Obramba načela subsidiarnosti - Izobešanje verskih in kulturnih simbolov na javnih mestih (razprava) 
Predsednica
Naslednja točka je razprava o:
vprašanju za ustni odgovor (B7-0238/2009), ki ga je v imenu Skupine Evropa svobode in demokracije za Komisijo predložil gospod Mario Borghezio o obrambi načela subsidiarnosti;
vprašanje za ustni odgovor (B7-0239/2009), ki so ga za Komisijo predložili Antonio Cancian, Mario Mauro, Fiorello Provera, Elisabetta Gardini, Salvatore Iacolino, Crescenzio Rivellini, Sergio Paolo Frances Silvestris, Aldo Patriciello, Paolo Bartolozzi, Cristiana Muscardini, Mara Bizzotto, Barbara Matera, Lara Comi, Antonello Antinoro, Lorenzo Fontana, Roberta Angelilli, Amalia Sartori, Iva Zanicchi, Licia Ronzulli, Giovanni Collino, Marco Scurria, Giancarlo Scotta', Potito Salatto, Pablo Arias Echeverría, Raffaele Baldassarre, Pilar Ayuso, Luis de Grandes Pascual, Pilar del Castillo Vera, Santiago Fisas Ayxela, Carmen Fraga Estévez, Salvador Garriga Polledo, Cristina Gutiérrez-Cortines, Esther Herranz García, Carlos José Iturgaiz Angulo, Veronica Lope Fontagné, Antonio López-Istúriz White, Gabriel Mato Adrover, Jaime Mayor Oreja, Pablo Zalba Bidegain, Salvatore Tatarella, Magdi Cristiano Allam, Mirosław Piotrowski in Konrad Szymański o izobešanju verskih in kulturnih simbolov na javnih mestih.
Mario Borghezio
Gospa predsednica, gospe in gospodje, stališče skupine, ki jo zastopam, Skupine Evrope svobode in demokracije, je kristalno jasno: s tem vprašanjem za ustni odgovor od Komisije zahtevamo da oporeka razsodbi proti razpelom v šolskih učilnicah, ki jo je podalo Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, ki naj poudarim, ni institucija EU.
Po našem mnenju je ta odločitev, in želim biti popolnoma jasen, nesprejemljiva kršitev načela subsidiarnosti. To načelo je glavna opora Evropske unije pa tudi jamstvo za pravice ljudstev in držav članic. Evropske unije kot jo razumemo in podpiramo si ne bi bilo mogoče zamisliti brez podpore in osnove načela subsidiarnosti.
Začel bom s splošno pripombo: očitno nihče - najprej poglejmo vsebino te razsodbe - ni mogel obravnavati umika nekoga ali nečesa, kar je bilo že tam, za dejanje demokracije in svobode, kakor so trdili nekateri, ampak bolj kot ukrep miselne policije, protidemokratično dejanje. Če razpelo visi na šolski steni in je odstranjeno, ta stena ni posvetna, ampak je prazna stena, s praznino, namenjeno kot spovedni simbol, dejanje negativnega izobraževanja, najhujšega, ki si ga je mogoče predstavljati, in ga je mogoče obravnavati kot enega mnogih znakov kulturnega in duhovnega samomora Zahoda.
V razsodbi sodišča v Strasbourgu je domnevan koncept verske svobode, ki bi šel, če gremo do njegovega logičnega zaključka, tako daleč, da zagotovi, da vsili občutek prevlade nad vsakim državljanom, ki je potreben za življenje v okolju, skladnem s prepričanji sodišča. Ne zdi se mi, da je to verska svoboda: ta poguben resnični občutek verske svobode; ukvarjamo se z negativno pravico ali raje pravico, da smo svobodni izvajanja verskih praks. Ne sme priti do napačnega razumevanja, ko govorimo o verski svobodi: nikakor ne govorimo o nečem nedoločenem.
Tukaj gre za nekaj precej drugačnega: prikaz razpela ni le stvar vere v naši kulturi, ampak nekaj mnogo pomembnejšega, nekaj s splošno vrednostjo. Simbol križa, simbolizem križa razkriva sporočilo, ki je po obsegu splošno; dalje, sporočilo miru in bratstva, kakor nas je učil René Guénon, velik metafizik, da omenim le eno ime. S tradicionalnega stališča teh velikih učenjakov tradicionalne kulture, je ta vrednost izredno jasna, a istočasno je ravno toliko jasna, da se pri tej razsodbi ukvarjamo z izražanjem protitradicionalnih stališč, ki spodbujajo vse k mišljenju na enak način. To je nekaj, kar je v nasprotju z resničnim duhom Evropske unije in to je presenetljivo.
Gre skoraj za namen usmerjanja ljudi stran od kakršnega koli preostanka vrednot in simbolov, ki izražajo vertikalnost in duhovnost. Če pustimo na strani zgodovinska dejstva, je povezava do specifične religije, ponavljam, splošni simbol. Po drugi strani pa mora Evropska unija varovati pravico ljudi, da še naprej uporabljajo simbole, najprej simbol križa.
Evropa mora biti dovolj drzna, da pogleda metazgodovinsko perspektivo teh temeljnih vprašanj, in nadaljevati svojo vlogo zibelke in središča, tudi v duhovnem smislu. Evropskim ljudstvom mora vrniti svobodo, da ohranijo in častijo simbole svoje identitete v skladu z glavnim načelom pravne in politične strukture Evropske unije: načelom subsidiarnosti. Celotno vprašanje je usmerjeno natanko na ta vidik, na temeljno naravo načela subsidiarnosti.
Za zaključek, to vprašanje nam omogoča, da premislimo in razpravljamo o ključnem vprašanju: kaj pomeni verska svoboda za Evropo? No, rad bi povedal, da je natanko sodba sodišča v Strasbourgu tista, ki prevladuje nad temeljnimi pravicami verske svobode in želi ljudem, kot so Italijani, preprečiti, da bi imeli v učilnicah simbol križa, kot nujen opomin na njihove krščanske korenine.
Antonio Cancian
Gospa predsednica, gospod komisar, gospe in gospodje, 3. novembra 2009 je Evropsko sodišče za človekove pravice odobrilo prošnjo italijansko-finskega državljana, ki je zahteval, da se iz šolskih učilnic odstranijo razpela. Podobna dejanja so se v preteklosti zgodila v Španiji, Nemčiji, Franciji in tudi v Italiji, kjer je Državni svet leta 1988 dokazal, da razpelo ni le krščanski simbol, ampak simbol z vrednostjo, ki ni povezana s to določeno vero. Italijanski državni svet, ki je ponovno izrazil svoje mnenje leta 2006, je določil, da načelo posvetnosti države ne sme zanemariti kulturne identitete ljudstva in njegove civilizacije.
S svojim vprašanjem smo hoteli izpostaviti najbolj posveten vidik te zadeve, nenazadnje s tem, da smo poudarili, da bi lahko bil naslednji korak ta, da se pred sodišče v Strasbourgu nosijo katoliški simboli, ki so del skupnih tradicij držav članic, pa tudi umetniški in kulturni prikazi, ki jih najdemo po naših mestih. Celo za zastavo Evropske unije, ki jo je ustvaril Svet Evrope, je njenega oblikovalca navdihnila marianska ikonografija.
Sklep Sodišča za človekove pravice poskuša vsiljevati od zgoraj - toliko o subsidiarnosti - posvetni model, s katerim se mnoge države članice ne morejo poistovetiti, ali še huje, nas poskuša voditi v nihilizem: tu imate prazno steno, ki jo je ravno omenil gospod Borghezio. Razsodba postavlja pod vprašaj našo identiteto, naše evropske vrednote miru, ljubezni in civilne usklajenosti, enakosti in svobode in zato razsodba izpodbija svobodo in enake pravice.
Institucije EU so zagovorniki prednosti svobode. Razstavljanje verskih in kulturnih simbolov, s katerimi se ljudstva poistovetijo, je izraz svobode mišljenja - in v tej dvorani bo jutri podeljena nagrada Saharova - in bi ga morale kot takšnega varovati same institucije EU in mednarodne organizacije, ki temeljijo na demokratičnih načelih.
Jacques Barrot
Gospa predsednica, z veseljem bi poslušal gospoda Maura, a spregovoril bo lahko za mano.
Obvezan sem se držati številnih pravnih pravil. Komisija je zelo zavezana k svobodi mišljenja, vesti in veri, kot je določena v 9. členu evropske Konvencije o človekovih pravicah in v členu 10 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Vendar pa drži, da lahko Komisija ukrepa le v okviru veljavnega prava EU. Dejstvo je, da nacionalni zakoni o verskih simbolih v javnih zgradbah znotraj EU sodijo v okvir domačega pravnega sistema držav članic.
Načelo subsidiarnosti je treba uporabljati v okviru Unije. Res je, da načelo subsidiarnosti ne velja za izvajanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, mednarodnega sodišča, ki je zadolženo za uveljavljanje Evropske konvencije o človekovih pravicah. Res je, da je za izvajanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice odgovoren Svet Evrope. Prav tako je res, da je izvajanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice obvezno za vse države, ki so podpisnice Evropske konvencije o človekovih pravicah, in Italija ima v okviru člena 43 Konvencije, tako kot vsaka druga stran, vključena v to zadevo, pravico, da zahteva prenos postopkov na veliki senat v roku treh mesecev od datuma sodbe. Glede na informacije, ki jih imamo - informacije, ki smo jih prebrali v časopisu - italijanska država koristi svojo pravico, da se pritoži velikemu senatu.
To so točke, ki sem jih hotel razjasniti. Glede zakonodaje Evropske unije se v tem primeru ponovno ukvarjamo z domačim pravnim sistemom držav članic. Glede na povedano ne morem odgovarjati za Svet Evrope ali za Evropsko sodišče za človekove pravice, ki sta izdala odločbo, ki razumem, da lahko sproži nekatera vprašanja za Parlament.
To lahko rečem iskreno, a bom pozorno poslušal govore, ki sledijo.
Mario Mauro
Gospa predsednica, gospe in gospodje, tudi jaz bi se rad zahvalil komisarju za njegovo jasnost presoje, ki uspešno postavlja pristojnosti za urejanje tega področja nazaj v roke držav članic.
Povedati moram, da sem bolj kot večina prepričan o potrebi po tem, da so naše institucije posvetne, in ravno toliko prepričan, da vera ni rešitev za noben političen problem. Istočasno pa ne moremo reševati političnih vprašanj z bojem proti našim religijam.
Ravno zaradi tega bom pojasnil svoje mišljenje s pomočjo paradoksa: kaj bi se zgodilo, če bi izvajali sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, to je, če bi hkrati uporabljali mišljenje, ki nas obvezuje, da umaknemo razpela iz italijanskih učilnic, na vse kraje, kjer so prikazani križi na podlagi javnega interesa? Kaj bi bilo treba storiti s to zastavo, z zastavo Švedske, in kaj bi bilo treba storiti s to zastavo, zastavo Finske, in z zastavo Slovaške republike in z zastavo Malte, in z zastavo Danske, in z zastavo Grčije in z zastavo Združenega kraljestva, ki ima nič manj kot tri križe?
Ker, gospe in gospodje, razlog, zakaj se ti križi pojavljajo na teh zastavah, ni nič drugačen kot razlog, zakaj so križi prikazani v italijanskih učilnicah in to ni verski razlog, ampak bolj kulturni in tradicionalni. Zato prepustimo državam članicam, naj same odločijo od primera do primera o primernosti rešitev v skladu z občutljivostjo njihovih ljudi, v skladu z njihovo versko svobodo in s posvetno naravo teh ustanov.
To je vse, kar zahtevamo, in to počnemo zato, ker nad vsem drugim ni abstraktni pojem zakona tisto, kar je treba podpirati, ampak osebna resnica vsakega posameznika in želja po neskončnem.
Juan Fernando López Aguilar
Gospa predsednica, kot odvetnik in poslanec Evropskega parlamenta sem prepričan, da našo razpravo spremlja mnogo državljanov, ki imajo enak občutek kot jaz, da ji manjka osredotočenja. Poskušali bomo pojasniti nekaj stvari.
Najprej, govorimo o sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice, ki ni institucija Evropske unije, ampak sodišče - sodišče, ki je del koncentričnega kroga Evropske unije, a je ločeno -, ki je zavezano načelu pravne države, zastopnik demokracije in človekovih pravic.
Drugič, govorimo o sodni odločitvi in nobena odločitev Parlamenta ne more razveljaviti ali popraviti katere koli odločitve, ki jo razsodi sodišče.
Tretjič, razsodba Evropskega sodišča za človekove pravice zelo spoštuje versko svobodo in z njo povezan verski pluralizem. Verska svoboda je del naših skupnih ustavnih tradicij in ustavnega prava držav članic in je prav tako temeljna pravica, ki jo ščiti Evropska konvencija o zaščiti človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Sodba zato daje razloge s trdno pravno podlago za zaščito verske svobode. Sploh je ne zanika. Še več, to soglasno stori prestižno sodišče, ki je vplivalo na kulturo človekovih pravic skoraj šestdeset let.
Vendar pa se moramo nazadnje, in to je pomembno, spomniti, da nobena sodba Evropskega sodišča o človekovih pravicah ne pomeni, da je treba spremeniti zakonodajo katere koli države članice, ki se je pridružila Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic, ker sodba priznava pravico do odgovora na kršitev v določenem primeru.
Le na tej podlagi morajo države članice sprejeti ustrezne odločitve glede sprememb zakonodaje ali politik, ki jih morda navdihuje doktrina Evropskega sodišča za človekove pravice, a pod nobenim pogojem niso obvezani ali prisiljeni to storiti z nobeno sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice.
Torej ni nobenega razloga, zakaj bi morala biti katera koli država članica zaskrbljena. Nobena od njih ni obvezana spremeniti svoje zakonodaje ali svojih javnih politik zaradi določene sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Zato niti Italija niti katera koli druga država nima razloga, da bi sprejela kakršna koli splošna pravila zaradi te sodbe.
Vendar pa je bila kot zadnje večkrat navedena subsidiarnost. Povedati moramo, da je subsidiarnost pravni predpis evropskega prava, ki se ga v tem primeru ne uporablja, ker njegov koncept in uporaba nimata ničesar opraviti s to zadevo.
Mislim celo, da bi se bilo mogoče sklicevati na pravne predpise evropskega prava, ki omogočajo, da se glasovanje odloži, če obstajajo dvomi glede ustreznosti glasovanja, ki nima ničesar opraviti z zadevami, ki se tičejo Evropskega parlamenta, kar po mojem mnenju velja tu.
Zato mislim, da čeprav je ta razprava utemeljena, ji vsekakor primanjkuje osredotočenosti in je ni treba nujno razglašati, ali še manj protestirati proti ali preklicati sodbo, ki jo je izdalo sodišče, ki ni institucija Evropske unije.
Sophia in 't Veld
v imenu skupine ALDE. - Gospa predsednica, v nekoliko zavajajočem naslovu današnje razprave je vključena beseda "subsidiarnost". Subsidiarnost, kakor jo razumem, pomeni sprejemanje odločitev na ravni, ki je najbližje državljanu in ta raven je državljan - posamezen državljan. To, kar pravite v svojih resolucijah, je, da so pravice nacionalne države nad pravicami posameznih državljanov. Naše naloga v tem Parlamentu je zaščititi pravice državljanov, ne pravice držav.
Drugič, če upoštevamo - kakor trdite -, da to ni stvar Evropske unije, bi rada razumela zakaj so te zadeve vključene v københavnskih merilih in zakaj zahtevamo od držav kandidatk, da spoštujejo ločevanje cerkve od države, če tega ne moremo zahtevati od svojih držav članic.
Tretjič, kolegi, če pravite, da Evropski parlament ni pristojen za govorjenje o teh stvareh, se sprašujem, zakaj smo pristojni za razpravljanje o stvareh, kot je oblika kumaric, a ne o temeljnih pravicah naših državljanov.
Glede Evropske konvencije o človekovih pravicah in sodbi sodišča, sedaj sta pretekla dva tedna od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe, ki zahteva, da EU pristopi h Konvenciji o človekovih pravicah. Ali ne bi bilo nedoumljivo, če hkrati ne bi hoteli sprejeti pristojnosti sodišča v Strasbourgu? Tega ne moremo pojasniti svojim državljanom.
Drugič, mislim - in to je prej že povedal gospod López -, da se politiki ne smemo vmešavati v sodbe sodišča. Naj sodniki opravljajo svoje delo. Morda imamo svoje mnenje - lahko nam je sodba všeč ali pa ne - a ne smemo se vmešavati v njihovo delo. Moja skupina, skupina ALDE - Evropski liberalci -, je zagovornica Evrope, ki je za vse državljane. ALDE verjame v Evropo raznolikosti, kjer ima vsakdo pravico do svoje zavesti, svoje vere in celo svobode pred vero.
Sedaj bom zaključila. Države - ne sodišča, države - morajo zagotoviti okolje, kjer lahko državljani živijo svobodno po svoji lastni vesti. Država jih mora ščititi in mislim, da je položaj zelo resen, če čutijo potrebo, da se obrnejo na sodišče, da bi se ubranili pred državami. Kolegi, zavrnite resoluciji skupin EPP in ECR.
Mirosław Piotrowski
Gospa predsednica, ob upoštevanju zgodovinskega dejstva, da so bili ustanovitelji Evropske unije Krščanski demokrati: Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi, Robert Schuman in Jean Monnet, ki so osnovali to, kar so zgradili, na krščanskih vrednotah in simbolih, vas bom spomnil, da se zastava, ki jo je sprejela Evropska unija, na kateri je prikazan krog 12 zlatih zvezd na modrem ozadju in visi za vami, gospa predsednica, nanaša na 12 zvezd nad glavo svete device Marije- Razodetje svetega Janeza, poglavje 12.
Več kot pol stoletja kasneje se velja vprašati, ali je filozofija ustanoviteljev še vedno ustrezna. V okviru škandalozne sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, da je treba odstraniti križe iz italijanske šole, je treba poudariti, da nobena skupina sodnikov, ki jo imenujejo politiki, niti Svet Evrope, ne more ukazati umika križa, ki ima splošen in verski pomen. Ta razsodba tepta svobodo vere in kulturne dediščine Evrope.
V zvezi s tem bi rad vprašal Komisarja: ali ne mislite, da pomeni napad na krščanske simbole tudi uničenje temeljev Evropske unije? Ali ne morete v imenu Komisije začeti razprave o vlogi in pomenu krščanskih simbolov v Evropski uniji?
Manfred Weber
(DE) Gospa predsednica, hvaležen sem za priložnost, da lahko sodelujem v tej razpravi. Gospod López Aguilar je navedel dejstvo, da po njegovem odvetniškem mnenju nismo odgovorni. Sam ne govorim kot odvetnik, ampak kot politik. Ta sodba sodnikov v Strasbourgu vpliva na več milijonov ljudi. Zato je dobro, da o tem razpravljamo tukaj.
Glede odnosa med cerkvijo in državo so vedno potekali prepiri in ta je vodil do krvavih spopadov. Pravilno in primerno je, da je Evropska unija uspela ločiti državo od vere. To je dobro. Vendar pa imamo v Evropi širok razpon različnih modelov. Francija je vsekakor neverska država, medtem ko je v Veliki Britaniji vodja države, kraljica, tudi vodja cerkve. Imamo različne modele, kako se je razvijal odnos med cerkvijo in državo. Zaradi tega menim, da je dobro, da pozivamo k subsidiarnosti na tem področju in da lahko gre vsaka država po svoji poti.
Stvari bi rad popeljal še korak dlje. Ne želim govoriti o subsidiarnosti, ampak o osnovnem vprašanju, da si je, z mojega stališča, evropske vrednote solidarnosti, subsidiarnosti in svobode nemogoče zamisliti brez temeljev v krščanstvu in v judovsko-krščanskem razumevanju vere. Zakaj teh vrednot ne najdemo na Kitajskem ali na Bližnjem vzhodu? To je zato, ker temeljijo na naši kulturi in naših verstvih. To je mogoče omeniti, ne da bi kogar koli prisilili, da mora sprejeti isto vero. Ponosni smo na svojo versko svobodo.
Verska svoboda obstaja v smislu, da imam to možnost, da se odločim biti ateist. To je sprejemljivo in upravičeno in za to smo se borili. Vendar pa obstaja tudi pravica do verovanja. V moji regiji, kjer živi več kot milijon ljudi, je več kot 80 % katolikov. Ravno tako kot ateisti druge pozivajo, naj jim izkažejo strpnost, tako tudi katoliki, ki predstavljajo več kot 80 % prebivalstva, pozivajo nevernike, naj bodo strpni do njihove vere. Radi bi pokazali svojo vero v javnosti, jo predstavljali in radi bi, da krščanske simbole sprejme manjšina v večinski družbi. To je tudi upravičeno v smislu verske svobode.
Vsakdo, ki poziva k strpnosti, mora tudi pokazati strpnost do tistih, ki izvajajo krščansko vero.
Joanna Senyszyn
(PL) Gospa predsednica, Evropsko sodišče za človekove pravice je po pravici razsodilo, da je z obešanjem križev v šolskih učilnicah kršena svoboda učencev in pravica staršev, da svoje otroke vzgojijo v skladu s svojimi lastnimi prepričanji. Sodniki so se soglasno odločili, da križ v šoli pomeni kršenje Evropske konvencije o človekovih pravicah.
Odločitev je preprosta, jasna in splošno doumljiva. Zato je izzvala tolikšno besnost in agresivnost med duhovščino in desno usmerjenimi politiki. Pretvarjajo se, da ne razumejo in zahtevajo pojasnila od Komisije in da Parlament sprejme uradno stališče. To je protizakonito. Institucije EU nimajo pooblastil za ocenjevanje te sodbe ali seveda katere koli druge. Ne pozabimo, da imamo tristransko razdelitev oblasti in to sodišče je telo Sveta Evrope in ne Evropske unije.
Odgovorila bom vpraševalcem, ker imajo takšne dvome: sodba o križu ne krši načela subsidiarnosti. Ravno nasprotno, pomaga pri izpolnjevanju zakona tistim evropskim državam, ki so pozabile, da je v njihovi ustavi določba, če ne o ločevanju cerkve od države, pa vsaj o nepristranskosti svetovnega nazora. Sodba sodišča pomaga nacionalnim oblastem in sodiščem, ki so podložni cerkvi, da spoznajo temeljne pravice državljanov, ki se kršijo zaradi klerikalizma družbenega življenja. Državljani cerkvenih držav ne morejo zagovarjati svojih pravic pred nacionalnimi sodišči. Dobro je, da se lahko obrnejo na Sodišče za človekove pravice in dosežejo pravico.
Sodba se ujema s spoštovanjem nacionalne identitete držav članic in bi jo bilo treba izvršiti. Ne nanaša se na prepoved prikazovanja verskih simbolov v javnosti, ampak le na majhen del javnega prostora v državnih šolah. Nihče ne poziva k odstranitvi križev iz cerkev, trgov ali zastav, kakor je zaletavo dejal kolega poslanec.
Ne gre za vmešavanje v odnose med cerkvijo in državo, ampak le za obrambo državljanov, katerih pravice so kršene. Tudi v naši državi napredovanje klerikalizacije omejuje temeljne pravice Poljakov. Ne morem si predstavljati, da bi Evropski parlament in Komisija preprečila kolegom Poljakom, da iščejo svoje utemeljene pravice pred sodiščem v Strasbourgu. Odločilno stališče Komisije in Parlamenta glede te sodbe bi pomenilo nepooblaščeno vmešavanje in bi nas poleg tega izpostavilo posmehu. O tem vas moram posvariti.
Carlo Casini
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice ni razburila le častilcev, ampak tudi vse, ki že več stoletij na razpelo gledajo kot na znak upanja in solidarnosti, nekaj, kar zagotavlja uteho in svobodo pred strahom in bolečino.
Upamo, da bo veliki senat to odločitev spremenil, ker je brez dvoma nerazumna. Naj odpravimo ime rdeči križ? Naj odstranimo ogromna razpela na vrhovih gora, ki se dvigajo nad mesti in dolinami? Ali bo angleški kraljici prepovedano, kakor je že bilo omenjeno, da bi bila glava anglikanske cerkve?
Vseeno pa primer z državljanskega in političnega stališča vzbuja zelo pomembne premisleke: ali so človekove pravice le pravice posameznikov, kot strani, izoliranih od družbenega okolja, ali je pravica izražanja določene oblike pobožnosti tudi pravica ljudstva? Ali tradicija, zgodovina, razum in umetnost ne pomenijo ničesar, ko pa so več tisoč let označevali identiteto nekega ljudstva?
Nadalje, vprašanje se tudi po pravici nanaša na odnose med subsidiarnostjo in človekovimi pravicami, in opažam, da je mogoče slednje, poleg določenih temeljnih načel, ki jih je treba smatrati kot splošne in neizpodbitne, razlagati na različne načine, in človekove pravice so si lahko med sabo celo navzkriž. Zakaj bi bilo treba državi odreči možnost preko njenih zakonov, da te spore reši in da glede na etične poglede svojih ljudi razlaga in uveljavlja človekove pravice. To vprašanje zato seže dlje od vprašanja razpel.
Ob drugih priložnostih je Evropsko sodišče v zvezi s pravico do življenja priznalo izključno pristojnost držav, da odločajo o najbolj spornih zadevah, kot so predpisi o splavu in evtanaziji. Sedaj Lizbonska pogodba od nas zahteva, da pristopimo k Evropski konvenciji o človekovih pravicah, in posledično tako kot Evropska unija spoštujemo tudi odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice.
Zato bi morali premisliti o novi in drugačni smeri, ki jo sedaj ubira sodišče. To bi bila resna zadeva, če bi nadnacionalna sila, zlasti, če bi jo izvajalo omejeno število ljudi in ne kot demokratično izražanje splošne volje, postala zatiralna in poniževalna, neobčutljiva do čustev ljudi in src in zato končno v nasprotju s svobodo. Zato upam, da bo ta resolucija, ki jo je vložila Evropska ljudska stranka (Krščanski demokrati), sprejeta z glasovi velikega števila poslancev.
Miroslav Mikolášik
(SK) Zgodovina Evrope, njenih posameznih držav in zato tudi EU je, če vam je to všeč ali ne, tesno povezana s krščansko dediščino. Posledično vsebujejo celo ustave mnogih držav navedbe krščanskih tradicij. Celo Pogodba o Evropski uniji v svoji preambuli med drugim črpa navdih iz evropske verske dediščine, iz katere so se razvije splošne vrednote.
Temeljne pravice v EU danes zagotavlja Listina Evropske unije o temeljnih pravicah in Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, a zlasti izhajajo iz ustavnih tradicij, ki so skupne državam članicam, ki so se razvijale skozi stoletja. Zato verjamem, da mora EU v celoti spoštovati svojo nacionalno zgodovino, kulturo in tradicije in odločno zavrniti kaznovanje držav članic, ki zagovarjajo svojo posebno strukturo in značaj, vključno s krščansko dediščino in krščanskimi simboli. Za zaključek bi rad le dodal, da niti listina niti evropska konvencija ne povečujeta pristojnosti Unije.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Gospa predsednica, rad bi začel s prošnjo, da si izposodim nekaj besed, ki si jih bom prilastil. Razpelo ni znak vsiljevanja. To je simbol, ki predstavlja pozitivne vrednote, ki so del naše zgodovine, naše kulture in družbe, ki seže več kot 2 000 let v preteklost. Ne moremo trditi, da varujemo temeljne pravice s tem, da zanikamo ravno tiste vrednote, ki so jih ustvarile.
Demokracija deluje preko svobode in spoštovanja, ki lajšata izvajanje pravic, ne preko vsiljevanja in omejevanja. Da, seveda, načelo subsidiarnosti morajo spoštovati in priznati vse evropske institucije, organizacije in sodišča, zlasti svobodo, naj bo to svoboda mnenja ali svoboda prepričanja.
Moč držav članic, da prikazujejo verske simbole na javnih mestih kot simbol, ki predstavlja tradicije in identiteto njihovih ljudstev, ne smemo in ne moremo prekršiti. Svoboda je bistveni element naše družbe in osnovni temelj, na katerem je zgrajeno enotno območje svobode, varnosti in pravičnosti. Če bi ga omejili ali cenzurirali, bi se zrušili temelji Evropske unije.
Georgios Papanikolaou
(EL) Gospa predsednica, tudi jaz menim, da sodišče ni storilo prav, ko je izreklo, da je razpelo v šolskih učilnicah enako nespoštovanju verskega prepričanja drugih ljudi. Vprašanje, o katerem danes razpravljamo, je bolj družbeno kot pa pravno vprašanje. Očitno moramo biti zvesti načelu subsidiarnosti. Prisotnost verskih simbolov ni znak verske diskriminacije ali omejitve. To je rezultat tradicije in zgodovine vsake države in pogosto njene ustave, kot velja tudi za našo državo, Grčijo.
V Grčiji imamo verske ikone v šolskih učilnicah, ne da bi vsiljevali kakršno koli posebno vero svojim učencem, ampak ker je del naše tradicije in je neposredno povezana z vrednotami in strukturami naše družbe, neposredno povezanimi s štirimi stoletji preganjanja in verskega zatiranja s strani Otomanskega imperija.
Anna Záborská
(SK) Na kratko bi rada odgovorila na tri točke. Na ta večer pred koncem leta in ob bližajočem se božiču pred polnočjo v torek, skoraj šestdeset let po ustanovitvi Evropske unije, še vedno razpravljamo o enem izmed temeljev evropskega povezovanja. Razpravljamo o načelu subsidiarnosti.
Drugič, vprašanje gospoda Borghezia je povezano z odločitvijo evropskega sodišča v Strasbourgu, da prisotnost križev v italijanskih šolah pomeni kršitev Evropske konvencije o zaščiti človekovih pravic. Ta odločitev je izzvala strahove v mnogih državah. Slovaški parlament je prejšnji teden sprejel resolucijo, v kateri je navedeno, da je ta odločitev v nasprotju s kulturno dediščino in krščansko zgodovino Evrope.
In nazadnje, ne čutim se popolnoma zadovoljen med branjem osnutka skupne resolucije, o kateri bomo glasovali v četrtek. Razočaran sem, da nam primanjkuje poguma, da bi vključili v resolucijo, ki govori o subsidiarnosti, tiste točke iz Lizbonske pogodbe, ki so neposredno povezane s sprejetim programom.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, če upoštevamo, da tu sedaj skoraj nihče ne govori o vprašanju razpel, glede na to, da se moramo, da bi lahko razpravljali o razpelih, zateči k vprašanju subsidiarnosti, je edini logični zaključek, da smo se znašli v Evropi, ki se sramuje zgodovinske resnice svojih lastnih judovsko-krščanskih korenin in zgodovinske resnice krščanstva, ki je, kot je dejal Goethe, skupni jezik Evrope.
V Evropskem parlamentu je 23 uradnih jezikov, ki kažejo, da ni ničesar, kar bi združevalo Evropo, če ni to krščanstvo. Gospodu Barrotu bi rad zastavil vprašanje: zakaj so se po splošnem referendumu v Švici, kjer so bili zavrnjeni minareti, Evropska komisija, Evropska unija, Združeni narodi, Arabska liga in Organizacija islamske konference združili, da bi obsodili izid tega referenduma - čeprav Švica ni članica Evropske unije - a danes vseeno zavzemate neopredeljeno stališče v zvezi z vprašanjem, ki se nanaša na našo identiteto, na našo dušo?
Csaba Sógor
(HU) Dovolite mi, da na kratko prispevam k tej razpravi kot protestantski duhovnik, katerega tradicija čisla osemkrako zvezdo in ne križa kot najpomembnejši simbol. Dejansko prihajam iz volilnega okrožja, kjer je 99 % volivcev katolikov. Moji štirje otroci hodijo v šolo s katoliškimi otroki. Križ nas ne mori. Tu bi rad pojasnil razliko - če smem, v zvezi s tehnično zadevo - med razpelom in križem. Zavedati se moramo, da čeprav mene osebno ne motita, pa obstajajo ljudje, ki jih križ ali razpelo motita, ker jih križ in razpelo spominjata na inkvizicijo.
Čutim, da je to primerno v tistih državah, kjer se je praksa razvila zaradi katoliške tradicije, da je v šolah križ, zlasti v verskih šolah. Vendar pa Parlament ne bi smel razpravljati o teh zadevah, temveč raje o revščini, gospodarski krizi in kako bo vzhodna Evropa dohitela preostalo. Sedaj imamo neproduktivno razpravo. Pogledati moramo, kdo in zakaj je protestiral v tisti italijanski šoli in zakaj. Morali bi pregledati ta posamičen primer in ne razpravljati tu o zadevi, ki sodi že v preteklost.
Seveda želim ponovno poudariti, da nimam nič proti križu, saj tudi jaz vsak dan gledam ta križ, ki me ne moti. Ustvariti moramo prave življenjske pogoje v Italiji ali Romuniji, da to ne bo postalo tema razprave.
Diane Dodds
Gospa predsednica, zadnja leta smo bili priča neprestani kampanji za zatiranje svobode verskega izražanja. Krščanske medicinske sestre so bile kaznovane, ker so se ponudile, da bi molile s pacienti, in ravno danes je krščanska matičarka, Lillian Ladele, ki ji je bilo naročeno, naj izvaja civilna partnerstva ali pa bo odpuščena, izgubila tožbo zaradi verske diskriminacije na pritožbenem sodišču v Združenem kraljestvu.
Zakoni o enakosti niso uspeli zaščititi kristjanov - zagotovo je bilo ravno nasprotno. Sprememba predloga zakona o enakosti, da bi se zaščitilo versko svobodo cerkev, je bila pred dvema tednoma zavrnjena v spodnjem domu med obtožbami vmešavanja Komisije EU. Komisija je s svojim razumnim mnenjem dokazovala, da mora Združeno kraljestvo zožiti varstvo verske svobode v svojih zakonih o zaposlovanju. Jaz pravim: Komisija naj se sramuje. Priznati je treba, da ljudje verujejo in da imajo pravico do izražanja te vere. Kristjane je treba z zakonom zaščititi in ne kaznovati.
Jacques Barrot
Gospa predsednica, država, ki jo najbolj poznam, je v zvezi s temi temami doživela nekaj ostrih soočenj in preprosto, a na osebni ravni bi rad izrazil željo, da ostane politika Evropskega parlamenta politika medsebojne strpnosti in spoštovanja.
Dejansko obstajajo družine, ki želijo slediti krščanski tradiciji. Obstajajo družine, ki morda dvomijo v to tradicijo. Ta verska in kulturna raznolikost je tisto, kar nas oblikuje, kar oblikuje Evropo. Verjamem, da moramo ostati zelo razsodni, ko obravnavamo vprašanje, kot je to. Dovoljujem si to povedati precej na preprost način, ker sem tudi sam trpel v državi, ki jo najbolj poznam, zaradi skrajnosti na obeh straneh.
Glede na povedano, sem odvetnik, in precej iskreno ne vem, kako je mogoče o tem razpravljati tu, ko bi morali o tem najprej razpravljati na skupščini Sveta Evrope in v naših nacionalnih parlamentih. Mislim, da bi morala ta razprava resnično potekati tam. Nadalje, obvezani smo - sam sem obvezan v imenu Komisije - povedati, da je Komisija vsekakor zelo zavezana k spoštovanju načela verske svobode in da bi se bila očitno prisiljena odzvati proti kakršni koli obliki diskriminacije proti osebam, ki pripadajo določeni veri.
Glede na povedano Komisija ne sme ukrepati zunaj pravnega okvira, določenega s pogodbami. Nadalje, ne sme posredovati kot varuhinja teh pogodb glede vprašanj, ki zadevajo države članice, ko se ta vprašanja ne nanašajo na zakonodajo Evropske unije. Precej preprosto sem to dolžan reči. Komisija lahko le zabeleži različna stališča, ki so bila izražena v tem Parlamentu, a ne more izraziti mnenja o vprašanju, ki ne sodi v okvir evropskega prava. Ponovno, ta vprašanja sodijo v okvir domačega pravnega sistema držav članic. To lahko povem v svojem imenu, kot odvetnik.
Kljub temu pa verjamem, da je ta razprava koristna in da je bila seveda zanimiva, čeprav bi vse tiste, ki so sodelovali pri tej razpravi preprosto spodbudil, da ohranijo potreben smisel sorazmerja in da dovolijo Svetu Evrope in Parlamentarni skupščini Sveta Evrope, da potem koristno razpravljata o razlagah, ki bi jih bilo mogoče dati o Evropski deklaraciji o človekovih pravicah. Vendar pa precej iskreno kot varuhi pogodb ne moremo posredovati v razpravi, ki se osnovi zadeva Svet Evrope in Evropsko sodišče za človekove pravice.
Opravičujem se, ker vam nocoj nisem mogel dati boljšega odgovora, a z vso iskrenostjo in v skladu z zakonom sem se obvezan odzvati na ta način. Iskreno verjamem, da govorimo o problemih, ki se danes rešujejo v Uniji v okviru domačega pravnega sistema posameznih držav članic.
Predsednica
Prejela sem šest predlogov za resolucijo, ki so bili predloženi v skladu s členom 115(5) Poslovnika.
Razprava se je zaključila.
Glasovanje bo potekalo v četrtek, 17. Decembra 2009.
Pisne izjave (člen 149)
Herbert Dorfmann  
v pisni obliki. - (DE) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice je izraz agresivne posvetnosti in daje oblast tistim, ki želijo, da bi bila javna domena prosta vere. S tem, ko to počnejo, pa ne upoštevajo dejstva, da naš kontinent ne more obstajati brez krščanstva. Krščanstvo je opredelilo Evropo, njene ljudi, kulturo in umetnost in njen način razmišljanja do mere, da bi kontinent izgubil svojo identiteto, če bi morale biti odstranjene vse sledi krščanstva. Tu zagotovo ne gre za postavljanje verske svobode pod vprašaj. Ločevanje cerkve in države je glavna korist naše demokracije in rad bi, da poskrbimo, da bomo zagotovili, da obe nadaljujeta svoje naloge z medsebojnim spoštovanjem. Vendar pa je to spoštovanje natanko tisto, za kar gre. Krščanska cerkev ne sme zahtevati, da kdor koli pristane na njena prepričanja, a je upravičena, da zahteva, da jo vsi spoštujejo.
Martin Kastler  
Gospa predsednica, gospe in gospodje, kaj dejansko pomeni verska svoboda? Odgovor je precej preprost. To je svoboda za izvajanje vere. Verska svoboda ni svoboda pred vero, ampak svoboda, da veruješ. Verska svoboda ne ustvarja družbe, prosto vere, ampak daje ljudem pravico, da odprto izvajajo svojo vero v družbi. Razpelo v šolski učilnici nikogar ne sili, naj veruje ali naj ne veruje. Zato ne krši verske svobode. Niti nisem slišal za pravico, ki nekomu daje pravico, da se ne srečuje z verskimi simboli. Če bi bilo tako, bi morali dejansko takoj prepovedati vse križe na grobovih in vse cerkvene zvonike. Razsodba Evropskega sodišča za človekove pravice o razpelu je zato ne le napad na načelo subsidiarnosti, ampak tudi krši pravico do same verske svobode. Mi, Evropski parlament, ne moremo in ne smemo sprejeti te razsodbe. Evropsko sodišče za človekove pravice bi moralo vršiti pravico in ne postati lutka za ideološke in protikrščanske interese. Drugače bomo morali resno razmisliti, ali ima to sodišče dejansko še sploh kakšen namen.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Po mojem mnenju razsodba sodišča nima ničesar opraviti z zaščito verske svobode. Prisotnost križa v učilnici sama po sebi ne izvaja pritiska na svetovni nazor osebe in ne krši pravice staršev, da svoje otroke vzgajajo v skladu s svojimi prepričanji, ravno tako, ko ni kršena pravica z nošenjem oblačil, ki pričajo o izpovedi določene vere. Medsebojno razumevanje in odprtost do drugih leži v temeljih skupne, združene Evrope, enako pa velja tudi za spoštovanje kulturnih razlik med državami in koreninami ter tradicijami narodov, ki sestavljajo Evropsko unijo. Ni skrivnost, da viri naše evropske identitete izhajajo neposredno iz krščanske tradicije. Zato je za jasno večino Evropejcev križ verski simbol in hkrati simbol, ki predstavlja njihove vrednote. Ne predstavljam si, da v medsebojnem dialogu, ki ga vsak dan izvajamo drug z drugim, ne bi vseboval vrednot, ki jih imamo. Niti si ne predstavljam, da bi morali biti v imenu verske svobode prisiljeni zanikati to, kar je za nas pomemben in svet simbol, ne glede na to ali je to križ, Davidova zvezda ali polmesec. Tako kot nihče nima pravice nikogar prisiliti, da se drži določene vere ali sistema vrednot, tudi nihče nima pravice, da v imenu svobode izsili od kogar koli, da odstrani simbole, ki so pomembni za celotno človeštvo. S svojo sodbo Sodišče za človekove pravice dejansko ne vzdržuje verske svobode, ampak razlikuje med vsemi tistimi, v življenju katerih imajo verski simboli pomemben pomen.
