Заключения от заседанието на Европейския съвет по въпросите на икономическото управление (28-29 октомври 2010 г.) (разискване)
Председател
Следващата точка е ключовото разискване относно заключенията от заседанието на Европейския съвет по въпросите на икономическото управление (28-29 октомври).
Искам да приветствам в залата председателя на Съвета, г-н Ван Ромпьой, и председателя на Комисията, г-н Барозу. Тук са още представители на белгийското председателство и на Комисията. Ще започнем с изявлението на председателя на Съвета, г-н Ван Ромпьой.
Херман ван Ромпьой
Г-н председател, заседанието на Европейския съвет от 28-29 октомври се съсредоточи върху икономическото управление на нашия Съюз, по-специално с доклада на Специалната група за икономическото управление. Одобреният доклад и последвалите събития, имам предвид Ирландия по-конкретно, показаха важността на въпроса като цяло и необходимостта от бързо приложимия финансов механизъм, който договорихме през май.
Искам да похваля бързината на министрите на финансите миналата седмица, като подчертавам, че това показва доколко сме загрижени да запазим стабилността на еврото.
"Финансова помощ от ЕС и еврозоната ще се предоставя в рамките на строга политическа програма, която Комисията и Международният валутен фонд (МВФ) ще договорят с ирландските органи, заедно с Европейската централна банка. [...] Като се имат предвид стабилните основи на ирландската икономика, решителното прилагане на програмата трябва да позволи завръщане към здрав и устойчив растеж, като се защити икономическото и социално сближаване." Цитирам Еврогрупата и Съвета по икономически и финансови въпроси.
Специалната група не беше междуправителствена конференция, а преглед на нашите методи на работа, приоритети и процедури в тази област. Опитахме се да намерим подходящ баланс между определянето на цялостна европейска рамка по отношение на необходимостта от избягване на прекомерни фискални дефицити и икономически дисбаланси в Съюза и предоставянето на възможност на националните правителства свободно да избират какво да облагат и как да харчат в съответствие с националните политически процедури и европейското право.
Искаме да гарантираме, че всяка държава-членка отчита напълно въздействието на икономическите и фискални решения върху нейните партньори и върху стабилността на Европейския съюз като цяло. Същевременно искаме да повишим капацитета на Съюза да реагира, когато политики в държава-членка представляват опасност за останалата част на Съюза.
Тези препоръки, както и останалите препоръки на Специалната група, са изключително близки до предложенията на Комисията. Обсъдих въпросите два пъти с лидерите на групите в Европейския парламент и с председателите на компетентните комисии в съответствие с формата, който поискахте.
Едно пояснение. Някои хора твърдят, че са разочаровани, че вземането на решения не е по-автоматично. Е, ние предлагаме именно по-голяма автоматичност. Съветът - съгласно Договора - ще взема решения за санкции на основата на т. нар. "обратно мнозинство". Това означава, че Комисията автоматично налага санкции, освен ако Съветът не ги отхвърли с квалифицирано мнозинство, докато досега налагането на санкции трябваше да бъде одобрено с мнозинство.
Само преди няколко седмици някои държави-членки се противопоставяха на обратното мнозинство. Постигнахме пробив, а освен това Специалната група предложи цяла серия от други мерки, насочени към укрепване на Пакта за стабилност, като например по-голяма координация на политиките - Европейски семестър - надеждна статистика и независими фискални съвети.
Държавите-членки трябва да знаят, че политическите им решения се отразяват на всички техни партньори и на Съюза като цяло. Това е големият урок от кризата. Специалната група беше политическа рамка за бързо постигане на консенсус. Всички пробиви, които постигнахме, сега трябва да се превърнат в законодателни текстове. Комисията, Съветът и Парламентът трябва да свършат своята работа. Всички институции трябва да запазят инерцията. Това е много важна отговорност.
По отношение на третия и последен основен елемент на Специалната група, с което стигам до последващите действия. Препоръчваме въвеждането на стабилен и надежден постоянен механизъм за действие при кризи, за да се гарантира финансовата стабилност на еврозоната като цяло. Всички държавни и правителствени ръководители се съгласиха с тази необходимост и с факта, че тя изисква ограничено изменение на Договора.
Преди да завърша по този въпрос искам да подчертая, че работата по Пакта за стабилност не цели просто да наложи наказания на държави-членки или да поправи грешките от миналото. Важно е да се разглежда в по-широк контекст. Не трябва да забравяме по-голямото предизвикателство да се подобрят структурата на Европа, устойчивите темпове на растеж и икономическите резултати.
Това е целта на стратегията "ЕС 2020", приета от Европейския съвет по-рано тази година. Отговорът на онези, които се опасяват, че фискалните икономии ще намалят темповете на икономически растеж, е да се съсредоточат върху основните структурни фактори, които пречат на нашата икономика, и да се справят с тях. Това ще бъде основната цел на заседанията на Европейския съвет през февруари и март следващата година.
Европейският съвет обсъди накратко и въпроси, свързани с бюджета на ЕС, провокирани между другото и от изказването на председателя ви при откриването на нашето заседание. Договорихме сме да се върнем на темата през декември.
Междувременно нашите заключения гласят, цитирам: "От съществено значение е бюджетът на Европейския съюз и бъдещата многогодишна финансова рамка да отразяват усилията за консолидация, предприемани от държавите-членки с цел дефицитът и дългът да бъдат поставени върху по-устойчива основа. Като зачита - тук подчертавам - "ролята на отделните институции и необходимостта да се постигнат целите на Европа, Европейският съвет ще обсъди на следващото си заседание как да се направи необходимото с оглед разходите на европейско равнище да допринесат по подходящ начин за този процес".
Уверявам ви, че признаваме новата роля на Парламента в съответствие с Договора от Лисабон. Не излязохме със становище относно бюджетната процедура за 2011 г., тъй като решението се взима от Съвета и Парламента.
Като председател на Европейския съвет призовавам всички заинтересовани страни да продължат консултациите с цел постигане на компромис относно бюджета за 2011 г. възможно най-скоро. Компромисът трябва да отчете различните интереси, разбира се, при спазване на Договорите.
На своето заседание Европейският съвет също така изготви и ще изготвя общи позиции на Европейския съюз преди важни международни събития. В случая нашето внимание се съсредоточи върху подготовката за Г-20, конференцията по въпросите на изменението на климата в Канкун и редица двустранни срещи на високо равнище.
Относно срещата на Г-20, която вече се състоя, постигнахме съгласие по отношение на приоритетите, насърчени от представителите на Съюза и държавите-членки на ЕС, членуващи в Г-20. Сред тях беше потвърждение на споразумението Базел III относно капиталовите изисквания и реформата на МВФ. Що се отнася до последното, искам да подчертая, че тази значима реформа стана възможна благодарение на открития и конструктивен подход на европейците. Отказахме се от две места, за да постигнем окончателно споразумение, като по този начин положихме голяма част от усилията за промяна.
Дисбалансите в световната икономика и политиката на обменния курс бяха предмет на напрегнати дискусии в подготовката на срещата на Г-20. Срещата на високо равнище направи подходящ анализ и постигна споразумение. Приветстваме решението за създаване на набор от показатели относно дисбалансите и оценката, която ще се извърши през 2011 г. Сега е от решаващо значение да се споразумеем относно политически заключения, и ако е необходимо, относно коригиращи действия въз основа на тази оценка.
По отношение на Канкун Европейският съвет също подготви позицията на ЕС за преговорите, които започват в края на месеца. След Копенхаген миналата година се водят многобройни преговори - формални и неформални - но те са бавни и все още много трудни. Канкун вероятно ще бъде само междинна стъпка към изграждането на глобална рамка за борба с изменението на климата. Европейският съюз съжалява за това.
И накрая, по отношение на двустранните ни срещи на високо равнище Европейският съвет обсъди приоритетите и стратегиите за предстоящите срещи със Съединените щати, Русия, Украйна, Индия и Африка. Това е изключително полезно за г-н Барозу и за мен и гарантира, че на срещите на високо равнище говорим не само за институциите в Брюксел, но за 27-те като цяло. Възнамерявам да направя това обичайна характеристика на заседанията на Европейския съвет.
Колеги, с това приключих резюмето от последното заседание на Европейския съвет, което се състоя преди почти месец. Във всеки случай ще продължа да информирам лидерите на политическите ви групи незабавно, до няколко часа след края на всяко заседание на Европейския съвет. Очаквам с нетърпение да чуя вашето мнение.
Жозе Мануел Барозу
Г-н председател, уважаеми колеги, ако една седмица е дълго време в политиката, един месец може да изглежда цяла вечност. Много неща се случиха след заседанието на Европейския съвет, не на последно място неотдавнашните събития в Ирландия. Предвидените действия са още една важна стъпка за гарантиране на финансовата стабилност на Ирландия, еврозоната и Европейския съюз като цяло. Двата инструмента, които въведохме през май, са ефективни и могат да свършат работата, за която са създадени. Ирландия има много специфични проблеми и тези инструменти са в състояние да ги решат. Намесата сега трябва да позволи на ирландската икономика да се върне към устойчивия растеж, като се възползва от силните си страни.
Последните няколко месеца бяха предизвикателство. Изминахме много дълъг път, но работата все още не е приключила. Нашето икономическо управление се трансформира. Специалната група, председателствана от г-н Ван Ромпьой, представи своите резултати, които са много положителни. Възползвайки се от важния принос на Комисията, тя успя да постигне широко съгласие по законодателните предложения на Комисията и също така обхвана някои други много важни аспекти на икономическото управление.
Най-важното е, че по-строгите фискални правила и по-широкият икономически надзор - ключови елементи от пакета на Комисията - са запазени. Многократно съм подчертавал колко е важно новата рамка да влезе в сила възможно най-скоро, така че останах доволен, че Европейският съвет подкрепи нашата идея за "ускорен" подход и си постави целта да постигне споразумение по законодателните предложения на Комисията до лятото на 2011 г.
Трябва да отбележим, че въпросите, повдигнати през септември относно представянето на законодателни предложения от Комисията, се превърнаха в желание тези предложения да се ускорят. В следващите месеци трябва да протече обикновената законодателна процедура. Разчитам методът на Общността да работи както винаги добре и да ни помогне да укрепим икономическото управление в еврозоната и в Европа.
Убеден съм, че накрая ще имаме строги правила, основани на подходящи стимули за спазването им, полуавтоматично прилагане и ефективна рамка за справяне с по-общите макроикономически дисбаланси. Нуждаем се от засилено и строго икономическо управление, за да постигнем стабилен и устойчив растеж, който е от решаващо значение за заетостта и благоденствието на нашите граждани.
Постоянният механизъм за преодоляване на кризи в еврозоната е съществена част от този пъзел. Срокът на сега действащия временен механизъм изтича през 2013 г., така че е жизненоважно дотогава да се въведе нещо надеждно, здраво, трайно и основано на основните технически реалности. Затова Комисията вече започна подготовката на общите характеристики на нов механизъм за еврозоната. Този механизъм, който подготвяме в тясно сътрудничество с председателя на Европейския съвет, следва да се разглежда в контекста на общите усилия за укрепване на икономическото управление в Европейския съюз и еврозоната.
Искам да посоча ясно, че дори механизмът да се финансира от националните бюджети, той ще бъде "европейска" инициатива и ще работи благодарение на опита, независимостта и безпристрастността на Комисията. Механизмът ще има три основни елемента: програма за макроикономическо равновесие, договореност за финансиране и участие на частния сектор. Последното може да приема различни форми, но трябва да е ясно, че каквото и да се реши по отношение на участието на частния сектор, то ще се прилага едва след 2013 г.
Държавните и правителствени ръководители решиха единодушно, че е необходимо изменение на Договора за въвеждането на механизма. Когато сключихме Договора от Лисабон миналата година, не сме предполагали, че ще се предлагат промени толкова скоро. Всички знаем, че това никога не е лесен процес, и разбираме рисковете. Това е една от причините да обясня - на заседанието на Европейския съвет и преди него - че не трябва да приемаме преразглеждане на Договора, което поставя под съмнение правото на глас на държавите-членки. Доволен съм, че доводът ми беше приет и преразглеждането ще бъде съвсем ограничено.
За нас е от значение процесът да бъде възможно най-целенасочен. Затова предупреждавам да не се отклоняваме със странични теми.
Действията не са изолирани. Заседанието на Европейския съвет, срещата на високо равнище на Г-20, срещата на високо равнище между ЕС и САЩ, проведена в Лисабон в края на миналата седмица: всичко това са междинни етапи, част от нашия план да възстановим стабилността и растежа на Европа. Ще обсъдим срещата на Г-20 в следващото разискване в залата, така че засега ще се съсредоточа съвсем накратко върху много важната среща на високо равнище между ЕС и САЩ в Лисабон.
Атмосферата на срещата беше задушевна, приятелска и съсредоточена. Заедно с г-н Ван Ромпьой се съгласихме с президента Обама относно необходимостта от трансатлантическа програма за растеж и заетост, включваща регулаторно сближаване и ранни консултации по въпроси като конкурентоспособност и глобална реформа. Поставихме задача на министрите и членовете на Комисията да вървят напред с работата в тази област по-специално чрез Трансатлантическия икономически форум.
Световната икономика, Г-20 и бързо развиващите се икономики също присъстваха в дневния ред. Идеята ми е следната: Европейският съюз ще може да постигне своите цели само ако активираме всички области на политиката, ако се възползваме от отношенията ни с всички наши основни партньори, ако използваме налични средства, интегрирани на всички равнища - национално, европейско и световно. Едно е ясно: ще имаме по-голямо влияние в света, ако сме в състояние да постигнем съгласие помежду ни, в рамките на Европейския съюз. Във връзка с това съм загрижен, че някои неотдавнашни позиции не допринасят за съсредоточаването и съгласуването на общите ни действия.
Считам, че напредъкът, който сме постигнали до момента по отношение на икономическото управление, е индикация, че можем с достатъчно политическа воля от всички страни да направим Европа по-голяма сила в света за благото на нашите граждани, но трябва да е ясно, че за целта се нуждаем от политическа воля и подкрепа за общата цел не само от европейските институции, но и от всички държави-членки. Това е призивът, който искам да отправя днес: по-голяма съгласуваност, по-голямо сближаване, по-обща цел.
Joseph Daul
Г-н председател, госпожи и господа, проучване на общественото мнение във вчерашен вестник посочва, че 70% от французите считат, че кризата все още е в разгара си и не е преодоляна. Сигурен съм, че подобно проучване в Европа ще покаже същите резултати.
Затова трябва да обърнем внимание на притесненията на нашите граждани. Те живеят в трудни времена и не могат да приемат бавния и сложен процес на вземане на решения на европейско и световно равнище. Много от тези хора ме питат какво правим ние и какво прави Европа за тях и техните семейства. Хората се страхуват. В същото време виждам, че все повече политици и все повече държави, дори и в залата, използват и манипулират страха и тревогата им и нямат никакви предложения.
Този популистки подход, който корумпира политиката ни, е сериозен и искам да кажа, че това не е начинът да се решат реалните и сериозни проблеми на нашите държави и Европа. Смятам, че политическите партии и парламентарните групи, които са против популизма и демагогията, трябва да говорят повече.
Не, отговорът на кризата не е да се плашим от нея или да прибягваме до протекционизъм. Не, няма бърз и лесен отговор на кризата, пред която сме изправени. Не, не е възможно да обърнем гръб на солидарността или на усилията за укрепване на всички наши държави в лицето на глобализацията и след това да осъзнаем, че се нуждаем от партньори, когато времената са трудни.
Трябва да си извадим поуки от случващото се в Ирландия и това не е критика към Ирландия, господа председатели на Съвета и Комисията. Трябва да си извадим поуки, защото трудностите, пред които е изправена държавата, се дължат не само на банките, но и на фискалната и икономическата политика на сегашното правителство през годините. Келтският тигър, единствено отговорен за своя растеж, с необичайна данъчна система, минимална банкова регулация и инвестиционен кодекс, различен от кодекса на всяка друга държава в Европейския съюз, днес е свидетел на рухване на балона на ипотечните кредити, дългове на домакинствата, рекордно равнище на безработицата и осакатен банков сектор. Ирландското правителство гарантира цялата банкова система, отпускайки 480 млрд. евро, или три пъти повече от БВП на държавата, което увеличава бюджетния дефицит до 32%.
Днес ирландското правителство поиска и с право получи европейска солидарност. Приветствам това и както членът на Комисията Рен заяви тук в понеделник, помощта, която Ирландия скоро трябва да получи, ще гарантира стабилността на цялата еврозона. Но дали европейската солидарност, която Дъблин с право получава сега, както когато се присъедини към ЕС, е показана през годините от страна на ирландското правителство?
Колко пъти държавите-членки се опитват да съгласуват данъчното облагане - предпоставка, както е очевидно днес, за доброто управление на еврото? И всеки път едни и същи държави се противопоставят.
Не обвинявам никого, но считам, че е време да извлечем поуки за в бъдеще. Както съм казвал неколкократно в залата, кризата е възможност за промяна и не трябва да се страхуваме да променим някои наши привички, които нямаха положителния ефект, на който разчитахме.
Госпожи и господа, мерките, приети от Европейския съвет преди няколко седмици, и насоките, приети от Г-20 в Сеул, представляват стъпка в правилната посока, но не стигат достатъчно далеч. С други думи, трябва да сме наясно с необходимостта от сътрудничество в Европа и сред основните регионални блокове, за да преодолеем нестабилността на финансовите пазари и търговските дисбаланси, както и да избегнем валутна война.
Всички знаем, че нашите държави сами няма да могат да намерят жизнеспособни дългосрочни решения на проблемите, с които да отговорят на очакванията на 500-те милиона европейци, които, както казах в началото, очакват от политиците - от всички нас тук и в нашите столици - да вземат далновидни решения.
Г-н Ван Ромпьой, ако кризата ни научи на нещо, то е, че вчерашните решения не са непременно утрешните. Плащаме висока цена, осъзнавайки това във време на криза, но ще платим дори още по-висока цена, ако продължаваме да го пренебрегваме. Призовавам европейските институции и правителствата на нашите държави-членки да се променят, да извлекат политическите поуки от кризата и да спрат да търсят солидарност, едва когато е твърде късно.
Г-н председател, една последна забележка. Въпросът не е Съветът и Парламентът да се борят един с друг, а да се прилагат договорите, да се проявява солидарност и да се работи ръка за ръка. Това е моето послание към вас, за да можем да преодолеем кризата в името на нашите съграждани.
Martin Schulz
Г-н председател, докато слушах председателя на Европейския съвет, чух различен тон от този на председателя на Комисията. Председателят на Съвета ни представи доклад и, г-н Ван Ромпьой, ако си позволя да се поддам на духа му, то тогава единствено мога да стигна до заключението, че всичко е наред. Когато слушам г-н Барозу обаче, оставам с впечатлението, че - цитирам - "някои неотдавнашни позиции не допринасят за съгласуването". Това е, което председателят на Комисията заяви по отношение на Съвета, който ни казвате, че е в пълна хармония.
Не, действителността в Европа е малко по-различна. Действителността в Европа е, че ЕС е разделен на три части: германско-френска, която взема решенията, останалата част от еврозоната и другите, които не спадат към еврозоната, със специално място за Обединеното кралство. Това е действителността в Европа.
Специалното място на Обединеното кралство също трябва да се разгледа в частност. Германско-френското партньорство за вземане на решения Меркел-Саркози е сключило сделка с г-н Камерън. Всеки го знае и трябва да се каже открито. Сделката е следната: "Трябва ми преразглеждане на Договора за Пакта за стабилност". "Добре", казва г-н Камерън, "няма да ми е лесно, защото някои членове на Камарата на общините не са съгласни, но искам различен бюджет." Тогава г-жа Меркел и г-н Саркози казват: "Добре, да го направим."
Това е действителността в Европа. Това е подход, който не само няма нищо общо с духа на Общността, но и ще разруши съгласуваността на Европейския съюз и самия Съюз след време. Боя се, че някои хора искат точно това. Приветстват го с ентусиазъм. Те седят ето там.
(Ръкопляскания)
Ако не искаме тези хора да продължават да вземат решенията за континента, трябва да отведем Европа в различна посока.
(Реплики)
Ще се опитам да продължа. Г-н Langen винаги много се вълнува. Реформата на Пакта за стабилност в ЕС се поставя в зависимост от съгласието на държава, която дори не е част от еврозоната. Г-жа Меркел се съгласява с преразглеждане на Договора в момент, когато никой в залата не може да предвиди какво ще се случи в Ирландия. Освен това не знам дали преразглеждането на Договора ще се приеме в Ирландия толкова гладко, колкото изглежда в доклада относно Европейския съвет.
Г-жа Меркел казва, че частният сектор трябва да се включи. Искам да Ви задам въпрос, г-н Рен, относно частния сектор в Ирландия. Как изобщо успяха ирландските банки да преминат стрес-тестовете? Можете ли да ни обясните?
Това, което г-жа Меркел прави, е стрес-тест за еврото. Ще ви кажа какво се случва: участието на частния сектор е добро и правилно. В Европейския парламент - стоя зад думите си - одобрихме с широк консенсус начин за включването на частния сектор - въвеждането на общоевропейски данък върху финансовите операции.
(Ръкопляскания)
Набързо го обсъдиха на срещата на Г-8 и казаха: "Не, не искаме данък върху финансовите операции." Ние отговорихме: "Добре, забравяме го тогава." Докато си изпием следобедното кафе, данъкът върху финансовите операции беше погребан. Ако имаше начин да включим частния сектор, така че да има реално въздействие върху него, това беше. Хората сега казват, че Обединеното кралство не го иска. Дали Обединеното кралство всъщност решава всичко в Европа? Ами ако започнем с данък върху финансовите операции в еврозоната като начало например и кажем, че по този начин ще събираме данъци от частния финансов сектор в еврозоната?
(Реплики)
Ще повторя думите му, за да може да ги предаде преводачът: "един народ, една империя, един лидер". Това каза той.
Приключвам. Само че когато колегата върви през залата с викове "един народ, една империя, един лидер", мога да кажа само едно: хората, които го казаха в Германия, са хора, с чийто начин на мислене аз се боря, но считам, че възгледите на този господин са по-близки от моите до този начин на мислене.
Joseph Daul
(FR) (към г-н Bloom) Не мога да приема това, което казахте. Живеем в демократична епоха и демократична система. Ще ви помоля да се извините официално или в противен случай ще внесем официално оплакване. Има хора, които са казали и по-малко - не е редно.
(Ръкопляскания)
За малко не добави, че се създават концентрационни лагери, за да се реши проблемът.
Председател
Колеги, трябва да продължим. Отбелязвам си. Зачитам член 152, параграф 1 от Правилника за дейността: "Председателят призовава към спазване на реда всеки член на ЕП, който нарушава нормалното протичане на заседанието или чието поведение не отговаря на съответните разпоредби на член 9". Колега, моля да се извините пред присъстващите в залата.
Godfrey Bloom
(EN) Възгледите на хер Schulz са ясни. Той е недемократичен фашист.
Председател
Очаквахме съвсем друго. Не искаме разискването да бъде смущавано по такъв начин. Колега, ще Ви повикам на среща с мен и ще решим каква ще бъде следващата стъпка.
Невъзможно е да се провежда разискване в такава атмосфера. Колега, както виждате, залата протестира бурно срещу Вашето поведение. Ще прочета член 152, параграф 3 на моя език.
Guy Verhofstadt
Г-н председател, първо считам, че случилото се е много сериозно. Смятам, че политическите групи трябва да отговорят още днес с обща позиция и се надявам, че всички политически групи, разбира се, с изключение на групата на въпросния колега, много ясно ще подкрепят предприетите от Вас мерки това да не се случва отново.
(Ръкопляскания)
Считам, че казаното от г-н Daul по отношение на Ирландия - защото той анализира изцяло положението на Ирландия - е напълно вярно, но все пак искам да му кажа, че ако в началото на финансовата криза бяхме създали европейски план за спасяване на банките, както беше предложено от Комисията, но отхвърлено от държавите-членки, Ирландия нямаше да се изправи пред сегашните си проблеми. Това предложение беше отхвърлено през октомври 2008 г. с думите: "Не, не е необходимо. В Германия разполагаме с достатъчно пари да си решим проблемите". Е, видяхме резултата.
Второ, искам да обърна внимание на настоящия проблем, защото все още има напрежение около него. Аз лично се надявам, че еврото ще се стабилизира отново в близките дни. Затова считам, че трябва да се обърне много сериозно внимание на казаното вчера от председателя на Европейската централна банка и от г-н Рен.
Считам, че казаното от г-н Трише по време на вчерашното разискване - присъстващите не бяха много - е от голямо значение. Той заяви, че пакетът не е достатъчен за възстановяване на стабилността в еврозоната. Затова ние в Парламента носим специална отговорност, защото вземаме съвместно решения във всички тези области. Трябва да обърнем сериозно внимание. Какъв точно е проблемът? Никъде в света няма валута, която да не е подкрепена от правителство, единна икономическа политика, стратегия и единен пазар на облигации. В еврозоната считаме, че е възможно да работим с 16 правителства, 16 пазара на облигации и 16 различни икономически политики. Считам, че това е основата, на която трябва да действаме, и заключението, до което трябва да стигнем. Трябва да надминем решенията на Съвета. Г-н Рен, считам, че трябва да надминем дори предложенията на Комисията и да подкрепим г-н Трише.
Ако г-н Трише, който в края на краищата отговаря за стабилността на еврото, призовава Парламента и другите европейски органи да укрепят пакета, единственото ни решение относно финансовите пазари може да бъде да укрепим пакета, да въведем напълно автоматични санкции - каквито няма в момента - и да създадем пазар на облигации в евро. Различията между Гърция и Германия и между Ирландия и Германия няма да изчезнат, ако не съществува единен пазар на облигации. Също така могат да се въведат наистина ефективни допълнителни санкции за държавите, които не спазват Пакта за стабилност.
И накрая, искам да кажа, че се нуждаем от реално икономическо управление, което стимулира инвестициите, и ако германското правителство призовава член 136 от Договора да се измени за целта, то нека го изменим, но нека направим необходимото да включим в член 136 реално икономическо управление и напълно автоматични санкции. Нека превърнем предстоящите промени в Договора в истинска възможност да подготвим еврото за бъдещето, а именно като въведем икономическо управление в еврозоната и в Европейския съюз.
(Ораторът се съгласява да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8)
William
(EN) Г-н председател, в случай че Комисията получи икономическото управление, което иска и което Вие искате, твърдите ли, г-н Verhofstadt, че Комисията винаги ще взема правилните решения?
Guy Verhofstadt
(EN) Г-н председател, считам, че имам повече доверие в намерението на Европейската комисия да предприеме мерки срещу държавите, които не прилагат Пакта за стабилност, отколкото в Съвета, където са правителствените ръководители. Прекарах девет години в Съвета и никога не видях една държава да обвини друга, че не прилага Пакта за стабилност.
Видяхме какво стана през 2004 г. и 2005 г. с Франция и Германия. Не прилагаха Пакта за стабилност и нямаше санкции срещу тях. Поради тази причина именно Европейската комисия, която е общностната институция и наистина следва метода на Моне и Шуман, трябва да поеме водеща роля в тази област.
Barry Madlener
(NL) Г-н председател, не можах да се намеся, когато изгонихте от залата нашия колега от Партията за независимост на Обединеното кралство (UKIP), но искам да изкажа възражение срещу пристрастното прилагане на правилата. Г-н Schulz нарече моя колега, г-н Van der Stoep, фашист, а Вие не направихте нищо, не поискахте извинение. Не бяха предприети действия срещу г-н Schulz. Г-н Schulz прави точно същото...
(Ораторът продължава да говори, но микрофонът му е изключен)
Председател
Приключвам разговора. Ако имате съмнения относно станалото, можете да се обърнете към мен. Ще поговоря с Вас. Ще го обсъдим заедно.
Rebecca Harms
от името на групата Verts/ALE. - (DE) Г-н председател, госпожи и господа, доста е трудно да се говори в толкова напрегната атмосфера. Тя е до известна степен и демонстрация на положението, в което Европейският съюз би могъл да се окаже, ако не формулираме европейска политика по-внимателно и по-решително. Според мен, г-н Schulz, проблемът не е в малките промени в Договора, от които Германия се нуждае и иска, защото финансовата криза не е природно бедствие. Проблемът е, че в кризата Европейският съвет, и по-специално представителите на големите държави в Европейския съвет вече не са в състояние да гарантират, че положителна искра от срещата в Брюксел ще се разпростре сред обществото в държавите-членки на Европейския съюз. Наистина е странно колко бързо се изгуби проевропейският дух. Странно е и че от всички държави точно Германия, която извлече толкова голяма полза от солидарността в далечното и в по-близкото ни общо минало, вече не е в състояние да ни отведе от днешното разискване, белязано от егоизъм и дребнавост, към обсъждане защо е правилно държавите-членки в Европа да обвържат съдбата си толкова тясно и защо Съветът, както и Вие, г-н Ван Ромпьой, вече не можете да обясните на гражданите, чиято несигурност г-н Daul описа така добре, защо ще бъде възможно да преодолеем кризата само ако работим заедно, а не като се съревноваваме помежду си. Пълното отсъствие на този дух е един от проблемите ни.
Вторият е, че липсва честно политическо изявление, което да признае, че не помагаме на целия гръцки или ирландски народ, а спасяваме банките и в двата случая, както и че Ирландия не е само ирландска криза, а и германска криза, и британска криза, макар да не искате да го чуете. Считам, че честността ще бъде основата да убедим гражданите наистина да подкрепят решенията, взети в Брюксел по време на кризата.
Трето, считам, че г-н Verhofstadt е абсолютно прав. Сега трябва да оформим икономическото управление. Всички го знаем. Без значение колко често Съветът или Комисията заявяват, че искат да предприемат необходимите стъпки възможно най-бързо, чувам сигнал за тревога, защото именно липсата на проевропейски дух на солидарност означава, че необходимите и логични стъпки към интеграцията няма да бъдат направени. Едно е да говорим сега за данъчен дъмпинг в Ирландия. Нещо трябва да се промени тук. Как да се направи обаче е друг въпрос, както и кога и в какви срокове. Като цяло държавите-членки трябва да съгласуват данъчните си политики или в противен случай нещата няма да продължат да вървят добре в Европейския съюз.
Трябва да обсъдим сериозно една тема, добила голяма известност: участието на кредиторите, преструктурирането на дълга, включително сред тези, които бяха пряката причина за кризата. Трябва да ви кажа, че ми е изключително трудно да преценя кое е правилно и кое не в това отношение. Знаем, че обратното броене за Испания и Португалия започна. Знаем, че е само въпрос на време те също да потърсят солидарност и управление на кризи. Не знам дали ще си направим услуга, ако сега включим кредиторите, или ще е по-добре да кажем, че искаме икономическо управление, искаме строга регулация на банковия сектор, искаме данък върху финансовите операции или капитала на тези, които печелят от кризата. Това е нещо, което трябва да преценим заедно. Няма абсолютно никакъв смисъл да се преструваме, че не е необходимо да се вземе решение. Благодаря за вниманието.
(Председателят отнема думата на оратора)
Kay Swinburne
Г-н председател, за пръв път двете основни теми, които се обсъждат от Европейския съвет и от медиите в моя избирателен район в Уелс, са едни и същи. Първо, как ЕС ще се справи с положението в Ирландия, и второ, как да излезем от задънената улица с бюджета на ЕС. В Уелс наистина оценяваме получените европейски средства и всички мои избиратели разбират необходимостта от стабилна еврозона. Но двете теми се обсъждат по много различен начин в Кардиф и Брюксел.
В Европейския парламент в Брюксел обсъждаме двата въпроса поотделно. Отговорът на Европейския парламент и на Съвета относно защитата на еврото е, че се нуждаем от по-добро икономическо управление, повече правила за националните правителства и прилагане чрез глоби и санкции.
В Кардиф, столицата ни - а съм сигурна, и в Дъблин - макар да стигаме до заключението по отношение на бюджета, че е необходимо държавите-членки да престанат да бъдат егоистични и да поставят Европа над собствените си нужди, всичко се свежда до това как и къде следва да се харчат парите на данъкоплатците. Хората знаят, че са необходими строги икономии. Всеки ден слушат колко задлъжнели са държавите им. Знаят, че трябва да се вземат трудни решения, но искат да решат как да се харчат техните трудно спечелени средства. Да искаме от тях да дадат още повече пари за финансиране на проекти на ЕС чрез увеличаване на бюджета на ЕС, когато са принудени да се откажат от част от пенсиите в публичния сектор, а в някои случаи и от основни социални услуги, от които са станали зависими, е за мнозина от избирателите твърде много.
Когато самият ЕС признава, че не е успял съвсем да приложи собствените си правила и стандарти в еврозоната, едва ли насърчава гражданите да му предоставят още повече пари. Във време на ограничени публични разходи, когато преразглеждаме правилата за икономическо управление на държавите-членки, в Европейския парламент трябва да отчетем натиска, под който се намират държавите-членки, и да приемем, че трябва да отложим всички проекти на институциите на ЕС, които не са належащи, за да позволим изготвянето на бюджет на ЕС, който отразява тежкото икономическо положение.
(Ораторът се съгласява да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8)
William
(EN) Г-н председател, ораторът разбира ли, че т. нар. средства на ЕС, за които каза, че са получени от нейните избиратели, са собствените средства на Обединеното кралство, които се връщат, но само частично, след като Европейският съюз е прибрал своя дял? Госпожата разбира ли го?
Kay Swinburne
(EN) Г-н председател, както знае господинът, напълно съм наясно откъде идват парите и кои са нетните платци в бюджета на ЕС. Но моите избиратели в Уелс виждат, че получават инвестиции в особено важни проекти, когато в действителност техният БВП е по-нисък в сравнение с всеки друг регион в Обединеното кралство. Така че ще защитавам средствата на ЕС за моя избирателен район непрекъснато.
Lothar Bisky
от името на групата GUE/NGL. - (DE) Г-н председател, мога само да приветствам факта, че държавните и правителствени ръководители се споразумяха да създадат постоянен механизъм за действие при кризи, за да гарантират финансовата стабилност на еврозоната. Има какво още да се желае от резултатите от работата, продължила няколко месеца, на Специалната група на г-н Ван Ромпьой за икономическото управление, макар че мненията ми за тях са различни. Прави се опит за възможно най-строг контрол над бюджетите, за да се избегнат дългосрочни дефицити, но крехкото възстановяване веднага ще бъде изложено на опасност от радикалното съкращаване на публичните разходи. Не само има напълно обратен ефект, но считам, че е абсурдно. Изглежда, че не сме научили нищо от досегашния ни опит с Пакта за стабилност и растеж. Не можете да налагате допълнителни парични санкции на държава, чийто дълг вече е много голям. Забраната за спасителните мерки и Пактът за стабилност и растеж унищожават солидарността между държавите в паричния съюз.
Икономиката ли диктува нашите политики? За пореден път последиците от кризата ще са за сметка на хората. Можем да очакваме намаляване на заплатите и ограничаване на социалните услуги, съкращения в образованието и повишаване на равнището на безработицата. Това допълнително ще затрудни засегнатите държави и възстановяването им. Няма абсолютно никакъв смисъл да се увеличи натискът върху държави като Ирландия, Гърция или Португалия. Вместо това трябва да се намалят големите икономически различия в Европа, т.е. имаме нужда от икономическо управление. Искаме социална и справедлива Европа, изградена на принципа на солидарността. Предимството на политиката над икономиката трябва да се запази или възстанови.
Nigel Farage
Г-н председател, г-н Ван Ромпьой заема поста си от една година и за това време всичко започна да се разпада. Налице е хаос. Парите свършват. Би трябвало да благодаря на г-н Ван Ромпьой. Той може би трябва да бъде лицето на евроскептиците.
Просто се огледайте в залата, г-н Ван Ромпьой. Погледнете лицата. Вижте страха. Вижте гнева. Горкият г-н Барозу изглежда, сякаш е видял призрак. Започват да разбират, че всичко е загубено, но в отчаяното си желание да запазят своята мечта искат да отстранят от системата всяка останала следа от демокрация. Ясно е, че никой от Вас не е научил нищо. Когато казвате, г-н Ван Ромпьой, че еврото ни донесе стабилност, предполагам мога да Ви поздравя, че имате чувство за хумор. Но това не е ли просто бункерният манталитет?
Вашият фанатизъм е явен. Казахте, че е лъжа да се смята, че националната държава може да съществува в глобализирания свят на 21 век. Е, това може да е вярно в случая на Белгия - която няма правителство от шест месеца - но за останалите, във всяка държава-членка в Съюза (и може би заради това виждаме страха, изписан на лицата), хората все по-често казват: "Не искаме този флаг, не искаме химна, не искаме тази политическа класа, всичко да върви на бунището на историята".
По-рано тази година имахме гръцката трагедия, а сега имаме ситуацията в Ирландия. Знам, че глупостта и алчността на ирландските политици изиграха голяма роля. Изобщо не трябваше да се присъединяват към еврото. Допуснаха ниски лихвени проценти, фалшив бум и сериозен фалит. Но вижте отговора. Това, което им се казва, докато правителството им се срива, е, че не е уместно да проведат общи избори. В действителност членът на Комисията Рен каза тук, че първо трябва да одобрят бюджета си, преди да им се позволи да проведат общи избори.
За кои се мислите? Наистина сте много опасни. Манията Ви да създадете европейска държава показва, че с радост ще унищожите демокрацията. Изглежда сте доволни, че милиони хора са без работа и бедни. Безчет милиони трябва да се похарчат, за да продължите с евро-мечтата си.
Е, няма да стане, защото Португалия е следващата. С дълг от 325% от БВП те са следващите в списъка. След това подозирам, че ще бъде Испания. Средствата за спасяването на Испания ще бъдат седем пъти повече, отколкото за Ирландия, а дотогава всички спасителни средства ще са свършили. Няма да има повече.
Но това е още по-сериозно от икономиката, защото ако лишите хората от тяхната идентичност, ако ги лишите от демокрацията, тогава им остават само национализмът и насилието. Мога само да се надявам и моля европроектът да бъде унищожен от пазарите преди това.
Angelika Werthmann
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, за да преодолеем настоящата финансова криза, се нуждаем от основни промени в икономическата отговорност в Европа: по-голяма финансова дисциплина, наблюдение на икономическата политика и по-добра координация при управлението на кризи. Укрепването на Пакта за стабилност и растеж неизменно ще доведе до увеличаване на икономическата отговорност.
Последващи санкции могат да се налагат на ранен етап от процеса на наблюдение на бюджета, като се отчетат критериите по отношение на дефицита и държавния дълг. И накрая, нов механизъм за действие при кризи означава освен останалото и че банките и застрахователите например могат да бъдат подведени под отговорност. Призовавам тези институции да бъдат по-отговорни към данъкоплатците.
Искам да кажа още нещо по отношение на Канкун. ЕС иска да говори с един глас. Трудната ситуация предоставя възможност да се инвестира във възобновяеми енергийни източници и енергийна ефективност например и по този начин да се подобри околната среда, както и нашата политика за растеж.
Marianne Thyssen
(NL) Г-н председател, г-н Ван Ромпьой, г-н Барозу, госпожи и господа, какво научихме от банковата криза, икономическата криза и кризата в публичните финанси, от кризите в последните две години и половина. До момента реакциите на органите, особено на европейско равнище, са добри. Съществуването и устойчивостта на еврото и подходящите действия на Европейската централна банка попречиха на ситуацията да ескалира. В Европа научихме, че силата е в единството и солидарността дава резултат. Но сегашното положение показва, че трябва да продължим със структурните промени и че наистина трябва да въведем икономическо управление. Ако еврото ни успокои донякъде, г-н Ван Ромпьой, нека видим сериозността на кризата като сигнал да се възползваме изцяло от европейските сили в бъдеще. Строги правила и подходящи механизми за прилагане са необходими за финансовия сектор, публичните бюджети и държавния дълг, а също и за отстраняване на макроикономическите дисбаланси. Необходими са за възстановяване на доверието, повишаване на конкурентоспособността, насърчаване на икономическия растеж и увеличаване на възможностите за заетост и просперитет. Надявам се, няма да се обезкуражим от строгите мерки от страх Европейският съюз да не бъде изобразен като плашило от държавите-членки, тъй като истината е, че държавите-членки се нуждаят от външен натиск, дори от плашило, защото не могат да се справят сами със задачата в ерата на глобализацията. Г-н Ван Ромпьой, заключенията, които са до голяма степен плод на работата на Вашата Специална група, ще насочат Съюза към необходимите структурни промени и в това отношение ние ги приветстваме. Имам обаче два въпроса. Първо, по-голямата част от пакета относно управлението подлежи на процедурата на съвместно вземане на решение, а Вие искате да се използват ускорени процедури. Чудя се тогава дали оставяте достатъчно място за преговори между Съвета по икономическите и финансови въпроси и Парламента и дали ще позволите на Парламента да играе своята роля, тъй като това е, което искаме. Второ и последно, Европейският съвет е против автоматизма в системата от санкции: ако не се изменя Договорът, няма да се отвори кутията на Пандора. От друга страна обаче, самите Вие предлагате Договорът да се измени, така че да позволи създаването на постоянен механизъм за действие при кризи, от който се нуждаем. Тогава се питам какво се случва с Пандора. Предварително благодаря за отговорите Ви.
Stephen Hughes
(EN) Г-н председател, сигурен съм, че всички сме съгласни, че държавните и правителствени ръководители са изключително заети. Затова намирам за изключително озадачаващо, че се събират на всеки три месеца и губят страшно много време и пари да решат съвсем малко в лицето на кризата, което е двойно подчертано от случилото се в Ирландия.
Вижте само идеята за данък върху финансовите операции. Тя беше в дневния ред на срещите на високо равнище през март, юни и октомври и всеки Съвет я препращаше към следващия. Сега е препратена към Съвета през декември и вероятно така ще продължава далеч напред. Спешно се нуждаем от голяма крачка напред в икономическото управление; нуждаем се от визия и действия, от взаимна солидарност и тясно сътрудничество. Вместо това всичко, което получаваме, е объркване, колебание и взаимно недоверие, което води до трайна нестабилност вместо до стабилност.
Някои неща са ясни. Първо, допълнителното затягане на Пакта за стабилност и растеж няма да бъде достатъчно. Още по-лошо, съществува сериозна опасност предложената нова система в крайна сметка да бъде проциклична и да навреди на растежа и заетостта. Второ, икономическият и паричен съюз трябва да стане много по-ефективен с наистина балансирана и ефективна координация на икономическата политика, а не само с наблюдение и санкциониране. Трето, по един или друг начин трябва да има система за общо управление на дълга поне за част от публичния дълг - може би до 60% от БВП.
Икономическите ползи от подобна система на евро-облигации са големи и ясни. Г-н Ван Ромпьой, по Ваши думи не обичате политици с визия. Струва ми се, че предпочитате практически действия: разбирам. Но считам, че вече можете да обедините двете неща. Надявам се, че пътят е ясен и че данъкът върху финансовите операции и балансираната координация на икономическата политика ще стигнат по-далеч от просто наблюдение и общо управление на дълга. Считам, че е време, г-н Ван Ромпьой, за визия и действие.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-н председател, важно е гражданите да разберат следното: Европейският съюз не е в дълг. Говорим за криза с дълга в държавите-членки. Европейският съюз е единственото политическо равнище в Европа, което не е в дълг. Искам това да си остане така. Но съдбата ни е обединена от еврото. Г-жа Harms и г-н Schulz правилно се оплакаха от липсата на европейски дух. Довил беше грешка. Германия и Франция са изнудвани от Обединеното кралство. Комисията трябва да налага санкциите, а не финансовите министри. Г-н Ван Ромпьой, автоматичният характер на санкциите по време на превантивната фаза беше пожертван в Довил. Министрите на финансите трябва да вземат решението отново тук. Те бяха отговорни за финансовата криза и кризата с дълга в държавите-членки.
Какво е икономическо управление? Всеки говори за икономическо управление, но какво всъщност представлява то? Наистина ли искаме Европейският съюз да се намесва в нашия пазар на труда и в нашата социална политика? Тук има голяма въпросителна. Създаването на законова рамка за предприемачеството, стимулирането на икономическия растеж - всичко това е хубаво, но предизвикателството е първо да се въведат в ред публичните финанси в държавите-членки. Затова Европейският семестър е толкова важен и трябва да се приложи.
(Ораторът се съгласява да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8)
Martin Schulz
(DE) Г-н Graf Lambsdorff, Вие сте член на Федералния изпълнителен комитет на Свободната демократическа партия. Вашето твърдение, че Довил е грешка, съвпада ли с мнението на лидера на Вашата партия и заместник-канцлер на Федерална република Германия или е Ваше лично мнение? Можем ли да го приемем като становището на Свободната демократическа партия или просто като мнението на г-н Graf Lambsdorff?
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-н председател, разбира се, ще отговоря. Г-н Schulz също е член на Бюрото на Германската социалдемократическа партия и понякога изявленията му тук не съвпадат изцяло с партийното становище. Искам да кажа обаче, че ще съм благодарен на г-н Schulz, ако може да ми покаже кой от Свободната демократическа партия присъстваше в Довил. Направихме сравнително ясно изявление по въпроса след срещата на високо равнище.
Считам, че основният елемент, а именно, отказът от автоматичния характер на санкциите по време на превантивната фаза беше разкритикуван категорично от нас. Ако постигнем изменение на Договора, това ще бъде коригирано със задна дата. Но решението, взето в Довил, е очевидно грешка.
Philippe Lamberts
(FR) Г-н председател, през последните 25 години твърде много държави-членки използват модел на икономически растеж, който се основава главно на дълга - публичен и частен. Проблемът е, че дългът основно финансира финансовите спекулации и потреблението, а не инвестициите в същото време, когато останалата част от света, като Китай, Бразилия и Индия, започваше да инвестира. Може би в учебниците по история това ще бъде описано като момента, в който Европа се загуби.
Не е задължително обаче. Разбира се, нуждаем се от стабилно европейско икономическо управление, но първо трябва да се справим с хаоса, причинен от дълга. Ако считаме, че можем да решим проблема, просто като съкращаваме публичните разходи, то се заблуждаваме. Няма да преодолеем кризата без преструктуриране и разсрочване на дълга, превишил устойчивите нива, а длъжниците не могат реално да го платят.
Трябва да е ясно, че и длъжниците, и кредиторите са отговорни за натрупването на дълга. Наистина, длъжниците вземаха заеми над възможностите си, но кредиторите отпускаха заеми безотговорно, с надеждата за голяма печалба без риск, тъй като данъкоплатецът, разбира се, винаги е на разположение.
Затова и длъжниците, и кредиторите ще трябва да участват в усилията и ако не го гарантираме, ще се обречем на японски сценарий, а именно на спад в Европейския съюз. Считам, че гражданите на този континент заслужават много повече от това.
Vicky Ford
(EN) Г-н председател, разискването касае икономическото управление. В цяла Европа много държави, включително и моята, са изправени пред тежко икономическо положение. В края на миналата седмица ЕС и Обединеното кралство подкрепиха нашите приятели отвъд Ирландско море. Сега Европейският парламент не трябва да ругае или да сочи с пръст, а да се поучим от грешките си и да вземаме по-добри решения в бъдеще.
Миналата седмица, в средата на ноември, Гърция промени годишните си финансови отчети за трети път. Надявам се, че приключихме с това. Няма по-основателна причина държавите да гарантират по-добра отчетност и прогнози.
Европейският съвет стигна далеч с подробните си планове за обмен на информация в Европейския семестър. Необходимо е да се приложат на практика. Да, трябва да обменяме добри практики между различните държави, но и да приемем, че не всички държави са еднакви и че доброто икономическо управление може да се постигне по различни начини, но в полза на всички.
Bairbre de Brún
(GA) Г-н председател, Международният валутен фонд, Европейската централна банка и Комисията поставят тежки условия и е ясно, че милиарди евро от съкращения се отпускат на Ирландия. Ще бъдат загубени работни места, обществените услуги ще бъдат сериозно намалени, а данъкът върху доходите на хората с ниски заплати ще бъде вдигнат. Банките ще запазят своите печалби, докато бедните, болните, пенсионерите и другите уязвими групи ще бъдат губещите. Това не е помощ от Европа и сме твърдо против.
Вместо да търсят мандат за въвеждане на съкращенията, след като МВФ и ЕС проучиха счетоводните книги, ирландското правителство реши, че няма да има избори, докато бюджетът не влезе в сила. Имаше и друг вариант, но ирландското правителство избра този. Решиха да действат в полза на своите приятели в банките, а не на обикновените хора в Ирландия.
Mario Borghezio
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, докато тече разискването, ушите на председателя на Европейската централна банка, г-н Трише, вероятно пламтят. Ако ние се намирахме в сената на Древния Рим, един сенатор, облечен в тогата си, със сигурност би се изправил и би казал на г-н Трише: "Quousque tandem abutere, Trichete, patientia nostra?" - докога, г-н Трише, ще злоупотребяваш с нашето търпение?
Всъщност трябва да се запитаме дали правилният път е да не допуснем изчезването на еврото - една много трудна задача - или вместо това да го спасим от рухващите икономики на нашите държави-членки, след като еврофилските политики на г-н Проди и т.н., разрушиха нашата промишленост, и най-вече малките и средните предприятия в Padania например, и доведоха единствено до съкращения и помощи за безработни.
Защо е нужно страните, които преодоляват кризата, да бъдат лишени от близо 100 млрд. евро, за да спасят Ирландия, която с политиката си с корпоративен данък от 12,5% досега беше в нечестна конкуренция с другите държави?
Къде беше европейското управление, когато един месец след приключване на стрес-тестовете англо-ирландската банка натрупа дефицит в размер на 8 млрд. евро? Къде беше г-н Трише? Сигурни ли сме, че спасителните мерки в Ирландия не са в нарушение на Договора от Маастрихт? За щастие има Конституционен съд в Германия, който ще постанови, че поглъщането на дефицита на друга страна под формата на немски книжа е противоконституционно. Така че е време да кажем довиждане на еврото.
Werner Langen
(DE) Г-н председател, тук чух много критични бележки във връзка с решението Deauville, но всеки знае, че в началото на последната среща на Вашата специална група, г-н Ван Ромпьой, все още не бяха изпълнени 20 точки. Тъй като те се подчиняват на принципа на единодушието, трябваше да бъде намерено решение. Всички са запознати с този факт, както и с това, че двете най-големи държави-членки, Германия и Франция, са тези, които допуснаха грешка във връзка с Пакта за стабилност и растеж през 2004 г., въпреки че по онова време, както знаем, в Германия начело беше федералното правителство на Социалдемократите/Зелените. Ето защо упреците на г-н Schulz са напълно неуместни.
Ако днес казваме, че Пактът за стабилност и растеж трябва да има по-голямо въздействие, то първото условие за това е държавите-членки най-сетне да започнат да спазват Пакта. Какъв е смисълът от по-голямото въздействие, ако никой не го спазва? Налице е липса на съответствие. Ние имаме шест законодателни предложения, две от които са регламенти на Съвета, а четири са съвместни регламенти на Съвета и Европейския парламент. Просто не разбирам някои от тези оплаквания. Ние ще имаме думата при процедурата за съвместно вземане на решение. От името на моята група, мога да кажа, че ние ще подкрепим предложенията на Комисията в тази област. След това отново ще преговаряме по въпроса със Съвета. Това е реалността. Защо сме толкова невзискателни и нападаме трети страни, които са част от законодателния процес, вместо да упражняваме собствените си права.
Позволете ми да кажа нещо за необходимостта от промени в Договора. Според мен Договорът беше разширен до краен предел на 9 май. В съответствие с член 122 е необходимо обосноваване на пакета от оздравителни мерки. Фактът, че държавите-членки не искат това, защото Комисията и Европейският парламент могат след това евентуално да се включат, според мен е грешка. Няма да бъде достатъчно да се измени член 136; а по-скоро ние се нуждаем от солидна правна основа за пакета от оздравителни мерки и след това ще се решат всички други въпроси.
Elisa Ferreira
(PT) Г-н председател, нека да бъдем откровени. Механизмът за солидарност за държавния дълг не е работил и не работи, цената на гръцкия дълг не е намаляла, Ирландия е в икономическа криза и разпространението й не е овладяно. Когато се създаваше процес, това се случваше твърде късно. Той е на междуправителствено ниво и трябваше да съществува в друг формат от първоначалния момента на създаване на еврото.
Сега председателят на Комисията предлага консолидиране на тази система. Предлага се обаче участие на частния сектор в една трета от предложените инструменти. Вече сме чували това предложение, внесено от канцлера Меркел, като нестабилността на пазарите се засили в резултат на преждевременното и неуместното му обявяване. Парламентът ще използва всички свои правомощия с най-голяма отговорност и дух на сътрудничество в процеса за съвместно вземане на решение, придружаващ законодателния пакет за икономическото управление, като заради спешността и скоростта качеството няма да се поставя на второ място. Следователно, за да бъде ясно, Парламентът ще участва активно, но въпросът е сериозен, тъй като решенията във връзка с държавния дълг не може да се разглеждат като маловажни въпроси или без участието на европейските граждани и техните представители; двата елемента вървят ръка за ръка.
И накрая, ние европейците се нуждаем от ясна европейска визия в условията на криза. Трябва да има европейски механизъм за консолидиране на държавния дълг. Необходимо е да се емитират еврооблигации и еврозоната трябва да бъде защитена по подходящ начин чрез европейски, а не междуправителствени системи. Европейският бюджет трябва да бъде засилен, тъй като не може да продължим с 1% от нивото му, а растежът и реалното сближаване трябва да бъдат в основата на политическите приоритети на Европа. Комисията и новият председател трябва да одобрят тази програма. Председателят на Комисията не може да бъде задължен на Съвета Екофин. Това трябва да покажем на европейските граждани.
Mirosław Piotrowski
(PL) Г-н председател, кризата в еврозоната е факт. Доказателство за сериозността на ситуацията са дори усилията, които се полагат, за да се променят разпоредбите на Договора от Лисабон, който беше приет с толкова голяма опозиция. От една страна, лесно е да се разбере позицията на Германия и Франция, които не искат да плащат за кризата в Гърция или Ирландия, а и навярно в други страни. От друга страна, вниманието трябва да бъде насочено към прецедента, свързан с влизането в сила на Договора от Лисабон. По принцип той трябваше да доведе до по-добро функциониране на Европейския съюз. Ясно пролича, че се случи точно обратното.
Тъй като обаче сме принудени да внесем изменения в Договора от Лисабон, те не трябва да се отнасят само за въпроси, свързани с еврозоната, но също така и за въпроси, свързани с други институционални механизми, които изпитват затруднения. Много икономисти твърдят, че гръцката криза не би съществува в европейски мащаб, ако Гърция беше запазила своята собствена валута, чийто валутен курс тогава би бил понижен значително. Това показва, че националните валути биха осигурили на Съюза по-голяма стабилност, отколкото еврозоната.
Mario Mauro
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, бих искал да направя политическа оценка на казаното по време на разискването.
Много правилно членовете на основните европейски политически семейства критикуват евроскептиците, защото те не вярват в Европа. Считам обаче, че реалният проблем е в това, че изглежда ние самите не вярваме в Европа, така че не можем да обвиняваме евроскептиците за нещо, което е наша отговорност. Ние сме основните "политически семейства" и винаги сме защитавали устойчивите амбициозни европейски идеали. Факт е обаче, че всички правителства, които са изразители на нашите "политически семейства", ежедневно осуетяват плановете за реализиране на тези големи политически проекти. В много случаи казаното през деня се отменя през нощта.
Това ни натоварва с допълнителна отговорност, защото ако посредством разисквания не сме в състояние да управляваме изпълнението на конкретни проекти, от еврооблигациите - за да бъда по-конкретен - до емитирането на облигации на Европейския съюз, ще ни бъде много трудно да обясним на нашите граждани, че ние сме същите партии, които у дома виним Европа за всичко и твърдим, че ще можем да излезем от кризата, едва когато Европа намали разходите си.
Считам, че този принцип е основна отговорност, която, ако бъде забравена, ще доведе до загуба на същността на европейския проект, а и ние ще загубим доверие, и докато само 40% от нашите граждани гласуват, в замяна ще получим само опразнени зали и изоставени урни.
Anni Podimata
(EL) Г-н председател, ако трябва да бъде направен някакъв основен извод от решенията, взети по време на последното заседание на Европейския съвет, то това е, че те не успяха да убедят и успокоят пазарите. Трябва да се запитаме защо в наши дни пазарите имат първата и последната дума.
Дали това е така, защото освен строгите правила на бюджетна дисциплина, пазарите разбират, че ние задълбочаваме вместо да преодоляваме различията в степента на икономическо и политическо сближаване в еврозоната?
Дали това се дължи на факта, че тълкувайки това, което при равни други условия е подходящата идея за създаване на постоянен механизъм за управление на кризи, една група от държави очевидно изключи добавената стойност на подобен механизъм на практика, като по този начин изпрати погрешно послание до пазарите и ни изложи на риска от това да се окажем с механизъм, който всъщност е неизбежно сбъдващо се предсказание за контролиран банкрут?
Ако наистина сме решени да ангажираме частния сектор при разпределянето на тежестта, защо тогава упорито отказваме да вървим напред и да приемем данък върху финансови транзакции на европейско равнище?
И накрая, защо не разбираме, че има съществен разрив между затягането на правилата за бюджетна дисциплина и постоянния механизъм за управление на кризи? Разрив, който можехме да преодолеем, ако бяхме решили да се заемем сериозно със създаването на съвместен механизъм за управление на част от държавния дълг на държавите-членки посредством емитиране на еврооблигации.
Danuta Maria Hübner
(EN) Г-н председател, за начало ми позволете да кажа, че дългосрочните условия за конкурентоспособност в отделни държави-членки ще се различават в бъдеще. Затова структурните причини за дисбалансите ще продължат да съществуват, а икономическото управление като процес в развитие ще остане доста слабо.
В тази връзка е от голямо значение с първото на проучване за годишния темп на прираст в началото на "Европейския семестър" за 2011 г. Комисията спешно да проведе тестове на колкото се може повече елементи на новото икономическо управление, и по-конкретно на тези, които са свързани с основните показатели и с оперативните възможности.
Второ, разбирам, че една система от напълно автоматизирани санкции би наложила промяна в Договора, а с предложената система можем да стигнем само до там, докъдето ни позволява Договорът. Ето защо считам, че Комисията и Съветът ще положат всички усилия, за да избегнат допълнителни етапи при третирането, които биха забавили процедурата ненужно.
Трето, икономическото благополучие на ЕС не е просто сбор от национални ситуации. В допълнение, тъй като системата се базира на установяването на отделни държавите-членки, които не спазват правилата, преодоляването на проблемите с лошото им поведение може да доведе до неблагоприятни последици.
По-конкретно, третирането на дисбалансите може да окаже неблагоприятно влияние върху други държави-членки от еврозоната и останалите страни от Съюза. Тези потенциални ефекти трябва да се отчитат при индивидуалното третиране, за да се подобри икономическото благосъстояние на Съюза като цяло.
И накрая, разбирам, че изготвянето на цялостна и задълбочена оценка на въздействието на плана за икономическо управление ще отнеме време, с което не разполагаме. Това, което може да бъде от помощ, е, че през последните две години Комисията придоби съществени и задълбочени познания и опозна 27-те икономики. Ето защо сега искам да призова за две неща. Да се гарантира съпоставимостта на всички елементи и отношения между вътрешните и външните дисбаланси.
(Председателят отнема думата на оратора)
