Svoboda obveščanja v Italiji (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je izjava Komisije o svobodi obveščanja v Italiji.
Viviane Reding
članica Komisije. - Gospod predsednik, svoboda izražanja in svoboda obveščanja predstavljata temelj svobodne, demokratične in pluralistične družbe. V to sem trdno prepričana kot nekdanja novinarka, to pa je tudi trdno prepričanje Evropske unije. Zato so vse institucije EU - Parlament, Svet in Komisija - podpisale Listino EU o temeljnih pravicah, ki v členu 11 navaja: "Vsakdo ima pravico do svobodnega izražanja. Ta pravica vključuje svobodo mnenja ter sprejemanja in širjenja informacij in idej brez vmešavanja javnih organov in ne glede na državne meje. Svoboda in pluralnost medijev se morata spoštovati."
Želela bi tudi spomniti, da listina EU v členu 51(1) navaja tudi, kje in kdaj se te temeljne pravice uporabljajo. Ponovno citiram: "Določbe te listine so naslovljene na institucije in organe Unije ob spoštovanju načela subsidiarnosti, na države članice pa samo pri njihovem izvajanju prava Unije."
V okviru pristojnosti EU, ki jih moramo spoštovati, je Evropska komisija vedno zagovarjala svobodo medijev, svobodo izražanja, svobodo obveščanja in svobodo tiska, bodisi v EU ali v naših zunanjih odnosih s tretjimi državami. Predvsem bi želela spomniti na pomembno vlogo, ki jo je odigrala direktiva EU o "televiziji brez meja", ki vse od leta 1989 skrbi za to, da vse države članice EU svobodno, brez omejitev, sprejemajo programe iz drugih držav EU; direktiva EU, ki je v veliki meri prispevala k prostemu pretoku informacij prek meja in k večjemu pluralizmu medijev v vseh državah članicah. V tem okviru bi se želela zahvaliti Evropskemu parlamentu za pomoč, ki jo je nudil Komisiji, da bi dobili posodobljeno različico te direktive, ki svobodo obveščanja širi prek meja, zunaj radiodifuzije, na druge avdiovizualne storitve, zlasti tiste, ki se prenašajo prek interneta.
Vse države članice EU jo morajo začeti izvajati do konca leta, direktiva pa bo dala pomemben prispevek k pluralizmu, ko bo prišla še v spletno okolje. Naj spomnim tudi na tri druge zelo pomembne elemente te direktive.
Prvič, spodbujanje neodvisne televizijske produkcije. Direktiva določa pravilo, da izdajatelji televizijskih programov rezervirajo vsaj 10 % svojega oddajnega časa ali 10 % svojega programskega proračuna za evropska dela, ki jih ustvarijo producenti, neodvisni od izdajateljev televizijskih programov.
Drugič, direktiva v svoji posodobljeni različici predvideva pravico novinarjev in informativnih organizacij do dostopa do kratkih izsekov po vsej EU za namen kratkega poročanja.
Tretjič in kar je izredno pomembno, v novi direktivi je navedena tudi potreba po neodvisnih medijskih organih na nacionalni ravni. Gre za navedbo, ki jo je predlagala Komisija in ki je lahko na koncu bila sprejeta samo zahvaljujoč močni podpori Evropskega parlamenta. Zato je mogoče posodobljeno direktivo o televiziji brez meja v radiodifuzijskem sektorju razumeti kot listino o svobodi čezmejnega obveščanja v EU.
Zdaj pa mi dovolite, da spomnim na še en pomemben vidik v okviru pristojnosti EU, v katerem lahko ta institucija ukrepa oziroma je lahko ukrepala v korist pluralizma medijev. Mislim na politiko radijskega spektra. Vsi veste, da brez dostopa do radijskega spektra ne more biti radiodifuzije, EU pa želi s svojo politiko zagotoviti, da bodo vsi akterji na trgu imeli nediskriminatoren dostop do radijskega spektra. Nacionalni organi zato ne smejo z dodeljevanjem spektra zamrzniti konkurenčnih razmer na medijskem trgu v korist operaterjev, ki so na trgu že aktivni. Mimogrede, Evropsko sodišče je v svoji sodbi v zadevi Centro Europa potrdilo to pomembno načelo, ki izhaja neposredno iz svobode opravljanja storitev. Komisija je to odločitev pozdravila kot prispevek k pošteni konkurenci in pomemben temelj krepitve pluralizma medijev. Na tej podlagi je Komisija večkrat ukrepala proti državam članicam, v katerih se je izkazalo, da je sistem upravljanja spektra v nasprotju s tem načelom.
Kot primer bi želela navesti postopke za ugotavljanje kršitev pri dodeljevanju radijskega spektra v Italiji iz leta 2006, ki sva jih odprli s kolegico Neelie Kroes. Zaradi tega postopka italijanski organi zdaj spreminjajo svoj pristop. Rezultat bo precejšnje odprtje trga in zmaga za pluralizem medijev. Politika spektra je zato jasen primer področja, na katerem lahko EU ukrepa v okviru svojih pristojnosti, da bi okrepila konkurenco pri virih, od katerih so izdajatelji programov odvisni, s tem pa bi okrepila tudi pluralizem medijev.
Kar zadeva tiskane medije, so pristojnosti EU precej bolj omejene. Tiskani mediji so eden izmed tistih glavnih primerov nacionalnih ali celo regionalnih pristojnosti, njihov položaj pa zelo pogosto odraža različno kulturno tradicijo v naših različnih državah članicah. Zato nimamo nobene zakonodaje EU, ki bi posebej veljala za tiskane medije, prav tako pa ne more biti nobene zakonodaje v okviru pogodb, kakršne imamo zdaj. Kljub temu smo v institucijah EU in zlati v Evropski komisiji ves čas podpirali razvoj tiskanih medijev v vsej EU. Spomnim se, da sem še kot komisarka EU za medije imela številne sestanke z glavnimi uredniki iz vse Evrope, na katerih smo razpravljali o aktualnih vprašanjih, povezanih s svobodo in pluralizmom medijev.
Tako smo junija 2009 dobili Evropsko listino o svobodi tiska, ki so jo pripravili novinarji iz vse Evrope. Ko sem prejela končno različico tega besedila, sem listino v celoti podprla. Listina o svobodi tiska, ki je nastala na pobudo evropske novinarske skupnosti, je pomembna ponovna potrditev temeljnih vrednot, ki jih vsebujejo temeljna pravna besedila, kot je Listina EU o temeljnih pravicah. Obenem je tudi opomnik za vse oblikovalce politik na svojih področjih pristojnosti, da morajo javni organi zares odigrati svojo vlogo, če naj se doseže učinkovita svoboda tiska: pripravljeni morajo biti, da bodo ščitili svobodo izražanja in spodbujali njen razvoj. Listina je torej pomemben korak k ponovni okrepitvi teh temeljnih vrednot in pravic, novinarjem pa omogoča, da se nanje sklicujejo pred vladami ali političnimi javnimi organi, kadar koli začutijo, da je svoboda njihovega dela neupravičeno ogrožena.
Spoštovani poslanci bodo videli, da so institucije EU, zlasti pa Komisija, pokazale močno politično zavezo temeljnim pravicam in svobodi obveščanja, izražanja in medijev. Na podlagi pogodb uporabljamo svoje pristojnosti, da bi podprli te pravice in svobode pri našem delu, in to bomo počeli še naprej.
A dovolite mi, da se dotaknem še enega pomembnega vidika, to pa je, da EU zaradi dejstva, da so temeljne pravice vključene v njenih politikah, še ni pristojna za vse zadeve, ki so povezane s temeljnimi pravicami v eni ali drugi državi članici. Ne pozabimo, da imajo države članice svoje ustave, mnoge izmed njih segajo daleč v zgodovino, in da so v vseh državah članicah sodišča, pritožbena sodišča in ustavna sodišča, ki zagotavljajo, da se temeljne pravice spoštujejo in izvajajo pri vsakem ukrepanju nacionalnih organov. Tak primer smo imeli že včeraj v Italiji.
To je rezultat dejstva, da imamo delitev dela, saj Evropa ni naddržava, temveč jo sestavlja 27 suverenih držav članic, tako pa bo delovala tudi v okviru nove Lizbonske pogodbe.
Zato bi vas želela pozvati, da institucij EU ne izkoriščate za reševanje problemov, ki bi se v skladu z našimi pogodbami morali reševati na nacionalni ravni. Ne smemo prevzeti vloge, ki ni naša in ki nam je ne bo podelila niti Lizbonska pogodba. Tu se moramo osredotočiti na učinkovito uporabo pravil, načel, pravic in svoboščin na področjih, ki so v pristojnosti EU. To lahko pripelje do zelo pomembnega napredka, v svojem govoru pa sem v zvezi s tem že omenila nekaj konkretnih primerov.
Naj dodam še en primer, kje bi lahko ukrepali. Paul Rübig, poslanec tega Parlamenta, je nedavno v spremembi proračuna predlagal nov program EU, imenovan Erasmus za novinarje. Takšen program bi lahko v težkih časih za tiskane medije novinarjem omogočil, da za omejen čas sodelujejo z uredništvi v drugih državah članicah. Omogočil bi jim tudi, da preučijo politične, gospodarske in socialne razmere v drugih državah članicah in da o njih pišejo. Omogočil bi jim, da primerjajo razmere v Evropi in da jih predstavijo bralcem, vključno z razmerami, povezanimi s svobodo tiska. Zato spodbujam Evropski parlament, da tem predlogom pokažejo veliko naklonjenost, kar bo zagotovo podprla tudi komisarka EU za medije.
Joseph Daul
Gospod predsednik, predsedniki, gospe in gospodje, ko sem v tej razpravi o svobodi tiska v Italiji zaprosil za besedo v imenu Skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov), sem to storil predvsem zato, da bi obsodil to obžalovanja vredno izrabljanje Evropskega parlamenta za razpravljanje o nacionalnih vprašanjih. Obsojam tudi krivičen in nepošten napad na vlado evropske države članice, v kateri se načelo pravne države izvaja enako strogo kot drugod po Evropi.
Pri prvi točki se bom skliceval na predsednika Italijanske republike, ki sem ga citiral že včeraj in ki je svoje mnenje podal prejšnji teden: "Evropski parlament," - citiram - "ne more biti oglasna deska političnih sporov in polemik, ki so stvar držav članic in njihovih nacionalnih parlamentov." Predsednika Italijanske republike citiram še naprej: "Evropski parlament tudi ne more biti nekakšno pritožbeno sodišče, ki sodi o odločitvah nacionalnih parlamentov ali o ravnanju nacionalnih vlad." Ne želim užaliti predsednika Napolitana, ki je moj prijatelj, če rečem, da ni zvest isti politični liniji, kot je predsednik vlade Berlusconi ali kot sem jaz ali skupina, ki jo predstavljam.
(Vzklik gospoda Schulza)
Prosim, spoštujte mojo svobodo govora, gospod Schulz! Danes bi si želel, da bi pokazali spoštovanje tako svobodi govora kot svobodi tiska!
(Prekinitev gospoda Schulza)
Vemo, kdo dela težave. To me ne moti. Nisem jezen. Gospod predsednik. Prosim vas samo, da mi dovolite govoriti. Na tak način ni mogoče razpravljati.
Vendar pa te besede jasno izražajo, da moramo izkazati spoštovanje našim demokratičnim institucijam, bodisi nacionalnim bodisi evropskim. Dejstvo je, da razprava, ki jo imamo zdaj, nima popolnoma nič opraviti z razlogom, zakaj Evropski parlament obstaja. O čem dejansko teče razprava? Ali se italijanskim politikom onemogoča, da bi v svojih nacionalnih parlamentih organizirali razpravo o svobodi tiska ali kateri koli drugi temi? Mislim, da ne. Ali se italijanskim državljanom onemogoča, da izrazijo svoje nestrinjanje s katerim koli zakonom? Ne. Ali se italijanskim sodiščem onemogoča, da izvajajo zakone? Ne, in to smo jasno videli. Ali je Evropsko sodišče nezmožno kaznovati italijansko pravo, ki ni v skladu z evropskimi pogodbami? Ni. Odgovor na vsa ta vprašanja je jasno negativen.
Razprava, ki jo imamo v tem Parlamentu, v teh okoliščinah ni nič drugega kot malenkostna politična in strankarska spletka, da bi se razjezilo političnega nasprotnika. Ne glede na to, kar mogoče trdijo nekateri kolegi poslanci, Italijanska republika deluje v Evropi tako, kot mora, demokratično in v skladu z načelom pravne države. Trditi nasprotno pomeni ne meniti se za dejansko stanje stvari; to ne more preslepiti nikogar.
Evropski parlament, gospe in gospodje, ne more postati dvorana za poravnavo računov med nacionalnimi političnimi nasprotniki. Ta dvorana ni prostor, v katerem bi skušali spodkopati verodostojnost vlade, ki je, naj dodam, politično odgovorna svojim državljanom. Za to imamo volitve. Zahvaljujem se vam za pozornost.
David-Maria Sassoli
v imenu skupine S&D. - (IT) Gospod predsednik, gospa komisarka, gospe in gospodje, na prav vsakogar od nas vplivajo okoliščine, v katerih živimo, in tudi vam so pred prihodom v Bruselj rekli: "ne pozabite, da imate veliko odgovornost, da imamo vsi veliko odgovornost," in sicer, da iz svojih držav naredimo boljše države.
Vemo, da bodo naše države boljše, če bo Evropa močnejša in če se bo na pričakovanja državljanov lahko odzvala s čutom za pravičnost. Očitno je, da se zavedamo, da je to mogoče samo, če bomo stopili skupaj; če bomo lahko združili naše najdragocenejše vire, naše ustave, tisti niz vrednot in zakonov, pravic, ki so pravo premoženje Evrope. Mojo državo muči toliko sporov, vendar bi želel takoj pred vsemi zatrditi, da govorimo o veliki demokratični državi, ki ima močno ustavo. Včeraj je bil za nas Italijane zelo pomemben dan, saj je Ustavno sodišče, soočeno z nejasnostmi in prošnjami za nekaznovanje, ponovno potrdilo preprosto in častivredno načelo - da so vsi državljani pred zakonom enaki. Vendar pa vemo, da lahko tudi velike države zaidejo s poti, da lahko javno lastništvo pomešajo z zasebnimi interesi. Kljub temu ne moremo dovoliti, da bi države članice postale šibke.
Zagotoviti je treba pravico do neodvisnih informacij, brez pritiskov ali pogojev s strani vladnih organov, to pa je javna dobrina, dobrina za vsakogar, v vsaki državi. Unija mora to javno dobrino varovati brez obotavljanja. Prizadevati si moramo za zagotovitev skupnih pravil, za opredelitev meja, zunaj katerih informacije ne štejejo več za neodvisne. Unija mora nujno poseči in sprejeti direktivo, ki bo določala smernice o pluralizmu in zaščiti dobrine, ki mora biti na voljo vsem. Gospa Reding, nikoli ne pozabite, da smo Parlament in ne muzej, kamor se prinašajo stvari, ki sčasoma razpadejo.
Mário David
(PT) Na Portugalskem je pred tremi ali štirimi tedni špansko podjetje Prisa - znan zagovornik Socialdemokratske stranke ter večinski delničar televizijskega kanala TVI - zahtevalo ukinitev večernega programa Jornal Nacional de Sexta-Feira. Gospod Sassoli, želel bi vas vprašati, ali Skupina naprednega zavezništva socialistov in demokratov v Evropskem parlamentu namerava preučiti tudi, kaj se dogaja v drugih državah, ali pa so njene namere zgolj politično šikaniranje, ki smo mu priča danes.
David-Maria Sassoli
v imenu skupine S&D. - (IT) Zahvaljujem se za vaše vprašanje, saj mi daje priložnost, da pojasnim svoje stališče. V času, ki mi je bil dodeljen, za to nisem imel priložnosti.
(Predsednik je prosil poslance, da govorniku dovolijo nadaljevati.)
Kot sem dejal, vesel sem, da ste me to vprašali, saj mi to daje priložnost, da povem, da mora direktiva, za katero prosimo Komisijo, veljati za vse države članice. To ni italijansko vprašanje: to je evropsko vprašanje. Želel bi reči še to, da želimo, da se spremeni vprašanje, ki ga bomo predložili v Strasbourgu. Želimo si, da bi pokrivalo razpravo o pluralizmu v Italiji in v Evropi. Najlepša hvala za vaše vprašanje.
Predsednik
Kolegi, če bo razprava v tej dvorani potekala na tak način, ne bom dovolil vprašanj z modrim kartončkom. To je moja odločitev. Žal mi je, toda morali se bomo precej umiriti glede celotnega vprašanja, sicer bomo nadaljevali brez modrih kartončkov. Ne želim motenj na tej seji. Prosim za primerno vedenje.
Guy Verhofstadt
Gospod predsednik, predsednik Italijanske republike Giorgio Napolitano ima prav, ko pravi, da Evropski parlament ni kraj za reševanje sporov med političnimi strankami znotraj držav članic ali za nasprotovanje odločitvam, ki jih sprejmejo nacionalni parlamenti. Problem Italije - in po mojem mnenju ima gospod Napolitano, predsednik republike, popolnoma prav - je treba najprej reševati v Italiji.
Vendar pa - in tu je težava, gospod Daul - nihče ne more zanikati, da imamo problem tako v Evropi kot v Italiji. Problem pri vašem nastopu je v tem, da problem zanikate.
(Aplavz)
Gospod Napolitano ima prav. Mislim tudi, da imate prav, ko poudarjate besede gospoda Napolitana, vendar pa reči v tem Parlamentu, da problema ni, ni ravno pametno. Zakaj to pravim? Zato, ker je organizacija Freedom House nedavno objavila študijo, v kateri so države sveta razdeljene v tri kategorije glede na svobodo tiska: svobodne, delno svobodne in nesvobodne. Treba je poudariti - in menim, da je to ogromen problem -, da so tri države, ne samo ena in ne samo Italija, temveč tudi Romunija in Bolgarija, uvrščene v kategorijo "delno svobodnih" držav. To nas skrbi toliko bolj oziroma nas zelo skrbi zato, ker se med njimi pojavlja ena izmed ustanovnih držav Evropske unije.
Glede na to, da smo to Evropsko unijo ustvarili zato, da bi enkrat za vselej podprli naše skupne vrednote demokracije, miru in svobode, je naša dolžnost, da ukrepamo. Kako? Mislim, da moramo Komisijo prositi, da na podlagi pogodb - in, ponavljam, to je prošnja, ki je bila že podana - predlaga direktivo o zaščiti pluralizma medijev. To se mora zgoditi in to je pristojnost, ki se jo lahko izvaja z Evropskim parlamentom na podlagi pogodb. Ta direktiva bi morala zagotoviti, da bodo naše ustavne določbe o svobodi medijev spoštovane v celoti in usklajeno v vseh državah članicah Evropske unije, zagotovo pa v vseh državah, o katerih govorimo.
Gospod predsednik, moram vam tudi povedati, in s tem bom zaključil, da sem bil zelo razočaran nad nastopom Komisije. Države članice lahko počnejo, kar hočejo, dokler je to v skladu z njihovo nacionalno ustavo. To smo slišali od Komisije. S tem se nikakor ne strinjam. Protestiram. Obstajajo vrednote, obstajajo svoboščine, ki jih je treba v tem Parlamentu zagovarjati ne glede na nacionalne interese in ne glede na nacionalne ustave.
(Aplavz)
To so vrednote in načela, zaradi katerih je Evropska unija takšna, kot je. Zato pozivam Komisijo, naj ponovno preuči svoje stališče in čim prej predlaga direktivo o problemu koncentracije medijev, to pa naj stori za vse države Evropske unije.
Cristiana Muscardini
(IT) Gospod predsednik, želela bi nadaljevati pri izjavah gospoda Sassolija - ki je v tem Parlamentu rekel, da se bo besedilo, o katerem bomo glasovali v Strasbourgu, spremenilo; mislim, da je nesmiselno razpravljati o besedilu, katerega spremembo napovedujejo prav njegovi predlagatelji.
Predsednik
Gospa Muscardini, to ni bil ravno proceduralni predlog, zato bi prosil, da spoštujemo poslovnik.
Gospe in gospodje, tistim, ki bodo dvignili modri kartonček, ne bom dal besede. Imam pravico, da to storim, in nadaljevati moramo z našo razpravo.
Judith Sargentini
v imenu skupine Verts/ALE. - Gospod predsednik, ljudje bodo mogoče mislili, da bom govorila v italijanščini in mogoče bodo iz tega hoteli narediti italijansko razpravo, vendar sem jaz Nizozemka. Sem nizozemska poslanka tega Parlamenta in zelo me jezi, da tukaj govorimo tako, kot da bi bilo to vprašanje predmet notranje italijanske razprave.
Ne gre za to, kako se stvari odvijajo v Italiji - tam sta se začela kazati pritisk, ki se izvaja nad novinarji, ter samocenzura novinarjev. Gre za to, da je to sramota za Evropo. Kako bomo novim državam članicam, državam članicam prosilkam, razložili, da morajo imeti pluralne medije, da se mora v njihovi državi slišati vsak glas, da mora potekati razprava med vsemi barvami in vsemi političnimi strankami, če nismo pripravljeni reči Italiji, da se mora razviti, da je narobe siliti novinarje, da spremenijo svojo držo, da je narobe, da ena oseba upravlja tako s komercialno kot javno televizijo.
To je prosil gospod Verhofstadt in to bom prosila tudi jaz. Gospa Reding, rekli ste, da Evropa počne vse, kar je v njeni moči, da so temeljne pravice temeljne, vendar ne, ko gre za državo članico, ki je že država članica. To ne more biti res. To je eno od köbenhavnskih meril. Köbenhavnskih meril se morajo držati vsi.
(Aplavz)
Da bi zagotovili, da to ne bo italijanska razprava, prosim tudi za direktivo o koncentraciji medijev. Evropski parlament je za to prosil že dvakrat: kdaj jo Komisija namerava predstaviti? Trenutna vroča razprava je razprava, ki jo je Skupina PPE celo poskušala umakniti z dnevnega reda, češ da ne bo evropska. Ta vroča razprava je dokaz, da se nekaj dogaja. Ljudje vzklikajo, ljudje jo čustveno doživljajo -, kar je dobro, saj je svoboda govora, pluralnega tiska, ključ naše demokracije.
80 % ljudi v Italiji prejema dnevne informacije s televizije. Če ta televizija ne prenaša vseh glasov, potem ljudje nimajo priložnosti, da bi sami sprejemali svoje odločitve. To je temeljnega pomena za demokracijo.
(Aplavz)
Vsi smo izobraženi ljudje. Vsi se moramo naučiti, kako opraviti z različnimi resnicami in kako iz tega izpeljati svojo resnico, in tudi ljudje v Italiji imajo pravico do tega. To pravico imajo tudi ljudje v Bolgariji, kakor tudi ljudje na Nizozemskem, in jaz to pravico zagovarjam. Mogoče sem Nizozemka, mogoče nisem Italijanka, vendar me skrbi za državljane po vsej Evropi.
Poskus umakniti to razpravo z dnevnega reda, reči, da se to nas ne tiče, je nekaj, česar bi se morali sramovati. Zaradi načina, kako potekajo stvari v Italiji, je demokracija v tej državi zelo ranljiva. Naredimo torej nekaj, da se bodo stvari premaknile. Koncentracija medijev, gospa Reding: prosim.
(Aplavz)
Ryszard Czarnecki
v imenu skupine ECR. - (PL) Gospod predsednik, gospa komisarka, ni samo Italija velika in čudovita država. V Evropskem parlamentu sedijo predstavniki 27 čudovitih držav - če naj samo dopolnim, kar je rekel gospod Sassoli.
Mislim, da je nekoliko protislovno, da se bom jaz, protikomunistični opozicijski aktivist, ki si ni nikoli mislil, da se bo lahko strinjal z nekom, ki izhaja prav iz tega tabora, moral strinjati s predsednikom Italije, ki svari pred prenosom notranjih sporov v forum Evropskega parlamenta. Govorim o dvojnih standardih. Obstajajo nekatere zadeve, ki vzbujajo zanimanje nekaterih političnih skupin v našem Parlamentu. Te skupine izsiljujejo razpravo o teh zadevah v forumu našega Parlamenta, medtem ko se druge zadeve pometajo pod preprogo.
Mogoče se je v drugih državah dogajalo podobno. Na Poljskem je službujoči minister storil vse, kar je bilo mogoče, in uporabil vse razpoložljive načine, da bi predsednika državne televizije ohranil na njegovem položaju. Na koncu mu to ni uspelo, vendar pa takrat nisem slišal, da bi katera koli politična skupina zahtevala razpravo o tej zadevi. Podobno se je dogajalo v drugih državah.
Zato bi morali vse obravnavati enako, če ne želimo, da bi nas kdor koli obtožil, da uporabljamo takšne dvojne standarde. Če obstaja problem, potem bi morali v takšnem času vedno o tem govoriti. Če tega ne storimo, potem to pomeni, da je vse skupaj vpleteno v nekakšen političen okvir, v nekakšno politično manevriranje.
Gospod Verhofstadt je tukaj naznanil predloge, ki naj bi se jih vpeljalo od zgoraj, nekatere formalne, pravne in zakonodajne rešitve o nekaterih državah članicah. Mislim, da to ni nič drugega kot vodenje daljnosežne, pretirane integracije Evrope skozi zadnja vrata in prek pleč državljanov. To bi dejansko bilo proti volji javnega mnenja, ki se izraža na volitvah, namenjenih izboru vlade.
Evropska unija je še vedno skupnost, ki temelji na narodih, na nacionalnih državah. Vendar pa se moramo izogniti takšni bližnjici, na kateri bi prek pleč nacionalnih držav zanje oblikovali nekakšno zakonodajo.
Gospod predsednik, za konec naj povem, da je to po mojem mnenju notranje, italijansko vprašanje. Mogoče je res težko vprašanje, vendar ga morajo Italijani rešiti sami. Evropski parlament ni kraj za reševanje teh problemov.
Patrick Le Hyaric
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Gospod predsednik, gospa komisarka, gospe in gospodje, svoboda tiska in obveščanja je temeljna in neodtujljiva pravica, saj je del človekovega razvoja. Poleg tega je, kot ste rekli, gospa Reding, priznana v 10. členu Evropske konvencije o človekovih pravicah o pluralizmu ter v členu 51 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah o svobodi izražanja.
Prav na podlagi tega evropskega prava in priporočil Parlamentarne skupščine Sveta Evrope ter OVSE o svobodi medijev naš Parlament meni, da predsednik Sveta ministrov Italije, vodja države, ki je bila navsezadnje ustanovna članica Evropske skupnosti, na več načinov krši načelo svobode in pluralizma tiska. Skupne javne dobrine, kot sta obveščanje in kultura, je spremenil v pravo blago za ustvarjanje dobička z izgradnjo medijskega imperija, ki ga sestavlja več televizijskih in radijskih kanalov, časopisnih hiš, oglaševalskih agencij, zavarovalnic in bank.
Še več: predsednik italijanskega Sveta lahko odloča, kdo bo imenovan v javni medijski sektor. Ta virtualen monopol nad obveščanjem in njegovim financiranjem mu omogoča, da obvladuje, nadzoruje in usmerja ne samo večji del avdiovizualnih in tiskanih medijev, temveč tudi njihovo vsebino, vse to pa zgolj v njegovo lastno korist. Tak sistem miselne policije je nezdružljiv s temeljno demokratično razpravo, ki že sama po sebi zagotavlja pravi pluralizem tiska in medijev. Dodajmo še, da smo zato, ker isti človek in njegova družina držita v rokah politično moč in hkrati moč medijev, soočeni z očitnim nasprotjem interesov, ki je nezdružljiv z večjo demokracijo, demokracijo, ki je sodobna in močna, zahvaljujoč njenim dejavnim državljanom.
Poleg tega gospod Berlusconi želi omejiti objavo sodnih informacij, novinarje, ki ga kritizirajo, toži in jim grozi, ter toži italijanske časopise, kot so La Repubblica, L'Unità in celo dnevno glasilo Avvenire, ki ga izdajajo italijanski škofje. Z grožnjami se soočajo tudi evropski časopisi, vključno s francoskim Le Nouvel Observateur. Nazadnje, neodvisni tiskani medij je finančno ohromljen na dva načina: z Odredbo "Tremonti" z dne 6. avgusta 2008, ki omejuje javno pomoč neodvisnim časopisom, ter z zmanjšanji oglaševalskega proračuna. Berlusconijeva miselna policija zdaj cilja tudi na ustavno sodišče, sodnike, Zvezo neodvisnih novinarjev in celo na sam parlament, ki ga gospod Berlusconi želi spraviti na slab glas.
Če smo, v teh okoliščinah, na vseh straneh tega Parlamenta pripravljeni ukrepati v obrambo temu, čemur pravimo demokratične vrednote Evropske unije, potem moramo izreči resno opozorilo in, gospa komisarka, izvrševati moramo evropsko pravo tako, kot ste sami povedali, ter se pridružiti tisočim italijanskim intelektualcem, ustvarjalcem in novinarjem in reči, da je treba svobodo obveščanja in svobodo biti obveščen brezpogojno spoštovati tako v Italiji kot v celotni Evropski uniji.
Zato našemu Parlamentu predlagam oblikovanje evropskega observatorija pluralizma medijev in tiska. Ta observatorij bi spremljal spoštovanje načela ločitve pristojnosti na politično pristojnost in pristojnost za medije po vsej Uniji, izvajanje najvišjega praga koncentracije na področju medijev, spoštovanje pravic novinarjev do obveščanja in spoštovanje pravice do objavljanja za neodvisne časopise.
Naš Parlament bi povezal z nacionalnimi parlamenti, uredniki in producenti, združenji novinarjev, bralci in televizijskimi gledalci. Pripravil bi lahko osnutek direktive proti koncentraciji in za pluralizem. Gospa predsednica, to bi bil eden izmed načinov, da se demokracija v naši Evropi ohrani pri življenju.
Francesco Enrico Speroni
v imenu skupine EFD. - (IT) Gospod predsednik, Evropska unija je območje svobode in demokracije: Italija ni nobena izjema, tudi kadar gre za obveščanje. Če upoštevanje neštetih publikacij o prodaji na kioskih ali obsežen niz razpoložljivih televizijskih kanalov, vključno z lokalnimi kanali, niso dovolj, potem je treba samo analizirati poročila neodvisnih teles, kot je organizacija za spremljanje Pavia, ki je ugotovila, da je opoziciji namenjenih 60 % količine televizijskega časa v času poročil na javni televiziji in 49 % količine televizijskega časa na mrežah Mediaset. Torej je treba upoštevati, da se od 455 sodb v zvezi s svobodo obveščanja, ki jih je izreklo Sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, samo 7 nanaša na Italijo v primerjavi z 29 sodbami, ki se nanašajo na Francijo, ter 28 sodbami, ki se nanašajo na Združeno kraljestvo.
Kar zadeva trditve, da bo na medijske hiše vplivalo dejstvo, da je italijanski predsednik vlade na podlagi ustavne pravice, ki jo ima kot državljan, proti nekaterim izmed njih sprožil sodne postopke, je zelo pomembno, da v tem okviru spoznamo, da v Italiji sodstvo vse od odločitev, ki jih sprejme na prvi stopnji, do dokončnih in nepreklicnih odločitev, voditelju vlade zagotovo ne popušča; namesto tega se zdi, da je včasih prav nasprotno.
V Italiji je svoboda izražanja zagotovljena: vsak, ki trdi drugače, naj pokaže pogum in ne podaja predlogov resolucij, ki temeljijo na povsem političnem vidiku, temveč naj sproži postopek v skladu s členom 7 pogodbe, za kar bo treba predložiti pisne dokaze o stanju popolnoma neobstoječih zadev.
Hans-Peter Martin
(DE) Gospod predsednik, potrebujemo revolucijo v demokraciji. Gospod predsednik, ali bi sedeli tukaj, če bi, v zahodni Evropi v 70. in 80. letih 20. stoletja, italijanski pogoji utrli pot berlusconizaciji? Kar hkrati ugotavljamo pa je, da problem ni samo Italija, temveč da se dogaja tudi berlusconizacija Evrope, to pa je zelo, zelo nevarno.
Kot član konvencije za pripravo osnutka besedila Listine EU o temeljnih pravicah sem imel priložnost biti priča hudim spopadom pri tem ključnem vprašanju koncentracije medijev. Na žalost, zaradi odpora nekaterih sil, takrat nismo uspeli doseči napredka. Skoraj 10 let pozneje plačujemo ceno. To je zelo nevarno. Če se samo ozrem na državo, v kateri sem delal dolga leta: kaj se je zgodilo z jurišno puško demokracije, kot je temu nekoč dejal Spiegel, v dejanskih razmerah nove gospodarske koncentracije? In zakaj nismo v teh razmerah, ko je Evropa dejansko potrebna na tem področju svobode tiska in izražanja, ki je tako ključno, dosegli napredka, ki ga čaka toliko Evropejcev, za katerega so dejansko nekateri sprožili revolucije? Kje je ta direktiva? Gospa Reding, česa se bojite? Kakšne sile so tukaj na delu? Se te sile mogoče imenujejo Murdoch ali kaj drugega?
Če preklopim zdaj na javno televiziji - v Avstriji 62 % prebivalcev dobi informacije prav z nje. In kdo jo nadzoruje? Izključno vladajoče politične stranke. Ko pogledam vladni aparat v Nemčiji lahko vidim, da so tudi tam na krmilu napačni ljudje. Potrebujemo svobodo tiska - toda ne samo v Italiji!
Mario Mauro
(IT) Gospod predsednik, televizijske slike te prazne dvorane bodo najbolje sodile o tem, za kakšno umetnijo in slepilo gre pri tej razpravi. Razprava o svobodi obveščanja v Italiji je v tem Parlamentu pravzaprav potekala leta 2004. Sprejeli smo resolucijo, v kateri so predlagatelji sami izjavili, da so zelo zaskrbljeni nad razmerami v moji državi. Tam smo imeli desnosredinsko vlado in imeli smo predsednika vlade: Silvia Berlusconija. Po zmagi levice leta 2006 je problem čudežno izginil. Ni bilo več dramatičnih razprav v Evropskem parlamentu, ni bilo več mednarodnih opozoril in ni bilo več zbiranja podpisov, ki so tako ljuba šampanjskim socialistom.
A nenadoma, po še eni zmagi gospoda Berlusconija na volitvah, se je nevarnost za prost pretok idej magično vrnila. Na kratko, ko je na vladi desna sredina, je tisk v nevarnosti, ko pa je na vladi leva sredina, ni nobenih problemov. Škoda je samo, da je odstotek civilnih in kazenskih postopkov, ki so jih proti novinarjem v moji državi sprožili zastopniki levice, kot sta Massimo D'Alema in Romano Prodi, daleč najvišji. Ti pokrovitelji predstavljajo do 68 % teh postopkov.
Na koncu me zanima, ali je mogoče, da svobodo tiska ogroža ena sama zahteva po pravici s strani gospoda Berlusconija. Mogoče bo to bolje od mene razložil intervju z gospodom Cohnom-Benditom, ki ga bom citiral: "Smešno je primerjati gospoda Berlusconija z diktatorjem: ni zaporov za disidente, ima podporo večine in leva sredina je preprosto izgubila." Preprosto izgubila.
Podvreči našo ljubo Italijo bizarni in farsični razpravi peščice poklicnih širiteljev neresničnih informacij je zelo resna žalitev. Poleg tega bo ta žalitev imela visoko ceno, saj bodo še enkrat izgubili podporo Italijanov, ki bodo v še večjem številu kot danes volili za gospoda Berlusconija, nenazadnje tudi zato, ker verjamejo, da se zavzema za boj za blaginjo Italije. Na drugi strani pa se zdi, da vi, gospe in gospodje, nameravate - da ste odločeni - uničiti podobo naše države. Vendar pa je škoda, ki jo pri tem povzročate Evropi, mogoče še večja od škode, ki jo je utrpela Italija: to, kar ponujate javnosti, je namreč karikatura Evrope, v kateri se zavajate, da mandate ljudstva delite zato, da bi podprli pravice ljudi, v resnici pa dejansko stanje na njenem čelu spreminjate v stalinističnem slogu, ki je danes presenetljivo značilen za zastopnike skupine, ki se imenujejo liberalci.
Gospe in gospodje iz stranke Antonia Di Pietra: zanikajte, da ste komunisti, če lahko. Vaša zgodovina vam sledi, to pa je zgodovina tistih, ki niso nikoli nehali uporabljati laži, da bi svoje politične nasprotnike označili za nevarne. Vendar pa pravo grožnjo demokraciji predstavljajo tisti, ki nam hočejo odvzeti našo prihodnost, s tem ko ne želijo sprejeti sodbe svobodnih volitev in ko kličejo duhove.
Te prihodnosti se ne bomo odrekli; zato se bomo v tem parlamentarnem mandatu borili, da bi preprečili, da bi evropski projekt, v katerega srčno verjamemo, popačilo mešanje svobode izražanja in napačnega prikazovanja ter pravice in prikrajanja moči. Zapomnite si tole, tako imenovani liberalci: ne boste oslabili naše odločenosti, da prispevamo k skupnemu dobru...
(Predsednik je prekinil govornika)
Martin Schulz
(DE) Gospod predsednik, gospoda Maura bi želel nekaj vprašati. Pri pripravi te razprave sem z njim večkrat govoril. Tudi včeraj je bil v moji pisarni in imela sva zelo, zelo sodelujoč odnos.
Zato čutim, da mu lahko čisto mirno postavim naslednji vprašanji. Ali mislite, da je razlog za zapleteno razpravo v Italijo ta, da je Italija, kolikor vem, edina demokratična država, v kateri je največji upravitelj medijev obenem tudi voditelj vlade? Ali je mogoče, da je prav ta kombinacija interesov razlog za današnjo razpravo?
(Aplavz)
Mario Mauro
(IT) Gospod predsednik, gospodu Schulzu sem zelo hvaležen. Želel bi poudariti, da če obstaja kakšna razprava, ki se je ne bomo poskusili izogniti, ampak bomo v njej z veseljem sodelovali, da bi lahko na primer govorili tudi o vlogi gospoda Murdocha, potem je to razprava o koncentraciji medijev v Evropi. In seveda želimo zagotoviti, da se ta razprava ne bo namerno uporabila za napad na eno samo državo.
Očitno moram poudariti, da sem z veseljem odgovoril gospodu Schulzu, ker ga imam za najpomembnejšo politično stvaritev Silvia Berlusconija.
Claude Moraes
Gospod predsednik, kot je pravkar rekel Martin Schulz z vidika skupine socialistov in demokratov, je to razprava, ki ne zadeva samo Italije. Tudi jaz nisem italijanski govornik. Naša skupina meni, da pluralizem medijev ni samo italijansko vprašanje. V to so vključene vse države članice in vse države članice Evropske unije bi morale ta načela pluralizma medijev tudi zagotavljati.
Ta Parlament že dolgo časa prosi Komisijo, da ukrepa in zagotovi pluralizem medijev. Komisija se zavzema za vzpostavitev pristopa v treh korakih za namen opredelitve kazalcev pluralizma, ki vključuje delovni dokument, neodvisno študijo in sporočilo.
Komisarka Reding ni omenila, da sta dva izmed teh korakov bila že storjena. V naši skupini nestrpno čakamo na tretji korak, sporočilo o pluralizmu, ter na niz zakonodajnih ukrepov, ki lahko zagotovijo, da se bo to načelo izvajalo v Uniji - v vsej Uniji in ne samo v Italiji. Naš pogled dejansko temelji na dejstvu, da Evropska unija ni samo ekonomska in monetarna unija ali ohlapna koalicija držav članic, temveč je tudi skupek vrednot. Izredno pomembno je, da v tej razpravi ponovno poudarimo ta pogled.
Ena izmed teh pravic - svoboda obveščanja, ki je v listini EU opredeljena kot svoboda sprejemanja in širjenja vesti brez vmešavanja javnih organov - je ključnega pomena. Za Italijo in posebno stališče, ki ga je izrazil David Sassoli iz moje skupine, to predstavlja veliko skrb; a še večja skrb za Evropsko unijo je izziv za našo skupino: za vse poslance, vključno s poslanci iz Italije. V Italiji takšnih razmer do zdaj še ni bilo, pogled naše skupine pa je, da bi te razmere lahko postale nevarne za celotno Evropsko unijo.
Sonia Alfano
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, najprej bi se želela obrniti na komisarko, ki je izjavila, da delo tega Parlament ni reševati nekatera vprašanja. Poudarila bi, da je delo tega Parlamenta zagotoviti, da se Pogodba in ustave držav članic spoštujejo. Pred nekaj meseci je italijanski minister za pravosodje izjavil, da je poskrbel za neposredno zaprtje nekaterih delov spletišča YouTube in interneta. Naj poudarim, da se takšne stvari dogajajo samo na Kitajskem. Člen 21 italijanske ustave odreja, da tisk ne sme biti podvržen avtorizaciji ali cenzuri.
Kot so že potrdili drugi poslanci, je Italija edina država, v kateri ima voditelj vlade monopol nad javnimi, pa tudi zasebnimi, televizijskimi kanali, in kjer se na žalost sprejema zakon, ki bo novinarjem dejansko preprečil objavljati celo sodna poročila. Kajti če bi se ta poročila objavila, bi Italijani verjetno izvedeli, kakšno vlogo je gospod Berlusconi imel v masakrih leta 1992, v mafijskih masakrih, v katerih sta umrla Giovanni Falcone in Paolo Borsellino.
(Predsednik je prosil za red)
Gospod predsednik, prosila bi vas, da poskrbite za red v tem Parlamentu, saj nismo na tržnici.
Indrek Tarand
Gospod predsednik, po mojem mnenju se svoboda tiska v eni državi lahko ustrezno oceni samo, če se upoštevajo vsi vidiki tega vprašanja. To bi moralo obsegati temeljito analizo trgov, vključno z oglaševalskimi trgi, ter navad prebivalstva, kot so povprečen čas gledanja televizije, širjenje tiskanih medijev ter raven pismenosti itd. V Italiji bi tako opazili določene presenetljive razlike v primerjavi s številnimi drugimi državami članicami. Dokler o teh izstopajočih razlikah, na primer o koncentraciji lastništva medijev in strankarske politične moči v javnih medijih, ne bomo odkrito govorili, bo italijanski vzorec zahrbtno prepričal mnoge ljudi.
To bi primerjal z virusom, ki ni toliko nevaren, da bi ubil prenašalca, ki pa slednjega zagotovo oslabi in lahko okuži tudi druge. Prisotni poslanci Evropskega parlamenta bi morali vedeti, da je v Estoniji levosredinska stranka nepremišljeno sledila trenutnemu italijanskemu modelu s koncentriranjem vseh javnih in zasebnih sredstev pod poveljstvo stranke ter širjenjem enostranskih sporočil po vsej prestolnici Talin. Tudi v tem primeru ne bi imel nič proti evropski razpravi o tem vprašanju.
Zato v nasprotju od skupine PPE menim, da je čas, da spregovorimo o svobodi tiska in sprejmemo resolucijo. Te resolucije ne bi smeli šteti za neko vrsto poravnave računov med političnimi strankami v eni ali drugi državi članici, temveč bolj za priložnost spodbujati vrednote, na katerih temelji naša Unija.
Potito Salatto
(IT) Gospod predsednik, že tretjič sem dvignil svoj kartonček in niste mi dali besede, dali pa ste jo gospodu Schulzu.
Zato bom zdaj naslovil svoje vprašanje na govornika in vse tiste, ki so dobili besedo, ne glede na njihovo politično skupino: ali so se pozanimali, če so levosredinske vlade kdaj koli izdale zakon, ki bi lahko preprečil koncentracijo množičnih medijev v rokah predsednika vlade Berlusconija?
Indrek Tarand
To je zanimivo vprašanje. Zahteva zgodovinsko raziskavo: ali so levosredinske vlade v zvezi s tem kaj storile? V svojem nastopu sem poudaril, da levosredinska vlada počne natanko to, kar počne gospod Berlusconi v Italiji, zato je to razprava o Evropi, o svobodi govora in o grožnjah svobodi govora, ki prihajajo z obeh strani - leve in desne. To je moje mnenje.
Predsednik
Gospoda Salatta bi želel obvestiti, da na žalost ne morem dati besede vsakomur, ki bi želel postaviti vprašanje z modrim kartončkom. Razprava bi se s tem zavlekla. Žal mi je.
Oreste Rossi
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, danes dopoldne sem slišal vse mogoče očitke italijanskemu predsedniku vlade razen dejstva, da zahvaljujoč svojim podjetniškim dejanjem zagotavlja delovna mesta več deset tisočim ljudem. Oprostite mi, če se to zdi v tem času zanemarljivo.
Tisti, ki trdijo, da v Italiji ni svobode ali pluralnosti obveščanja, se lažejo in to tudi dobro vedo. Pozivam vas, gospe in gospodje - ne samo Italijane, ki so med vami, temveč tudi druge -, da preučite objavljene članke iz katerega koli meseca v letu 2009 v treh glavnih nacionalnih časopisih: Il Corriere, La Stampa in La Repubblica. Tako boste videli, da je, odvisno od posameznega meseca, 60-70 % teh člankov uperjenih proti večinski vladi in ministrom, ki vlado sestavljajo.
Odstotek člankov, ki so izražali negativno mnenje proti vladi in v tem primeru ministru Maroniju, se je v mesecu po sprejemu varnostnega svežnja, dvignil na 80 %. Kar zadeva televizijo, vas pozivam, da si ogledate oddaje, ki jih vodijo Giovanni Floris, Michele Santoro in Fabio Fazio: šele takrat boste lahko glasovali o tej resoluciji.
Frank Vanhecke
(NL) Gospod predsednik, vidim, da na žalost nisem edini, ki tako močno dvomi v to dokaj nesmiselno pobudo, katere očiten namen je Italijo označiti kot državo, kjer je svoboda obveščanja v svojem temelju ogrožena. Socialisti imajo očitno kar nekaj problemov s tem, da obstaja vsaj še ena evropska država članica, kjer politično korektna levica še ne nadzoruje vseh časopisov in medijev. Berlusconijeva Italija - in besede izbiram previdno, ker s tem gospodom nimam nobenega opravka - je v primerjavi z mnogimi drugimi evropskimi državami model svobode, svobode izražanja in raznolikosti tiska.
Naš kolega poslanec, gospod Verhofstadt, ki je pravkar v tem Parlamentu sprožil neusmiljen napad na gospoda Berlusconija, je slaven, ali pa razvpit, v svoji državi - moji državi - zaradi svojih groženj in osebnega posredovanja, ko so novinarji kritizirali njegovo vlado; in to še pred kratkim. On je verjetno zadnja oseba, ki lahko govori o tem. Kar bi rad videl od Komisije je pobuda za povrnitev svobode izražanja in obveščanja v vseh evropskih državah članicah, kjer koli slednjim zares grozi zakonodaja, ki ubija svobodo, pogosto pod pretvezo domnevnega boja proti rasizmu. Ali pa pobuda Komisije, ko na primer - kar se je zgodilo prav nedavno - nizozemski politik ne more niti pridobiti dovoljenja za vstop v drugo evropsko državo članico, Združeno kraljestvo. Lahko bi navedel tudi čisto zadnji primer iz svoje lastne države, kjer moja stranka, Vlaams Belang, druga največja stranka v Flandriji, trpi diskriminacijo s strani javnega izdajatelja programov, ki se financira z davkoplačevalskim denarjem; diskriminacijo, ki jo je prav nedavno belgijski najvišji pravni organ, Državni svet, opisal kot volilno potvarjanje. Res je, da je v Evropi veliko problemov v zvezi s svobodo obveščanja, vendar se vsi nikakor ne pojavljajo samo v Berlusconijevi Italiji; prav nasprotno.
Manfred Weber
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v luči prepričljivega nastopa gospoda Maura je zdaj nenadoma celo gospod Schulz priznal, da bi bilo dobro, če bi zdaj govorili o Evropi kot celoti.
A žal je naslov današnje razprave Italija. Povsem jasno mi je, zakaj si mnogi izmed vas sploh ne želite govoriti o Evropi kot celoti. Če bi na primer hotel pogledati deleže nemških Socialnih demokratov v medijih, bi ugotovil, da imajo v lasti 90 % časopisa Frankfurter Rundschau, in da ima nemška Socialdemokratska stranka (SPD) v lasti 57 % časopisa Neue Westfälische ter delež v medijski skupini WAZ. Največji vir prihodka stranke SPD danes predstavljajo njeni deleži v medijih. Zato mi je povsem jasno, zakaj si mnogi izmed vas ne želite govoriti o lastništvu v drugih primerih, temveč želite samo govoriti o Italiji.
Ta razprava se bo izjalovila zaradi razmer v Italiji in pozitivnih izjav, ki jih poslušamo. Kot lahko slišite, nisem Italijan, a najprepričljivejši argument, ki mi pade na misel, je vprašanje, kaj se je dogajalo med letoma 2006 in 2008, ko je vlado Italije sestavljala levica, in seveda, v tem času je bilo vse lepo in krasno, kot je poudaril gospod Mauro. Takratna vlada ni predložila nikakršnih zakonodajnih predlogov za končno zaustavitev koncentracije medijev, čeprav je imela vso pristojnost.
Danes, ko v Italiji očitna večina ponovno podpira konzervativne stranke, so se problemi nenadoma spet pojavili. Ta razprava ne sme popustiti pod težo nepoštenosti. Vse dokler socialisti, levičarji v tem Parlamentu, ne bodo imeli argumentov, s katerimi nas bodo potisnili v kot, bom z veseljem nadaljeval s to razpravo!
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Gospod predsednik, gospa Reding, ta razprava ima lahko samo en namen: poslati močno politično sporočilo v podporo svobodi izražanja in preverjanju zagotavljanja njene kakovosti, to pa je pluralizem na področju obveščanja. Pomembno je tudi, da se to sporočilo razpošlje po vsej Evropi, torej na evropski ravni.
Strinjam se s tistimi, ki so poudarili dejstvo, da sta svoboda izražanja in pluralizem na področju obveščanja temeljni podlagi evropskega projekta in da jih ni nikoli mogoče trajno podjarmiti ali potrditi. Ravno nasprotno: ves čas sta v nevarnosti, nevarnost pa ne prihaja samo iz politike, torej iz avtoritativnosti ali populizma, ali iz odmika od svobode in pluralizma ali njunega zanikanja v okviru politike, temveč tudi s trga, iz koncentracije, izkrivljanja in zlorabe trga.
Zato sem prepričan, da v tej razpravi ne gre samo za vprašanje ene države, temveč da ima evropsko razsežnost, saj prav na evropski ravni poteka proces preoblikovanja demokracije.
Medtem ko je bila demokracija reprezentančna v času uvedbe splošne volilne pravice, ki je naredila vse ljudi enake - ena oseba, en glas -, pa na komunikacijskem trgu nismo vsi enaki, ker nimamo vsi enakega dostopa do radijskih in televizijskih okroglih miz, do kolumn v časopisih ali uredniških komentarjev v komunikacijskih medijih. Zato ne moremo biti vsi enako udeleženi pri izgradnji družbenega okvira, ki pa vendar na demokratični podlagi pripada enako vsem nam v celotni Evropi.
Zato je ta razprava pomembna, da bi vas spomnila, da je leta 2009 Komisija dala zavezo, da bo pred tem Parlamentom predstavila sporočilo o ocenitvi možnih vseevropskih nevarnosti za svobodo izražanja in pluralizem na področju obveščanja, ter da bi opozorila na pomen priprave osnutka direktive, ki bo zagotavljala pluralizem na področju obveščanja v zvezi z novimi tehnologijami in predvsem v zvezi s televizijo.
Zelo pomembno je, da ta razprava poteka v Evropi, saj je jasno, da je v Evropski uniji še vedno veliko držav, ki takšne razprave ne morejo izpeljati same z vsemi zagotovili, da bo potekala ustrezno.
Če bomo delali iz Evropskega parlamenta in na evropski ravni, potem bomo poslali močno sporočilo o zavezi, ki zadeva trajnost in preživetje svobode izražanja in pluralizma na področju obveščanja v 21. stoletju.
Gianni Vattimo
(IT) Gospa predsednica, poskusil bom biti kratek. Italija je resnično zagovornica svobode, dejansko samopašnosti - tako rekoč -, kar lahko človek zaključi, če bere njene časopise, ki jim želi gospod Berlusconi zamašiti usta, ki jih toži, ker med drugim odkrivajo njegove osebne zveze, prek katerih izbira tudi politične kandidate. Njegove ženske, ki ga obiskujejo, dobijo za plačilo bodisi denar bodisi obljube, da bodo kandidirale za položaj. Stvar je takšna: gospod Berlusconi nadzoruje italijanske medije.
Res je, nobenih zakonov ni proti svobodi tiska - zaenkrat še ne. Gospod Berlusconi se pripravlja, da jih uvede. Še pred kratkim smo odpravili Alfanov zakon, ki ga je gospod Berlusconi izumil, da bi se zavaroval pred sodišči in vsemi postopki, ki trenutno potekajo. To je torej stanje stvari, v katerem smo se znašli. Ali je prav, da prosimo Evropo, da reši ta problem? Zagotovo, kajti mi v Italiji ga ne rešujemo. Evropo prosimo, naj poseže na humanitarni podlagi, da bi rešila problem svobode tiska v Italiji. To je tisto, kar želimo, da storite, in prepričani smo, da je to pomembno tudi za Evropo, če bi radi preprečili, da bi se ta virus prehitro razširil tudi semkaj.
Mario Borghezio
(IT) Gospa predsednica, to ni bil vznemirljiv dan za Evropski parlament; zapravljen je bil za nesmiselno razpravo, ko vendar vsi vemo, da v Evropi ni države, v kateri bi bila svoboda izražanja in obveščanja večja, kot je v naši.
Vendar pa, ko je Italiji vladala levica in je stranka, kakršna je moja, kljub temu, da je imela predstavnike v italijanskem parlamentu, senatu in Evropskem parlamentu, uživala samo 0,1 % količine televizijskega časa v prenosih informativnih programov, vi, gospod Sassoli - ki ste delali na teh televizijskih informativnih programih -, niste trgali svojih oblačil ali demonstrirali na ulicah, kaj šele da bi se odrekli svoji lepi plači na RAI.
Vi, zagovorniki svobode tiska proti cenzuri! Slišali smo Belgijce: toda ali stranka Vlaams Belang iz Belgije uživa to svobodo tiska, to širino obveščanja, ali je tudi cenzurirana, kot smo bili mi? V Italiji so cenzurirali celo dobrega gospoda Pannello in vsi so bili tiho - vključno z vami na levici. Bil je prisiljen gladovno stavkati: kako krasni borci za svobodo! Sovjetska zveza novinarjev. Kakšno svobodo Italijanska novinarska zveza nudi manjšini? Slednja mora biti tiho, nima nobenih časopisnih stolpcev ali količine televizijskega časa. Kako krasni borci za svobodo!
Žal mi je, ampak tisti med vami, ki ste dovolj pogumni, pojdite in se udeležite demonstracij, priklenite se skupaj v Pekingu, na Kubi in v Teheranu, kjer ljudje dajejo svoje življenje za svobodo tiska! Sram naj vas bo, strahopetci! Pojdite v Teheran, pojdite v Teheran, strahopetci, strahopetci, strahopetci, strahopetci! Naj živi svoboda, naj živi naša svobodna in demokratična država...
(Predsednik je prekinil govornika)
Carlo Casini
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, želel bi racionalizirati navidez nejasen občutek, ki ga imam po tem prvem delu razprave, saj v celoti soglašam z besedami mojega predsednika, gospoda Daula, obenem pa soglašam tudi z besedami gospoda Sassolija, ki bi moral pravzaprav biti moj politični nasprotnik.
Naj natančneje pojasnim: ali sem zaradi svojih protislovnih občutkov shizofren, ali pa se po nepotrebnem poskušam sprijazniti z dejstvom, da v Italiji sedim med opozicijo, tukaj pa se nahajam poleg stranke Ljudstva za svobodo, torej v Ljudski stranki? Mislim, da lahko na to odgovorim tako, da poudarim očitno nasprotje med obsegom in pomenom teme svobode obveščanja, ki je zelo pomembna tema... Če bi bil Montesquieu še živ, bi govoril ne samo o zakonodajni, izvršilni in sodni pristojnosti, temveč tudi o drugih pristojnostih, in četrto pristojnost, tisk, bi postavil na prvo mesto, saj ta predstavlja problem svobode, boja proti miselnemu suženjstvu in demokracije.
Na drugi strani, kar je sodu izbilo dno po številnih mesecih barbarizacije celotnega italijanskega tiska - če lahko tako rečemo - desnice in levice; kakovost italijanskega tiska je oslabljena že več mesecev, ker je politika dejansko dosegla dno - je pravno ukrepanje gospoda Berlusconija. Prosim, ugodite mi: štiri leta sem bil kazenski sodnik v petem kazenskem oddelku Kasacijskega sodišča, kjer smo sodili v primerih javne razžalitve. Zato vem, da ima gospod Mauro prav: videl sem mnoge tožbe zaradi javne razžalitve, pa vendar ni nihče protestiral. Tudi državljani imajo pravico, da se branijo v teh okoliščinah.
Zato upam, da bomo s pravim poskusom uskladitve navidez nasprotujočih si mnenj, dejansko našli nov in boljši način reševanja problema za celotno Evropo in ne samo v zvezi z Italijo.
Gianluca Susta
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, tisti, ki bi radi za nasprotnika Italije, prevratneža in komunista označili vsakogar, ki zahteva niz pravil o komunikaciji in svobodi obveščanja, ki spoštuje pluralizem in za katero je značilno jasno ločevanje med bogastvom tistih, ki prevzemajo pomembne institucionalne naloge, ter premoženjem, ki ga pridobivajo iz podjetniških dejavnosti na področju izdajanja časopisov in obveščanja, delajo resno napako, ki je tukaj v Evropi ne smemo pozabiti, opravičevati ali dovoljevati.
V naših nastopih nismo niti enkrat omenili italijanskega predsednika vlade. Lahko bi omenili številne časopise, ki so v njegovi lasti: v Italiji jih je 150. In približno 40 televizijskih kanalov. Vendar pa to ni problem. Problem je, da je pluralizem na področju obveščanja - in v samem obveščanju - temelj vsake svobodne demokracije, zato ga je treba uporabiti pri obrambi pred vsako monopolistično in oligopolistično filozofijo ter pred navzkrižji interesov.
Suverenost vsake države, ponovna potrditev, da Evropska unija ni naddržava, gospa Reding, ne sme povzročiti, da bi pozabili, da ima Evropska unija tudi Listino o temeljnih pravicah, iz katere izhaja zakonodajni sistem, ki ga države članice ne smejo zanemariti. Veste, da je Evropsko sodišče pogosto prav pri teh vprašanjih - v zvezi z Italijo, ne pri vprašanjih v zvezi s sistemom, gospod Speroni - izreklo sodbe, ki jih je treba še izvršiti.
Globalizacija trgov in čedalje večja uporaba zračnih valov zdaj zahtevata bolj usmerjeno evropsko zakonodajo, ki bo uredila to občutljivo zadevo, ki ima tako močan vpliv na javno mnenje in s tem tudi na načelo suverenosti ljudstva - ki je temelj Evropske unije in ne samo Italijanske republike - ter na načine izvajanja tega načela.
Nihče ne bi več smel imeti možnosti sklicevati se na nedotakljive pravice ljudske večine, da bi opravičil grožnje svobodi tiska v razmerah, ki jih je do nedavnega ustvarjalo neskladje med tožnikom in obtožencem - bodisi v Italiji ali na Portugalskem, na kar ste nas spomnil prej -, kajti to spodkopava temelje pravil sobivanja, na katerih sloni Unija. Zato je nujno potrebna direktiva proti koncentraciji na področju obveščanja, ki bo urejala ravnanje vseh tistih, ki so vključeni v politiko in ki obenem nadzorujejo zelo pomembne medije.
Sylvie Goulard
(FR) Gospa predsednica, na hitro bi želela poudariti, da je tema te razprave - in to sta jasno pokazala tudi nastopa gospe Reding in gospoda Daula - naša predstava Evrope. Naš cilj ni država članica; gre za vprašanje, ali uporabljamo pogodbe, ali uporabljamo Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, podpisano leta 1950 v Rimu, in ali uporabljamo člen 6 Pogodbe.
Gospod Daul, ko citirate gospoda Napolitana, ga citirajte v celoti. Predsednik Italijanske republike je poudaril, da pravna sredstva obstajajo, v svojem govoru pa je omenil člen 7 pogodb. Ta člen nam danes omogoča, v pravnem pogledu, brez čustev, da obravnavamo vprašanje nevarnosti kršitve človekovih pravic v državi članici - danes v Italiji, jutri v neki drugi državi.
Zadnja zelo pomembna točka je, da se v vsaki državi na svetu diktatorji in ljudje, ki želijo spodkopati človekove pravice, skrivajo za suverenostjo. Evropo doživljam kot celino univerzalnosti človekovih pravic. Če ne bomo zmogli priznati, da imamo mi, ki sedimo v istem Parlamentu, pravico in dolžnost, da vidimo, kaj se dogaja v eni izmed držav članic, kako lahko potem diktaturam v oddaljenih državah povemo, da branimo univerzalno idejo, ki je predvsem tako zelo pomembna za obrambo pravic žensk?
Fiorello Provera
(IT) Gospa predsednica, čudno je, da ko v tem Parlamentu govorimo o svobodi izražanja v Italiji, nenehno presegamo čas za govor, s tem pa posredno cenzuriramo naslednjega govornika. Zato se bom poskušal strogo držati časa za govor, ki mi je bil dodeljen.
Reči moram, da bi se mi zdelo veliko primerneje, če bi ta razprava potekala v italijanskem parlamentu in ne v Parlamentu v Bruslju, razen - kot je nekdo že omenil - če je naša namera razpravljati o svobodi tiska na splošno, torej v okviru evropske celine. A če pustimo mnenja ob strani, sem prepričan, da velja omeniti nekaj podatkov, ki jih je prej že predstavil gospod Speroni in o katerih bi morali nekoliko premisliti.
Lahko potrdim, da se izmed 455 sodb, ki jih je izreklo Evropsko sodišče za človekove pravice zaradi kršitev 10. člena o svobodi izražanja, 29 sodb nanaša na Francijo, 28 na Združeno kraljestvo, 15 na Grčijo, 10 na Romunijo, 8 na Poljsko in samo 7 na Italijo. Prosil bi vas, da premislite o tem podatku.
Simon Busuttil
(MT) Tistih, ki spremljajo to razpravo in si mislijo, da to ni Evropski parlament, temveč da je italijanski, ne krivim. Vendar pa to ni italijanski parlament in zato tudi ni primeren kraj za takšne politične razprave, ki so po svojem bistvu nacionalne. Vsi se zavedamo, da je italijanski predsednik vlade zelo slikovit človek. Vendar pa tu ne gre za to. Gre za to, ali smo mi kot evropska institucija pristojni za sprejemanje odločitev o teh vprašanjih. Odgovor na to je jasen. Danes nam ga je povedala komisarka Reding, ko je dejala, da ta vprašanja ne sodijo v evropsko pristojnost in da ne moremo prevzeti vloge, ki ni naša.
Ker torej to vprašanje ne sodi v našo pristojnost, je treba o tem razpravljati in se odločati na nacionalni ravni. Če bomo prevzemali pristojnosti, ki niso naše, in če se bomo vmešavali v vprašanja, ki niso v naši pristojnosti, potem bomo našo legitimnost spodkopavali in ne krepili. Spodkopavali bi institucijo, ki jo predstavljamo, razdaljo med nami in našimi državljani pa bi še povečali, namesto da bi jo zmanjšali. Če želimo pridobiti spoštovanje pri naših državljanih, potem moramo začeti spoštovati meje naših pristojnosti.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Gospa predsednica, dolžnost Evropske unije je zagotoviti pluralizem medijev. Razprava o svobodi tiska se nanaša na pluralizem lastništva komunikacijskih medijev, njihovo strukturo in postopke imenovanja vodij, na odnose med politiko, poslovnim svetom in samimi mediji ter na dostop državljanov do različnih mnenj. Prepričana sem, da se boste strinjali z mano, da razmere, v katerih so se znašli mediji v Italiji in s katerimi se ukvarjamo danes, ne izpolnjujejo temeljnih pravil, potrebnih za zagotovitev svobode tiska v tej državi.
Zato prosimo Komisijo, naj odgovori na zahteve tega Parlamenta iz zadnjih let in naj predloži opredelitev posebnih meril za oceno možnih kršitev teh pravic in svoboščin v vsaki državi članici.
Naš cilj, in naj o tem ne bo nobenega dvoma, je zaščititi pravice državljanov do sprejemanja raznovrstnih informacij, enako kot imajo novinarji pravico do svobodnega poročanja, saj nam informacije dajejo več svobode, kot so rekli demonstranti prejšnjo soboto.
Sarah Ludford
Gospa predsednica, zagotovo ni naključje, da so prejšnji teden britanski konservativci dobili podporo Ruperta Murdocha, in da so včeraj glasovali za zaustavitev te razprave o svobodi tiska. Medtem ko nove bivše komunistične države članice dosegajo velik napredek proti svobodi tiska, bi ob prevladi Silvia Berlusconija nad mediji še Erich Honecker pozelenel od zavisti.
Vendar pa grožnje, ustrahovanje in zlorabe, ki jih Berlusconi usmerja ne samo na tisk, temveč tudi na predsednika in sodnike, daleč presegajo zgolj nacionalno vprašanje: gre za pomembno evropsko vprašanje. Komisarka Reding je rekla nekaj zelo nenavadnega, in sicer, da institucij EU ne bi smeli uporabljati za reševanje nacionalnih problemov. Zakaj imamo potem evropske pogodbe in zakone, vključno s tistimi, ki zahtevajo temeljne pravice in pravno državo?
EU ima dejansko jasno pravno pristojnost, da podpira svobodo izražanja in temeljne pravice na splošno. Ta pravna podlaga obstaja in jo je treba dopolniti z zakonodajo o raznolikosti in pluralizmu medijev. Pasivnost komisarke močno razočara.
Salvatore Iacolino
(IT) Gospa predsednica, gospa komisarka, gospe in gospodje, v Italiji člen 21 Ustave in člen 3 Zakona št. 102 iz leta 2004 opredeljujeta obseg svobode tiska in določata njegove meje: tisk mora biti objektiven, temeljit, pravičen in nepristranski, vedno mora varovati človekovo dostojanstvo in mora bi v skladu z načeli, ki jih določa Evropska unija. V dobi interneta in digitalni dobi, v kateri se nenehno pojavljajo novi časopisi, javna služba predstavlja programe, ki so odkrito sovražni do voditelja vlade, medtem ko se tisk in mediji zgražajo nad tožbami zaradi škode, ki sta jo Silviu Berlusconiju povzročila dva časopisa.
V resnici 1 100 radijskih postaj, 162 časopisov in nekaj sto zasebnih televizijskih postaj ne bi zadostovalo za zagotovitev pluralnosti medijev, ki naj bi jo domnevno ogrožala pobuda Silvia Berlusconija. Človeku ostane samo še, da pomisli, da ko začne enkrat nek medij izvajati cenzuro, stremi samo še po tem, da dobi še politično moč. V drugih delih sveta pa obenem deluje enak sistem, saj se zdi, da vplivni časopisi, kot so El País, The Sun in Tarin, hitro menjajo svoje politične barve.
Medtem pa se italijanska levica, namesto da bi sprejela lastno politično strategijo, zanaša na elemente nacionalne zveze novinarjev, da bi razkazovala najbolj nezvest in svojeglav protidemokratični napad na delujočo vlado - z nizom organiziranih ukrepov za to priložnost. Kljub temu državljani še naprej močno podpirajo predsednika vlade, ki so ga italijanski prebivalci svobodno izbrali, in upajo, da bo Evropski parlament lahko potrdil - kar je storil leta 2004 -, da je svoboda tiska priznano in dobro uveljavljeno sredstvo.
Rita Borsellino
(IT) Gospa predsednica, gospa komisarka, gospe in gospodje, niti jaz niti moja skupina - ki je podprla in si želela to razpravo - nimava namena prenašati italijanskih notranjih političnih razprtij na evropsko področje. Vprašanje svobode obveščanja zadeva vse nas: zadeva Evropsko unijo, ki lahko ureja in mora urejati zadevo na ravni Skupnosti, da bi se tako uprla političnemu in gospodarskemu pogojevanju ter zagotovila pravi pluralizem na področju obveščanja.
Italijanska slabost, kjer ima predsednik vlade v lasti tudi nekaj najpomembnejših zasebnih mrež, je natančno v obstoju nevarne povezave med mediji ter političnimi in gospodarskimi silami. Ravno zaradi tega razloga zahtevamo evropski zakonodajni ukrep, ukrep, ki bo - daleč od tega, da bi bil protiitalijanski ukrep - pomagal varovati pluralizem na področju obveščanja, tako da bo preprečeval koncentracije in navzkrižja interesov. Zato danes pozivamo Komisijo, da čim prej poseže - kar je ta Parlament v preteklosti že zahteval -, da bi Evropsko unijo opremila s skupnimi pravili za varovanje svobode obveščanja za vse evropske državljane.
Sophia in 't Veld
Gospa predsednica, moram priznati, da sem bila precej presenečena nad izjavo gospe komisarke Reding, ker so dejansko države članice tiste, ki so v prvi vrsti dolžne zagotoviti spoštovanje demokracije in temeljnih pravic. Vendar pa se motite, ko pravite, da EU pri tem nima nobene vloge.
Prvič, tu je člen 6 Pogodbe o Evropski uniji, ki se glasi: "Unija temelji na načelih svobode, demokracije, spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravne države, na načelih, ki so skupna vsem državam članicam." In da bi dokazala, da to ni prazna izjava, se je Evropska unija opremila še s členom 7 - pravnim instrumentov za namen izvrševanja člena 6.
Drugič, gospa Reding, ko se pogajamo z državami kandidatkami, vztrajamo, da morajo izvajati najvišje standarde svobode tiska, sicer se ne bodo mogle pridružiti Evropski uniji. Ta zahteva je določena v köbenhavnskih merilih - zakaj potem pri državah kandidatkah uporabljamo različne standarde, kot jih uporabljamo v že obstoječih državah članicah, gospa komisarka Reding? Obstajajo tudi druge države, v katerih imamo kršitve svobode tiska ali svobode govora, na primer v Češki republiki, ki je pravkar sprejela zakon o omejevanju svobode tiska, ali na Irskem, ki je sprejela drakonski bogokletni zakon. Komisarka Reding, za konec bi še povedala, da mora Evropska komisija ukrepati, če smo resni, ko pravimo, da smo Skupnost vrednot.
János Áder
(HU) Gospa predsednica, gospe in gospodje, slišali smo gospoda Verhofstadta, ki nam je pred eno uro povedal, da moramo združiti moči, da bi zaščitili vrednote svobode, in moram reči, da se z njim strinjam. Svoboda govora je pomembna temeljna pravica. V razpravi se je do zdaj slišalo takšno stališče. Strinjam se tudi in sem hkrati trdno prepričan, da v tej dvorani ni enega samega italijanskega politika, ki bi želel omejevati svobodo govora.
Med poslušanjem razprave sta se mi porodili dve vprašanji. Zakaj poslanci Evropskega parlamenta iz vrst socialistov in liberalcev menijo, da je nekatere temeljne politične pravice treba ščititi samo, ko gre za določene pravice in samo v določenih okoliščinah? Ali je pravica do svobodnega zbiranja pomembna temeljna pravica? Ali je to enako pomembna temeljna pravica kot svoboda govora? Zagotovo je. Pa vendar pred tremi leti niste protestirali, ko se socialistična vlada Madžarske razgnala množico, ki se je zbrala, da bi proslavila revolucijo iz leta 1956.
Ali je pravica do uporabe lastnega jezika pomembna temeljna pravica? Ali je to enako pomembna temeljna pravica kot svoboda govora? Zagotovo je pomembna. A spet niste protestirali, ko so organi oblasti na Slovaškem, v državi članici Evropske unije, poskusili omejiti pravico manjšin do uporabe lastnega jezika.
Ali je varstvo zasebnosti pomembna temeljna pravica? To je nedvomno pomembna temeljna pravica. Prepričan sem, da imajo vsi - bodisi italijanski predsednik vlade ali kdor koli drug - pravico in bi morali imeti pravico do sprožitve pravnih postopkov proti neresničnim obtožbam in klevetanju.
Svoboda tiska je dejansko pomembna pravica, toda zakaj ste potem bili zadnjih 20 let tiho, ko pa je bilo očitno, da so mediji v nekdanjih socialističnih državah v veliki meri koncentrirani v rokah nekdanjih komunističnih strank? Vse, kar vas prosim, je samo, da ne izvajate dvojnih standardov.
Debora Serracchiani
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, zavedam se, da je Komisija 30. septembra predstavila študijo o kazalcih pluralizma medijev v državah članicah. Vendar pa je leta 2008 ta Parlament sprejel poročilo Marianne Mikko, v katerem se Evropsko komisijo in države članice poziva, naj ščitijo, citiram "pluralizem medijev, zagotovijo, da bodo imeli državljani EU dostop do svobodnih in različnih medijev".
Celo pred tem, leta 2004, je Parlament sprejel poročilo gospe Boogerd-Quaak o možnih kršitvah svobode izražanja in informiranja v Evropski uniji. To poročilo je od Komisije zahtevalo, da predloži sporočilo o zaščiti pluralizma medijev v vseh državah članicah. Komisija do danes še vedno ni dala jasnih odgovorov na prošnje Parlamenta.
Gospa komisarka, opazili boste, da nisem omenila ne moje države ne njenega predsednika vlade. Vendar pa vas kot evropska državljanka v tem Parlamentu sprašujem, kaj namerava Komisija storiti na evropski ravni, da bi poskrbela, da bo pluralizem medijev zagotovljen v vseh državah članicah.
Clemente Mastella
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, pobuda proti domnevnemu napadu na svobodo tiska v Italiji je po mojem mnenju odraz izbire politično nejasne in negotove poti. Poleg tega se mi zdi, da so nekatere hude besede, obarvane z jezo in ščepcem sovraštva, očitno ušle izpod nadzora. Vendar pa je zelo nenavadno, da ta upad (ali domnevni upad) demokracije v Italiji prihaja na dan šele zdaj in na tako presenetljiv način, glede na to, da sta se na vladi v moji državi menjavali desnosredinska in levosredinska vlada - katere del sem bil tudi jaz.
Če v Italiji prav zares obstaja ta zid neliberalnosti in protidemokratičnosti, zakaj ga potem v toliko letih, ko je bila na vladi levica, ni nihče podrl? Ali govorimo o zanemarjanju, molčanju, prikladnosti ali pa - kar se mi zdi precej bolj logično - o preprostem opažanju, da so standardi demokracije v Italiji v skladu s standardi zahodne Evrope?
Če zares želimo, v obliki izjemnega ukrepa - kot je ukrep, opravičujem se gospe Serracchiani, ki je bil uporabljen v tem primeru, in sicer razprava o eni državi in ne o Evropi -, priti do resnice o zdravju demokracije v naši državi, potem bi se morali spoštljivo obrniti na institucijo predsednika republike Giorgia Napolitanija in ga vprašati, ali meni, da je predsednik države, v kateri je pluralizem na področju obveščanja v težavah, svoboda v razsulu, plima demokracije pa v umiku. Kljub temu pa ne verjamem, da bi se predsednik Napolitano, če bi bilo tako, vzdržal naznanitve takšnega stanja stvari, saj je tako zvest svoji pristojnosti zagotavljanja izvajanja naše ustave.
Ker pa se to vprašanje vendarle - gospe in gospodje z levice, in žal mi je, da to govorim - na zelo provincialen način dotika italijanskih političnih zadev in pri tem prevzema umetno evropsko in zdaj že notranjo razsežnost, je treba poudariti, da se bo italijanska levica, ki je bila nekoč močnejša in čvrstejša, čedalje bolj oddaljevala od moči, vse dokler bo dovoljevala, da jo bodo vodili politični komedijanti in demagogi. Dvomim, da Woody Allen narekuje predsedniku Obami, katero pot bi moral ubrati.
Anni Podimata
(EL) Gospa predsednica, gospa komisarka, kot nekdanja novinarka si tudi nisem nikoli mislila, da bomo danes, 50 let potem, ko smo začeli graditi Evropo in tik pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, razpravljali o nekaterih temeljnih načelih in vrednotah, na katerih je bila Evropska unija zgrajena in utemeljena.
Vrednote, kot so neodvisnost tiska, pluralizem medijev, svoboda govora za vse, enakost vseh pred zakonom ali celo, če želite, temeljno načelo delitve pristojnosti. Ali imamo opraviti z delitvijo pristojnosti, ko predsednik vlade neke države, z drugimi besedami, najvišji izvršilni organ, drži v rokah in nadzoruje večino medijev v svoji državi, ostale pa preganja?
To, kar se dogaja v Italiji, ni italijansko vprašanje, je evropsko vprašanje, saj je v nevarnosti prav verodostojnost Evropske unije, ko nadzoruje in sodi o kršitvah temeljnih načel in pravic v tretjih državah ter dopušča kršitve teh istih vrednot in načel na svojem dvorišču.
Alfredo Pallone
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, mnogi izmed vas boste prebrali Kafkin "Proces": to je sicer literarno delo, a prav to se danes dogaja v moji državi, državi z močno demokratično tradicijo, z vlado, ki jo je izvolilo suvereno ljudstvo, v kateri pa se poskuša spodkopati demokratičen glas z napadom medijev in sodišč, kakršnega v zgodovini ne poznamo.
Govorimo o svobodi obveščanja, medtem ko je 72 % tiska proti vladi in predsedniku vlade Berlusconiju. 70 % pravnih ukrepov so proti časopisom sprožili voditelji levice z odškodninskimi zahtevki, ki naj bi znašali 312 milijonov EUR od skupaj 486 milijonov EUR, kolikor so skupaj znašali od leta 1994. To je 32 milijonov EUR na leto. To je oblika dodatnega financiranja prek sodišč.
Pred vami, gospe in gospodje, ki predstavljate demokracije Evrope, pravimo in zatrjujemo, da v Italiji moč sodišč in medijev uničuje voljo suverenega ljudstva v imenu strankarskih, razrednih političnih interesov. Demokracija v Italiji bo torej v nevarnosti, če bo vlada padla. Glavna oseba, ki lahko zruši ta koncept, s semantičnega vidika, se imenuje Antonio Di Pietro. Za konec bi se želel zahvaliti gospe komisarki Reding za njen velik čut za ravnovesje in demokracijo; pripravila je dobro in točno poročilo.
Cătălin Sorin Ivan
(RO) Svoboda tiska ni nikoli deležna ustrezne zaščite pred zlorabo. Evropska komisija, Evropski parlament in vsi izmed nas se moramo odzvati vsakič, ko predsednik države ali vlade iz države članice Evropske unije napade novinarje, četudi samo, ker se z njimi ne strinja.
V Italiji poskuša predsednik vlade z vsemi možnimi razpoložljivimi sredstvi ustrahovati opozicijski tisk. V Romuniji poskuša predsednik na slab glas spraviti tisk in novinarje, ki ga kritizirajo. V obeh primerih govorimo o skrajnih ukrepih nekaterih politikov, ki za sebe mislijo, da so nad zakonom. V Romuniji imamo po zadnjih informacijah predsednika, ki poleg tega, da žali, zavaja in obrekuje novinarje, oblast zlorablja tudi na druge načine, in zdi se, da tik pred predsedniškimi volitvami, to oblast uporablja za vsak namen, vključno za kršenje zakonov, samo da bi si kot sedanji voditelj države pomagal ponovno zmagati na volitvah.
Prav zaradi tega pozivam Evropsko komisijo, kot sem storila tudi 23. septembra, da javno obsodi to ravnanje tako s strani predsednika Romunije kot italijanskega predsednika vlade.
Elisabetta Gardini
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, želela bi potrditi, da svoboda tiska v Italiji obstaja in da je močnejša kot kdaj koli prej. To so besede velikega novinarja Giampaola Panse, ki je bil mnoga leta, kar več desetletij, eden izmed najpomembnejših imen, ki so pisala za časopis La Repubblica, ki je del skupine Espresso-Repubblica, iz katere se je potem moram umakniti, ker ga je vodstvo skupine obtožilo revizionizma, ki je v Italiji, kot veste, eno izmed daleč najhujših zločinov, kadar ga zagreši prevladujoča inteligenca, prevladujoča kultura v Italiji, ki je v celoti levičarska: oglejte si samo predvolilna zborovanja Demokratske stranke, kjer v vrsti stojijo vsi od bankirjev do najpomembnejših igralcev, direktorjev in novinarjev iz naše države.
Vendar pa svoboda obveščanja ne pomeni svobode žaljenja ali klevetanja; razen da se pravica do poštenega zaslišanja vedno podeli levici: če toži gospod Prodi, je vse v redu; če toži gospod D'Alema, je vse v redu; če toži gospod Di Pietro, je vse v redu. Gospod Di Pietro podira rekorde - mimogrede, sodstvo toži tisk pogosteje kot politiki -, saj je po informacijah, objavljenih v časopisu La Repubblica, vložil 357 pritožb in je že prejel za 700 000 EUR odškodnin. Slišali smo informacije, ki so jih dali naši kolegi poslanci. Če imamo torej problem pri prerazporeditvi - in mislim, da ta problem v Italiji obstaja -, potem je edina politična stranka, ki ima pravico o tem govoriti, desnosredinska stranka.
Licia Ronzulli
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, leta 2008 je Berlusconijeva vlada odobrila skupaj 206 milijonov EUR v neposrednih prispevkih za tisk ter radijske in televizijske postaje. Po nekem srečnem naključju je večina teh milijonov prišla v roke štirih glavnih časopisov levice.
Svoboda tiska v Italiji ima v Berlusconijevi vladi najbolj radodarne pokrovitelje. Levica je, tako v Italiji kot po vsej Evropi, pričela kampanjo, v kateri trdi, da je svoboda tiska ogrožena in ki temelji na škandaloznih izmišljotinah in nesramnih lažeh. In seveda - spet po nekem srečnem naključju - je to kampanjo pričela takoj po tem, ko je predsednik vlade Berlusconi vložil legitimno zahtevo za nadomestilo od dveh časopisov levice, ki sta ga klevetala in ga obtožila sramotnega vedenja, pri čemer so te obtožbe temeljile na popolnih izmišljotinah, ki so pod nivojem vsake oblike novinarstva.
Predsednik vlade Berlusconi je prvi, ki pravi, da je svoboda tiska zelo pomembna, svoboda žaljenja, zavajanja, obrekovanja in klevetanja pa je nekaj popolnoma drugega. V tem primeru ima vsak državljan - torej tudi predsednik vlade Berlusconi - pravico, da se lahko brani s pomočjo demokratičnih sredstev, ki jih ima na voljo, in da prosi civilno sodišče, da te napade proti njem preuči v pisni obliki, in naj dodam, da je to nekaj, kar so storili tudi drugi voditelji levice.
Victor Boştinaru
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, to ni samo razprava, ki poteka med Italijani: to je predvsem razprava o Evropi.
(RO) Gospod Berlusconi zagotovo ni edini primer nekoga, ki krši temeljne predpise, ki urejajo množične medije. Traian Băsescu se pogosto vede na agresiven in nedemokratičen način in ustrahuje množične medije z izrazi, ki jih tukaj, v Evropskem parlamentu, ne morem ponavljati.
Evropska listina o svobodi tiska bo postala samo še en lep list papirja, če se bodo voditelji držav ali vlad Evrope še naprej vedli na tak način. V Evropski uniji bomo postali predmet posmehovanja, če bomo analizirali in kritizirali svobodo obveščanja v raznih državah Azije in Afrike, medtem ko se te svobode ne varujejo in spoštujejo v Evropski uniji.
Zato predlagam, da se borimo proti tem monopolnim razmeram s sredstvi, ki jih zagotavlja Komisija, in pod vodstvom Komisije, skupaj z izvrševanjem Listine o svobodi tiska, ki jo podpira evropska oblast.
Cecilia Wikström
(SV) Gospa predsednica, pred davnimi časi je znan švedski pisatelj August Strindberg dejal: "Vi imate oblast, jaz imam besede, jaz imam besede v svoji oblasti." Vendar pa to danes ne drži za pisatelje in novinarje v Italiji, ki se jim pravica do svobodnega izražanja sistematično odreka.
V zadnjih treh letih je bilo 200 novinarjev soočenih z grožnjami zaradi tega, kar so napisali. Vendar pa to, kar se dogaja v Italiji, zadeva vse nas. Svoboda govora, pisanja in svobodnega objavljanja besed je temeljna pravica vseh 500 milijonov evropskih državljanov.
Dogodki v Italiji kažejo, da je svoboda govora za režim, ki nad njo izkorišča svojo moč, včasih nevarnejša od orožja. Parlament ima danes edinstveno priložnost, da predstavi in razkrije naše najbolj pozitivne lastnosti. Tukaj kažemo, da so v nevarnosti temeljne svoboščine. Skrbi Italije so tudi naše skrbi.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, današnja razprava je zares neverjetna, saj je v Italiji svoboda obveščanja zagotovljena in priznana ustavna pravica. Drugi pred mano so posredovali informacije o številu in politični pristranskosti časopisov, ki izhajajo v Italiji.
Za dobro poslancev, ki niso iz Italije, si bom dovolil opraviti pregled tiska. Gre za nekaj neodvisnih časopisov, ki sem jih včeraj kupil na letališču: to je Il Manifesto, komunistični časopis; to je L'Unità, časopis, ki ga je ustanovil Antonio Gramsci iz Demokratske stranke-Demokratske stranke levice; to pa je L'Europa, časopis stranke Margherita, ki se je pridružila Demokratski stranki. Demokratska stranka ima tudi frakcijo D'Alema-Letta, ki ima svoj časopis Il Riformista. Potem je tu stranka Prenovljeni komunisti, ki ima svoj časopis Liberazione. Lani je prišlo v tej stranki do razkola, in stranka, ki se je odcepila, je ustanovila svoj časopis L'Altro.
Na koncu je tu še političen predmet te razprave: Il Fatto quotidiano. Veste, s kom je povezan ta časopis? Povezan je s stranko gospoda Di Pietra, ki je gonilna sila današnje razprave. To je stranka, ki v tem Parlamentu trdi, da ni svobode obveščanja, sama pa je še pred desetimi dnevi v Italiji ustanovila nov časopis.
Na koncu, gospa predsednica, naj povem, da je to tako, kot če bi vam tu govoril, da sta Italijo prizadela pomanjkanje in lakota, medtem ko bi se še prejšnji konec tedna udeležil festivala klobas, kjer bi jedel meso na žaru in pil vino. To je protislovje levice, ki ima v lasti toliko časopisov, nima pa bralcev ne glasov. Če si jih želi ponovno pridobiti, bo morala predstaviti resnejše argumente.
Mary Honeyball
Gospa predsednica, tudi jaz bi se želela pridružiti pozivom za evropsko direktivo o svobodi obveščanja, svobodi tiska in pluralizmu medijev. Čeprav gre za razpravo o svobodi obveščanja v Italiji, kot so dejali drugi govorniki, so tudi v drugih državah Evropske unije resni problemi.
Ena izmed teh je Združeno kraljestvo. Omenili ste že Ruperta Murdocha in eden izmed razlogov, zakaj menim, da to direktivo potrebujemo, je prav Rupert Murdoch. Rupert Murdoch ni voditelj države, je pa magnat na področju mednarodnih medijev s svojim zelo posebnim programom. Ni demokratičen, zato moramo sprejemati zakone za ljudi, kot je Rupert Murdoch, ter za ljudi, kot je Silvio Berlusconi.
David Casa
(MT) Sem z Malte, zato je Italija, kot si lahko predstavljate, soseda, ki jo spremljamo že dolga leta. Pri zadevah, ki se nanašajo na svobodo izražanja, se moja država prav tako zgleduje na Italijo, ki je jasen primer demokracije. Zato je preiskovanje tega notranjega vprašanja, kar si želijo italijanski socialisti, po mojem mnenju sramotna oblika politike za njihovo državo. Nikoli si nisem mislil, da se bodo Italijani v tem Parlamentu zatekli k napadom na svojo državo na tako nepravičen način. Mislim, da lahko bolje razumem, zakaj Italijani levici ne zaupajo vlade v Italiji za več kot le nekaj mesecev, saj na podlagi analize politike te stranke postane očitno, da ta lahko ustreza samo tistim, ki želijo napadati vsak pojem demokracije, zato menim, da bi morali upoštevati italijanskega predsednika, ki ga želim pozdraviti s tega mesta, ki je rekel, da tej razpravi ni mesto v tem Parlamentu, temveč da je to treba reševati v italijanskem parlamentu.
Stanimir Ilčev
(BG) Hvala, gospa predsednica. Govoril bom v jeziku ene izmed držav, ki je bila danes v tej dvorani deležna očitkov, Bolgarije. Če bi bil danes novinar v Bolgariji, kot sem nekoč tudi bil, bi za naslov na prvi strani katerega koli časopisa verjetno izbral eno izmed danih diametralno nasprotnih izjav. Ena je, da tega Parlamenta ne smemo spremeniti v oglasno desko, kaj šele v vrhovno pritožbeno sodišče. Druga, ki je prišla iz ust govornika iz skupine socialistov, pa nam svetuje, naj tega Parlamenta ne obravnavamo kot muzej, v katerem so stare stvari, ki se jih ne sme premikati.
Mislim, da resnica leži nekje vmes in da se kaže v predlogih gospoda Verhofstadta za pripravo osnutka direktive, ki mora oblikovati sodobnejši in bolj demokratičen sistem za urejanje teh zadev, o katerih razpravljamo danes in ki se nanašajo na svobodo in pluralizem medijev. Vendar pa mora ta direktiva poleg reševanja vprašanj o pluralizmu in svobodi ter zaščiti novinarjev vključevati in dati posebej močan poudarek sami dekoncentraciji medijskih sredstev, vključno z nacionalnimi medijskimi sistemi.
Viviane Reding
članica Komisije. - Gospa predsednica, mislim, da je bila ta razprava zelo pomembna, saj se je jasno pokazalo, da je v tem Parlamentu močno soglasje, močno soglasje, da pri svobodi tiska ni nikakršnega če ali ko, temveč da je to temelj naše Evropske unije. Moramo jo braniti, to je temeljna vrednota, moramo ugovarjati, kadar se je ne spoštuje, in moramo ukrepati, če imamo problem, ki ga je treba rešiti.
(Predsednica je zahtevala tišino v dvorani)
V tem Parlamentu imamo tudi soglasje, da je svoboda medijev problem, ki ga je treba obravnavati v vseh državah članicah. Mnogih izmed vas v tem Parlamentu prej ni bilo, zato bom samo spomnila na akcijo evropskih novinarjev za oblikovanje Evropske listine o svobodi tiska. Ta je bila sestavljena zato, da bi predvsem pomagala novinarjem v novih državah članicah, za to pomoč pa so prosili skupnost novinarjev.
Na to želim spomniti zato, ker je bilo v tem Parlamentu povedano, da so v mnogih državah članicah problemi z javno televizijo. Naj spomnim, da sem eno izmed teh držav članic obiskala - to je bila Madžarska -, da bi okrepila predmet reševanja javne televizije, in mislim, da bi to bilo treba storiti v vseh državah članicah, kadar se pojavi problem.
Ravno zaradi tega smo s pomočjo Parlamenta izglasovali novo direktivo o televiziji brez meja, da bi v vseh naših državah članicah ustanovili neodvisne medijske organe. Temu Parlamentu lahko zagotovim, da bo Komisija ukrepala vsakič, ko bo pri vzpostavitvi neodvisnih medijskih organov prišlo do problemov.
Nestrinjanje v tem Parlamentu se pojavlja pri vprašanju, kako združiti pristojnosti EU s politiko medijev. Mislim, da mnogi poslanci niso slišali mojih uvodnih izjav, kjer sem citirala Listino o temeljnih pravicah, ki je zelo jasna. Citirala sem tudi člen 5(1) Listine o temeljnih pravicah, ki zelo jasno navaja tudi, kdaj naj se listina izvaja, poleg tega pa navaja še pravila za izvajanje listine. Zato mislim, da si lahko to vsi ponovno preberejo.
Na žalost tudi zdaj nihče ne posluša, čeprav je to zelo pomembno.
(Predsednica je ponovno zahtevala tišino)
V svojem uvodnem nastopu sem tudi poudarila zelo jasne ukrepe, dejanske primere, kje EU lahko ukrepa in kje je ukrepala, poudarila pa sem tudi probleme, ki jih je treba reševati na nacionalni ravni. Ustavno sodišče v Italiji, ki je ukrepalo včeraj, je jasno pokazalo, kaj to pomeni.
Ta Parlament je izrazil nekaj jasnih zahtev, zato bi želela nanje odgovoriti, če mi boste dovolili in mi prisluhnili.
(Predsednica je ponovno zahtevala tišino)
Ta Parlament zahteva, da se lotimo pristopa za pluralizem medijev, kar je bilo tudi obljubljeno. Pri delu na pluralizmu medijev je bil dosežen že precejšen napredek in objavili smo že drugi korak s kazalci tveganja v zvezi s pluralizmom medijev. Mogoče mnogi parlamentarci teh kazalcev niso opazili. Objavljeni so na internetu; lahko si jih pogledate, saj so zelo pomemben element, ki lahko omogoči izvajanje tega objektivnega dela na področju pluralizma medijev, ki ga Parlament zahteva.
Moram reči, da sem bila zelo razočarana, ker smo imeli o tem javno delavnico, ki pa se je ni udeležil niti en parlamentarec. No, kazalci tveganja so zdaj objavljeni in lahko si jih ogledate. Tvorili bodo podlago našemu prihodnjemu delu.
Drugo vprašanje: zakaj se Komisija ne sklicuje na člen 7 Pogodbe EU v primeru Italije? Prvič, člen 7 je zelo izjemna določba. Do zdaj se institucije EU nanj niso nikoli sklicevale. Ta določba bi se uporabila samo, če bi v določeni državi članici prišlo do popolnega zloma nacionalnih odredb o sodni pristojnosti in sistemov temeljnih pravic. Mislim, da do takšnih razmer ni prišlo v nobeni naši državi članici. Vendar pa - in to je zelo zanimivo - člen navaja, da ima tudi sam Evropski parlament možnost, da se sklicuje na člen 7 Pogodbe EU. Zato pozivam Evropski parlament, da naj to tudi stori, če zares meni, da obstaja za to dovolj dokazov.
Tretje vprašanje: mnogi parlamentarci iz vseh političnih strank - in mislim, da imamo v tem Parlamentu sorazmerno soglasje - so zahtevali direktivo EU o pluralizmu in koncentraciji medijev.
(Predsednica je ponovno zahtevala tišino)
To je temeljno vprašanje, o katerem je treba temeljito razpravljati. Mogoče se boste spomnili, da je Evropska komisija začela delati na pripravi osnutka takšne direktive v 90. letih 20. stoletja, in spomnili se boste tudi, da so bile prav vse države članice brez izjeme v tistem času proti takšni direktivi, ker so menile, da ne sodi v pristojnosti EU.
Mogoče se je stanje danes spremenilo in bomo zdaj imeli veliko večino držav članic, ki bodo menile, da se to lahko vključi v pristojnosti EU. Seveda bi bilo mogoče tako velikodušno tolmačiti Pogodbo, da bi EU omogočili, da se loti te zadeve. A še preden sploh pomislimo na to, bo morala Komisija dobiti močno podporo celotnega Evropskega parlamenta. Jaz pa si želim, da Evropski parlament jasno opredeli, katere probleme notranjega trga naj takšna direktiva obravnava.
Veste, da osebno nisem takšne vrste komisarka, ki bi ji določanje predpisov predstavljalo problem. V zadnjih petih letih sem sprejemala predpise, kadar koli je bilo to potrebno. A da bi to storili, potrebujemo jasne dokaze o vprašanjih, na katera želimo odgovoriti. Ali bi zakonodaja rešila probleme, o katerih govorite danes? Ali bi jo lahko upravičeno vključili v obstoječe pristojnosti EU? Ali imamo jasno čezmejno razsežnost? Ali imamo jasno razsežnost notranjega trga, kajti - ne pozabite - zakonodaja, ki smo jo že predložili, je v celoti temeljila na pravni podlagi notranjega trga.
Vse to bi bilo treba pojasniti, preden bi lahko začeli z zakonodajnih postopkom. Zato pozivam Parlament, naj o tem resno razpravi in naj dogovori na to vprašanje v poročilu na lastno pobudo, ki ga bo sprejela večina poslancev. Potem bo Komisija naredila korak naprej.
Medtem je Komisija opravila svojo domačo nalogo tako, da je določila kazalce tveganja, ki nam bodo pomagali analizirati celoten problem v vseh državah članicah na objektivni ravni. Mislim, da je to na koncu tisto, kar Parlament želi. To je tudi tisto, kar si želijo druge institucije, saj nočemo, da bi politika izkoriščala naših temeljnih svoboščin. Želimo si, da bi te svoboščine bile pravica; želimo si, da bi bile temeljna vrednota in da bi jih tako tudi obravnavali.
(Aplavz)
Predsednica
Gospa komisarka, prosim, sprejmite moje opravičilo v imenu Parlamenta zaradi hrupa med vašim nastopom, ko ste odgovarjali na pripombe poslancev.
Martin Schulz
(DE) Gospa predsednica, preden povem nekaj osebnih opažanj, bi želel dati pripombo glede pravilnosti postopka. Mislim, da ne bi smeli od nobenega člana Komisije ali Sveta ali celo tega Parlamenta pričakovati, da bo pred Parlamentov govoril v takšnih okoliščinah, ki jih je bila pravkar deležna gospa Reding. To je nesprejemljivo!
(Aplavz)
Zato prosim predsedstvo, naj preuči, kako bi lahko naredil konec takšnemu sramotnemu stanju stvari, v katerem lahko v zadnjih fazah razprav in med samimi izjavami, potekajo pogovori, kakršen je bil med podpredsednikom Vidalom-Quadrasem ter njegovim predhodnikom, ki ju ne zanima prav nič drugega kot njuni dvostranski odnosi. Mislim, da to ni sprejemljivo. Predsedstvo bi še enkrat prosil, naj to preuči.
Zdaj pa bi želel odgovoriti na nekaj, kar je dejal gospod Weber. Gospod Weber se je v razpravi o svobodi tiska v Italiji osebno obrnil name in omenil medijske interese nemške Socialdemokratske stranke (SPD).
(Hrup)
Kot poslanec tega Parlamenta, pa tudi kot član izvršnega odbora moje stranke bi žele reči, da z gospodom Webrom nekoliko sočustvujem. Vsak, ki je izgubil toliko glasov, kot sta jih na Bavarskem izgubili Krščanska socialna unija (KSU) in moja stranka, mora poskrbeti, da bo pritegnil pozornost.
(Hrup)
Želel bi samo poudariti, da so medijski interesi stranke SPD v njihovi trenutni obliki rezultat obnove nemških medijev po njihovi razlastitvi s strani nacistov in komunistov v NDR. Nemški Socialni demokrati smo ponosni na naše medijske interese!
Joseph Daul
(FR) Gospa predsednica, omeniti želim samo še nekaj, kar skrbi cel Parlament: v torek, 18. septembra, je gospa Niebler, ki je ob 23.00 zapuščala Evropski parlament, doživela hud napad; podrli so jo na tla. Ukradli so ji telefon, denar, kreditne kartice in vse dokumente. Kar je še resneje, je to, da ji je v pomoč pristopil lastnik belgijske restavracije in poklical reševalce ter policijo. Pol ure kasneje so prispeli reševalci, ki so poskrbeli za gospo Niebler. V redu. Pol ure kasneje policije tu še ni bilo. Še vedno jo čakamo. Zato pozivam predsednico, da ukrepa tukaj, v Parlamentu, saj je to zdaj že tretji napad, na katerega se policija ni odzvala. V tem mesu varnost ni zagotovljena...
(Aplavz)
... pa tudi ne odziv organov. Predsednico Parlamenta pozivam, naj ostro ukrepa za odziv v zvezi s tem napadom.
(Aplavz)
Predsednica
Gospod Daul, kot ste rekli, so se takšne stvari zgodile večkrat in očitno je, da jih štejem za nesprejemljive.
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo na drugem delnem zasedanju v oktobru.
Pisne izjave (člen 149)
Véronique Mathieu  
v pisni obliki. - (FR) Za poslanca Evropskega parlamenta je zelo težko, če mora gledati, da se na demokracijo, kakršna je Italija, kaže s prstom, kar je namen te razprave. Svoboda tiska je temeljna svoboščina, ki jo določa člen 21 italijanske ustave. V Italiji obstajajo zasebni in javni časopisi, ki prikazujejo vse politične usmeritve.
Iz spoštovanja do tisočih ljudi, ki so soočeni z zatiranjem in odrekanjem svobode izražanja v mnogih državah na svetu, je nespodobno, da italijanski režim opisujemo kot režim, ki uničuje svobodo. Poleg tega je ena izmed temeljnih značilnosti vsake ustavne države ta, da nudi dostop do sodišč vsem državljanom, ki čutijo, da jim je bila storjena krivica. Zato dejstvo, da je predsednik vlade republike, ki je bil žrtev klevetanja v nacionalnih časopisih, izbral pravno pot za napad na njegove klevetnike in ne vzporednih poti, značilnih za nedemokratične režime, potrjuje dobro stanje italijanske demokracije.
Nazadnje je pomembno, da poudarimo, da Evropski parlament ne sme postati dvorana, v katerem se bodo reševala sporna nacionalna vprašanja, ki nimajo nikakršne zveze s Skupnostjo. Nacionalne razprave morajo potekati na nacionalni ravni!
Iosif Matula  
Svoboda izražanja je eno izmed demokratičnih meril, ki smo jih opredelili kot temelj Evropske unije. Vsaka država članica mora prevzeti odgovornost in izpolniti köbenhavnska merila, kar velja tudi za politično področje. Vendar pa menim, da se evropskih institucij ne sme na noben način in v nobeni obliki izkoriščati kot forum za reševanje notranjih političnih sporov. Danes razpravljamo o zadevah, ki se nanašajo na notranjo politiko države članice, vse dokler v njej delujejo demokratične institucije. Osebno naj povem, da iskreno podpiram absolutno svobodo tiska. Obenem pa ta svoboda prihaja skupaj z dolžnostmi vsake uredniške ekipe, da javnosti posreduje točne informacije. V tej dvorani smo slišali pozive k ostrejšim predpisom, ki bi urejali koncentracijo lastništva medijev in pluralizem na ravni Skupnosti. Vendar pa ne smemo pozabiti, da so države članice izrazile svoje nestrinjanje s takšno direktivo, saj ta ne sodi v pristojnosti EU. Evropska komisija je kljub temu v neodvisni študiji objavila seznam kazalcev pluralizma medijev. Mislim, da je pomembno, da tem merilom pripišemo večji pomen in da jih uporabimo kot izhodišče za prihodnjo direktivo na tem področju. Pomembno je tudi, da poskusimo najti rešitve, namesto da se obtožujemo.
Tiziano Motti  
Izjaviti, da se svoboda obveščanja v Italiji odreka, je huda in oportunistična žalitev ene izmed največjih demokracij Zahoda. Svoboda obveščanja se odreka v tistih državah, v katerih diktatorski režim svojim podanikom preprečuje, da bi bili čim bolje seznanjeni z vsakodnevnimi dogodki, pri tem pa izbira tisto, kar je po njegovem mnenju najbolj avtoritativen vir. Danes ima internet, v od nekdaj demokratičnih državah, kot je Italija, to lastnost, da lahko ruši vse politične, geografske, gospodarske in socialne ovire pri obveščanju. Vendar pa je v nekaterih državah internet predmet filtriranja in številna spletišča, ki štejejo za protivladna, so prepovedana. Tam se državljanske pravice, kakršna je svoboda izražanja, sklenitve zakonske zveze in demonstriranja, torej pravice, katerih pomena na Zahodu se sploh več ne zavedamo, ker smo jih tako vajeni, niso niti zdaleč približale pojmu neodtujljivosti, ki jo zagotavlja naša ustava, ker preprosto sploh ne obstajajo. Evropski parlament mora biti prostor rasti, razprave in izmenjav najboljših praks med državami članicami. Ne more biti zgolj gledališče za gospodo, v katerem so premiere predstav starih majhnih provincialnih gledališč zastonj. Če mora razprava o svobodi tiska v Evropi potekati v Evropskem parlamentu, potem naj bo tako, vendar mora biti tudi konstruktivna in vredna te cenjene institucije, v kateri s ponosom sedimo.
Daciana Octavia Sârbu  
"Svoboda tiska je temeljnega pomena za demokratično družbo. Dolžnost vseh vlad je, da jo podpirajo in ščitijo ter spoštujejo njeno raznolikost ter njeno politično, družbeno in kulturno nalogo." Tako se glasi člen 1 Evropske listine o svobodi tiska. Zdi se, da gospod Berlusconi ne kljubuje samo eni izmed temeljnih vrednot demokratične družbe, temveč da tudi uporablja svoj vpliv za manipuliranje javnega mnenja. V Italiji, tako kot v drugih državah, je velik del časopisov v lasti posameznikov, ki jih nadzorujejo nekateri politiki, ki jim določajo politiko vodenja, od katere se ne morejo oddaljiti. V drugih državah vlade uporabljajo denar davkoplačevalcev za financiranje časopisov, ki jih izkoriščajo v svojo korist. V Evropski uniji, ki zagovarja demokracijo in spodbuja demokratične vrednote po vsem svetu, ne smemo dovoljevati omejitev svobode tiska. Zato pozivam Evropsko komisijo, da v bližnji prihodnosti predlaga direktivo o svobodi tiska, ki bo predvsem namenjena omejevanju političnega vmešavanja v množične medije in preprečevanju oblikovanja monopolov na tem področju.
