Varstvo tradicionalnih nacionalnih, etničnih in priseljenskih manjšin v Evropi (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o vprašanju za ustni odgovor v zvezi z varstvom tradicionalnih nacionalnih, etničnih in priseljenskih manjšin v Evropi, ki so ga Komisiji postavili Csaba Sándor Tabajdi, Hannes Swoboda, Jan Marinus Wiersma, Véronique De Keyser, Katrin Saks in Claude Moraes v imenu skupine socialistov v Evropskem parlamentu - B6-0005/2009).
Csaba Sándor Tabajdi
avtor. - (HU) Gospod predsednik, gospe in gospodje, na evropski celini živi več kot 300 različnih nacionalnih in etničnih manjšin in jezikovnih skupnosti. Med državljani 27 držav članic EU je približno 15 % pripadnikov tradicionalnih nacionalnih manjšin ali priseljenskih skupnosti. Medtem ko je cilj Evropske unije ohranitev kulturne raznolikosti, se jeziki in skupine manjšin soočajo z nevarnostjo izginotja ali asimilacije. Polagoma naraščajoče priseljenske skupnosti se soočajo s krizo vključevanja; spomnite se samo nemirov v francoskih predmestjih, v okolici Pariza, terorističnih napadov v Londonu ali etničnih napetosti na Nizozemskem.
Ali je Evropska unija verodostojna v svojih obsodbah kršitev človekovih pravic in pravic manjšin v tretjih državah? Ali tisti, ki sprejemajo odločitve v EU, ustrezno rešujejo probleme nacionalnih in etničnih manjšin v potencialnih državah kandidatkah na Zahodnem Balkanu, ko pa nekatere države članice tega ne morejo storiti doma in so njihova ravnanja dejansko v popolnem nasprotju s to politiko? Tisti, ki ne morejo in se niso pripravljeni soočiti s temi vprašanji, ki tiščijo glavo v pesek, se igrajo s prihodnostjo Evrope.
Pred današnjo razpravo smo slišali nekatere pomisleke, nekatere ljudi, ki so trdili, da je to vprašanje preveč občutljivo. Res je, to vprašanje je izredno občutljivo. Kaj bi nastalo iz Evropske unije, če bi razpravljali samo o tistih vprašanjih, ki ne žalijo nobenih interesov? Teh problemov vendar ne moremo pomesti pod preprogo! Državljani Evrope od nas pričakujejo konkretne odgovore. Evropska unija mora na lokalni, regionalni in nacionalni ravni ter na ravni EU zagotoviti pravice avtohtonim in tradicionalnim manjšinam, Romom in več milijonom ljudem, ki imajo status manjšine in nimajo neodvisne države, kot so Katalonci, Baski, Škoti, Bretonci, Alzačani, Korzičani, Valižani, madžarske manjšine v Romuniji, na Slovaškem in v Srbiji ter druge nacionalne skupnosti.
Subsidiarnost in samoupravljanje, delitev pristojnosti in skupno sprejemanje odločitev so temeljne vrednote Evropske unije. Zelo pomembno je, da se oblike skupnega sprejemanja odločitev, samoupravljanja in avtonomije vzpostavijo na podlagi sporazumov med večinskim prebivalstvom in manjšinami ob sočasnem spoštovanju suverenosti in ozemeljske celovitosti držav članic. Kar zadeva pripadnike priseljenskih manjšin v določeni državi, jim moramo nuditi pomoč pri čim večjem vključevanju v družbo, priseljenske manjšine pa morajo v največji možni mori spoštovati jezik in običaje zadevne države. Če Evropski parlament zares želi postati središče moči, se torej mora soočiti s temi občutljivimi vprašanji.
Jacques Barrot
podpredsednik Komisije. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, gospod Tabajdi, spoštovanje manjšin je temeljno načelo v okviru pogojev, ki morajo biti izpolnjeni. preden nova država pristopi k Uniji. Köbenhavnska merila so zlasti usmerjena v kandidatke za pristop k Uniji.
Spoštovanje pravic posameznikov, ki pripadajo manjšinam, vključno s spoštovanjem načela nediskriminacije, je eno temeljnih ustanovitvenih načel Unije. Vendar pa Unija nima vseobsegajočih pristojnosti na področju varstva pravic manjšin. Naloga nacionalnih organov je, da zagotovijo to zaščito v skladu z njihovo ustavno ureditvijo in njihovimi mednarodnimi obvezami.
Poleg tega so za vprašanja institucionalne organizacije ali avtonomije manjšin pristojne države članice. Podobno je naloga vsake države članice tudi to, da podpiše ali ratificira Okvirno konvencijo za zaščito nacionalnih manjšin in Evropsko listino o regionalnih ali manjšinskih jezikih, ki sta dva glavna instrumenta, ki ju je uvedel Svet Evrope.
Unija zato ni pristojna za sprejemanje, kot je nakazano v vprašanju, splošne zakonodaje o določitvi standardov za zaščito manjšin in nadzornih mehanizmov. Vendar pa lahko Unija sprejema ukrepe o nekaterih vprašanjih, ki so v njeni pristojnosti in ki lahko izboljšajo položaj pripadnikov manjšin.
Komisija na primer vodi politiko boja proti diskriminaciji na podlagi rase, narodnostne pripadnosti ali vere. S tem se bo zagotovilo izvajanje zakonodaje Skupnosti na tem področju in izvajanje direktive, ki dopolnjuje to zakonodajo.
Sprejetje okvirne odločbe proti rasizmu in ksenofobiji 28. novembra je še en primer. S to okvirno odločbo Unija prispeva k izboljšanju položaja pripadnikov manjšin, kadar trpijo zaradi določenih oblik vedenja. Unija je ukrepala tudi v zvezi s položajem romske manjšine.
Vključevanje priseljencev je tudi pomembno in čedalje večje vprašanje za države članice in Evropsko unijo. Leta 2005 je Komisija predložila Skupni program za vključevanje, ki tvori okvirno direktivo za skupni pristop k vključevanju v Evropski uniji. Poleg tega je Unija za obdobje 2007-2013 odobrila proračun v višini 825 milijonov EUR za izvrševanje Evropskega sklada za vključevanje državljanov iz tretjih držav.
Leta 2009 bo Komisija predložila tri nove pobude: tretjo izdajo Priročnika o vključevanju, evropski forum o vključevanju, ki bo še bolj vključil civilno družbo v naše delo, ter spletišče, posvečeno vključevanju, ki bo delovalo kot enotni portal za informacije o vključevanju ter spodbujalo izmenjavo najboljše prakse med zainteresiranimi stranmi na področju vključevanja.
Vloga Evropske unije na področju večjezičnosti ni ukrepati namesto držav članic temveč podpreti in dopolnjevati te ukrepe. Politika Evropske komisije o večjezičnosti vključuje regionalne jezike, kakor tudi jezike manjšin.
Spoštovanje jezikovne in kulturne raznolikosti je eden izmed temeljnih kamnov Evropske unije. To spoštovanje jezikovne in kulturne raznolikosti je zdaj del Evropske listine o temeljnih pravicah, ki v členu 22 navaja: "Unija spoštuje kulturno, versko in jezikovno raznolikost".
V zadnjem sporočilu Komisije, sprejetem septembra 2008, je tudi navedeno, da vsak izmed mnogih jezikov, bodisi nacionalnih, regionalnih ali tistih, ki jih govorijo manjšine ali priseljenci, dodaja nekaj novega k naši skupni kulturi. Glavna orodja, ki so na tem področju na voljo Uniji, so programi financiranja, zlasti program Vseživljensko učenje 2007-2013.
Na koncu pa je tu tudi Agencija Evropske unije za temeljne pravice, ki je zelo dragoceno orodje, ki ga uporabljamo za zbiranje podatkov, potrebnih za razvoj in izvajanje vseh instrumentov in teh politik Skupnosti. Na podlagi prošnje, ki jo je Evropski parlament poslal Agenciji za temeljne pravice, ki ima, naj vas spomnim, svoj sedež na Dunaju, delovni program agencije za leto 2009 vključuje pripravo primerjalnega poročila o položaju na področju diskriminacije na podlagi narodnostne pripadnosti in rase v Evropski uniji. To nam bo omogočilo, da dopolnimo poročilo o rasizmu, ki je obravnavalo leto 2007.
To vam lahko povem. Z drugimi besedami, pravne podlage za organizacijo zaščite manjšin nimamo. Za to so dejansko pristojne države članice, čeprav se Unija seveda mora izogibati vsaki diskriminaciji državljanov, ki so pripadniki manjšin.
Rihards Pīks
v imenu skupine PPE-DE. - (LV) Hvala, gospod predsednik. Gospod Tabajdi si je naložil ogromno nalogo - poskusiti formulirati in razvrstiti skupnosti narodov, ki so se v zgodovini oblikovali na različne načine in ki v večjem ali manjšem številu živijo v državah drugačnega narodnostnega ali jezikovnega porekla. Kot vemo, so se meje in imena držav v Evropi skozi stoletja pogosto spreminjali, tako zaradi vojn in združevanja ali razpadanja držav, oblikovanja ali propadanja cesarstev, in ljudje, ki niso zamenjali krajev, v katerih so živeli, so pogosto postali podložniki drugih kraljev ali prebivalci drugih držav. Podobno se je tudi preseljevanje dogajalo tako na ravni posameznika kot v okviru selitve celotnih etničnih skupnosti. Mi smo nasledili rezultate vsega tega. Danes si nedvomno vsak prebivalec Evropske unije zasluži življenje, ki je dostojno človeka, ter enake možnosti. Vendar kaj lahko v današnjem pomenu besede zares poimenujemo kot manjšino in ali se države lahko dogovorijo in opredelijo enotna merila? To je pomembno, kajti danes nastaja nova vrsta preseljevanja: tako notranje preseljevanje znotraj Evropske unije, kot preseljevanje iz držav, ki niso članice EU. Zdi se mi, da bi na tem najprej morali delati vsi strokovnjaki, raziskovalci, zgodovinarji, etnografi in jezikoslovci, šele potem pa bi mogoče zadnjo besedo rekli politiki. Če zadeve sprožijo politiki, potem bomo hitro videli veliko politične subjektivnosti in sebičnosti, zlasti zdaj, ko se približujejo volitve. Hvala.
Katalin Lévai
v imenu skupine PSE. - (HU) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, v Evropski uniji in drugih evropskih državah živi več kot 45 milijonov ljudi, ki so pripadniki 57 različnih manjšin. Danes, ko duh rasizma straši po Evropi, ko se šovinizem večinskega prebivalstva v državah vidno razrašča do presunljivih razsežnosti po vsej srednji in vzhodni Evropi, politik o manjšinah ne moremo več pometati pod preprogo. Kot smo slišali - tudi od komisarja -, EU še ni določila predpisov o zaščiti identitete manjšin, ki bi veljali za vse države članice. Za vprašanje manjšin so pristojne države članice, zato morajo te skupnosti biti v glavnem zadovoljne z vsem, kar lahko dosežejo v pogajanjih z lastno vlado. Skupno število državljanov držav članic srednje in vzhodne Evrope, ki pripadajo različnim nacionalnim, manjšinskim skupnostim, je bistveno večje od števila teh ljudi v zahodni Evropi in njihovi problemi so tudi bolj kompleksni. Da bi se nacionalne manjšine, pa tudi vsi drugi, ki pripadajo skupinam, ki so dejansko manjšinski narodi EU, v Evropi zares počutili doma, mora evropska zakonodaja oblikovati pravni okvir s celovitimi pravnimi normami za zaščito manjšin.
Oblikovati moramo nekakšne politične strukture, ki si ne bodo prizadevale za izključnost, temveč za skupna področja pristojnosti. Ko se bo ta vzorec uresničil v vsej Evropski uniji, se bo izboljšal status nacionalnih manjšin in odprle se bodo nove priložnosti za zaščito njihovega jezika in kulture. V tem smislu je ratifikacija lizbonske pogodbe ključnega pomena, saj dva izmed njenih členov, zahvaljujoč prizadevanjem madžarske vlade, vključujeta pravice pripadnikov manjšin. Sprejetje pogodbe bi bil velik korak naprej v zgodovini Evropske unije. Trenutna gospodarska kriza za manjšine ni ugodna, saj neti spore in spodbuja skrajno desničarsko demagogijo. Evropa si ne more privoščiti, še posebej v teh časih, da ne bi prisluhnila manjšinam. V tem času krize manjšin ne sme pustiti na cedilu.
Henrik Lax
v imenu skupine ALDE. - (SV) Razprava o položaju različnih manjšinskih skupin na evropski ravni je zelo dobrodošla. Skupno stališče o pravicah in obveznostih, ki bi moralo veljati za nacionalne, etnične ali jezikovne manjšine, priseljence in osebe brez državljanstva, bo na več načinov koristilo tem skupinam in celotni Uniji. Skoraj ena desetina državljanov EU trenutno pripada nacionalni, jezikovni ali etnični manjšini. Z nekaterimi, kot na primer z menoj kot švedsko govorečim Fincem, se lepo ravna. Drugi so diskriminirani ali zanikani. Za tradicionalne nacionalne manjšine je pomembno, da se lahko vidijo kot polnopravne članice Unije. EU potrebuje podporo svojih manjšin in jim ne sme odreči priložnosti za aktivno udeležbo pri sprejemanju odločitev in zagotavljanju varne in skladne skupne prihodnosti.
Jasno je, da za nacionalne manjšine ne morejo veljati ista pravila kot na primer za priseljenske manjšine. Priseljenci potrebujejo posebno podporo, da bi se lahko vključili v svojo novo domovino. Osebe brez državljanstva so posebno vprašanje in z vsemi razpoložljivimi sredstvi jih je treba spodbujati, da v svoji državi gostiteljici zaprosijo za državljanstvo.
EU mora oblikovati tudi skupno stališče o manjšinskih vprašanjih, da bi lahko branila sebe in države članice pred zunanjimi pritiski in provokacijami, ko se pravice manjšin uporabljajo kot orožje za sejanje razdora in ustvarjanje zmede. Svarilni primer na primer je vpletenost in propaganda Rusije v Estoniji in Latviji. Ne smemo dati orožja v roke tistim, ki bi nam lahko škodovali.
Evropa potrebuje reprezentativni forum manjšin, ki bi deloval kot svetovalno telo pri vprašanjih, ki jih obravnavata Evropski parlament in Svet Evrope. Prav tako bi bilo pomembno, da bi ta parlamentarni odbor dobil izrecno pristojnost za vprašanja, povezana z manjšinami. Ta Parlament bi moral odobriti izjavo o pravicah manjšin.
Na koncu bi želel postaviti posebno vprašanje: ali je Komisija pripravljena sprejeti odgovornost za odprtje evropske razprave o manjšinah in ali je pripravljena aktivno spodbujati pravično obravnavanje manjšin Unije in ne samo jezikovne raznolikosti, kar se pogosto uporablja kot način zapostavljanja manjšinskih skupin. (Aplavz)
Jan Tadeusz Masiel
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, gospod komisar, nekatere manjšinske skupine so v državah članicah prisotne že stoletja, medtem ko gre pri drugih za razmeroma nove priseljence.
Romi predstavljajo eno izmed tradicionalnih manjšinskih skupin, ki je v državah Unije prisotna skorajda toliko časa, kolikor obstajajo zapisi. Na žalost moram reči, da je v moji državi, na Poljskem, kljub temu, da Romi niso žrtve diskriminacije, obseg njihovega vključevanja daleč od tega, kar bi si želeli. S tem se strinjajo tudi sami. Menim, da mora država Romom nuditi več podpore. Pomoč potrebujejo zlasti pri poklicnem usposabljanju in izobraževanju na splošno.
Države članice bi morale igrati vodilno vlogo na področju vključevanja te in drugih manjšinskih skupin. Pri tem pa nam bi v veliko pomoč bila skupna zakonodaja Unije. V mislih imam zlasti opredelitev pravic in odgovornosti novih priseljencev iz islamskih držav, ki se težko vključujejo v Evropo.
Mikel Irujo Amezaga
v imenu skupine Verts/ALE. - (ES) Gospod predsednik, želel bi izraziti svojo globoko zahvalo gospodu Tabajdiju za njegovo delo pri pripravi in predložitvi tega vprašanja za ustni odgovor, o katerem razpravljamo tukaj danes, pa tudi za njegovo veliko prizadevanje pri sestavi resolucije, o kateri žal ne razpravljamo, o kateri pa bomo nedvomno imeli priložnost razpravljati na prihodnjih plenarnih sejah.
Ta resolucija je potrebna, ker je jasno, da moramo opredeliti minimalno raven zaščite manjšinskih skupin v Evropski uniji, torej nekaj, kar v tem trenutku še ne obstaja.
Ne strinjam se s pogledi komisarja Barrota, ki se pri tej zadevi pogosto skriva za pomanjkanjem pristojnosti Evropske unije. Očitno protislovje je, da se omenjajo köbenhavnska merila, da se omenja druga vrsta zakonodaje in da se obenem - ko mogoče stvar ni dovolj zanimiva ali ko mogoče človek ni dovolj pogumen - skrivamo za pomanjkanjem pristojnosti, da, recimo, ne bi dosegli napredka na področju zaščite manjšinskih skupin, ker to konec koncev predstavlja večno dilemo. Toda ne soočamo se s problemom, temveč bolj z izzivom, ki ga Evropska unija mora rešiti, in na to vprašanje bi morali gledati s tega vidika.
Kathy Sinnott
v imenu skupine IND/DEM. - Gospod predsednik, v vsaki državi članici EU so skupine ljudi, ki se od drugih razlikujejo zaradi določenih značilnosti, kot so narodnostna pripadnost, jezik, način oblačenja, glasba, ki jo igrajo, in način, kako molijo. Ko se prebivalci te države zavežejo spoštovanju dostojanstva, ki je del vsakega posameznika, potem so te razlike nekaj, kar bogati, ljudje pa so cenjeni. Ko se spoštuje dostojanstvo vsakega človeka, dejansko na nobeno manjšino več ne gledamo negativno. Vendar pa je to spoštovanje v mnogih državah slabo ali pa ga sploh ni. To pelje k diskriminaciji, ki manjšine zlorablja in jih postavlja v najrevnejši položaj.
V Sporazumu iz Köbenhavna vztrajamo, da mora vsaka država, ki se želi pridružiti EU, vzpostaviti najmanj najnižjo sprejemljivo raven spoštovanja do vsakogar znotraj njenih meja. To načelo pa se poruši, ko sami zanemarimo ta merila in omogočimo članstvo državam, v katerih so ljudje potisnjeni na rob in v katerih se z njimi grdo ravna.
Na Irskem, na primer, so bili številni invalidni otroci in odrasli institucionalizirani v najslabših možnih razmerah prav v času našega pristopa in še štiri leta potem, ko smo pridobili članstvo.
Danes, kljub uvedbi köbenhavnskih meril, se v podobnih strahotnih razmerah še vedno nahajajo ranljive manjšine v državah, ki so se EU pridružile nedavno ali ki to načrtujejo. Köbenhavnska merila so bila v teh primerih očitno zanemarjena, ravnanje z manjšinami pa se ni štelo kot ovira za članstvo. To izniči namen sporazuma. Če mora država, da bi se pridružila EU, izpolnjevati köbenhavnska merila v zvezi z ravnanjem z njenimi prebivalci, potem bi moralo biti mogoče članstvo začasno razveljaviti, kadar teh meril ne izpolnjuje.
Sergej Kozlík
(SK) Obravnavamo problem etničnih manjšin, vendar to predvsem pomeni madžarskih etničnih manjšin, gospod Tabajdi. Madžarska je dejansko država, kjer so bile etnične manjšine v preteklih desetletjih skoraj v celoti odpravljene. To potrjujejo tudi besede, ki jih je izrekel nekdanji varuh človekovih pravic na Madžarskem, Jenö Kaltenbacha. Število Slovakov, ki živijo na Madžarskem, je v zadevnem obdobju padlo s 300 000 na 18 000. Za zdesetkano slovaško manjšino se v šolah te etnične manjšine na Madžarskem kot jezik poučevanja uporablja izključno madžarščina. V teh šolah se slovaščina poučuje štiri ure na teden.
Na Slovaškem ni nobenega maščevanja in kar zadeva madžarsko manjšino na Slovaškem, so stvari neprimerljivo boljše. V šolah madžarskih manjšin se kot jezik poučevanja uporablja izključno madžarščina. Slovaščina se poučuje kot dodatni jezik nekaj ur na teden. Verski obredi potekajo samo v madžarščini v vseh slovaških skupnostih na Madžarskem, opravljajo pa jih izključno madžarski duhovniki. Po drugi strani madžarski duhovniki mašujejo v madžarskih skupnostih na Slovaškem.
Vendar Evropski parlament osupljivo ne posveča nikakršne pozornosti problemom Slovakov, Nemcev, Srbov in drugih zapostavljenih manjšin na Madžarskem. Zato pa potekajo nenehne razprave o postranskih problemih madžarske manjšine, ki jih slovaška vlada vendarle trenutno obravnava. Samo danes je v okviru tega procesa odobrila spremembo zakona o izobraževanju in zagotovila, da se bodo geografska imena v učbenikih za šole manjšin tiskala tako v madžarščini kot ukrajinščini. Madžarski politiki in poslanci so tisti, ki pod krinko reševanja etničnih problemov, nenehno vsiljujejo svoje zamisli o avtonomnih rešitvah, vključno s teritorialno avtonomijo. Nazadnje je to storil madžarski predsednik, ko ga je v Budimpešti obiskal njegov romunski kolega, in je naletel na ostro zavrnitev. Takšno držo je treba razkrinkati in močno obsoditi tudi v Evropskem parlamentu.
Kinga Gál
(HU) Medtem ko se z vso silo branijo interesi vseh drugih družbenih manjšin, ki jih ščitijo protidiskriminacijski predpisi, je evropsko pravno varstvo, da ne omenjam politične volje, zadržano, ko gre za tradicionalne nacionalne manjšine. Vendar pa obstoj teh manjšin v Evropski uniji ni politično vprašanje temveč golo dejstvo - v EU živi več milijonov ljudi, ki niso priseljenci. Ti živijo v evropskih državah članicah, medtem ko niso nikoli zapustili domovine svojih prednikov. Šele dogodki v dvajsetem stoletju so povzročili, da so se meje njihovih držav premaknile, in jih pustili, da se vse od takrat spopadajo z nerešljivimi dilemami. Kako naj ohranijo svojo identiteto in skupnost, kako naj svojim otrokom zagotovijo varno prihodnost v enaindvajsetem stoletju? Končno moramo priznati, da problemov teh skupnosti ni mogoče rešiti zgolj s pomočjo splošnih človekovih pravic ali protidiskriminacijskih predpisov. Te skupnosti upravičeno zahtevajo vse to, za kar Evropska unija, kadar gre za prebivalstvo podobne velikosti, meni, da je pravica vseh tistih, ki tvorijo večinsko prebivalstvo. In prav zato potrebujemo ureditev na ravni EU ter pomoč EU. Takšne skupnosti imajo prav, ko pravijo, da bo takšna avtonomija, ki je prinesla napredek in razvoj manjšinam Južne Tirolske v Italiji, tudi njim prinesla želeno rešitev.
Zagotovo bi oblike avtonomije - vključno z, mogoče, teritorialno avtonomijo - tem skupnostim lahko omogočile pozitivno in obvladljivo prihodnost. Teh skupin se ne sme mistificirati, temveč je o njih treba govoriti odkrito, kajti če takšna možnost lahko predstavlja pozitivno rešitev v eni državi članici, ne da bi pri tem škodila ozemeljski celovitosti te države, potem se lahko podobno izkaže tudi v drugih državah članicah. Upravičene zahteve teh manjšin, ki temeljijo na temeljnih načelih in trenutni praksi v Evropski uniji, ne morejo biti tabu teme v EU v enaindvajsetem stoletju!
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Gospod predsednik, nenavadno je, da smo v vsakem parlamentarnem mandatu poudarjali neobstoječo ali krhko pravno in materialno zaščito ene ali druge manjšinske skupine v državah članicah.
Z zadnjo širitvijo proti vzhodu je stanje neizogibno postalo veliko bolj zapleteno.
Evropa 27 držav članic ima več kot 100 skupin, če njene etnične in jezikovne manjšine dodamo tistim, ki so prišle z najnovejšim priseljevanjem. Predvsem je treba omeniti - kar je bilo že storjeno - Rome, etnično skupino, ki živi med nami že stoletja. Ta ima svoje značilnosti in je v najslabšem položaju izmed vseh manjšinskih skupin kakršne koli vrste.
Gospod komisar, največji izziv za Evropo je podvojitev naših prizadevanj, da bi dosegli postopno vključevanje, če ne celo asimilacijo, teh skupin, in to enotnost v raznolikosti uresničili. Lizbonska pogodba ne omenja zaman prvič v zgodovinski Evropske unije pravic ljudi, ki pripadajo tem manjšinam, ter njihovih lastnih vrednot.
Vsaka družbena skupina je različna. Jezikovno-tradicionalne manjšine držav članic in njihova priznana in nesporna pravica, da govorijo v svojem maternem jeziku, ima malo ali prav nič opraviti z novimi migracijskimi tokovi, ki imajo svoje lastne značilnosti.
Evropsko listino za regionalne in manjšinske jezike jemljemo kot naše izhodišče in prosimo Evropski socialni sklad, da nameni pozornost in sredstva manjšinskim skupinam.
Pravkar se je končalo leto 2008 kot evropsko leto medkulturnega dialoga in menim, da se je ta dialog komaj pričel. Mislim, da bi morali izkoristiti to spodbudo in še naprej širiti ta dialog, da bi na evropski ravni oblikovali nadzorne mehanizme za namen zaščite manjšinskih skupin.
Končala bom s tem opozorilom: v naših državah članicah imamo obveznost, da varujemo in ohranimo tradicijo in vrednote večkulturne Evrope, ki nastaja, dolžnost tega Parlamenta pa je, da opredeli standarde vključevanja znotraj skupnega evropskega okvira, ki omogoča mirno sožitje.
István Szent-Iványi
(HU) Gospod predsednik, eden izmed desetih evropskih državljanov pripada nacionalni manjšini. Mnogi izmed njih se počutijo kot posvojeni otroci v svoji lastni domovini. Od Evropske unije pričakujejo, da jim bo zagotovila njihove pravice in jim pomagala izboljšati njihov položaj. V smislu človekovih pravic je največji dolg Evropske unije povezan z zaščito manjšin. Čeprav pravna podlaga za učinkovito zaščito manjšin obstaja, je politična volja, da bi te pravice zagovarjala, pogosto nezadostna. Ratifikacija Lizbonske pogodbe bi ta položaj lahko izboljšala, vendar pa sama zase ne predstavlja nikakršne čarobne rešitve. Za obstoječe institucije je pomembno, da učinkovito delajo in da predvsem Agencija za temeljne pravice postane nameni več pozornosti manjšinam. Različne manjšine bi štele za pozitiven znak, če bi nova Komisija imela komisarja, ki bi bil izključno pristojen za reševanje zadev v zvezi z manjšinami. To bi bil jasen znak, da so tudi manjšine polnopravni državljani Evrope, ki postaja enotna. Evropa ne more imeti posvojenih otrok, saj smo na ta ali drug način vsi manjšina.
László Tőkés
(HU) Gospod predsednik, s hvaležnostjo in odobravanjem pozdravljam vključitev zaščite tradicionalnih nacionalnih in etničnih manjšin kakor tudi priseljencev v Evropi na dnevni red. Boli me, da se brez potrebne podpore s strani političnih skupin, naša skupna današnja razprava bliža h koncu brez odločitve in da še vedno ni mogoče sprejeti okvirnega sporazuma EU o zaščiti manjšin. V državah nekdanjega komunističnega tabora je bilo načelo neintervencije najvišje. Mislim, da je nesprejemljivo, da Evropska unija postavlja iskanje rešitve problema manjšin pod pristojnost posameznih držav članic. Po mojem mnenju izjave predsednika Traiana Băsescuja v Budimpešti, ki je zavrnil upravičene zahteve transilvanskih Madžarov po skupnih pravicah in avtonomiji, spominjajo na diktatorsko stališče, značilno za nacionalno komunistično obdobje. Evropska unija je tudi skupni dom nacionalnih, etničnih in verskih manjšin in prav iz tega razloga EU ne more več odlašati s tem, da jim zagotovi institucionalno in zakonsko urejeno zaščito.
Patrick Louis
(FR) Gospod predsednik, naše kulture vključujejo načela pravne države in posameznikove pravice, zato je pravilno in primerno, da branimo pravice posameznega pripadnika manjšine, vendar pa bi bilo nevarno, če bi sprejemali zakone o pravicah nenacionalnih manjšin kot samostojnih skupnosti.
V primeru nenacionalnih manjšin, in govorim samo o njih, je treba pristop na ravni Skupnosti zavrniti, saj bo ta nedvomno uničil povezanost mnogih evropskih držav. Kadar imamo pravno državo, mora ureditev skupnega življenja ljudi ostati v okviru nacionalnih pristojnosti. Če bi torej v tej zvezi večinsko prebivalstvo bilo sovražnik manjšin, bi lahko resno podvomili v demokracijo.
Nekateri ljudje, ki so soočeni z revščino ali nevarnostjo, zbežijo iz svoje države porekla v iskanju zatočišča. Pravica do azila je možnost, da ljudje izrazijo svoje nestrinjanje. Na srečo je to postala temeljna pravica, toda tako kot vsaka druga pravica, je tudi ta hkrati prinesla tudi dolžnosti. V tem primeru je dolžnost to, da je treba sprejeti pravila, jezik in običaje države sprejemnice.
Pravica do azila je dragocena pravica, saj gre za pravico, ki pripada vsakemu človeku. Tudi če ste pripadnik manjšine, to ne upravičuje ustvarjanja pravice skupnosti. Na koncu morate pokazati pripadnost samo državi, v kateri ste se nastanili. Slepili bi se, če bi verjeli, da lahko postavljanje ene prehodne skupnosti poleg druge, izmed katerih ima vsaka svoje spomine, ustvari državo. Sčasoma se bo s tem samo ustvarilo nevtralno ali bojno polje.
Svojo državo sprejemnico morate ali ljubiti ali jo zapustiti. To je dolžnost, ki izhaja iz svobode prihajanja in odhajanja.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Želel bi izraziti svojo podporo zaščiti manjšin in spoštovanju njihove kulture, jezikov, tradicij in običajev. Menim, da bi vse države članice morale vključiti sklicevanje na zaščito manjšin v različna področja svoje nacionalne zakonodaje.
V tej zvezi menim, da je zakonodaja Romunije na tem področju posebej dobro zasnovana in da lahko služi kot model drugim državam članicam. To trditev potrjuje celo moj kolega poslanec v tem Parlamentu, ki ga močno cenim in ki je bil rojen, ki je odrasel in ki je študiral v madžarski skupnosti v Transilvaniji in zdaj uspešno predstavlja Madžarsko v tem Parlamentu. Vendar pa zaščita manjšin ne sme povzročiti pretiravanj, kot so kolektivne pravice, spodbujanje avtonomije in samoopredelitve, vključno s teritorialno.
Mislim, da nam tudi ne pomaga, če manjšine razdelimo v različne kategorije, saj bi to lahko pomenilo, da je treba te kategorije tudi različno obravnavati. Vsi državljani morajo biti obravnavani enako in morajo uživati enake pravice ter imeti enake obveznosti do skupnosti, v kateri živijo. Decentralizacija in lokalna avtonomija na podlagi nacionalne zakonodaje v veliki meri odraža vse težnje državljanov, ne glede na njihovo državljanstvo ali narodnostno pripadnost. Normalno je, da se v razpravah odpirajo pojmi, ki jih mednarodno pravo še ne vsebuje in ki niso sprejeti na ravni držav članic. Prav tako nam ni treba sprejeti določb Sveta Evrope.
Posebej je treba omeniti romsko manjšino. Trdno sem prepričan, da bodo skupni programi EU, zlasti na področju izobraževanja, bistveno pospešili vključevanje Romov.
Na koncu bi vas želel spomniti, da vsaka država, ne glede na to, kako velika je, predstavlja manjšino v primerjavi s 500 milijoni državljanov Evrope.
Monika Beňová
(SK) Zaščita manjšin je nedvomno eno izmed najpomembnejših načel in v moji državi, Slovaški republiki, je manjšinam zagotovljena zares izjemno visoka raven zaščite. Če govorimo o etničnih manjšinah, potem lahko rečemo, da je ta standard zagotovljen tudi v obliki kulturne in izobraževalne avtonomije, saj ima naša največja etnična manjšina tudi svojo univerzo.
Vendar pa načelno nasprotujem razpravi o teritorialni avtonomiji, saj menim, da je to zelo pomembno politično in pravno vprašanje, pa tudi zato, ker je zame v humanističnem smislu srce parajoče... Lahko namreč povzroči veliko trpljenja. Razprava o teritorialni avtonomiji bi tudi bistveno ogrozila enotnost in uspešen napredek Evropske unije.
Za konec, gospod komisar, ker ste govorili o spoštovanju: da, popolnoma prav je, da večinsko prebivalstvo nameni največje spoštovanje manjšinam, vendar menim, da morajo v zdravi družbi manjšine imeti enako spoštovanje do te družbe.
Tatjana Ždanoka
Gospod predsednik, gospodu Tabajdi se želim zahvaliti za njegovo izvrstno delo. Škoda, da ne moremo naših razprav končati z resolucijo.
Trdno sem prepričana, da morajo pravice manjšin postati del pravnega reda Evropskih skupnosti. Na žalost je Komisija zelo nenaklonjena predlaganju kakršnih koli ukrepov na tem področju. Ne smemo pozabiti, da so pravice manjšin sestavni del človekovih pravic, zato morajo naši standardi biti čim višji. Ne pozabimo da sta spoštovanje in zaščita manjšin tudi köbenhavnski merili. Komisija meril ustrezno ne izvaja niti v teku pristopnega procesa.
Pripravljeni smo dati privoljenje v upanju, da se bo položaj potem izboljšal, vendar po pristopih še vedno ni nobenih orodij za obravnavo teh vprašanj, kot je prejšnji mesec poudaril komisar Barrot. Izdelali smo skupen standard Evropske unije na področju pravic manjšin in to je absolutno potrebno.
Edit Bauer
(HU) Hvala lepa, gospod predsednik. V Evropski uniji je nekaj političnih področij, kjer veljajo dvojna merila. Za države pristopnice veljajo köbenhavnska merila o pravicah manjšin - kar smo danes že slišali -, vendar pa iste pravice ne obstajajo v pravu Skupnosti. Če je bogastvo Evrope v različnih kulturah in če nihče ne želi, da bi te kulture in jeziki malih narodov izginili, potem etnične skupine še bolj potrebujejo zaščito, ki vključuje tudi pravno varstvo. V novih državah članicah je navidezna zaščita, ki jo je nudil socialistični internacionalizem, izginila, okrepila pa so se nacionalna čustva. Poleg tega se v novih državah članica pogosto pojavljajo različne oblike zatiralskega nacionalizma, zlasti potem, ko tudi köbenhavnska merila niso več zavezujoča. Pogosto se soočamo z okrepljenimi težnjami po asimilaciji - ki naj bi bile v interesu manjšin. Na žalost gre za politično orodje, ki ga populistične stranke pogosto uporabljajo, da bi večinsko prebivalstvo obrnile proti manjšini.
Oblikovanje notranjih pravnih standardov za zaščito pravnega položaja manjšin je neizogibno. Ti standardi morajo upoštevati evropske najboljše prakse pri različnih oblikah samoupravljanja, ki ga ni treba prikazovati kot nekakšnega političnega zločina ali zavrniti. Namesto tega bi bilo treba razširiti načelo subsidiarnosti, da bi se manjšinam omogočilo, da sprejemajo odločitve o svojih lastnih zadevah. Mogoče bi v tem smislu bila v pomoč odprta metoda usklajevanja, dokler se ne oblikuje pravna podlaga. Komisarju bi želela postaviti naslednje vprašanje: mar ne bi bilo mogoče uporabiti te možnosti, te metode, da bi prišli do rešitve pravnega položaja manjšin? Na koncu se želim zahvaliti še gospodu Tabajdiju za izvrstno delo na tem področju.
Corina Creţu
(RO) Na evropski ravni imamo skladen niz predpisov, meril in priporočil, ki zagotavljajo zaščito državljanom, ki pripadajo nacionalnim manjšinam, primeri njene kršitve pa so v Evropski uniji razmeroma redki. Romunija je svojim manjšinam omogočila, da uživajo pravice, ki segajo dlje od ustreznih evropskih standardov. Prisotnost romunskih poslancev Evropskega parlamenta v tej dvorani, ki so po etnični pripadnosti Madžari, je dejansko živi dokaz za to.
Za medetnično skladnost v Evropi je ključnega pomena prav spoštovanje človekovih pravic, vendar je treba ustaviti vsako separatistično dejanje, ki ga sproži poslabšanje na področju etničnih pravic. Evropski projekt se nanaša na vključevanje in ne na oblikovanje enklav, ki temeljijo na etničnih merilih.
Menim tudi, da bi morali več pozornosti nameniti položaju nacionalnih manjšin v sosednjih državah EU, predvsem kadar gre za državljane, ki so iste narodne pripadnosti kot državljani nekaterih držav članic. Eden takšnih primerov so Romuni v Ukrajini, Srbiji in Republiki Moldaviji, ki so prikrajšani za temeljne pravice in izpostavljeni intenzivnemu procesu denacionalizacije.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Gospod predsednik, v EU je več primerov jezikov, ki jih govorijo tradicionalne evropske skupine in ki jih ni mogoče govoriti na razpravah v tem Parlamentu, saj niso priznani kot uradni jeziki. To je neuspeh reprezentativne demokracije.
Eden izmed teh primerov je baskovski jezik euskera, ki ni jezik manjšin, temveč je uradni jezik, vsaj na južnem območju Baskije, ki je v upravnem smislu del španske države. Vendar pa to ne velja - in prosim, da tega ne vzamete osebno, gospod komisar - za severni del Baskije, ki pripada francoski državi, katere predsednik je na skupščini Združenih narodov izjavil, da odrekanje spoštovanja nacionalnim identitetam in jezikom pomeni sejati seme poniževanja, in da brez tega spoštovanja na svetu ne bo miru. Kljub temu se euskera, korzijščina, bretonščina ali okcitanščina uradno niti najmanj ne obravnavajo niti niso deležni podpore, ki bi zagotovila, da se njihova uporaba spoštuje in spodbuja.
Zato prosim Agencijo za temeljne pravice, naj bo pozorna in naj si prizadeva za zagotovitev, da v državah članicah ne bo nikakršnega kršenja kakršnih koli pravic evropskih ljudi, da uporabljajo materni jezik, in da ne bo nobene diskriminacije njenih državljanov ter da se bodo vsi domači jeziki šteli za uradne na njihovem ozemlju.
(Govornica je nadaljevala v baskovščini)
Eskerrik asko jaun-andreok zuen laguntzagatik Europako hizkuntza guztien alde.
Daniel Petru Funeriu
. - Gospod predsednik, pozdravljam to razpravo, še zlasti zato, ker evropska zgodovina kaže, da lahko v časih krize etnične napetosti porušijo sicer stabilne razmere. Rad bi verjel, da je namera pobudnikov te razprave poudariti velikodušne temeljne vrednosti in resnično naravo evropskega projekta, kajti resnična narava Evropske unije so dejansko najboljši standardi na svetu na področju obravnavanja manjšin. Zato bi morali na glas reči, da ta skupščina ne sprejema in ne bo sprejela nikakršnih razdiralnih ukrepov ali zniževanja standardov, ki sem jih pravkar omenil.
Kot je poudaril gospod Barrot, vsaka posamezna država Unije ima jasen in pogosto tudi uradni pravni okvir, ki zagotavlja zaščito naše kulturne raznolikosti. Vendar pa ali obstaja za trajnost naše večnarodne družbe kakšna druga možnost za visoko izobraževanje? Primeri iz resničnega življenja kažejo, da reševanje vprašanj, povezanih z izobraževanjem, spodbuja močan razvoj Skupnosti. Izobraževanje je po svoji naravi združevalno in ne razdiralno. Pravzaprav nas uči, da smo vsi nekomu manjšina: Univerza Babeş-Bolyai v Romuniji, v transilvanskem mestu Cluj, je primer večkulturne univerze, ki jo je Organizacija za varnost in sodelovanje v Evropi pogosto navedla kot pozitiven primer večkulturnosti in medetnične odličnosti.
Kjer se pojavi potreba, je visoka izobrazba v jeziku manjšin del nacionalnega izobraževalnega sistema. Naj kot primer navedem Univerzo Sapientia v Romuniji.
Ti pozitivni primeri pa ne pomenijo, da lahko te stvari izpustimo izpred oči, kajti moramo se zavedati, da mogoče pred nami leži še večji izziv: reševanje težkega položaja romske skupnosti po vsej Evropi. Prepričan sem, da je ta izredno težek evropski problem mogoče najučinkoviteje dolgoročno rešiti z izobraževanjem. Zelo rad bi videl izčrpno razpravo o tem, kako Evropa namerava izkoristiti naš edinstven izobraževalni sistem, da bi ostali enotni v naši raznolikosti.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Svet Evrope je institucija, ki se ukvarja s spoštovanjem človekovih pravic. Za pravice in zaščito manjšin so pristojne države članice v skladu z načelom subsidiarnosti. Tradicionalne in etnične manjšine, priseljenske manjšine in priseljenci morajo upoštevati nacionalno zakonodajo države članice, v kateri prebivajo.
Menim, da vključevanje novih priseljenskih manjšin ne bi smelo biti del skupne politike priseljevanja, katere osnutek EU pravkar pripravlja. To politiko je mogoče opredeliti samo kov EU izginejo trenutne ovire pri prostem gibanju delavcev iz držav članic, ki so se pridružile Evropski uniji po letu 2004.
Zaščita priseljenskih manjšin je del načel, ki jih spodbuja socialna Evropa. Zagotavljanje pravičnih delovnih pogojev za vse evropske državljane, ne glede na to, katera država članica je njihova država porekla, jim zagotavlja tudi dostojno življenje. Kot evropska socialistka podpiram oblikovanje evropskega okvira za zakonito priseljevanje, vendar se predvsem aktivno zavzemam za upoštevanje temeljnih načel Evropske unije za vse evropske državljane.
Csaba Sógor
(HU) Na žalost je osnutek te odločbe pred Parlament prišel samo v obliki vprašanja. Predstavniki tradicionalnih manjšin in skupnosti so poskušali z mirnimi parlamentarnimi sredstvi prepričati večinsko prebivalstvo, da bo tisto, kar je dobro za 14 držav članic Evropske unije, dobro tudi za celotno ozemlje EU. Tradicionalne nacionalne manjšine se v novi državi niso znašle po lastni krivdi, saj se niso iz svojih stoletja starih domovin nikoli preselile. Nihče jih ni vprašal, ali želijo spremeniti državljanstvo oziroma sprejeti nov uradni jezik. Te tradicionalne nacionalne manjšine so najzvestejši državljani svojih držav. Kljub vojnam, gospodarskim krizam, notranjim političnim bojem in asimilaciji niso zapustile dolgoletne domovine svojih prednikov, ki pa je postala njihova nova domovina. Njihova pripadnost je nedotaknjena. Ravno iz tega razloga je nerazumljivo, da se več ducat milijonov velikih narodov velikih držav boji nekaj sto tisoč ali vsaj pol milijona pripadnikov manjšin.
Različne oblike samoupravljanja v Evropski uniji, kot sta teritorialna in kulturna avtonomija, so rezultat politike soglasja na strani večinskega prebivalstva in manjšin in niso oslabile gospodarske, politične ali socialne moči zadevne države oziroma Evropske unije. Moja država Romunija v svoji trenutni obliki obstaja od leta 1920. Leta 1930 je prebivalstvo na njenem ozemlju vključevalo 28 % prebivalcev, ki niso bilo Romuni; danes je to število padlo na 10 %. Poleg Romunije ima podobne skrbi še nekaj držav članic. Obstajajo zakonodaje in pravice, vendar njihovega izvajanja ni mogoče zagotoviti, kljub temu da je jezikovna, etnična in regionalna raznolikost evropska vrednota. Zato je pomembno, da oblikujemo osnutke smernic, ki temeljijo na obstoječih uspešnih primerih v EU, ki so sprejemljive vsem in ki ne kršijo ozemeljske celovitosti držav.
Gábor Harangozó
(HU) Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod komisar, gospe in gospodje, najprej bi želel povedati, da z zadovoljstvom pozdravljam pobudo gospoda Csabe Tabajdija, namenjeno izboljšanju položaja manjšin, ki živijo v Evropski uniji. Čeprav očitni primeri dokazujejo, da se nacionalne manjšine štejejo kot vrednota in priložnost v Evropski uniji, kot na primer v Južni Tirolski ali na Aalandskih otokih, se v vzhodni Evropi na žalost soočamo tudi z nasprotno držo, ki se včasih izraža tudi v nastopih državnikov. Prav zaradi tega moramo nujno nasprotovati deklaracijam, ki bi dokončno in za vedno odpravile zahteve nacionalnih manjšin po avtonomiji s sklicevanjem na zahteve, ki jih je določila Evropska unija. Zato moramo nastopiti odločno in reči, da so nacionalne manjšine upravičene do avtonomije kot pravice manjšin na ravni Skupnosti in da moramo te temeljne pravice tudi zagotoviti prek pravnega sistema Evropske unije. Zato v celoti podpiram pripravo celovite uredbe za zaščito pravic manjšin na evropski ravni. Hvala lepa.
Michl Ebner
Gospod predsednik, gospe in gospodje, danes imamo zelo lep dogodek in zasluge za to, skupaj z mojo zahvalo, gredo predvsem gospodu Tabajdiju, predsedniku medskupine in zagovorniku manjšin.
Danes govorim v italijanščini, ki je jezik države in ni moj materni jezik. To počnem iz posebnega razloga: v Italiji živi veliko število etničnih manjšin iz različnih držav in etničnih skupin. Danes želim s svojim nastopom - s čimer želim tudi povedati, da etnična manjšina ni etnična manjšina zgolj sama zase, temveč da mora biti deležna tudi solidarnosti - tem manjšinam dati glas tudi v tem Parlamentu. Italijanskim manjšinam, ki ne živijo v svoji domovini, želim tudi povedati, da sicer te možnosti ne bi imeli.
Gospod Barrot je danes govoril o nediskriminaciji. Menim, da nediskriminacija ne zadostuje, saj moramo ustvariti enake pravice, enake pravice pa bodo prišle samo, ko bomo reševali položaj manjšin in jim ponudili veliko pomoč, da bodo lahko dosegli raven, ki je enaka ravni večinskega prebivalstva. Zato v nekaterih primerih potrebujemo pozitivno diskriminacijo. Mislim, da je to nova zamisel, zamisel, ki jo moramo izvesti.
Evropska unija ima pristojnosti. S pomočjo členov 21 in 22 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije ter člena 2 Lizbonske pogodbe - in upajmo, da bo ta začela čim prej veljati - skupaj s köbenhavnskimi merili ter malo prilagodljivosti in zakonodajne ustvarjalnosti bomo lahko dosegli zares veliko stvari. Zlasti bi želel omeniti člen 2 Lizbonske pogodbe o zaščiti pravic posameznikov - in tukaj se moram posebej zahvaliti prejšnjemu ministru za zunanje zadeve, gospodu Frattiniju, ki je odločno prispeval k njegovi vključitvi.
Upamo, da bodo pravice skupin zaščitene: to je naš cilj. Ker je v Evropski uniji 168 manjšinskih skupin, na evropski celini pa približno 330, se s tem vprašanjem sooča 100 milijonov naših sodržavljanov. Na Južnem Tirolskem smo dosegli raven, ki jo je očitno mogoče še izboljšati, ki pa je kljub temu resnično zelo dobra. Ko od nekaterih predstavnikov večinskega prebivalstva v tem Parlamentu ali poslancev slišim, da se z manjšinami dobro ravna, sem nekoliko nezaupljiv. Bolj zadovoljen bi bil, če bi to rekli predstavniki teh manjšin.
V Evropski uniji moramo razumeti, da manjšine predstavljajo dodano vrednost, most med kulturami, med narodi in državami. Prizadevati si moramo za enotnost v kulturni raznolikosti.
Katrin Saks
(ET) Gospe in gospodje, jezikovna in kulturna raznolikost, ki jo cenimo kot dobrino Evropske unije, se pogosto pokaže kot problem na ravni držav članic, zlasti na območjih, kjer so se premaknile meje zaradi obratov v zgodovini, ali kjer je manjšina postala večinsko prebivalstvo, večinsko prebivalstvo pa manjšina, kot se je zgodilo v moji domovini, v Estoniji. To dejansko predstavlja ogromen izziv za eno samo državo.
Na ravni Evropske unije pa je zelo pomembno, da ne uporabljamo teh dvojnih meril. O köbenhavnskih merilih, ki so jih predhodni govorniki v svojih govorih večkrat omenili in ki jih morajo države pristopnice izpolniti, smo že razpravljali, vendar se tudi zelo dobro zavedamo, da ta ista merila, te iste zahteve - na primer zahteve v zvezi z izobraževanjem - v mnogih starejših državah članicah niso izpolnjene. Ključnega pomena je, da se vse države obravnavajo enako in da za vse veljajo minimalni standardi.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Prvič, ne verjamem, da Evropska unija potrebuje skupno politiko za manjšine. Enake pravice moramo zagotoviti vsem evropskim državljanom, ne glede na njihovo etnično poreklo. Po drugi strani, če tisti, ki so prosili za razpravo o tem vprašanju, zares želijo evropsko politiko o tej zadevi, jim lahko zagotovimo, da se lahko na primer romunska zakonodaja uporabi kot model dobre prakse.
Romunija ima mogoče najbolj velikodušno in sodobno zakonodajo o nacionalnih manjšinah v Evropi. Manjšine uživajo velike politične in socialne pravice, ki so povsem enake pravicam vseh državljanov. Večje manjšine, kot so Madžari, uživajo pravico do izobraževanja v njihovem maternem jeziku na vseh ravneh. Predstavniki manjšin imajo sedeže v parlamentu, tudi če ne dobijo potrebnih glasov. Madžarska manjšinska stranka, ki je bila omenjena v teku nocojšnje in sinočnje razprave, je dejansko del romunske vlade že 12 od 19 let, odkar Romunija obstaja kot demokratična država.
Flaviu Călin Rus
Manjšine vseh vrst morajo imeti podporo, ne samo v smislu ohranjanja edinstvene identitete, njihovih vrednot, tradicije in jezika, temveč tudi v smislu razvoja njihove kulture. Po mojem mnenju je Romunija, ki je enotna, suverena država, model države, kar zadeva spoštovanje posameznih pravic pripadnikov katere koli manjšine.
Pozdravljam napredek, ki so ga dosegli moji kolegi poslanci, kakor tudi njihovo stalno skrb za zaščito etničnih, tradicionalnih ali nacionalnih manjšin. To je očiten in dobrodošel pristop. Vendar pa bi v smislu odnosov med večinskim prebivalstvom in manjšinami želel svetovati dva vidika: 1) menim, da v tovrstne ukrepe ne bi smeli biti vključeni samo pripadniki manjšin, temveč bi ta vprašanja v zvezi z manjšinami v enaki meri moralo reševati tudi večinsko prebivalstvo, in sicer ravno zato, da bi podprli in zaščitili to, kar imenujemo "enotnost v raznolikosti", kar se dogaja v Romuniji. 2) Zavedam se, da bi se tudi manjšine morale ukvarjati s statusom večinskega prebivalstva, saj ti dve skupini samo skupaj tvorita to enotno celoto, kar lahko prispeva k naravnem razvoju vsake družbe.
Nicodim Bulzesc
(RO) V okviru te razprave bi želel povedati, da nacionalne manjšine zganjajo prevelik hrup, ker nimajo argumentov, s katerimi bi podprli vse pravice, ki jih zahtevajo. Temu bi želel nameniti naslednji slogan: "zganjanje hrupa ne prinaša nič dobrega, kar je dobro, pa ne zganja hrupa".
Zakoni Evropske unije ne morejo samo ščititi manjšin in spravljati nacionalne skupnosti v slabši položaj, ker dovoljujemo pozitivno diskriminacijo. Naj vam dam primer, kjer je dejansko stanje v nasprotju z izrečenimi trditvami. Nekateri so trdili, da na področju izobraževanja v Romuniji niso spoštovane pravice madžarskih manjšin, zato vam, ker je moje področje prav izobraževanje, želim dati primer univerz Romunije, ki izvajajo evropske standarde o ravnanju z manjšinami.
Alexandru Nazare
(RO) V okviru te razprave bi želel poudariti zmanjšanje spoštovanja verskih pravic Romunov, ki živijo v Timoški krajini v Srbiji. Govorimo o skupnosti več kot 100 000 Romunov.
Želel bi izkoristiti priložnost in izraziti svojo skrb v zvezi z odločitvijo mestnega sveta v srbskem mestu Negotin, da se podrejo temelji romunske pravoslavne cerkve, čeprav je duhovnik Boian Alexandru pridobil vsa potrebna dovoljenja. To bi bila druga cerkev Romunov, ki živijo v Srbiji. Ker si je oče Alexander drzni zgraditi že prvo, je bil dva meseca suspendiran. Želim poudariti, da se je Srbija v skladu s členom 5 stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma obvezala, da bo spoštovala človekove pravice in ščitila etnične in verske manjšine.
Končal bom z odlomkom iz pisma očeta Alexandra, v katerem izraža upanje, da srbski organi ne bodo podrli te cerkve, kjer naj bi se maševalo v romunščini. Citiram: "... da nam bodo tudi pomagali, da pridobimo te pravice v naši državi, v kateri živimo, torej v Srbiji, da bi imeli vsaj lastno cerkev in šolo in da bi lahko govorili romunsko".
Adrian Severin
Gospod predsednik, Evropska unija nima nobenih pristojnosti, kar zadeva status nacionalnih manjšin v Evropski uniji. Vendar pa to ni problem, saj so vse države članice Evropske unije tudi članice Sveta Evrope, organizacije, ki je dobro opremljena za reševanje tega vprašanja in ima pri tem dobre izkušnje. Podvajanje dejavnosti Sveta Evrope bi škodilo obsegu našega dela na področju manjšin in bi ustvarilo zmedo in nejevoljo.
Drugič, skrbi me, ko vidim, da se v našem pristopu do manjšin preveč poudarjajo rešitve, ki so bile mogoče dobre pred več desetletji in stoletji. Menim, da bi bilo tudi bolje, če bi na tem področju obujali naše predstave in ne naših spominov.
Namesto, da ponovno preučujemo področja, ki smo jih že raziskali, bi bilo za Evropsko unijo dejansko bolje, če bi razvila okvir čeznacionalne zaščite kulturnih pravic na celini, kjer je vsaka etnično-kulturna skupnost obenem tudi manjšina.
Dragoş Florin David
(RO) V trenutnem svetovnem ozračju globalizacije in svobode gibanja mislim, da zamisli, ki so bile nocoj tukaj izražene v zvezi s teritorialno oblastjo, nimajo nikakršnega smisla. Mislim, da v Španiji in Italiji živi več kot milijon Romunov, vendar ne vidim, zakaj bi v teh državah morali zahtevati teritorialno avtonomijo.
Menim, da bi oblikovanje odbora ali pododbora na ravni Evropskega parlamenta, ki bi spremljal pravice manjšin, bilo odlična zamisel za izvajanje evropske politike na tej ravni ali vsaj nekaterih postopkov, ki zadevajo spoštovanje pravic manjšin. Dvomim, da je Romunija kdaj koli zavrnila obisk katerega koli predsednika evropske države, a vendar o tem tukaj spet krožijo neke govorice. Menim, da Romunija predstavlja model dobre prakse za veliko število držav v Evropski uniji.
Iuliu Winkler
(HU) Hvala lepa, gospod predsednik; nacionalne manjšine, ki živijo na ozemlju Evropske unije, bogatijo EU. Evropski parlament mora prevzeti vodstvo pri obrambi etničnih manjšin, in sicer z odpiranjem resnih razprav pravnem statusu manjšin. Parlament mora prevzeti odgovornost za izdelavo in sprejetje okvirne uredbe, ki bo zavezujoča za vse države članice. Takšna okvirna uredba bo dejansko služila interesom manjšinskih skupnosti, samo če - ob upoštevanju načela subsidiarnosti - bodo njene določbe vključevale tudi dejstvo, da je sprejetje različnih oblik avtonomije, utemeljene na soglasju med večinskim prebivalstvom in manjšinami, način, kako manjšinskim skupnostim podeliti ustrezen status. Hvala.
Miloš Koterec
(SK) Res je, manjšine je treba spoštovati, njihove pravice pa morajo države članice EU zagotoviti z zakonodajo. Ohraniti je treba kulturno in jezikovno raznolikost, saj je ta temelj za zdravo delovanje Unije. Vendar pa ne bomo dovolili političnim skupinam, ki temeljijo na manjšinskem stališču, da vsiljujejo avtonomistične interese, ki pogosto kljubujejo načeli ozemeljske celovitosti držav, in ki poleg tega pogosto tudi izhajajo iz občutka krivice, ki so ga vzbudile odločitve, sprejete v preteklosti.
Teritorialna avtonomija na nacionalni ravni, ki poleg tega ne temelji na homogenosti, temveč pogosto politično zlorablja manjšinski status večinskega prebivalstva v določeni mikroregiji ali skupnosti, je grožnja mirnemu življenju in sožitju v Evropski uniji.
Christopher Beazley
(FR) Gospod predsednik, za gospoda komisarja imam dve vprašanji.
V okviru te razprave so številni poslanci in kolegi govorili o dvojnih merilih, o neenakih obveznostih starih in novih držav članic. Kako boste ukrepali v zvezi s starimi članicami, torej 15 državami članicami, ki ne spoštujejo Sporazuma iz Köbenhavna?
Moje drugo vprašanje se nanaša na verske manjšine, na Jude in Muslimane, ki živijo na naši celini, v naši Uniji: kakšne ukrepe Komisija sprejema, da bi zaščitila njihovo vero, njihove zakone in njihov način življenja?
Csaba Sándor Tabajdi
vlagatelj. - (FR) Gospod predsednik, gospod komisar, prvo vprašanje, na katerega je treba odgovoriti, je, ali vprašanje nacionalnih manjšin spada izključno v nacionalno pristojnost ali ne.
Sam mislim, da ne, saj vprašanje človekovih pravic ni notranje vprašanje držav članic Evropske unije, torej enako velja tudi za vprašanje pravic nacionalnih manjšin. To je seveda treba pojasniti. Jugoslavija je bila bombardirana, ker so bile kršene pravice prebivalcev Kosova, zakaj se torej o tem vprašanju ne bi jasno izrekli?
Drugič, zakaj je bilo pred pristopom stanje v novih državah članicah boljše, kot je zdaj?
Tretjič, gospod Beazley je postavil vprašanje o dvojnih merilih. Res je, da je kljub vsem problemom, položaj madžarske skupnosti v Romuniji boljši. Tudi v Romuniji so problemi, vendar je položaj boljši kot v Alzaciji ali Bretanji. Zakaj obstajajo dvojna merila?
Četrtič, nekaj besed o teritorialni avtonomiji. Regionalna avtonomija na Aalandskih otokih Finske in na Južnem Tirolskem v Italiji je dejansko stabilizirala državo. Zelo dober primer avtonomnih regij imamo v Španiji, kljub nekaterim baskovskim skrajnežem, ki si zaslužijo našo obsodbo.
Na koncu, gospod predsednik, je treba povedati, da nediskriminacija in enaka obravnava ne zadostujeta, da bi se popravil neugoden položaj manjšin. Na koncu so prav zadovoljne manjšine tiste, ki predstavljajo dejavnik stabilnosti v državah Evrope. Kot pogosto pravi Henrik Lax, če se politika pravilno izvaja, bo vedno izplačevala dividende. To je resnica in želel bi se vam zahvaliti za to razpravo.
Jacques Barrot
Gospod predsednik, zelo pozorno sem poslušal prispevke vseh in ganjen sem nad močnimi čustvi, ki jih vsebujejo nekatera stališča.
Gospod Tabajdi je pravkar nanizal celo vrsto problemov. Zelo dobro se zavedam, da ti problemi dejansko obstajajo, vendar vas moram še enkrat spomniti - na žalost ne morem storiti nič drugega -, da zaščita skupin, nacionalnih manjšin kot skupin, ne spada na področje pristojnosti EU niti na področje prisojnosti Agencije za temeljne pravice.
Kljub temu bo agencija na mojo zahtevo preučila diskriminacijo na podlagi etnične pripadnosti in rase, ko bo dopolnjevala svoje poročilo o rasizmu iz leta 2007, toda ponoviti moram, da te pogodbe na tem področju ne podeljujejo nikakršnih pristojnosti: ne Evropski Uniji, ne Komisiji in ne agenciji.
Omenjena je bila tudi odprta metoda usklajevanja, vendar ta metoda od nas zahteva pristojnost. Popolnoma jasno je, da to odpira nove poti, če bi se Svet odločil za spremembo svojega stališča, vendar pa zaenkrat namenjamo posebno pozornost boju proti diskriminaciji, ki lahko posebej prizadene pripadnike manjšin.
Stvari moramo tukaj zelo jasno opredeliti: na ravni Skupnosti imamo sredstva za premagovanje diskriminacije. Člen 13 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti opredeljuje pravno podlago za dve direktivi: za Direktivo z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost in Direktivo z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu.
S tega vidika torej dejansko obstaja volja za bolj proti vsem oblikam diskriminacije državljanov iz manjšinskih skupin. Poleg vsega tega bo Agencija za temeljne pravice na mojo prošnjo izvedla zelo poglobljeno študijo vseh teh oblik diskriminacije.
To je vse, kar lahko rečem. Dlje ne morem iti, ker nimamo pravnih sredstev. Države članice nam tega ne bodo dovolile.
Ob vsem tem je na primer položaj Romov v Evropski uniji dejansko žalosten, njihovo vključevanje pa je glavna prednostna naloga tako Unije kot Komisije, kar je bilo večkrat ponovljeno na evropskem vrhu o Romih 16. septembra, ki sem se ga udeležil skupaj z gospodom Barrosom in gospodom Špidlo. Po tem vrhu gospod Špidla namerava oblikovati evropsko platformo za vključevanje Romov. Ta prilagodljiva struktura nam bo omogočila, da se soočimo z izzivi na ravni EU. Kljub temu pa moramo biti tudi previdni, kajti po mnenju Komisije bi bil etnični pristop negativen.
Na koncu bi želel povedati, da me je ganilo vse, kar je bilo danes tukaj izrečeno. Povsem jasno je, da prava moč Evropske unije leži v reševanju tega problema spora med manjšinami in večinskim prebivalstvom v določeni državi, vendar pa je tudi res, da je Evropska unija zveza nacionalnih držav, kar pomeni, da nam je na tem področju težko posegati še dlje.
Nič pa ne more ustaviti držav, da neformalno izmenjujejo dobre ali najboljše prakse. Omenili ste zelo dobre prakse v nekaterih novejših državah članicah Unije, in prepričan sem, da je te dobre prakse mogoče sprejeti kot navdih za druge podobne primere.
Gospod predsednik, to je vse, kar sem hotel povedati, in žal mi je, da vam ne morem dati boljšega odgovora, vendar pa sem navsezadnje dolžan natančno slediti navodilom Evropske unije, kakršna je v tem trenutku. A kljub temu bi želel še enkrat poudariti, da ste v primeru diskriminacije posameznikov, ki pripadajo manjšinskim skupinam, lahko prepričani, da bo moje stališče povsem trdno, saj sem si v celoti pripravljen prizadevati za zagotovitev spoštovanja te nediskriminacije, ki jo bo, upam, Listina o temeljnih pravicah trdno institucionalizirala po ratifikaciji Lizbonske pogodbe.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Pisne izjave (člen 142)
Genowefa Grabowska  
v pisni obliki. - (PL) Nobena država sodobne Evrope ne zanika pravic manjšin. Pod geslom EU "Enotni v raznolikosti" gradimo večkulturno Evropo, Evropo, v kateri nacionalne manjšine živijo v sožitju z velikimi monolitnimi državami in uživajo vse politične pravice in državljanske pravice. Zdi se, da je Evropa pri tem enotna. Vsak, ki danes postavlja pravice manjšin pod vprašaj, v svetu politike zagotovo ne bo uspel. Pravice manjšin so vsebovane v pravnem redu posameznih držav članic EU in tudi potrjene v številnih mednarodnih sporazumih.
Zato me je močno presenetila odločitev, ki jo je 30. januarja letos sprejelo Vrhovno upravno sodišče v Litvi. V skladu s to odločitvijo je postavitev uličnih označb v poljščini poleg označb v litvanščini v nasprotju z zakonodajo. Organom v regiji Vilnius je bilo ukazano, da vse označbe v poljščini odstranijo v enem mesecu. Zadeva je predvsem nenavadna zato, ker Poljaki predstavljajo kar 70 % prebivalstva v regiji Vilnius, ulične označbe v poljščini pa se nahajajo skoraj povsod. To se je zgodilo kljub dejstvu, da se je Litva sama zavezala Evropski listini o lokalni samoupravi in je leta 1995 ratificirala evropsko Okvirno konvencijo za zaščito nacionalnih manjšin. Člen 11 te konvencije predvideva uporabo jezika manjšin, vključno na uličnih označbah. Težko je razumeti, zakaj se Litva, ki je že pet let država članica EU, ne meni za standarde Unije in ne zagotavlja pravic manjšinam na svojem ozemlju.
Iosif Matula  
v pisni obliki. - (RO) Gospod predsednik, gospe in gospodje, prihajam z območja na meji med Madžarko in Romunijo, iz okrožja Arad, kjer so bili problemi v zvezi z manjšinami že zdavnaj rešeni.
Na tem območju moji kolegi in prijatelji iz otroštva, ki so hodili na madžarske osnovne šole in nato nadaljevali študij na madžarskih univerzah, danes še vedno uporabljajo madžarščino v institucijah, kjer so zaposleni.
Sam sem predsednik sveta okrožja Arad in Službe za zahodno romunsko regijo. V tej regiji, kjer imamo okrožja Arad, Timiş in Bihor v Romuniji ter okrožji Csongrád in Békés na Madžarskem, so Romuni in Madžari skupaj dokončali več ducatov skupnih projektov in trenutno delajo na drugih, pri tem pa vsi uporabljajo en sam evropski jezik, da bi rešili skupne evropske probleme.
Vse, ki bi si želeli sami ogledati romunski model reševanja problemov manjšin, vabim, da si pogledajo dejansko stanje, preden začnejo izražati svoja stališča na različnih evropskih forumih.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
v pisni obliki. - (PL) Pravice nacionalnih manjšin v državah članicah EU so pomembno vprašanje s področja človekovih pravic. V praksi pa se to vprašanje pogosto izkorišča v dejanjih, s katerimi se želi širiti revizionizem po Evropi in s katerim se želi dvomiti v meje.
Pravica do uporabe domačega jezika in pravica do ohranjanja tradicionalne kulture ter običajev sta nedvomno pravici, ki ju je treba zaščititi.
V preteklosti se je v Evropi pogosto dogajalo, da so nekatere manjšine izrazile željo, da se določena ozemlja vrnejo državi, s katero jih povezuje nacionalna pripadnost. To vzbuja odzive večinskega prebivalstva. Bili so tudi primeri, ko so bile manjšine, ki štejejo več milijonov ljudi, zapostavljene in ki se jim je odrekel status manjšin. To se je na primer zgodilo Poljakom v Nemčiji. Nemčija torej krši temeljne pravice manjšin.
Problem ljudi, ki so v naše države prišli iz držav izven Evrope, je nekaj povsem drugega. Ti ljudje imajo seveda pravico do svoje lastne kulture in jezika. Vendar pa ne morejo ustvarjati svojih lastnih območij, kamor bi prenesli zakonodajo svoje države porekla. Če želijo živeti med nami, se morajo biti pripravljeni vključiti v naše države in postati odgovorni državljani države, v kateri so se naselili.
