3. Põhja-Korea
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu seitsme resolutsiooni ettepaneku üle Põhja-Korea kohta.
Bastiaan Belder
esitaja. - (NL) Austatud juhataja! Põhja-Koreas kehtiva korra igasuguse võimaliku kriitika mahasurumine on nii karm, et avalikkusel ei ole teavet ühegi konkreetse teisitimõtleja või aktivisti kohta. Selline on viie inimõiguste organisatsiooni poolt Euroopa Liidu välisministritele 14. juunil saadetud avaliku kirja täpne kokkuvõte. See näitab ka, kui tõsine on olukord Kim Jong-il'i nälgivas impeeriumis. Meile ei ole teada ühegi Põhja-Korea teisitimõtleja või aktivisti nime. See teave peaks meieni jõudma. Sealset olukorda ei saa võrrelda isegi endises Nõukogude Liidus või Ceauşescu Rumeenias valitsenud olukorraga.
14. juuni avalikus kirjas kutsutakse Euroopa valitsuste liikmeid tegema nii oma riigi piires kui ka väljaspool riigipiire rohkem, et reageerida Põhja-Korea kodanike põhiõiguste jätkuvatele rikkumistele. Euroopa Parlamendi ühisresolutsioonist võib leida mitmesuguseid konkreetseid soovitusi sel teemal. See on hea. Näiteks peaksime me kõikidel Euroopa poliitilistel tasanditel meenutama Hiinale jätkuvalt tema lepingulisi kohustusi Põhja-Korea pagulaste ees.
Ma toetan kogu südamest ka resolutsiooni lõiget 14. Komisjon kaitseb Kaesongi tööstuskompleksis töötavate Põhja-Korea tööliste õigusi, lisades Euroopa Liidu ja Lõuna-Korea vahelisse vabakaubanduslepingusse vastava selgesisulise punkti.
Austatud juhataja! Ametlikult väidab Põhja-Korea, et kõigile 24 miljonile elanikule on tagatud usuvabadus. Pagulaste tunnistuste kohaselt on tegelikkus aga selline, et igaüks, kes tabatakse piiblite jagamiselt või salajaselt palvekoosolekult, võidakse saata sunnitöölaagrisse või koguni hukata. Me saime selle kuu alguses teada, et ühes Põhja-Korea vanglas piinati surnuks Son Jong Nam, kes oli levitanud oma kaasmaalaste seas evangeeliumi, head sõnumit. Tema kuriteo asitõenditeks olid 20 piiblit ja 10 palvuselinti. Näib, et selliste asjade ees on Põhja-Korea võimudel sõna otseses mõttes surmahirm.
Gerald Häfner
Austatud juhataja, lugupeetud kolleegid! On hea, et me oleme täna kasutanud võimalust arutada olukorda Põhja-Koreas - riigis, mis on nii põhjalikult sulgenud end ülejäänud maailma pilgu eest, et vaid vähesed teavad, mis seal toimub, ja selle riigi elanikud sisuliselt ei tea, mis toimub mujal maailmas.
Ma soovin rõhutada kaht asja. Esimene on inimõiguste olukord Põhja-Koreas, kus inimesed lähevad tänaval kaduma ja veedavad oma ülejäänud elu vangilaagris; kus mõnikord veedavad isegi järgmise põlvkonna inimesed kogu oma elu laagrisse vangistatult, sest nende vanemad olid väidetavalt kuriteo toime pannud; kus inimesi hukatakse avalikult ja teisi sunnitakse hukkamisi pealt vaatama ja nii edasi. Meie arvates on ülim aeg, et inimõiguste olukorda Põhja-Koreas hakkaks uurima sõltumatu komisjon. Me oleme oma ühises raportis teinud ka vastava ettepaneku.
On veel üks asi, mida ma tahaksin mainida. Sellest riigist välja pääsemine, põgenemine on ebanormaalselt raske. Üks põhilisi ja enesestmõistetavaid inimõigusi peaks olema õigus vabalt valida, kus inimene elab ja liigub. Kuid praegu valitseb olukord, kus neid, kellel on õnnestunud Põhja-Koreast lahkuda, ei lubata sageli teise riigi territooriumile, ja paljud neist saadetakse tagasi.
Seetõttu kutsuksin ma eelkõige Euroopa Liidu liikmesriikide saatkondi tungivalt üles võtma vastu inimesi, kellel on õnnestunud nendesse saatkondadesse põgeneda, aitama neil jõuda turvalisematesse riikidesse ja tagama piisava toetuse, et nad võiksid seal uut elu alustada. See on tähtis, kui me mõtleme, millises olukorras need inimesed on. See, mis praegu toimub, on kohutav.
Miroslav Mikolášik
esitaja. - Austatud juhataja! Korea Rahvademokraatlik Vabariik on kõike muud kui demokraatlik, sest see on üks neid riike, kus pannakse toime kõige hullemaid inimõiguste rikkumisi. Oma isiklikul kohtumisel Korea poolsaare kodanikuühiskonna esindajatega sain ma uusi murettekitavaid tõendeid selles riigis toime pandavate ülimalt tõsiste ja kriitiliste inimõiguste rikkumiste kohta. Ma olen sügavalt pettunud, et inimõiguste olukord ei ole Korea RDVs pärast viimast Euroopa Parlamendi resolutsiooni paranenud, vaid pigem halvenenud. Koonduslaagrites on endiselt vangis üle 150 000 poliitvangi, kes peavad tegema sunnitööd ning keda piinatakse ja teadlikult näljutatakse. Lisaks šokeerib mind tava kuulutada inimesed süüdi ainuüksi nende sidemete põhjal, mille tulemusena pannakse vangi tihti terveid perekondi, kaasa arvatud lapsed. Seetõttu peavad Euroopa Liit ja selle liikmesriigid oma jõupingutused ühendama ning avaldama rohkem diplomaatilist ja poliitilist survet Korea RDV valitsusele, et see austaks oma kodanike inimõigusi.
Lubage mul öelda lõpetuseks veel üks mõte. Me peame kõigele vaatamata vältima selliste kahe- ja mitmepoolsete sanktsioonide rakendamist, millel on tõsine negatiivne mõju Põhja-Korea vaesunud tavakodanikele, kes juba niigi kannatavad süstemaatilise nälja ja rõhumise all.
(Aplaus)
Janusz Wojciechowski
Austatud juhataja! On väga hea, et Euroopa Parlament tunneb huvi Põhja-Koreas valitseva olukorra vastu, sest see tekitab meie riikide ühiskonnas suurt muret.
Me nägime hiljuti Põhja-Korea sportlasi osalemas FIFA maailmameistrivõistlustel. Eriliselt muljetavaldav oli nende esimene mäng, kus nad Brasiiliale võrdväärsete vastastena tugevat vastupanu osutasid. Järgmistes mängudes neil nii hästi ei läinud. Miks ma sellest spordisündmusest räägin? Sellepärast, et on teateid selle kohta, et kui Põhja-Korea viimati 40 aastat tagasi maailmameistrivõistlustel osales, saatis selle riigi jalgpallureid suur edu, mis aga Korea režiimi siiski ei rahuldanud. Jalgpalluritele sai osaks represseerimine ja neid hoiti sunnitöölaagrites. Ma räägin seda selleks, et me uuriksime praegust olukorda ja püüaksime tagada, et midagi sarnast nüüd ei juhtuks. On vaja, et spordiorganisatsioonid esitaksid üleskutseid ja avaldaksid survet, sest neil on teatud võimalusi Korea võimude mõjutamiseks, et seekord midagi säärast ei toimuks. Me oleme nende sportlaste edasise saatuse pärast väga mures.
Jaromír Kohlíček
Korea Rahvademokraatlikku Vabariiki on aastaid esitletud riigina, kus pannakse toime kõige hullemaid inimõiguste rikkumisi. Kahtlemata tuleb nõustuda nende resolutsiooni projekti lõigetega, milles nõutakse avalike hukkamiste lõpetamist, surmanuhtluse kaotamist, piinamise lõpetamist ja poliitvangide vabastamist.
Teisalt on üleskutse tagada juurdepääs toidule ja humanitaarabile kõikidele kodanikele, kes seda vajavad, minu arvates silmakirjalik. Kurikuulus tõsiasi on, et Põhja-Koreal on pikka aega olnud probleeme piisavas koguses toiduainete tagamisega. Kui ma ei eksi, on paljudel Aafrika ja Aasia riikidel sarnaseid probleeme, ent ometi ei tee Euroopa Parlament selliseid üleskutseid nende riikide valitsustele.
See ei muuda fakti, et Põhja-Koreas napib toitu ja toidunappus on objektiivselt tohutu probleem, sest see põhjustab riigi kodanike alatoitumust ja sellega seotud terviseprobleeme. Olukord on vaieldamatult tõsine ja ma ei ole sugugi kindel, et mõningad ükskõik millises resolutsioonis kavandatavad meetmed aitaksid seda märkimisväärselt parandada. Resolutsiooni ettepanekute esitajate kriitika Hiina aadressil on klassikaline näide silmakirjalikust vastutuse enda pealt ära veeretamisest, mis paljastab esitajate topeltstandardid. Euroopa Liidu liikmesriike kutsutakse üles Põhja-Korea pagulasi vastu võtma, samas kui Euroopa Liit kohaldab kõigi oma lõunanaabrite puhul tagasivõtulepinguid. Kui see ei ole näide topeltstandarditest, siis ma tõesti ei tea, kuidas seda silmakirjalikkust nimetada.
Kogu resolutsioonis pole jälgegi pingete vähendamise ja Korea poolsaare demilitariseerimise katsest, s.t vajalikest sammudest õiges suunas. Ükski Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete / Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete liitfraktsiooni liige ei saa hääletada selliselt sõnastatud resolutsiooni poolt.
Kristian Vigenin
esitaja. - Austatud juhataja! Ma tahaksin kõigepealt rõhutada, et üldiselt on Euroopa Parlamendi liikmed Põhja-Koreas valitseva olukorra suhtes ühel meelel. Ühisresolutsioonis oli väga kerge kokku leppida ja nagu näete, ei ole esitatud ka muudatusettepanekuid, nii et me toetame seda resolutsiooni üksmeelselt.
Teisalt tahaksin juhtida tähelepanu ühele küsimusele, mida eile meie fraktsioonis ka arutati. Nimelt - ehk ei ole sellistes küsimustes otstarbekas kasutada kiirmenetlust, sest midagi tõeliselt enneolematut ei ole Põhja-Koreas juhtunud. Võib-olla tasuks meil võtta natuke rohkem aega ja valmistada ette põhjalikum resolutsioon ning arutleda veidi rohkem võimalike soovituste ja keerukamate lahenduste üle, mis meil oleks välja pakkuda.
Ma ei taha korrata seda, mida resolutsioonis on juba öelnud inimõiguste ränkade rikkumiste kohta Põhja-Koreas. Ilmselt on tegemist riigiga, milletaolist maailmas ei leidu. Küll aga tahaksin ma rõhutada, et kõigi nende rikkumiste seas on avalikud hukkamised, mille juures viibivad lapsed, tõenäoliselt kõige tülgastavamad. Ma ei arva, et me peaksime kõik need rikkumised mingisse järjekorda panema, kuid see on tõesti midagi väga jõledat.
Õnneks tunnistatakse meie resolutsioonis, et Hiinal on siin oma roll. Muutused Hiinas, sealhulgas inimõiguste valdkonnas, ei pruugi olla meie jaoks piisavad, kuid need annavad head eeskuju ja ehk võib Hiina kasutada oma sidemeid, et kutsuda Põhja-Koreas esile mõningaid muutusi. See peaks olema üks tulevasi teemasid meie kahepoolse dialoogi raames Hiinaga peetavates aruteludes.
Lubage mul lõpetuseks öelda, et Euroopa Liidu Põhja-Korea eriesindaja ametissenimetamine võib olla väga kasulik samm, mis võimaldab töötada välja mitmetahulisema lähenemise sellele küsimusele.
Monica Luisa Macovei
fraktsiooni PPE nimel. - Austatud juhataja! Inimkaubandus on Põhja-Koreas jätkuvalt tõsine probleem. Teadaolevalt saavad 80 protsendist Hiinasse jõudnud põhjakorealastest inimkaubanduse ohvrid. Eriti just naised langevad prostitutsiooni, vägistamise, korraldatud abielude ja pruutidega kaubitsejate ohvriks. Paljud inimkaubanduse ohvrid ei oska hiina keelt ja neid hoitakse sisuliselt vangis.
Põhjakorealaste õiguslik seisund ja Hiina valitsuse poliitika, mis näeb ette pagulaste kinnipidamise ja Põhja-Koreasse tagasisaatmise, seab pagulased veelgi suuremasse sunnitöö ja seksuaalse ärakasutamise eesmärgil kaubitsemise ohtu. Nad ei saa kaitset ei Hiina ega Põhja-Korea ametiasutustelt ning rahvusvaheline üldsus ei tunnista kuigivõrd nende rasket olukorda. Hiina peab muutma oma õigusakte ja kaitsma inimkaubanduse ohvreid, selle asemel et neid Põhja-Koreasse tagasi saata. Kui inimesi vangistatakse ebaseaduslikult, piinatakse ja tapetakse, on iga päev tegemist hädaolukorraga.
David Martin
fraktsiooni S&D nimel. - Austatud juhataja! Peaaegu kõik Euroopa Parlamendi liikmed on ühel meelel, et inimõiguste olukord on Põhja-Koreas äärmiselt halb. Ma ei hakka niisiis kolleegide sõnu enam edasi arendama.
Küsimus on: mida me saame ette võtta? See, et Põhja-Korea on otsustanud mängida rahvusvahelisel tasandil Greta Garbot, öeldes "jätke meid rahule”, ei tähenda, et me peaksime ta tõepoolest rahule jätma. Põhja-Koreas on 24 miljonit inimest, kes vajavad meie abi. Ma teeksin resolutsiooni tonaalsust silmas pidades neli ettepanekut selle kohta, mida me võiksime teha.
Esiteks peame jätkama humanitaarabi andmist, kuid samas tagama, et abi jõuaks inimesteni ega aitaks mingil moel praegust režiimi kindlustada. Teiseks peaksime jätkuvalt suurendama nende vabaühenduste rahastamist, kes üritavad abi Põhja-Koreasse toimetada, eriti aga neid vabaühendusi, kes püüavad Põhja-Koreasse infot viia. Riigis, kus puudub info, on raadio tõepoolest väga vajalik vahend. Kolmandaks peaksime taotlema, et Catherine Ashton nimetaks ametisse eriesindaja, kes astuks dialoogi hiinlaste, venelaste ja ÜROga, et surve Põhja-Koreale ei raugeks. Neljandaks peaksime andma endast parima pagulaste abistamiseks. Nagu kolleegid juba ütlesid - inimesed põgenevad Põhja-Koreast ja nad ei saa abi, mida nad väärivad.
Marek Henryk Migalski
Kahjuks ei ole asjad nii, nagu Kristian Vigenin ja David Martin ütlesid. Paraku ei vasta tõele, et Euroopa Parlament on selles küsimuses üksmeelne, sest mõni hetk tagasi kuulsime kommunistide poolelt, et neil on meie seisukoha suhtes mõningaid reservatsioone. See on kahetsusväärne, sest me peaksime sellises küsimuses olema ühtsed.
Mina esindan riiki, kus valitsesid kommunistid. Noore täiskasvanuna olin ma tunnistajaks sellele, mida kommunism võib teha, ja ma mäletan, kuidas me lootsime kuulda vaba maailma, läänemaailma häält. Mõnikord me hindasime selle tähtsust üle, kuid me ootasime suure rõõmuga ja lootsime, et keegi võtab sõna meie õiguste kaitseks. Ma arvan, et vaba maailmana peaksime nüüd tagama, et seda häält oleks kuulda. Kuid nagu ütles Gerald Häfner, on selleks vaja tagada vaba meedia olemasolu ja juurdepääs vähemalt sellele meediale Põhja-Koreas. Me peaksime püüdlema selle eesmärgi poole, muidugi koostöös Ameerika Ühendriikidega, sest ainult sedalaadi koostöö abil suudame võimaldada põhjakorealaste juurdepääsu vabale meediale. See on asi, mille me peame kindlustama.
Thomas Mann
(DE) Austatud juhataja! Meie, jalgpallifännid, naudime nüüd spordi ilu: meeskonnavaimu, võidurõõmu ja - nagu eile õhtul - vastasmeeskonna austamist. Samas on minevikus juhtunud ka seda, et jalgpallurid pannakse kaotuste eest isiklikult vastutama.
Pidevalt liiguvad kuulujutud, et pärast varajast väljakukkumist maailmameistrivõistlustelt saadeti Põhja-Korea jalgpallurid sunnitööle. Loodetavasti ei vasta need jutud tõele. Ma kutsun Põhja-Korea valitsust üles selgitama, kus need jalgpallurid on. Meie mure nende pärast ei ole üllatav, sest tegemist on riigiga, kus juhtkond karistab elanikke kriitika eest, kus kümneid tuhandeid inimesi piinatakse ja väärkoheldakse ning kus lugematul hulgal inimesi on alatoidetud.
Euroopa Liit peab jätkama raugematut tõsist dialoogi Korea Rahvademokraatliku Vabariigi niinimetatud Armastatud Juhiga. On aeg teha lõpp sunnitööle ja piinamisele ning kaotada surmanuhtlus ja avalikud hukkamised. Isegi võimalikud võidud jalgpallis ei suuda varjata tegelikku olukorda. Põhja-Koreal on endiselt puudujääke kõikides valdkondades: inimõiguste, ellujäämise võimaluste ja üksikisiku austamise valdkonnas.
Charles Tannock
Austatud juhataja! Korea RDV isolatsioon on nii põhjalik, et me võime vaid oletada, milliseid inimõiguste rikkumisi seal tegelikult toime pannakse. Aeg-ajalt kuuldakse ülejooksikutelt uudiseid, ja tegelikkus on tõesti kohutav. Kim Jong-il'i türanlikku süsteemi näivad iseloomustavat sunnitöölaagrid, inimröövid, meelevaldsed vahistamised ja piinamised. Surmanuhtlust kohaldatakse korrapäraselt ja vastuolus õigusriigi põhimõtetega.
Me kõik oleme endiselt Põhja-Korea pärast väga mures - mitte ainult riigisisese olukorra tõttu, vaid ka selle riigi sõjaka ja impulsiivse, isegi paranoilise käitumise tõttu rahvusvahelisel tasandil. Kahjuks on P'yŏngyangil tuumarelvad ja ta otsib võimalusi koostööks maailma teiste ebamoraalsete režiimidega, näiteks Iraaniga. Ka Lõuna-Korea mereväe laeva hiljutine uppumine oli kahtlemata Põhja-Korea tahtliku rünnaku tulemus.
Sellega seoses peab Hiina Rahvavabariik ÜRO Julgeolekunõukogu liikmena võtma enesele vastutuse ja avaldama Põhja-Koreale survet. Ma arvan siiski, et Põhja-Korea inimõiguste olukorra püsiv paranemine saab võimalikuks üksnes riigikorra muutumise, demokratiseerimise ning loodetavasti lõpliku taasühinemise kaudu demokraatliku Lõuna-Koreaga.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
(PL) Austatud juhataja, mul on väga keeruline nimi ja ma olen sellega harjunud, et inimestel on seda raske hääldada.
Ajalugu näitab, et riikides, kus valitseb totalitaarne kord, on inimõiguste rikkumised igapäevane nähtus, kuid olukord Põhja-Koreas on kohutav. Korea Rahvademokraatliku Vabariigi valitsus eitab inimõiguste rikkumiste probleemi. See väide on aga täielikus vastuolus sellega, mida räägivad pealtnägijad - pagulased ja ülejooksikud. Seal on sunnitöölaagrid, kus piinatakse, sunnitakse orjatööle ja näljutatakse tuhandeid Korea kodanikke, kes on julgenud totalitaarset süsteemi kritiseerida või kes on poliitiliselt "ohtlikud”. Koreas on inimene taandatud esemeks, kellel puudub vaba tahe või võimalus oma tahet avalikult väljendada. Me oleme kuulnud näiteks abielupaaridest, keda sunniti abielu lahutama, kuna nad kuulusid eri klassidesse.
Seetõttu kutsun üles kõiki riike, kellel on Põhja-Koreaga mingisuguseidki majanduslikke sidemeid, avaldama sealsele valitsusele survet ja näitama sellega, et maailm ei ole tuhandete korealaste olukorra suhtes ükskõikne ja et see ei ole lihtsalt Põhja-Korea siseasi.
Jacek Protasiewicz
(PL) Austatud juhataja! Põhja-Korea ja Kuuba on maailma viimased kommunismijäänukid. On traagiline, et 20 aastat pärast selle kuritegeliku süsteemi langemist Euroopas on maailmas veel riike, kus selle haiglase ideoloogia nimel surevad inimesed nälga, neid piinatakse, vangistatakse või sunnitakse tööle sunnitöö- ja koonduslaagrites.
Paljud põhjakorealased unistavad lihtsalt oma kodumaalt põgenemisest. Meie, kes me elame vabas maailmas, oleme kohustatud - eriti suhetes Hiina Rahvavabariigiga, sest need suhted arenevad - tagama, et pagulasi ei antaks üle Korea võimudele, sest see tähendab nende jaoks karmi vanglakaristust või lihtsalt surma. Ma keskendun meie resolutsiooni sellele aspektile, sest ma ei usu, et Euroopa Parlamendi või ka kogu vaba maailma üleskutsed suudaksid teha lõppu inimõiguste rikkumistele Põhja-Koreas. Nii et kuna meil ei ole tegelikult võimalik parandada olukorda Koreas endas, tehkem kõik selleks, et neil, kel on õnnestunud sellest vanglast põgeneda, oleks võimalus paremaks eluks - kas või Hiinas, mis on riigina muidugi kaugel Euroopa vabaduse, demokraatia ja inimõiguste austamise standarditest. Kuid elu on seal siiski parem kui Põhja-Koreas.
Elena Băsescu
(RO) Inimõiguste olukord Põhja-Koreas on erakordselt murettekitav. Selle riigi juhtkond on keelanud igasuguse poliitilise opositsiooni, demokraatlikud valimised ning ajakirjandus- ja usuvabaduse.
Me ei saa jääda külmaks Põhja-Korea elanike kannatuste suhtes, kui neil puudub juurdepääs põhilistele toiduainetele või humanitaarabile. Ma olen eriti mures Põhja-Korea naiste ja laste olukorra pärast. Enam kui kolmandik neist kannatab alatoitumuse all.
Teadete kohaselt on kuues sunnitöölaagris endiselt vangis üle 150 000 põhjakorealase. Neile ei anta mingit arstiabi ja nad saavad väga vähe süüa. 2009. aasta novembris läbi viidud rahareform ebaõnnestus ja suurendas rahva vaesust.
Ma leian, et Euroopa Liit peab toetama ÜRO uurimiskomisjoni loomist, mis tõendaks inimõiguste rikkumisi Põhja-Koreas.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Austatud juhataja! ÜRO ja paljud vabaühendused teatavad rahvusvahelisele üldsusele pidevalt repressioonidest, mis kümnetele tuhandetele põhjakorealastele osaks saavad. Poliitiliste vaadete tõttu piinamine ja sunnitöölaagritesse vangistamine on Põhja-Koreas igapäevased nähtused. Suur osa rahvast kannatab alatoitumuse ja sobiva arstiabi puudumise tõttu ning Põhja-Korea valitsus keeldub igasugusest koostööst Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni organitega, mistõttu Põhja-Korea elanikel puudub juurdepääs ükskõik millisele rahvusvahelise humanitaarabile.
Minu arvates on Euroopa Parlamendil moraalne kohustus kutsuda Korea Rahvademokraatliku Vabariigi võime üles sellisest tegevusest võimalikult kiiresti loobuma. Lisaks, arvestades Hiina Rahvavabariigi ülisuurt mõju P'yŏngyangi poliitikale, peaks komisjon tõstatama need küsimused Euroopa Liidu ja Hiina dialoogi raames. Oma tegevuse kooskõlastamiseks on hea mõte nimetada ametisse Euroopa Liidu Põhja-Korea eriesindaja.
Jaroslav Paška
(SK) Korea Rahvademokraatlik Vabariik on ilmselt viimane Teise maailmasõja jäänuk. Ideoloogilised erinevused ja võimuhuvid on jaganud Korea rahva kaheks riigiks, mille juhid võistlevad oma filosoofilisest maailmavaatest lähtuvalt endiselt, kumma tõde on õigem.
Korea poolsaare põhjaosa on muutunud tohutuks getoks, kus hoitakse vangis miljoneid korealasi, kes militaristliku režiimi all võivad vaid unistada vabast elust.
Tuues ettekäändeks, et riik on sõjaseisukorras, hoiab Põhja-Korea juhtkond oma kodanikke jätkuvalt militaristliku režiimi kontrolli all. Kuidas me saame korealasi selles olukorras aidata?
Me saame seda suurriikide aktiivse ühise tegutsemisega. Need olid suurriigid, kes korealased kaheks jagasid. Seega peavad just nemad põhjakorealaste vabastamiseks tegema koostööd ja avaldama järjekindlalt Põhja-Korea juhtkonnale survet, muu hulgas ähvardama kriminaalvastutusega inimsusevastaste kuritegude eest.
Cristian Dan Preda
(RO) Põhja-Koreas pannakse toime nii palju inimõiguste rikkumisi, et neid kõiki pole võimalik üles lugeda. Kõige tõsisem neist on ilmselt elanike näljutamine ja toidu jagamisel inimeste eristamine selle järgi, kes seisavad režiimile ja valitsusele lähedal ja kes mitte.
Amnesty Internationali andmetel kannatas eelmisel aastal nälga umbes üheksa miljonit Põhja-Korea kodanikku - enam kui kolmandik elanikkonnast.
Mulle teevad suurt muret ka kollektiivsed karistused, mis tähendab, et mõnikord satub peres kuni kolm põlvkonda vanglasüsteemi, mida iseloomustavad jõhkrus, piinamine, sunnitöö ja avalikud hukkamised, nagu mainis ka Charles Tannock. Enamik laagritesse saadetuid enam vabadusse ei pääse. Kui vangil sünnib laps, võib see laps kogu oma elu vangistuses veeta.
Tahaksin lõpetuseks öelda, et kuigi Põhja-Korea valitsus nõustus osalema ÜRO Inimõiguste Nõukogu poolt läbi viidavas korrapärases läbivaatamises, on kohutav, et ta ei ole siiani nõustunud ühegi soovitusega, mis talle selle läbivaatamise tulemusena on antud.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Austatud juhataja! Neile ülimalt dramaatilistele lugudele Põhja-Korea kohta lisandub veel üks. Ma pean silmas tuumašantaaži, mida Kim Jong-il kasutab ja mis on maailma teatud mõttes halvanud. Lääs on küllalt sageli pilgu Korea poolsaarel toimuvalt kõrvale pööranud, ehkki võib-olla vastu tahtmist. Seega peame toime pandavad kuriteod konkreetselt välja tooma ja oma üleskutseid uuendama. Rahvusvaheline üldsus peab leidma sellised sanktsioonid, mis Põhja-Korea kodanikke endid võimalikult vähe mõjutaksid. Samas ei tohi me end petta: kõik sanktsioonid, mis mõjutavad seda režiimi, jätavad paratamatult oma jälje ka ühiskonnale.
Seetõttu võib minu arvates praegu ainsaks tõhusaks meetmeks olla koostöö Põhja-Korea lähinaabritega, eriti seoses pagulaste abistamisega, sest ainult siis, kui meil on olemas konkreetsed teadmised selle kommunistliku režiimi all valitsevast olukorrast, on meil tulevikus võimalik tõhusalt tegutseda nende inimeste heaks, kellel praegu puudub igasugune valik.
Kristalina Georgieva
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Ma tänan Euroopa Parlamenti selle arutelu algatamise eest. Kui lubate, tahaksin juhtida tähelepanu väikesele poisile 582. koha juures, sest Põhja-Korea tulevik on oluline meie laste tuleviku pärast.
Väga kurb on tõdeda, et viimase seitsme aasta jooksul, pärast seda, kui võeti vastu ÜRO esimene resolutsioon, milles mõisteti hukka taunitav inimõiguste olukord Põhja-Koreas, ei ole tehtud peaaegu ühtki edusammu selle olukorra parandamiseks. Komisjon jagab täielikult seisukohta, et sellele väga tõsisele inimõiguste olukorrale Põhja-Koreas tuleb reageerida, nagu öeldakse ka täna arutatavas resolutsiooni ühisettepanekus.
Euroopa Liit on olukorra paranemise nimel rahvusvahelisel tasandil tegutsenud alates 2003. aastast, mil ta algatas ÜRO inimõiguste komisjoni kohtumisel Genfis esimese resolutsiooni, milles tauniti inimõiguste olukorda Korea Rahvademokraatlikus Vabariigis, mis, nagu paljud on juba maininud, ei ole kuigi demokraatlik riik. Lisaks tõstatab Euroopa Liit jätkuvalt inimõiguste küsimuse Põhja-Koreaga peetava poliitilise dialoogi raames. Nagu mitmed sõnavõtjad osutasid, käsitleme seda küsimust ka oma aruteludes Hiinaga, eriti Hiinasse ebaseaduslikult sisenenud Põhja-Korea kodanike sunniviisilise tagasisaatmise küsimust. Me teeme seda ka edaspidi. Neid inimesi ei saa pidada lihtsalt majanduslikel põhjustel sisserändajateks.
Väga mitmed resolutsiooni ettepaneku punktid sisalduvad juba Euroopa Liidu praeguses inimõiguste poliitikas Põhja-Korea suhtes. Meil on väga hea meel, et Euroopa Parlamendi ja komisjoni arusaamad on sarnased. Me oleme täiesti ühel meelel selles, mida on vaja teha, ja nõustume paljude sõnavõtjate väljendatud seisukohaga, et me peame säilitama olemasolevad programmid, abistamaks Põhja-Korea kõige kaitsetumaid inimesi, kes peavad taluma tohutuid kannatusi. Me ei tohiks neid nende juhtide pattude eest karistada.
Me oleme üldjoontes ühel meelel selles, kuidas edasi tegutseda, kuid on kolm konkreetset küsimust, milles komisjoni seisukoht on mõnevõrra erinev. Ma selgitaksin, mis need küsimused on ja miks meie seisukohad veidi lahku lähevad.
Esimene neist on ettepanek lisada Euroopa Liidu ja Lõuna-Korea vahelisse vabakaubanduslepingusse punkt Põhja-Korea Kaesongi tööstuskompleksis töötavate tööliste õiguste seire kohta. Selle vabakaubanduslepingu kokkulepitud tekst näeb ette välistöötlemise tsoonide määramise võimaluse. Lepinguosalised möönavad, et sellised tsoonid võiksid edendada rahu Korea poolsaarel, kuid enne seda, kui mingit tsooni saab vabakaubanduslepingu alusel tunnustada välistöötlemise tsoonina, peab üks lepinguosaline tegema vastava ettepaneku, mille kummagi lepinguosalise esindajatest koosnev erikomisjon läbi vaatab. Praeguses poliitilises olukorras on ebatõenäoline, et selline ettepanek peatselt pärast vabakaubanduslepingu jõustumist tehakse. Ma tahaksin teile siiski kinnitada, et komisjon kavatseb kasutada mitmesuguseid võimalusi selle küsimuse lahendamiseks hiljem.
Teine ettepanek, mis resolutsiooni ettepanekus sisaldub, puudutab Euroopa Liidu Põhja-Korea eriesindaja võimalikku ametissenimetamist. Mitmed tänased sõnavõtjad toetasid seda ettepanekut. Euroopa Liit tahab suurendada oma panust rahvusvahelisse kooskõlastamisse ja kõrge esindaja / asepresident on sellest väga huvitatud. Ta kaalub praegu kõiki võimalusi, arvestades kaht asjaolu. Üks neist on kõigi Euroopa Liidu eriesindajate mandaadi läbivaatamine ja teine on välisteenistuse loomine. Kõrge esindaja / asepresident püüab saavutada Euroopa Liidu suurema osaluse rahvusvahelises kooskõlastamises just seda konteksti arvestades.
Kolmas küsimus on ettepanek nõuda ÜRO uurimiskomisjoni moodustamist. Komisjon mõistab täielikult, miks see ettepanek resolutsiooni ettepanekusse lisati. Samas oleks meie arvates praeguses etapis mõistlik suunata kõik jõupingutused sellele, et toetada uut, hiljuti ametisse nimetatud Põhja-Korea inimõiguste ÜRO eriraportööri Marzuki Darusmani, keda ÜRO Inimõiguste Nõukogu on volitanud Põhja-Korea inimõiguste olukorra küsimusega tegelema. Me peame pakkuma talle kogu tema tööks vajalikku toetust. Komisjoni seisukoht on, et see on praegu edasiliikumiseks parem tee.
(Aplaus)
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Peatselt algab hääletamine.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
George Sabin Cutaş  
Inimõiguste ja humanitaarabiga seotud olukord Põhja-Koreas on endiselt tundlik teema Euroopa Liidu jaoks, kes rahvusvahelisel areenil tegutsejana propageerib inimõigusi kogu maailmas. Teisalt on ÜRO 25. märtsi 2010. aasta resolutsioonis väljendatud muret kodaniku-, poliitiliste, majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste tõsise rikkumise pärast Korea Rahvademokraatlikus Vabariigis. Kahetsusväärselt on Põhja-Korea valitsus otsustanud keelduda koostööst ÜROga inimõiguste edendamise mehhanismide kaudu, mis hõlmavad ka Põhja-Korea inimõiguste olukorra eriraportööri mandaati.
Euroopa Liidu kohus on nõuda, et Põhja-Korea austaks inimõigusi. Euroopa Liit peab selle riigi elanikkonna abistamisel tegutsema ka sõltumatult, jätkates humanitaarabi programme, säilitades suhtluskanalid Põhja-Korea sees ja andes varjupaika Põhja-Korea pagulastele, kes liikmesriikidesse on jõudnud.
Euroopa Liidu Põhja-Korea eriesindaja ametissenimetamine võimaldaks meil jälgida inimõiguste olukorda selles riigis veidi lähemalt ja kooskõlastada paremini liikmesriikide tegevust selles küsimuses.
