Ühtekuuluvuspoliitika pärast 2013. aastat (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on suuliselt vastatav küsimus, mille esitas regionaalarengukomisjoni nimel Euroopa Komisjonile Danuta Maria Hübner ühtekuuluvuspoliitika kohta pärast 2013. aastat/variant 1 - B70229/2009).
Danuta Maria Hübner
esitaja. - Lugupeetud juhataja! Kolm aastat tagasi viidi läbi põhjalik Euroopa ühtekuuluvuspoliitika reform, mille käigus võeti arvesse liidu erakordset laienemist ja uusi tekkinud probleeme.
Mitte juhuslikult ei olnud 2005. ja 2006. aastal Euroopa ühtekuuluvuspoliitika raames käsitletavateks peamisteks teemadeks Lissaboni strateegia, uuendused ja konkurentsivõime, kliimamuutused, energiajulgeolek ja tõhusus, tõhus veekasutus, investeeringud uutesse oskustesse, noorte meelitamine teatud piirkondadesse ning elukvaliteet.
Aastateks 2007-2013 oleme ühtekuuluvuspoliitika kavva võtnud kõik need eesmärgid, mis praegu sisalduvad komisjoni Euroopa 2020. aasta tegevuskavas, sest me mõistame, et ühtekuuluvuspoliitika ülesanne on muutusi ette näha, mitte nende järel käia.
Seetõttu avaldati enam kui kaks aastat tagasi analüütiline aruanne "Piirkonnad 2020”. Eesmärk oli selgitada välja, millised peaksid olema ühtekuuluvuspoliitika esmatähtsad eesmärgid pärast 2013. aastat. Nüüd oleme tulevikuks hästi valmistunud.
Aasta tagasi anti kõnealuse poliitika raames kõik vahendid Euroopa majanduse elavdamise paketi heaks ning sellega loodi ühtlasi väga oluline seos ühelt poolt tõelisest majanduskriisist väljumise strateegia ja teiselt poolt pikaajalise jätkusuutliku majanduskasvu ja majanduse struktuuri ümberkujundamise vahel.
Kuid meie suuliselt vastatav küsimus puudutab tulevikku. Eelolevatel aastatel on Euroopas, kus me elame, vaja võtta ulatuslikke ühismeetmeid, et vastata kodanike ootustele. Tänapäeval on meie kodanikud informeeritud inimesed, kes on täiesti teadlikud sellest, kui palju sõltub poliitikute valikutest. Neid kodanike ootusi kinnitavad avaliku arvamuse uuringud.
Jacques Delors ütles kord, et Euroopa ühtne turg tähendab innustavat konkurentsi, meid tugevamaks tegevat koostööd ja meid ühendavat solidaarsust. Euroopa ühtekuuluvus, mis on ühtse turu toimimise alus, saavutatakse Euroopa regionaalpoliitika kaudu ning see põhineb praegu just neil kolmel sambal - konkurentsivõimel, koostööl ja solidaarsusel.
Me oleme aastaid rääkinud vajadusest tuua esile ja koondada kõikide Euroopa piirkondade ja linnade arenguvõimalused. Kogemused ja loogika näitavad selgelt, et selline võimaluste koondamine on kõige tõhusam ja tulemuslikum siis, kui selles osalevad otseselt Euroopa riiklikust tasandist madalamad valitsustasandid.
Euroopa regionaalpoliitika on juba läbinud lähimusproovi. Lähimuspõhimõte sobib Euroopale.
2006. aastal ellu viidud ühtekuuluvuspoliitika reformiga muudeti see tänapäevaseks asukohapõhiseks poliitikaks, mis on rajatud tasakaalule õigluse ja tõhususe, alt-üles- ja ülevalt-alla-käsitlusviiside ning Euroopa ühiste strateegiliste eesmärkide ja kohapealse paindlikkuse vahel.
Nendes küsimustes tuleb edasi minna, et jätkata poliitilise juhtimise ümberkujundamist, aga teatud põhimõtetest ei tohiks loobuda. Värske alusleping on süvendanud uut arusaama ühtekuuluvuspoliitikasse juba sügavalt juurdunud Euroopa lähimuspõhimõttest ehk kohalikule ja piirkondlikule valitsemistasandile laiendatud subsidiaarsusest.
Me saame selles vallas rohkem ära teha, eriti kohalikul tasandil. Need, kes väidavad, et ühtekuuluvuspoliitika võib piirduda Brüsseli ja riikliku tasandiga, kas ei ole kursis Euroopa tegelikkusega või ei mõista, et Euroopa kohalike ja piirkondlike tasandite kõrvalejätmine Euroopa ühiste eesmärkide püüdlemisest on majanduslikus mõttes parimal juhul rumal ja poliitilises mõttes ohtlik käitumine.
Ühtekuuluvus on mõiste, mis välistab tõrjutuse. Poliitilistel, majanduslikel, sotsiaalsetel ja õiguspärasusega seotud põhjustel ei tohi ühtekuuluvuspoliitika õhutada vaenulikkust, vaid peaks olema mõeldud kõigile, nagu seda on siseturg ja ühisraha.
Kõik selle integratsioonikolmnurga osad - ühisturg, ühisraha ja ühtekuuluvus - tugevdavad üksteist ja on üksteisest sõltuvad. Need on meie ühised Euroopa avalikud hüved.
Meie poliitikutena oleme panuseid suurendanud, lubades tulemusi. Ülesanded on hästi teada. ELi 2020. aasta strateegia on pandud avalikule arutelule.
Vaja on selgete sihtide ja vahenditega arengupoliitikat. Ühtekuuluvuspoliitika ongi arengupoliitika, millega kaasatakse Euroopa kodanike hüvanguks tehtavasse koostöösse kõik Euroopa valitsustasandid.
Kokkuvõttes vajab Euroopa uut energiat, et kanda hoolt oma tuleviku eest ja end otsustavalt värskendada. Õigustatud on küsimus, kust see energia võiks tulla ja peaks tulema. Minu jaoks on vastus selge. Praegu peaks see tulema altpoolt. See energia saab vabaneda siis, kui Euroopa kohalikud ja piirkondlikud valitsustasandid kaasatakse otseselt Euroopa ühiste eesmärkide püüdlemisse.
Paweł Samecki
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Esitatud küsimused on väga asjakohased. Need näitavad, kui tähtsaks te ühtekuuluvuspoliitikat peate ja kui pühendunud te olete selle poliitika hoidmisele Euroopa integratsiooni keskmes.
Mis puudutab teie küsimust mitmetasandilise valitsemise kohta, siis see on tunnistatud peamiseks vahendiks, mille abil saavutada ELi poliitika eesmärgid. Liidu eri valitsemistasandite järjest suurenevat vastastikust sõltuvust rõhutati ELi 2020. aasta strateegia kohta välja saadetud komisjoni konsultatsioonidokumendis.
Ühtekuuluvuspoliitika on hea näide mitmetasandilise valitsemise kohta. See on valitsemissüsteem, milles väärtustatakse ja kasutatakse ära kohalikke ja piirkondlikke teadmisi, seotakse need ühenduse tasandil toimuva strateegilise juhtimisega ning kooskõlastatakse eri valitsemistasandite meetmeid.
Mitmetasandilise valitsemise häid külgi toonitati ka Regioonide Komitee 2009. aasta juunis avaldatud valges raamatus. Selles kutsus komitee liitu üles tugevdama mitmetasandilise valitsemise mehhanisme ning juhtis tähelepanu ühtekuuluvuspoliitika võimendavale mõjule, mis on soodustanud ka teiste ühenduse poliitikavaldkondade rakendamist.
Vastuseks teie kahele küsimusele, mis puudutavad võimalikku loobumist 2. eesmärgist ja kõikide Euroopa piirkondade võimalust osaleda, teatan, et ajavahemikus 2007-2013 on kõikidel piirkondadel õigus osaleda struktuurifondide toetuste jagamisel. Pärast 2013. aastat algava perioodi kohta ei ole komisjonil praegu ametlikku seisukohta.
Seoses teie kolmanda küsimusega täiendavuse põhimõtte nõrgenemise kohta mainin, et täiendavus on ühtekuuluvuspoliitika üks aluspõhimõtteid. Sellega tagatakse, et struktuurifonde ei kasutata liikmesriigi avaliku sektori või muude samaväärsete struktuuriliste kulude katteks. Nii kindlustatakse ELi sekkumismeetmetele tõeline majanduslik mõju ja antakse ühtekuuluvuspoliitikale oluline Euroopa lisaväärtus.
Mis puudutab teie küsimust 2013. aasta järgse ühtekuuluvuspoliitika piirkondliku mõõtme kohta, siis Lissaboni lepinguga on säilitatud eesmärk ühtlustada eri regioonide arengutaset ja vähendada mahajäämust kõige ebasoodsamates piirkondades. See on osa liidule artikli 174 alusel antud volitustest tugevdada majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust.
Lisaks on artiklis 176 sätestatud, et Euroopa Regionaalarengu Fond on mõeldud selleks, et olla abiks põhiliste regionaalsete ebavõrdsuste korvamisel liidu piires, võttes osa arengus mahajäävate regioonide arengulisest ja struktuurilisest kohandamisest ning taandarenguga tööstuspiirkondade ümberkorraldamisest.
Vastuseks teie küsimusele piirkondliku ja kohaliku valitsemistasandi kaasamise kohta Euroopa eesmärkide saavutamisse 2013. aasta järgse ühtekuuluvuspoliitika raames tahan taas juhtida teie tähelepanu ELi 2020. aasta strateegiat käsitlevale komisjoni konsultatsioonidokumendile, milles oodatakse sidusrühmadelt, näiteks sotsiaalpartneritelt ja kodanikuühiskonnalt aktiivset toetust ning tunnistatakse, et ELi 2020. aasta eesmärkide omaksvõtt kõikides ELi piirkondades on strateegia eduks ülimalt oluline.
Komisjon ei ole veel kujundanud välja arvamust selle kohta, milline on ühtekuuluvuspoliitika roll ELi 2020. aasta strateegia elluviimisel. Kuid ühtekuuluvuspoliitikaga saab piirkondlikul või kohalikul tasandil tegutsejad igasugustest piiridest sõltumata koondada Euroopa eesmärkide saavutamiseks.
Seoses teie küsimusega komisjoni kavatsuse kohta avaldada territoriaalset ühtekuuluvust käsitlev valge raamat märgin, et praegu ei ole nimetatud teemal eraldi valge raamatu koostamist ette nähtud. Territoriaalset ühtekuuluvust käsitleva rohelise raamatu avalikust arutelust tehtavad poliitilised järeldused lisatakse hoopis kõikehõlmavasse 2013. aasta järgset ühtekuuluvuspoliitikat reguleerivasse õigusaktide paketti, mis valmistatakse ette viienda ühtekuuluvust käsitleva aruande raames. Vastavalt uuele aluslepingule tuleb see esitada 2010. aastal.
Mis puudutab teie küsimust Euroopa Sotsiaalfondi rolli kohta ühtekuuluvuspoliitikas ning tasakaaluka ja jätkusuutliku arengu saavutamises, siis Euroopa eesmärkide täitmises on ühtekuuluvuspoliitikal ülimalt tähtis osa. Sama kehtib Euroopa Sotsiaalfondi kohta, mis jätkab uue aluslepingu XI jaotises sätestatud sihtide poole pürgimist.
Sotsiaalse, majandusliku ja territoriaalse ühtekuuluvuse saavutamiseks on vaja asjakohast poliitikat ja eri tasanditelt tehtud investeeringuid. Euroopa Sotsiaalfondi rahastatavad investeeringud inimkapitali on üleilmse teadmistepõhise majanduse taustal oluline osa kõnealusest poliitikast.
Vastuseks teie küsimusele, mis puudutab ühtekuuluvuspoliitika rolli ELi teiste poliitikavaldkondade suhtes, märgin, et ühtekuuluvuspoliitika kaudu saab EL suurimad investeeringud reaalmajandusse. Komisjoni 2008. aasta detsembri teatises "Ühtekuuluvuspoliitika: investeerimine reaalmajandusse” toonitati kõnealuse poliitika olulisust ELi Lissaboni tegevuskava täitmisele keskendumisel ning inimestesse, ettevõtetesse, teadustegevusse ja innovatsiooni, esmatähtsasse infrastruktuuri ja energiavaldkonda investeerimisel.
Praegu keskendab komisjon oma tähelepanu sellele, et kavandatud investeeringuid kasutataks võimalikult tulemuslikult koos riiklike ja piirkondlike ametiasutustega. See eeldab tihedat koostööd asjaomaste komisjoni talituste vahel, samuti komisjoni ning asjaomaste piirkondlike ja kohalike ametiasutuste vahel.
Hea näide komisjoni talituste vahelise koostöö kohta on "Praktilised suunised ELi rahastamisvõimaluste kasutamiseks teaduse ja innovatsiooni alal”, mis avaldati 2007. aastal ning koostati selleks, et aidata võimalikel abisaajatel mõista ühenduse kolme rahastamisvahendit ja anda poliitikutele nõu kooskõlastatud juurdepääsu kohta nimetatud vahenditele.
Mis puutub Euroopa Sotsiaalfondi, siis tõsiasi, et selle eesmärgid langevad suuresti kokku tööhõivepoliitika suunistega, seob ELi tööhõivepoliitika sihid otseselt ELi rahalise toetusega.
Ka ühtekuuluvuspoliitika ja maaelu arengu poliitika kaudu toetatavad meetmed täiendavad üksteist, nagu nähtub üheselt mõlemat poliitikavaldkonda käsitlevatest ühenduse strateegilistest suunistest.
Loodan, et andsin mõnele teie küsimusele vastuse, ja ootan põnevusega huvitavat arutelu.
Lambert van Nistelrooij
Lugupeetud juhataja ja volinik! Tänane arutelu puudutab peamiselt ühtekuuluvuspoliitika ja selles valdkonnas edasiliikumise sisulist hindamist. Loomulikult soovib Euroopa Parlament vahekokkuvõtet finantsküsimuste kohta. Oluline osa sellest kokkuvõttest käsitleb ühtekuuluvuspoliitikat ning rahaliste vahendite kasutamist praegu ja järgneval perioodil kuni 2020. aastani. Kuid oma suureks üllatuseks ei leidnud me vahekokkuvõtte mitteametlikust ettevalmistusdokumendist mitte mingisugust viidet sisulise hindamise kohta. Tahan esimese Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni nimel kõnelejana selgelt öelda, et komisjoni uus koosseis peab esitama Euroopa Parlamendile sisulise hinnangu, mitte mingi regionaalpoliitika karikatuuri.
Komisjoni presidendi José Manuel Barroso visioonis EList 2020. aastal on ette nähtud majanduskasv, teadmistepõhine ja keskkonnahoidlik majandus, haridus ja koolitus ning konkurents. Seega kujutab regionaalpoliitika endast nii praegu kui ka tulevikus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikku Euroopa integratsiooni raamistikku. Mõelge kas või energeetika ümberkujundamisele, kliimamuutustele ja Lissaboni strateegiale - need kõik on piirkondade ja linnade jaoks tähtsad küsimused.
Mis puudutab fraktsiooni PPE, siis meie soovime, et ühtekuuluvuspoliitika keskenduks enam ELi 2020. aasta strateegia põhipunktidele, säilitades samas kõikide piirkondade vahelise solidaarsuse ja ka 2. eesmärgi, millest volinik äsja nii umbmääraselt rääkis. Konkurentsi edendamine rikastes piirkondades on üks osa kõikehõlmavast hinnangust. Eelarvete liigendamine ehk rahaliste vahendite sektoritevaheline killustamine Euroopa tasandil sellise vahekokkuvõtte raames on täiesti mõttetu ja vale samm. Praegusel kriisiajal näeme, kui olulised on piirkondlikud vahendid majanduse taastumiseks. Neid eraldatakse kiiremini ja need kasutatakse täielikult ära. Minu piirkonnas Lõuna-Hollandis on 2009. aastal kasutatud uuendusteks ja uute eesmärkide saavutamiseks ära peaaegu kõik vahendid. 2010. aasta alguses koostan ma ise raporti piirkondlike vahendite ning teadus- ja arendustegevuse vahelise koostoime kohta.
Ma soovin lõpetada ühe küsimusega. Lugupeetud volinik, te ütlesite, et ei esita valget raamatut territoriaalse ühtekuuluvuse kohta, aga Euroopa Parlament hakkab nimetatud teemaga tegelema seadusandliku tavamenetluse teel ja tagab vastavate sätete sisaldumise uutes õigusaktides.
Constanze Angela Krehl
Austatud juhataja, lugupeetud volinik, kallid kolleegid! Ma oleksin tahtnud kuulda innustavamat sissejuhatust antud teemasse, sest leian, et pärast 2013. aastat peab Euroopa ühtekuuluvuspoliitika muutuma. Meie ees seisavad hoopis teistsugused ülesanded kui kümme või viisteist aastat tagasi.
Minu fraktsiooni jaoks on peamine, et piirkondadevaheline solidaarsus ei ole midagi, mille üle saab kaubelda. Ühest küljest tähendab see, et kõikidel piirkondadel peab olema võimalus osaleda Euroopa Liidu ühtekuuluvuspoliitikas, ja teisest küljest tähendab see samuti, et meil tuleb takistada kõiki püüdeid ühtekuuluvuspoliitikat taasriigistada. Meil on vaja üleeuroopalist käsitlusviisi, mis võimaldab kodanikel Euroopa Liiduga samastuda.
Kahtlemata peame ka ise muutuma. Mõne järgmise aasta jooksul on arutelu keskmes Euroopa ühtekuuluvuspoliitika raames rahastatavate valdkondade tähtsuse järjekord. Tulevikus ei ole meil võimalik igaüht Euroopa rahaga toetada. Me peame keskenduma tõhusa infrastruktuuri loomisele, eriti uutes liikmesriikides, ning teadustegevuse ja innovatsiooni edasiarendamisele. Mõistagi ei tohi me unustada, et edaspidi tuleb Euroopa ühtekuuluvuspoliitika raames reageerida asjakohaselt sellistele küsimustele nagu kliima- ja demograafilised muutused ning üleilmastumine.
Tähelepanu tuleb pöörata ka linnaarengule. Mitte sellepärast, et tahaksin maapiirkonnad hooletusse jätta, vaid sellepärast, et nagu teada, elab 80% kodanikest linnades ja linnade läheduses ning maapiirkondade arengut ei hõlma praegu kahjuks mitte ühtekuuluvus-, vaid põllumajanduspoliitika. Meie ettepanek on luua tugevamad võrgustikud. Ma ei tea veel, kas see toimib, aga me peame probleemidele vastu astuma.
Oluline on, et ühtekuuluvuspoliitika alla kuulub ka inimeste endi toetamine, ja seetõttu on mul kahju, et voliniku vastus oli natuke põiklev. Meie jaoks tähendab see peamiselt haridust, väljaõpet ja kutsekvalifikatsioone kõikidele, alates väikestest lastest ja lõpetades eakatega. Elukestva õppe idee on tähtis. Kuid see tähendab ka, et Euroopa Sotsiaalfond peab jääma ühtekuuluvuspoliitikaga jätkuvalt seotuks. Ei tohi mõeldagi Euroopa Sotsiaalfondi ja ühtekuuluvuspoliitika eraldamisele.
Piiriülene koostöö on meile väga oluline. Me tahame seda tihendada ja samal ajal vähendada sellega kaasnevat bürokraatiat.
Filiz Hakaeva Hyusmenovа
Kallid kolleegid! Struktuurifondide reformi üle käiv arutelu on ülimalt oluline selleks, et Euroopa Liidul oleks olemas majanduslikule olukorrale ning asjakohastele loodus- ja inimressurssidele vastavad rahalised vahendid.
Meie ees seisab raske ülesanne kujundada ja töötada välja ühtekuuluvuspoliitika, mis tagab kodanike pikaajalise heaolu. See poliitika oli ja on praegugi üks nähtav ja hinnatav Euroopa solidaarsuse näitaja. Kuid erinevused mõnede piirkondade vahel on suhteliselt äärmuslikud ja me ei tohi seda tõsiasja eirata.
Ärevust tekitavad täheldatavad suundumused, mis viitavad erinevuste suurenemisele. See võib süvendada ebavõrdsust ja tuua kaasa eraldatuse. Euroopa Liidu ühe vaesema liikmesriigi esindajana nõuan ma tungivalt, et ühtekuuluvuspoliitika raames keskendutaks muu hulgas väiksema tulubaasiga liikmesriikide ühtekuuluvusele.
Märgin siinkohal, et me ei pea struktuurifonde mingiks imerohuks. Me teame, et peame Euroopa Liidu põhinormidele vastamiseks oma jõupingutused ühendama ja sammu kiirendama. Me peaksime pöörama tähelepanu ka võimalusele, et riikide eri kiirusel edasiliikumine võib ühel hetkel tuua kaasa Euroopa Liidu sisemise ümberkorraldamise.
Eelkõige tuleb meil näha ette kriteeriumid, lihtsustatud tingimused ja võrdsed võimalused vahendite hankimiseks ELi fondidest. Alles siis tuleks sätestada lisaklausel edusamme mitte tegevatele riikidele antava toetuse vähendamise kohta. Minu meelest oleks kohane, kui riigid, kes satuvad üksi tegutsedes raskustesse, kaasataks märkimisväärse rahvusvahelise mõõtmega valdkondade ja probleemidega tegelemisse.
Selle tulemusena eraldatakse Euroopa vahendeid ka rikkamatele riikidele ja nende väiksema sisemajanduse kogutoodanguga piirkondadele. Lõppkokkuvõttes tuleb ühtekuuluvuspoliitika saavutuste hindamisel pidada silmas ka loodud töökohti. See näitab, kuidas ühtekuuluvuspoliitika lõimub teiste poliitikavaldkondadega ja millist lisaväärtust see tekitab.
Elisabeth Schroedter
Lugupeetud juhataja ja volinik! Euroopa ühtekuuluvuspoliitika tähtsusest Euroopa jaoks ei ole palju räägitud. See on Euroopa Liidu keskne poliitika, sest hoiab ELi koos. Tegemist on solidaarsuse ja rahvuslikust isekusest loobumise sümboliga. See on kõikide piirkondade käsutuses olev vahend. Just seetõttu tekitab Euroopa Parlamendis nii suurt muret võimalus, et see solidaarsusmeede võidakse meie selja taga lihtsalt kaotada. Ei saa pidada just heaks valitsemistavaks seda, kui komisjon koostab salaja strateegilisi dokumente, selmet pidada avalik arutelu selle üle, kuidas solidaarsusmeetmega edasi minna, arvestades meie ees seisvaid suuri katsumusi, näiteks kliima- ja demograafilisi muutusi, ning piiratud eelarvet.
Meil on reformi vaja, aga selle tulemuseks peab olema tõeline muutus. See peab tooma kaasa piirkondade jätkusuutliku arengu. Sellega tuleb toetada piirkondade projekte ning see ei tohi seisneda ülevalt antavates käskudes, nii nagu seda praegu kõnealuse solidaarsusmeetme puhul tehakse. Vastupidi, reformi käigus tuleb tihedas koostöös kõikide piirkonna asjaosalistega töötada välja altpoolt ülespoole kulgev menetlus. Selline menetlus on meile tuttav. Meil on juba maapiirkondade arenguks olemas LEADERi meetod. See on suurepärane vahend jätkusuutliku arengu edendamiseks ja kõikide kaasamiseks, mis aitab kohapeal saada tegevusele väga ulatusliku heakskiidu. Kuid meil on vaja komisjoni, kes julgeb öelda "jah” solidaarsusmeetmele ja piirkondade õigusele otsustada ise oma arengu üle ega jäta seda riikide valitsuste vastutusalasse.
Oldřich Vlasák
fraktsiooni ECR nimel. - (CS) Austatud juhataja, volinik, kallid kolleegid! Praegune ühtekuuluvuspoliitika on elusorganism. Euroopa arenedes muutub ka üksikute riikide ja rühmade suhtumine sellesse poliitikasse. Kahjuks on 2014. aasta järgse ühtekuuluvuspoliitika tuleviku üle peetud arutluste käigus tekkinud rohkem küsimusi, kui on saadud vastuseid.
Kas ühtekuuluvuspoliitika teenib jätkuvalt liidu vähim arenenud piirkondade huve? Kas meil tekib eeloleval perioodil võimalus ehitada välja transpordi- ja tehniline infrastruktuur? Kas meil õnnestub parandada elukvaliteeti ja koguda sääste? Kas me suudame vähendada ELi-poolse rahastamisega seotud bürokraatiat ja ülemäärast haldustegevust? Lähitulevikus hakkame neile ja ka teistele küsimustele üksmeelseid vastuseid otsima.
Tulevikuarengut silmas pidades on minu meelest ülimalt oluline esiteks määratleda õigesti kohalike omavalitsuste roll Euroopa vahendite haldamisel ja teiseks suunata Euroopa raha ajakohase tehnoloogia kasutuselevõtu toetamiseks. Just need kaks valdkonda on ühendatud niinimetatud arukate linnade algatuses, mille kaudu saab kohalikele omavalitsustele anda uue hingamise ning samas võimaldada ärisektoril rakendada majanduskriisi ajal modernseid süsteeme ja nutikat tehnoloogiat ja aidata kaasa majanduskasvule. Kahtlemata on see üks põhjus, miks teha strateegilisi investeeringud antud valdkonda peale kohaliku omavalitsuse tasandi ka liikmesriigi ja ELi tasandil. Nii intelligentsed transpordisüsteemid, mis võivad vabastada linnad transpordikaosest, abistavad navigatsiooniseadmed, mis võivad suurendada linnade ligitõmbavust turistide hulgas, kui ka teleabisüsteemid, mis võimaldavad eakatel kodanikel kauemaks koju jääda, on sellised investeeringud, millele tuleks näidata rohelist tuld.
Majanduskriisi tõttu on meie arutelu ühtekuuluvuspoliitika tuleviku üle muutunud palju hädavajalikumaks kui kunagi varem. Nüüd peame enne Euroopa raha kasutamist mitu korda mõtlema.
Charalampos Angourakis
Lugupeetud juhataja! Euroopa Liidu ühtekuuluvuspoliitikaga ei ole mitte üksnes suudetud piirkondlikku ja sotsiaalset ebavõrdsust vähendada, vaid on ebavõrdsust koguni süvendatud. Statistilised andmed on sageli väljamõeldud, nagu Euroopa Liit ka ise tunnistab. Seetõttu lõi ta mitmete piirkondade jaoks, millest kolm asuvad minu riigis Kreekas, abi andmiseks üleminekukorra.
Ebavõrdse arengu võim kapitalistlikus süsteemis on halastamatu, eriti kriisiajal, mil erinevused on veelgi silmapaistvamad. Kahjuks on 2013. aasta prognoosid töötajate jaoks isegi hullemad, eeskätt vähem arenenud piirkondades. Euroopa Liidu ühtekuuluvuspoliitikaga püütakse ilustada rahvavaenulikkust, osta inimesi ära, ajada töötajaid segadusse ja mis kõige halvem, kindlustada kapitali tulusus.
Plutokraatia eri osade lahknevuste ajutine silumine, mida eksitavalt nimetatakse solidaarsuseks, asendatakse nüüd konkurentsi ja vabaturu võimuga. See on sisse kirjutatud ka Lissaboni strateegiasse ja ELi 2020. aasta strateegiasse.
Vaja on uusi piirkondliku ja kohaliku valitsemise vorme, mille on Kreekas välja pakkunud parteid PASOK ja Uus Demokraatia, Euroopa Liidu ulatuslikumat ja otsesemat sekkumist piirkondlike organite töösse ning liigestatud territoriaalset ja samas ka piiriülest koostööd. Me kutsume töötajaid üles kõnealust poliitikat tagasi lükkama.
Lõpetuseks tahan kasutada juhust ja paluda teil, lugupeetud juhataja, rakendada oma mõjuvõimu selleks, et Euroopa Parlamendis rahuldataks tänavatele tulnud töötajate õiglased nõudmised.
John Bufton
fraktsiooni EFD nimel. - Austatud juhataja! Mis puudutab 2013. aasta järgset ühtekuuluvuspoliitikat, siis lekitatud eelarveprojektist "A Reform Agenda for a Global Europe” selgub, et pärast 2013. aastat võib ELi-poolne rahastamine muutuda piirkondliku vahendite eraldamise asemel täielikult riiklikult kooskõlastatavaks tegevuseks.
Nimetatud projektiga kaotatakse mitmetasandilises valitsemises rakendatav kontroll piirkondlikul ja kohalikul tasandil, nullides sellega ühise juhtimise põhimõtte. Selle asemel, et anda vahendeid eraldi olemasolevatele struktuuridele, hakatakse uut eelarvet koostama hoopis valdkonnapõhiselt.
Ettepanek piirata kõnealune poliitika riikliku tasandiga tooks kaasa selle, et vahendite ümberjaotamist hakkavad juhtima teatud liikmesriigid. See ei tähenda mitte ainult seda, et netorahastajatele tagastatavad summad vähenevad veelgi, vaid ka seda, et need liikmesriigid, kes eeldatavasti ühinevad Euroopa Liiduga tulevase laienemise käigus, teevad seda ajal, mil kehtivad ilmselt endised ühtekuuluvuspoliitika rahastamistingimused, mis jäävad tõenäoliselt jõusse ka järgmiseks eelarveperioodiks.
Selle tulemusena avastavad praegu liidus suurimat rahalist koormat kandvad riigid, näiteks Ühendkuningriik, et peavad finantseerima järjest kasvavat hulka toetustele õigusi omavaid liikmesriike.
Veelgi väiksem arv riike peab kandma veelgi suuremat koormat, kusjuures tagasimaksed Ühendkuningriigile tõenäoliselt vähenevad. Kuna järjest rohkem riike ootab ELiga ühinemist, kardan, et Walesile hädavajalik abi suunatakse uutesse liikmesriikidesse.
Pole mingi ime, et mõni Euroopa rikkam riik, näiteks Norra ja Šveits, käib Euroopa Liidust suure kaarega mööda, sest nad teavad, et neil tuleb maksta oma vaesemate naabrite ülalpidamise eest. Kuid Wales ei saa endale maksmist lubada, kui midagi ei ole tagasi tulemas.
Sellise käiguga kindlustatakse Euroopa Liidu üha kasvavat soovi muutuda veelgi ühtsemaks, tsentraliseeritumaks ja föderaalsemaks, kuid hüljatakse ühtekuuluvuspoliitika piirkondlik mõõde, mille alusel on Euroopa Liit lubanud toetada territoriaalset ühtekuuluvust ja tuua kasu kõikidele liikmetele.
Selle asemel loobub EL nagu hunt lambanahas ühtsuse huvides salaja koostööst ja kompromissidest.
Kuigi eurooplastele kinnitati, et liit tugevdab kaubandussidemete tihendamise kaudu ka põllumajandussidemeid ja suurendab võrdsust, kandub järjest bürokraatlikuma globaalse Euroopa sobingute tagajärjel tähelepanu põllumajanduse ja piirkondade arengult üle soovimatule ja vaevanõudvale üleilmsele strateegiale, mis hõlmab muu hulgas suurenevat sisserännet sellistesse riikidesse nagu Ühendkuningriik.
Sellele eesmärgile tuleb ELi eelarvest eraldada suuremaid summasid Walesi-suguste piirkondade arvelt. Viimased maksed projektidele, mida rahastatakse ajavahemiku 2007-2013 ELi struktuuritoetuste programmide raames, tehakse 2015. aastal. On ebaselge, milliseid ELi vahendeid on Walesil võimalik tulevastel rahastamisperioodidel kasutada ja kas üldse midagi on.
Võimalus, et ühtekuuluvuspoliitika jätab rikkamad riigid ilma igasuguse üleminekuaegse rahastamiseta üldse kõrvale, vähendaks Ühendkuningriigi rahva õigusi veelgi.
Ebavõrdselt suurest liikmemaksust oleks rohkem abi, kui sellega rahastataks hoopis majandusarengut ja vastavad otsused langetaks Ühendkuningriik iseseisvalt.
Tõenäoliselt on ELi kevadel avaldatavas eelarve läbivaatamist käsitlevas dokumendis näha, et kõik Euroopa valitsused räägivad vajadusest suurendada avaliku sektori laenukoormust. Üha kindlamaks muutub see, et Walesile eraldatavad summad vähenevad oluliselt.
Selle tagajärg on programmide eelarvete kärpimine, üldiselt Walesi majandusse tehtavate investeeringute kahanemine ning programmide juhtimise ja projektide elluviimisega seotud töökohtade laiaulatuslik kadumine.
Selle asemel, et tuua minu valijaskonnale mingitki kasu, annab EL Walesi inimestele korraliku hoobi, kui otsustab nad poolehoiuta jätta. Walesile ja Ühendkuningriigile eraldatavate summade vähendamisel on meie riigile tervikuna tõenäoliselt suur mõju ja toob tagajärgi kaasa ka põllumajandussektorile.
Nüüd on Walesi ja Ühendkuningriigi inimestel aeg korraldada rahvahääletus suhete üle Euroopa Liiduga, et rahvas saaks otsustada, kas nad tahavad, et neid juhitaks Westminsterist või Brüsselist.
Markus Pieper
- (DE) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Kujutagem hetkeks ette Euroopa piirkondi ilma üleeuroopalise regionaalpoliitikata. Paljudel linnadel ja maakohtadel ei oleks määravaid ajendeid struktuursete muudatuste tegemiseks. Piiriäärsed alad oma piiriüleseid töötajaid ja infrastruktuuri puudutavate probleemidega jäetaks lihtsalt unarusse. Sotsiaalpoliitika ei saaks enam kasu Euroopa panusest haridus- ja tööhõivepoliitikasse. Keskmise suurusega ettevõtetel ei võimaldataks rahvusvahelistes võrgustikes edukalt kaasa rääkida.
Ilma Euroopa regionaalpoliitikata ei paistaks piirkondlikud kogukonnad enam silma. Seetõttu ärritavad meid väga komisjonist tulevad vihjed ettepanekutele viia sotsiaalprogramme ellu ilma struktuuritoetusteta. Nii muutuks komisjon piirkondi mittearvestavaks sotsiaalseks monopoliks või jõutaks üleskutseteni toetada vaid kõige nõrgemaid meie ühiskonnas. See omakorda tähendaks, et kaotaksime täielikult silmist Euroopa mõõtme ja pöörduksime tagasi riigi otsuste ajajärku.
Sõltumata sellest, kas komisjon on nüüdseks need dokumendid avaldanud, ei kavatse Euroopa Parlament toetada neis kirjeldatud suundumist regionaalpoliitika poole, milles piirkondi ei arvestata. See ei tähenda, et me ei nõustu reformimõttega. Meie olemasolevates toetusmeetmetes peab arvestama uusi ülesandeid, mis on seotud keskkonna, energiapoliitika või demograafiliste muutustega. Pooldan ka piirkondadele antud Euroopa abi hindamise lihtsustamist.
Me peame ühtlasi kehtestama rangemad sanktsioonid liikmesriikidele, kes ei suuda korduvalt tõendada vahendite nõuetekohast kasutamist. Ulatuslikum piirkondlik kaasrahastamine ja laenude andmine ning suurem läbipaistvus ja tõhusus on meie ettepanekud ühtekuuluvuspoliitika reformimiseks. Selliseid ettepanekuid me toetame, kuid hakkame vastu kõikidele regionaalpoliitika hävitamise püüetele. Reformidele "jah”, taasriigistamisele "ei”!
Georgios Stavrakakis
- (EL) Lugupeetud juhataja! Nõustun seni kõnelnud kolleegidega ning ka mina tahan juhtida tähelepanu sellele, et me ei saa kiita heaks 2013. aasta järgset ühtekuuluvuspoliitikat, mis esiteks teeb vahet Euroopa eri piirkondadel ja sisaldab sääraseid ettepanekuid nagu 2. eesmärgist (konkurentsivõime) loobumine, teiseks hõlmab poliitikavaldkondade taasriigistamist ning kolmandaks jätab kohalikud omavalitsused ühenduse poliitika kavandamisest ja rakendamisest kõrvale.
Vastupidi, meie näeme, et ühtekuuluvuspoliitika on pärast 2013. aastat algaval perioodil endiselt kõikide Euroopa Liidu piirkondade suhtes kohaldatav ühine üleeuroopaline poliitika, mille eesmärgi täitmiseks eraldatakse jätkuvalt piisavalt vahendeid ja mille elluviimiseks on kehtestatud lihtsustatud eeskirjad, et ühtekuuluvuspoliitikast tuleneks veelgi suurem lisaväärtus.
Mulle valmistab muret 2020. aasta strateegia sisu, sest selles ei viidata kordagi ühtekuuluvuspoliitikale, mis on Lissaboni eesmärkide saavutamiseks kõige sobivam vahend. Tegelikult teenib ühtekuuluvuspoliitika juba praegu suuresti neid eesmärke ja tõendab, et loob lisaväärtust. Lisaks näitab ühtekuuluvuspoliitika olulisust hästi tõsiasi, et sellest juhindub Euroopa majanduse elavdamise kava.
Kõikide Euroopa kodanike suhtes kehtib üks poliitika, üks arengupoliitika, üks solidaarsuspoliitika, sõltumata sellest, millises Euroopa Liidu piirkonnas nad elavad. Kuid kahjuks on komisjon selle unustanud või eirab seda ning esitab ettepanekuid, millega muudetakse ühtekuuluvuspoliitika põhimõtteid ja korraldust. Te võite siiski kindlad olla, et me kasutame iga võimalust komisjonile neid meelde tuletada.
Michael Theurer
- (DE) Lugupeetud juhataja, head kolleegid! Piirkondade rahastamine ja struktuuritoetused on osa meie tegelikust majanduspoliitikast ja muudavad Euroopa väga silmapaistvaks. Piirkondade kohalikes omavalitsustes, linnades ja valdades teevad kohaliku elu tegelased tihedat koostööd. Seetõttu peame säilitama niisuguse ühtse tegutsemise kogu Euroopa Liidus.
Kutsun komisjoni üles pöörama hoopis suuremat tähelepanu väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele ning kaasama kohalikke omavalitsusi, linnu ja valdu palju ulatuslikumalt tulevasse ühtekuuluvuspoliitikasse. Meil tuleb edaspidi kindlasti investeerida infrastruktuuri, aga mis veelgi tähtsam, me peame tagama, et uuendused ja tehnosiire on kindlustatud ka väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele. Edaspidi peaksime võimaldama ka töökohtade toetamist. Need on peamised teemad, mida tuleb Euroopa Liidu struktuuri- ja ühtekuuluvuspoliitikale uue suuna valimisel arvestada.
François Alfonsi
- (FR) Lugupeetud juhataja! Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsiooni arvates on ühtekuuluvuspoliitika Euroopa Liidu ühe tähtsama poliitika - solidaarsuspoliitika - keskmes. Euroopa muutub tugevamaks iga kord, kui näidatakse üles üleeuroopalist solidaarsust. See on meie jaoks põhiküsimus.
Meie leiame, et komisjon peab arvestama järgmisi põhimõtteid. Esiteks: et territoriaalne ühtekuuluvus on poliitiliselt esmatähtis küsimus, peab see olema esmatähtis ka eelarves.
Teiseks on regionaalarengupoliitika elluviimisel sobiv koostöötasand piirkondlik tasand. Selle poliitika taasriigistamine oleks meile vastuvõetamatu.
Kolmandaks tuleb ühtekuuluvuspoliitikat kasutada ka selleks, et vähendada ühel territooriumil leiduvaid suurimaid majanduslikke ja sotsiaalseid lõhesid. Seda tuleb teha mahajäänud linnapiirkondade või maapiirkondade huvides, mis on sattunud raskustesse või millele osutatakse struktuuriliselt ebasoodsate olude tõttu väga vähe teenuseid, nagu on näiteks saared.
Neljandaks tuleb kõikide ELi piirkondade kõlblikkust saada ühtekuuluvuspoliitika raames abi hinnata igal juhul eraldi, võttes mõistagi arvesse piirkondade jõukust, aga Euroopa Liit peab suutma kaasa aidata alati, kui kaalul on ühtekuuluvuspoliitika.
Cornelia Ernst
- (DE) Austatud juhataja! Tegemist on keskse aruteluga Euroopa Liidu olemuse üle. Valida tuleb turu ja sotsiaalpoliitika vahel. Komisjoni praegused mõtted ühtekuuluvuspoliitika tulevikust ei ole vastuvõetavad. Struktuurifondide rolli tuleb tugevdada, mitte nõrgendada. Euroopa peab majanduslike ja sotsiaalsete arenguerinevuste ületamiseks tegema rohkem, mitte vähem. Tahan päris otse öelda, et praeguse ühtekuuluvuspoliitika kas või osalise taasriigistamisega kaasneks tõsised tagajärjed ebasoodsas olukorras olevatele piirkondadele, sealhulgas nendele, mis asuvad Saksamaal, eriti Ida-Saksamaal. Pärast viimast Euroopa Liidu laienemist on erinevused liidu piirkondade vahel süvenenud.
Lisaks on minu jaoks oluline, et tunnistataks sotsiaal-majanduslikke vajadusi sellistes piirkondades, mis ületavad napilt abikõlblikkuse lävendi ehk 75% ELi keskmisest SKTst inimese kohta. Toetuste andmise äkiline lõpetamine pärast 2013. aastat mõjuks mainitud piirkondadele hävitavalt.
Loomulikult on ülimalt oluline, et Euroopa Liit suurendaks konkreetseid linnade toetusi, sest majanduse ja rahanduse jaoks pakuvad suurimaid võimalusi just linnad, aga linnad on kriisi tõttu eriti palju kannatanud.
Tahan lõpetuseks öelda paar sõna piirialade kohta. Ida-Saksamaalt pärit parlamendiliikmena tean ma, et meil tuleb seal teha suuri investeeringuid ja saavutada palju. Ma kardan väga, et komisjon valmistab meile sellega seoses pettumuse.
Franz Obermayr
- (DE) Lugupeetud juhataja! Tõenäoliselt olete te vahepeal kuulnud, et regionaalarengukomisjoni liikmed on tõsiselt jahmunud ja ärevuses, sest alates oktoobrist on ringi liikunud niinimetatud salajane komisjoni dokument. Selles dokumendis sisaldub ajavahemiku 2013-2020 eelarvereformi projekt, millega tehakse eelarvepoliitikas 180kraadine pööre. Algselt eelarve aluseks olnud piirkonnapõhine käsitlusviis on asendatud valdkonnapõhise käsitlusviisiga.
Uue projektiga piiratakse väga oluliselt lähimus- ja mitmetasandilise valitsemise põhimõtteid ning see on vastuolus Lissaboni strateegiaga. Konkreetselt nähakse projektiga ette 2. eesmärgist ehk teisisõnu konkurentsivõime ja tööhõivepoliitika edendamisest loobumine. Et igas liikmesriigis on 2. eesmärgiga hõlmatud piirkondi, mõjutaks see mõistagi ebasoodsalt kaht kolmandikku kõikidest ELi piirkondadest. Seda kahetsusväärset ettepanekut põhjendatakse sellega, et uute ehk tulevaste liikmesriikide ja Lääne-Euroopa erinevused on riiklikul tasandil nii suured, et vaja läheb uut eelarvepoliitikat. Finantskriisi taustal väidetakse, et nii elavdatakse majandust.
Minu meelest on ilmselge, et säärase ettepanekuga oodatakse Türgi võimalikku ühinemist. Me teame, et läheb tarvis rohkem toetusi ja sellise kavaga tagatakse Türgi ühinemiseks vajalike tohutute rahasummade olemasolu.
Kuid ma tahan öelda päris otse, et ühtekuuluvuspoliitika edu piirkondlikul tasandil tuleneb sellest, et seistakse lähedal kohalikele majandusprobleemidele. Selle tulemusena investeeritakse raha mõistlikult ja efektiivselt, nagu siiani on tehtud. Kui piirkondlik tahk jäetakse kõrvale, on majanduskriisist võimatu väljuda.
Mind ei veennud José Manuel Barroso vastus Danuta Maria Hübneri avalikule murekirjale ja seetõttu ootan ma peatset konkreetset avaldust.
Alain Cadec
- (FR) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Meie fraktsioon toetab kindlalt tugevat ja hästi rahastatud ühtekuuluvuspoliitikat, millega saab edendada Euroopa piirkondade lähenemist üksteisele. Tõsi küll, me leiame, et tõhususe tagamiseks tuleb see poliitika ümber kujundada ja seda laiendada. Meie peame Euroopa Parlamendis ja komisjonis kujundama antud poliitikat ühiselt ja võimalikult läbipaistvalt.
Mul on hea meel, et Euroopa Parlamendi regionaalarengukomisjon on loonud töörühma ühtekuuluvuspoliitika tulevikuga tegelemiseks. 2013. aasta järgse eelarve ja kõnealuse poliitika edasiste eesmärkide üle peetavasse arutelusse tuleb kaasata kõik asjaosalised - liikmesriigid, piirkonnad, komisjon ja Euroopa Parlament. Mõeldamatu oleks nõrgestada või isegi kaotada piirkondlikud või kohalikud tasandid, mis annavad sellele poliitikale õige tähenduse. Mis puudutab konkreetselt rahastamist, siis praegu valitseb ühtekuuluvuspoliitika tuleviku suhtes suur ebakindlus. Kehtiva finantsraamistiku lõppkuupäev ei ole teada, nagu pole teada ka see, kui ulatuslik on finantsperspektiivi reform. Ei tohi unustada, kui tähtis on säilitada kõnealuse poliitika stabiilne rahastamine. Tuleb tõrjuda ka igasuguseid mõtteid ühtekuuluvuspoliitika taasriigistamisest, sest nii jäävad piirkonnad ilma võimalusest otsustada, kuidas struktuuritoetusi jagada, ja kaoks selle poliitika piirkondlik mõõde.
Lugupeetud volinik, me ootame komisjonilt kahtlemata innukat suhtumist territoriaalset ühtekuuluvust käsitleva valge raamatu ettevalmistamisse. Me ei taotle toetuste jaotamisel mitte egalitaarsust, vaid seda, et rahastamine oleks õiglane ja tagaks harmoonilise arengu, mis põhineb iga piirkonna kohta tehtud tähelepanekutel ja nende erisugustel oludel. Ühtekuuluvuspoliitika ei tohi keskenduda üksnes kõige vaesematele piirkondadele, vaid peab olema mõeldud kõikidele, sealhulgas meretagustele Euroopa aladele.
On ülimalt oluline, et Euroopa Parlamendil oleks kohapeal kindlad kontaktpunktid. Vaid nii ja ainult nii saab Euroopa struktuuritoetusi jagada õiglaselt ja tulemuslikult.
Ricardo Cortés Lastra
- (ES) Austatud juhataja, lugupeetud volinik, daamid ja härrad! Tahan kõigepealt tervitada kõiki Kopenhaagenis kohal viibivaid ühiskondlikke organisatsioone, kes loodavad näha planeedi tuleviku ja üleilmse ühtekuuluvuse jaoks rõõmustavat tulemust.
Me peame kaitsma ühtekuuluvuspoliitikat kui ühenduse poliitikat, mis tõkestab taasriigistamise püüdeid. See ei ole vajalik mitte üksnes seetõttu, et nimetatud poliitika avaldab otsest mõju meie piirkondade ja liikmesriikide ühtekuuluvuse kujunemisele, vaid ka seetõttu, et see on kasulik ELi strateegilisele planeerimisele, finantsstabiilsusele ja silmapaistvusele.
Samas tuleb pidada meeles olulist rolli, mida piirkonnad ühtekuuluvuspoliitikas täidavad ja peavad täitma. Detsentraliseeritud juhtimine ja eri tasanditel järgitav hea valitsemistava on regionaalarengupoliitika edu tagamiseks ülimalt tähtsad.
Teise asjana on minu jaoks oluline selliste üleminekumeetmete kehtestamine, mis tagavad sujuva ülemineku piirkondades ja riikides, kus niinimetatud lähenemiseesmärgi ja Ühtekuuluvusfondi raames aset leidvat sekkumist järk-järgult vähendatakse. Samuti paneb mind muretsema areng neis Euroopa piirkondades, mis peavad tulema toime looduslike raskuste ja piirialadele omaste iseärasustega.
Ilda Figueiredo
- (PT) Lugupeetud juhataja! Me oleme jälginud kogu eelarvereformi ümber toimuvat, eriti struktuuri- ja ühtekuuluvuspoliitika arengut suure murega.
Kriisis, mida tähistavad tohutu sotsiaalne ebavõrdsus ja suured piirkondlikud ebakõlad, on struktuuri- ja ühtekuuluvuspoliitika tegeliku majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse alus. See tähendab, et antud valdkonnas tuleb säilitada kindlad eesmärgid ning ühenduse poliitika tulemusi ei tohi püüda riigistada ei põllumajanduses ega ka kalanduses. See kahjustaks vähem arenenud riike ja piirkondi ning ka äärepoolseimaid piirkondi.
Kuid võib täheldada mitmeid märke, et käimas on ühtekuuluvuse idee veelgi kindlam hävitamine, kas selle kaudu, et ühtekuuluvuspoliitikaga püütakse hõlmata ja selle raames rahastada igasuguseid meetmeid ja osalisi, millel või kellel ei ole nimetatud poliitika eesmärkidega mingit pistmist - eelkõige Euroopa Liidu 2020. aasta strateegiat ja kliimamuutuste poliitikat -, või selle kaudu, et muudetakse abikõlblikkuse ja halduse tingimusi. Seetõttu on 2013. aasta järgset ühtekuuluvuspoliitikat käsitlev arutelu väga vajalik. Me ootame pikisilmi selgeid vastuseid, mis toetavad tõelist majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitikat.
Nuno Teixeira
- (PT) Lugupeetud juhataja, austatud volinik, kallid kolleegid! Meil on kiiremas korras vaja arutada ühenduse eelarvet ning seda, kuidas parandada tulevikus selle jätkusuutlikkust ja läbipaistvust. 2013. aasta järgne finantsraamistik tuleb rajada solidaarsusele ja territoriaalsele ühtekuuluvusele. Need on ülimalt olulised väärtused Madeira-suguste piirkondade jaoks, mis peavad seisma silmitsi püsivate raskustega ja vajavad seetõttu alalist tuge.
Tahan jagada teiega mõnda ideed, mis minu arvates peaks alati ühtekuuluvuspoliitikale mõeldes ja seda edasi arendades meeles mõlkuma. Komisjon on mitu korda teinud mõningaid minu meelest olulisi märkusi näiteks selle kohta, et kõnealuse poliitika mõiste ja rakendamine peavad olema paindlikumad, lihtsamad, tõhusamad ja tulemuskesksemad. Kuid on siiski mulle mõningast muret tekitavaid küsimusi, eriti seoses äärepoolseimate piirkondade vajadustega. Tahan selle kohta esitada kolm lühikest märkust.
Esiteks peaks praegune piirkondadepõhine käsitlusviis olema tähtsam kui teised kriteeriumid, näiteks lisaväärtusega valdkonnad. Selle muutmine võib ohustada 2. eesmärki, millest on hetkel kasu umbes kahel kolmandikul Euroopa piirkondadest. Samuti võib see kahjustada piirkondi, millel on väga eriline majanduslik tähendus ja konkreetsed konkurentsieelised.
Teiseks leian, et on ülimalt oluline säilitada ühtekuuluvuspoliitika läheduskriteerium. Endiselt tuleks eelistada struktuuritoetuste eraldamist ja haldamist piirkondlikul, mitte riiklikul või koguni kesksel Euroopa tasandil.
Kolmanda ja viimase, kuid mitte vähem tähtsa punktina tahan viidata Lissaboni lepingu artiklile 349. Selles on ette nähtud äärepoolseimate piirkondade erikohtlemine struktuuritoetuste andmisel just nende majandusliku ja sotsiaalse olukorra ning püsivate ja eriliste iseärasuste ja piirangute tõttu, mis panevad neid pidevatesse raskustesse ja tekitavad vajaduse alalise abi järele.
Wojciech Michał Olejniczak
- (PL) Lugupeetud juhataja! Praegune ühtekuuluvuspoliitika aitab kaasa sõidu- ja raudteede infrastruktuuri arendamisele, eriti uutes liikmesriikides. Tänu nimetatud poliitikale on loodud palju uusi töökohti ja luuakse mõne järgmise aasta jooksul kahtlemata veelgi. Keskkonnakaitsega seotud investeeringud on samuti üliolulised.
Kõnealuse poliitika ja selle senise tõhususe hindamisel tuleb anda vastus peamisele küsimusele: mis hakkab toimuma pärast 2013. aastat? Euroopa Parlament peaks selgelt ütlema, et ühtekuuluvuspoliitika otstarbekohasemaks muutmise suhtes puudub üksmeel. Pärast 2013. aastat tuleks ühtekuuluvuspoliitika raames toetada lisaks tavapärastele toimingutele ja meetmetele ka teadusuuringuid, arendustegevust, uuenduslikkust, töökohtade loomist ja võitlust globaalse soojenemise vastu. Ühtekuuluvuspoliitikasse tuleks ulatuslikumalt kaasata ka maapiirkonnad. On tähtis, et ühtekuuluvuspoliitikat viidaks ellu piirkondade ja makropiirkondade põhiselt.
Tamás Deutsch
- (HU) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Tahan lühidalt puudutada kolme küsimust: õiguste ja seisundi võrdsust, teabe varjamist ning viimase, aga sama olulisena maaelu arengu tähtsust. Kakskümmend aastat pärast Berliini müüri langemist ja seda, kui meie kolleeg László Tőkés murdis Rumeenia revolutsiooni alguses Transilvaanias Temesváris (Timişoaras) läbi vaikuse barjääri, on korduvalt mainitud, et 21. sajandil ei ole Euroopa Liidus enam vanu ja uusi liikmesriike, vaid on üks Euroopa Liit. Ma nõustun selle mõistagi väga üldsõnalise väitega täielikult, aga minu meelest on oluline, et see avaldus ei kuuluks üksnes sümboolsete otsuste juurde, vaid et sellest lähtutaks Euroopa Liidu kõige tähtsama ühise poliitika - ühtekuuluvuspoliitika - igapäevases rakendamises.
Kui Euroopa Liidu liikmesriigid on võrdsed ja neil on võrdsed õigused, siis on mõeldamatu, et ühtekuuluvuspoliitika reformitakse nii, et Euroopa Liiduga 2004. ja 2007. aastal ühinenud liikmesriigid ei saa uuest ühtekuuluvuspoliitikast kasu. Selline reform on lihtsalt võimatu. Minu teine märkus puudutab teabe varjamist. Olukord, kus komisjon teeb ühtekuuluvuspoliitika tuleviku kohta mingeid sisutuid avaldusi või ei ütle sellel teemal üldse mitte midagi, on täiesti naeruväärne. Euroopa Parlamendi ja asjaomase parlamendikomisjoni liikmena tahan, et komisjon võtaks antud küsimustes selge ja üheselt mõistetava seisukoha.
Viimase tähtsa asjana tahan rääkida maaelu arengust. Olen veendunud, et maaelu areng peab jätkuvalt olema ühtekuuluvuspoliitika oluline osa. Maaelu arengu poliitika elluviimiseks tuleb eraldada piisavalt vahendeid. Euroopa Kohalike ja Piirkondlike Omavalitsuste Nõukogu formaalse seisukoha alusel leian, et meil tuleb kaaluda võimalust liita pärast 2013. aastat maaelu arengu poliitika ühtekuuluvuspoliitikaga.
Luís Paulo Alves
- (PT) Ühtekuuluvuspoliitika on peamine vahend, mille abil tagab Euroopa Liit kõikidele eurooplastele võrdsed eduvõimalused, sõltumata nende elukohast. See aitab palju kaasa ühtekuuluvustunde tekkimisele Euroopas ning on üks õnnestunumaid ja tulemuslikumaid Euroopa arengupoliitika valdkondi.
Lugupeetud volinik, ma ei saa varjata oma muret komisjoni kurikuulsa mitteametliku dokumendi ja tehtud ettepanekute pärast. Me ei nõustu ühtekuuluvuspoliitika taasriigistamisega, sest kui selle tulemuslikkus hakkab sõltuma iga liikmesriigi jõukusest, tähendab see tegelikult nimetatud poliitika lõppu. Loodan väga, et komisjon hülgab lõpuks selle tee.
Nagu teate, austatud volinik, on Lissaboni lepingu artiklis 349 ette nähtud vajadus kohandada Euroopa poliitikavaldkonnad äärepoolseimate piirkondade eriliste iseärasustega, eeskätt selleks, et leevendada nende ebasoodsat olukorda, aga ka selleks, et kasutada hästi ära sealsed võimalused. Millistest mõtetest te võite meile rääkida seoses äärepoolseimate piirkondade tulevikustrateegiaga, mille komisjon peaks avaldama 2010. aastal?
Seán Kelly
Austatud juhataja! Nagu kolleege, on ka mind pannud muretsema mõned suundumused komisjonisiseseks kasutamiseks mõeldud dokumendis, mis hiljuti sisuliselt välja lekitati. Kõige enam valmistab mulle muret ettepanek loobuda konkurentsivõimet puudutavatest eesmärkidest.
Konkurentsivõimealased eesmärgid on olnud maaelu ja piirkondade arengu elavdamisel, eriti aga tehnoparkide loomisel ülimalt olulised. Tehnopargid on toetanud aruka majanduse edendamist ja neid on tulevikus veelgi rohkem vaja.
Samuti on mainitud eesmärgid aidanud tekitada nii piirkondadesisest kui ka vahelist ühtekuuluvust. Minu meelest on väga oluline mõista, et piirkondades esineb tohutuid vaesuslõhesid. Alati seda ei tunnistata ja ma leian, et just kõige aluseks võetav riigi SKT on väär mõõtühik. Pigem tuleks lähtuda ostujõust, mis kahtlemata on teatud piirkondades riigi keskmisest palju väiksem.
Loodan, et tulevases valges raamatus pööratakse tähelepanu nii nendele teemadele kui ka võimalustele, mida pakuvad teadusuuringud, uuendused ja regionaalareng oma koosmõjus.
Kolleegiga sarnaselt muretsen ka mina maaelu arengu poliitika pärast - kuigi mitte ühtekuuluvuspoliitika, vaid rohkem ühise põllumajanduspoliitika osana -, aga samas on väga oluline, et seda temaatikat ei surutaks vägisi ühtegi tulevasse ettepanekusse, sest maaelu ja eelkõige põllumajandusega tegelevate pereettevõtete areng on ühiskonna sotsiaalse infrastruktuuri jaoks hädavajalik.
Lõpetuseks tahan lihtsalt öelda, et rohkem tuleb ära teha ka pettusega võitlemiseks. Ma olen teadlik viimastel aastatel tehtud edusammudest, aga me peame tagama ELi antud raha sihtotstarbelise kasutamise, et inimestel oleksid kõikjal Euroopa Liidus paremad võimalused.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
- (PL) Lugupeetud juhataja! Podkarpacie - piirkond, mida mina esindan - on koht, kus elavad toredad, edasipüüdlikud ja töökad inimesed ning tegutsevad paljud tublid ettevõtted. Luuakse selliseid uusi asju nagu lennundusorg, kuid samas on Podkarpacie üks Euroopa vähem arenenumaid alasid. Meie probleemid ei tulene mitte tahte puudumisest, vaid struktuursetest ja infrastruktuuriga seotud piirangutest, mida me üritame mitmesuguste programmide abil kõrvaldada. Tahan rõhutada, et oma jõupingutusi tehes ei palu me mitte almust, vaid toetust oma ettevõtmistele. Ka meie tahame, et Euroopa majanduse konkurentsivõime paraneks, ja soovime lahendusi, mis aitavad kliimat kaitsta.
Kuid me tahame ühtlasi, et esmatähtsaid rahastamisvaldkondi muudetaks järk-järgult, mitte ootamatult, sest nii jäetaks kõige väetimad piirkonnad iseendi hooleks. On väga oluline, et ühtekuuluvuspoliitikat viiksid ellu piirkonnad, sest sellise lahendusega saavutatakse parimad tulemused. Tahan märkida ka, et ühtekuuluvuspoliitikaga edastatakse kodanikele ülimalt tähtis sõnum. Sellega näidatakse, et Euroopa on ühtne ja et säärases erakordses ettevõtmises tasub osaleda.
Sabine Verheyen
- (DE) Lugupeetud juhataja! Piirkondlikud struktuuritoetused on Euroopa lõimimiseks olulised ning varem on paljude piirkondade elanikud eelkõige 2. eesmärgi rahastamist pidanud kohalikku struktuurilist ja majanduslikku arengut edasi viivaks jõuks. Tegemist on väärtusliku vahendiga, mis aitab piirkondades ja kohalikes omavalitsustes struktuursete muutustega toime tulla.
See võimaldab kodanikel tunnetada Euroopat vahetult, sest rahastamisel on kohapeal mõju. Kuid meil on vaja lihtsamaid, arusaadavamaid ja läbipaistvamaid struktuure ning paremat kontrolli Ühtekuuluvusfondi üle, et tagada raha säästlik ja tulemuslik kasutamine. Ühtekuuluvus ehk sotsiaalse ja majandusliku arengu ühtlustamine on ELi põhiline eesmärk ning seetõttu on oluline, et ühtekuuluvuspoliitikat tulevikus tugevdataks, mitte ei nõrgendataks.
Euroopa ühtekuuluvuspoliitika peab olema selgem, läbipaistvam ja tõhusam. Ka liikmesriigid eraldi võivad selles valdkonnas suuremat vastutust kanda. Seetõttu on oluline säilitada rahastamisel täiendavuse süsteem. Me ei taha struktuuritoetusi taasriigistada. Sellest tulenevalt palun komisjonil neid nõudeid 2013. aasta rahastamiskriteeriumide puhul täita.
Derek Vaughan
Lugupeetud juhataja! Wales on ilmselt kõige paremas mõttes euroopalik piirkond Ühendkuningriigis, sest iga kogukond, peaaegu iga üksikisik ja paljud organisatsioonid saavad kasu Euroopa rahast, mida varem eraldati 1. eesmärgi ja nüüd lähenemiseesmärgi vahenditest.
Seetõttu arvan ma, et kui komisjoni ettepanekute elluviimisega edasi mindaks, oleks sellel Walesi-sugustele piirkondadele väga suur poliitiline mõju. Loomulikult oleks sellel nende piirkondade jaoks ka tohutud majanduslikud, rahalised ja sotsiaalsed tagajärjed.
Seetõttu on minu arvates hädavajalik, et kõik Euroopa Parlamendi liikmed nõuaksid komisjonilt meile vastuvõetavate ettepanekute esitamist - ja ma pean siin silmas ettepanekuid, millega võimaldatakse kõikidel abikõlblikel Euroopa piirkondadel saada struktuuritoetusi - ning ühtlasi selle tagamist, et nendele piirkondadele, mida pärast 2013. aastat enam lähenemiseesmärgi raames ei rahastata, antakse tulevikus mingi üleminekustaatus.
Juhataja
Nii, kolleeg Gollnisch, te olete lõpuks ometi kohale jõudnud. Ma annan teile sõna, aga ainult üheks minutiks.
Bruno Gollnisch
- (FR) Austatud juhataja! Igatahes kuulasin ma väga hoolikalt kõikide oma kolleegide kõnesid. Minu meelest on kõnedes jäänud kõlama kaks peamist mõtet. Esimene puudutab salatsemist seoses komisjoni mõistatusliku mitteametliku dokumendiga ja seetõttu ootame me pikisilmi komisjoni selgitusi.
Teine käsitleb seda üsna imelikku suhtumist territoriaalse ühtekuuluvuse poliitika tõenäolisesse ümberkujundamisse, mida tehakse täiesti uutest eesmärkidest lähtudes, kusjuures viimastel ei paista ühtekuuluvusega just palju ühist olevat. Pean silmas eelkõige välispoliitikat, mis, nagu me kõik hästi teame, on kõrge esindaja peamine ülesanne, aga kõnealuses valdkonnas ilmselt hoopis vähem tähtis.
Mis puudutab ühist põllumajanduspoliitikat, siis kahjuks on see suuresti turujõududele ohvriks toodud. Seepärast oleks meie arvates palju kasu sellest, kui komisjon annaks meile palju selgemaid vastuseid oma edasiste eesmärkide kohta. Lõpetuseks - globaalsoojenemine minu meelest ühtekuuluvuspoliitika alla ei kuulu.
Alfredo Pallone
- (IT) Lugupeetud juhataja, daamid ja härrad! Ma jagan paljude kolleegide muret. Olen täiesti veendunud, et SKT muutumine nii, et see näitab vaevu positiivset kasvu, nagu on ennustatud 2010. aastaks, ei tähenda praeguse majanduskriisi lõppu. Me saame selle tegelikult lõppenuks lugeda alles siis, kui tööhõive on jõudnud kriisieelsele tasemele. Kõige optimistlikumate hinnangute järgi leiab see aset 2010. aasta paiku.
Sellises olukorras tuleb rakendada investeerimispoliitikat ja strateegilises mõttes on ülioluline, et 2. eesmärk või midagi sarnast jääks alles, sest see on tõhus vahend, mis aitab meie piirkondadel kriisist üle saada. 2. eesmärgi säilimine on Itaalia ja paljude teiste Euroopa riikide huvides, sest see vastab põhilistele vajadustele, milleks on mahajäävate piirkondade arendamine ja kõige arenenumate piirkondade konkurentsivõime tugevdamine.
Kui lähtuda eeltoodust, siis kas te, austatud volinik ja juhataja, ei arva, et mainitud eesmärgist loobumine on Itaalia, Euroopa, Vahemere-äärsete ja teiste riikide piirkondadele ülimalt kahjulik?
Evelyn Regner
- (DE) Lugupeetud juhataja! Kõik kõnelejad või vähemalt suurem osa neist räägivad Euroopa sotsiaalmudelist, aga see ei kajastu piisavalt ELi eelarves ega ühtekuuluvuspoliitikas. Seetõttu tahaksin ma näha Euroopa struktuuripoliitikast eraldi seisvat Euroopa Sotsiaalfondi. Euroopa Sotsiaalfondile tuleks eraldada rohkem vahendeid ja see peaks muutuma paindlikumaks. Vahendite hulka peaks olema võimalik seitsmeaastase eelarveperioodi jooksul suurendada.
Sotsiaalfondi lahutamisega struktuuripoliitikast on võimalik teha piisavad vahendid kättesaadavaks nendele piirkondadele, mis on majanduslikult arenenumad ja millele ei ole seetõttu ELi struktuuripoliitikas enamasti tähelepanu pööratud. Seega tuleks Euroopa Sotsiaalfondi tõhusamalt kasutada selliste tööturuprobleemide lahendamiseks nagu suur töötuse määr, väike naiste tööhõive, suur kooli poolelijätjate hulk ja vähesed täienduskoolituse võimalused.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
- (EL) Lugupeetud juhataja! Minu meelest on meie parlamendikomisjoni otsus viia läbi tänane arutelu väga oluline. See on osutunud ülimalt huvitavaks ning selle käigus on tõstatatud palju küsimusi ja tähtsaid teemasid nii 2013. aasta järgse tõhusa ühtekuuluvuspoliitika kui ka Euroopa Liidu olemuse kohta.
Tahan rõhutada, et selle mureküsimuse üle peetav arutelu toimub Euroopa Liidu jaoks väga erilisel ajal. Ühest küljest oleme Lissaboni lepinguga teinud õige sammu lõimimise poole ning teisest küljest tegeleme endiselt enneolematu rahvusvahelise finantskriisi tagajärgedega. See kriis on meile kõigile õpetanud, kui oluline on Euroopa Liidu solidaarsus siseturu ja ühtekuuluvuse toetamisel.
Tahan esitada komisjonile kaks Euroopa Parlamendile muret valmistavat küsimust, millega seoses ma jagan oma kolleegide kartusi. Esiteks: kas teil on kavas teha ühenduse ühtekuuluvuspoliitika taasriigistamise kohta meile vastuvõetavaid uuenduslikke ettepanekuid? Teiseks: mis saab 2. eesmärgist, mida pole tegelikult vaja mitte ainult teatud piirkondade, vaid kogu Euroopa turu konkurentsivõime edendamiseks?
Karin Kadenbach
- (DE) Austatud juhataja! Leian, et Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu ülesanne on kehtestada esmased tingimused, mis tagavad kõikide liikmesriikide inimestele nende elukohaks olevas piirkonnas parima võimaliku elukvaliteedi. Kuid need tingimused on kogu Euroopas väga erinevad. Seetõttu on meil vaja tugevat ja piisavalt rahastatud ühtekuuluvuspoliitikat.
Me peame kindlalt tagasi lükkama kõik ettepanekud valitud teelt kõrvalekaldumise kohta. Täna oleme kuulnud, et mõningaid sedalaadi ettepanekuid ongi tehtud. Me ei vaja taasriigistamist. Meil on vaja vahendeid, et rahastada kõiki Euroopa piirkondi - nii neid, mis on ebasoodsamas olukorras, kui ka neid, mis on jõudnud kõrgemale arengutasemele. Me ei tohi ohustada juba saavutatut.
Meil peab olema läbipaistev abirahasüsteem, mis võimaldab saada toetusi vaevata, aga tagab ka selle, et raha kasutatakse korrektselt ja tulemuslikult. Meil tuleb mõelda Euroopa tasandil, kuid tegutseda piirkondlikul tasandil.
Iosif Matula
- (RO) Minu meelest on see arutelu ühtekuuluvuspoliitika tulevikust pärast 2013. aastat väga kasulik. Tänapäeval, eriti praeguse kriisi ajal, on lõhed Euroopa eri piirkondade arengutasemete vahel märkimisväärsed ja need suurenevad veelgi.
Euroopa kohalikud piirkonnad peavad jätkama ühtekuuluvuspoliitika elluviimist, et täita püstitatud eesmärgid. Piirkondadevahelisi lahknevusi tuleb kiiremas korras ja viivitamata vähendada. Piirkondlikke ja kohalikke valitsemistasandeid tuleb kindlasti ulatuslikumalt kaasata, sest piirkondadel ei tohi tekkida paratamatut tunnet, et aegamööda nad unustatakse ja heidetakse kõrvale.
Paljud Euroopa Liidu riigid on oma arengupüüdlustes ja riiklikus majanduspoliitikas võtnud samuti aluseks ühtekuuluvuspoliitika eesmärgid. Minu riik Rumeeniagi leiab, et väga kasulik oleks jätkata praeguse ühtekuuluvuspoliitika elluviimist ka pärast 2013. aastat, nii et jõupingutused ja riiklikud vahendid ühendatakse struktuurifondidest saadavate toetuste ja piirkondlikul tasandil eraldatavate ressurssidega.
Antigoni Papadopoulou
- (EL) Lugupeetud juhataja! Olen nõus, et regionaalpoliitika on vahend ühenduse ühtekuuluvuse ja solidaarsuse tugevdamiseks. Praegune rahvusvaheline majanduskriis näitas oma hambaid. See on põhjustanud suurt ebavõrdsust ja kitsikust, eriti haavatavamate inimrühmade hulgas. Kriisi tulemusena on kasvanud töötus, ebavõrdsus ja sotsiaalsed lõhed nii riiklikul kui ka piirkondlikul tasandil.
Kuid üleilmne majanduskriis on ka proovilepanek. Ühenduse solidaarsust on väga vaja tugevdada, et jõuda õige ja ühise Euroopa piirkondliku ühtekuuluvuspoliitikani, millel on suured eesmärgid ning mis tagab vajaliku infrastruktuuri kaitse ja parimate tavade vahetamise kaudu ka tiheda piiriülese koostöö.
Me ütleme "ei” diskrimineerimisele, "ei” taasriigistamisele, "ei”, bürokraatiale, "ei” läbipaistvuse puudumisele ning "ei” vahendite varjatud eraldamisele ja 2. eesmärgist loobumisele, sest see on Lõuna-Euroopale ja Vahemere-äärsele piirkonnale kahjulik. Me ütleme "jah” ühenduse vahendite õiglasele jaotamisele, kohalike omavalitsuste kaasamisele, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete tugevdamisele ning asjakohasele reformile, mis tuleb ellu viia selleks, et rahastada piisavalt Euroopa 2010. aastaks seatud eesmärkidega kooskõlas olevaid meetmeid. Lõpetuseks ütleme "jah” äärealade, eriti Lõuna-Euroopas ja Vahemere ääres asuvate piirkondade erikohtlemisele.
Petru Constantin Luhan
Lugupeetud juhataja! Mitmetasandilise valitsemise levik on toonud kaasa suurema vajaduse kooskõlastusmeetmete ja -aluste järele ning kohalikud omavalitsused leiavad end sageli olukorras, kus nad peavad tegelema sotsiaalsete erinevustega, mis tulenevad sellise poliitika elluviimisest, mille üle neil ei ole mingit kontrolli või erilist mõju.
Lisaks on väga raske hinnata, milline on Euroopa vahenditest rahastatavate projektide pikaajaline toime ja samal ajal rakendatavate programmide mõju.
Tahaksin teada, kuidas kavatseb komisjon toetada kohalike omavalitsuste püüdeid ning luua ühtse ja jätkusuutliku arengu strateegia, lähtudes kogukondade tarvidustest ja võttes arvesse välistest teguritest tuleneda võivaid vajadusi.
Millised meetmed näeb komisjon kohalikele omavalitsustele ette?
Czesław Adam Siekierski
- (PL) Lugupeetud juhataja! Ühtekuuluvuspoliitika on arengupoliitika alus. Just see poliitika aitab kõige rohkem kaasa piirkondade ja kohaliku ühiskonna identiteedi tugevdamisele. Minu meelest kaldume me siin kahte äärmusesse. Ühed tahaksid seda poliitikat liialt laiendada, teised aga liialt kitsendada. Kahtlemata on antud poliitika kõige olulisem eesmärk mitme valdkonna jätkusuutlik areng.
Ühtekuuluvuspoliitika peab nii linna- kui ka maapiirkondadele olema sama. Ärgem unustagem, et liidus on pärast sellist ulatuslikku laienemist suuri erinevusi. Arenguks võrdsete võimaluste tagamine on tähtis ülesanne. Samal ajal tuleb meil astuda vastu praegu meie ees seisvatele katsumustele ehk võidelda majanduskriisi, ebasoodsa demograafilise suundumuse ja lõpuks ka kliimamuutustega. Üks on kindel: ühtekuuluvuspoliitika elluviimist tuleb jätkata ja seda tuleb kohandada, võttes arvesse praegusi ülesandeid.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Tahan kolleegi kõnet täiendada ja arukate linnade teemal öelda, et meil tuleb rohkem investeerida elumajade energiatõhususse. 90% hoonetest, mis on olemas 2020. aastal, on olemas juba praegu. Seetõttu palun ma, et tulevikus suurendataks ühtekuuluvuspoliitika raames Euroopa Regionaalarengu Fondist tehtavaid eraldisi, et liikmesriigid saaksid neid kasutada hoonete, eriti kodude energiatõhususe parandamiseks. Ühtlasi tuleb meil minu meelest investeerida enam ühistransporti, et arendada linnaliiklust.
Georgios Papanikolaou
- (EL) Lugupeetud juhataja! Kolleegid on tänases arutelus juba maininud peamisi küsimusi. Tahan lihtsalt toonitada neist kahte.
Esiteks on vastuvõetamatu olukord, kus meie ühtekuuluvuspoliitika ja programmide rakendamiseks on olemas tingimused ja võimalused, aga lõppkokkuvõttes ei ole neid menetluslikel ja mis veelgi hullem, bürokraatlikel põhjustel võimalik ellu viia. Seega, mida lihtsamaks me oma menetlused ja poliitika muudame, seda lähemale liigume oma eesmärgile ehk Euroopa ühtekuuluvusele.
Teiseks oleme öelnud, et me oleme igal juhul väljumas majanduskriisist, mis on mõjutanud kogu Euroopat ja nüüdseks tervet maailma. Kui me tahame olla optimistlikud, peame ilmselgelt parandama valdkondi, kus on selleks kõige tungivam vajadus, ning minu meelest on veelgi tähtsam - ja sellele soovin ma komisjonilt vastust - toetada suurimat abi vajavaid ühiskonnarühmi. Ma pean silmas eelkõige noori.
See on meie ja meie fraktsiooni üldine arvamus sotsiaalse turumajanduse kohta. Vaid nii saame kindlalt tulevikku vaadata.
Paweł Samecki
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Esiteks ei ole kahtlustki, et ühtekuuluvuspoliitika on tihedalt seotud ELi 2020. aasta strateegia elluviimisega.
ELi 2020. aasta strateegia annab vastuse mitmele üleilmsele probleemile ning ühtekuuluvuspoliitika on üks peamisi ja tähtsamaid vahendeid, mida Euroopa Liit ja liikmesriigid saavad nende probleemidega tegelemiseks kasutada. Seega ei ole põhjendatud hirm, et ühtekuuluvuspoliitika heidetakse ELi üldise strateegia elluviimisel kõrvale.
Teiseks ei ole komisjonil praegu üheseid vastuseid paljudele auväärsete parlamendiliikmete tõstatatud küsimustele ja teemadele, näiteks neile, mis puudutavad geograafilist ulatust, 2. eesmärgiga hõlmatud piirkondade olemasolu, asjakohast rahastamisalust, üleminekuajaks kehtestatavat korda või piirkondade eri rühmade staatust.
Ma möönan seda, aga komisjoni talituste ning liikmesriikide valitsuste spetsialistide ja komisjoni vahel on käimas elav ja põhjalik arutelu. Selle arutelu põhjal kujundatakse 2010. aasta sügiseks välja komisjoni lõplik seisukoht.
Eelolevate kuude jooksul peaks komisjon siin tõstatatud küsimustele ja probleemidele andma igakülgsed vastused.
Lõpetuseks tahan kõiki auväärseid parlamendiliikmeid küsimuste ja ettepanekute eest tänada. Need annavad kinnitust selle kohta, et ühtekuuluvuspoliitika on oluline vahend, mis võimaldab teha pikaajalisi investeeringuid Euroopa piirkondade ja liikmesriikide kasvupotentsiaali suurendavatesse valdkondadesse. Võtan teie huvitavad ja väärtuslikud märkused Brüsselisse kaasa ning annan neist komisjoni talitustes oma kolleegidele ja ametijärglasele teada.
Komisjon on valmis jätkama eelolevatel kuudel kõnelusi Euroopa Parlamendiga, et arutada ühtekuuluvuspoliitika tuleviku kujundamist.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Lívia Járóka  
Kallid kolleegid! Ühtekuuluvuspoliitika tulevikku käsitlev arutelu on ülimalt oluline. Arvestades, et tegemist on horisontaalse poliitikaga, mille raames jagatakse ümber enam kui kolmandik ELi eelarvevahenditest, on ühtekuuluvuspoliitika eesmärkide saavutamine meie maailmajao tulevikku silmas pidades väga tähtis. Algusest peale on ühtekuuluvuspoliitika olnud EL 15 riikides erakordselt edukas. Hiljuti ühinenud ja äärmuslikku vaesust kannatanud liikmesriigid vajavad paraku aktiivsemat sekkumist. Lisaks teevad olukorra veelgi raskemaks uued suured katsumused, näiteks kliimamuutused, rahvaarvu vähenemine või üleilmne majanduslangus. Sellest tulenevalt peame tulevikus tegelema sotsiaalsetes ja majanduslikes näitajates kajastuvate territoriaalsete erinevustega palju tõhusamalt ja paindlikumalt. Erilist tähelepanu tuleb pöörata ka edasiminekule vähim arenenud piirkondades, eriti väikestes kohtades, mis on piirkonna keskmisest tasemest maha jäänud ja pistavad rinda palju tõsisemate raskustega kui neid ümbritsevad alad. Seda arvestades võiks kaaluda võimalust märkida ELi tasandil ära vahendid, mis on mõeldud eelkõige kohalike haldusüksuste (LAU) 1. tasandi statistiliste piirkondade (endine statistiliste territoriaalüksuste liigituse (NUTS) 4. tasand) ühtlustamiseks ja mille kasutamise kohta saavad otsuse teha asjaomased väikesed piirkonnad või nende ühendused. Parandada tuleb kooskõlastatust teiste ELi poliitikavaldkondadega. Eri fondide vahelised takistused tuleb kõrvaldada, et saaks eraldada võimalikult palju vahendeid. Ka rakenduseeskirjad peavad olema palju lihtsamad. Lisaks tuleb eelistada haridusse, kutseõppesse ja jätkusuutlikku tööhõivesse investeerimist ning kõikehõlmavate, väikeste piirkondade individuaalsetest vajadustest lähtuvate programmide elluviimist.
Richard Seeber  
Piirkondade Euroopa on põhimõte, milles EL on ammu kokku leppinud. Pärast 2013. aastat tuleb ühtekuuluvuspoliitika raames jätkata selle sihi elluviimist. Hea lahendus on võtta põhieesmärgiks territoriaalne ühtekuuluvus. Siin on oluline roll piirkondadevahelisel koostööl. Viimastel kümnenditel on piirkondadevaheline tegevus olnud märkimisväärselt edukas. Mitmete ELi antud valdkonna projektidega võimaldatakse kodanikel Euroopa kohalolu vahetult tunnetada ja tuuakse Euroopa poliitikale omane tegevusvabadus piirkondlikule tasandile. Kuid suur töö ootab veel ees. Piirkondadevaheline tegevus nõuab tõhusat kooskõlastamist, et eri riikide erinevad struktuurid töötaksid ühel lainel. Teised regionaalpoliitika olulised nurgakivid on eelolevatel aastatel täiendavuse järgimine rahastamisel, valdkondadevaheline koostöö ja tingimuslikkus. Et tagada vahendite jõudmine neid vajavatesse piirkondadesse, peavad projektidel olema selged ja konkreetsed eesmärgid. Minu arvates loob lisaväärtust ja takistab raha raiskamist ka hoolikas pikaajaline planeerimine.
Tomasz Piotr Poręba  
Kardan, et komisjoni esitatud sätted - eriti need, mis puudutavad 2. eesmärgist loobumist ning ühtekuuluvuspoliitika piirkondliku tahu hülgamist valdkonnapõhise käsitlusviisi kasuks - võivad tähendada tagasipöördumist kahel kiirusel liikuva Euroopa mõiste juurde ning vana ja uue Euroopa vahelise majandusliku ja kultuurilise lõhe suurenemist. Sellise mudeliga eemaldutaks kõigi 27 liikmesriigi lõimimisest ja Lissaboni lepingu artiklis 3 sisalduvast solidaarsuse põhimõttest. See põhimõte aga on kahtlemata aluseks kogu ühtekuuluvuspoliitikale, mille eesmärk on tagada võrdsed võimalused ja kaotada piirkondadevahelised erinevused.
Komisjoni ettepanekut suurendada teadusuuringute ja uute tehnoloogiate väljatöötamise tähtsust tuleb kiita. See on Euroopale vajalik tee. Seda valides ei tohi me siiski unustada neid piirkondi ja riike, kus on peamiseks eesmärgiks elatustaseme viimine ELi keskmise tasemeni. Palun tuletage meelde, et ELi kõige rikkamate ja kõige vaesemate piirkondade jõukuses on enam kui 11-kordne vahe. Selliste erinevuste kaotamine peab jääma ELi ühtekuuluvuspoliitika aluspõhimõtteks.
Dokumendi uus versioon on praegu koostamisel. Loodan, et komisjon arvestab selles tänase arutelu jooksul tehtud märkustega ning Euroopa Liidu eri piirkondade ja tasandite - kohalike omavalitsuste, riigivalitsuste, ühingute ja vabaühenduste - arvamustega. Hea regionaalpoliitika on võimalik vaid siis, kui piirkondadega tehakse tihedat koostööd.
(Istung katkestati kell 11.05 ja seda jätkati kell 11.30.)
Juhataja
Mul on edastada üks teadaanne. See puudutab daami, kes on meid Euroopa Parlamendis palju aastaid toetanud - Birgitte Stensballet. Kahjuks lahkub ta meie hulgast ja jääb 1. jaanuaril 2010 pensionile.
(Euroopa Parlament tänas Birgitte Stensballet püsti seistes.)
