærkbare nedskæringer i bistandsbevillingerne til regionerne. De såkaldte interne politikker, det vil sige - bortset fra forskning og netværk - alle politikker til fordel for beskæftigelse, ungdommen, uddannelse, miljø og kultur: En nedskæring med næsten 18% i forhold til vores nuværende budget. Eksterne aktioner navnlig inden for samarbejde med landene på den sydlige halvkugle nedskæres. Der er allerede givet eksempler, men jeg kan tilføje fødevarehjælp: - 9% i forhold til det nuværende niveau, Afrika-samarbejdet: - 12% i forhold til i dag, bistand til ngo'erne: - 35% i forhold til i dag.
Dette valg er efter min gruppes mening fuldstændig uacceptabelt. Begrundelsen, der skulle retfærdiggøre de uforklarlige nedskæringer, er den uforudsete forekomst af nye prioriteter, der er fuldt ud velbegrundede, som hjælpen til Kosovo, støtte til opbygningen af Østtimor, der langt om længe er frit, solidaritet med ofrene for jordskælvet i Tyrkiet og finansieringen af en fiskeriaftale med Marokko.
Denne argumentation er efter min mening irrationel. Man kan ikke tage brødet ud af munden på Peter for at give det til Poul. Skønt min gruppe absolut ikke går ind for en uovervejet forøgelse af Den Europæiske Unions udgifter, mener vi alligevel, at det er nødvendigt - hvis der findes et behov herfor, hvilket åbenbart er tilfældet - at anvende den rådighedsmargen, der findes i kraft af aftaler, som er indgået af medlemsstaterne selv. Men udregnet i procent af Den Europæiske Unions BNP er omfanget af Rådets budgetudkast mindre end Kommissionens udkast, der igen var mindre end det, der fremgik af aftalen i Berlin, som igen var mindre end det, der blev fastsat i Edinburgh-aftalen. Hvor stopper det? Vi må finde ud af, hvad vi vil, og vi må give os selv midlerne til at gennemføre det på en fornuftig måde.
Derfor anmoder min gruppe - inden for rammerne af de aftaler, der er indgået af medlemsstaterne selv - om en ændring af de finansielle overslag for alle de kapitler, jeg netop har nævnt. Og, hr. Bourlanges, da tomme tønder ofte buldrer mest, støtter vi under alle omstændigheder ordførerens forslag om en ændring af de finansielle overslag for de eksterne aktioner.
Desuden ønsker jeg at henlede kollegernes opmærksomhed på visse ændringsforslag fra min gruppe om en undersøgelse af anvendelsen af Tobin-skatten til fordel for verdens kulturelle rigdomme, der er klassificeret af UNESCO, og om en fastfrysning af bistanden til Tyrkiet - undtagen naturligvis med hensyn til hjælpen til jordskælvsofrene - så længe landets myndigheder ikke ændrer deres holdning over for den kurdiske befolkning, spørgsmålet om Cypern og problemet med menneskerettighederne i det hele taget.
Endelig insisterer vi på anmodningen om, at de bevillinger, der er medtaget i budgettet for 1999 til fordel for en europæisk lobby for kvinder, som tæller 1.400 kvindegrupper, og som udfører et flot stykke arbejde, uændret overføres til budgettet for 2000. Som De kan se, drejer det sig om fornuftige forslag, som alle fremskridtsvenlige parlamentsmedlemmer - og flere til - kan og bør støtte.

Kuntz
Hr. formand, kære kolleger, budgetproceduren for 2000 indgår i nogle meget forsigtige finansielle rammer med begrænsede udgifter for perioden 2000-2006, som Europa-Parlamentet har vedtaget i den interinstitutionelle aftale. Skønt den samme budgetmæssige forsigtighed både gælder på nationalt og på europæisk niveau, lever den her især op til visse medlemsstaters krav, og det er klart for alle, at det første offer for denne forsigtighed vil være den fælles landbrugspolitik. Man planlægger således med overlæg en gradvis nedskæring af udgifterne til skade for landmændene.
Med hensyn til strukturfondene er den europæiske regionalpolitik blevet et veritabelt handicap for Frankrig, i modsætning til den skrøne, der med glæde opretholdes af bl.a. den kommissær, som i øjeblikket har ansvaret for regionalpolitikken.
Med hensyn til udenrigspolitikken tilslutter vi os naturligvis fiskeriaftalen med Marokko, der er vigtig med hensyn til forbindelserne mellem Europa og Middelhavsområdet, som meget ofte negligeres af Den Europæiske Union. Vi er ligeledes enig i at støtte Østtimor finansielt samt i at hjælpe Tyrkiet efter jordskælvet. Hvad angår hjælpen til Kosovo, så lad os endnu en gang beklage Den Europæiske Unions bombeangreb på en europæisk stat. Vi bombede Balkan, og nu må vi hjælpe med at genopbygge denne region og genetablere freden, men freden for alle - også for serberne i Kosovo. Vi kan således udmærket se, hvad det er, der sker med budgetrammen for eksterne aktioner. Den spareplan, som fremgår af de finansielle overslag, vil i virkeligheden være en selektiv spareplan: Udenrigspolitikken på bekostning af landbrugspolitikken. Den betydelige reducering af landbrugspolitikken og den anfægtelige regionalpolitik er så meget desto mere elementer, som vores gruppe ikke kan acceptere. Om nødvendigt ville punkt 20 i hr. Bourlanges' betænkning, hvoraf det dybest set fremgår, at det er en anakronisme at skelne mellem obligatoriske udgifter og ikkeobligatoriske udgifter, være en tilstrækkelig begrundelse for vores forkastelse af budgettet.

van Dam
Hr. formand, i maj i år tilsluttede Parlamentet sig de finansielle rammer for perioden 2000-2006. Det indebar viljen til at overholde den nødvendige budgetdisciplin. På denne baggrund skal vi bedømme budgettet for 2000.
Ordføreren foreslår, at det finansielle loft for den eksterne politik i vid udstrækning skal overskrides. Han spiller dermed højt spil; den interinstitutionelle aftale bringes jo således i fare. Finansieringen af vigtige prioriteter, såsom Kosovo og Østtimor, bliver nu afhængig af et politisk spil mellem Parlamentet og Rådet om de finansielle overslag. Desuden, hvor troværdigt er et Parlament, som inden for så kort tid tager de finansielle lofter, som det selv har tilsluttet sig, op til fornyet overvejelse?
Det er alt for tidligt at hente artikel 19 i den interinstitutionelle aftale ud af skabet. Vi må først seriøst se på de forskellige muligheder for at finansiere disse nye prioriteter inden for de nuværende rammer. Jeg tænker i denne forbindelse på underforbruget i 1999 og på nedskæringer af programmer, hvor tallene for anvendelsen af bevillingerne er lave, såsom Meda.
Dernæst har jeg en bemærkning om strukturfondene. De nuværende problemer med betalingsbevillingerne viser, at budgettet for strukturfondene hidtil har været vedtaget for højt. Ordføreren foreslår, at 50% af de stadig ikke gennemførte betalinger optages i budgettet for 2000. Jeg er meget ængstelig for denne forcerede forhøjelse af bevillingerne. Tillader absorptionskapaciteten dette, og er Kommissionen i stand til at forvalte disse ekstra penge ordentligt?
Opfordringen til at optage midlerne fra Den Europæiske Centralbank i Den Europæiske Unions budget kan jeg ikke tilslutte mig. Budgetmyndigheden får jo dermed ret til at træffe bestemmelser om Den Europæiske Centralbanks kapital, hvorved ECB's nødvendige uafhængighed kommer i fare. Desuden er Den Europæiske Union ikke aktionær i Den Europæiske Centralbank. En eventuel udbetaling af udbytte går derfor ikke til EU, men til de nationale banker.
Vi er overraskede over det ændringsforslag, som anmoder Kommissionen om at udarbejde en statut for europæiske politiske partier. Kun partier, som opfylder denne statut, vil være berettiget til finansiel støtte. Dette eksempel på centralisme kan vi umuligt gå med til. Udarbejdelsen af en sådan statut er i første instans noget for de politiske partier selv. Desuden afspejler partiorganisationerne den nationale kultur og mangfoldighed. At presse de politiske partier ind i en spændetrøje vil blot gøre kløften mellem Bruxelles og borgerne større.
Endelig indeholder Virrankoski-betænkningen en af de utallige hensigtserklæringer om en reform af ordningen for godtgørelser af rejseudgifter på grundlag af faktisk afholdte udgifter. Men er det efterhånden ikke på tide at omsætte ord til handlinger? Vores gruppes ændringsforslag, som sigtede mod dette, har Budgetudvalget forkastet. Det er en chance, vi er gået glip af, og et dårligt signal til borgerne.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil først og fremmest på det varmeste lykønske og takke ordføreren og udtrykke min store respekt for det på mange måder modige og fornyende budgetudkast. Således har ordføreren udarbejdet dette udkast gennem en budgetprocedure, som i øvrigt er forløbet stille og roligt, selvom Europa-Parlamentet er ved at stille Rådet over for en stor udfordring, og jeg mener, at denne udfordring fortjener at blive taget op. Jeg taler selvfølgelig om de finansielle overslag og det nødvendige i, at Europa viser sig værdig til den rolle, det ønsker at spille i verden, og ikke gør Unionens budget til en pengepuger-politik.
I 1999 havde vi et budget - dette er især henvendt til medlemmerne af Rådet, og jeg minder om det, fordi det er en sag, der vedrører os alle - men vi havde i 1999, fru kommissær, et budget på EUR 96 milliarder. I år, der er et særligt år på grund af krigen i Kosovo, begivenhederne i Timor og jordskælvet i Tyrkiet, der er begivenheder, som Den Europæiske Union - der anser sig selv som en ansvarlig aktør på den internationale scene - har grebet ind i, foreslår Rådet os et budget på EUR 92 milliarder, det vil sige 4 milliarder mindre i forhold til sidste års budget.
I overslagene fra Edinburgh fastsættes et højere loft, og Rådet har fremsat et reduceret budget, hvilket gør, at man må skære ned på f.eks. udviklingsaktionerne, aktionerne i forbindelse med menneskerettighederne og mange andre aktioner for at finansiere de prioriteter, vi fastsætter, og det er ikke vores fejl, hvis Europa er udenrigspolitikkens store kassemester. Vi kommer til at betale for andres politik, og jeg håber, at dette vil ændres.
Så Europa-Parlamentet gør på torsdag klogt i at bede Dem gå ud over disse finansielle overslag. Vil vi finansiere opbygningen af Kosovo? Udmærket. Vil vi hjælpe med integrationen af Tyrkiet samt understøtte landets umiddelbare og enorme behov? Ser vi en ny nation opstå på den internationale scene efter alle de massakrer, der har fundet sted? Jamen så lad os dog for himlens skyld finansiere disse politikker. Vi har en interinstitutionel aftale, som tillader os - når ekstraordinære begivenheder kræver det - at gå ud over de finansielle overslag, så lad os dog gøre det. Det vil koste EUR 1,5 milliard mere. Det er stadig mindre end budgettet for 1999, men jeg tror, at de europæiske borgere vil kunne forstå, at denne indsats ikke blot er et logisk skridt, men også fuldt ud realistisk med henblik på vores medlemsstaters budget. Så vi gør ret i at fortsætte således, og jeg mener, at Parlamentet burde gå hele vejen og eventuelt anmode om en anvendelse af den tidligere artikel 203 i budgettet.
Endelig et par ord om Kontoret for Teknisk Bistand. Jeg mener, at vi også i denne henseende udviser stor pragmatisme. Jeg vil gerne sige tak til ordføreren herfor. Vi har en midlertidig løsning, som gør det muligt for os - takket være dialogen med Kommissionen - at blive enige om en endelig løsning. Jeg gør opmærksom på, at dette pragmatiske aspekt i vores betænkning om 2000, og jeg sammenligner det med de meget vidtgående politikker, hvormed man gjorde rent bord med hensyn til minibudgetterne, og hvor man pludselig havde 1.000 eller 2.000 Kontorer for Teknisk Bistand, som man ikke kunne forvalte, fordi man i mellemtiden havde skåret kraftigt ned uden at tænke på følgerne.
Så jeg lykønsker ordføreren. Med hensyn til de politiske partier tillader jeg mig at sige, at det at anmode Kommissionen om at udarbejde en status for de politiske partier - jeg henviser her til det forrige indlæg- ærlig talt hverken er rigtigt eller værdigt.

Elles
Hr. formand, på linje med de andre, som har deltaget i forhandlingen, ønsker også jeg at lykønske ordførerne, men især hr. Bourlanges. I sine indledende bemærkninger præciserede han fremtidsperspektivet for 2000-budgettet ved at fremsætte idéen om, at vi skal have flere programmer, vi skal have flere lande, og vi skal have færre penge. Der synes at være en modsætning her, som, når vi kommer til udvidelsen, når vi kommer til en ny regeringskonference, vi på længere sigt er nødt til at løse inden for budgetprocedurerne.
Jeg vil gerne rette mine bemærkninger mod tre aspekter, som vedrører forvaltningen af europæiske politikker og de holdninger, vi har antaget i Parlamentet i de foregående år vedrørende disse aspekter. Det gælder især i forbindelse med Kommissionen. Vi som Parlament ønsker at sikre, at dem, som har valgt os, anser oplysningspligten for at fungere og at sikre, at vi får værdi for pengene i forvaltningen af programmerne.
Det første punkt i den interne politik vedrører informationspolitikken. Det foregående Parlament ønskede at sikre, at det interinstitutionelle samarbejde fungerede rigtigt. Vi gjorde fremskridt i den henseende ved at sikre, at vi havde et godt samarbejde på begge sider i form af overordnede informationskanaler og specifikke kampagner. Med vi nåede ikke frem til de fælles rammer for det interinstitutionelle samarbejde, som vi i Parlametet havde ønsket.
Der er en vis grad af bekymring over nogle af de første skridt, som Kommissionen nu tager inden for dens informationsstrukturer, som vi i Parlamentet vil holde nøje øje med. Det sidste Parlament, og så sandelig de foregående Parlamenter, anmodede kontorerne i Kommissionen og Parlamentet om at arbejde tæt sammen i medlemsstaterne. Jeg har fremsat et ændringsforslag, vores gruppe har fremsat et ændringsforslag, for at sikre, at vi modtager en rapport fra Kommissionen om, hvor langt dette er nået. Der er stadig et par lande, hvor Kommissionen og Parlamentet er adskilte i struktur, og vi skal være særligt vagtsomme i de tilfælde, hvor mere end 75-80% af bevillingerne går til betaling af lønninger og bygninger snarere end tilstrækkelige informationspolitikker.
For det andet, med hensyn til den eksterne politik, og især med hensyn til Kosovo, var den høring, som vi organiserede for få dage siden med Udenrigsudvalget og Budgetudvalget, særdeles afslørende, især fordi dette ikke er en kortsigtet forpligtelse. Hr. Bildt, hr. Kouchner, hr. Hombach og alle de andre kontorer beviste, at vi står over for et langsigtet problem. Vi er derfor nødt til at sikre, at vi ikke alene opnår den rette kohærens mellem kontorerne vedrørende dette, men også, fru rådsformand, at vi ikke træffer beslutninger, der betyder, at vi forgæves bruger penge på grund af en beslutning i Rådet om, at vi skal have flyttet folk noget, der ligner 160 km til et andet sted. Vi må sikre, at vi, når vi skal behandle fru Packs betænkning senere på ugen, træffer de rigtige beslutninger, og at Rådet forstår Parlamentets følelser i denne henseende.
Vi skal på længere sigt sikre, at vi har visioner, og - som De sagde, fru kommissær - vi skal have en fornemmelse af at opbygge civile samfund på længere sigt, ikke blot som en eller anden form for kortsigtet projekt. Kosovo og stabilitet på Balkan skal være et langsigtet projekt. Det er os som europæere, der skal påtage os det ansvar. Vi kan ikke forvente, at andre påtager sig det ansvar for os. Jeg bifalder derfor idéen om et arbejdsudvalg om budgetter mellem Udenrigsudvalget og Budgetudvalget. Vi må sikre, at midlerne ikke alene anvendes ordentligt, men at idéerne, der fremsættes, koordineres.
Afslutningsvis er der inden for administrationspolitikken kontorer for faglig bistand. Jeg vil gerne understrege det, hr. Böge sagde til Rådet. Rådet har ikke deltaget i denne forhandling om decharge. De er let og behændigt gået hen over godkendelsen af decharge for 1996 og 1997, og det har været op til os i Parlamentet at presse på med ændringer ved enhver lejlighed. Hvad angår reformer i EU, gør vi derfor rigtigt i, som Parlament, at sige, at vi ikke ønsker at se nye stillinger, før vi ved, hvor stillingerne skal være. Hvad er Kommissionens egentlige behov?
For det andet gør vi rigtigt i at sige, at vi ikke skal have kontorer for faglig bistand, som udfører opgaver via midlertidige tjenestemænd i stillinger, som skal være permanente stillinger til Kommissionen. Vi er nødt til at finde måder, hvorpå vi kan få en dialog mellem institutionerne i løbet af de næste 12 måneder for at sikre, at disse reformer finder sted, og at vi har de rette kriterier til at sikre, at personalet giver os værdi for pengene. Ellers - og jeg afslutter dette forslag - må vi starte med at skære ned på programmerne, hvis ikke vi har de rette personalemæssige ressourcer til at drive dem, fordi vi i sidste ende skal sikre, at disse processer er ansvarlige, og vi skal sikre, at vi får værdi for pengene i systemet.

Martin, David
Hr. formand, jeg taler på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vedrørende Virrankoski-betænkningen. Jeg vil for det første gerne lykønske ordføreren med hans udmærkede fremgangsmåde vedrørende dette spørgsmål og sige, at Den Socialdemokratiske Gruppe stort set er enig i de ting, han nævner.
Hvad angår spørgsmålet om personale, som berører alle institutionerne, er vi af det synspunkt, at vi må finde en balance mellem finansiel forsigtighed og institutionernes evne til at udføre deres arbejde ordentligt. Som vi lige har hørt, er der risiko for, at institutionerne påtager sig nye opgaver, som de ikke har tilstrækkelige ressourcer til at udføre. Hr. Virrankoski har næsten ramt den rette balance. Vi ville gerne have været lidt mere generøse over for Parlamentet, hvad angår personalemæssige ressourcer.
Hvad angår budgetsektionen om Europa-Parlamentet, bifalder vi først og fremmest, at der har været en markant holdningsændring mellem Præsidiet og Budgetudvalget. Da jeg sidder i begge, har jeg et par kommentarer vedrørende dette. Præsidiet og Budgetudvalget har samarbejdet på en meget konstruktiv måde for at nå frem til et kompromis om Parlamentets budget. Jeg vil gerne fremhæve blot tre ting på Parlamentets budget.
Den ene ting er statutten for medlemmerne. Der blev fremsat forslag om, at vi skulle satse på en statut for medlemmerne. Socialdemokraterne forkastede denne idé, ikke på nogen måde for at forringe vores syn på statutten for medlemmerne, vi har via vores bemærkninger angivet, at vi så absolut støtter idéen om en statut for medlemmerne, men vi mener, at det nu er op til Rådet at reagere på Parlamentets forslag på dette område.
Den anden ting er de politiske partier, hvor Den Socialdemokratiske Gruppe bestemt støtter idéen om europæiske politiske partier. Men man kan ganske enkelt ikke bevilge noget uden først at have en idé om, hvem der er berettiget til pengene, hvad de skal bruges til osv. Parlamentet har udarbejdet en fremragende betænkning ­ Tsatsos-betænkningen ­ på dette område. Det er nu op til Kommissionen at fremsætte forslag om, hvordan vi kan gennemføre forslaget om et europæisk politisk parti. Når det sker, vil socialdemokraterne med glæde forhandle om idéen med bevillinger igen.
Den tredje, som De, hr. formand, og jeg måske har en personlig interesse i, er idéen med regionale kontorer. Parlamentets Præsidium besluttede i går aftes, at der i Edinburgh, Marseilles, Milano, München og Barcelona skal oprettes regionale kontorer. Vi har afsat bevillinger i reserven på budgettet. Når vi kommer til andenbehandlingen, håber jeg, vi kan frigøre de penge fra reserven og fortsætte med at oprette regionale kontorer. De er særdeles vigtige, for så vidt angår Parlamentets strategi med at bringe Parlamentet tættere på befolkningen.
Den eneste anden institutions budget, som jeg specifikt og kort vil omtale, er Domstolens. Jeg mener, og jeg er sikker på, at mange her i Parlamentet mener det samme, at forsinket retfærdighed ofte er uretfærdighed. Det er ret tydeligt, at Domstolen ikke har haft ressourcerne til at udføre sine opgaver ordentligt. Rådet har gjort en begrænset indsat for at forbedre personalesituationen i Domstolen. Parlamentet vil gå længere endnu. Jeg håber, at vi støtter ordførerens forslag herom. Forsinkelser i forbindelse med tolkning og oversættelse skaber især store problemer for Domstolen. Vi må gøre, hvad vi kan for at løse dette. Det gør Virrankoski-betænkningen.
Jeg vil kort berøre Bourlanges-betænkningen, som ligger uden for mit område. Jeg støtter den måde, som hr. Bourlanges griber 2000-budgettet an på. Han gør fuldstændig rigtigt i at forkaste den lineære og barske nedskæring på 10% i udviklingsposterne. Det er korrekt, som Rådet anfører, at visse udviklingsposter ikke har været anvendt godt. Det er korrekt, at visse er underudnyttede. Men at sige, at vi bare skærer dem alle ned med 10%, er meget barskt. Rådet må fremsætte et bedre forslag, før vi kommer til andenbehandlingen. På nuværende tidspunkt har ordføreren fuldstændig ret. Penge til Østtimor, Kosovo og andre kriseramte områder, f.eks. Tyrkiet, skal komme fra nye bevillinger, medmindre Rådet fremsætter et bedre forslag.
For at samle op på hr. Elles' sidste bemærkning om kontorerne for faglig bistand, har Rådet endnu en gang været tavst med hensyn til dette. Det var roden til problemet med Santer-Kommissionen. Det, ordføreren har sagt i sin betænkning herom, er fuldstændigt rigtigt. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter ham endnu en gang 100%.

Jensen
Hr. formand, også jeg vil gerne indledningsvis udtrykke min anerkendelse af det store arbejde, som hr. Bourlanges, hr. Virrankoski og hr. Pittella har udført som ordførere for budgettet.
Som liberal har jeg personligt den grundholdning, at man skal være sparsommelig med de offentlige udgifter. Jeg mener faktisk også, at vi har søgt at leve op til det grundprincip under budgetbehandlingen. Jeg vil derfor gerne understrege, at når et flertal i ELDR-gruppen bakker op om den strategi, som ordføreren, hr. Bourlanges, har lagt, og som går ud på at afvise den 10% generelle nedskæring af eksterne udgifter, så er det ikke udtryk for manglende vilje til at finde besparelser. Det er derimod en afvisning af den måde, hvorpå Kommissionen og Rådet har foreslået at finansiere genopbygningen af Kosovo. Som det er nævnt mange gange i dag, er det ikke rimeligt, at fattige lande i Afrika på denne måde skal finansiere genopbygningen af Kosovo. Dette så meget mere som man med indgåelse af den interinstitutionelle aftale i foråret forudså, at der ville blive behov for at skaffe midler særskilt til Kosovo, og forudså, at genopbygningen ville blive dyr.
Det er vigtigt, at der findes en løsning på dette problem, og det er mit håb, at Rådet under forhandlingerne vil vise den fornødne fleksibilitet, så vi kan finde en løsning inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale. Vi har jo taget som udgangspunkt, at der skulle findes 500 mio til genopbygningen af Kosovo. Det er Kommissionens tal. Men vi har også i Budgetudvalget, bl.a. gennem en konference, fået oplysninger, der gør, at man må stille spørgsmål ved, om dette tal ikke er rigeligt højt sat for år 2000, og om der ikke er tale om et mere langsigtet engagement. Det taler jo også for, at der gøres en kraftig indsats for at finde en løsning mellem institutionerne.
Under Budgetudvalgets forhandlinger har det som nyt medlem glædet mig at erfare den disciplin, der præger arbejdet. Vi har således søgt at leve op til en uskreven regel om at undgå for mange øremærkninger og bemærkninger i budgettet. Det binder jo administrationen, og det kan føre til en alt for ringe fleksibilitet og manglende ansvarlighed, hvis vi går for vidt i den retning. Øremærkninger og bemærkninger er selvfølgelig vigtige instrumenter for Parlamentet i budgetlægningen. Men ethvert instrument kan slides ned og miste sin kraft, hvis ikke det anvendes med omtanke. Der er - trods vore bestræbelser på at holde igen - mange eksempler på øremærkninger og bemærkninger i budgettet, også mange gode eksempler. Men jeg mener principielt, at vi bør sigte på så stort et element af mål- og rammestyring som muligt. Det er vores opgave som politikere at fastsætte målene og lægge de overordnede rammer. Vi skal passe på med for megen detailstyring.
I den forbindelse vil jeg bakke kraftigt op om Virrankoskis forslag om aktivitetsbaseret budgetlægning og budgetstyring i henhold til målsætningerne, som han har anbefalet i sin betænkning. Det er klart, at det forløbne års begivenheder - Kommissionens afgang og Ekspertudvalgets rapporter - er en påmindelse om, at vi skal sikre os et grundlag, der kan få os til at føle tillid til, at midlerne administreres fornuftigt. Der har været gode signaler fra de nye kommissærer, og jeg tror, at vi alle ser frem til et godt samarbejde med såvel fru Schreyer som Neil Kinnock, men de må leve med byrden af de erfaringer, vi har gjort.
Det er jo også baggrunden for, at der er lagt så mange penge i reserve. Kontorerne for teknisk assistance, de såkaldte BAT, er blevet etableret af Kommissionen som en omvej til at få forvaltet områder, der ikke lod sig forvalte med de givne ressourcer. Og eksperternes rapport viser, at der ikke var den fornødne opfølgning og kontrol. Vi har brug for, at Kommissionen giver realistiske vurderinger af behovet for administrative ressourcer. Det er baggrunden for, at udgifterne til de tekniske kontorer er lagt i en reserve, og der er behov for en åben dialog om den fremtidige forvaltning.
Som sagt lægger vi i ELDR stor vægt på, at der findes en løsning, som alle tre institutioner kan leve med. De kommende år vil kræve meget af os. Der vil fortsat være store eksterne opgaver at tilgodese. Udvidelsen vil nødvendiggøre løbende omprioriteringer, og vi skal fortsætte oprydningen internt. Det forudsætter et konstruktivt samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet.

Rühle
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, jeg tror, vi står over for vanskelige forhandlinger, for Parlamentet er temmelig enigt om - min gruppe vil også stemme for - at vi afviser den generelle nedskæring på 10%. Vi takker hr. Bourlanges for forarbejdet, også selvom vi gerne så nogle punkter ændret under forhandlingerne. Det blev allerede nævnt af hr. Mulder, at der må foretages en kritisk gennemgang af kosovoudgifterne, vurderingen af udgifterne til Kosovo. Vores gruppe mener også, at der må foretages en kritisk gennemgang af fiskeriaftalen. Også på disse områder må man sørge for bedre effektivitet, for flere økologiske principper. Der er nogle punkter, f.eks. eksportaftalen med Japan, hvor der kan være behov for en kritisk gennemgang. Alligevel tror vi, at nye opgaver - og i det tilfælde er der blevet overført mange nye opgaver til det europæiske budget - også må føre til, at der bevilges ekstra midler. Derfor har vi brug for en kritisk gennemgang af det finansielle overslag. Vi takker kommissæren for, at hun annoncerede dette. Vi er i hvert fald villige til at medvirke meget konstruktivt. Vi tror, at Kosovo sikkert kan finansieres med friske penge, mens vi er af den opfattelse, at de øvrige punkter - Tyrkiet, fiskeriaftale osv. skal finansieres inden for det budget, der nu er skitseret.
Parlamentet har imidlertid også vist tydeligt i debatten i dag, at det i voksende grad er sig sit ansvar bevidst, ikke kun hvad angår effektiv anvendelse af midlerne, men også hvad angår udbetaling af midler. Det handler jo ikke kun om at indføre nye budgetposter, at undersøge kritisk, om alle budgetposter kan anvendes rigtigt og effektivt, det handler også om i løbet af året at sørge for, at programmerne afvikles som planlagt. Det har vi også ansvaret for. Jeg håber, at der ikke bare var tale om nogle enkeltstående udtalelser i dag, men at Parlamentet næste år også vil leve op til dette ansvar for at undersøge kritisk i alle udvalg, om de midler, der er afsat, også udbetales.
Jeg vil gerne nå at omtale endnu et emne, som også blev nævnt her, men som bliver vigtigt. Vi må, for at styrke tilliden til de europæiske institutioner, også forbedre effektiviteten i Parlamentets arbejde. Det er der allerede faldet flere stikord om i dag. For det første drejer det sig om hurtigt at få udviklet en statut for medlemmerne og en statut for assistenterne. Det drejer sig imidlertid også om - her er jeg uenig med nogle af de foregående talere - at udvikle en statut for de europæiske partier. Jeg mener nemlig, at vi har behov for større gennemsigtighed og bedre effektivitet, også hvad angår finansieringen af partierne på europæisk plan. Vælgerne skal vide, hvilke penge der tilgår disse områder. Det forudsætter naturligvis, at vi klart definerer, hvad et europæiske parti er. Hvilken type arbejde gøres der på europæisk plan? Det forudsætter naturligvis også, at vi fastlægger kritisk og meget konkret, hvilket geografisk område Europa dækker i denne forbindelse. Hvor langt går Den Europæiske Unions koordinationsopgave? Det kan ikke kun dreje sig om EU. Det må også tages fat på østudvidelsen. Også det skal der være penge til. Men vi har brug for større gennemsigtighed på alle disse områder.
En sidste ting, som jeg tror, Parlamentet også må tage sig af, nemlig bygningsadministrationen. Her er der efter min mening begået fejl i fortiden. Vi må sørge for, at pengene fremover anvendes meget mere effektivt og målrettet på dette område!

Miranda
Hr. formand, det første budget inden for den nye finansielle opstilling bekræfter og bestyrker de alvorlige bekymringer, som vi gav udtryk for under debatten om Agenda 2000 og om den interinstitutionelle aftale, der er en del af den.
Det mest udprægede træk ved dette budget er de fuldstændig utilstrækkelige midler, der er afsat til bestemte formål, hvor udgiftsområde 4, "Foranstaltninger over for tredjelande", allertydeligst viser denne utilstrækkelighed.
Her vil jeg gerne ikke blot give udtryk for, at jeg er dybt uenig i de vilkårlige generelle beskæringer, som Rådet foreslår, men også for, at jeg i det store og hele er enig med den strategi, som ordføreren foreslår, og som i al væsentlighed sigter på, at de finansielle overslag skal revideres, så de kan imødekomme nye prioriteringer, men uden at tidligere fastsatte mål af den grund skal modificeres.
Inden for denne strategi glæder det os at bemærke, at Timor udgør et af budgettets prioriterede områder, og vi er særlig glade for, at ordføreren finder det rigtigt med en særlig budgetpost for genopbygningen af området, således som vi jo også har vedtaget det i Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Det er også den eneste måde, som den nye situation i Timor kan klares på samtidig med, at man tager højde for det juridiske grundlag, som en korrekt indgriben jo må have. Derimod synes vi, at forslaget om EUR 30 millioner er utilstrækkeligt. Vi vil derfor blot se det som udgangspunktet for det endelige beløb, som snart skal fastsættes på den igangværende donorkonference, som EU deltager i. Vi kan ligeledes kun se denne nye budgetpost til Timor i et flerårigt perspektiv og i en international sammenhæng.
En sidste bemærkning af meget specifik karakter, men ikke mindre væsentlig af den grund: Det er særdeles vigtigt at sikre - hvis det ikke allerede er tilfældet - at anmærkningerne til post B-7 6000, om ngo'erne, nævner forbindelseskomitéen. Det ville jo være helt meningsløst, hvis den ikke gjorde det.

Turchi
Hr. formand, ærede kolleger, først vil jeg gerne takke hr. Bourlanges for den dygtighed, han har udvist, og for den store ligevægt, der har kendetegnet ham under udarbejdelsen af dette budget. Jeg kan dog ikke lade være med at understrege, at dette års budget ikke vil kunne opfylde de målsætninger, man fastlagde i begyndelsen, nemlig et økonomisk genopsving i Unionen og ikke mindst en øget beskæftigelse. For hvis vi fra starten skærer ned på budgetterne med 10% og rammer sektorer som industri, handel og transport samt i visse tilfælde også landbruget, vil vi ikke kunne skabe et nyt opsving i vores økonomi med henblik på at blive mere konkurrencedygtige i forhold til konkurrenter som USA og NAFTA.
Vi må nemlig ikke glemme, at det er dem, som er de egentlige konkurrenter, og at det således kun er budgetpolitikker, der går i retning af en varetagelse af investeringerne og en økonomisk vækst, som vil give os mulighed for at skabe grundlaget for en utvivlsomt stærkere Union set ud fra et strukturelt og økonomisk synspunkt. Jeg foreslår derfor, at man i den næste tid ikke længere foretager en analyse af programmerne og de dertil hørende kreditlinjer for perioder på fire, fem eller seks år, men for nogle kortere perioder, nemlig på et eller højst to år, eftersom tankegangen bag markedet og investeringerne i en efterhånden globaliseret økonomi ikke længere svarer til det kriterium, som selve budgettet er struktureret efter. På markedet foregår alting nemlig meget hurtigere og med en meget større konkurrenceevne. Dette vil give os mulighed for straks at gribe ind på nogle specifikke områder og for samtidig at kontrollere, om vores budgetpolitik nu også går i den retning, vi har angivet.
Der er kort sagt tale om et budget, som skal revideres med nogle nye kreditlinjer, når det gælder de internationale interventioner. Jeg er således enig i den linje, der angives i hr. Bourlanges' betænkning, men man skal ikke tage noget fra de andre kreditlinjer, som allerede er blevet bevilget. Samtidig skal vi dog forsøge at ændre indholdet og tankegangen i budgettet i betragtning af de udfordringer, som Unionen kommer til at stå over for i de kommende år, og ikke mindst i betragtning af, at den sande fjende, der skal bekæmpes i de enkelte stater, er arbejdsløsheden.

Sandbæk
Hr. formand, budgetlinjen for reproduktiv sundhed er blevet halveret af Rådet og Kommissionen. Men hvert minut bliver 380 kvinder gravide. Af dem er de 190 uønskede eller uplanlagte graviditeter. 111 kvinder får en graviditetsrelateret komplikation. 40 kvinder får en usikker abort. 1 kvinde dør af en graviditetsrelateret komplikation hvert eneste minut. Omkring 300 millioner kvinder lider af kort- eller langtidssygdomme på grund af graviditetskomplikationer. Det er mere end en fjerdedel af alle de kvinder, der lever i udviklingslandene. Risikoen for at dø i forbindelse med graviditet eller fødsel er 1:8 i Angola, medens den er 1:8.700 i et land som Schweiz.
Kun 53% af kvinderne i udviklingslandene føder med en læge, sygeplejerske eller en jordemoder til stede. 17% føder fuldstændig alene. Mindst 60% af alle gravide kvinder i udviklingslandene er anæmiske. Vi ved, hvad det betyder for en familie, hvis moderen er syg eller dør. Moderens indtægter går til mad, tøj, skolegang og sundhedspleje. Hvis der ikke er adgang til reproduktive sundhedsfaciliteter, går det ud over hele familien, ikke mindst børnene, som i værste fald også dør, når moderen dør, eller holder op med skolegang og bliver dårligt ernærede.
Reproduktiv sundhed er billig. 2 eller 3 om året koster det pr. kvinde. Det er yderligere udgiftseffektivt, når man tænker på konsekvenserne for hele familien. I år vil næsten 600.000 kvinder dø i forbindelse med graviditet eller fødsel. Disse dødsfald kunne undgås for de allerflestes vedkommende. Derfor er det utrolig vigtigt at fastholde netop budgetlinjen for reproduktiv sundhed.
Kosovo er der talt meget om. Jeg deler selvfølgelig helt synspunkterne om, at det er uanstændigt, at man lader de fattige lande betale for genopbygningen af Kosovo.

Martinez
Hr. formand, udkastet til budgettet for år 2000 på EUR 92 milliarder og en rådighedsmargen for Parlamentet på EUR 1,5 milliarder er - i betragtning af de finansielle overslag, lineære nedskæringer af alle bevillinger, eller i hvert fald af landbrugsbevillingerne - et udtryk for få ambitioner, en fastholdelse af budgettets spredning og et forsøg på at købe stemmer: Det er med andre ord et udkast til budget uden de store nyheder, og hr. Bourlanges' store fortjeneste er at forsøge at sætte liv i diskussionen rent teknisk. Han har fremlagt en fin undersøgelse for os, der indeholder en slags potpourri af alt, hvad han har skrevet siden marts måned, og dette med en opførsel som om han rådgav den franske revisionsret. Alt dette er meget udmærket.
De eneste nyheder, der er, er ufrivillige. Det er det første budget for det 21. århundrede, hvor vi i øvrigt vil opleve opløsningen af Den Europæiske Union efter mødet i Seattle, fordi man går bort fra fællesskabspræferencen. Det er det første budget med finansielle overslag for 2000-2006, som hr. Bourlanges for resten ønsker at ændre. Det er det første budget, der vil ligge tæt på EUR 100 milliarder, hvis hr. Bourlanges' ændringsforslag vedtages, og når vi nu taler om hr. Bourlanges - som bl.a. er finansmanden bag "Onkel Jean Monnets hytte" - er det hans første betænkning efter den generelle betænkning, efter betænkningen af Dührkop, Tillich, Lamassoure m.fl.
Hvis man ser bort fra denne holdnings- og profilændring foretaget af hr. Bourlanges, ligner budgettet for 2000 budgettet for 1999. Man genfinder først Europa-Parlamentets vedholdende ambition med hensyn til at trænge sig på, det har været en konstant faktor siden 1979. Det er en naturlig skæv udvikling for alle verdens parlamenter. Man har mangedoblet Domstolens afgørelser. Der var endda en annullering af budgettet for 1995, formand Hänsch afslog at skrive under, og hver gang er der konflikt mellem de ikkeobligatoriske udgifter og de obligatoriske udgifter. Men hr. Bourlanges tager os med til denne krigeriske atmosfære, han citerer i øvrigt marskal Foch, hvilket er normalt. I de europæiske flodlejer er der ikke plads til både Rådets krokodille og Europa-Parlamentets krokodille, som nu - efter at have spist Kommissionen ved at vælte Santer - vil spise Rådet.
Men hr. Bourlanges opfatter sig selv som voluntarist, han vil hæve fællesskabsudgifterne med 7%. Han er ultraliberal, men har glemt den budgetmæssige rationering, som han ville påtvinge andre, og han uddeler penge, fordi julen nærmer sig: 135 millioner til Tyrkiet, 500 millioner til Kosovo. Først bomber man, og så genopbygger man. Dernæst er der oven i købet Østtimor. Man siger, at det er de gamle monarker, som bekymrer sig om udenrigspolitikken. Naturligvis udvises den samme gavmildhed ikke over for landmændene, medmindre de flytter til Tyrkiet. Det eneste problem er bare, at når man hæver udgifterne, må man på et tidspunkt også hæve indtægterne og overveje en fællesskabsskat. I mellemtiden vil Italien og Frankrig betale EUR 600 millioner mere.
Jeg vil afslutte med at citere Jesus, eftersom hr. Bourlanges citerede Matthæus. Jesus spurgte Simon: "Hvad mener du, Simon? Hvem opkræver jordens konger told og skat af? Af landets egne borgere eller af de fremmede?" Han svarede: "Af de fremmede". Jesus sagde til ham: "Så går landets borgere altså fri". Men hvis hr. Bourlanges får sin vilje, hvor længe vil vores borgere så gå fri?

Garriga Polledo
Hr. formand, dette budget er fundamentalt for den europæiske udvikling i de kommende år. Det er det første budget i henhold til de nye finansielle overslag, og den institutionelle fred er i høj grad afhængig af, at det bliver behandlet ordentligt, for hvis det ikke er tilfældet - og det vil jeg gerne understrege - bliver det meget vanskeligt at gennemføre en virkelig europæisk politik.
Man skal huske på, at det forrige Parlament i maj vedtog de finansielle overslag for år 2000-2006 samt den interinstitutionelle aftale. Parlamentet godkendte dem med simpelt flertal, men der var et klart flertal.
Man skal også huske på, at Rådet i Berlin vedtog de finansielle overslag efter en yderst vanskelig konsensus, hvor der til at begynde med var meget langt mellem regeringernes holdninger, og hvor Europa-Kommissionen ydermere var trådt tilbage, og Europa-Parlamentet var ved afslutningen af valgperioden.
Jeg ønsker med dette at sige, at det nu er af allerstørste vigtighed at forsvare de finansielle overslag. Kun via dem kan man f.eks. sikre finansieringen af Unionens strukturpolitikker.
Men det er også korrekt, at det er forudsat i selve den interinstitutionelle aftale, at de finansielle overslag kan revideres, hvis det viser sig nødvendigt. Hvis Rådet ikke har fundet en anden måde at finansiere genopbygningen af Kosovo på end gennem en lineær beskæring af Unionens eksterne aktioner, er det klart, at Europa-Parlamentet nu ønsker at forsvare disse budgetlinjer.
Vi finder under alle omstændigheder, at det er muligt at forene ønsket om at beskytte de vedtagne, finansielle overslags gyldighed og behovet for at finansiere genopbygningen af Kosovo med en begrænset revision af budgetlinjerne. Hvis det er det forslag, som kommissær Schreyer fremlægger for os, så skal det være velkomment her i Parlamentet.
Med hensyn til fiskeriaftalen med Marokko påpeger vi, at den forpligtelse, der blev fremlagt ved førstebehandlingen af ordføreren, lægger en dæmper på bekymringerne hos en vigtig sektor i Fællesskabets fiskeri. Man skal erindre sig, at fiskeriaftalen med Marokko berører næsten 30.000 indbyggere i Unionen, og at regioner som Galicien, De Kanariske Øer og Andalusien har en stor del af deres fiskerflåde på fiskeri i marokkansk farvand.
Det er normalt, og sådan har ordføreren og min gruppe forstået det, at vi ved indledningen af budgetproceduren med bekymring så, at der ikke ved førstebehandlingen var blevet konkretiseret nogen forpligtelse med hensyn til disse EUR 125 millioner.
Man har dog i fællesskab, idet man går ud fra, at fiskeriet er en fællesskabspolitik, hvis finansiering udspringer af traktaterne, fundet frem til en model, som gør det muligt ikke at forkaste Rådets ændringsforslag ved førstebehandlingen, inklusive ændringsforslagene vedrørende fiskeriet, men at udskyde vedtagelsen indtil det tidspunkt, hvor man opnår en finansiel aftale med Rådet.
Vi ville have foretrukket at adskille fiskeriaftalen fra resten af aktionerne uden for Fællesskabet. For os er dette at sammenblande to omkostningsbetegnelser og to problemer af forskellig karakter. Det er dog også korrekt, at den afgående Kommission ikke i sit foreløbige forslag til budget medtog nogen tilkendegivelse om fornyelsen af aftalen, og derfor overførte den ikke nogen bevilling til reserven. Hvis den afgående Kommission havde ønsket at tage dette politiske skridt, havde vi i dag ikke behøvet at afvente andenbehandlingen.
Vi gentager imidlertid, at vi i Europa-Parlamentet har en politisk forpligtelse til at betragte finansieringen af nævnte fiskeriaftale som højt prioriteret. Dette vil bidrage til at berolige alle de familier og økonomiske sektorer, som har så hårdt brug for denne aftale.
Men det, vi afslutningsvis gerne vil bede ordføreren og Rådets repræsentanter om, er en enorm forhandlingsindsats. Vi ønsker ikke at nå frem til andenbehandlingen med et forslag om at ødelægge den interinstitutionelle aftale og stå uden finansielle overslag.
Jeg gentager: Vi behøver finansielle overslag, og vi behøver den interinstitutionelle aftale. Men vi ønsker også en troværdig europæisk aktion uden for Fællesskabet, og som derfor skal være ordentlig finansieret. Vi ønsker begge ting. Og vi ønsker, at medlemsstaterne klarer de exceptionelle omstændigheder, og genopbygningen af Kosovo er en exceptionel omstændighed, med exceptionelle løsninger, som ikke skal findes ved hjælp af en simpel lineær beskæring, som det pålægges Parlamentet at gennemføre i dets budgetlinjer og programmer.
Hovedordføreren har allerede sagt det: Vi befinder os i en paradoksal situation, som behøver en reel løsning. Prioriteringerne er klare. Nu skal, de herrer fra Rådet, forhandlingen begynde.

Wynn
Hr. formand, det er sædvane at lykønske og takke ordførerne, hvilket jeg vil gøre som formand for udvalget, og der er tre - lad os ikke glemme det. For det første hr. Virrankoski, som har udført et grundigt stykke arbejde. Han fik dette job midt på året, hans indstilling tjener som eksempel, og han fortjener virkelig Parlamentets lykønskninger, ikke kun udvalgets. For det andet hr. Pittella, der som nyt medlem kom ind i udvalget og lagde stor vægt på indfasningen af EKSF's midler. Det er en ret fornyende måde at gribe tingene an på, og han bør lykønskes. Og mens vi uddeler lykønskninger, vil jeg også gerne lykønske kommissæren med hendes tale, som var politisk realistisk. Flot præstation, fru kommissær!
Men mine største lykønskninger går til hr. Bourlanges. Da hr. Bourlanges begyndte, sagde han, det var første gang, han havde haft 15 minutters taletid i Parlamentet, og min umiddelbare tanke var, "ja, og det er ikke nok". Selvfølgelig var det ikke nok - han overskred den med næsten et minut og havde stadig ikke sagt halvdelen af det, han ville sige. Hr. Bourlanges, jeg ønsker Dem tillykke med Deres måde at gribe budgettet an på. Det er rimeligt at sige, at der aldrig har været et roligt øjeblik. De er pragmatisk, fornyende og vigtigst af alt, seriøs. Det ses i Deres indstilling over for de såkaldte KFB, som også kaldes BAT. De vil nok få øgenavnet "BATman Bourlanges", selvom jeg har svært ved at forestille mig Dem med kappe og maske og underbukserne uden på bukserne, men De har gjort et fantastisk stykke arbejde på BAT-området!
Førstebehandlingen handler hovedsageligt om det markerede ændringsforslag vedrørende Kosovo, fiskeriaftalen med Marokko, Østtimor og Tyrkiet, som ordføreren nævnte. Jeg er nødt til at gøre dette meget klart over for Rådet og - i mindre grad - over for Kommissionen, fordi jeg tror, de forstår det. Vi tager den interinstitutionelle aftale meget alvorligt. Der er kræfter i Parlamentet, som gerne så den kasseret i morgen, men hvad mig selv angår, er mit job - og Parlamentets job - at forsvare den aftale, vi indgik tidligere på året. Vi har vist, at vi er indstillet på dette. Hvis vi var imod den, ville loftet for udgiftsområde 3 blive overskredet, og alle tre institutioner ville i øvrigt i den forbindelse få et problem med det beløb, der bør bevilges til posterne for den fælles beslutningstagning, f.eks. Sokrates. Det er ikke kun et problem for år 2000, det er et varigt problem. Lad mig sige til både formandskabet og Kommissionen, at det er noget, vi hurtigt skal finde en løsning på sammen.
I forbindelse med ændringsforslaget om udgiftsområde 4 må man ikke tro, at Parlamentet blot spiller med musklerne. Jeg haster med at sige, at dette ikke er en trussel - selvom det kan lyde som en modsætning til noget, jeg vil sige senere. Men jeg ønsker ikke, at Rådet ser det som en trussel. Vi ønsker ikke, at Rådet tror, at vi tror, at vi har krammet på dem vedrørende Balkan, om man så må sige, vi forsøger ikke at presse dem for meget, omend det måske er det forkerte udtryk at bruge. Det bør ses som en invitation til vores to institutioner til at sætte sig ned og nå frem til en løsning. Det er det, vi skal stræbe efter, hr. formand.
Vi ser frem til Kommissionens forslag i næste uge. I lyset af det, fru Schreyer har sagt, ser jeg forventningsfuldt frem til det. Jeg håber, at Rådet kan gøre det samme. Men jeg må understrege over for Rådet, at dette ikke er som den gode hertug af York, der førte sine tropper op ad bjerget for blot at føre dem ned igen. Dette er ikke blot noget, Parlamentet gør for at spille med musklerne, men medlemsstaterne vil i sidste ende lægge pres på de enkelte medlemmer, hvis partier danner regering for at få os til at ændre mening. Sådan fungerer tingene ikke på grund af de flertal, som findes i Parlamentet. Hvis vi ikke når frem til en aftale om især revisionen af de økonomiske fremtidsudsigter, er jeg ret sikker på, at artikel 272 træder i kraft. Det er der ingen tvivl om, og Rådet må heller ikke på nogen måde være i tvivl om dette. Det er ikke en trussel, det er en hensigtserklæring.
Lad mig gentage filosofien hos mine to forgængere, hr. von der Vring og hr. Samland. Jeg vil gerne have, at Rådet tager denne besked med tilbage. Vi slås for Parlamentets rettigheder, vi slås ikke for penge. Det handler om Parlamentets rettigheder, og det er det, de skal forstå. Når først de forstår det, er jeg ret sikker på, at de drøftelser, vi bør og vil have, vil give gode resultater. Jeg kender til de politiske begrænsninger, som medlemsstaterne arbejder under, vi tager alle - som De udtrykker det - principperne om omkostningseffektivitet og strenghed alvorligt. Vi efterlever de samme principper, men i dette tilfælde, efter det Parlamentet har kæmpet for i årenes løb, er denne revision af den interinstitutionelle aftale, en revision af de økonomiske fremtidsudsigter som angivet i den interinstitutionelle aftale, uhyre vigtig for Parlamentet. Det, håber jeg, kan forstås.

Costa, Paolo
Hr. formand, ærede kolleger, jeg tilslutter mig dem, som allerede har givet udtryk for deres tilfredshed med den grundlæggende holdning i Bourlanges' betænkning. Hr. Bourlanges har stillet sig over for et dobbelt paradoks, nemlig forhandlingen om et budget, hvor man tager sig af udgifterne, men ikke af indtægterne, og et budget, der er udsat for et dobbelt og modvirkende pres som følge af forøgelsen af EU's opgaver og som følge af et objektivt og tendentielt fald i det europæiske BNP, som præger Unionens budget. Vi er blevet foreslået en løsning på paradokset, og den består i ikke at acceptere, at de fremtidige prioriteringer finansieres ved at ofre de nuværende og tidligere prioriteringer. Man skal som følge heraf finansiere de nye og uundgåelige prioriteringer inden for de eksterne aktioner via en revidering, hvor de finansielle overslag i kategori 4 sættes op.
Jeg håber, at Europa-Parlamentet overtager ordførerens holdning, og at Kommissionen og Rådet accepterer konsekvenserne heraf. Jeg tror dog ikke, at det hele blot kan reduceres til nogle vanskelige forhandlinger, hvor man forsøger at finde et eventuelt kompromis mellem nye midler og det at ofre de gamle prioriteringer. Det ville være en snæversynet og for en stor dels vedkommende hyklerisk holdning, der ikke er i tråd med den uundgåelige udsigt til en udvidelse af kompetencerne og en geografisk udvidelse af Unionens strategi. Denne udsigt følger af Amsterdam-traktatens gennemførelse, men i endnu højere grad af udviklingen i ligevægten i verden efter Kosovo-krigen. Den Europæiske Unions aktive tilstedeværelse på den globale scene og Unionens kraftige villighed til at også at føre nogle gradvise udvidelsespolitikker i Sydøsteuropa og på Balkan med udsigt til en potentiel og parallel udvidelse af fred og sikkerhed, sådan som formand Prodi var inde på, er en af de få og sikre garantier for stabilitet og fremgang i Europa, man ikke må sidde overhørig.
Under disse omstændigheder er det nødvendigt at træffe et modigt valg. Det er således nødvendigt, at den teori, der udgør grundlaget for Bourlanges' forslag, kommer frem i dagens lys, så alle kan se den. Vi er nødt til at sige, at det er kejserens nye klæder! Det er i dag nødvendigt, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet påtager sig det ansvar at indlede en bred og dybtgående debat over for de europæiske borgere og skatteydere. Vi er således nødt til at spørge os selv, om tiden ikke er inde til at give de europæiske institutioner nogle større andele, når det gælder de finansielle midler. Dette må ikke på nogen måde medføre en forøgelse af de offentlige udgifter i Europa, men det kræver, at de enkelte lande - alle de europæiske lande - er rede til at give Unionen de midler, der svarer til den kompetence, den reelt har fået. Det øgede fællesskabsbudget må og skal modsvares af en reduktion af de nationale budgetter. Den opgave, vi står over for, er en fantastisk opgave, som vi ikke længere kan komme uden om, ellers går det ud over alle de europæiske institutioners troværdighed. Jeg håber, at Parlamentet vil arbejde i den retning.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, allerførst en reaktion på hr. Martinez' simplificerede bemærkninger om Kosovo. De penge, som vi vil anvende i Kosovo, hr. Martinez, vil i vid udstrækning blive brugt til genopbygning af de 80.000 boliger, som er ødelagt dér. Disse boliger, hr. Martinez, er ikke ødelagt af NATO, men af Deres venner der, af en række serbiske paramilitære organisationer. Dette er virkeligheden, og der er ikke nogen som helst anden.
Jeg vil, kære kolleger, takke ordføreren og Budgetudvalget mange gange for støtten til ændringsforslag 69, som jeg har stillet sammen med fru Van Lancker og hr. Beysen samt med de fleste flamske og fransktalende belgiske kolleger. Det omhandler optagelsen af en bevilling på 50 millioner EUR i den finansielle reserve med henblik på finansiering af foranstaltninger foretaget af producenter eller medlemsstater, som iværksætter en fuldstændig kvalitetskontrol af hele fødekæden. Det gør det muligt for os at genoprette forbrugernes tillid til deres fødevarer. Jeg anmoder derfor, kære kolleger, her på plenarmødet udtrykkeligt Rådet om støtte til dette ændringsforslag.
For det andet vil jeg støtte punkt 13, 17 og 57 i Bourlanges-betænkningen. Punkt 57 vedrører tildelingen af ekstra stillinger til OLAF og Veterinærkontoret i Dublin. Jeg støtter, hvad fru Morgan, hr. Walter og hr. Mulder har sagt herom. Punkt 13 og 17 vedrører fremtiden for KFB, kontorerne for faglig bistand.
Med rette siger hr. Bourlanges, at Kommissionens foranstaltninger ikke opfylder vores krav. Jeg beklager, at rådsformand, fru Siimes, tidligere reagerede skuffende på ordføreren hr. Bourlanges' forslag. Rådet hævder, at Europa-Parlamentet foreslår en meget vidtgående reform, og at dette ikke kan gennemføres i budgettet for år 2000. Fru Siimes, borgerne forventer af os en sund og finansielt gennemsigtig forvaltning; det er derfor absolut nødvendigt at sørge for en gradvis afskaffelse af KFB. Jeg henviser til det, som hr. Elles netop sagde herom. Jeg håber derfor ikke, at vi taler for døve øren, når vi fremsætter vores opfordringer over for Dem.

Cauquil
Hr. formand, det vigtigste forslag i Bourlanges-betænkningen består i at hæve budgettet med EUR 700 millioner for at finansiere det, han kalder de fire prioriteter, hvor hjælpen til genopbygningen af Kosovo kommer først. Jeg går ind for at hjælpe med genopbygningen af Kosovo. Men genopbygningen af Kosovo, eller i øvrigt af Serbien, hvis befolknings skæbne tilsyneladende ikke interesserer de europæiske institutioner, bør finansieres over de for ødelæggelserne ansvarlige magters militærbudgetter. De fremkomne humanitære argumenter har navnlig til formål at skjule det faktum, at 500 millioner af det offentliges penge, som man påstår skal hjælpe Kosovo, skal generere profit for store private virksomheder, navnlig inden for byggebranchen og offentligt arbejde. Medlemmerne fra "arbejderkamp" og "revolutionær kommunistisk liga" agter ikke at kautionere, hverken direkte eller indirekte, for det europæiske budget. Dette budget afspejler de europæiske institutioners grundlæggende hensigt. Hensigten er at fremme de store kapitalistiske gruppers aktiviteter, herunder aktiviteter, der er skæbnesvangre for samfundet, som fyringsplaner, der medfører en forværrelse af arbejdsløsheden og elendigheden. Med hensyn til de interne politikker, og eftersom der i Bourlanges-betænkningen fastsættes prioriteter, bør den første af disse prioriteter være at forhindre de planer om nedlæggelse af arbejdspladser, der er offentliggjort af Renault-Nissan, Alsthom, Rhône-Poulenc, Hoechst-Marion-Roussel og mange andre. Det er den eneste måde, hvorpå man kan bekæmpe en stigning af arbejdsløsheden, uden at dette koster en øre på budgettet.

Gallagher
Hr. formand, der er et spørgsmål af økonomisk art, som er vigtigt for Irland, og som jeg gerne vil fokusere på under denne vidtrækkende budgetforhandling. Det vedrører den europæiske freds- og forsoningsfonds fortsættelse i perioden 2000-2006. Som medlem af Parlamentet for valgkredsen Connaught/Ulster bifalder jeg så absolut de europæiske regeringschefers beslutning i Köln i år om at sikre dette programs fortsættelse.
Freden og forsoningen har været vellykket. Jeg tror, det var en klog og fornuftig beslutning at lade dette program fortsætte. For det amt i grænseregionen, som jeg repræsenterer, vil det være ca. IEP 80 millioner værd. Men min primære bekymring vedrører overgangsperioden mellem afslutningen af det eksisterende program og starten på det næste. Det er vigtigt, at der indgås økonomiske aftaler for overgangen for at garantere, at de organisationer, som fører tilsyn med fonden, kan gennemføre en problemfri overgang fra det eksisterende program til det nye.
Afslutningsvis mener jeg, at en refinansiering vil sikre, at man bevarer det fremragende personale på begge sider af grænsen, som har spillet en stor rolle i programmets succes.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, budgettet for år 2000, som vi har til førstebehandling i dag, er det første budget under ledelse af den nye Kommission, af Dem, fru Schreyer. Og det er det første budget, som bliver afviklet i henhold til de beslutninger om Agenda 2000, der blev truffet i Berlin i marts i år. Jeg synes, de to ting er værd at nævne. For det første fordi jeg fra kommissærens side nok havde forventet et større engagement i budgetproceduren; her var der ikke meget at se eller høre. For det andet fordi det allerede i det første år, hvor beslutningerne om Agenda 2000 skal gennemføres, er nødvendigt at diskutere en revision af det finansielle overslag. Og også dette synes jeg er værd at bemærke, fordi udenrigsministrenes ønskeseddel, som er vokset i de seneste år, i dag har ført til, at vi ikke længere kan klare det økonomisk. Nu bliver sorteper skubbet over til os, det er op til os at finde en løsning på, hvordan man klarer det budgetteknisk.
Det finder jeg uacceptabelt, for at sige det helt klart. Her bør udenrigspolitikerne først blive enige med deres egne finansministre, så kan vi også passe det ind i budgettet på en fornuftig måde.
Men jeg vil også gerne sige et par ord om de såkaldte små budgetter. For det første synes jeg ikke, det er troværdigt, hvis vi som Europa-Parlament på den ene sider kræver strenge kontroller af alle andre institutioner, især af Kommissionen, hvis vi forventer, at personalestrukturen skal tilpasses til de nye udfordringer, og hvis vi også vil gennemføre dette via det europæiske budget, men på den anden side ikke er villige til at handle på samme måde her på vores eget område, i Parlamentets budget og i Parlamentets administration. Derfor har vi som Det Europæiske Folkepartis Gruppe foreslået en undersøgelse, som her for vores egen administration skal organisere muligheder for personaleudvikling og opgavefordeling mellem vores afdelinger. Vi har - og det vil jeg gerne understrege - startet et initiativ, som betyder, at der for de budgetmidler, som vi selv skal forvalte som Parlament - her henviser jeg især til rejseudgifterne - findes en anstændig løsning. Jeg forventer i nær fremtid at få konkrete forslag fra vores parlamentsadministration, som så skal behandles tilsvarende af vores præsidium. Der må ikke ske det, at det initiativ, som vi som PEE har indledt, fører til, at der i sidste ende spares dér, hvor det giver mindst mening, nemlig dér, hvor der virkelig arbejdes, nemlig her i Strasbourg.
For Domstolens vedkommende var det på høje tid, at vi udvider tolkeafdelingen. Det går ikke an, at retssager trækker i langdrag i to, tre år bare på grund af tolkningsproblemer. Her har vi som Parlament set opgaven og påtaget os ansvaret. I forbindelse med Regionsudvalget er der nu fundet en løsning, så de kan løse deres personaleproblemer internt. Det er ikke en opgave for Budgetmyndigheden, det kan de selv klare, og det gør de også. Jeg vil gerne takke ordførerne for det kollegiale samarbejde, og jeg håber, at vi også ved andenbehandlingen kan vedtage et seriøst budget.

Colom i Naval
Hr. formand, ordføreren og nogle af de talere, der har talt før mig, har naturligvis allerede hentydet til det, der for mig er et af de allervigtigste politiske elementer - hvis ikke det vigtigste - i dette budgetforslag. Men som ordfører for den interinstitutionelle aftale og de finansielle overslag føler jeg mig tilskyndet til at understrege det.
Der var ikke mange, som fandt, at Berlin-mødet var en succes: Det Europæiske Råd blandede nøjsomhed og nærighed sammen. Jeg vil ikke gentage min kritik: Jeg henviser til protokollen fra plenarforsamlingen.
Mellem den 25. marts og den 6. maj havde vi den sidste række forhandlinger mellem Parlamentet og Rådet. I løbet af denne lange og intensive måned med forhandlinger bestræbte Parlamentet sig på at få Rådet til at indse, at Unionen ikke kun lever af EUGFL og strukturfondene, og at de resterende 20% af budgettet også kunne tjene Unionens målsætninger, og at de ofte berører politisk meget følsomme spørgsmål. Ministrene indrømmede stiltiende deres lederes forblindelse, men de ønskede ikke at sætte fingeren på fejl i deres arbejde efter knap fem ugers forløb. Derfor accepterede de kun nogle yderst diskrete og ubetydelige ændringer til udgiftsområde 3 (interne politikker) og udgiftsområde 5 (administrationsomkostninger).
Den uoverstigelige vanskelighed var udgiftsområde 4 (foranstaltninger udadtil), og ikke engang krigen på Balkan kunne få dem til at acceptere et højere tal. En af de ministre, der forhandlede, og som nu er kommissær, gik så vidt som til at indrømme, at det var til at forudse, at det ville blive nødvendigt at revidere de finansielle overslag, før de trådte i kraft, men at man var nødt til at vente på, at Kommissionen fremlagde sine omkostningsvurderinger. Rådet sammenblandede endnu en gang den flerårige budgetramme, det vil sige de finansielle overslag, med selve budgettet: En egoistisk snævertsynethed, som forhindrede, at der blev truffet en ordentlig og passende politisk beslutning, og som tvinger os til en langsommelig behandling af budgettet.
Hvad er situationen, mine damer og herrer? Vi begynder at skimte det beløb, der er behov for i Kosovo, der har været jordskælv i Tyrkiet og en politisk katastrofe i Østtimor for ikke at nævne behovet for at bevilge midler til fiskeriaftalerne med Marokko, som regeringen i det land, der har størst interesse heri, ser ud til at have glemt i forhandlingerne omkring flyglet i Berlin.
Rådet søger at løse dette ved at skære en god luns af støtten til Rusland og Middelhavsområdet og finde resten ved en forholdsmæssig beskæring af de øvrige eksterne programmer. Meget behændigt. Og man har heller ikke inden for rammerne af disse finansielle overslag taget højde for Cyperns og Maltas tiltrædelse. Jeg finder, at vi burde være opmærksomme på, at den interinstitutionelle aftale indeholder en mekanisme til revision af de finansielle overslag i disse tilfælde, og at man har holdt fast ved den for om nødvendigt at bruge den.
Der er nogle, der har en tom flaske i køleskabet for det tilfælde, at gæsterne ikke ønsker at drikke noget. Hvis Kommissionen nu fremlægger en revision af de finansielle overslag, så tænk på denne flaske, fru minister.

Schröder, Ilka
Fru kommissær, hr. formand, den aktuelle klimakonference i Bonn skriger på flere penge til vedvarende energiformer, og det netop fra EU, både til forskning og til demonstrationsprojekter. De seneste atomulykker i Japan og Sydkorea har endnu en gang vist, hvor presserende det er at få en anden energipolitik. Med hensyn til EURATOM-kreditterne kræver vi i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, at Europa-Parlamentet konsulteres med øjeblikkelig virkning. Vi finder det uforståeligt, at vores kolleger fra Budgetudvalget netop som parlamentarikere ikke støtter dette krav.
Det eneste erklærede mål med budgetposterne på handelsområdet er at støtte eksporten og skabe fri markedsadgang. Dette såkaldt frie marked findes imidlertid kun for multinationale koncerner, fordi f.eks. SMV hverken når frem til informationerne om fordelingen af midlerne eller til programmerne selv. I de sidste to årtier er eksporten fra Latinamerika steget med 300%, mens bruttonationalproduktet samme sted kun er steget med 3,3%. Siden den verdensomspændende politik med et liberaliseret globalt marked blev indført, har der fundet en massiv omfordeling sted fra fattig til rig, både inden for det enkelte samfund og mellem staterne indbyrdes. Jeg går ind for den modsatte politiske retning. Resultatet er nemlig, at EU's støttepenge virker som indirekte subsidier. Netop dette er i modstrid med den erklærede frihandelsidé. Endelig ser vi også her en af de mange iboende selvmodsigelser i WTO-politikken.

Markov
Hr. formand, ethvert budget afspejler den økonomiske realisering af den ønskede politik. Derfor kan vurderingen af, om man skal stemme for eller imod budgettet, kun afhænge af, hvorvidt politikken på de centrale punkter svarer til ens egne forestillinger, og om der er tilstrækkelige midler til rådighed herfor. Hvilke kriterier er så afgørende for dette budget efter min mening?
For det første en drastisk minimering af den ødelæggende arbejdsløshed i Den Europæiske Unions medlemsstater. For det andet en forringelse af de økonomiske og sociale forskelle i medlemsstaterne. For det tredje udvidelsen af Den Europæiske Union og for det fjerde en fredelig, demokratisk og social udvikling i alle regioner på denne jord. Hvis De - og det går jeg egentlig ud fra - deler disse udgangspunkter, selvom der naturligvis vil være forskellige opfattelser af, hvordan disse mål skal nås, så burde det stå klart, at man ikke kan godkende budgettet, sådan som det foreligger.
Fru Schreyer, jeg går naturligvis ind for, at man kan omlægge og omfordele. Jeg ville straks vende mig fra de store virksomheder mod en arbejdspladssikrende økonomisk politik, som er rettet mod de små og mellemstore virksomheder. Jeg ville straks gå fra en udbudsorienteret økonomisk politik til en efterspørgselsorienteret økonomisk politik, så vi kan fyre op under forbruget.
Men det er urimeligt at give Den Europæiske Union stadig større kompetence uden at give den de nødvendige økonomiske midler. Det kan ikke være dette Parlaments opgave af acceptere, at Rådet vil finansiere vigtige nye politiske nødvendigheder ved at stryge de traditionelle. Lige så lidt kan det være dette Parlaments opgave at acceptere, at medlemsstaterne vil sanere deres budgetter på Den Europæiske Unions budgets bekostning. Derfor betragter jeg det som en meget presserende opgave - for det er et nyt Parlament, det er en ny Kommission - at tænke over, at det finansielle overslag absolut må ændres, og at også den interinstitutionelle aftale skal korrigeres.

Camre
Hr. formand, budget 2000 indeholder nogle tekniske forbedringer, idet den sædvanlige overbudgettering af strukturforanstaltningerne er søgt fjernet. Overbudgettering er en usund budgetpraksis, og det er vigtigt, at den helt forsvinder fra EU' s budget. Jeg har noteret Rådets besparelser både med hensyn til strukturforanstaltninger og på landbrugsområdet. Dem støtter jeg, selv om det kun er en lille begyndelse på de ønskelige ændringer i EU' s økonomiske dispositioner. I en foranderlig verden må vi blive i stand til langt hurtigere at foretage tilpasninger af budgettet, således at vi uden at øge det samlede budget kan imødekomme nye behov, herunder først og fremmest udviklingen af de nye medlemslande i Østeuropa, men også katastrofebistanden og genopbygningen af Balkan, som ikke bør finansieres af nedskæringer i støtten til den tredje verden.
EU har ikke brug for totalt set at få flere penge tilført, men for at bruge pengene mere fornuftigt. Jeg vil understrege, at en mere professionel og ansvarlig forvaltning af EU' s økonomiske ressourcer giver rige muligheder for at få mere ud af de samme penge. Der er overalt behov for aktivitetsstyret budgettering. Der må gennemføres en mere omkostningsbevidst administration, og det sløseri, som vi igen og igen har set eksempler på, og som Revisionsrettens rapporter gennem adskillige år har afsløret, må elimineres, hvis EU' s borgere overhovedet skal kunne betragte EU' s organer som seriøse partnere i udviklingen af Europa.

Daul
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på det faktum, at der i budgettet for år 2000 ikke fastsættes en stigning af budgetpost B1-3800 til en kampagne for landbrugsprodukter. Denne post giver kun mulighed for at afvikle tidligere aktioner, og jeg ville naturligvis gerne takke ordføreren, Jean-Louis Bourlanges, for hans forståelse, samt hr. Böge og hr. Görlach for deres støtte.
Der er således fare for, at den indsats, der foretages til fordel for kvalitetsoksekød, frugt, grøntsager og mælkeprodukter, kan blive ødelagt, selvom denne aktion er en del af Fællesskabets aktion, der kan indgå i den grønne æske i forbindelse med WTO. Påskuddet om iværksættelse af en undersøgelse retfærdiggør ikke en ophævelse af bevillinger, for hvilke kontinuitet er en garanti for succes. De erhvervsdrivende i medlemsstaterne, som i høj grad deltager i denne aktion, støtter en undersøgelse. Den bør især omhandle harmoniseringen af fællesskabsbidraget, som i øjeblikket varierer fra 40% til 100% alt efter produkterne. Samtidig planlægges det at finansiere en fællesskabsaktion med hensyn til tredjelande, men på grund af manglende gennemførelsesforordning vil en sådan finansiering sandsynligvis ikke komme til udbetaling i 2000. Endelig er der ligeledes fastsat et beløb til en kampagne i forbindelse med mærkning, som Kommissionen foreslår at rykke et år frem, og således vil et fremstød blive overflødigt, eftersom produktet ikke eksisterer.
Det er altså muligt at fortsætte kampagnen i forbindelse med kvalitetsprodukter uden at anmode om ekstra udgifter, og jeg beder derfor Kommissionen om ikke at stoppe denne kampagne, for vores regioner med vanskeligheder, lokale landbrugsprodukter og familielandbrug afhænger af disse produkter.

Casaca
Hr. formand, at støtte den økonomiske genopbygning og oprettelsen af politiske strukturer i et frit, demokratisk og uafhængigt Østtimor er hverken alene eller primært et spørgsmål om humanitær hjælp. Det er først og fremmest en bekræftelse af, at det Europa, som vi er ved at bygge op, ledes af universelle værdier, hvis gyldighed gælder overalt på jorden. Det er også udtryk for, at en militær invasion ikke er en acceptabel metode til at udvide sine grænser, uanset hvem det gælder, og uanset hvilke faktorer og geopolitiske interesser, der er på spil. Det er frem for alt udtryk for, at frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne er de grundlæggende principper, som vi gerne vil have skal præge verdens udvikling.
Med sin beslutning om, at budgettet for år 2000 gør EU's økonomiske støtte til Timor til en af dets fire store prioriteringer, vil Europa-Parlamentet sende et utvetydigt politisk signal til både til EU's egne borgere og til resten af verden. Det glæder mig her at bemærke den resolutte måde, hvorpå Kommissionen og ikke mindst den kommissær, der er den direkte ansvarlige, hr. Chris Patten, har engageret sig for at støtte Østtimor. Trods de store budgetbegrænsninger, som vi er underkastet, har Kommissionen formået at finde midler til at imødekomme behov, der allerede burde dækkes i 1999.
Arbejdet med at vurdere omkostningerne ved Østtimors genopbygning og den påfølgende internationale finansieringsplan er endnu ikke afsluttet, hvorfor det også er for tidligt at fremsætte et sikkert skøn for EU's bidrag til genopbygningsomkostningerne. Det politiske budskab, som vi på torsdag vil afgive, når vi stemmer for Bourlanges' beslutningsforslag, er ikke desto mindre tydeligt.
EU's støtte til Østtimor er en af Parlamentets absolutte prioriteringer til budgettet for år 2000 og afspejler på troværdig måde den holdning, som mange socialdemokrater og andre medlemmer gav udtryk for på samlingen i september om situationen i Østtimor.
(Mødet udsat kl. og genoptaget kl. 15.00)

Rod
Hr. formand, det er med stor bekymring, vi læser budgetudkastet for 2000, navnlig hvad angår posterne om udvikling og samarbejde og om menneskerettigheder, som flere kolleger allerede har givet udtryk for.
Således er det vores indtryk, at dette budget sætter grænser for alt det, vi har kært. På et tidspunkt, hvor man kræver at kvinderne indtager en større plads i beslutningsprocessen, reducerer man budgetposterne til dette område. På et tidspunkt, hvor man ønsker, at miljøet og navnlig bevarelsen af regnskovene medtages i udviklingsprocessen, skærer man i de bevillinger, der er tildelt dette område. På et tidspunkt, hvor man beder udviklingslandene om at respektere et princip om gode styreformer og om overholdelse af menneskerettighederne, skærer man kraftigt ned på de budgetposter, der vedrører dette altafgørende spørgsmål. Og endelig på et tidspunkt, hvor vi på mødet i Lusaka bliver mindet om de menneskelige og økonomiske følger af aids i Afrika, reducerer vi de fonde, som er nedsat til dette område, i modsætning til kommissær Nielsons bekræftelser, idet man blander dem sammen med sundheds- og forplantningspolitikken.
Desuden kan vi kun beklage den tendens, der består i at yde bistand til stater frem for til ngo'er og navnlig med hensyn til ngo'erne på den sydlige halvkugle, som man dog ved er mere effektive, og som tillader en egentlig inddragelse af det civile samfund.
Kort sagt kan vi ikke stille os tilfredse med denne nye fordeling af bevillinger, som destabiliserer Den Europæiske Unions prioriteter i udviklingslandene.

Seppänen
Hr. formand, jeg støtter Parlamentets ordfører Bourlanges' synspunkt om en undersøgelse af de finansielle overslag. Samtidig undrer det mig, at Finland som formandsland har holdt sig så tæt til Rådets uholdbare synspunkt om, at verdensbegivenhederne ikke påvirker EU's budgetudvikling og slutresultaterne i EU's budget. I samme forbindelse vil jeg også rette opmærksomheden mod det fremsatte krav om, at man skulle give finansiel støtte til omfattende politiske partier. Vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, er af en anden mening i denne sag. Vi ønsker ikke, at de europæiske skatteyderes penge anvendes til partistøtte. Vi vil også gerne have en ændring af de goder, parlamentsmedlemmerne nyder, og af deres lønninger, således at man tager et fælles reglement i brug, der sikrer, at parlamentsmedlemmerne ikke får uretmæssige udgiftsgodtgørelser, og at alle får en retfærdig aflønning.

Hyland
Hr. formand, i den tid jeg har til rådighed, ønsker jeg at henvise til blot én post i budgettet, som er skolemælksordningen, hvor Kommissionen har fremsat forslag om at nedskære bevillingen fra EUR 96 millioner til EUR 53 millioner. I 1997 modtog Irland f.eks. mere end IEP 1,4 millioner fra Den Europæiske Union til administration af skolemælksordningen. Som medlem af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter støtter jeg fuldt ud ordningen, både nu og fremover. Jeg er dog skuffet over, at nedskæringerne foretages i den generelle budgetbevilling, men jeg håber, at Det Europæiske Råd i forbindelse med andenbehandlingen af EU's budget for år 2000 vil medtage Parlamentets henstilling om, at det bør øge finansieringen af ordningen til EUR 67 millioner eller IEP 53 millioner ved næste års bevilling.

Färm
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, det føles godt her i min første tale i Europa-Parlamentet at kunne sige, at EU's budget for år 2000 tager sigte på flere vigtige processer. Jeg tænker på vigtigheden af øget folkelig opbakning om EU's virke og på vigtigheden af, at vi koncentrerer os om afgørende spørgsmål, f.eks. kampen mod arbejdsløshed og udvidelsen med de nye ansøgerlande. Disse opgaver hører sammen. Unionen skal klare kampen mod arbejdsløsheden for at kunne bryde almindelige arbejderes og tjenestemænds mistro til EU. For at udvidelsen skal lykkes, må den hurtigt medføre økonomiske og sociale forbedringer for borgerne i ansøgerlandene. Derfor vil vi nu øge ressourcerne for at udvikle den sociale dialog mellem arbejdsmarkedets parter. Det handler bl.a. om at give lønmodtagerne en stemme i forbindelse med etableringen af en beskæftigelsesaftale og en ensartet økonomisk politik. Det er lige så vigtigt, at ansøgerlandene nu må deltage i dialogen med henblik på et konstruktivt samarbejde på arbejdsmarkedet i disse lande også.
Processen for medlemskab for bl.a. Øst- og Centraleuropa er svær. Det er ikke nok at lave velafbalancerede tilslutningsaftaler. For at EU-medlemskabet kan medføre en reel og gunstig forandring for almindelige borgere, kræves det, at virkeligheden ændres, at virksomhederne og de ansatte kan skabe et arbejdsmarked med både dynamik og rettigheder for lønmodtagerne. Udvidelsen må ikke medføre, at virksomheder udnytter lave lønninger og dårligere sociale forhold, eller at man undgår miljøkrav og skatter. Lønmodtagerne i de nye medlemslande har de samme lovmæssige krav på sociale rettigheder og indflydelse, som vi har. I stedet vil vi i dette budget, både for deres og for vores skyld, støtte en social dialog og etableringen af faglige rettigheder også i ansøgerlandene. På samme måde peger vi på vigtigheden af, at EU's Regionsudvalg får ressourcer til at etablere kontakt til kommuner og områder i ansøgerlandene. Vi støtter også forslaget om et særligt initiativ for lokalt og regionalt samarbejde omkring Østersøen og Barentshavet.

Pronk
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at udtrykke min hjertelige tak til ordføreren, som her har gjort et overordentlig godt stykke arbejde. Han har udviklet en strategi, som alle kan støtte. Hr. Wynn var måske bange for, at det ville ende med "Duke of York". Jeg tror, at hele sagen mere ligner en scene fra Asterix og Obelix, hvor Asterix spiller en særlig rolle i dette tilfælde, og hvor vi så skal konkurrere med Rådet, som spiller Julius Cæsars rolle. Det var første punkt.
Jeg må sige, at vi med hensyn til kategori 3, som har min særlige interesse, kan være tilfredse. Ordføreren har fundet en god ligevægt. Men jeg vil gerne dertil knytte en advarsel til kommissæren. Når hun sammensætter sin pakke, lad hende så ikke begynde med ændringer i kategorierne. Vi har meget udtrykkeligt besluttet at nøjes med kategori 4, og hvis hun begynder med kategori 3, tror jeg, at vi kan komme i vanskeligheder.
Jeg er meget spændt på denne pakke. Jeg tror, at Rådet og egentlig selve Kommissionen i nogen grad har bragt os ud i de problemer, som vi har nu. Kommissionen, fordi den har undervurderet fiskeriaftalen og dermed egentlig har formindsket vores spillerum, og Rådet naturligvis ved at lade Afrika betale for resten.
Jeg har endnu ét punkt om Kosovo. Det er også en særlig bekymring, som jeg nærer ud over det samlede beløb, som går til Kosovo. Vi kan naturligvis vurdere det ud fra behovene. Det er jeg fuldstændig enig i. Men vi må også se på det, som Kosovos økonomi kan tåle. Hvis vi nåede frem til støtte, som udgør omkring 50% af Kosovos BNI, og hvis man foretager meget høje skøn, kunne der være tale om det, så er jeg bange for, at de inflatoriske og andre konsekvenser for økonomien er værre end de fordele, som denne støtte medfører. Jeg vil gerne bede kommissæren om ikke blot at se på behovet, men også på de makroøkonomiske konsekvenser. Det skete meget tydeligt i sin tid med Marshall-planen. Dengang var det begyndelsen til det hele. Også i forbindelse med Kosovo skulle vi undersøge dette meget grundigt. Hvad det angår, må vi tage ved lære af Bosnien.

Gröner
Hr. formand, først en bemærkning: Mit arbejde her i Strasbourg besværliggøres meget af, at min beholder med dokumenterne nu for anden gang ikke er ankommet til mit kontor.
Jeg vil gerne takke alle involverede i budgetproceduren for deres arbejde, som måtte udfolde sig inden for meget snævre rammer, og som skal afgive et budskab til borgerne. I udgiftsområde 3, under de interne politikker, kan vi gøre dette. I forbindelse med ungdomsprogrammet, Sokrates-programmet, kulturprogrammet, kvinde- og ligestillingsspørgsmål har vi mulighed for at gøre det klart for borgerne, hvad vi vil. I forbindelse med udgiftsområde 3 er der sket en fejl. Under afstemningen i Budgetudvalget blev der med meget snævert flertal vedtaget et ændringsforslag, som kan anrette store skader, hvis det ikke bliver rettet. Udvalget om Kvinders Rettigheder har i budgetpost A-3037 for den europæiske kvindelobby afgivet en kommentar og et budget som sidste år, men kommentaren siger nu, at den åbner denne budgetpost for alle ngo'er. Jeg vil minde om, at vi som Parlament støttede denne paraplyorganisation for de europæiske kvindeorganisationer, vi gav den til opgave at omsætte aktionsplatformen fra Beijing til ngo-niveau, og jeg tror, det ville være ødelæggende, hvis alle kvindeorganisationer nu kunne få adgang til dette budget. Derfor beder jeg alle kollegerne om at korrigere ændringsforslaget endnu en gang og stemme imod forslag 443 og for Kvindeudvalgets forslag. Vi har afvejet nøje og holdt os meget tilbage med ændringer i forhold til gender mainstreaming og en forankring af lige muligheder i alle europæiske politikker. Jeg beder især ordføreren tage hensyn til dette og støtte Kvindeudvalgets position.

Stenmarck
Hr. formand, alt budgetarbejde handler om at prioritere. Der er grund til indimellem at stille spørgsmålet: "Hvad skal EU's opgaver egentlig være?" Det er netop svaret på det spørgsmål, som skal vise vej for budgetarbejdet.
Om kort tid står vi over for det, som sandsynligvis vil være EU's største udvidelsesrunde nogensinde. Det forudsætter omfattende ændringer af budgettet, og at vi begynder at lave disse ændringer allerede nu. Det burde indebære, at vi allerede nu skærer ned på kategori 1. Vi kan begynde arbejdet med at reducere bl.a. tobaksstøtte på en sådan måde, at den kan afskaffes helt inden for en tiårs periode.
I årets budgetarbejde er der dukket en række såkaldte uforudsete udgifter op. Det medfører krav til øgede udgifter i kategori 4. Humanitære aktioner for at hjælpe krigsofre eller flytninge i Kosovo, jordskælvsofre i Tyrkiet eller uskyldigt ramte mennesker i Østtimor er indlysende krav til Den Europæiske Union. Som jeg ser det, må det være en klar målsætning at klare selv sådan noget inden for de rammer, som vi selv har været med til at definere. Det er der, den vigtige prioritering kommer ind i billedet.
Vi har budgetrammer i form af en interinstitutionel aftale, der blev underskrevet for mindre end et halvt år siden. Efter min mening ville det være et kæmpe nederlag, hvis denne aftale må opsiges. Jeg går faktisk ud fra, at dette vil blive løst i fællesskab af Europa-Parlamentet og Ministerrådet før andenbehandlingen.

Gill
Hr. formand, dette er mit første budget. Jeg vil gerne starte med at takke hr. Wynn og hr. Bourlanges samt de andre to ordførere for deres forenkling af en for mig særdeles kompleks proces.
Jeg mener, at Den Europæiske Union er under forandring. Institutionerne er nødt til at blive mere repræsentative. Vi bør i den ånd forsøge at bringe det europæiske budget tættere på vælgerne. Det er af afgørende betydning for borgerne i EU at vide, hvad deres indsats i EU's politikker og handlinger virkelig er, hvad de betaler, og hvad de betaler for. Øget gennemsigtighed er nøglen til de europæiske institutioners fremtidige succes. Det indebærer en vurdering af hver budgetpost for at finde ud af, hvordan de hver især gavner borgerne i Europa.
Som følge af forpligtelsen i Amsterdam-traktaten om at indarbejde forbrugerinteresserne på alle andre politiske områder i EU og forbrugerbudgettets latterlige niveau på ¼% af EU's samlede udgifter er det nødvendigt at begynde at sikre, at værdifulde programmer, f.eks. skolemælksordningen, beskyttes. Det er ikke tilfældet i budgetforslaget, som min kollega, hr. Hyland, sagde tidligere. Budgetforslaget til skolemælksordningen i Europa er skåret ned med 50%. Det er en drastisk foranstaltning for et program, som gavner både forbrugere og producenter.
Årsagen til, at jeg føler stærkt for denne budgetpost, er, at den indvirker på folks sundhed på kort og langt sigt, den vedrører spørgsmål om social berøvelse, og den indvirker på økonomien og arbejdspladserne i min region. Jeg har ingen problemer med reformen af den fælles landbrugspolitik, hvis den er ensbetydende med billigere og mere sikre produkter til forbrugeren. Jeg ved, at folk er foruroliget over at betale for støtte, som øger priserne for dem som forbrugere.
Kommissionens reaktion i Budgetudvalget var i første omgang skuffende. De sagde, at sociale spørgsmål ikke ligger inden for programmets oprindelige kompetenceområde. Men nu viser det sig efter trepartsmødet i sidste uge, at Kommissionen vil foreslå en stigning på EUR 31 millioner. Det bifalder jeg. Jeg må sige, at det skuffer mig, at Rådet ikke er til stede, da jeg gerne ville vide, om de støtter dette. Befolkningen bekymrer sig ikke om støttens finere nuancer eller budgetposter. Det, der betyder noget for dem, er politikkernes indvirkninger og fordele.
Jeg erkender fuldt ud behovet for at strømline og indføre effektivitet i administrationen af denne og andre ordninger samt forbedre den værdi, man får for pengene, men en mere effektiv måde at ændre budgettet på ville være at angive forbedringerne og sørge for en plan for gennemførelsen i fremtiden.
Kommissionen bør i sin vurdering af udgifterne se på finansieringen som helhed. Jeg opfordrer medlemmerne til at støtte godkendelsen og ændringsforslaget ved torsdagens afstemning.

Costa Neves
Hr. formand, med denne debat har Europa-Parlamentet lejlighed til konsekvent at vise, hvad det ønsker, at EU skal udvikle sig til i fremtiden. I denne forbindelse understreger jeg, at Rådets budgetudkast udgør mindre end 1,10% af EU's BNI, et i sig selv allerede lavt tal, men derudover klart under den maksimumsgrænse på 1,27%, der blev fastsat i Edinburgh og bekræftet i Berlin, hvilket giver anledning til grundig overvejelse hos dem, der ønsker noget mere og noget bedre af EU.
Når dét er sagt, vil jeg gerne give udtryk for min uforbeholdne enighed med ordfører Jean Louis Bourlanges, som jeg ønsker tillykke med det kvalitetsarbejde, som han har udført, hvad angår problemet med at få budgettet for år 2000 til at modsvare de behov, der for nylig er dukket op inden for udgiftsområde 4, "Foranstaltninger over for tredjelande", uden samtidig at bringe indfrielsen af andre førhen fastsatte behov i fare, således som Rådet lagde op til. At tage fra nogle for at give til andre er uacceptabelt! Beskæringer over én kam går slet ikke an! Og jeg er også imod enhver nedskæring inden for udgiftsområde 1, "Landbrug", og udgiftsområde 2, "Strukturforanstaltninger".
Blandt de nye prioriteringer vil jeg gerne fremhæve genopbygningen af Østtimor, et område, som Europa-Parlamentet vedholdende har skænket sin opmærksomhed, og som det endnu en gang har vedtaget en konsistent beslutning om i september. På grund af det politiske engagement, som det er udtryk for, tillægger jeg det stor betydning, at Timor optræder med en specifik post i budgettet. Det er blot synd, at Kommissionens skøn - EUR 30 millioner - ikke står mål med virkeligheden. Når vi får sikrere data, må vi sørge for den nødvendige justering.
To afsluttende bemærkninger. For det første er det vanskeligt at forstå, endsige forklare, hvorfor der er et lovgrundlag til at hjælpe ofre for naturkatastrofer hvor som helst i verden, således som vi med fuld ret skal gøre det i Tyrkiet, og hvorfor der ikke er et tilsvarende grundlag inden for EU. I dag har vi Grækenland, i morgen, hvem ved ... For det andet insisterer jeg på at nævne forventningen om de særlige foranstaltninger og de deraf følgende bevillinger, som Kommissionen er forpligtet til at foreslå for de fjerntliggende regioner, der siden Amsterdam har været anerkendt, udpeget og beskrevet i traktaten om Den Europæiske Union.

Iivari
Hr. formand, der er nogle mere almindelige vanskeligheder i forbindelse med godkendelsen af budgettet for kulturområdet. Sokrates II-programmet er netop nu til forhandling, anbefalingerne til andenbehandlingen af Ungdoms-aktionsprogrammet og Kultur 2000-programmet kommer op på plenarmødet onsdag, det vil sige i morgen. Den endelige sammenfatning af disse flerårige programmer mangler således endnu at blive foretaget.
De største meningsforskelle mellem Parlamentet og Rådet omhandler programmernes finansiering, som stadig står åben. På samme tid har Budgetudvalget skullet fastsætte de pengebeløb, der skal bruges til gennemførelse af programmerne for næste år. Det må gøres klart, at de beløb, Budgetudvalget opgiver, ikke giver udtryk for dets standpunkt vedrørende slutresultatet af forhandlingerne. I forbindelse med flerårige programmer kan man ikke benytte skematiske beregningsmåder. Finansieringen af programmerne har affødt bekymring blandt medlemmerne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, og problemet lader ikke til at være unikt.
Parlamentets procedurer i forbindelse med budgetbehandlingen af flerårige programmer, der behandles ved den fælles beslutningsprocedure, bør ændres. Under førstebehandlingen af en betænkning indrages Budgetudvalgets udtalelse, men der er ikke noget officielt samarbejde mellem særudvalget og Budgetudvalget i forbindelse med andenbehandlingen og forhandlingen. Det kan let føre til huller i informationsstrømmen og til misforståelser mellem særudvalget og Budgetudvalget. Det værste er dog, hvis Parlamentets holdning til finansieringen af programmet forbliver uklar; det kan bruges mod Parlamentet. Da de flerårige programmer alligevel skal indpasses i de fælles finansielle overslag for det relevante budgetpunkt og for hele budgettet, er det efter min mening nødvendigt, at Parlamentet effektiviserer sin interne koordinering i behandlingen af de flerårige programmer og budgettet. Forbindelsen mellem særudvalget og Budgetudvalget må ikke mangle under Parlamentets førstebehandling, hvorfra der godt kan gå nogen tid, før sagen afgøres endeligt. Amsterdam-traktaten fremhæver Parlamentets stilling som en ansvarlig og effektiv beslutningstager. Derfor er der behov for, at Parlamentet i budgetplanlægninger og -forhandlinger har et fælles og fast syn på de sager, der er til behandling.

Fabra Vallés
Hr. formand, endnu et år, hvor vi ordførere og talere har forbundet ordet nøgternhed med budgettet. Og hvis det er rigtigt, at man skal være opmærksom på nøgternheden ved dechargen for gennemførelse af budgettet, så kræver jeg, at der også skal være nøgternhed ved udarbejdelsen af budgettet. Og det er svært at være nøgtern ved udarbejdelsen af budgettet, hvis man ikke er i besiddelse af nøgtern information.
Og hvor mange af mine kolleger har her i dag ikke måttet fremhæve spørgsmålet om fiskeriaftalen, et klart tilfælde af manglende nøgternhed i informationen. Den tidligere Kommission burde have forudset, at man ville komme til at diskutere den nævnte aftale igen, at den skulle fornyes, og at det derfor skulle afspejles i budgettet.
Og med hensyn til de andre institutioner, når vi f.eks. taler om det interinstitutionelle samarbejde, hvilken nøgternhed var der i informationen den dag, hvor vores kolleger tidligere vedtog, at man skulle etablere den fælles organisationsstruktur, eller hvordan forholder det sig med virkeligheden i dag, når vi beslutter, at den fælles struktur skal opløses? Jeg synes, vi mangler nøgterne oplysninger.
Når vi taler om ejendomspolitik, hvem har så den sande information om de fortsatte skift mellem Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om "at nu går jeg over til den bygning", "nu interesserer det mig ikke længere", "nu går jeg over til den anden"? Når vi taler om den nøgternhed, som der skal være i det interinstitutionelle samarbejde med hensyn til bygningerne i Luxembourg, har Parlamentet så overvejet, hvad der bør være det mindste eller det største personale, som Parlamentet i Luxembourg skal råde over?
Når man taler om, at vi forventer udvidelser allerede fra år 2002, har de så i ejendomspolitikken taget højde for disse udvidelser, som står lige for i år 2002, 2003 og 2004?
Vi skal også kræve nøgternhed af vores kolleger fra andre udvalg: Man skal ikke gå med til, at det er Budgetudvalget, som er den onde i filmen, ham der foretager alle beskæringerne. De andre udvalg skal være ansvarlige, være sig bevidst, at nye politikker betyder nye finansieringer, at enhver forøgelse skal modsvares af en beskæring.
Og med hensyn til parlamentsmedlemmernes diæter finder jeg, at de nuværende regler, er mindre uretfærdige, end det ville være, hvis de ikke var der. Man kan under alle omstændigheder kun foretage ændringer via medlemsstatutten.

Rübig
Hr. formand, fru kommissær Schreyer, det er en meget interessant diskussion, vi har haft. Medlemmerne har bestræbt sig på at få præciseret emnerne. Samtidig bør vi ikke glemme Den Europæiske Unions mål. Det vigtigste er beskæftigelseseffektiviteten af vores budgetposter. Hvilke budgetlinjer kan skabe ny beskæftigelse i Europa? Og hvad der naturligvis også er meget interessant: Med hvilke budgetlinjer kan vi opnå nye skatteindtægter? Indtægter er et meget vigtigt område, og disse punkter bør vi undersøge nøje.
På den anden side må vi se, hvilke af de produkter, som vi i øjeblikket udbyder i vores store europæiske butik, vi kan eliminere. Hvilke produkter kan vi give tilbage til det nationale niveau? Det ville være interessant at starte et forskningsprogram, som skulle undersøge, hvilke aktiviteter der i øjeblikket gennemføres på europæisk niveau, men som egentlig kunne varetages meget lettere, mere effektivt og bedre på nationalt niveau. Så ville vi spille os fri, så ville vi have en chance for at bekymre os om de nye projekter, om nye mål og om samtlige de ønsker, der er blevet fremsat her i dag.
Der er to budgetposter, som ligger mig ganske særligt på hjerte. Den ene er B5-512, støtte til de små og mellemstore virksomheder, støtten til familievirksomhederne. SMV står for 66% af beskæftigelsen. Over 55% af omsætningen i Det Europæiske Fællesskab skyldes disse virksomheder. Vi må koncentrere os om specifikke programmer, om startfasen, om virksomhedsoverdragelsen, om Euro-Infocentrene; dér kan der forventes ny beskæftigelse, nye skatteindtægter.
Den anden budgetpost B5-234 vedrører støtte til det europæiske digitale indhold til globale net. Her har kommissær Liikanen fortalt os, at der inden år 2002 er ca. 1,2 millioner ekstra arbejdspladser til rådighed, men at vi ikke kan garantere, at der findes kvalificerede medarbejdere. Vi må uddanne folk, vi må sørge for, at dette arbejdsmarked på 1,2 millioner arbejdspladser kan udnyttes, at vi udvikler programmer, som bringer folk i arbejde. Det giver os den rigtige position i forhold til Internettet, i forhold til internethandlen, i forhold til de mange områder, som betyder helt nye chancer for Europa, og det skal vi absolut arbejde med.
Også programmer som Best er absolut nødvendige for os. For disse virksomheder - vi har 18 millioner SMV i Europa, hvoraf 50% ingen ansatte har - skal vi forenkle de juridiske betingelser væsentligt, så de kan koncentrere sig om deres primære behov, nemlig at opfylde kundernes behov, tilbyde de rigtige produkter og tjenesteydelser. Det skaber arbejdspladser, det skaber nye muligheder! Derfor bør vi sørge for, at vi også fremmer innovationen i skolerne, at vi styrker initiativet og innovationen i skolerne, fra grundskolen til universitetet, så der gives helt nye impulser og opstår nye muligheder også på dette område. Vi må se på underleverandørsystemet. Hvordan kan vi knytte de små sammen med de store koncerner, så de kan lære af de store koncerner, så vi kan hjælpe dem med at indføre euroen, så vi letter virksomhedsoverdragelsen, så vi tager fat på år 2000?
Til slut en kæmpestor udfordring, nemlig udvidelsen. Jeg tror, at udvidelsen er en kæmpechance, også for de små virksomheder. Men vi må ikke være bange for at give dem den nødvendige hjælp. Der er kun få år til. Mange er allerede derovre, mange er interesserede, og jeg tror, at arbejdet ved basis er interessant og gemmer på nye chancer. Her ser vi i Europa-Parlamentet udfordringen om at engagere os, gøre en indsats, og her takker jeg allerede i dag for Deres støtte, fru kommissær.

Formanden
Mange tak, hr. kollega Rübig. Også mange tak, fordi De arbejder her på Deres lands nationaldag.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, mange tak for Deres interessante og meget mangfoldige debatindlæg og især mange tak for den yderst konstruktive atmosfære, som præger debatten. Jeg vil i det følgende begrænse mig til nogle enkelte punkter, som jeg gerne vil nævne igen, fordi det på disse punkter efter min mening vil være muligt at bringe Parlamentets og Kommissionens forslag i overensstemmelse med hinanden. Det drejer sig dels om markedsinitiativerne på landbrugsområdet. Kommissionen er enig i, at det selvfølgelig er nødvendigt, at budgettet for år 2000 så vidt muligt svarer til det faktiske behov, og at der ikke indføres en kunstig forringelse her. Det var vores udgangspunkt i det foreløbige budgetforslag, og det vil blive videreført i ændringsskrivelsen.
Nu til initiativerne inden for udvikling af landområderne. Jeg har gjort opmærksom på, at jeg også betragter denne anden søjle i landbrugspolitikken som et meget væsentligt supplement, og derfor vil Kommissionen foreslå en begrænset forhøjelse til initiativerne til udvikling af landbruget for også at anspore medlemsstaterne til større anstrengelser inden for landbrugsmæssig miljøbeskyttelse og større anstrengelser for at skabe strukturer, som giver sikkerhed i fødevarekæden.
Jeg vil gerne nævne punktet forskning. Her foreslås det at opdele budgetposterne i budgettet på forskningsområdet. Her tror jeg, der kan findes en mindelig løsning. Kommissionen vil altid informere Europa-Parlamentet, før der bliver behov for og foretages ændringer i bevillingerne til key actions, og den vil selvfølgelig begrunde dette udførligt. Jeg håber, at vi på denne basis kan nå frem til en mindelig løsning på, hvordan det skal formuleres i budgettet.
Nu til spørgsmålet om KFB, som hr. Bourlanges, hr. Wynn og hr. Elles endnu en gang kommenterede meget intensivt. Den nye Kommission vil foretage og kontrollere fordelingen af ordrer til kontorer for faglig bistand efter de forskellige kriterier, som De også omtalte, for at nå frem til en klar afgørelse af, hvad der skal klares i den offentlige administration, og hvad der kan klares af eksterne kontorer. Dette spørgsmål bliver også et af de centrale emner i blueprintpapiret for den administrative reform og de institutionelle reformer. På baggrund af dette blueprint vil det så også være muligt - som Europa-Parlamentet ønsker det - at foretage et skøn over det samlede personalebehov.
Til sidst vil jeg gerne kommentere spørgsmålet om finansiering af de vigtige initiativer med genopbygning i Kosovo. Hr. Bourlanges henviste ganske rigtigt til, at det ikke er en opgave, som er klaret på et enkelt år. På den anden side befinder vi os imidlertid i en situation, hvor vi endnu ikke har noget sikkert grundlag for at kunne skønne om det samlede behov. Derfor foreslår Kommissionen at foretage en revision af det finansielle overslag for i første omgang år 2000 og først derefter, når de sikre tal foreligger, at tale om, hvordan de nødvendige midler for de efterfølgende år skal stilles til rådighed.
Der er også faldet et par kritiske bemærkninger til spørgsmålet om, hvor meget det er nødvendigt at afsætte til år 2000. Det er rigtigt, relationen mellem EUR 500 millioner og Kosovos skønnede bruttonationalprodukt er værd af nævne. Men jeg tror på den anden side, at vi fortsat bør stå ved det tal, som er blevet nævnt politisk også fra Unionens side, nemlig at Unionen stiller EUR 500 millioner til rådighed for året 2000, så der ikke opstår det indtryk, at Unionen trækker sig fra sin politiske forpligtelse. På baggrund af debatten har jeg indtryk af, at det kommissionsforslag, som jeg omtalte, kan danne et godt grundlag for at finde et kompromis.
Jeg vil gerne endnu en gang referere til hr. Böges og fru Buitenwegs indlæg. Kommissionen foreslår en begrænset revision, som De også nævnede det, og det er også et meget vigtigt punkt helt klart at planlægge og tage højde for ECHO-initiativer i Kosovo. Kommissionen vil derfor foreslå, at man tager alle tre instrumenter i brug, nemlig omfordeling af midler, udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet og en revision af det finansielle overslag. Med den interinstitutionelle aftale har vi i fællesskab en god arv for proceduren for budgettet for år 2000 og for et godt samarbejde, og derfor har jeg efter denne debat også stor tillid til, at det kan lykkes at nå frem til en mindelig løsning og til et ansvarligt budget for år 2000.

Bourlanges
, ordfører. (FR) Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Schreyer for de udtalelser, hun netop er kommet med. Vi vil vurdere hendes forslag, når det er fremsat, for så har vi nemmere ved at forstå det.
I øjeblikket vil jeg begrænse mig til en lille bemærkning, som fru Schreyer helt sikkert vil forstå, med hensyn til forskningsbevillinger. Jeg vurderede betingelserne for tilsagn, der blev truffet offentlig af kommissæren i forbindelse med forvaltningen af budgetposterne vedrørende forskning. Jeg tillægger det en særlig betydning - i lighed, tror jeg, med hele Budgetudvalget - at disse tilsagn følges op af en konkretisering ud over det yderst interessant brev, som fru Schreyer sendte os, og som formanden, hr. Wynn, har svaret på, og som efter min mening skal præciseres nærmere.
Derfor anmoder jeg Dem, fru kommissær, om venligst sammen med Deres kolleger og med ord, som efter Deres mening er hensigtsmæssige, at konkretisere de tilsagn, De har givet, således at vi på torsdag kan afgive vores stemmer med fuldstændigt kendskab til tingene og på grundlag af klare tilsagn, der udelukker enhver misforståelse mellem os

Formanden
Kommissæren nikker. Så behøver vi heller ikke at fortsætte debatten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen om budgettet finder sted torsdag kl. 10.00.
(Mødet udsat kl. 15.45 og genoptaget kl. 16.30)

Formanden
Kære kolleger, det går ikke altid, som præsten prædiker. Egentlig skulle hr. Duisenberg være her nu, men han sidder fast i trafikken. Jeg åbner derfor mødet og udsætter det straks igen 15 minutter, og så håber vi, at han er kommet til den tid. Hvis ikke, kommer vi desværre til formelt at gentage denne procedure en gang til. Det skyldes ikke mig, men formentlig motorvejene. Tak for Deres forståelse!
(Mødet udsat kl. 16.30 og genoptaget kl. 17.20)

Formanden
Kære kolleger, jeg vil bede Dem tage plads, nu da hr. Duisenberg er ankommet.
Hr. Duisenberg, vi har ventet Dem med - tør jeg nok sige - en vis utålmodighed, og vi er meget glade for, at De endelig kan slutte Dem til os.

Årsberetning for ECB
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0035/1999) af Huhne for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 1998.
Jeg giver med det samme ordet til hr. Duisenberg.

Duisenberg
Det er mig en stor glæde at fremlægge Den Europæiske Centralbanks første årsberetning for Europa-Parlamentet på plenarmødet i dag. Der er gået næsten ti måneder siden euroens vellykkede indførelse, og siden Den Europæiske Centralbank overtog det fulde operationelle ansvar for den fælles pengepolitik. Mange af os føler, at indførelsen af den fælles valuta og den europæiske integration har fået ny kvalitet. Overførselen af den moderne stats primære funktion, nemlig pengepolitikken, til en sand europæisk og uafhængig organisation som ECB skal betragtes som en historisk begivenhed, som markerer en hidtil uset grad af økonomisk og politisk integration i Den Europæiske Union.
Den problemfri overgang til denne nye æra i den europæiske integration og ECB's vellykkede start var resultatet af flere års intens og grundig forberedelse. ECB's årsberetning redegør udførligt for både Eurosystemets endelige forberedende arbejde under optakten til indførelsen af den fælles valuta og for den overordnede økonomiske og monetære udvikling i Den Europæiske Union i 1998 og de første uger af 1999.
Da oplysningerne i årsberetningen taler for sig selv, er det mere nyttigt, hvis jeg fokuserer mine bemærkninger her og nu på nogle af de spørgsmål, som behandles i beslutningsforslaget fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg skal derefter med glæde svare på eventuelle spørgsmål.
Jeg vil gerne starte med at kommentere udførelsen af ECB's ansvarlighed over for Europa-Parlamentet. Traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber indeholder flere bestemmelser til sikring af ECB's demokratiske ansvarlighed, hvoraf en af hjørnestenene så afgjort er fremlæggelsen af årsberetningen for Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union. Ud over denne årlige øvelse har ECB og Europa-Parlamentet dog adskillige andre kontakter.
Jeg vil først og fremmest, og måske som det vigtigste, nævne de regelmæssige høringer, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål afholder. Inden for rammerne af disse høringer, som - i tråd med Europa-Parlamentets forretningsorden - finder sted en gang hvert kvartal, giver jeg en detaljeret forklaring dels af vores vurdering af den nuværende økonomiske og monetære udvikling, dels af ECB's beslutninger. Udskrifterne af disse høringer offentliggøres på både Europa-Parlamentets og ECB's hjemmeside. Europa-Parlamentet har desuden inviteret medlemmer af ECB's Direktion og personale til at deltage i yderligere høringer om en række specifikke spørgsmål, herunder Eurosystemets udenlandske repræsentation, udarbejdelsen af eurosedler og statistiske spørgsmål.
ECB har desuden haft mulighed for at tage imod delegationer fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i Frankfurt. Vi tillægger disse besøg stor vigtighed og vil med glæde fortsætte med at arrangere sådanne begivenheder. Men da disse besøg er af mere uformel karakter, skal de naturligvis betragtes som et yderligere værktøj i kommunikationen mellem de to institutioner og ikke som en erstatning for de regelmæssige offentlige høringer i Europa-Parlamentet.
Centralbanken besluttede ved udarbejdelsen af sin kommunikationspolitik at gå ud over kravene i traktaten om gennemsigtighed. Selvom traktaten kræver, at ECB offentliggør en kvartalsoversigt om sine aktiviteter, har ECB derfor besluttet at offentliggøre en sådan oversigt hver måned, ECB Månedsoversigt, som giver en detaljeret gennemgang af den økonomiske og monetære udvikling.
Desuden anvender ECB regelmæssigt en række andre kommunikationsværktøjer. Lad mig først nævne de omfattende pressekonferencer, som næstformanden og jeg afholder umiddelbart efter det første møde i Styrelsesrådet hver måned. Der er adgang til udskrifterne herfra, herunder udskrifter af spørgsmål og svar, på ECB's hjemmeside. De er naturligvis bekendt med den lange række publikationer, som ECB har offentliggjort om de specifikke emner, der vedrører ECB's ansvarsområder. Vores kommunikationspolitik prioriterer opretholdelse og fremme af Eurosystemets troværdighed og tilliden til euroen højt, idet både troværdighed og tillid er meget vigtige elementer i en vellykket pengepolitik. I denne sammenhæng bør man altid huske på, at Styrelsesrådet handler som et kollektivt organ, og at alle beslutninger klart og tydeligt skal meddeles offentligheden. Det er især vigtigt for en centralbank, som driver en monetær union, der omfatter mange lande, at tale et fælles sprog. Indbyrdes modstridende indikationer om de beslutninger, ECB træffer, og de underliggende årsager hertil kan udløse uberettigede forventninger på markedet og øge usikkerheden, hvilket er i strid med målsætningen om gennemsigtighed i pengepolitikken. Jeg vil gerne understrege, at de oplysninger, der gives på pressekonferencerne efter møderne i Styrelsesrådet samt analysen i ECB Månedsoversigt og andre kommunikationskanaler, i realiteten kommer meget tæt på offentliggørelsen af "referater". Da ECB offentliggør mange forskellige oplysninger, er det min faste overbevisning, at ECB tåler sammenligning med andre centralbanker, hvad angår gennemsigtighed.
I denne sammenhæng vil jeg også gerne kort kommentere anmodningen om at offentliggøre ECB's interne prognoser. For det første er det på nuværende tidspunkt alt for tidligt at overveje et sådant skridt, eftersom Eurosystemet - det vil sige ECB og de 11 nationale centralbanker - skal have større erfaring med disse prognoser. Der er brug for mere tid, før vi kan antage, at alle tekniske spørgsmål er behandlet korrekt, og offentliggørelse af prognoserne kan overvejes uden at bringe ECB's troværdighed i fare. Jeg er dog sikker på, at vi kan opnå dette i løbet af næste år. Lad mig også understrege, at ECB's interne prognosers rolle i beslutningsprocessen ikke bør overvurderes. Sådanne prognoser udgør én informationskilde for Styrelsesrådet, men absolut ikke den eneste. Vores interne prognosers rolle i Eurosystemets pengepolitiske strategi adskiller sig derfor fra inflationsprognosernes rolle i en strategi med en direkte inflationsmålsætning. Afslutningsvis ønsker jeg at erindre om, at ECB Månedsoversigt - især i den udvidede kvartalsudgave - indeholder en fremadrettet analyse, herunder redegørelser for udsigterne for prisudviklingen.
ECB er også blevet anmodet om at offentliggøre rapporter med nationale data for eurolandene. Offentliggørelsen af sådanne data ville dog, efter vores mening, være vildledende, da den fælles pengepolitik ikke kan rettes mod landespecifikke situationer. Eurosystemet skal tværtimod se på euroområdet som helhed i sin vurdering af den generelle økonomiske situation og især udsigten til prisstabilitet. ECB's offentliggørelse af detaljerede rapporter for hvert euroland ville være i strid med den nødvendige skabelse af fremtidsperspektiver for området som helhed inden for udførelsen af, drøftelser om og overvejelser i forbindelse med pengepolitikken. Man bør dog anerkende, at de nationale centralbanker i Eurosystemet fortsat udarbejder deres egne regelmæssige og detaljerede rapporter, som vedrører den nationale økonomiske og finansielle udvikling.
Jeg vil gerne nu behandle et andet emne mere udførligt, som jeg ved ligger Europa-Parlamentet nært på sinde, nemlig pengepolitikkens bidrag til de generelle økonomiske politikker i Fællesskabet. Traktaten indeholder bestemmelser om en fundamentalt sund fordeling af mål og politiske instrumenter mellem de pengepolitiske myndigheder og regeringerne i Europa. Eurosystemet er ansvarlig for at fastholde prisstabiliteten. Eurosystemet har i den henseende vedtaget en fremadrettet pengepolitisk strategi og handler omgående i tilfælde af trusler mod prisstabiliteten. Traktaten angiver ligeledes, uden præjudice for hovedmålet om prisstabilitet, at Eurosystemet skal støtte de overordnede økonomiske politikker i Fællesskabet.
Ved at fastholde prisstabilitet er det vores faste overbevisning, at pengepolitikken på bedst mulig måde bidrager til høj produktion og beskæftigelse på mellemlangt sigt. Prisstabilitet har fordelagtige indvirkninger på den generelle økonomiske ydeevne - herunder udsigterne til vækst og beskæftigelse - gennem mange kanaler, hvoraf jeg gerne vil nævne følgende:
For det første, i et miljø med prisstabilitet fordeler markedsmekanismen ressourcerne mere effektivt til de mest produktive brugere. Markederne fungerer mest effektivt, når de relative prissignaler ikke fordrejes af variationer i det overordnede prisniveau.
For det andet, et klima med prisstabilitet reducerer inflationsrisikopræmien i renterne, især de lange renter, og forbedrer derved betingelserne for finansieringsinvesteringer.
For det tredje, varig prisstabilitet tjener den sociale retfærdighed og hjælper med til at beskytte de svageste medlemmer i samfundet, f.eks. pensionister og arbejdsløse, som er afhængige af en fast indkomst, og som ikke kan beskytte sig mod inflationsomkostningerne gennem andre aktiver, f.eks. fast ejendom eller aktier.
Der er bred enighed om, at der ikke er en langsigtet afvejning mellem prisstabilitet og økonomisk vækst. Forsøg på at anvende pengepolitikken til at øge den realøkonomiske aktivitet over det bæredygtige niveau vil på langt sigt ganske enkelt føre til endnu højere inflation, men ikke hurtigere økonomisk vækst. Et sådant forsøg ville blot fortabe fordelene ved stabile priser, som jeg netop skitserede, og ville derfor skade udsigterne til vækst og beskæftigelse på mellemlangt sigt.
Selvom man ikke må overse pengepolitikkens bidrag gennem fastholdelse af prisstabilitet, kan pengepolitikken tydeligvis ikke løse det alvorlige problem med den strukturelle arbejdsløshed i euroområdet. Andre politiske områder har de nødvendige instrumenter og er dermed ansvarlige for at løse de strukturelle problemer. Det er absolut påkrævet med udslagsgivende handling på dette område for at forbedre udsigterne til vækst og beskæftigelse.
Beskyttelse af de offentlige finanser er én måde at styrke betingelserne for prisstabilitet på og opnå en stærk bæredygtig vækst, som bidrager til jobskabelsen. I denne sammenhæng opstiller stabilitets- og vækstpagten de rette incitamenter til en sund og disciplineret finanspolitik i samtlige medlemsstater. Desuden er strukturreformer på arbejds- og varemarkederne, samt en moderat udvikling i lønudgifterne, de bedste midler mod de grundlæggende årsager til den høje arbejdsløshed i Europa på nuværende tidspunkt.
Den klare opdeling af de politiske ansvarsområder, som jeg netop har beskrevet, fremhæver de pengepolitiske og økonomiske politikkers troværdighed i Europa, øger gennemsigtigheden og fremmer oplysningspligten. Den indebærer ordentlige incitamenter for politikerne inden for de enkelte politiske områder. Hvis alle parter respekterer den grundlæggende fordeling af disse ansvarsområder og handler i overensstemmelse hermed, opnås målsætningerne inden for alle politiske områder som et naturligt resultat af de enkelte politiske valg.
Eurosystemet støtter i denne henseende idéen med en dialog mellem pengepolitikken og de andre politiske områder i form af en åben udveksling af information. En sådan dialog bør dog være klart adskilt fra alle forsøg på at koordinere planlagte politikker for dermed at opnå et såkaldt policy mix, som slører de grundlæggende ansvarsområder, som jeg har beskrevet. En sådan koordinering ser for offentligheden ud, som om der slækkes på oplysningspligten, som om gennemsigtigheden inden for de politiske rammer reduceres og usikkerheden omkring de politiske handlinger øges, hvilket kan gøre økonomien ustabil. Endelig bør debatten om et "afbalanceret og passende policy mix" ikke bruges til at aflede opmærksomheden fra strukturreformerne, som er påkrævet omgående for at tage fat på det alvorlige problem med den strukturelle arbejdsløshed i euroområdet.
Et andet spørgsmål, som behandles af udvalget, er ECB's bidrag til den finansielle stabilitet og især spørgsmålet om ordningen for i nødstilfælde at stille likviditet til rådighed for finansielle institutioner, der befinder sig i vanskeligheder. Lad mig forklare nogle af vores primære overvejelser i denne forbindelse. Eurosystemets primære vejledende princip med hensyn til ordningen for i nødstilfælde at stille likviditet til rådighed for finansielle institutioner er, at den kompetente nationale centralbank skal være ansvarlig for at yde en sådan hjælp til de institutioner, som opererer inden for centralbankens jurisdiktion. ECB skal dog informeres om dette i tide. I tilfælde af operationer med relevans for den fælles pengepolitik involveres Eurosystemets beslutningstagende organer desuden i en vurdering af de påtænkte operationers kompatibilitet med bestræbelserne på at opnå prisstabilitet. I tilfælde af en generel likviditetskrise som følge af en hårdknude i betalingssystemet kan Eurosystemet f.eks. blive direkte involveret.
For markederne er det tilstrækkeligt at vide, at der er en klart udtrykt evne og vilje til at handle, hvis det virkelig er nødvendigt. Det er ikke almindelig praksis blandt centralbankerne at oplyse om betingelserne og de praktiske aspekter ved ordningerne om i nødstilfælde at stille likviditet til rådighed. Navnlig er der typisk ingen officielle dokumenter, som beskriver de betingelser, i henhold til hvilke der ydes likviditet i nødstilfælde, eller hvilke procedurer der skal følges. Faktisk virker planlagte forpligtelser mod hensigten på dette område, da de begrænser centralbankens evne til at handle for at fastholde systemiske forstyrrelser med uforudsete træk. Denne politik med "konstruktiv flertydighed" kan desuden begrænse det tilknyttede problem med moralsk risiko.
Afslutningsvis vil jeg gerne berøre et andet emne, som Europa-Parlamentet også har rejst ved flere lejligheder, nemlig spørgsmålet om grænseoverskridende detailbetalinger i euroområdet. ECB er bevidst om den kritik, der er givet udtryk for med henvisning til det lave effektivitetsniveau og de høje omkostninger ved behandlingen af sådanne betalinger, og ECB deler fuldt ud Europa-Parlamentets bekymringer i denne henseende. Den nuværende situation er især utilfredsstillende inden for området grænseoverskridende kreditoverførsler, hvorimod situationen på området grænseoverskridende kortbaserede betalinger giver anledning til færre bekymringer.
Som De ved, skal Eurosystemet i henhold til traktaten, og som en af sine grundlæggende opgaver, fremme betalingssystemernes gnidningsløse funktion. Centralbankernes engagement i detailbetalingssystemerne er generelt mindre udtalt end i systemerne for store betalinger, hovedsagelig fordi detailbetalingssystemerne indebærer betydeligt lavere systemrisici. Ikke desto mindre beskæftiger Eurosystemet sig med effektivitetsspørgsmål i forbindelse med grænseoverskridende detailbetalinger.
På nuværende tidspunkt halter de grænseoverskridende detailbetalingssystemer tydeligvis bagefter Den Økonomiske og Monetære Unions politiske målsætninger og så sandelig bagefter mange europæiske borgeres og små virksomheders forventninger. Efter indførelsen af eurosedler og -mønter den 1. januar 2002 bliver disse forskelle i serviceniveauerne for nationale og grænseoverskridende betalinger i det fælles valutaområde endnu mere udtalte.
ECB er på denne baggrund stor fortaler for oprettelsen af et fælles betalingsområde for fuldt ud at kunne høste fordelene ved den fælles valuta. For at give banksektoren og offentligheden et klart signal offentliggjorde ECB i september en række målsætninger, som den forventer sektoren opfylder, og som bør bidrage til omfattende forbedringer. De nuværende utilstrækkeligheder er delvis forbundet med den til stadighed fremherskende anvendelse af korrespondentbankvirksomhed og mangelen på tilstrækkelige interbankinfrastrukturer. Der er i de senere år etableret mere effektive ordninger med overførsel af midler, men de er for fragmenterede, og stordriftsfordelene er meget begrænsede. Det er derfor utvivlsomt en forudsætning, at banksektoren gennemfører fælles tekniske træk i behandlingen af midler mellem bankerne, hvis man skal opnå en betydelig forbedring i behandlingen af de grænseoverskridende detailbetalinger.
Dette er dog næppe tilstrækkeligt. Banksektoren skal også forbedre sine interne procedurer for behandlingen af grænseoverskridende betalinger betydeligt samt sin kommunikation med kunderne. Det kræver til gengæld mere omfattende brug af automatisering og standardisering. Jeg vil i den forbindelse gerne henlede opmærksomheden på de standarder, der er indgået aftale om inden for rammerne af Den Europæiske Komité for Bankstandarder, som jeg betragter som værende af stor betydning. ECB arrangerer møder med samtlige parter for at fremme gennemførelsen af standarderne.
Når først betingelserne i forbindelse med interbankbehandlingen og de interne procedurer er opfyldt, vil det være muligt for banksektoren at sænke prisen på grænseoverskridende kreditoverførsler betydeligt og reducere ekspeditionstiden til den tid, indenlandske betalinger kræver, plus en dag.
ECB forventer, at bankerne i euroområdet har indført betydelige forbedringer senest pr. 1. januar 2002. ECB optræder som katalysator for ændringer og vil sammen med de nationale centralbanker i Eurosystemet drøfte disse spørgsmål med banksektoren i euroområdet for at spille en understøttende og koordinerende rolle i denne henseende. På nuværende tidspunkt synes det ikke berettiget, at ECB engagerer sig på operationelt plan, da der allerede er tegn på, at den private sektor generelt anerkender problemet i stigende grad. ECB vil dog overvåge den yderligere udvikling på dette område nøje og informere Europa-Parlamentet og offentligheden om den videre udvikling.

Huhne
Det er en ære at blive valgt til ordfører for denne vigtige betænkning. Dette er første gang, Europa-Parlamentet har givet udtryk for sine synspunkter om Den Europæiske Centralbanks fremskridt, og det er i denne forbindelse mig en stor fornøjelse at lykønske ECB og hr. Duisenberg, som formand, med dens succes indtil nu.
Indførelsen af euroen er i sig selv et sandt historisk øjeblik for en ekstraordinær virksomhed. Den udgør en omfattende teknisk præstation, og de mange involverede embedsmænd fortjener vores tak og anerkendelse.
Det er tydeligvis stadig tidligt at vurdere ECB's resultater, men vi kan også allerede her pege på mange positive tegn, ikke mindst at investorerne er indstillet på at låne regeringerne i euroområdet penge til en meget lav rente. Det er et sandt tillidsvotum om, at ECB fortsat skal sørge for prisstabilitet og ikke tillade, at inflationen underminerer folks opsparinger.
Det er i høj grad i forbindelse med denne overvældende støtte til ECB's målsætninger og som hyldest til ECB's præstation indtil nu, at mine øvrige bemærkninger skal ses. Kun hvis ECB er åben med hensyn til den måde, den træffer sine beslutninger på, er den i stand til at fastholde støtten under såvel dårlige som gode tider. Den kan opnå sit mål om prisstabilitet, men uden åbenhed vil det ikke stå klart, om det mål nås som planlagt og derfor kan gentages i fremtiden eller blot nås ved heldige omstændigheder, som derfor kan forudsætte en vis forbedring af dens arbejdsmetoder.
Udvalget blev også slået af, at andre centralbanker i de senere år hurtigere har bevæget sig mod en betydelig større åbenhed. Den amerikanske centralbank, Bank of Japan, den svenske Riksbank og Bank of England offentliggør de enkelte afstemninger i det udvalg, som fastsætter renten. De offentliggør prognoser, de oplyser om karakteren af drøftelserne i styrelsesrådene. Inden for alle disse områder - objektive gennemsigtighedsforanstaltninger - halter ECB bagefter den normale internationale praksis.
Udvalget foreslår derfor, at ECB for det første offentliggør et referat af argumenterne for og imod, for og imod pengepolitiske foranstaltninger. For det andet bør ECB offentliggøre en halvårlig prognose over den økonomiske udvikling i euroområdet. Hr. Duisenberg's bemærkninger i dag bifaldes især i denne henseende, da han har lovet, at han vil gøre det inden for det næste år. For det tredje bør ECB regelmæssigt drøfte udviklingen i eurolandene for at få en positiv indflydelse på pris- og lønudviklingen, som skal, som hr. Duisenberg med rette påpegede, være forskellig fra medlemsstat til medlemsstat. Endelig opfordrer udvalget formanden til at stille sig til rådighed efter hver vigtig pengepolitisk foranstaltning. Disse foranstaltninger ville i høj grad fremme en kultur af gennemsigtighed.
Udvalget kunne ikke støtte en opfordring om at offentliggøre afstemningerne som angivet i Den Liberale Gruppes ændringsforslag i dag. Det mentes, at en ung institution skulle have tid til at finde fodfæste. De fleste medlemmer mente, at en offentliggørelse ville intensivere offentlighedens pres på medlemmerne af Styrelsesrådet til at stemme i tråd med nationale interesser. Udvalget støttede heller ikke Den Liberale Gruppes holdning om, at det ville være nyttigt at offentliggøre ECB's økonometriske modeller i euroområdet, hvilket delvis skyldtes frygt for misbrug.
Udvalget forkastede også De Grønnes synspunkt, angivet i deres ændringsforslag i dag, om at prisstabilitetsmandatet skulle ændres af hensyn til de problemer, kun producenterne står over for, hvis priserne falder. PPE-gruppens ændringsforslag klarlægger dog afsnittet og bør, efter vores mening, støttes.
Hr. formand, jeg vil gerne kort fremhæve nogle af vores andre punkter. Det første er endnu en gang at takke hr. Duisenberg for hans forsikringer over for Parlamentet om, at samarbejdsproceduren mellem ECB og de nationale centralbanker er tilstrækkelig, selv i tilfælde af en alvorlig krise, hvor en finansiel institution i euroområdet kan have brug for støtte. Jeg vil også gerne understrege udvalgets synspunkt om, at ECB bør lægge pres på de medlemsstater, som i alt for høj grad er afhængig af kortsigtet gæld, da dette kan udgøre en risiko, især under en finansiel krise.
For det tredje opfordrer vi ECB til at opfylde sin rolle på den internationale scene som en af de tre primære søjler i det internationale monetære system.
Afslutningsvis bifalder jeg i høj grad, at hr. Duisenberg fremhæver punktet i betænkningen om behovet for at reducere omkostningerne i forbindelse med grænseoverskridende betalinger, især mindre beløb, som berører de enkelte medlemmer.
Hr. formand, hvis euroen er så stor en succes, som jeg håber og forventer, kommer den til at spille en rolle i revolutioneringen af den europæiske økonomi. Ved at supplere det indre europæiske marked giver den Europas forbrugere et større valg mellem varer og tjenesteydelser af højere kvalitet og til en lavere pris og vil derfor anspore til større stigninger i levestandarden. Den skaber arbejdspladser inden for voksende sektorer, hvilket er den eneste sikre garanti ved fremtidig fremgang. Selvom jeg ikke er i tvivl om, at ECB står over for mange vanskelige udfordringer i de kommende år, glæder det mig at kunne sige, at den indtil nu i den grad har levet op til de udfordringer, den har stået over for. Vi ser frem til en fremtid, som bygger på dens hidtidige succes.

Karas
Hr. formand, hr. formand Duisenberg, hr. ordfører, mine damer og herrer. Jeg vil kort omtale fem overvejelser.
For det første har vi hørt, at det er ECB's første beretning og vores første udtalelse om den. Allerede heraf kan man se, at beretningen beskriver status quo for et år, der allerede er gået, og at den ikke endeligt afklarer ECB's arbejde og vores forhold til ECB. Samarbejdet mellem Europa-Parlamentet og ECB samt Den Europæiske Centralbanks arbejdsmetoder befinder sig i en udviklingsfase. Meget af det, som vi kritiserer i dag eller ønsker os, vil være en selvfølge om nogen tid. For vores gruppes vedkommende vil jeg imidlertid gerne sige, at de grundlæggende holdninger er tidløse. PPE-gruppen opfatter sig selv som den politiske gruppe, som siger ja til ECB's uafhængighed, til at styrke stabilitetspolitikken, både hvad angår prisstabilitet, og hvad angår valutastabilitet, som siger ja til yderligere nedbringelse af den offentlige gældssættelse, ja til ny vækst og beskæftigelse, og som står ved en troværdig pengepolitik.
For os er disse grundlæggende holdninger sammen med spændingsforholdet mellem uafhængighed, fortrolighed, gennemsigtig offentlighed og nødvendig styrkelse af den monetære dialog med Europa-Parlamentet afgørende, når vi skal bedømme ECB's arbejde, men også for udformningen af vores betænkning og Parlamentets arbejdsmetoder.
Det er allerede kort blevet nævnt, at beretningen især omhandler året 1998, et år, hvor det blev bedømt, hvilke lande der opfylder konvergenskriterierne - 11 - hvor det blev afgjort, hvor ECB skulle placeres, hvor EMI blev overtaget, den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union blev indledt, og hvor Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank vedtog stabilitetsstrategien, baseret på de to velkendte søjler.
Man må nok sige, at der skete meget i dette år. Trods valutaturbulenserne på de andre kontinenter har euroen allerede bevist, at den nyder tillid, og at der kunne ske en gnidningsløs omstilling fra de nuværende valutaer til den nye valuta den 1. januar 1999.
Derfor vil jeg ved denne lejlighed især gerne gratulere og takke. Gratulere og takke Det Europæiske Monetære Institut, nationalbankerne, Den Europæiske Centralbank, som i dag er repræsenteret ved formand Duisenberg, men også alle de medlemsstater, som gennem mange politisk nødvendige reformer har presset på for at få gennemført yderligere strukturelle og institutionelle reformer og har opfyldt konvergenskriterierne, samt borgerne, som støtter dette nødvendige europæiske integrationsskridt med voksende accept.
Lad mig til slut sige, at opfyldelsen af konvergenskriterierne har ført til prisstabilitet, stabile vekselkurser og bedre offentlig økonomi. Disse tre succeser er på den ene side forudsætningen for økonomisk vækst og på den anden side for de nødvendige fremtidsinvesteringer og skabelse og sikring af arbejdspladser. Da beretningen indeholder alle vores grundlæggende principper, håber jeg, at den vil få bred tilslutning.

Randzio-Plath
Hr. formand, efter en vellykket start for euroen i begyndelsen af dette år er det vores fremmeste mål permanent at etablere euroen som stabil valuta, at gøre den til en internationalt anerkendt reservevaluta og at sikre borgernes accept af euroen. Det glæder mig meget, at formanden endnu en gang har understreget, at Den Europæiske Centralbank også betragter forbrugerbeskyttelse som en vigtig opgave inden for Den Monetære Union.
Det er vigtigt for at nå de mål, jeg her har nævnt, at Den Europæiske Centralbank er uafhængig, troværdig og pålidelig. I et demokratisk samfund kan en institution kun være institutionelt og politisk uafhængig, hvis den samtidig er sikret demokratisk legitimitet, og hertil hører gennemsigtighed i afgørelserne og netop også muligheden for at efterprøve en sådan afgørelse.
I denne forbindelse har Europa-Parlamentet en central rolle at spille, og jeg tror, at den monetære dialog, som er etableret mellem Parlamentet og Den Europæiske Centralbank, er en god start for de kommende år i eurozonen.
Jeg ved, hvor vanskeligt det var - og det viser årsberetningen også - at oprette Den Europæiske Centralbank, hele systemet, og sætte valutaunionen på skinner uden gnidninger. Jeg synes også, det er positivt, at Den Europæiske Centralbank har forbedret sin informationspolitik. Men på den anden side tror jeg ikke, det er tilstrækkeligt kun at tilskrive Europa-Parlamentet som den europæiske offentligheds repræsentation en supplerende rolle i denne kommunikationspolitik. Det er vigtigt også at se Europa-Parlamentets særlige rolle i denne sammenhæng, og derfor mener jeg også, at ECB's information og gennemsigtighed over for Europa-Parlamentet absolut kan blive bedre. Dermed mener jeg ikke, at vi nødvendigvis skal have offentliggjort protokollerne nu, men det er vigtigt at have summariske protokoller med argumenterne - for og imod - så man kan følge, hvordan Den Europæiske Centralbank faktisk vægter faktorerne, når den skal bedømme risikoen for inflation eller deflation.
I dag ved vi endnu ikke, hvordan man kan foretage en afvejning om prisudviklingen ud over varer og tjenesteydelser, f.eks. med hensyn til markederne for fast ejendom, med hensyn til aktiemarkederne, og hvordan en sådan afvejning faktisk foretages. På dette område hersker der altså usikkerhed om beslutningsgrundlagene og beslutningernes efterprøvelighed, ligesom der stadig gør med hensyn til prognoserne og modellerne. Den Europæiske Centralbank skal have tid - babyen har kun stået med det pengepolitiske ansvar i 10 måneder - men det skal fortsætte i denne retning.
Jeg er overbevist om, at det tillidsfulde samarbejde mellem ECB og Parlamentet også vil bidrage til, at der kan opnås endnu større sikkerhed og endnu større tillid i offentligheden. For tiden spekuleres der meget om rentepolitiske beslutninger fra ECB's side. På denne baggrund vil jeg gerne udtrykke min store tilfredshed med ECB's beslutning sidste torsdag om ikke at ændre renterne. Den viser, at ECB tager sit ansvar for at støtte andre samfundsøkonomiske mål, særligt beskæftigelsen, alvorligt, og vi ved, at den begyndende konjunkturforbedring i Den Europæiske Union trods forskellige udviklinger inden for euro 11-zonen absolut har behov for mere støtte. Jeg mener, at faldet i forbrugerpriserne inden for telekommunikation, elektricitet og økonomiske tjenesteydelser, som dels har fundet sted og dels kan forventes at fortsætte, og som er en følge af konkurrence og markedsliberalisering samt faldet i oliepriserne, sikkert har spillet en rolle i forbindelse med beslutningerne sidste torsdag. Sådan bør det også være fremover.
Jeg er bestyrtet over ECB's heftige kritik af beskæftigelsespagten. Jeg opfordrer ECB til at bidrage konstruktivt til, at vækst- og beskæftigelsespagten kan lykkes, og at sige meget klart, hvilken rolle den vil spille i den makroøkonomiske dialog for at bidrage til et afbalanceret policy mix. I dag kan det ikke længere være pengepolitikken alene, som er ansvarlig for prisstabiliteten. Det kan ikke længere være finanspolitikken alene, som er ansvarlig for statens finanser, og arbejdsmarkedets parter, som er ansvarlige for en moderat lønpolitik. Her må der virkelig ske en koordinering af hensyn til den videre udvikling af Den Økonomiske og Monetære Union og også af hensyn til et fællesskab på dette område for at skabe flere arbejdspladser.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af den Liberale Gruppe glæder det mig at give udtryk for vores støtte og positive indstilling til den betænkning, som vores kollega, hr. Huhne, har forelagt for os om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 1998.
For det første bør vi glæde os over processen med indførelsen af euroen. Den er nu en kendsgerning, og den opfører sig helt normalt på alle de forudsete økonomiske niveauer - i medlemsstaterne, i Den Europæiske Union, på verdensplan. Den Europæiske Centralbanks gode ledelse og forvaltning har uden tvivl bidraget til denne normalitet, og vi bør derfor lykønske banken og ikke mindst dens formand, eftersom at de i de første måneder med indførelsen af euroen, hvor de første retningslinjer blev fastsat, var nødt til at overvinde - og det gjorde de med et godt resultat - visse ugunstige forhold på et vanskeligt tidspunkt, såvel på europæisk som på internationalt plan. Jeg vil gerne gentage, at man på det tidspunkt så de kloge træk, den gode ledelse og forvaltning samt evne til at fastholde uafhængige kriterier, som Den Europæiske Centralbank lagde for dagen.
Netop denne soliditet, som er blevet udvist på så få måneder, burde tillade os at være mere modige, mere beslutsomme på nogle områder, der allerede er blevet kommenteret, som står i betænkningen af hr. Huhne, og som jeg gerne vil understrege. Et af dem er naturligvis spørgsmålet om åbenhed i nogle forhold, som selve formanden for Den Europæiske Centralbank allerede har kommenteret. Offentliggørelsen af prognoserne, muligheden for at få adgang til mødeprotokollerne og en samlet rapport om den økonomiske udvikling i medlemsstaterne er elementer, der - som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har givet udtryk for i dets formands, fru Randzio-Plaths, indlæg, og som er medtaget i betænkningen af hr. Huhne - ville medvirke til at konsolidere dens interne og internationale accept, og naturligvis af åbenheden, ikke kun over for offentligheden, men også over for valutaeksperterne.
Tillad mig, at jeg slutter med at gentage det, der er Den Liberale Gruppes særstilling, og som kræver, at der efter overgangsperioden på to år sker offentliggørelse af stemmerne, af de forskellige holdninger på møderne i Styrelsesrådet og af de makroøkonomiske modeller, som jeg forstår ville gøre det muligt at komme med nogle mere overbevisende og korrekte prognoser for dem, der netop opererer i forhold til Den Europæiske Centralbank.

Lipietz
Hr. formand, kære kolleger, det er første gang, det nye Parlament udfører sin kontrolfunktion over for Den Europæiske Centralbank.
De Grønne støtter varmt Huhne-betænkningen, ikke blot på grund af den professionelle kvalitet, men også på grund af den generelle holdning i betænkningen. Den svarer således på det grundlæggende spørgsmål, som vi står over for i dag, nemlig spørgsmålet om ansvar i forbindelse med den monetære politik.
Hvad er indholdet i denne problematik? Centralbanken er ikke en fjerde magt. Den kan f.eks. ikke anfægte de sociale rettigheder, som europæerne har opnået. Disse rettigheder er enten baseret på den generelle menneskerettighedserklæring, de nationale lovgivninger eller på aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.
Centralbanken har af europæerne fået en bestemt opgave, nemlig at sikre prisstabiliteten. Maastricht-traktaten er ikke ret præcis med hensyn til den måde, hvorpå Centralbanken skal gøre rede for sin opgave over for en national repræsentation. Alle centralbanker eller internationale banker i de store lande har en eller anden form for demokratisk ansvar over for det socioøkonomiske samfund, i de angelsaksiske lande sker det gennem Parlamentet og i Tyskland gennem delstaternes forbundsbanker.
I dag skal vi fastsætte, hvilket demokratisk ansvar Den Europæiske Centralbank skal have. Huhne-betænkningen fremkommer allerede med adskillige forslag. Vi støtter de to ændringsforslag, der er fremsat af ordføreren selv, om offentliggørelse af stemmerne i Styrelsesrådet og de økonometriske modeller, der ligger til grund for disse stemmer. Kun en fuldstændig gennemsigtighed i forholdet mellem de målsætninger, der fastsættes i traktaten, og Styrelsesrådets medlemmers handlinger vil således give europæerne mulighed for at bedømme, om medlemmerne af Styrelsesrådet opfylder deres opgaver tilfredsstillende, hvilket vi i øvrigt ikke er i tvivl om.
Set ud fra dette synspunkt glæder man sig i Huhne-betænkningen med god grund over faldet i rentesatserne i april. Ud over denne beslutnings positive effekt på beskæftigelsen er den i overensstemmelse med målet om en miljømæssig bæredygtighed, det vil sige en afvisning af en for stor favorisering af de nuværende forhold i forhold til fremtiden.
Det er derfor, at vores gruppe er bekymret over rygterne om den kommende forhøjelse af rentesatserne. En sådan beslutning bringer både stigningen i Europas beskæftigelse og de miljømæssige investeringer i fare, navnlig investeringer i forbindelse med energibesparelser og bekæmpelse af drivhusgasser.
En sådan beslutning vil kun få virkning i tilfælde af en trussel mod prisstabiliteten. Imidlertid går prisstabiliteten i to retninger. Gennem mange måneder er prisindekset for forbruget vokset 1%, mens indekset for industrielle priser falder med en 1%. Denne deflation af industrielle priser er et bevis på en favorisering af nutiden, og den bliver farlig, hvis de egentlige rentesatser begyndte at vokse.
Det er for at undgå dette, at vores gruppe fremsatte et ændringsforslag, der skal henlede Den Europæiske Centralbanks opmærksomhed på sin opgave, som netop er at sikre prisstabiliteten i begge retninger.

Kaufmann
Hr. formand Duisenberg, jeg vil gerne ytre mig kritisk til tre spørgsmål i forbindelse med denne første årsberetning fra Den Europæiske Centralbank. Det drejer sig om regnskabspligten, gennemsigtigheden og beskæftigelsen. For det første fremgår det efter min mening ikke tilstrækkeligt klart af beretningens indhold og udformning, at Den Europæiske Centralbank er indstillet på at underkaste sig Europa-Parlamentets demokratiske kontrol. Dette kommer allerede til udtryk ved, at den monetære dialog mellem Parlamentet og ECB på side 95/96 blot degraderes som samarbejde med andre institutioner. Efter min mening er dette i modstrid med artikel 113 i EU-traktaten, som forpligter ECB til at forelægge Europa-Parlamentet en årsberetning om sin virksomhed og om penge- og valutapolitikken. Her hævner det sig, at Den Europæiske Centralbanks regnskabspligt over for Parlamentet er formuleret for vagt i denne artikel. Jeg støtter derfor kravet i betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om, at ECB straks skal tage initiativ til at sikre, at man i det mindste lever op til de særlige relationer til Europa-Parlamentet, som er skabt med EU-traktaten.
I tilknytning hertil følger min anden kommentar. Det er ikke acceptabelt, at Den Europæiske Centralbank ikke giver oplysning om baggrund og argumenter for sine pengepolitiske afgørelser. Men dette Parlament er faktisk det sted, hvor ECB må beskrive og begrunde sine pengepolitiske beslutninger og eventuelt modtage kritik. Hvis det ikke sker, kan Parlamentet ikke opfylde sin pligt til at kontrollere bankens virksomhed. Pengepolitik er som bekendt et højpolitisk anliggende, og netop derfor må det kræves af banken, at den sikrer en høj grad af gennemsigtighed i sine beslutningsprocesser.
For det tredje - og det er et centralt spørgsmål for mig - er der her, hr. formand Duisenberg, en klar diskrepans til det, som De sagde før. Jeg har den opfattelse, at Den Europæiske Centralbank med sin pengepolitik skal yde et bidrag til den økonomiske vækst og beskæftigelsen. Det kan ikke være rigtigt, at fuld beskæftigelse de facto opgives som politisk mål, og at pengeværdiens stabilitet sættes over alt, virkelig over alt andet. Dette betragter jeg fortsat som den afgørende grundkonstruktions...
(Formanden afbrød taleren)

Abitbol
Hr. formand, Parlamentet modtager i dag formanden for Den Europæiske Centralbank, det vil sige formanden for den første institution, som de europæiske nationer - eller i hvert fald 11 af dem - af ukendte grunde har besluttet at tildele en suveræn beføjelse.
Hr. Duisenberg, De efterfølger således - selvom det svage fremmøde i Europa-Parlamentet i dag ikke tyder på det - de kejsere og paver, der efter Karl den Store har drømt om at forene vores kontinent gennem tro eller magt. Det er ingen tvivl om, at De, når alt kommer til alt, vil få mere magt eller indflydelse end dem, omend den vil blive mindre iøjnefaldende, eftersom De - her ved afslutningen på dette årtusinde, hvor man tilsyneladende har ophøjet penge til en ultimativ universel værdi - er godt på vej til at besidde både den verdslige og den åndelige magt i Den Europæiske Union.
Over for denne bankstand eller bankhelgen - jeg ved ikke helt, hvad jeg skal kalde det - om hvilken Deres næstformand, hr. Noyer, for nylig meget venligt og på engelsk forklarede os, i hvor høj grad den følte sig ansvarlig på langt sigt, når regeringerne opgav deres kortsigtede nykker, eftersom de var underlagt den usikkerhed, der følger med almindelige valg, men altså over for denne banks almægtighed kræver vores kollega Huhne i sin glimrende betænkning mere gennemsigtighed, dog uden i øvrigt at turde at gå så langt som til at kræve det, der kunne ligne åbenhed, det vil sige kræve, at man går bort fra anonymitet i forbindelse med beslutningerne.
Vi kan kun støtte disse glimrende beslutninger, fordi man taler meget mere om gennemsigtighed, end man fjerner sig fra demokratiet. Lad os i øvrigt huske på, at på russisk hedder gennemsigtighed "glasnost". Det er derfor, hr. formand for Centralbanken, at jeg tror, at mødet i dag - og navnlig det latterlige modspil, som dette Parlament udviser i betragtning af de betydelige beføjelser, som er betroet det - kun kan bekymre alle de mennesker, der lægger vægt på den nationale suverænitet, som blot er en måde for befolkningerne til at styre deres egen skæbne. Jeg håber, at De - idet De er bevidst om de beføjelser, der er tildelt Dem - vil kunne forvalte dem med al den visdom, man kun kan håbe på.

Blokland
Hr. formand, ECB's første årsberetning ser tilbage på året 1998, som var præget af indførelsen af ØMU den 1. januar 1999. Overgangen til den tredje fase af ØMU forløb uden nævneværdige problemer. Det kan vi med rette glæde os over. Men i mellemtiden kommer der også skyggesider til syne af elleve medlemsstaters monetære integration. Negative virkninger, som for det meste kunne forudses, men som der her i Parlamentet aldrig seriøst blev lagt vægt på under optakten til ØMU.
Et af de punkter, som der i øjeblikket lægges stor vægt på, er de forskellige inflationstempi i eurolandene. Navnlig i Irland, Spanien og Nederlandene er pengenes værdiforringelse væsentligt større. Foreløbig kommer der ingen ende på det. Ifølge de overslag, som IMF i går offentliggjorde, skal Nederlandene til næste år regne med en inflation på 2,3%. Det uophørligt stigende forbrug fremkalder bekymrede og formanende bemærkninger fra den nederlandske regerings side, men i politisk henseende gør den de forkerte ting: skattelettelser i stedet for formindskelse af gælden.
Af en undersøgelse konkluderer ECB, at inflationsforskellene ikke behøver være grund til stor bekymring. Regionale inflationsforskelle i USA er nemlig endnu større. Imidlertid drager stater i USA nytte af automatiske stabilisatorers virkning gennem det føderale budget. Endvidere er arbejdsmobiliteten i USA mange gange større. Jeg har indtryk af, at ECB frådser med pengene, og anmoder dens formand om at gøre sin holdning tydeligere.
Ligeledes spørger jeg ham, om systemet med banktilsyn har behov for en tilpasning. I øjeblikket er det udformet decentralt, og det er udmærket, men gøres tilsynet ikke vanskeligt gennem grænseoverskridende fusioner med banker uden for euroområdet? Jeg vil gerne have at vide, hvad De agter at gøre ved dette.

Della Vedova
Hr. formand for Centralbanken, jeg tager ordet på vegne af de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien. Denne første beretning fra Den Europæiske Centralbank tager naturligvis højde for den nyhed, som euroen er, og De og Centralbankens Direktion påtager Dem et stort ansvar. Huhnes betænkning indeholder uden tvivl nogle positive elementer, navnlig med hensyn til anmodningen til Den Europæiske Centralbank om flere informationer om begrundelserne for de beslutninger, der vedtages, ved hjælp af offentliggørelsen af en kort protokol, der også indeholder dissenting opinions. Der er dog et punkt i betænkningen, hr. formand, som efter min mening er helt uacceptabelt. Her tænker jeg på punkt 11, hvor der står, at Parlamentet "anser det for passende, at rentesatserne blev nedsat med 50 basispoint den 8. april 1999, og glæder sig navnlig over de grunde, der blev angivet til denne nedsættelse", hvilket giver det indtryk, at rentenedsættelsen var til gavn for Fællesskabets almindelige økonomiske politikker.
Hvad metoden angår, spørger jeg mig selv, hvorfor Parlamentet, som drøfter Centralbankens årsberetning for 1998, føler behov for at medtage en ros til en specifik foranstaltning, som Den Europæiske Centralbank vil gøre rede for i den næste årsberetning, nemlig den for 1999. Hvordan kan vi i øvrigt tro, at vi allerede kan vurdere virkningerne af denne rentemanøvre efter nogle få uger? Og hvad skal det gøre godt for, at Parlamentet giver udtryk for sin opfattelse af en enkelt handling, som Centralbanken har foretaget?
Hvis jeg skal komme nærmere ind på dette spørgsmål, må jeg sige, at jeg finder denne ros helt malplaceret. Viser den kendsgerning, at en ny forhøjelse af rentesatserne er nært forestående - sådan som både Centralbankens cheføkonom Issing og næstformanden Noyer lod forstå i går - måske ikke, at den beslutning, man traf i april, var forkert, eftersom vi i mellemtiden ikke har oplevet noget som helst uforudset chok? Og kan den forhøjelse af de langfristede rentesatser, som man har konstateret, ikke tilskrives den forringede troværdighed, der netop skyldes denne nedsættelse? Man har en mistanke om - og det er faktisk mere end en mistanke - at denne beslutning blev taget som følge af et politisk pres - tænk f.eks. på Oskar Lafontaine - og at Parlamentet med sin ros i dag ønsker at slå fast, at det går ind for en Centralbank, der er afhængig af politiske krav eller ligefrem af valginteresser. Jeg mener, at Centralbankens strategi udelukkende bør være koncentreret om valutaen og priserne. Det ville være det rene selvmord at tro, sådan som der er andre, der har sagt i dag, at de europæiske ledere kan lægge pres på Centralbanken, så den kompenserer for deres manglende evne til at skabe et nyt økonomisk opsving ved hjælp af strukturreformer, liberaliseringen af markederne - først og fremmest af arbejdsmarkedet - og et stramt budget, der skal ledsages af en skattenedsættelse for personer og virksomheder.

von Wogau
Hr. formand, hr. formand Duisenberg, kære kolleger, også jeg vil gerne udtrykke min glæde over at kunne byde hr. formand Duisenberg velkommen her. Hvorfor er den debat, som vi fører i dag, så vigtig? Den Europæiske Centralbank er uafhængig, og min gruppe er nok den, som altid har fremhævet dette stærkest. Men Den Europæiske Centralbank skal samtidig træffe beslutninger, som angår hver enkelt borger. Derfor er det af stor betydning, at den ikke bor i et elfenbenstårn, men tværtimod altid står til regnskab over for offentligheden. Det gør den på mange måder.
Også jeg vil gerne henvise til, at Europa-Parlamentet har en særligt privilegeret stilling i denne forbindelse. Europa-Parlamentet er udtrykkeligt nævnt i traktaterne som Den Europæiske Centralbanks samtalepartner, hvilket ikke er tilfældet på samme måde for andre institutioner. Europa-Parlamentet er et forum, hvor virkelig hele Europa deltager i debatten; jeg kunne dog godt have ønsket mig en større deltagelse i debatten i dag, for jeg mener, at denne debat er af stor betydning.
Den Europæiske Centralbank er uafhængig. Den skal først og fremmest sørge for prisstabilitet. Her vil jeg gerne minde kollega Randzio-Plath om, at traktaten helt klart siger, at Den Europæiske Centralbanks fornemste mål er prisstabilitet, og at den kun må søge at nå de øvrige mål, hvis det kan ske uden risiko for prisstabiliteten, og at prisstabiliteten selv - som formanden allerede har sagt - har positive sociale og økonomiske konsekvenser.
Jeg vil gerne på vegne af min gruppe sige, at Den Europæiske Centralbank i dette år, det vil sige siden den blev oprettet, har ydet et fremragende arbejde. Den traf straks nogle meget vigtige beslutninger, f.eks. dens beslutning om, hvad prisstabilitet vil sige. Det er af meget stor betydning for den langsigtede udvikling i vores debat om dette spørgsmål. Også med beslutningen om mindstereserverne, som der jo var delte meninger om, har Den Europæiske Centralbank, det vil sige Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank, vist sin dygtighed. Dermed har den i første omgang stået sin prøve. Jeg vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at den stod sin prøve i økonomisk godt vejr. Indimellem var det måske noget diset, men samlet set lever vi i en tid, hvor den økonomiske udvikling er positiv.
Det vil være meget vanskeligere for Den Europæiske Centralbank at træffe ubehagelige beslutninger, f.eks. ikke at sænke renterne, men forhøje dem, når den økonomiske situation bliver vanskeligere, og når prisstabiliteten virkelig er truet. Den Europæiske Centralbank har vundet tillid i de første måneder af sin levetid, men for at den skal kunne holde til sådanne situationer, må denne tillid udvides systematisk i de kommende år, og her, hr. formand, har De min gruppes støtte.
Der er fremsat et ændringsforslag, som kræver, at stemmeafgivelsen fra de enkelte medlemmer af Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank skal offentliggøres. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at min gruppe aldrig vil stemme for et sådant forslag. Hvorfor? I Centralbankens råd sidder personligheder, der som personer er ansvarlige for valutaens stabilitet, der som personer træffer afgørelser i dette centralbankråd. Derfor har man jo heller ikke foretaget en vægtning af stemmerne, som det er tilfældet i Ministerrådet, fordi man har sagt, at det er personer, der skal træffe afgørelser her. En offentliggørelse af stemmeafgivelsen kunne føre til, at der opstår nationale debatter om et enkelt medlems stemmeafgivelse. Det ville være yderst negativt for både Den Europæiske Centralbank og os alle sammen. Den Europæiske Centralbank har ydet et godt stykke arbejde, den har fortjent borgernes tillid for sit arbejde i de forløbne måneder, og det vil vi også give udtryk for med denne vedtagelse.

Goebbels
Hr. formand, denne første årsberetning fra Den europæiske Centralbank giver mig lejlighed til at komme med en samlet positiv vurdering af det arbejde, Den Europæiske Centralbank har udført indtil nu, samt en vurdering af, hvordan eurozonen fungerer. Det er lykkedes Centralbanken at udføre sin opgave med hensyn til bevarelse af prisstabiliteten. Et belejligt fald i de toneangivende rentesatser har fulgt Den Europæiske Unions generelle økonomiske politikker. Landene i eurozonen har været i stand til at fortsætte den strukturelle forbedring. Væksten er vendt tilbage i størstedelen af de europæiske lande. Som følge af fordoblingen af oliepriserne kan man konstatere en let forværring af inflationen. ECB skal være opmærksom, men eftersom den gennemsnitlige inflationssats for euroen endnu er langt fra grænsen på 2%, tør jeg håbe på, at Styrelsesrådet giver væksten en chance, og at vi følgeligt opnår et ekstra fald i arbejdsløsheden. Ifølge vurderingerne fra ECB skulle ca. fire femtedele af arbejdsløsheden være strukturel. Men nyere undersøgelser viser, at mindre end en femtedel af arbejdsløsheden er strukturel. En sådan konjunkturel arbejdsløshed kan kun udryddes af en større vækst.
Idet jeg understreger behovet for en fortsættelse af stabilitetspolitikken, vil jeg stille hr. Duisenberg følgende spørgsmål: Er Europas eneste ambition en makroøkonomisk politik, der udelukkende er centreret om stabiliteten? Efter min mening skal bekæmpelse af inflationen kombineres med en bedre koordinering af budgetpolitikker og oprettelsen af makroøkonomiske rammer til gavn for væksten og beskæftigelsen. Når vi vurderer ECB's arbejde og eurozonens positive effekt, må vi også tænke på globaliseringen af de finansielle markeder. For Europa klarede sig faktisk godt gennem de asiatiske, russiske og brasilianske kriser. Uden euroen ville nogle medlemsstater have været mere sårbare og ville således sandsynligvis have oplevet valutaproblemer og eventuelle konkurrerende devalueringer. Euroen er ligeledes et tegn på fællesskabslovgivningens sejr over det uregelmæssige spil om finansielle markeder. Man vil indvende, at siden dens vellykkede indførelse er euroens værdi faldet i forhold til dollarens. Men så glemmer man, at i et system med svingende valutakurser vil de førende valutaer altid udvikle sig i forhold til hinanden. De sidste 20 år har vekselkursen mellem DM og USD ved årlig glidning flere gange passeret 10%.
Således er den eneste bebrejdelse, jeg vil rette mod ECB, dens tilbageholdenhed, der efter min mening er for stor med hensyn til den internationale scene. ECB er en af de vigtigste centralbanker i verden. Den skylder sig selv at interessere sig mere for de internationale banksystemers følsomhed og den internationale finansverdens skrøbelighed. Krisen i Asien blev ikke udløst af en klassisk makroøkonomisk uligevægt, men af finansielle udskejelser i den private sektor. Den irrationelle overflod, der kendetegner visse børser, den uforholdsmæssige store gæld i amerikanske firmaer og i visse økonomiske sektorer i de store lande er en trussel for den globale økonomiske sikkerhed. ECB bør engagere sig i alle hensigtsmæssige instanser for at skabe nye rammer til regulering af den internationale finansielle arkitektur. Det uundværlige supplement ...
(Formanden afbrød taleren)

Schmidt, Olle
Hr. formand, hr. Duisenberg og ærede kolleger, Sverige er relativ ny i EU, og jeg er ny i denne forsamling. Det er min opfattelse, at vi svenskere stadig har meget at lære inden for det europæiske samarbejde. Samtidig er det min overbevisning, at EU også kan lære en hel del om, hvordan vi håndterer visse ting i Sverige, f.eks. åbenhed og offentlighed.
Med hensyn til betænkningen om Den Europæiske Centralbank er der god grund til at tænke over, om vi ikke kan gøre mere for at skabe større åbenhed om og indsigt i banken, styrke legitimiteten og skabe større folkelig opbakning for banken. Vi liberale mener, at det er nødvendigt - og at det kan gøres, uden at krænke bankens uafhængighed eller mindske dens effektivitet.
I Sverige fremlægger vores nationalbank nu, med to ugers forsinkelse, referatet fra direktionens møde. Der aflægges regnskab for de pengepolitiske overvejelser og de forskellige medlemmers holdninger. I forrige uge fik svenskerne at vide, at vicedirektøren for nationalbanken og yderligere et direktionsmedlem ikke bakker nationalbankens seneste inflationsrapport op. De anbefalede en renteforhøjelse, men blev nedstemt.
En lignende åbenhed kunne også gavne Den Europæiske Centralbank. Og hvorfor så det? Jo, fordi åbenhed medfører klarhed, hvilket reducerer uroen på markedet og medfører stabilitet - men hr. Duisenberg og jeg er åbenbart ikke enige i dette argument. Åbenhed medfører forankring hos borgerne og gør det lettere for alle at forstå pengepolitikkens mål, nemlig at prisstabilitet, præcis som hr. Duisenberg sagde, medfører vækst og beskæftigelse. At være åben, når det gælder strategier og prognoser, interne diskussioner og måde at stemme på, vil også efter min mening øge medlemmernes ansvar - ikke mindske det. Offentliggørelse er godt!
Jeg vil også sige, at vi i dag kunne konstatere, at opbakningen til ØMU'en i Sverige er steget, hvilket glæder mig. Jeg har lyst til at sige til hr. Duisenberg, at opbakningen til ØMU'en og muligheden for at få Sverige med i ØMU'en vil stige, hvis hr. Duisenberg og Den Europæiske Centralbank viser større åbenhed.

Knörr Borràs
Hr. formand, hr. Duisenberg, De har sikkert ikke behov for, at jeg siger det til Dem, men tillad mig at understrege, som et ydmygt medlem fra et lille land - Baskerlandet - at De rent faktisk har stor magt, men det er en demokratisk magt. Og i modsætning til, hvad der er nogen, der har givet udtryk for her for kort tid siden, så ved De også godt, hvem der har givet Dem den.
På nuværende tidspunkt i opbygningen af det nye Europa er vi vidne til vigtige økonomiske og monetære integrationsprocesser, som er accelereret efter vedtagelsen af den fælles mønt. I realøkonomien er vi vidner til store fusioner og koncentrationer, som bør være underlagt god skik og brug samt respektere forbrugernes rettigheder.
På det institutionelle plan spiller Centralbanken en nøglerolle; og vi kunne også godt tænke os, at denne rolle blev opvejet af den åbenhed, der kan kræves af de institutioner, som udspringer af borgernes stemmer.
Der er en, der har sagt, at man ikke skal fatte ømhed for bankerne, for de vil aldrig fatte ømhed for en. Vi ønsker ikke at give indtryk af et hyggeligt sofasceneri eller af en fantastisk idyl, men vi finder ikke, at det er for meget forlangt, at De i det mindste udviser åbenhed over for de europæiske borgere, som berøres af Deres politik og foranstaltninger.
Vi er som helhed enige i betænkningen af Huhne, hvori han fremhæver kvaliteten i Den Europæiske Centralbanks årsberetning og fremskridtene i offentliggørelsen af bankens politik.
Vi er ligeledes enige i de foreslåede foranstaltninger til en øget åbenhed og i behovet for at få afklaret, hvad det er, Den Europæiske Centralbank forstår ved pengepolitik, ud over den prisstabilitet der naturligvis er dens hovedopgave, for det ville uden tvivl bidrage til et passende og afbalanceret policy mix, der har som formål at fremme en bæredygtig udvikling og varig beskæftigelse.
Jeg understreger endnu en gang åbenheden: Tag ikke sorgerne på forskud. Hr. Solbes sagde under et foretræde for Parlamentet, at han ville bestræbe sig på at samarbejde med parlamentsmedlemmerne, uden at det skete på bekostning af kvaliteten i hans arbejde. Der er ingen grund til, at åbenheden ikke skulle kunne hænge sammen med målsætningerne for pengepolitikken.
Der er ingen, der beder Dem om at gøre noget dumt, eller om at De udbasunerer, hvad De vil gøre, men om at Deres ledelsesmodel bliver mere åben. Hvis De bemærker, hvad de andre centralbanker har gjort, og hvis De har tillid til Parlamentet, så kan De være overbevist om, at vi kan opnå større åbenhed uden at bringe Den Europæiske Centralbanks målsætninger i fare.

Theonas
Hr. formand, Den Europæiske Centralbank er fortsat en institution, som tager beslutninger, som er kritiske for EU's millioner af borgere uden at være underlagt nogen form for demokratisk og politisk kontrol. Fra den synsvinkel provokerer det den demokratiske følelse hos Unionens borgere, at det ser ud til, at Europa-Parlamentet anser det for et fremskridt, at der regelmæssigt effektueres presseinterviews efter bestyrelsens møder, eller at Den Europæiske Centralbank ud over sin årlige rapport offentliggør månedlige rapporter. Centralbankernes faste rutine siden 30'erne anses altså for et fremskridt!
De europæiske borgere, hr. formand, interesserer sig først og fremmest for og er urolige over indholdet af den politik, som Den Europæiske Centralbank, EU og medlemsstaterne fører. En politik, som tillægger den såkaldte valutastabilitet og storfinanskapitalens interesser absolut prioritet og betaler prisen i form af en dramatisk nedgang i beskæftigelsen og en total ødelæggelse af den såkaldte europæiske sociale model. Arbejderklassen er urolig over det faktum, at Den Europæiske Centralbank anser en udviklingsrate på over 2,5% for farlig for den berygtede valutastabilitet. Et faktum, der skubber en tackling af arbejdsløsheden ud på ubestemt tid. Gennemsnitsinflationen i de 11 eurolande er under 1%. Visse lande er sågar ved at have negativ inflation, mens tegnene på en stigning i renterne bliver stadigt mere hyppige for at bevare valutastabiliteten.
Hr. formand, med en udviklingsrate på under 2%, med en ny stigning af renterne, med negativ inflation og en ubønhørlig anvendelse af Stabilitetspagten intensiveres presset på arbejderklassens sikkerhedsmæssige og sociale rettigheder, hvilket fører direkte til en dramatisk forværring af arbejderklassens livs- og arbejdsbetingelser.

Turchi
Hr. formand, ærede kolleger, vi skal først og fremmest analysere ECB's første aktivitetsperiode. ECB begyndte som bekendt for et år siden i håbet om med tiden at blive den grundlæggende institution, når det gælder om at gribe ind i EU-landenes økonomi. På den ene side har vi nemlig alle konstateret, at denne institution - og samtidig også hele Unionen på en indirekte måde - har spillet en vigtigere rolle her på det sidste, hvad angår den økonomiske politik og ikke mindst beskæftigelsespolitikken. Men på den anden side har dette ikke været tilstrækkeligt til at sørge for, at euroen ikke blev ramt af spekulationer og ikke blev svækket over for vores konkurrenter - som vi bestemt ikke må udelukke - nemlig USA og NAFTA. Efter nogle få måneder blev euroen, som i starten stod stærkt på pengemarkederne, nemlig udsat for nogle yderst spekulative angreb. Dette bør være et signal til, at de vigtige strategier, som på samme tid er politiske strategier, budgetstrategier og valutastrategier, aldrig skal fastlægges med øje for den nyhed, som en fælles valuta er, men derimod altid med øje for den lange periode, det kræver at tilføre euroen og medlemsstaterne stabilitet og navnlig at sætte nyt skub i Unionens økonomi og i den beskæftigelse, som bekymrer os alle sammen så meget her i Parlamentet.
Man skal således fortsætte ad den vej, som formand Duisenberg angiver, når det gælder rollen og selve institutionen. Samtidig skal man dog også holde øje med prisstabiliteten for at kunne kontrollere det største onde, som vi alle kender, nemlig inflationen, og man skal på samme tid holde rentesatserne lave for at stimulere investeringerne og sætte gang i Europas industrielle sektor ved at gøre den konkurrencedygtig i forhold til de andre stater. På denne måde vil vi give en ny institution som ECB anseelse og vinde international troværdighed på det politiske område.

Krarup
Man kan i en sådan debat om denne vigtige institution, som hedder ECB, tage to udgangspunkter. Man kan tale om det tilsyneladende, overfladen, og så kan man tale om det egentlige. Overfladen er ECB' s funktionsmåde. Det er spørgsmålet om ordensregler og procedureregler. Vi fører her en lidt skyggeagtig debat, og det er jo også interessant, hvad ordføreren skriver i begrundelsen, nemlig at Europa-Parlamentet " ... er ansvarlig både for at modtage og drøfte ECB' s årsberetning og for at kontrollere ECB" . Det er der ikke noget grundlag for. Hverken traktatens artikel 113 eller statuttens artikel 15 giver Parlamentet nogen som helst andre beføjelser end beføjelsen til at snakke. Og så kan man jo snakke og komme med åbenhedsbetragtninger, som min fortræffelige svenske kollega gjorde det, og jeg tilslutter mig fuldt ud kritikken af lukketheden. Men det egentlige er ECB som et politisk instrument, og man tror i denne forsamling, at spørgsmålet om euroen og etableringen af denne vigtige institution er et overstået kapitel. Det er det ikke! Det er en succes, skriver ordføreren i starten. Succes efter hvilke kriterier? Er det et succeskriterium, at kursen er faldet siden etableringen af euroen? Og hvis man ser på sociale kriterier som arbejdsløshed, så springer det jo i øjnene, at de tre nordeuropæiske lande, som står udenfor, nemlig Danmark, Sverige og Storbritannien, har en væsentlig lavere arbejdsløshed end visse områder i EU, hvor den er katastrofalt høj. Er det succes?
Det næste skridt er folkeafstemningerne i de nordiske lande, og det vil måske bringe en anden dagsorden

Tannock
Hr. formand, ni måneder efter euroens indførelse, hvor entusiasmen for dens fremtidige rolle som førende international reservevaluta er dæmpet, er den på grund af valutakurssvagheden ikke en ubetinget succes. Vi får se, om one size rentemodellen kommer til at fungere i et land som Irland uden at forårsage store skattestigninger og ødelægge euroens popularitet.
Ikke desto mindre bifalder jeg målene og kohærensen i Huhne-betænkningen som grundlag for en definition af ECB's oplysningspligt, som jeg gerne vil sige et par ord om, især vedrørende spørgsmålet gennemsigtighed og oplysningspligt.
Nogle vil stille spørgsmålstegn ved, hvorfor jeg som britisk medlem ønsker at tale om dette. Jeg vil gerne påpege, at Storbritannien og det britiske konservative parti - som jeg er medlem af - aldrig har været fjendtligt indstillet over for euroen som valuta for de medlemsstater, som oprigtigt ønsker at deltage, da vi alle er knyttet til hinanden gennem vores medlemskab af det indre marked. Det betyder, at et sammenbrud i tilliden til euroen berører os alle, uanset om vi deltager i ØMU'en eller ej. Det er derfor altafgørende, at ECB har de finansielle markeders tillid. Vi lever i en tid med massive kapitalstrømme og valutamarkeder. Ca. GBP 390 milliarder handles hver dag i Londons finansverden. Et sammenbrud i troværdigheden til eller overbevisningen om, at banken ikke ville være indstillet på at forfølge en antiinflationspolitik for enhver pris kunne få alvorlige økonomiske eftervirkninger i hele Unionen.
Jeg mener, at det f.eks. kun er ECB, som bør udtale sig om udsvingsbåndene for euroen, når det er nødvendigt, for at undgå modstridende meddelelser til de finansielle markeder. Det er efter min mening også meget vigtigt, at ECB tilskyndes til at følge andre førende centralbankers eksempel, f.eks. den amerikanske centralbank, og gøre gennemsigtighed til en centralt element i alle sine aktiviteter. Jeg beklager derfor, at kravet om, at banken offentliggør navnene på de tilstedeværende, afstemningen om monetære foranstaltninger, efter en henstandsperiode på ca. to år og offentliggørelsen af ECB's økonometriske modeller blev forkastet på udvalgsplan og ikke fremlagt for Parlamentet i dag.
Det var også forvirrende i går at høre, at hr. Issing, ECB's cheføkonom, i London skulle have sagt, at banken ikke ville offentliggøre økonomiske prognoser for euroområdet og derved fastholder en kultur af hemmeligholdelse. Jeg bifalder hr. Duisenburg's afklaring af dette spørgsmål i dag. Jeg mener, at enhver selvsikker centralbank ville bifalde muligheden for, at dens medlemmer kan blive udfordret på de fundamentale antagelser, som ligger til grund for deres beslutninger. Men især i ECB's tilfælde, da den ikke har opnået resultater som den mægtige Bundesbank og hurtigt kunne miste de finansielle markeders tillid, hvis den er tilbageholdende med at beskytte sig selv gennem større gennemsigtighed.
Åbenhed over for kritik er ikke en svaghed, men en styrke. Som læge ved jeg, at fremskridt inden for medicin ofte kun opnås efter omfattende undersøgelser og udfordringer i fagtidsskrifter. Banken må lære at arbejde i samme ånd. Jeg mener også, at de finansielle markeder og befolkningen i Europa forventer intet mindre af denne nye centralbank, og at Parlamentet ufortrødent bør sikre en mere åben og ansvarlig Europæisk Centralbank inden for nær fremtid.

Berès
Hr. formand, hr. formand for Centralbanken, hr. kommissær, jeg mener, at vores møde i dag er en grundlæggende handling.
Det er første gang, hr. formand for Centralbanken, at De fremlægger Deres årsberetning for Europa-Parlamentet. Men hvis jeg læser traktaten om Den Europæiske Union korrekt, er der i denne forbindelse tale om et væsentligt balanceelement, der er ønsket af dem, der iværksatte Den Økonomiske og Monetære Union med den succes, vi kender i dag, på trods af betingelserne for overgangen til euroen den 1. januar i år. I denne balance findes således både Deres institutions uafhængighed og årsberetningen, som De skal fremlægge for os. Det er det, mødet i dag handler om.
I modsætning til nogle af mine landsmænd tror jeg, at vi i dag når til det centrale i Deres demokratiske ansvar. Som De ved, har Europa-Parlamentet klart vist sin vilje til fuldt ud at udøve de kompetencer, som det har i henhold til traktaten. Europa-Parlamentet kan foretage høringer af ethvert medlem af Deres direktion, det mødes regelmæssigt med Dem, og det anser dette møde som højdepunktet i denne foranstaltning.
Det er uden tvivl helt normalt, at vores forhandling i dag i højere grad drejer sig om metoden i forbindelse med den monetære politik end om indholdet. De befinder Dem nærmest endnu i en indkøringsperiode, og det gør vi også. Vi må udnytte denne periode til at styrke Europa-Parlamentets midler. Men også på Deres side, hr. formand, bør De måske udnytte den og endnu en gang overveje Deres opfattelse af forholdet mellem Deres institution og vores.
Således har vi med hensyn til gennemsigtighed - der er mange, der har nævnt det før mig, men jeg vil gerne understrege det - brug for redegørelser og begrundelser for de beslutninger, De træffer, hvis vi skal kunne tjene som forstærkning for den monetære politik, som De iværksætter, og som vi forhandler om.
Med hensyn til den monetære politik sagde De, hr. formand, at den ikke kan løse de strukturelle problemer på arbejdsmarkedet. Dette er sandt! Men den kan bidrage hertil, og traktaten opfordrer Dem til dette, og det samme gør vi. En understøttet vækst i Europa er uundværlig, hvis De vil løse beskæftigelsesproblemet. Der kommer ikke nogen strukturel reform uden vækst. Det er sandt, at der dukker positive tegn op. Det er et faktum, at en mindre vækst allerede i dag tillader oprettelsen af arbejdspladser i visse medlemslande. Men hvis vi ønsker en vedvarende vækst med henblik på et højt beskæftigelsesniveau, er der brug for en opfølgning af den monetære politik. Traktaten opfordrer Dem hertil, og vi forventer positive tegn fra Dem på dette område. I denne forbindelse er den politik, De fører med hensyn til rentesatserne, naturligvis vigtig, og vi forventer i denne forbindelse, at De påtager Dem meget klare forpligtelser.

Maaten
Hr. formand, dette er en vigtig forhandling, for det er første gang, vi drøfter Den Europæiske Centralbanks årsberetning her i Parlamentet. Tilstedeværelsen af formanden, Duisenberg, understreger ECB's særlige forbindelse med Parlamentet. I Den Liberale Gruppe er vi tilfredse med ECB's årsberetning, og vi er tilfredse med de fire forslag fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål med henblik på bankens yderligere gennemsigtighed. Men vi er skuffede over, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål ikke har villet foretage et ekstra skridt i retning af endnu større åbenhed, og med henblik derpå er der stillet flere liberale ændringsforslag. Navnlig henviser jeg til offentliggørelsen af afstemningerne og af, hvordan de enkelte medlemmer af Styrelsesrådet stemte. Vi mener ikke, at dette svækker, men styrker medlemmernes uafhængighed. På grund af Ministerrådets og Kommissionens tilstedeværelse i embeds medfør ved de nationale regeringer jo nu også godt, hvordan medlemmerne af Styrelsesrådet stemmer, og de kan efter behag udøve pres, men så sker det fuldstændigt ukontrollabelt og usynligt.
Vi tvivler ikke på Styrelsesrådets medlemmers retskaffenhed, og åbenhed er - mener vi - den bedste garanti for en styrkelse af denne retskaffenhed. Argumentet, at medlemmer ikke kan skifte mening, forstår vi ikke, for naturligvis kan de det, f.eks. ved ændrede omstændigheder eller nye argumenter. Jeg håber, at det forholder sig sådan, at der opstår debatter om, hvordan de stemmer, men vi har tilstrækkelig tillid til Styrelsesrådets medlemmers rygrad.
Større åbenhed er et tegn på kraft og skaber tillid. Det vejer for os tungere end eventuelle risici. Desuden bringer publikationer ECB mere op på niveau med USA's Federal Reserve Bank og Bank of Japan. Hvorfor skulle vi i Europa lade, som om vi har noget at skjule? Svækker det ikke snarere tilliden til euroen?
Hr. formand, vi liberale er store tilhængere af ECB's uafhængighed og roser denne formands rolle i opretholdelsen deraf. Men vi mener, at åbenhed og uafhængighed understreger ECB's styrke, og anmoder om støtte hertil i Parlamentet.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg vil gerne takke Huhne for en interessant betænkning, som indeholder flere vigtige punkter. Han siger bl.a., at Den Europæiske Centralbank er alt for lukket, at møderne er hemmelige, og at den nuværende formand, hr. Duisenberg, ikke ønsker offentliggørelse af referater fra bankens drøftelser. Der er mange, som har taget dette op. Der er stærk modstand mod dette i Parlamentet.
Huhne beklager i sin betænkning, at Den Europæiske Centralbank ikke viser samme åbenhed som centralbankerne i USA, Japan og England. Olle Schmidt nævner den svenske nationalbank, som offentliggør referatet allerede efter to uger. Hvorfor kan Den Europæiske Centralbank ikke gøre det samme?
Det er forskellige argumenter for dette hemmelighedskræmmeri. Et af argumenterne finder jeg fuldstændigt absurd. Det går ud på, at bankens ledelse bedre kan modstå pres fra lobbyister og regeringer, hvis de har tavshedspligt. Her synes jeg, at man giver udtryk for en forbavsende mangel på tiltro til disse personers styrke, integritet og selvstændighed. Man har mistro til dem, hvilket viser, at det ikke kun er os, der tilhører den EU-kritiske opinion, som er mistroiske, men jeg vil påstå, at mistilliden til bankens ledelse er nedskrevet i bankens egne vedtægter.
Til sidst vil jeg også tilslutte mig Huhnes opfattelse af pengepolitikkens mål og betydning. Jeg vil gå et skridt videre og sige, at ideologien om stabilitet kun er en ideologi. Hvis vi ser på, hvad der er sket i Europa i de seneste år, virker det jo snarere, som om stabiliseringspolitikken stabiliserer arbejdsløsheden.

García-Margallo y Marfil
Mine damer og herrer, Ortega y Gasset sagde en gang, at en nyttesløs anstrengelse fører til melankoli; og for ikke at blive melankolsk vil jeg ikke gentage nogen af de idéer, der er blevet fremsat her. Jeg vil blot understrege nogle sammenfald og påpege nogle forskelle.
Næstformanden for mit udvalg sagde, idet han gik tilbage i euroens historie, at man skulle tilbage til Karl den Store, og sandsynligvis til Diocletian, som er euroens bedstefar. Og det bliver ikke mig, der som spanier afholder mig fra at citere Karl den I, som ønskede at knytte alle de europæiske valutaer til marken i Köln.
Og dette fører mig frem til en tale holdt af et konservativt, engelsk medlem, som har forklaret, hvad den fælles mønt behøver, for at finansmarkederne har tillid til den. Det, den formentlig behøver allermest, er, at Det Forenede Kongerige tilslutter sig den fælles mønt.
Når dette er sagt, og idet jeg nu kommer til sagen, så knæsætter Maastricht-traktaten dogmet om prisstabilitet og indsætter en fuldstændig uafhængig Europæisk Centralbank som forsvarer af dette dogme. Men i Maastricht-traktaten drager man ikke de institutionelle konsekvenser, som udløber af denne beslutning, og derfor taler vi i dag om Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, om hvordan banken passer ind i sammenhængen med de andre institutioner og om uløste problemer.
I Amsterdam traf man beslutning om ikke at røre så meget som et komma i Maastricht-traktaten, hvorved de problemer, der lå i skuffen, stadig ligger i skuffen. Og vi står lige foran en regeringskonference, som skal drage konsekvenserne af de beslutninger, som vi har taget tidligere.
Man har her talt meget om uafhængighed; og det er sandt, at med Maastricht-traktaten har vi, der troede, at prisstabilitet var en absolut betingelse for en bæredygtig udvikling, og vi, der troede, at det var nødvendigt med en centralbank for at have kontrol med inflationen, har vundet. Og de, der troede, at man kunne gøre hvad som helst med pengepolitikken eller med den økonomiske politik bare man voksede på kort sigt og kunstigt, har tabt. Det har talsmanden for min gruppe sagt så udmærket, og jeg vil ikke gentage det.
Men fordi vi tror på denne model, tror vi også, at der skal træffes beslutninger, for at denne model ikke forliser. For det første er der problemet med åbenheden, som ordføreren så graciøst og rammende har omtalt. Vi tror på Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, men denne centralbank er meget mere uafhængig end Bundesbank eller den amerikanske Federal Reserve, for den udspringer ikke af en retsakt fra Parlamentet, og den kan heller ikke ændres med en retsakt fra Parlamentet, for den eksisterer ikke sammen med en økonomisk regering. Og det har fået nogle til at tale om en slags platonisk aristokrati med en række uafhængige eksperter, som er blevet pålagt beslutningen om pengepolitikken, idet man har tænkt - og sikkert med rette - at penge er alt for alvorligt til, at vi politikere kan beskæftige os med dem.
Hvis vi derfor ikke ønsker, at denne model forliser, er det nødvendigt at lægge eftertryk på åbenhedsforanstaltningerne. Og jeg skriver ubetinget under på alle de foranstaltninger, som ordføreren har påpeget.
For det andet er der problemet med at få Den Europæiske Centralbank indpasset i de øvrige europæiske institutioner. Det er blevet sagt her, at inflationen er hovedmålsætningen, men den er ikke den eneste: Vi skal bl.a. tale om et økonomisk center, om ansvarlighed, om euroens internationale repræsentation og om overvågningen af pengeinstitutterne i en tid med store fusioner mellem de finansielle institutter.

Pérez Royo
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, mine damer og herrer, denne forhandling afholdes på et tidspunkt, hvor euroen har eksisteret i ni måneder på nogle betingelser, der gør det muligt for os at forsikre, at dens indførelse har været en succes, selvom det kun er i den begrænsede betydning, at overgangen til den tredje fase i Den Økonomiske og Monetære Union er forløbet uden større overraskelser. Eftersom en del af denne succes uden tvivl tilkommer Den Europæiske Centralbank, skal vi overbringe - og det gør vi - formanden vores lykønskninger.
Når det er sagt, bør vi insistere på to eller tre spørgsmål: Det første - som allerede er blevet nævnt her i eftermiddag, og som hr. Duisenberg udmærket ved bekymrer Parlamentet - er spørgsmålet om åbenhed. Da der allerede er blevet talt herom i eftermiddag, afholder jeg mig fra at gå videre i argumentationen, og endnu mere da jeg ved, at hr. Duisenberg er helt bekendt med, hvad der er Den Socialdemokratiske Gruppes holdning hertil.
Det andet spørgsmål, som jeg vil tale om, og som for mig er vigtigere, drejer sig om væksten og beskæftigelsen, helt konkret om forholdet mellem pengepolitikken og væksten og beskæftigelsen. Vi er enige med Dem, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, når De hævder, at prisstabiliteten er en nødvendig betingelse for vækst, og at der ikke kan findes vækst og jobskabelse, hvis der ikke er et klima med garanteret prisstabilitet. Vi er også enige med Dem, når De hævder, at pengepolitikken ikke alene kan løse arbejdsløshedsproblemet. Men vi vil også gerne påpege - og det ved De udmærket - at nogle forkerte beslutninger om pengepolitikken kan skade væksten og hindre det begyndende økonomiske opsving. Historien er fuld af eksempler på dette, og advarslen er på sin plads på nuværende tidspunkt, hvor det økonomiske opsving i Europa langt fra har bidt sig fast, og hvor vi samtidig ser, at der er spekulationer om et umiddelbart behov for en strammere økonomisk politik.
Endelig vil jeg gerne benytte Kommissionens tilstedeværelse under forhandlingen til at minde om noget, som også er blevet gentaget mange gange af Parlamentet, og som under alle omstændigheder er meget vigtigt for vores gruppe: Den økonomiske politik er ikke gjort med valutaen, den er ikke gjort med pengepolitikken. Den tredje fase i Den Økonomiske og Monetære Union har stærkere end tidligere sat behovet for en mere robust og artikuleret koordinering af de økonomiske politikker til debat. Det drejer sig i dette tilfælde om et fundamentalt ansvar for Kommissionen - ja, jeg mener, at det er dens vigtigste ansvar inden for dette område. De ved det, hr. Solbes, og vi tilsiger Dem at leve op til dette ansvar, hvor De uden tvivl kan regne med Parlamentets støtte.

Bordes
Hr. formand, jeg deler naturligvis ikke de lykønskninger, som ordføreren overrækker Den Europæiske Centralbank. Det er en dårlig spøg at anse nogle etikettemæssige gestus over for Europa-Parlamentet fra direktionsmedlemmerne i Den Europæiske Centralbank for en demokratisk kontrol.
Når dette er sagt, vil jeg navnlig tage den veritable krigserklæring op, der er henvendt til Den Europæiske Unions arbejdstagere og arbejdsløse, nemlig ECB's næstformands erklærede mål om at nedsætte arbejdsmarkedets stivhed og give sig i kast med indgroede vaner og rettigheder, der hører fortiden til. Vi er imidlertid udmærket klar over, at de rettigheder, der er tale om, simpelthen er retten til et arbejde og en løn, der gør det muligt at leve anstændigt.
Disse herrer fra Centralbanken opfører sig som talsmænd for de store arbejdsgiverforeninger, der rent faktisk er ved at nedsætte arbejdsmarkedets stivhed ved at nedlægge tusindvis af job, som det i øjeblikket er tilfældet i virksomhederne Michelin, Renault-Nissan, Alsthom, Rhône-Poulenc, Hoest Marion Roussel og mange andre, eller ved at udbrede den usikkerhed blandt lønmodtagerne, der betyder, at en stigende del af befolkningen synker ned i fattigdom, mens storaktionærernes formuer vokser.
Mine herrer, vær på vagt, Deres holdning vil til sidst udløse velfortjente reaktioner blandt arbejderne og de arbejdsløse. Jeg håber, at disse reaktioner vil forene ofrene for arbejdsgiverpolitikken i alle lande i Den Europæiske Union.

Villiers
Hr. formand, hr. Duisenberg, vi parlamentsmedlemmer spiller, som anført adskillige gange her til aften, en unik rolle i forbindelse med den fælles valuta, eftersom Parlamentet er det eneste sted, hvor befolkningen i Europa på demokratisk måde kan bidrage til forvaltningen af deres nye fælles valuta. Vi må ikke vige tilbage fra at beskæftige os med de vanskelige spørgsmål, som omgiver Europas fælles valuta, for gør vi det, svigter vi de mennesker, som for nylig valgte os ind i Parlamentet.
Hr. Duisenberg, efter min mening står De over for en mere eller mindre umulig opgave, da De skal fastlægge en hastighed, som ikke kun passer til den irske og spanske hastigt voksende økonomi, men som også passer til den vaklende tyske økonomi. Det ville være endnu vanskeligere at fastsætte en hastighed, som også ville passe til den konstant divergerende økonomi i Det Forenede Kongerige. Men ingen her betvivler Deres vigtige rolle, eftersom en regering i euroområdet, som står over for at skulle genoplive en vaklende økonomi, har meget få våben til rådighed. Den har ikke magt til at fastsætte renter, ingen magt over valutakurser, kun lille magt over det offentlige forbrug, som er begrænset af stabilitetspagten, og hvis mange her i Parlamentet fik deres vilje, ingen magt over skattesatserne.
Regeringerne har meget få kort at spille ud, og det er ikke for ingenting, det er blevet sagt, at euroen kunne føre til en opskrift på stagnation. Men vi bør ikke være overraskede over begrænsningerne i de beføjelser, der er overladt den enkelte regering i euroområdet, for det har aldrig været en hemmelighed blandt stifterne af den fælles valuta, at det, de havde i tankerne, var oprettelsen af en politisk union og Europas forenede stater. Jeg bifalder Deres åbenhed, hr. Duisenberg, ved klart at give udtryk for det meget store politiske spring, som eurolandene har foretaget.
Men enhver, som benægter eksistensen af denne politiske dagsorden - som omfatter den fælles valuta - mener jeg, enten lyver for sig selv eller er uærlig, da det er en særdeles virkelig dagsorden. Vi oplevede det for nylig, udtrykkeligt fremlagt for os af formand Prodi, da han sagde, at vi nu står over for den bedste mulighed siden romerrigets fald for at forene Europa. Naturligvis tænkte hr. Prodi på at erstatte et gammelt overherredømme med et nyt økonomisk overherredømme. Men en politisk union er muligvis ikke kun en håbløs drøm hos nogle få føderalister. Når man deler bankkonto med ens nabo, berøres man af naboens handlinger og udgiftsbeslutninger. Man har et berettiget behov for at kunne kontrollere nogle af deres handlinger. Der er et meget stærkt argument for at sige, at den fælles valuta ikke kan fungere ordentligt, medmindre der er øget politisk integration og politisk union. Det er en blandt mange årsager til, at de britiske konservative fører en kraftig kampagne for at overtale Det Forende Kongerige til at beholde sin egen valuta, beholde pundet og holde sig væk fra den fælles valuta.

Katiforis
Hr. formand, jeg starter på engelsk, da jeg ønsker at lykønske mine britiske konservative kolleger med deres standhaftighed i kampen mod euroen om japanske investeringer i deres økonomi eller for den sags skyld andre investeringer i deres økonomi. Jeg fortsætter på græsk.
Vores møde i dag er sandelig en milepæl. Og vi har så få ting at fejre i forbindelse med opbygningen af Europa, at det faktum, at vi nu har håndteret euroen i et år med succes, er noget, som vi bør hilse velkomment, og jeg er sikker på, at såvel hr. Duisenberg som hr. Lamfalussy og deres medarbejdere har hele vores taknemmelighed over alt det, som de har gjort for denne sag. I en proces med demokratisk regnskabsaflæggelse, som den vi fører, vil man naturligvis høre visse kritiske bemærkninger, men det betyder ingenlunde, at vi ikke anerkender den enorme hjælp, som Den Europæiske Centralbank har ydet Europas sag.
Hr. formand, eftersom vi forhandler den helårlige rapport, ville det være godt, hvis vi koncentrerede vores opmærksomhed om visse langsigtede spørgsmål. Det første er Den Europæiske Centralbanks insisteren på en strategi med to søjler for at sikre valutastabiliteten. Og mens anvendelsen af en broad-based assessment of the outlook for price developments, som Banken kalder det, det vil sige faktisk en inflation forecast, er absolut logisk, så har anvendelsen af M3's valutacirkulation hverken praktisk eller teoretisk støtte, og endelig så kritiserede hr. Titmeier den også, så vidt jeg kunne se. Sagen er alvorlig, for der kan være en stor afstand mellem de to kriterier, og det ville være tragisk, hvis Europas udvikling blev bremset på grund af en indikator af tvivlsom kvalitet. Og selvom valutapolitikken har de velgørende kendetegn, som De fortalte, hr. Duisenberg, så har vi endnu ikke set dem. Der findes også spørgsmålet om en valutarisk overstabilitet, som kan føre meget dårligt med sig.
Det andet punkt er Centralbankens uafhængighed, som Europas politiske ledelse har sikret Dem. Og det er helt med rette, at den har sikret Dem den. Men det er ikke nok med uafhængighed af den politiske ledelse, det er også nødvendigt, at Den Europæiske Centralbank overbeviser os om, at den også har sikret sig uafhængighed af kapitalmarkederne. Centralbankerne føler sig ofte fristet til at følge markederne, det vil sige at følge rentekurserne, som markederne indirekte bestemmer, idet de skaber priserne på værdipapirer. Men markederne har en kortsigtet horisont, markederne har massepsykologi og er overmåde tilbøjelige til usikker spekulation, som undertiden kan fremkalde enorme ødelæggelser. Den Europæiske Centralbank har endnu ikke fortalt os noget om disse ting. En øredøvende tavshed står os i møde fra Deres rapport, og De må gøre et særligt forsøg på at overbevise os om, at De ud over Deres politiske uafhængighed også har opnået uafhængighed af kapitalmarkederne, for at vi kan følge Dem med absolut tillid.

Kauppi
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, Den Europæiske Centralbanks årsberetning viser, at bankens aktivitet er skredet raskt fremad, og de skridt, der er taget indtil nu, har været i den rigtige retning. ØMU'ens overgang til tredje fase er gået uden problemer. Banken har allerede i løbet af sine første driftsmåneder formået at oparbejde arbejdsgange, som kan leve op til kravene af i dag. Der skal dog gøres meget endnu for at få løftet Den Europæiske Centralbank op på den plads, som den er selvskreven til, men ikke automatisk opnår. Vi ønsker i fremtiden at se en stærk og uafhængig europæisk centralbank, ikke blot på linje med vores globale konkurrenter Federal Reserve og Bank of Japan, men helst et skridt foran. Det tager dog tid at skabe en position og opnå markedernes tillid, og heller ikke vi i Europa-Parlamentet må tro, at det hele sker på et øjeblik.
Da vi behandlede årsberetningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, var der iltre diskussioner om bl.a. åbenheden og dens gradvise forøgelse. Selvom åbenheden ubestridt er øget, og selvom de informationsmøder, formanden holder efter direktionsmøderne, har betydet en klar forbedring af bankens arbejdsgange, må målet være, at åbenheden øges yderligere i takt med, at bankens aktiviteter vinder hævd, og man kommer over børnesygdommene. Europa-Parlamentet må som repræsentant for de europæiske folk have ret til at kræve, at ECB på samme måde som andre centralbanker i fremtiden vil offentliggøre argumenter både for og imod de pengepolitiske løsninger. Det ville også være rimeligt at offentliggøre referater fra direktionsmøderne, og af disse referater skal det klart fremgå, hvad der ligger til grund for de trufne beslutninger, således at markedsaktørerne kan drage deres egne konklusioner.
For mit eget vedkommende overvejede jeg kraftigt min mening om, hvorvidt de enkelte direktionsmedlemmers synspunkter og mulige afstemningsbeslutninger fremover burde offentliggøres. Jeg besluttede dog på baggrund af den holdning, et flertal i vores gruppe stod for, at en sådan linje i bankens opstartsfase snarere ville formindske end øge markedernes tillid til bankens virke. Der kunne godt være tale om et for stort skridt at tage på et så tidligt tidspunkt. På langt sigt håber jeg dog, at man i en eller anden forbindelse fuldt ud realiserer åbenheden også på dette område. Viden er magt, og deling af viden i en åben markedsøkonomi er demokrati. Markedernes funktionsduelighed kan effektiviseres ved at dele viden. Jo mere ligeligt informationer deles i samfundet, des mere effektivt styrer de enkelte valg den økonomiske udvikling og markedernes usynlige hånd.
Til sidst vil jeg konstatere, at jeg varmt støtter offentliggørelse af rapporterne om den økonomiske situation i eurolandene og de forskellige indikatorer. ECB kan også kommentere disse informationer, men analyserne af dem bør dog overlades til de nationale beslutningstagere. Man må huske på, at selvom euroområdet kun har én pengepolitik, har vi alligevel stadig 11 forskellige finanspolitikker, som medlemslandene står for koordineringen af inden for de rammerne, der er udstukket i Stabilitets- og vækstpagten.

van den Burg
Hr. formand, det er ærgerligt, at denne forhandling trækker sådan ud. Jeg vil meget gerne have et svar af hr. Duisenberg på en række spørgsmål, som er stillet. Jeg håber, at der er tid til det. Jeg ville have erindret ham om hans fortid i den nederlandske konsensusøkonomi. Navnlig ville jeg have forelagt det punkt, som også andre talere har nævnt, hvordan han ser på udviklingen af lignende drøftelser på det europæiske område. Jeg håber, at han lige tager sig tid til at komme ind på dette.
For så vidt angår den nederlandske fortid, stod den nederlandske centralbank, som han i årevis har været formand for, midt i det samfundsmæssige kraftfelt, hvori den socioøkonomiske politik blev udviklet, og jeg betragter også dette som en model for Den Europæiske Centralbanks engagement i en europæisk makroøkonomisk dialog. Som De ved, er en sådan dialog ved at komme i gang, og den 8. november vil der også finde et møde sted.
I den nederlandske tradition er der også strukturerede former for involvering af den nederlandske centralbank i konsensusøkonomien, f.eks. ved at der findes et bankråd, hvor der gives råd til banken, og hvor arbejdsmarkedets parter også deltager, og også ved at den nederlandske centralbank har sæde i Det Økonomiske og Sociale Råd, som er det vigtigste rådgivende organ på det socioøkonomiske område. Jeg håber, at de makroøkonomiske drøftelser, som nu snart indledes, får en meget stærkere rolle. De bemærkninger, som hr. Duisenberg fremsatte i sin tale, og hvori han erklærede, at dette skulle begrænses til udelukkende en udveksling af information, syntes jeg var lidt forsigtige i den forbindelse. Jeg tror, at han ud fra sine nederlandske erfaringer ikke behøver at være bange for sådanne ansvar, og at en samordning og en afstemning af politikken kan være meget værdifuld for yderligere udviklinger.
Jeg vil gerne slutte med et citat, som han selv for nylig brugte ved åbningen af et bankkontor i Nederlandene. Der brugte han citatet: "Jeg tror, at fremtiden også er fortiden, som er kommet ind gennem en anden dør." Måske kunne han bruge dette citat i sin egen situation.

Peijs
Hr. formand, det var aldrig faldet mig ind at sammenligne hr. Duisenberg med paven, men hvis vi alligevel gør det her i Parlamentet, så skulle han gerne være noget mere uafhængig, hvis det er muligt.
Årsberetningen kommer udførligt ind på det pletfrie forløb af den afgørende overgang til 1999, et meget vigtigt tidspunkt. Der kommer endnu sådan et afgørende tidspunkt, nemlig den dag, hvor den store offentlighed i Europa bogstaveligt talt har den nye valuta i hånden. Adskillige gange har jeg med Dem, hr. Duisenberg, diskuteret den måde, hvorpå man vil indføre euroen i medlemsstaterne.
Jo mere datoen den 1. januar nærmer sig, desto tydeligere kan alle forestille sig de vanskeligheder, som forbrugerne, først og fremmest de ældre, og detailhandlen vil opleve. Stadig flere undersøgelser viser, at problemerne vil blive meget store, og man læsser disse problemer over på de svageste parters skuldre: forbrugerne og detailhandlen. For nylig blev det tydeligt, at Centralbanken ikke vil modsætte sig, at mønterne bliver tilgængelige for den brede offentlighed inden indførelsen af euroen. Det er rigtigt, at det er medlemsstaterne, der tager sig af distributionen af mønterne. Indtil nu har Centralbanken imidlertid holdt fast ved, at forordninger og/eller love modsætter sig, at pengesedler bliver tilgængelige for den brede offentlighed inden indførelsen af euroen.
For nylig var hr. Noyer i Parlamentet, og da jeg spurgte ham, hvad den principielle forskel var på, om mønter eller pengesedler blev tilgængelige inden indførelsen af euroen, gav han virkelig det vageste svar, jeg nogensinde har hørt. Hvis han bliver brødløs, kan han nemt gå ind i politik.
Men i dag vil jeg have et tydeligt svar. Jeg ved, hvor tydelig De kan være. Hvad er den principielle forskel? Og fortæl mig ikke, at det ikke er muligt at forklare folk, at de i 14 dage ikke må bruge euro. En borger, som formodes at forstå Maastricht- og Amsterdam-traktaten, kan umuligt have svært ved det. Det er en ren og skær fornærmelse. Der har været en undersøgelse i Nederlandene foretaget af det økonomiske institut for de små og mellemstore virksomheder, EIM, det kender De sikkert stadig. Dette har konstateret, at detailhandlen skal have 100% af den daglige omsætning til rådighed i byttepenge i stedet for de nuværende 7%. Denne situation er så uheldig, fordi pengeautomaterne ikke vil give små sedler på fem og 10 euro. Jeg behøver ikke fortælle Dem, hvad det alt sammen betyder udtrykt i kontante pengestrømninger, kassepersonales og forretningers sikkerhed osv. Hver aften skal selvstændige erhvervsdrivende fra hver forretning på ny veksle hele dagens indtægt til småpenge. Bankerne kan da ikke unddrage sig deres ansvar.
Hr. Duisenberg, lad Centralbanken komme ud af sit elfenbenstårn og fordybe sig i vanskelighederne for almindelige mennesker, som snart skal arbejde med euroen. Lad der blive gennemført simulationer, hvis De ikke tror på undersøgelserne og mig. Men tænk på, at euroens succes vil afhænge af, om indførelsen forløber ordentligt netop hos almindelige mennesker. Udgifterne for bankerne diskuteres stadig. Men diskussionen skal dreje sig om kaos eller et ordentligt forløb. Banker er beregnet til store pengestrømme og sikkerhed, det er købmanden og bageren henne om hjørnet ikke. Også De vil blive bedømt, ikke efter en renteforhøjelse eller en rentenedsættelse mere eller mindre, men efter den måde, hvorpå euroen indføres.

Solbes Mira
Hr. formand, mit indlæg bliver meget kort, blot for at fremhæve betydningen af hr. Duisenbergs tilstedeværelse i Parlamentet ved analysen af den første beretning fra Den Europæiske Centralbank. Jeg finder det ligeledes uundgåeligt at komme med en bemærkning om den succes, indførelsen af euroen har været, og lykønske banken for dens fremragende optræden i løbet af året.
Eftersom forhandlingen i dag først og fremmest er mellem Parlamentet og Den Europæiske Centralbank, og det ikke tilkommer os andre at spille nogen anden rolle, vil jeg kun som svar på nogle parlamentsmedlemmers bekymring påpege, at vi her skal have lejlighed til at drøfte problemet med koordineringen af de økonomiske politikker, som hører under Kommissionens kompetence.
Og med hensyn til det specifikke problem med euroens repræsentation uden for Fællesskabet er vi tilfredse med den rolle, som Den Europæiske Centralbank spiller. Vi er ikke lige så tilfredse med Kommissionens rolle. Som jeg allerede har antydet i mine indlæg, er der tid til at diskutere denne sag igen.
Endnu en gang tillykke til Den Europæiske Centralbank.

Duisenberg
Hr. formand, allerede i mit første indlæg berørte jeg mange af de spørgsmål, som her i eftermiddag endnu en gang er blevet behandlet i Parlamentet. Jeg vil derfor forsøge at give et udtømmende svar på flere af spørgsmålene samlet eller i hvert fald fremsætte nogle bemærkninger.
For det første er der spørgsmålet om gennemsigtighed. Selvom jeg er klar over og påskønner, at ønsket om, at Styrelsesrådet skal offentliggøre sine afstemninger og referater, ikke fremgår af det beslutningsforslag, som skal til afstemning i Parlamentet i morgen, har der under denne forhandling været stor opmærksomhed, betydeligt mere end jeg havde forventet, omkring begrebet gennemsigtighed, hvilket kulminerede med offentliggørelsen af afstemningen. Jeg vil gerne understrege, at når man taler om og kræver gennemsigtighed, skal man være klar over, hvad det præcist betyder. Hvad betyder gennemsigtighed? Jeg vil gerne advare mod, at man forveksler gennemsigtighed med at offentliggøre en afstemning.
Hvad angår gennemsigtighed, hvilket jeg definerer som videregivelse af så mange oplysninger som muligt til offentligheden og Parlamentet om den økonomiske udvikling, den monetære udvikling og resultatet af drøftelserne i Styrelsesrådet, mener jeg - som nævnt i mit første indlæg - at Den Europæiske Centralbank kan se enhver centralbank i verden i øjnene. Straks efter møderne offentliggør vi f.eks. de overvejelser, der har haft indflydelse på Styrelsesrådets endelige beslutning om, hvorvidt renterne skal ændres. Dette sker ca. en time efter, at beslutningen er truffet. Vi fremfører argumenterne for og imod visse beslutninger. Jeg tror ikke, at der er nogen centralbanker i verden, som er mere gennemsigtige end os.
Det eneste, vi ikke offentliggør, er afstemningerne. Bortset fra - og dette kan være en anelse flovt - at vi stort set aldrig stemmer i Styrelsesrådet, hvorfor der ikke er noget at offentliggøre, har jeg ikke i sinde at gentage alle argumenterne imod offentliggørelse af afstemningerne, da jeg har omtalt disse for Parlamentet ved tidligere lejligheder, men man må huske på, at beslutningerne i Eurosystemets Styrelsesråd er af kollektiv art, og der offentliggøres kun én beslutning.
Argumenterne for og imod beslutningen offentliggøres på pressemøder og i ECB Månedsoversigt efter møderne, men der træffes altså kun én beslutning. Man skal altid huske på, at enhver udtalelse fra mig eller andre medlemmer af Styrelsesrådet vedrørende den økonomiske udvikling og beslutningerne straks sætter milliarder af euro i bevægelse rundt i verden. Det er altid et signal til markedet, og det træder i kraft næsten samtidig med udtalelsen.
Hvad angår prognoser, hr. formand, behøver jeg ikke at sige mere end, hvad jeg allerede har sagt i mit første indlæg. Vi vil på et tidspunkt offentliggøre prognoser enten to eller tre gange om året. Jeg kender ikke på nuværende tidspunkt den præcise form. Vi er i færd med at undersøge dette, men vi er simpelthen ikke færdige endnu og har hverken tilstrækkelige data eller ved, hvilke modeller vi beslutter at anvende. Vores prognoser er endnu ikke så stabile, at det kan forsvares at offentliggøre dem, men som nævnt i mit første indlæg er jeg sikker på, at det sker i løbet af næste år.
Der er blevet spurgt gentagne gange: "Hvorfor retter I jer ikke efter den amerikanske centralbank, som offentliggør prognoser". Det tror jeg også er én af overvejelserne bag beslutningsforslaget. Der må her være tale om en misforståelse, eftersom det amerikanske centralbanksystem to gange om året i sin Humphrey-Hawkins beretning til Senatet offentliggør en række tal for enkelte indikatorer, herunder en række individuelle prognoser fra medlemmerne af Federal Open Market Committee (FOMC), som kommer fra de regionale centralbanker. Disse tal og prognoser, som meddeles Washington hver 6. uge, offentliggøres. Der udarbejdes også prognoser til FOMC-mødet og især til direktionen i det amerikanske Federal Reserve system, prognoser udarbejdet af personalet i direktionen. Der er her tale om de prognoser, som tidligere skulle understøtte FOMC's beslutninger på et givent tidspunkt. Disse prognoser offentliggøres ikke. Jeg har allerede i mit første indlæg knyttet nogle kommentarer til prognosernes relativitetseffekt på beslutningsprocessen, i tilfælde af deres offentliggørelse.
Adskillige medlemmer af Parlamentet har rejst spørgsmålet om, hvorvidt ECB fokuserer for meget på priser og for lidt på vækst og beskæftigelse. Sådan forstod jeg i hvert fald spørgsmålet. Det var det signal, der blev sendt til mig.
For det første tvinger traktaten om ECB nærmest ECB til at lægge stor vægt på hovedmålet om at fastholde prisstabilitet. I traktaten står der "uden at målsætningen om prisstabilitet derved berøres" - det vil sige, kun når prisstabilitet er et faktum - skal ECB med sine politikker støtte de generelle økonomiske politikker i Fællesskabet. Hr. formand, jeg vil gerne komme med en lille bemærkning, som er vigtig i forbindelse med beslutningsforslaget. Jeg mener ikke, at traktatteksten er gengivet helt korrekt. I beslutningen står der "forudsat at prisstabilitet opnås". I traktaten står der, og ikke uden grund, "uden at målsætningen om prisstabilitet derved berøres", hvilket har stor økonomisk betydning.
Teksten i beslutningsforslaget kan fortolkes således, at når den gældende inflationstakt er under 2%, så er Eurosystemet forpligtet til at støtte de generelle økonomiske politikker i Fællesskabet. Derimod, hvilket da også er hensigten, understreger teksten "uden at målsætningen om prisstabilitet derved berøres", at Eurosystemet ikke er forpligtet til at handle automatisk, hvis opfattelsen er, at dette i fremtiden kan bringe prisstabiliteten i fare.
Jeg anmoder Parlamentet om at tage højde for dette.
Hvad angår antydningen af, at der lægges for meget vægt på prisstabilitet, er det officielle svar, at det er vores opgave. Endvidere vil jeg gerne gentage, at vi ikke overvurderer pengepolitikkens potentielle effekt - hvad den kan, og hvad den ikke kan påvirke. Jeg tror fuldt og fast på, at pengepolitikken kan og vil påvirke prisudviklingen på mellemlangt sigt, men ikke på kort sigt. Derfor har vi en fremadskuende strategi. De pengepolitiske tiltags direkte indvirkning på beskæftigelsen og væksten er faktisk meget begrænset. Det er konklusionen på de undersøgelser, som blev foretaget af den institution, hvor jeg arbejdede førhen, som påpeget af fru van den Berg.
Med hensyn til den nuværende situation vil jeg gerne gentage, at Eurosystemets pengepolitiske strategi, som er blevet præciseret for Parlamentet, er baseret på to søjler, og begge har til hensigt at være fremadskuende på mellemlangt sigt. De to søjler er: referenceværdien for den monetære vækst, M3, samt en bredt funderet vurdering af en lang række indikatorer og deres indvirkning på hovedmålet om prisstabilitet. Den bredt funderede vurdering omfatter en lang række indikatorer, herunder naturligvis den realøkonomiske udvikling, beskæftigelses- og arbejdsløshedsudviklingen, en vurdering af valutakursudviklingen, i det omfang den har indvirkning på prisniveauet i euroområdet. Det er vores strategi, og den er fremadskuende. Selvfølgelig ser vi også på den aktuelle inflationsudvikling som en indikator for, hvad vi mener vil ske i fremtiden, men det er ikke korrekt, at vi kun ser på den aktuelle inflation, som antydet i beslutningsforslaget.
De må forstå, at jeg ikke vil blande mig i Parlamentets debat om, hvilke beslutninger der skal træffes på kort sigt vedrørende renterne, selvom dette har været nævnt af forskellige parlamentsmedlemmer. Det er blevet sagt, at hvis renten steg, ville det kvæle den økonomiske vækst og beskæftigelsesvæksten. Men husk på, at når man kører stærkt i sin bil, og man stadig vil fremad, dog knap så hurtigt, kan man enten træde på bremsen eller løfte foden lidt fra speederen. Der er en forskel. En rentestigning kan i visse situationer mere sammenlignes med at løfte foden fra speederen i modsætning til at bremse økonomien og dermed køre langsommere. Vi vil alle sammen gerne bevæge os fremad.
Fru Peijs efterlyste et klart svar vedrørende udsendelsen af sedler og mønter på forhånd. Jeg håber, at jeg svarer så klart som muligt vedrørende pengesedler. Eurosystemet understregede på et tidligt tidspunkt over for befolkningen som helhed, at udsendelsen af pengesedler på forhånd i en kort periode ikke ville være et problem, forudsat at der er garanti for, at de sedler, som udsendes til f.eks. banker eller andre organisationer, ikke sættes i omløb før 1. januar 2000 - det vil sige i generelt omløb. Den endelige formulering var, at pengesedler kan udsendes på forhånd, såfremt modtageren juridisk eller kontraktligt kan garantere, at sedlerne ikke sættes i omløb før 1. januar. Der skal således foreligge kontraktlige eller juridiske bestemmelser eller indgås aftaler med detailorganisationer eller banker. Derefter ville det være muligt.
Hvad angår mønter, skal De vide, at jeg ikke er ansvarlig for disse. Det er en sag for finansministrene. Den store forskel er, at det stort set er umuligt at få den samme garanti for mønter, eftersom mønter generelt sættes i omløb af detailsektoren og ikke af bankerne. Det er umuligt at få en tilsvarende garanti. Endnu en stor forskel er, at det er meget nemt at lave en falsk pengeseddel med moderne fotokopieringsteknik, hvilket er årsagen til, at de særlige træk ved de kommende pengesedler først offentliggøres kort før pengesedlernes indførelse for derved at reducere risikoen for forfalskning og undgå forvirring i en befolkning, som endnu ikke er bekendt med sedlerne. Det er langt vanskeligere at forfalske mønterne.
Jeg har nu berørt de forskellige spørgsmål, som er blevet rejst i dag vedrørende banktilsyn. De fleste ved, at Den Europæiske Centralbank ifølge traktaten kun har et ganske lille ansvar, hvad angår banktilsyn. Det er vores opgave at fremme den økonomiske stabilitet samt stabiliteten på finansmarkederne. Vi overvåger banktilsyn, men det er ikke Den Europæiske Centralbanks opgave. Vi er i fuld gang med at udarbejde et regelsæt. Hr. Goebbels sagde, at ECB er for tilbageholden på den internationale scene. ECB deltager nu i alle drøftelser i internationale fora vedrørende fremtiden for det, man nu kalder den "finansielle arkitektur" på verdensplan. ECB deltager i drøftelser med G7-landene, G10-landene samt OECD. Vi har en permanent repræsentant, som deltager meget aktivt i drøftelserne i IMF. I december finder det første møde sted for de nye G20-lande, på initiativ af G7-landene, som består af G7-landene og nogle få repræsentanter for de nye markeder. ECB vil være til stede og deltage i dialogen.
Som fru van den Berg spurgte om, deltager vi i den makroøkonomiske dialog, men ligesom i Nederlandene deltager Den Europæiske Centralbank i dialogen uden at gå på kompromis med sin politik for at opnå indrømmelser på andre politiske områder. Der sker ingen planlagt koordinering af politikken, men der vil være en omfattende og forhåbentlig kritisk udveksling af oplysninger mellem alle involverede parter, herunder ECB.

Formanden
Mange tak, hr. Duisenberg.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Status over og fremtidsperspektiver for EF's humanitære virke
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om evalueringen af og fremtiden for humanitære aktiviteter i Fællesskabet.

Nielson
. Hr. formand, Kommissionen har i dag vedtaget en meddelelse til Parlamentet og Rådet om evaluering af ECHO. Kommissionens evaluering tager udgangspunkt i en konsulentrapport. Denne rapport er udarbejdet af professionelle folk. Jeg mener, det er den rigtige måde at gøre tingene på. Når Kommissionen i fremtiden skal evaluere aktiviteter på mit område, bør det ske på grundlag af sådanne moderne professionelle og åbne metoder. Konsulenternes overordnede konklusion var positiv. Kommissionen deler denne positive opfattelse af ECHO. Vi er imidlertid opmærksomme på, at der er en del ting, der kan forbedres.
For det første skal samarbejdet forbedres. Vi skal forbedre vort samarbejde med de multinationale organisationer, FN-familien og Røde Kors-organisationerne. Intentionen er at bidrage til, at det internationale samfund kan reagere mere effektivt og bedre koordineret i de forskellige kriser. ECHO er så stor en donor, at vi også har et mere generelt medansvar herfor. Det betyder samtidig, at vi også skal stille større krav i samarbejdet med bl.a. FN-organisationerne. Vi skal etablere en bredere og mere aktivitetsbaseret tilgang til de enkelte humanitære kriser. Dette skal gøres inden for rammerne af det eksisterende regelværk.
For det andet er der spørgsmålet om vores management-strategi. Internt i ECHO skal der også foretages forbedringer. Vi skal satse stærkere på en samlet håndtering af hele projektcyklen, herunder sikre effektiv feedback. Vi skal på dette grundlag i højere grad måle resultater i stedet for input. Der er også punkter, hvor vi ikke har været enige med konsulenternes forslag. Vi ønsker således ikke at afskaffe ECHO' s logo. De europæiske skatteydere har ret til at vide, hvor hjælpen går hen, og der er heller ikke nogen grund til at skjule for modtagerne, hvor hjælpen kommer fra. Men synligheden og logoet må ikke få lov at blokere for samarbejdet med vore partnere.
For det tredje er der policy-overvejelserne. På længere sigt vil Kommissionen udvikle en sammenhængende strategi for den grå zone, dvs. området mellem egentlig humanitær bistand og det mere langsigtede og fremadrettede udviklingssamarbejde. Der foregår for tiden en aktiv international debat om dette såkaldte transition gap, som Kommissionen også skal være aktiv deltager i. Derudover skal de interne ressourcer i Kommissionen mobiliseres, så de kan afløse den humanitære bistand i de enkelte situationer, når tiden er inde hertil. Målet er at give ECHO mulighed for at definere en meningsfuld exit strategy i forbindelse med de forskellige kriser.
Samlingen af de to porteføljer udvikling og humanitær bistand giver bedre mulighed for dette, ikke mindst på grundlag af det forhold, at såvel ECHO' s arbejdsfelt som kommissærens ansvarsområde med hensyn til udviklingspolitikken er globalt. Planen er at fremlægge en meddelelse om dette emne i juni 2000. Kommissionen vil også lancere en debat om andre vigtige policy-områder. Konfliktforebyggelse, beredskab forud for kriser og katastrofer og humanitær bistand, der bygger på en menneskerettighedstilgang, dvs. en humanitær bistand, der i højere grad fokuserer på ofrenes menneskerettigheder. Særlige grupper er kvinder, især voldtægtsofre, børnesoldater, internt fordrevne og flygtninge. På alle disse områder skal en sammenhæng med Kommissionens udviklingspolitik naturligvis sikres. Planen er at rapportere om disse områder i juli 2001.
Og endelig konklusionerne. ECHO skal fortsat bevare sin upartiskhed i alle konflikter. Dette er vigtigt for at sikre adgang til krisernes ofre. ECHO' s tilstedeværelse i en lang række lande med egne udsendte medarbejdere er et vigtigt led i en effektiv humanitær bistandspolitik. ECHO er en organisation med egen handlekraft og et motiveret personale, som er klar til at implementere de foreslåede forbedringer. Midt i al diskussionen om forandringer er det vigtigt at slå fast, at ECHO' s engagerede og loyale personale er det vigtigste aktiv, vi har at bygge på. Jeg glæder mig til at se resultatet af dette. I den nærmeste fremtid er det min hensigt at besøge Østtimor. Dette vil være en god mulighed for at se konkrete resultater af ECHO' s arbejde og for, at jeg kan gøre mit til at skabe et godt samarbejde med alle vore partnere..

Schroedter
Hr. formand, jeg har et spørgsmål til hr. Nielson med hensyn til den bro, han nævnte; han sagde, at dette skulle diskuteres. Var der i konsulentrapporten forslag til, hvordan denne bro til udviklingshjælpen skal se ud eller til andre udviklingsinstrumenter som f.eks. Phare eller Tacis, og blev det konstateret, om problemerne findes hos ECHO og konceptet dér eller hos de andre hjælpeorganisationer? Kan De sige noget nærmere om det?

Nielson
Hr. formand, evalueringen resulterede faktisk i en række forslag. Et af disse handlede om, at ECHO skulle bevæge sig ind på området for udviklingssamarbejde og i den forbindelse være længere tid involveret i en postkonflikt-situation. Jeg mener ikke, at det er vejen frem. Vi ender med hurtigt at få brugt ressourcerne, eftersom nye konflikter hele tiden dukker op. Vi er nødt til at have en afbalanceret fremgangsmåde, som trækker på ressourcerne i vores udviklingssamarbejde generelt, men som også sørger for, at de sættes ind, når ECHO's engagement stopper.
Det lyder nemt, men er det ikke. Generelt er det nødvendigt at kombinere disse ting, og det er der mange, der ikke kan. Det er et stort problem, at de enkelte lande, selvom de er gode donorer, ikke har ressourcer til at blive længere tid i en række konflikter. Det er her, Den Europæiske Union har en særlig kapacitet og et særligt ansvar. Det er uhyre vigtigt, at vi på et tidspunkt bliver særdeles gode til at administrere dette transition gap.

Martínez Martínez
Hr. formand, jeg vil stille tre spørgsmål på vegne af mine socialdemokratiske kolleger i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, som i ånden er til stede her, men som fysisk befinder sig i selve udvalget, hvor de stemmer om ændringsforslag vedrørende WTO.
Spørgsmål nr. 1: Skal man med udgangspunkt i det, Kommissionen har sagt i dag, forstå, at finansieringen af ECHO til humanitær bistand fortsat først og fremmest skal kanaliseres via forskellige ngo-projekter, eller forudser man nogle ændringer på dette område?
Spørgsmål nr. 2: Har Kommissionen til hensigt at tilskynde til en reform af den forordning, som regulerer den humanitære bistand? Og hvis dette er tilfældet, på hvilken måde? Ville en sådan reform blive gennemført med hensyntagen til det princip om medbestemmelse, som Amsterdam-traktaten indfører?
Spørgsmål nr. 3: Kan man af det, der i dag er blevet diskuteret, udlede, at ECHO vil fastholde sin fulde identitet ved kanaliseringen af Den Europæiske Unions humanitære bistand i krisesituationer, eller snarere, at ECHO's aktiviteter og selve den humanitære bistand lidt efter lidt vil blive fordelt på den almindelige samarbejdspolitik for Unionens udvikling?

Nielson
For det første hverken planlægger eller forventer vi nogen ændringer vedrørende ressourcefordelingen mellem ngo'erne, FN-organisationerne og andre organisationer som følge af vores forvaltning eller politik. Vi reagerer på appeller og kriser og bruger den organisation, som kan udføre et godt stykke arbejde under de givne omstændigheder. Vi har ikke nogen fast, forudfattet holdning til, hvem der skal have hvad. Hvad angår ngo'erne, har det været nødvendigt med meget få ændringer. Vi ved, at vi i de daglige operationer i praksis er nødt til at strømline procedurerne så meget som muligt, men generelt set er dette ikke blevet betragtet som et vigtigt spørgsmål i evalueringsprocessen.
Hvad angår det næste spørgsmål vedrørende reform eller ændring af forordningen, har jeg allerede i mit første indlæg understreget, at vi mener, at det er muligt at foretage vigtige og nødvendige ændringer inden for den nuværende forordning. Det vender vi tilbage til. Vi vil ikke udelukke muligheden for at ændre forordningen, men det vil vi drøfte inden for mere overordnede og langsigtede rammer, som nævnt tidligere i forbindelse med vores ansvar vedrørende politikker. I øjeblikket arbejder vi på grundlag af den nuværende forordning. Vi mener, at den giver tilstrækkelige muligheder for de nødvendige ændringer.
Med hensyn til den fælles beslutningstagning har jeg i mit svar på evalueringen med vilje undgået at sige noget om det emne. Hvordan den fælles beslutningstagning i sidste ende skal komme i stand i relation til forholdet mellem Parlamentet, Rådet og medlemsstaterne og deres beslutningstagning vedrørende humanitære aktiviteter, er noget, som kræver yderligere behandling og sandsynligvis også forhandlinger. Men jeg ønskede ikke at indlede en diskussion om dette emne, da opfølgningen på evalueringen ikke er en af mine opgaver.
Hvad angår operationens navn, nævnte jeg logoet og diskussionen herom. Konsulenterne anbefalede, at vi skulle opgive ECHO's særlige logo. Her synes jeg ikke, at vi skal følge deres anbefaling. Men vi skal finde en balance. Kort sagt: Synlighed er godt, gennemførlighed er bedre. Hvis man er for krævende i forbindelse med logoet, kan man nogen gange risikere, at der opstår gnidninger, hvilket medfører, at samarbejdsviljen mindskes. Vi er nødt til at finde en balance. Men jeg ønskede ikke give mig i forbindelse med synlighed. Det skylder vi vores skatteydere, den europæiske befolkning. Der er ingen grund til at skjule for de støtteberettigede lande, hvem det er, der faktisk hjælper dem.

Schori
Hr. formand, jeg vil først sige, at jeg er her som repræsentant for Den Socialdemokratiske Gruppe, som sidder i møde lige nu.
Jeg vil sige til kommissær Nielson, at det var sød musik i mine ører at høre hans præsentation. Jeg lagde især mærke til tre ting. For det første at han lover åbenhed og nytænkning. Det er meget vigtigt med åbenhed, da ECHO er noget af det mest synlige, Unionen har. For det andet at han også lover udvidet samarbejde med FN og Røde Kors. Det er også vigtigt, og det har der været brug for længe. For det tredje at han også forudser et mere integreret syn på den humanitære bistand i udenrigspolitikken i det hele taget - konfliktforebyggende. Det tror jeg er nødvendigt.
Mit spørgsmål er: Er kommissæren parat til i den meddelelse, som også er blevet lovet til juni år 2000, løbende på en eller anden måde at rådføre sig med Parlamentet og de relevante ngo'er?

Nielson
. Mit svar på spørgsmålet vil være et ja. Jeg ser meget gerne en åben debat og en åben proces. Vi har brug for alle gode idéer, og det, vi prøver at gøre med ECHO, er jo netop også at mobilisere Europas befolkning. Det, at vi er med som aktive partnere i disse forskellige konflikter og krisesituationer, er også en demonstration over for vore egne borgere i Europa af, at Europa har en rolle at spille disse steder. Derfor er det også nødvendigt at engagere borgerne, og det vil sige Parlamentet, så jeg er meget indstillet på et samarbejde med Parlamentet og med Parlamentets udvalg om de næste skridt, vi tager.

Dybkjær
Hr. formand, inddragelse af NGO' erne er noget, som både FN-systemet og det europæiske system er voldsomt optaget af, og det er uden tvivl også en nødvendighed. Men når det drejer sig om opbygning af demokratier i en række lande, synes jeg også, at man bør se på, hvordan vi får inddraget parlamentarikerne i disse lande. Det har vi overhovedet ingen tradition for i f.eks. FN-systemet. Vi har det knap nok i det europæiske system. F.eks. er det jo sådan, at NGO' erne har en direkte repræsentation i FN, hvorimod parlamentarikerne kun er vedhæng til deres regeringer og kun derigennem kan yde en indsats. Jeg synes godt, at vi kunne nytænke dette system, og at vi burde spørge os selv om, hvordan vi kan sikre et bedre parlamentarisk samarbejde med en række udviklingslande, og også med de central- og østeuropæiske lande, som vi skal til at hjælpe, og jeg siger det ikke, fordi NGO' erne ikke fortsat skal være der, men fordi jeg tror, at det er et lidt forkert billede, vi giver af demokratiopbygningen, hvis vi siger, at det kun er NGO' er, der kan være aktive. Faktisk kan parlamentarikere også være det og har jo i virkeligheden oprindeligt været det i vores rige del af verden, før NGO' erne kom til.

Nielson
. Jeg er meget enig i fru Dybkjærs synspunkt. Undertiden har man indtryk af, at forkortelsen NGO' er nærmest skal opfattes som neogovernmental organizations. Men når vi ser på ECHO' s arbejde, så er der tale om situationer efter krige og kriser, hvor samfundene er brudt sammen, og hvor det, det drejer sig om, er i det hele taget at få opbygget en struktur i samfundene. Jeg er meget enig i, at parlamentarikere selvfølgelig er vigtige elementer, men hvis vi tager lande som Somalia, Sudan og lignende steder, så er vi tvunget til at tage, hvad der er af strukturer i det såkaldte civile samfund, og prøve på at hjælpe disse strukturer til at blive dele af et civiliseret samfund. Mange har i forbindelse med hele vores indsats på dette område - ikke blot ECHO og den humanitære bistand - spurgt, om vi ikke " spænder hestene bag vognen" ved at insistere på hurtig afholdelse af valg. Cambodja var et eksempel. Angola et andet eksempel. Nogle mener, at man her insisterede på for hurtigt at få gennemført valg og få skabt demokratiets formelle strukturer. Omvendt har det virket godt i mange tilfælde, så jeg er enig i, at man skal presse på for at få de ydre formelle demokratiske strukturer etableret, og det er så der, at parlamentarikerne - lige så snart det er sket - bliver de afgørende aktører, også i det civile samfund.
Med hensyn til den del af spørgsmålet, der vedrører parlamentarikernes rolle i det, vi gør - og det er en anden måde at se spørgsmålet på - vil jeg sige, at selve debatten, selve dialogen mellem Kommissionen og Parlamentet om den politik, vi skal lave, for mig er det afgørende, og det er der, vi får den afgørende inspiration.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissæren, om han mener, at denne evaluering risikerer at opstille strukturer, som faktisk bringer vores mulighed i fare for at reagere så hurtigt og effektivt i tilfælde af en krise, som han foreslår, at vi skal? For det andet, hr. kommissær, lad os f.eks. se på en indgående undersøgelse og analyse af det konkrete tilfælde Sierra Leone: De talte om den klare adskillelse mellem humanitær bistand og langsigtet bistand. Kan De give mig Deres analyse af, på hvilket stadie én del af Deres arbejde overtager et andet i tilfældet Sierra Leone?

Nielson
Nej til den første del af spørgsmålet. Jeg kan ikke se, at det, vi her foreslår, faktisk bringer vores evne til at reagere hurtigt i fare. Vi bevæger os ikke hen imod oprettelsen af et usmidigt system, og det særpræg, evnen til at handle og ECHO's identitet som sådan, er alt sammen noget, jeg betragter som vigtigt for at undgå, at ECHO, som humanitær hjælpeorganisation, involveres i Kommissionens generelt meget tunge beslutningstagningsproces. Vi er ikke på vej mod den slags problemer, De spørger om her.
Hvad angår Sierra Leone, er det meget svært at sige. Det primære er, i hvilket omfang det er muligt at mobilisere nok donorer, ikke kun hvad vi selv gør. Der skal være en grundlæggende række donorer, som er villige og i stand til at gøre en mere langsigtet indsats i et givent land, hvorfor koordinering er særdeles vigtigt i denne forbindelse. Vi skal være i stand til at yde vores del af det og gradvis afvikle ECHO's krisebaserede tilstedeværelse, så den erstattes med en mere langsigtet postkonfliktmæssig tilstedeværelse af udviklingsressourcerne.
Det kommer ikke til at fungere, medmindre der er andre, der deltager. En del af svaret på, hvad vi skal gøre nu, er derfor at være mere aktive i drøftelserne fra tilfælde til tilfælde ­ i grupper af venner af Sierra Leone, for blot at nævne et eksempel ­ for derved at få en mere koordineret indsats for at komme væk fra de umiddelbare krisemæssige behov.
Et eksempel, som illustrerer, hvor vi ikke skal ende, er, at UNHCR i dag stadig finansierer og administrerer grunduddannelsen i Rwanda. Ingen andre er indstillet på at betale for det, og derfor er de der. De gør et hæderligt stykke arbejde, men det viser, at det internationale system, og hvem der gør hvad, forvrænges, hvis de normale donorer ikke udviser vilje til at spille deres traditionelle rolle. Det er der, vi håber at kunne skubbe de internationale drøftelser i en bedre retning end hidtil.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 20.15)

Bilag - Højtideligt møde
Formanden
Kære kolleger, jeg har i dag den store glæde at byde velkommen til hr. Andrés Pastrana, Republikken Columbias præsident.
(Kraftig bifald)
Hr. præsident, Deres besøg i Europa-Parlamentet finder sted på et tidspunkt, hvor hele den colombianske befolkning højlydt og massivt har vist et ønske om civil fred, demokrati og overholdelse af menneskerettighederne.
Vi var dybt bevæget over denne appel fra 11 millioner colombianere, heriblandt Deres hustru, som i søndags demonstrerede i gaderne i adskillige byer i Deres land. De skal vide, at det ønske om fred, som Deres landsmænd har givet udtryk for, bevæger os, og det er vores pligt at opmuntre ethvert initiativ, der kan bidrage til freden.
Denne enorme demonstration faldt sammen med åbningen af forhandlinger mellem Colombias regering og guerillaen i Uribe. Jeg vil frem for alt hædre Dem for Deres vedholdenhed og mod, der har muliggjort at indlede denne fredsproces, som - dette er mit inderlige ønske - kun kan gå i den rigtige retning. Ja, Europa-Parlamentet kan tilslutte sig de colombianere, der i søndags sang Nunca mas.
Hr. præsident, Deres kontinent, og især Deres land, har lidt under vold og politisk ustabilitet. Derfor vil jeg gerne i Deres tilstedeværelse hædre alle dem, der blev ofre for kampen for demokrati. Alt for mange mænd, kvinder, journalister, menneskerettighedsforkæmpere og borgerne har betalt med deres liv i kampen for et mere retfærdigt og humant samfund.
De skal vide, hr. præsident, at vi vil støtte enhver indsats, som sigter mod at udrydde terrorhandlinger, mod at få kontrol med de paramilitære styrker og mod at fastslå den civile magts overlegenhed over den militære.
Den Europæiske Union vil hjælpe Dem med Deres fredsskabende arbejde og er opsat på et styrket forhold mellem Den Europæiske Union og Colombia. Samarbejdsaftalen af tredje generation har allerede knyttet meget solide bånd mellem os. Jeg er overbevist om, at disse forbindelser vil blive endnu stærkere, hvis de placeres inden for rammerne af et øget regionalt samarbejde med landene inden for Andespagten, noget vi ønsker, for den regionale stabilitet afhænger først og fremmest af et godt naboskab.
Hr. præsident, Europa-Parlamentet agter i dag at opmuntre Dem til at fortsætte Deres arbejde med langt om længe at indføre en retsstat. Vi takker Dem for Deres tilstedeværelse, Deres besøg, og jeg har nu den store glæde at give Dem ordet.
(Kraftigt bifald)

Tale af Andrés Pastrana, præsident for Republikken Colombia
Pastrana
Fru formand, mine damer og herrer, det er mig en ære at stå foran Dem, der repræsenterer et Europa, der fuldt af optimisme fører den mest succesfulde integrationspolitik, man har set i dette århundrede, ud i livet, og som viser, at det faktisk er muligt at genopstå fra døden til livet, fra den manglende respekt for mennesket til ærbødighed for dets rettigheder, fra pessimismen til håbet; som ydermere viser, at freden er mulig dér, hvor udviklingen, den sociale retfærdighed, beskyttelsen af de svageste, solidariteten og sameksistensen slår rod; at den er bestemmende for kulturen, giver friheden mening og åbner den vej, som fører til opnåelsen af fælles mål.
Lige nu og fra denne mødesal i Europa-Parlamentets nye bygning har mit land det privilegium at tale til Europa via de repræsentanter, der er valgt i de 15 lande, som på nuværende tidspunkt udgør Den Europæiske Union.
Colombia, det fædreland, som jeg regerer takket være demokratiet, er optaget af en ihærdig søgen efter fred, beskæftigelse, udvikling og ikke mindst social retfærdighed. Det suveræne, colombianske folk var med historiens højeste stemmeprocent klar og tydelig, og det gav mig et overbevisende mandat. Et mandat til at søge fred for nationen.
Jeg har ikke for vane at skygge for solen med hænderne eller tage bind for øjnene. Det internationale samfund er klarsynet og ser opmærksomt på os; vi ser med vores eget klarsyn ligeledes, hvad der sker inden for nationerne, og vi ved, at det er nødvendigt at handle nu, at der ikke er nogen tid at spilde, vi ved, at det er tid til at samarbejde, ikke til konfrontation eller indblanding.
Mange af vores naboer i Latinamerika har med tiden fundet løsninger på deres konflikter. Den Europæiske Union har altid haft en vigtig rolle i disse processer som mægler og brobygger mellem forskellige politiske og sociale sektorer. Under forhandlingsprocesserne i Guatemala og El Salvador var Den Europæiske Unions rolle fundamental.
Europas traditionelle bekymring for freden og menneskerettighederne og dets udprægede tradition for forhandlingsprocesser er for mit land en støtte, der er mere end nødvendig: Det er en vital støtte. Og derfor er det også af vital betydning, at Europa forstår den colombianske konflikt til bunds.
Vi kan ikke længere tillade, at diskussionen om Colombia er baseret på ubegrundede floskler eller på en idealisering af konflikterne, som hører tidligere årtier til, og endnu mindre på oplysninger i pressen, som bekymrer sig mere om, at nyheden skal være opsigtsvækkende, end om den bagvedliggende virkelighed.
Jeg kender godt de spørgsmål, som De har til vores konflikt og til fredsprocessen. Hvorfor fortsætter guerillaen i Colombia, når den er forsvundet på resten af kontinentet? Er der borgerkrig i Colombia? Hvad betyder "afspændingszone"? Hvem overtræder menneskerettighederne i Colombia, og hvad er regeringens forpligtelse over for menneskerettighederne? Er "Plan Colombia" en militær plan?
I dag står jeg her hos Dem for at fortælle Dem, hvordan situationen virkelig er uden intentioner om at benægte grusomheden i den vold, der berører os. Det er umuligt ikke at kende virkeligheden i mit land. Volden har hærget i vores fædreland i årevis. Der er mange colombianere, der er døde på grund af volden, og der er mange der på grund af bortførelser har mistet deres frihed.
Den colombianske konflikt har på grund af sin egen dynamik undergået alvorlige ændringer, og den kraft, som narkotikahandlen trængte ind i Colombia med i firserne, er uden tvivl den faktor, som har bidraget mest til stigningen i volden. Dette har ikke alene gennemsyret guerillaen, hvis finansiering i stadig større omfang kommer fra de afgifter, den har lagt på kokabladene, men har udbredt volden til bevæbnede grupper og organiserede forbrydergrupper.
Over for denne eskalerende vold har den colombianske befolkning sagt aldrig mere. I massedemonstrationer, som minder om spaniernes svar på terrorismen, er befolkningen gået på gaden for at kræve ikke mere vold. I dag er mit lands folk forenet som aldrig før i dets historie for at kræve, at overtrædelsen af menneskerettighederne hører op, især bortførelse som et utilstedeligt instrument til finansiering af guerillaen og af andre voldelige grupper.
I Colombia er der ikke borgerkrig. Mindre end 4% af colombianerne støtter guerillaen. I de sidste to årtier har konflikten helt skiftet karakter. Samtidig med at voldsmændenes militære kapacitet vokser, hvilket i vidt omfang skyldes pengene fra narkotikahandlen, så kræver civilbefolkningen at blive holdt uden for konflikten, for befolkningen har forstået, at det er den, der bliver mest ramt, og at det er dens fundamentale rettigheder, der bliver overtrådt dag efter dag.
Vores konflikt er, mine damer og herrer, en særlig konflikt, som også kræver en særlig løsning, som min regering har taget fat på og føler sig forpligtet over for.
Guerilla-konflikten har i mere end 40 år krævet vores folks opmærksomhed. I løbet af denne tid er der mange forskellige oprørsgrupper, som har deltaget i konflikten. Men der er også flere grupper, der allerede har forstået, at det bedste alternativ for landet er at nedlægge våbnene og ty til politisk dialog. Seks bevæbnede grupper med næsten 8.000 oprørere har i de sidste ti år erstattet brugen af deres våben med idéernes kraft.
I dag kommer vi videre frem ad forhandlingernes sti i den bevæbnede konflikt med FARC, den ældre guerillagruppe. I løbet af blot et års tid har vi ved dialogens hjælp allerede aftalt en forhandlingsdagsorden, som omfatter 12 punkter. Forrige søndag, og det er en historisk begivenhed i vores nation, tog vi hul på den forhandlingsproces, som skal føre vores fædreland frem ad den sti, der leder til opnåelse af en virkelig og varig fred.
Man har også gjort sig mange spekulationer om den såkaldte "afspændingszone". Sandheden er, at dette er et instrument, der er blevet iværksat af den colombianske lovgivning for at få skabt nogle sikkerhedsforhold, som fremmer dialogen. Denne zone udgør blot 3% af det nationale territorium, og der bor en kvart procent af den colombianske befolkning. I denne zone har vi ikke givet afkald på vores territoriale integritet eller statens tilstedeværelsen, som er repræsenteret ved dens demokratisk valgte borgmestre og byrådsmedlemmer.
Vi gør også fremskridt i vores søgen efter en løsning sammen med den nationale befrielseshær, Ejército de Liberación Nacional. I sidste uge tog man de første kontakter med henblik på at genoplive samtalerne, og jeg er optimist og tror, at vi snart vil se betydelige fremskridt, som gør det muligt for os også at komme i forhandling med denne oprørsgruppe.
Hele Colombia og det internationale samfund sætter deres lid til de fremskridt, der kommer i kraft af en politisk løsning. Jeg ved, at vejen fremad ikke er let, og at vi helt sikkert vil blive mødt med vanskeligheder, men vi vil blive ved med at gå med faste skridt for at overvinde dem. Fredsprocesser tager tid og kræver tålmodighed, megen tålmodighed. Lad os huske på El Salvador eller Guatemala. Lad os se på fredsprocesserne i Mellemøsten eller Irland. Ingen af dem har fundet sted fra den ene dag til den anden, men den politiske forhandlingsløsning har vist sine åbenbare fordele.
Jeg vil gerne gentage her, at jeg vil gøre alt, der står i min magt for at opnå denne fred, der er så vital for os. Men som jeg udtrykte det over for De Forenede Nationers Generalforsamling for et par dage siden, så ønsker jeg ikke fred for enhver pris, men en fred, som virkelig styrker demokratiet, som bevarer territoriet, og som gør det muligt for hver eneste borger at udøve sine rettigheder og friheder fuldt ud.
Jeg tror ikke, at det er muligt at få en værdig og demokratisk fremtid uden en kultur, som respekterer de grundlæggende rettigheder. Jeg ved, at der i løbet af den lange, interne konflikt i Colombia er blevet begået alvorlige overtrædelser af disse rettigheder, og det må ikke blive ved med at ske.
Min forpligtelse over for beskyttelsen af menneskerettighederne er total. Mine overbevisninger, min uddannelse og mit folks mandat bekræfter dette. Jeg har derfor iværksat en omfattende statslig politik for inden for lovens rammer at kæmpe mod de bevæbnede grupper, der opererer uden for loven; for at garantere sikkerheden, beskyttelsen, støtten og handlefriheden for menneskerettighedsforkæmperne; for at hjælpe de mennesker, der er blevet fordrevet af volden; for at vedtage retslige instrumenter, som beskytter menneskerettighederne og styrker vores retsvæsen. Kort sagt, en række særlige foranstaltninger, som skal sikre gyldigheden af den internationale menneskeret.
Resultaterne af anvendelsen af denne politik afspejles i den bemærkelsesværdige nedgang i klager over overtrædelse af menneskerettighederne begået af ordensmagten, således som det erkendes i beretningerne fra mellemstatslige organisationer og fra de ngo'er, som er aktive på dette område.
Vi har arbejdet hårdt for at ajourføre vores lovgivning. For øjeblikket forhandler man i Kongressen en lov til at definere og straffe tvungen forsvinden, folkedrab og massakre. Min regering tilskyndede ligeledes til vedtagelsen af en ny militær straffelov, som indeholder betydelige fremskridt med hensyn til de civile domstoles kompetence til at dømme militærfolk for forbrydelser som f.eks. folkedrab, tvungen forsvinden og tortur, og vi underskrev statutten for Den Internationale Straffedomstol.
Der er ydermere blevet udstedt et præsidentdirektiv, som tilskynder til respekt af de ngo'er, som arbejder inden for menneskerettighedsområdet. Jeg håber ligeledes, at nævnte organisationer under udøvelsen af deres ædle aktivitet vil holde sig strengt til de rent humanitære mål uden at blande sig i politik.
Mine damer og herrer, min regering arbejder beslutsomt på at beskytte menneskerettighederne, og til dette arbejde behøver vi det internationale samfunds støtte. Hvis guerillaen eller selvforsvarsgrupperne overtræder menneskerettighederne, skal det anmeldes og straffes. Hvis en betjent gør det, betragtes det også som en forbrydelse, der ikke kan forblive ustraffet. Det vil sige, at enhver overtrædelse af menneskerettighederne skal afvises, og overtrædelserne skal straffes i henhold til loven. "Af humanitære grunde" skal altid have fortrinsret frem for "af hensyn til staten" eller den retfærdiggørelse, som voldsudøverne griber til.
For Colombia er det også vigtigt, at både Europa og USA forstår de forbindelser, der er mellem narkotikahandlen og volden i Colombia.
Der er ingen nation i verden, som har ofret så mange martyrer som Colombia i kampen mod narkotikahandlen. Denne sørgelige handel har været og er den vigtigste årsag til de værste ulykker i vores nyere historie. Disse organisationers økonomiske magt førte til korruption inden for mange områder af vores liv. Narkotikahandlen har skabt meget vold og har begået mord, som har haft den allerhøjeste menneskelige omkostning for vores nation.
Netop nu bidrager den til at fastholde den bølge af vold, som vi oplever, og til at finansiere forskellige voldsudøvere. Jeg har sagt, og jeg vil gerne gentage det over for Dem: I dag er narkotikahandlen fredens værste og vigtigste fjende, og vi vil ikke få rigtig fred uden en opløsning af de organisationer, som helliger sig den forbandede narkotikahandel, og uden at vi får økonomisk og socialt bæredygtige alternativer og løsninger.
Mit land har som intet andet båret vægten af kampen mod narkotikahandlen på sine skuldre. Derfor vil jeg bruge denne ekstraordinære lejlighed til at opfordre alle verdenssamfundets lande til, at vi udvikler princippet om det, som jeg har kaldt "fælles ansvar", fuldt ud for at bekæmpe det verdensomspændende narkotikaproblem.
Dette princip indebærer, at vi sammen skal løse verdens alvorlige narkotikaproblem i hvert af kædens led, det vil sige produktionen, distributionen, forbruget, hvidvaskningen af pengene, spredningen af de kemiske hjælpestoffer og våbensalget. Det indebærer ligeledes, at vi alle skal bidrage til holdbare løsninger i forhold til vores egne muligheder.
Med Den Europæiske Union har vi vigtige aftaler, som anerkender det fælles ansvar på området. Vi har gjort fremskridt mod indførelsen af samarbejdsmekanismer mellem Europa og Andeslandene, som det f.eks. er tilfældet med toldindrømmelserne i den generelle toldpræferenceordning for Andeslandene, og som det er af vital betydning for mit land at få udbredt.
På samme måde har jeg også glædet mig over formandskabet for Det Europæiske Råd i Tamperes nylige konklusion med hensyn til hvidvaskning af kapital, hvori man påpeger Rådets beslutning om "at sikre, at der tages konkrete skridt med henblik på at foretage forfølgelse, arrest, beslaglæggelse og konfiskation af fortjenesterne ved forbrydelsen".
Vi skal berøve narkotikahandlerne og deres samarbejdspartnere pengene og de ejendomme, der er et resultat af dødens købmænds forretninger, vi skal afskære dem fra alle muligheder for at købe kemiske råvarer og våben, og vi skal forfølge det smugleri, som hvidvasker de penge, de får.
Sammen skal vi fortsætte fremad mod helhedsløsninger, som omfatter alle kædens led. Og sammen skal vi også prioritere de uddannelses- og forebyggelsesprogrammer, som fører til en nedgang i efterspørgslen. I denne kamp, mine damer og herrer, behøver vi dem som samarbejdspartnere og allierede.
Det er ikke meget, mit land beder om: Kun at hvert medlem af verdenssamfundet opfylder sin del af opgaven til fremme af princippet om fælles ansvar. Og at vi alle kan påtage os omkostningerne ved de varige løsninger i forhold til de forhåndenværende muligheder og ressourcer.
Vi bør også alle være bekymrede over den alvorlige økologiske skade, som narkotikahandlen forårsager dag efter dag. I vores fædreland, som er en af de otte rigeste nationer med hensyn til biodiversitet, har den ulovlige dyrkning af koka og valmue ødelagt mere end en million hektar jungle, regnskov og øde områder. Udnyttelsen af naturen er så irrationel, at der ødelægges fem hektar skov for at dyrke en hektar koka eller valmue, og hvert år anvendes der 200.000 gallon ukrudtsmidler, 16.000 ton kemisk gødning og 100.000 gallon gift til disse afgrøder, som forurener Colombias vand og jord.
I dag vil jeg gerne gentage det: Der er ingen tvivl om, at de aktiviteter, der er forbundet med den ulovlige dyrkning, ødelægger menneskehedens naturrigdom. Det tilkommer derfor alle lande at stoppe denne ødelæggelse og for enhver pris at beskytte fremtidige generationers menneskeret til at have en beboelig planet.
Vi deler med Europa bekymringerne om den globale opvarmning, rovdriften på skovene og den nødvendige bevarelse af de tropiske skove. Vi forstår også, at vi skal gå i gang med spørgsmålet om forurenende emissioner. Og derfor foreslår vi Europa en miljøalliance mellem landene i Den Europæiske Union og Colombia, for at vi sammen kan gøre fremskridt mod dette ædle mål.
Med udgangspunkt i Colombias virkelighed er det klart, at for at komme videre med det hårde arbejde med at skabe fred er det nødvendigt at gå længere end blot dialog og forhandling med oprørsbevægelserne. Det er nødvendigt at søge dybtgående løsninger på vores problemer. Vi har behov for at opbygge en ny nation, hvor respekten for menneskerettighederne, retsanvendelsen og genopbygningen af vores sociale netværk er de solide fundamenter, som gør det muligt for os at skabe et samfund, hvor de forhold, der skaber volden, bliver revet op med rode en gang for alle.
Og det er derfor, at jeg her indvier Dem i disse idealer og foreslår Dem, at De udbygger Deres forpligtelser over for os og styrker en alliance, som vil være gavnlig for alle. Et opportunt samarbejde er en af de mest effektive måder at forsvare menneskerettighederne på; samarbejde er at forebygge det, der kan undgås; samarbejde er at åbne vejen for håbet.
Med dette for øje har jeg udarbejdet den colombianske plan til fred, fremgang og styrkelse af staten (Plan Colombia para la Paz, la Prosperidad y el Fortalecimiento del Estado). Det drejer sig ikke om en militær plan. Det er en helhedsstrategi, der går ud på at styrke så fundamentale ting i landet som fredsbestræbelser, genoplivning af vores økonomi og jobskabelse, beskyttelse af menneskerettighederne, en styrkelse af retsvæsenet og en større social deltagelse. Slutresultatet vil være en styrkelse af vores stat, hvilket er et fundamentalt krav for at opnå fred og fremgang.
Vi har brug for Deres deltagelse på alle fronter, men det, vi især behøver, er, at De, at Deres nationer, at hele Europa investerer i freden for fredens skyld, at De åbner Deres markeder, så vi kan skabe beskæftigelse for freden.
Det er derfor, at Colombia fremlægger et politisk alternativ for det internationale samfund om udryddelse af den ulovlige dyrkning på baggrund af en alternativ udvikling, som tilbyder landbefolkningen, som i dag er beskæftiget med den ulovlige dyrkning, en stabil løsning på deres økonomiske og sociale problemer, og som erstatter de ulovlige afgrøder med virksomheder inden for handel, minedrift, landbrug, landbrugsindustri og service, og som nyder godt af den nødvendige infrastruktur, som gør det muligt for dem at konkurrere på rimelige vilkår i en verden med en global økonomi.
Colombia håber sammen med de lande, som på den ene eller anden måde ser sig som et led i narkotikahandlens kæde, at kunne finansiere projektets infrastruktur og håber ligeledes at kunne knytte privat kapital, såvel indenlandsk som udenlandsk, til de økonomisk produktive virksomheder, så de kan få avanceret teknologi og ny kapital.
Fru formand og ærede medlemmer af Europa-Parlamentet: Jeg ønsker Dem på vegne af det colombianske folk alt mulig held med udvidelsen og udbyggelsen af det europæiske demokrati. De repræsenterer dem, der har valgt livet, freden og beskyttelsen af menneskerettighederne; De er repræsentanter for dem, der tror på demokratiet, friheden og et sundt miljø for de kommende generationer. Det er op til Dem at stå for en god del af tilnærmelsen til de nationer, som er i gang med at opbygge det samme håb for dem selv, og som længes efter, at det tredje årtusinde bliver gunstigt for alle.
Jeg står her foran repræsentanterne for det europæiske demokrati og siger Dem klart og tydeligt, at jeg har satset på freden; jeg har tilbudt guerillaen en værdig og sikker fred. Vi er nødt til at leve i fred med en stor national aftale, der nyder det internationale samfunds opbakning.
Som demokrat og til demokrater som Dem siger jeg: Sats på freden i Colombia. At gøre det er at investere i menneskeheden og i mulighederne for udvikling, velstand og social retfærdighed.
Mange tak.
(Vedvarende bifald)

Formanden
Hr. præsident, jeg takker Dem for Deres ord, som vil forblive indprentet i både de europæiske borgeres og de europæiske politikeres bevidsthed.
De har med stor ligefremhed og klarhed fremstillet for os, hvilken vanskelig situation Deres land befinder sig i. De understregede - det bemærkede jeg - alle de katastrofer, narkotikahandel medfører, og De talte om det, jeg vil kalde vores fælles ansvar for at udrydde denne plage. Vi har selvfølgelig bemærket os Deres besked. Som De i øvrigt ved, var der for nogle dage siden et ekstraordinært møde i Tampere mellem Den Europæiske Unions stats- og regeringschefer, der samledes og besluttede et antal meget ambitiøse foranstaltninger på dette område.
De forklarede også, at De agter at følge fredens vej. De gav udtryk for en meget stor vilje til, som De sagde, at få våbnene til at tie ved hjælp af tanker. Jeg må sige, at jeg er meget enig i det, De sagde om dette emne, og jeg værdsætter også den vilje, De gav udtryk for, til at indføre fred og styrke demokratiet. I denne henseende omtalte De en række meget modige foranstaltninger, der blev vel modtaget, som De kunne høre på bifaldet fra mine kolleger. Vi har hørt, hr. præsident, Deres ønske, Deres appel, om jeg så må sige, om et meget tæt samarbejde mellem os, Deres appel om vores hjælp til Deres meget modige projekt.
Jeg takker Dem for at have valgt at udsende denne appel i Europa-Parlamentet, og jeg kan forsikre Dem om, at appellen er blevet hørt og forstået.
(Kraftigt bifald)
(Det højtidelige møde hævet kl. 13.05)

