Priprave na Evropski svet (Bruselj, 13. in 14. december 2007) (razprava)
Predsednik
Naslednja točka so izjave Sveta in Komisije o pripravi na srečanje Evropskega sveta v Bruslju 13. in 14. decembra 2007.
Manuel Lobo Antunes
predsedujoči Svetu. - (PT) Gospod predsednik, komisar, gospe in gospodje, naslednji Evropski svet bo najprej z zadovoljstvom zabeležil podpis lizbonske pogodbe, ki bo potekal jutri v portugalski prestolnici, ter današnjo razglasitev listine o temeljnih pravicah, ki se bo kmalu začela tukaj. Prav tako bo pozval, naj se postopek ratifikacije konča hitro, da bo Pogodba lahko začela veljati 1. januarja 2009.
Lizbonska pogodba, kot sem že dejal, bo Uniji zagotovila stabilen in trajni institucionalni okvir, ki ji bo omogočil, da se bo v celoti osredotočila na prihodnje politične izzive, vključno z globalizacijo in podnebnimi spremembami, kakor se je jasno poudarilo na neuradnem srečanju voditeljev držav ali vlad 19. aprila. V zvezi s tem bo Evropski svet sprejel deklaracijo o globalizaciji. Ta deklaracija bo jasno poudarila, da ima Evropska unija ob upoštevanju globalnih izzivov, s katerimi se srečujemo, možnost ukrepati in je to tudi njena odgovornost. Notranja in zunanja politika Unije se morata temu prilagoditi. Pri tem mislim na doseganje ciljev lizbonske strategije za rast in delovna mesta, izpolnjevanje ambicioznih zavez v zvezi s podnebnimi spremembami in energijo, ki so se sprejele na spomladanskem zasedanju Evropskega sveta leta 2007, opredelitev globalnega odziva na nedavne pretrese na finančnih trgih, spodbujanje proste trgovine in odprtosti, prizadevanje z našimi partnerji za uresničevanje učinkovitih in skladnih razvojnih strategij, razvoj celovite evropske migracijske politike in učinkovite uporabe instrumentov ter razvoj zmogljivosti skupne zunanje in varnostne politike ter evropske varnostne in obrambne politike, s čimer se bo Uniji omogočila vedno večja vloga pri izgradnji varnejšega sveta.
Nazadnje, Evropska unija bo pomagala zagotoviti, da bo globalizacija pomenila priložnosti namesto grožnje in da bo prispevala k blaginji vsakega posameznika. Prav tako upamo, da bomo na prihodnjem Evropskem svetu ustanovili posvetovalno skupino, da se bo Unija v naslednjih dvajsetih do tridesetih letih lažje pripravljala na izzive in v zvezi z njimi učinkoviteje ukrepala. Evropski svet bo preučil napredek na področju svoboščin, varnosti in pravic. Omeniti moramo najprej odpravo kontrol na notranjih mejah novih držav članic, ki je za vsakdanje življenje naših državljanov zelo smiseln in pomemben ukrep. Prav tako se bo preučilo izvajanje politike preseljevanja in zlasti napredek pri izvajanju globalnega pristopa k migraciji v zvezi z Afriko in Sredozemljem ter tudi globalni pristop k vzhodnim in jugovzhodnim sosednjim regijam. Pri tem se bo pripravilo poročilo o organizaciji prvega evrosredozemskega ministrskega srečanja o preseljevanju, ki se bo upoštevalo pri pripravi skupne strategije in akcijskega načrta za drugi vrh Afrika/EU, kakor se je tukaj navedlo včeraj.
Drugi vidiki, ki se bodo preučili na področju svoboščin, varnosti in pravic bodo med drugim vključevali ukrepe, ki jih je treba izvesti v boju proti terorizmu, predvsem v zvezi z radikalizacijo in novačenjem ter napredkom v sodnem sodelovanju. V zvezi z gospodarskimi, socialnimi in okoljskimi vprašanji bo Evropski svet pregledal delo, ki se je opravilo na zadevnih področjih za priprave na naslednji krog prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta, ki se bo sprejela na Evropskem svetu spomladi leta 2008. Razprava na oktobrskem neuradnem srečanju voditeljev držav ali vlad je poskušala okrepiti zunanjo razsežnost lizbonske strategije in je potrdila, da je prenovljena lizbonska strategija še vedno pravi okvir za učinkovito ukrepanje v zvezi z glavnimi izzivi, s katerimi se srečujemo, zlasti izzivi globalizacije. Prav tako je potrdila, da Evropa napreduje in da so cilji, ki so določeni, še vedno ustrezni, pri čemer se bo novi krog osredotočil na ohranjanje potrebne stabilnosti za utrditev koristi in pospešitev reform.
Evropski svet bo poudaril, da je treba okrepiti evropsko konkurenčnost s prednostmi enotnega trga v kombinaciji s trajnostno industrijsko politiko ter spodbujanjem inovacij in znanj. Prav tako se bosta poudarila razvoj zunanje razsežnosti in izboljšanje pogojev za potrošnike in podjetja, zlasti mala in srednje velika podjetja. Na področju politike zaposlovanja in socialne politike bo Evropski svet podprl sporazum o skupnih načelih prožne varnosti ter poudaril vlogo socialnih partnerjev v oblikovanju, izvajanju in spremljanju zadevnih politik. Evropski svet bo tudi poročal o rezultatih evropskega leta enakih možnosti za vse ter države članice pozval k okrepitvi prizadevanj za preprečevanje diskriminacije in boj proti njej. Poudariti moram še pomen nadaljnjega izvajanja energetske politike za Evropo, ki jo je določil spomladanski Evropski svet. Upošteval se bo tudi napredek, dosežen v razpravah o tretjem paketu za notranji trg plina in električne energije ter razprava o strateškem načrtu za energetsko tehnologijo.
Evropski svet bo nato preučil izvajanje strategije trajnostnega razvoja in pričakuje se, da se bo strinjal, da so cilji in prednostne naloge v skladu s sedmimi ključnimi izzivi iz te strategije še vedno v celoti veljavni. Prav tako bo podprl sporočilo Komisije o celostni pomorski politiki ter pozval Komisijo, da predstavi nove pobude in predloge iz akcijskega načrta. V zvezi z zunanjimi odnosi se od Evropskega sveta pričakuje, da se bo na podlagi ministrskih razprav na zadnjem srečanju sveta za splošne zadeve in zunanje odnose osredotočil na postopek opredelitve prihodnjega statusa Kosova, zlasti v oceni obdobja pogajanj. Ker Beogradu in Prištini, kot veste, ni uspelo doseči sporazuma, upamo, da bo Evropski svet razpravljal tudi o prihodnji vlogi Evropske unije v tem procesu ter poteku ukrepov, ki se morajo izvesti v zvezi s tem, da se razreši to vprašanje, okrepi stabilnost v regiji in da se tej regiji pomaga približati Uniji. Evropski svet bo poudaril pomen različnih vrhov, ki so potekali v preteklih šestih mesecih, zlasti vrha z Brazilijo in Afriko. Vrh z Brazilijo je bil, kot veste, izjemna in odlična pobuda, medtem ko je vrh EU-Afrika dosegel nekaj zelo spodbudnih rezultatov, ki sem jih imel možnost navesti na včerajšnji skupščini. Na koncu se bo pozornost namenila napredku v odnosih z drugimi regijami, zlasti Sredozemljem, ter na področju sodelovanja za razvoj.
Gospod predsednik, gospe in gospodje, sklepi Evropskega sveta izražajo rezultate intenzivnega dela zadnjih šestih mesecev in kažejo, da so se glavni cilji portugalskega predsedstva dosegli. Evropska unija bo še vedno imela pred sabo zelo ambiciozen program. Prepričani smo, da si bo pod prihodnjimi predsedstvi še naprej prizadevala za Evropo z visoko rastjo, socialno blaginjo in trajnostnim razvojem, pri čemer bo okrepila svojo vlogo v globalnem smislu ter v odnosih s svojimi partnerji na dvostranski in tudi enostranski ravni. Najlepša hvala, gospod predsednik.
(Ploskanje.)
José Manuel Barroso
predsednik Komisije. - (PT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, na zadnjem Evropskem svetu oktobra v Lizboni smo poleg tega, da nam je uspelo doseči politično soglasje o novi pogodbi, tudi spodbudili razpravo na ravni voditeljev držav ali vlad o interesu Evrope in najboljšem načinu za spodbujanje tega interesa v dobi globalizacije.
Lizbonska pogodba se bo podpisala jutri, v petek pa bo Evropski svet začel s prizadevanjem za konkretne rezultate za Evropo v službi državljanov v dobi globalizacije. Menim, da je pomembno poudariti povezavo med tema dejstvoma. Evropa rešuje svoje institucionalne težave, vendar predvsem zato, ker upošteva interese svojih državljanov ter ker si prizadeva, da bi se njeni interesi in vrednote odražali na globalni ravni. Oba načina sta v bistvu načina za doseganje enakih ciljev.
Podpis lizbonske pogodbe ni le formalnost. Pomeni soglasje 27 držav o pogodbi in označuje njihovo sprejetje skupne zavezanosti Evropi. Nedvomno zelo jasno izraža velik napredek, ki smo ga dosegli od leta 2005, ko smo se znašli na mrtvi točki.
Tudi sprejetje listine o temeljnih pravicah, ki jo bodo čez nekaj ur v tem parlamentu razglasili predsednik Sveta, predsednik Evropskega parlamenta in predsednik Komisije, dokazuje namero Evropske unije, da bo pravice državljanov ohranila v središču svojih dejavnosti.
V petek nam bo Evropski svet ponudil še eno priložnost, da pokažemo, da Evropska unija želi opredeliti svoj položaj glede na globalizacijo. Takšno stališče je delno povezano z lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. Resnica je, da bomo danes konsolidirali zunanjo razsežnost lizbonske strategije, ki se je začela z zamislijo, da mora biti odziv Evrope na globalizacijo proaktiven in odločen, ne negativen ali pasiven. Še včeraj je Komisija sprejela pomembni paket sporočil in sklepov za pripravo novega kroga strategije za obdobje 2008-2010.
predsednik Komisije. - Gospod predsednik, lizbonska strategija deluje: ustvarja rast in delovna mesta. Dosegli smo najboljše rezultate v zvezi z ustvarjanjem delovnih mest po osemdesetih letih 20. stoletja. Lizbonska strategija pomaga Evropi in evropskim državljanom uspeti v dobi globalizacije. Lizbonska strategija je Evropi omogočila, da razvije skupne in pragmatične programe ob popolnem upoštevanju razlik med narodi.
Vendar bi bilo samozadovoljstvo pogubno za prizadevanje Evrope za oblikovanje globalizacije. Potrebno je še veliko dela: na različnih področjih politike je napredek neenakomeren, prav tako se nekatere države članice veliko hitreje razvijajo kot druge.
Včerajšnji paket sovpada s potrebo Evrope po ukrepih v zvezi z vedno večjo negotovostjo v svetovnem gospodarstvu in potrebo po tem, da postanejo socialni programi, izobraževanje in znanja še pomembnejši, pri čemer so prav tako pomembne informacijske in komunikacijske tehnologije, prožna varnost, skupna energijska politika in boj proti podnebnim spremembam.
Izjava EU o globalizaciji, ki jo bo Evropski svet kmalu v celoti sprejel, priznava vlogo lizbonske strategije. Ta izjava nas mora prepričati, da ima Unija tehtne razloge za zaupanje v svojo prihodnost. Današnja Evropska unija dokazuje, kako sta ohranjanje evropskih političnih, ekonomskih in socialnih vrednot ter varovanje evropskih interesov popolnoma združljiva s proaktivnim pristopom h globalizaciji.
Sedanji položaj nam omogoča nadaljevati notranjo reformo, izboljšati našo konkurenčnost v svetu ter obenem ohraniti naše vrednote glede ekonomske in socialne kohezije ter solidarnosti. Sedanji položaj nam omogoča zagotavljati globalno vizijo, ki je potrebna za večstransko ureditev, to so sistemi kolektivne varnosti, odprto in pravično trgovanje ter stalen razvoj ob upoštevanju okoljskega ravnotežja našega planeta. Sedanji položaj nam omogoča uveljavljati evropske interese pri partnerstvih in odnosih z zaveznicami in ostalimi večjimi silami.
Pred dvema tednoma sem se na Kitajskem in v Indiji skupaj s predsednikom Evropskega sveta udeležil vrhov med Evropsko unijo in tema dvema rastočima silama. Navdušen sem bil nad hitrostjo gospodarskega razvoja v tem delu sveta. Pozorni moramo biti na to, kaj se dogaja v Aziji. Res je, da je gospodarski razvoj milijonom ljudi pomagal iz revščine. Ne dvomim o tem, da bo njihov napredek neposredno vplival na prihodnje generacije Evropejcev.
Ključno vprašanje je: kaj bomo naredili zaradi tolikšnih strukturnih sprememb? Ne smemo si delati utvar: globalizacija prav tako predstavlja bistvene spremembe v svetovnem ravnovesju moči. Ljudje v Evropi so še pred nekaj leti globalizacijo povezovali predvsem z zahodnimi državami ali včasih Ameriko. Ko danes v Evropi govorimo o globalizaciji, veliko ljudi pomisli predvsem na rastoče gospodarske sile v Aziji.
Svet se spreminja in prepričan sem, da je zato postala potreba po prilagajanju našega skupnega evropskega projekta novim izzivom očitnejša. Zato je zdaj mogoče sprejeti izjavo EU o globalizaciji, ki jo bodo naslednji teden sprejeli voditelji Evropske unije. Bolj kot kadar koli prej je očitno, da tudi največje evropske sile ne zmorejo same obvladovati izzivov globalizacije. Bolj kot kadar koli prej je jasno, da potrebujemo močno Evropsko unijo.
Menim, da sta vzpon azijskih sil na eni strani in ozaveščenost o izzivih podnebnih sprememb na drugi dejansko zelo pomembni gibali za Evropsko unijo, saj nam kažeta, da obstaja izziv, ki se imenuje globalizacija, in da imamo priložnost, ki jo je treba izkoristiti.
Zato menim, da bo zasedanje Evropskega sveta ta teden zelo pomembno. Pred nekaj leti bi bilo nemogoče, da bi se evropski voditelji strinjali glede izjave EU o globalizaciji, ki jo bodo kmalu podprli. Zdaj je jasno, da cilji Evropske unije niso le notranji: cilji Evropske unije so tudi globalni. V novi globalni ureditvi, ki nastaja, moramo uveljavljati svoje interese in vrednote. Zato menim, da lahko ta teden sprejmemo zelo pomembne odločitve. Sprejeti jih moramo s popolnim zaupanjem v svoje zmožnosti, predvsem z zaupanjem v sposobnosti evropskih družb, da bodo obvladovale nastale okoliščine.
Zlasti ne smemo pozabiti, da imamo v Evropi zelo usposobljene ljudi, uveljavljeno tradicijo znanja in kritičnega znanja ter prilagoditvene sposobnosti. Imamo kompleksna znanstvena in tehnološka znanja. Kar je še pomembnejše, imamo svobodne družbe, ki so organizirane v skladu z zakonom, in to nam daje veliko prednost v hitro spreminjajočem se svetu.
To je evropski način življenja. Njegova ohranitev in izboljšava sta naša najboljša naložba. Z ustreznim političnim programom se lahko samozavestno soočimo z globalizacijo. Globalizacija predstavlja določene izzive. Eden od njih je množično preseljevanje, ki je delno nov pojem v Evropi, vsaj glede razsežnosti, ki jo ima v zadnjem času.
Prejšnji teden je Komisija sprejela sporočilo o preseljevanju, o katerem bo razpravljal Evropski svet. Poudarja, da je treba to vprašanje obravnavati na splošno. To je seveda zelo pomembno za naše obmejne kontrole in varnost, vendar ima tudi ogromne gospodarske in socialne posledice, pri čemer mora biti glavna tema naših odnosov s partnerji po vsem svetu. Državljani o vprašanju preseljevanja razmišljajo in so zaradi tega tudi zaskrbljeni. Nobena država članica ga ne more reševati sama. Popolnoma nesmiselno je, kot sem že povedal tudi v tem parlamentu, da imamo v Evropski uniji 27 držav, v kateri imamo prosti pretok ljudi, 27 politik o priseljevanju. Razviti moramo skupen pristop k priseljevanju in sprejeti dejstvo, da je treba probleme, s katerimi se srečujejo nekatere države članice, obravnavati kot evropske probleme.
(Ploskanje.)
Potrebujemo enotno politiko, ki bo smiselna za evropske državljane, priseljence in mednarodne partnerje. Cilj naše predstavitve dokumenta Svetu je sprožiti razpravo, najprej v Evropskem svetu, vendar tudi v evropskih družbah, vključno, seveda, s tem parlamentom, in začeti proces, ki bo vodil k celoviti politiki. Z obravnavanjem vprašanja, ki je izjemno pomembno za evropske državljane, le dan po podpisu lizbonske pogodbe Unija nadaljuje svoj pristop, ki izhaja iz konkretnih rezultatov za Evropo in konkretnih rezultatov za naše državljane. To je pravilna pot k napredku in menim, da bomo zaradi evropskega vrha ta teden korak bližje svojim željam in volji, da oblikujemo globalizacijo in da jo oblikujemo z našimi vrednotami.
(Ploskanje.)
Joseph Daul
v imenu skupine PPE-DE. - (FR) Gospod predsednik, predsednik Komisije, predsedujoči Svetu, gospe in gospodje, lizbonski Evropski svet označuje vrnitev k Evropi dosežkov in dodane vrednosti. Za prebivalce Evrope ta Svet označuje večjo svobodo gibanja in tesnejše vključevanje. Veliko institucionalnih težav se je rešilo ter dve leti trajajoče zavlačevanje in negotovost se končujeta.
Jutri bo v Lizboni 27 podpisov reformne pogodbe potrdilo našo skupno usodo v evropskem 21. stoletju, ki bo temeljilo na naših skupnih vrednotah, naši blaginji, varnosti in solidarnosti. Od januarja 2009 nameravamo delovati na nov način. To je pomembno, ker bodo določbe lizbonske pogodbe vplivale na naslednje evropske volitve in s tem na imenovanje predsednika Komisije.
Gospe in gospodje, listina o temeljnih pravicah je najpomembnejša novost v lizbonski pogodbi, ker daje jasen odgovor na dve temeljni vprašanji: kdo smo in kakšno je naše skupno prizadevanje? Listina pooseblja naše skupne vrednote in hkrati izraža soglasje o naši enotnosti v raznolikosti. Če bomo zanemarili enega od teh elementov, bomo povzročili nasprotovanje in odpor naših narodov. Upam, da se bosta duh in vsebina Evropske listine o temeljnih pravicah v Evropi izvajala v čim širšem obsegu, ker ta listina resnično vključuje našo individualno identifikacijo z Evropsko unijo in našo povezanost z Evropsko skupnostjo skupnih vrednot.
Reformna pogodba tudi razširja obseg demokracije, ker krepi moč Evropskega parlamenta, vzpostavlja pravičnejši sistem glasovanja v Svetu, določa večjo vlogo nacionalnih parlamentov kot porokov subsidiarnosti in približuje Unijo običajnim državljanom, ki bodo zdaj imeli pravico do dajanja zakonodajnih pobud.
Evropski parlament bo imel več dolžnosti in odgovornosti do državljanov Evrope. Zato mora biti naša skupščina strožja in odmevnejša. Moja skupina je pripravljena pomagati v zakonodajnem procesu in tudi pri predstavljanju novih zamisli. Prav tako podpiram predlog za vzpostavitev posvetovalne skupine. Imela bo ključno vlogo pri načrtovanju naše nadaljnje poti v naslednjih 20 ali 30 letih. Če želimo Evropo zgraditi na temeljih blaginje in varnosti ter tudi vrednotah in skupnem občutku za solidarnost, moramo biti sposobni razmišljati o prihodnosti evropskega socialnega modela.
Ko bo pogodba ratificirana, se bomo lahko osredotočili na področja politike, na katerih ljudje želijo, da Evropa stori več. Na evropski ravni se morajo obravnavati vprašanja, kot so podnebne spremembe, energija, priseljevanje in varnost.
Gospe in gospodje, drugi sklep, predviden v Lizboni, nosi več kot le simbolni pomen. Zadeva širitev schengenskega pravnega reda na države članice, ki so se Uniji pridružile leta 2004. Svoboda gibanja je občutljivo vprašanje, zlasti za ljudi, ki so občutili jarem okupacije in jim je bila svoboda odvzeta. Življenja v Skupnosti skupnih vrednot se ne da uskladiti z določanjem razlik med ljudmi, ki se selijo znotraj Evropske unije. Poleg tega enako obravnavanje pomeni tudi enakost pred zakonom. Če se ta načela zanemarijo, ne bomo nikoli dosegli socialne kohezije in ljudje, katerih predstavniki smo, bodo Evropi obrnili hrbet.
Prav tako se strinjam s povečanjem policijskega in pravosodnega sodelovanja med državami članicami. V odprti Evropi je to učinkovito sredstvo za boj proti problemu trgovine z ljudmi in nezakonitega priseljevanja. Gospe in gospodje, četrtkov Evropski svet nas bo približal k bolj odprti, bolj demokratični Evropi, ki je sposobna ukrepati. Pri tem se je treba tudi zavedati, da Evropa, ki zagotavlja enotnost v raznolikosti, prispeva k stabilnosti znotraj lastnih meja, pa tudi k miru po vsem svetu.
Martin Schulz
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, predsednik Komisije je pravilno navedel enega od ključnih izzivov sedanjega časa, in sicer vprašanje, kako naj v Evropi oblikujemo politiko notranjih zadev na podlagi pogodbe, ki se bo podpisala jutri, na podlagi novih pravnih struktur Evropske unije. Navedel je problem množičnega priseljevanja v Evropo kot primer, kako se lahko organizira notranje evropsko območje, s čimer mislim na pravno območje, ki ima zunanje meje, vendar nima več notranjih. To počnemo na medvladni ravni.
Ne sme biti kakršnih koli iluzij: konvencija za izvajanje schengenskega sporazuma ni zakonodaja Evropske unije, ni zakonodaja Skupnosti, pač pa je medvladni instrument. To samo po sebi kaže, da še vedno nismo odpravili napake v strukturi, ker so medvladni instrumenti predvsem oblika zakonodaje, ki se osredotoča na nacionalno suverenost, namesto na oblikovanje učinkovitega evropskega okvira. To je temeljna razlika. Dejstvo je, da zakonodaja na podlagi nacionalne suverenosti omogoča izražanje nacionalnih posebnosti in pridrževanje pravic posameznika do oviranja napredka Unije. Ob upoštevanju izzivov, s katerimi se srečujemo na področju migracijske politike, je to za nas nesprejemljivo.
V zvezi s tem je stališče predsednika Barrosa popolnoma pravilno, ker ni prav, da je na primer južna Evropa pod močnim pritiskom preseljevanja, medtem ko si v drugih geografskih delih Evrope zatiskajo oči. To se ne sme nadaljevati v nedogled. Naša ponovna spodbuditev procesa vključevanja na podlagi nove pogodbe je torej prvi korak, ki mu morajo slediti še dodatni, pri čemer mislim na tesnejše vključevanje na drugih področjih, vključno s področji skupne politike notranjih zadev, skupne varnostne politike in skupne pravosodne politike.
To je povezano z mojo drugo točko, ki je za nas zlasti pomembna v tem trenutku. Danes bomo uradno podpisali listino o temeljnih pravicah. Odlično. Krasna miza, elegantni stoli, prijetno ozračje, kot vedno.
(Vzklik Daniela Cohn-Bendita: In krasni poslanci!)
Da, tudi čudoviti poslanci. Vendar so nekateri poslanci prijaznejši od drugih, gospod Cohn-Bendit.
(Smeh.)
Prostor bo sijajen, kot vedno Vendar me vse to spominja na dobrega prijatelja, ki se je v življenju večkrat poročil, pri tem pa tudi večkrat vložil zahtevo za ločitev. In vedno, ko sem se udeležil njegove poroke in sem po svečanem slavju, kjer je vse potekalo krasno, odhajal domov, sem mu dejal, da nam je kot vedno podaril zelo lep dan. Danes občutim nekaj podobnega. Bil sem v Rimu, skupaj z vami, gospod Pöttering, in številnimi drugimi poslanci, ki so danes tukaj. To smo doživeli v Rimu. Bilo je kot na poroki: praznovanje, izbrana hrana, čudovita slovesnost, prijetna glasba,
(Vzklik Daniela Cohn-Bendita: Prelepo mesto!)
prelepo mesto, sijajno ozračje, nobenega Cohn-Bendita, torej prekrasno.
(Smeh.)
Nato smo šli domov in doživeli ločitev. Danes se pripravljamo za naslednjo poroko, tokrat v Lizboni: sijajno ozračje, čudovito mesto, nobenega Cohn-Bendita, skratka tako, kot mora biti. Upam le, da ne bo sledila še ena peticija za ločitev z Irske. Torej, gospe in gospodje, dokler pogodbe dejansko ne ratificira vseh 27 držav članic, nimamo razloga za praznovanje.
Podpis pogodbe je smiseln. Za nasprotnike Evrope, ki so hoteli spodkopati ustavo, ker so verjeli, da lahko na tak način ustavijo proces vključevanja, je bila ta pogodba prav gotovo lekcija. Res je, da lizbonska pogodba ne izpolnjuje vseh naših želja, vendar je boljša kot uničevanje Evrope s stalnim nasprotovanjem vključevanju.
(Ploskanje.)
Tisti, ki so zavrnili osnutek ustavne pogodbe, ker so menili, da je bila premalo natančna na področju socialne politike in je potrebovala močnejši socialni element, ne bodo našli tega dodatnega elementa v novi pogodbi, vendar sta razglasitev listine o človekovih pravicah in njena vključitev v pogodbo omogočila uresničevanje veliko temeljnih socialnih pravic.
Nedvomno so ekstremisti na obeh straneh imeli razloge za zavrnitev osnutka ustave. Bolj razumem tiste, ki so jo zavrnili zaradi socialnih razlogov, kot nasprotnike Evrope, ki so pogodbo zavrnili načelno, ker ne želijo te Unije.
Vendar je nekaj popolnoma jasno: ta pogodba je lahko le izhodišče. Pomeni korak naprej, vendar ni dovolj. Vseeno je ta korak zdaj treba narediti. Upam, da bo ta poroka trajna in da odvetniki za ločitve ne bodo potrebni, ker se bodo izzivi v naslednjih letih, pri čemer bo moj kolega poslanec gospod Swoboda kmalu spregovoril o Kosovu, lahko premagali le, če bomo Evropo zgradili na trdnih institucionalnih temeljih.
(Ploskanje.)
Andrew Duff
v imenu skupine ALDE. Gospod predsednik, gospod Schulz ima popolnoma prav, da je to teden praznovanja, ki svečano razglaša listino o varovanju naših državljanov pred zlorabo najmočnejših, ki je bila zaupana Uniji, in podpis lizbonske pogodbe, ki bo okrepila naše zmožnosti pri ukrepanju in bistveno izboljšala kakovost naše demokracije. Veseli me, da se je predsednik vlade Brown končno odločil priti, čeprav na žalost pozno. Bojim se, da bo to značilno za sodelovanje Britanije v EU. Prosim, bodite pozorni, da se bo gospod Brown podpisal z nalivnim peresom in ne svinčnikom.
(Smeh.)
Evropski svet je naša prva priložnost za odločen korak naprej, da se konča to introspektivno obdobje razmisleka in da se začne izvajati resna politika. Prvo na seznamu je Kosovo, pri čemer bo Unija nadzirala neodvisnost države brez odobritve Varnostnega sveta ZN. Za prihodnost Kosova in vseh nas je bistveno, da se tisti, ki se bojijo, da bo takšen drzen korak ustvaril precedens, odločijo za konstruktiven umik in tako ne poskušajo zaustaviti samoodločnosti Kosovcev.
Da Evropski svet izrazi svoje namene, mora prav tako sprejeti trdne sklepe o velikosti in obliki misije evropske varnostne in obrambne politike na Kosovu. Poleg tega moramo tudi ponovno zavrniti podpis stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma s Srbijo pred izročitvijo njenih vojnih zločincev Mednarodnemu kazenskemu sodišču. V povezavi s tem bi lahko na podlagi Sarkozyjeve zamisli nastalo skupino modrecev (groupe des sages) uporabili za razvijanje nadomestnega scenarija o prihodnosti Balkana, vendar to ne sme škodovati trenutnim zavezam.
(Ploskanje.)
Brian Crowley
v imenu skupine UEN. - (GA) Gospod predsednik, voditelji EU so se zbrali v Bruslju, da se bodo udeležili srečanja Evropskega sveta na dan po podpisu nove reformne pogodbe. Irska je ena od držav, v katerih se bo o določbah te pogodbe odločalo na referendumu; če se bo kampanja za podporo pogodbe izvajala na jasno profesionalni ravni, sem prepričan, da bo referendum zelo uspešen.
v imenu skupine UEN. - Poleg tega moram kot predstavnik Irske v tem delu razprave o prihodnosti lizbonske pogodbe v zvezi z mnenjem gospoda Schulza o nevarnostih negativne podobe, ki bi jo spodbujala Evropa, izpostaviti nekatera dejstva.
Najprej čestitam vsem, ki ste sodelovali pri doseganju končnega dogovora o lizbonski pogodbi. Vendar je to le pisni dokument in vprašamo se lahko, kot se v tem parlamentu pogosto, kaj si želi Evropa videti. Kaj želijo vedeti prebivalci in državljani Evrope?
Da, državljani Evrope želijo več Evrope. Vendar jim koncept več Evrope ne pomeni tega, kar veliko od nas v tej sobi mogoče misli. Ne pomeni novih uredb, novih zakonov - ali kot bi to videli oni, novih omejitev. To pomeni pametnejšo Evropo, Evropo, ki se odziva na njihove vsakodnevne potrebe. Zato so lizbonska strategija in njeno nadaljevanje ter izboljšanje tako pomembni v zvezi z dogajanjem na zasedanju Sveta v Lizboni.
Drugič, celotno vprašanje preseljevanja, ki so ga omenile mnoge države članice, predstavlja ogromen pritisk na sredstva ne samo v finančnem smislu, kar zadeva stroške za države, zlasti tiste v južnem Sredozemlju, ki morajo za obvladovanje tega problema namenjati ogromno denarja, ampak tudi v smislu socialne kohezije v teh državah. Ustvarja ogromne probleme in črpa iz dobre volje in naporov ljudi teh držav.
Tretje in najpomembnejše od vseh je celotno vprašanje v zvezi z načinom razvoja evropske vizije, ki jo želimo prikazati svetu in je trenutno predmet razprave na konferenci o podnebnih spremembah na Baliju in bo tudi v prihodnje na nekaterih drugih konferencah v New Yorku v prihodnjih mesecih, medtem ko je najpomembneje, da so naši državljani ustrezno obveščeni o tem, kaj lahko pričakujejo.
In zadnjič, ker na Irskem ravno potekajo priprave na referendum, bi želel povedati predsedniku Barrosu in podpredsedniku Wallströmu: brez davkov, brez davkov, brez davkov. Pogodbe vas ne pooblaščajo za pripravo davčnih predlogov. Komisija bi se morala temu izogniti.
Daniel Cohn-Bendit
Gospod predsednik, gospe in gospodje, naše današnje srečanje je čudovito. Predsedujoči in Svet sta odločna, poleg tega je povzetek, ki sta ga pripravila, zelo dober. Kaj natančno sta povzela, nisem uspel spremljati, vendar so postavke vsekakor pravilne.
Glavni vodja Komisije je poudaril, da je Komisija pripravljena na izzive globalizacije. Besedo globalizacija je izgovoril 87-krat in besedo izzivi 82-krat, torej to mora držati.
S tem smo pri poroki, ki jo je Martin tako navdušeno opisal. Razmere so resnično zanimive, ker se bo ženin poročil z isto nevesto že drugič. To je neobičajno, tudi za poroke, ki se jih udeležujete vi, Martin. Razlika je le, da je nevesta zdaj nekoliko starejša, nekoliko staromodnejša in manj privlačna, kot je bila v Rimu. Vendar je ta poroka potrebna. Danes smo povabljeni vsi. Ker se je udeležujem danes in se je nisem prejšnjikrat, bo potekala vredu. To je zelo pomembno.
Preden spregovorim o pomembnih problemih, naj omenim nenavadno ravnanje britanskega predsednika vlade v Lizboni. Ugotovil je, da se namerava pododbor odbora podkomisije srečati v spodnjem domu, zaradi česar ne bo mogel biti prisoten pri podpisu dokumenta, ki ga ni želel podpisati, ampak ga je vseeno nameraval podpisati in ga je kasneje med kosilom vendarle podpisal. Bilo je nenavadno, vendar takšna je danes Velika Britanija. To je vaš problem, ne moj.
Zdaj pa k bolj resnima zadevama. Prva je Kosovo. Stara židovska šala pravi, da, če imaš na voljo dve možnosti, vedno izberi tretjo. Imamo dve možnosti. Če ne priznamo neodvisnosti Kosova, bomo povzročili spor. Če jo priznamo, bomo povzročili spor. Obe izbiri vodita k sporu, ali s Kosovom ali s Srbijo. V Evropski uniji moramo biti odločni in pokazati, da smo sposobni ukrepati, ne samo, da znamo govoriti. Razviti moramo program 2020, da okrepimo pravno državo v tej regiji, in ta program se mora razviti skupaj s Kosovom, skupaj s Srbijo in skupaj z Bosno in Hercegovino.
Pravno državo moramo okrepiti v tej celotni regiji. Razviti moramo okoljski in podnebni pakt. Oblikovati moramo regionalni razvoj, ki ga bodo med drugim sestavljala vsebalkanska omrežja poti, s čimer bomo tej regiji zagotovili možnost pospešenega približevanja Evropski uniji, da se bodo vse te države vključile v Evropsko unijo hkrati. Edini način, s katerim lahko preprečimo spor, je, da tem državam poleg evropskega dejavnika povezovanja zagotovimo tudi pomoč pri njegovem razvoju. Nato bom videli, ali je 27 držav članic poleg tega, da so se sposobne poročiti s svojimi nevestami, sposobno v svoji družini imeti tudi težavne otroke, da bo končno lahko zavladal mir v tej regiji. Zdaj dejansko govorim o poroki.
Druga točka je prav tako ključna, in sicer Iran. Svet bo moral tudi v zvezi s tem sprejeti odločitev. V tem primeru lahko povemo, da nevarnosti iranske jedrske bombe po podatkih obveščevalne službe Združenih držav ni več. Vsi smo kot majhni otroci, vedno verjamemo, kar želimo verjeti. Če nam ljudje povejo nekaj, kar nam ne ustreza, rečemo, da lažejo. Če nam povejo nekaj, kar nam ustreza, rečemo, da imajo prav. Ne vem, kdo ima prav, vendar bi mi tokrat ustrezalo, če imajo prav Združene države.
Vendar v Iranu možnost obstoja jedrske bombe ni edina težava. Prav tako je težava v zvezi s svobodo, ali natančneje, z zatiranjem svobode. Zadnjih nekaj let se zatiranje ljudi v Iranu neverjetno stopnjuje. Menim, da mora Evropa nekaj storiti tudi v zvezi s tem. Ne gre le za preprečevanje nevarnosti jedrske bombe. Gre tudi za svobodo prebivalcev Irana in način, kako bomo civilni družbi pomagali zagotoviti to svobodo.
Nekateri voditelji vlad menijo, da so pametni, ker dajejo smiselne nasvete ter delajo dobre in pametne stvari za Evropo. Vendar je hinavsko predvidevati, da se lahko jedrski reaktorji prodajajo po vsem svetu, bodisi Libiji, kjer je teroristična diktatura, ali Tuniziji, Alžiriji, Maroku, pri čemer naj bi se šele kasneje ugotovilo, da vsi ti narodi v resnici želijo izdelati jedrsko bombo. V včerajšnji izdaji časopisa New York Times je bilo objavljeno, kar vsi govorimo že 30 let, in sicer, da kdor uporablja jedrsko energijo v civilne namene, jo bo uporabil tudi v vojaške namene, če ne bo druge možnosti. Pri tem jedrske reaktorje prodajamo vsem afriškim, ameriškim in drugim državam ter menimo, da smo razumni. Neumni smo, da to počnemo. To je treba povedati.
(Ploskanje.)
Francis Wurtz
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Gospod predsednik, predsedujoči, predsednik Komisije, naslednji Evropski svet bo potekal v okviru podpisa nove pogodbe, takoj po zlasti pomembnem vrhu EU-Afrika in ne smemo pozabiti, da tudi med prvo fazo izvajanja procesa v Annapolisu.
V zvezi s pogodbo menim, da bo Unija zelo narobe razumela razmere, če bo menila, da sporazum, dosežen na tem vrhu, označuje konec krize zaupanja, ki je iz sedanje usmeritve gospodarske in socialne politike Unije izločila celotne dele naših družb. Ta težava ostaja. Bolj smiselno bi bilo, da bi jo priznali in se nanjo odzvali.
Podobno soočenje z resničnostjo se zdi potrebno v zvezi z našimi odnosi z Afriko. Generalni sekretar Afriške enotnosti, Alpha Konaré, je Evropo pozval, naj preneha s paternalizmom. Poudaril je, da Afrika ne more biti več območje lova ali postati novo ozemlje, ki se bo osvojilo. Obsodil je logiko sporazumov o gospodarskem partnerstvu, ki prebivalce Afrike tako veliko stanejo.
Pomembno je, da je sedem latinskoameriških držav ustanovilo tako imenovano Banko juga skoraj na isti dan, kot je potekal vrh, s čimer se poskušajo osamosvojiti od Mednarodnega denarnega sklada in zmanjšati neenakosti v svoji regiji. Evropska unija se mora iz tega kaj naučiti in upoštevati ta ukrep zaradi splošne in rastoče potrebe po pravičnejšem, dostojnejšem partnerstvu, vključno v svojem načinu obravnavanja preseljencev.
Končno naj omenim Bližnji vzhod, ki očitno manjka na dnevnem redu Sveta: kako se je lahko Unija v Annapolisu strinjala, da se v celoti umakne iz strukture, pristojne za izvajanje zadevnega načrta? Ali namerava stati pri strani in nedejavno opazovati kršenje sporazuma, kakor se je storila prejšnji teden v zvezi z naselji v vzhodnem Jeruzalemu? Na splošno, kakšna so naša resnična pričakovanja za Evropo in kaj smo pripravljeni storiti, da se uresničijo? To je prednostno vprašanje za naslednji Evropski svet.
Jens-Peter Bonde
v imenu skupine IND/DEM. - Gospod predsednik, jutri dopoldan ob 11.30 bodo predsedniki vlad podpisali končno pogodbo, ki je nobeden od njih ni prebral. Podpisujejo vrsto sprememb, ki jih sploh ne razumejo. Včeraj je danski parlament zavrnil referendum o pogodbi, ki je niso prebrali. S tem so kršili dansko ustavo in bodo morda morali pred sodišče, da bomo lahko izvedli referendum.
Nekaj od njih jih je morda prebralo celoten osnutek, čeprav o tem dvomim. Končna izdaja je še vedno neberljiva zaradi enega preprostega razloga: ni konsolidirana. Mednarodna konferenca je odločila, da bodo berljivo različico izdali šele takrat, ko bo vseh 27 držav članic ratificiralo pogodbo. Ne beri, podpiši, je cinična morala. Vsa pogajanja znotraj medvladne konference in s skupino pravnikov lingvistov so bila, kar zadeva veliko poslancev tega parlamenta, popolnoma zaupna. Sistem oštevilčevanja je bil trikrat spremenjen, zato je bilo praktično onemogočeno kakršno koli primerjanje pred podpisom. Pogodba ne vsebuje niti primerjave z različico, izdano oktobra.
Najprej razveljavijo dva referenduma, ki ne spoštujeta ustave. Nato se na skrivaj pogajajo in vsebino na novo poimenujejo. Še vedno ponujam steklenico dobrega vina v zameno za le en primer iz zakonodaje, ki ga je mogoče sprejeti v skladu z ustavo in ne v skladu z lizbonsko pogodbo. Celo najizkušenejši pravni strokovnjak na danskem uradu za zunanje zadeve priznava, da ga ni.
Na strokovni obravnavi v danskem parlamentu sem trikrat zaprosil za primer področja državne zakonodaje, ki ga lizbonska pogodba s svojimi horizontalnimi klavzulami in fundamentalistični načeli ne zajema. Dobil nisem niti enega tehtnega primera. Lizbonska pogodba bo razdrla obstoječo EU in uvedla novo stanje s skupnim državljanstvom, pravno osebnostjo in vsemi orodji nacionalne države. Večino zakonov bodo na skrivaj sprejeli državni uradniki. Pomanjkanje demokracije bo vedno večje. Moja skupina predlaga, da dokler končnega besedila ne preberemo, ga tudi ne podpišemo.
(Ploskanje.)
Jim Allister
Gospod predsednik, danes ponovno mnogi veliko govorijo o evropskih demokratičnih vrednotah. Danes bomo ambiciozno potrdili prepričanje o človekovih pravicah, čeprav se elita EU hkrati pripravlja na praznovanje svoje do sedaj največje arogantne poteze, pripravljajo se na podpis preoblikovane ustave ne glede na svoje ljudi in njihove želje.
Referenduma iz leta 2005 sta Evropi pokazala, da ni v stiku z ljudmi, vendar zaradi tega ni opustila tega, česar si ljudje ne želijo, ampak je njihova nasprotovanja preprečila tako, da je določila, da se jih tokrat o tem ne bo spraševalo. To lahko ima škandalozne posledice, to pomeni, da bodo po vsej celini nacionalne moči odvzete, ustanovljene superdržavne strukture, uvedeno bo novo državljanstvo EU, EU bo dobila status pravne osebe in samo peščico državljanov se bo sploh kdaj kaj vprašalo.
Zakaj? Ker se v večini držav, vključno z mojo, voditelji bojijo sodbe svojih ljudi in s tem svoji aroganci dodajajo strahopetnost. Tako na dan, ko se veliko pogovarja o človekovih pravicah, pravim: Dajte ljudem Evrope osnovne politične in človekove pravice, da lahko rečejo tej ustavi "da" ali "ne", in pravico reči "da" ali "ne" na referendumu.
(Ploskanje.)
Carlos Coelho
(PT) Gospod predsednik, predsednik Komisije, gospe in gospodje, portugalsko predsedstvo se končuje in doseglo je številne izjemne uspehe. Nisem med tistimi, ki med drugim pretirano poudarjajo diplomatske pobude v zvezi z vrhoma z Brazilijo in Afriko: čas bo pokazal, ali zagotavljajo konkretne ukrepe ali so bili le veliki dogodki, odmevni v medijih.
Vendar poudarjam strukturne ukrepe, ki so se izvedli v teh šestih mesecih za dobro Evrope. Spomnim se naslednjih: konec institucionalne krize s sprejetjem lizbonske pogodbe, ki se bo podpisala jutri, razglasitev evropske listine o temeljnih pravicah, ki bo zavezujoča, zgodovinska širitev schengenskega območja z vključitvijo devetih novih držav članic in skoraj 4 kvadratnih kilometrov, dosežek strateške vitalnosti in izvedba pomembnega programa GALILEO, s katerim se nekateri ne strinjajo, ker bi raje vse to prepustili Združenim državam, Rusiji in Kitajski.
Prav tako poudarjam koristno zakonodajno delo v sodelovanju z Evropskim parlamentom ter odlično razumevanje s Komisijo in njenim predsednikom, dr. Durăo Barrosa. Medinstitucionalno sodelovanje se je obrestovalo in pokazalo dobre rezultate. Predsedujoči, želim vam veliko uspeha na zasedanju Sveta 14. decembra. Pričakujemo še več pomembnih odločitev na področju zunanje politike s posebnim poudarkom na Kosovu ter v zvezi z odzivom Evrope na izzive globalizacije.
Zlasti čestitam portugalskemu predsedstvu za vključitev vprašanja politike priseljevanja Evrope na dnevni red Sveta, pri čemer bo lahko predsednik Barroso pravočasno izpostavil pobude Komisije v zvezi s tem. Jasno je, da nekatere težave in izzivi presegajo področje pristojnosti posameznih držav članic, zaradi česar je potreben skupni pristop, kar je še zlasti očitno, kot že rečeno, na območju brez notranjih mej.
Gospod predsednik, naj se na koncu navežem na nacionalno področje. Portugalska se je med predsedovanjem Sveta vedno potrudila, da je čim bolj upoštevala skupni interes. Tako je bilo v primeru leta 1992 s takratnim predsednikom vlade Cavacom Silvo in ministrom za zunanje zadeve Joăom de Deus Pinheirom, ki je zdaj poslanec Evropskega parlamenta. Tako je bilo tudi v primeru leta 2000 s predsednikom vlade Antóniom Guterresom in tako je danes med tretjim portugalskim predsedstvom Sveta Unije.
Naj vas, državni sekretar, opozorim na vašo osebno zavezanost, zavezanost ministra Luisa Amado in predsednika vlade Sócratesa ter zavezanost vseh aktivnih udeležencev tukaj, v Bruslju in Lizboni, ki so se trudili zagotoviti uspeh predsedstva. Zlasti vas opozarjam na delovanje omrežja za pomoč otrokom ulice REPER in sposobnost veleposlanika Mendonça e Moure ter se zahvaljujem za učinkovito sodelovanje z Evropskim parlamentom, ki ga je omogočil dr. Alexandre Leităo.
Hannes Swoboda
(DE) Gospod predsednik, predsedujoči, predsednik Komisije, glavni dosežek portugalskega predsedstva je, da je lizbonska pogodba zdaj pripravljena za podpis, k čemur je vsekakor pripomoglo tudi veliko poslancev tega parlamenta.
Ena od nalog lizbonske pogodbe je okrepiti skupno zunanjo in varnostno politiko EU ter zanjo oblikovati institucionalno podlago. Vendar lahko pogodba le ustvari prave pogoje, pri čemer sta ključna tudi volja in odločnost za doseganje skupne zunanje in varnostne politike.
Drži, kot so dejali nekateri govorniki, da bo v tem kritičnem času podpisa lizbonske pogodbe Kosovo za države članice pomenil preskus odločnosti pri prizadevanju za skupno zunanjo in varnostno politiko. Kar koli se odločimo v zvezi s Kosovom, bo v tej regiji povzročilo težave.
Tretje možnosti, ki jo je predlagal gospod Cohn-Bendit, ni, ker se tretja možnost, in sicer, da se tej regiji nameni veliko denarja in pobud, že nekaj časa izvaja. Edina možnost za Kosovo je neodvisnost, ki bo povzročila veliko težav v tej regiji, pri čemer se bi lahko odločili tudi, da neodvisnega Kosova ne priznamo, kar bi prav tako povzročilo veliko težav v tej regiji.
Menim, da je precej jasno, da se moramo držati načela, po katerem mora vsak ukrep, ki se bo izvedel v naslednjih tednih in mesecih, izhajati iz te regije in se izvesti skupaj z Evropsko unijo. Vendar se to lahko zgodi le, če bo Evropska unija o tem vprašanju imela skupno stališče.
V tej regiji sem v imenu Evropskega parlamenta aktiven že deset let in po mojih izkušnjah je uresničljiva le ena možnost, in sicer skorajšnji premik k omejeni, določeni in nadzorovani neodvisnosti. Trdno sem prepričan, da bi bilo popolnoma nedopustno in nesprejemljivo, če bi Kosovo razglasilo svojo neodvisnost enostransko, pri čemer se z neodvisnostjo bolj ali manj strinjamo. Veliko politikov na Kosovu tudi pravi, da se ta proces lahko izvede s skupnim prizadevanjem. O tem sem se lahko neposredno prepričal na zadnjih tukajšnjih volitvah. Ta proces lahko uspe, če se Evropska unija odloči za skupni pristop.
V zadnjih dneh tega predsedstva naj tudi pozovem Svet, da zagotovi skupno evropsko usmeritev, da bodo skupno odgovornost upoštevale vse stranke in da bo pri vseh ukrepih, ki se bodo izvajali v naslednjih tednih in mesecih na Kosovu, prisotna EU. To je najpomembnejša zahteva. Odločilni dejavnik ne bo priznanje neodvisnosti Kosova, ampak odločna zastopanost varnostne politike EU na Kosovu, za dejansko izvedbo katere si mora prizadevati portugalski predsednik Sveta.
(Ploskanje.)
Sophia in 't Veld
(NL) Gospod predsednik, po več let trajajočem zastoju se lizbonska pogodba naposled podpisuje, vendar morajo tudi njeni podpisniki končno ukrepati kot lastniki, resnični voditelji Evrope. Skrajni čas je, da se prenehajo le prepirati na nacionalni ravni o tem, kaj so dosegli, in začnejo dejavno razpravljati o podpori te pogodbe ter si prizadevati za njeno ratifikacijo, da bo postala veljavna 1. januarja 2009.
Največja sprememba je v zvezi s sodelovanjem policije in pravosodja. Biti moramo jasni in hitro določiti, kako bomo obravnavali aktualna vprašanja leta 2008 v prehodnem obdobju. Kakšno je stališče Sveta o predlogih komisarja Frattinija za izvajanje novih postopkov zdaj, ko se pričakujejo nova pravila?
Danes se bo uradno razglasila tudi listina o temeljnih pravicah. Sramotno je, da so jo države članice izvzele iz Pogodbe in ji s tem zmanjšale moč ter zlasti potrdile dve izključitvi. Zdaj morajo v praksi dokazati, da resnično želijo temeljne pravice, namesto da o njih le govorijo.
Nazadnje, gospod predsednik, Evropska unija postaja nekoliko bolj demokratična in nekoliko učinkovitejša. Vendar mora biti zrela demokracija odločna, pri čemer mora tudi nadzorovati izvajanje moči in biti odgovorna. Čas je za demokracijo, čas je, da pokažemo odgovornost, tudi v boju proti terorizmu, zato prosim Svet, naj razloži, kakšno vlogo je imela Evropa v nezakonitih dejavnostih Cie.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Gospod predsednik, zgodovina se rada ponavlja. Pred tremi leti se je podpisala pogodba o ustanovitvi ustave za Evropo. Voditelji držav članic EU so bili zelo zadovoljni in prepričani, da bo ta dokument postal veljaven. Vendar sta dva naroda izrazila odločno nasprotovanje na referendumih.
Voditelji vlad zdaj podpisujejo skoraj identično besedilo in računajo, da se bodo lahko tokrat izognili referendumom. Jasno je, da podcenjujejo ta temeljni instrument demokracije. Čas, ki se je javno označil za obdobje razmisleka, je bil zapravljen. Namesto, da bi se posvetili posvetovanjem, socialnemu dialogu in razpravam, se je to obdobje zapravilo za izumljanje sredstev za manipulacijo.
Treba je poudariti, da je tako imenovana reformna pogodba zelo pomemben dokument, ker dejansko določa omejitve suverenosti držav članic. Veliko posebnih pravic, ki so jih doslej imele nacionalne države, prenaša na institucije EU, ki niso pod pravim demokratičnim nadzorom. Prepričan sem, da bi pogodbo, ki se bo jutri podpisala, doletela enaka usoda, kot njeno predhodnico, če bi narodi Evrope lahko glasovali.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Gospod predsednik, pred nekaj meseci sem telefoniral varuhu človekovih pravic v moji državi in medtem ko se čakal na liniji, se je vrtela pesem "Let it be", ki je ponujala bolj malo razlogov za optimizem v zvezi s pritožbo, ki jo obravnava urad, kar se je izkazalo za resnično.
Takšen občutek večkrat dobimo tisti med nami, ki še vedno ne vidimo, kaj Evropska unija počne za vključevanje regionalnega vprašanja ali narodov brez države v svojo institucionalno strukturo in politiko. Na žalost je vedno več tistih, ki so prepričani, da se to ne bo nikoli zgodilo, pri čemer v resnici nimamo veliko drugih možnosti.
V zvezi s Kosovom se tukaj govori o težavah, vendar mi nihče ni zastavil vprašanja, ki se mi zdi ključno: kaj želijo prebivalci Kosova?
V zvezi z lizbonsko strategijo menimo, da je preveč samozadovoljstva in da je to samozadovoljstvo predvsem posledica dejstva, da se kazalci za ocenjevanje te strategije določajo zlasti na podlagi rasti BDP. Kdaj bomo imeli kazalnike socialnega in okoljskega napredka, da bomo lahko lizbonske dosežke ocenili smiselno?
Ilda Figueiredo
(PT) Ponovno smo priča naštevanju osnovnih načel neoliberalne politike, ki se je izvajala med portugalskim predsedstvom. Jutrišnji podpis lizbonske pogodbe, ki vsebuje osnove tako imenovane "Evropske ustave", je nedvomno bolj resno vprašanje, ki predstavlja pozitivni napredek v neoliberalnem povezovanju, zaradi katerega se vedno bolj povečujejo socialni problemi in neenakosti.
Zanaša se na prožno varnost, da bo delo še bolj negotovo, namesto na odzive, namenjene izboljšanju delovnih pogojev. Namesto odzivov, namenjenih izboljšanju življenjskih pogojev, in obravnavanja problema revščine, s katero se sooča več kot 80 milijonov ljudi, predstavljajo še bolj neoliberalno različico lizbonske strategije, ki spodbuja liberalizacijo in privatizacijo javnih storitev. Torej se bodo delavci in državljani še naprej bojevali, kakor so se v dogodkih 18. oktobra in protestu v Lizboni, proti tej pogodbi, tem politikam in kampanji za zavezujoče referendume o Pogodbi po pravilno izvedenih pluralističnih razpravah.
Frank Vanhecke
(NL) Gospod predsednik, ko je Venezuela nedavno z glasovanjem na referendumu z zelo majhno večino zavrnila načrte Chaveza za radikalno spremembo ustave, je tako imenovani diktator Venezuele upošteval voljo ljudstva, kakor jo morajo voditelji bolj ali manj svobodne države. Mislim, da se v Evropi lahko veliko naučimo iz tega primera.
"Evropska ustava" se je zdaj z veliko večino volivcev demokratično zavrnila v dveh državi članicah, kar smo dobilo servirano še sveže. Praktično nespremenjeno, razen nekaj lepotnih sprememb. Prava razprava ni več mogoča, prav tako zagotovo ni več mogoče referendum v državah, ki bi lahko bile kritične ali glasovale proti. Evropska ustava, se opravičujem, reformna pogodba, se podpisuje v Lizboni sredi velikega pompa in slovesnosti, nato pa se bo hitro in s pretirano naglico sprejela v parlamentih, ki jo podpirajo. Evropa je lažna demokracija.
Način, na katerega evrokrati obravnavajo glas ljudstva, se je ponovno izrazil v zelo nedavni izjavi komisarja Rehna glede možnosti pristopa Turčije. Zabeležila se je njegova izjava, da nacionalni sporazumi ali posebne volilne zahteve pristopa Turčije ne smejo ovirati. Evropske vladarje niti malo ne zanimajo volilne obljube, ki so se dale volivcem glede pristopa Turčije. V Venezueli je za zdaj še demokracija, vendar je v Evropi na žalost veliko slabša.
Giles Chichester
Gospod predsednik, na dnevnem redu prihodnjega zasedanja Evropskega sveta so nekatera pomembna vprašanja. Veselim se novic o izboljšanju evropske konkurenčnosti, napredku glede evropskih ambicioznih ciljev v zvezi z obvladovanjem podnebnih sprememb in zavezi Evrope, da bo sodelovala z državami v razvoju in jim pomagala ublažiti revščino. Vendar bomo ta teden zagotovo vso pozornost namenili podpisu reformne pogodbe v Lizboni.
Kot smo mi, britanski konservativci, stalno govorili, ni bilo nobene bistvene potrebe po tej obsežni pogodbi, medtem ko je ravno ta teden ena od vodilnih akademskih strokovnjakinj objavila poročilo o posledicah širitve EU. Jasno je navedla, kar že nekaj časa govorimo, da je EU delovala popolnoma ustrezno brez reformne pogodbe. Pravi, citiram: "Od maja leta 2004 se je v praksi izkazalo, da so se institucionalni procesi in prakse precej vztrajno upirali učinku širitve."
To je pomembno ob upoštevanju vsega, kar smo slišali, da EU ne bo mogla obvladovati razširitve brez institucionalnih preobratov ali celo blokad. Vse to potrjuje naše stališče, da je ta pogodba prej izraz političnega simbolizma kot kakršna koli nepristranska ocena potreb Evrope.
Poleg izpodbijanja pomembnosti te pogodbe smo bili tudi zelo kritični do procesa, ki nas je pripeljal do te stopnje. Nemogoče je trditi, da ta pogodba dejansko ni ista evropska ustava, ki je bila tako odločno zavrnjena med glasovanjem v Franciji in na Nizozemskem. Britanski predsednik vlade je med svojimi kolegi edini, ki vztraja pri mitu, da sta pogodba in ustava različni. Britanci mu ne verjamejo in velika večina je večkrat mnenje, da je treba izvesti referendum. Gospod Brown njihovih želja ni upošteval, s čimer je veliko prispeval k razvrednotenju svoje vlade in Evropske unije na splošno.
Robert Goebbels
(FR) Gospod predsednik, predsedujoči, predsednik Komisije, leta 1981 je en odstotek prebivalcev Evrope imel v lasti 8 % njenega celotnega bogastva. Po petindvajsetih letih znaša prihodek enega odstotka najbogatejših prebivalcev 17 % celotnega prihodka Evropske unije. Medtem vsaka šesta oseba, kar pomeni skupaj 74 milijonov Evropejcev, živi pod pragom revščine, ki so ga določile posamezne države članice.
Če ne bi bilo socialnih prenosov, bi okrog 185 milijonov Evropejcev, kar je skoraj 4 % prebivalstva, zdrsnilo v revščino. Zato je potrebna aktivna socialna politika: politika za prerazporeditev bogastva. Vendar je prizadevanje Unije na socialnem področju zlasti slabo. Vizija, ki jo je Komisija ravnokar poudarila, o večji socialni usmerjenosti Evropi v 21. stoletju, je pojmovno brez napak, vendar ne vključuje nobene dejanske zakonodajne pobude.
Predsednik komisije Barroso nam je ravnokar povedal, da lizbonska strategija prinaša rezultate. Prav ima. Vendar hkrati gospodarski rasti v Evropi grozi zlasti zahrbtna različica globalizacije, ki je v obliki finančnih trgov brez mej. Tako imenovano krizo hipotekarnih posojil je povzročilo obsedeno potrošništvo v Združenih državah. Globalna finančna industrija se je lotila "posebnih vozil", ki so se financirali z nerazumnimi hipotekami, pri čemer so nam bančni, zavarovalni in pokojninski sektor postregli s še eno zmago pohlepa nad razumom.
Finančni sektor sam seveda ne tvega ničesar: prevelik je, da bi mu spodletelo. Nacionalne centralne banke in davkoplačevalci bodo zagotovili varen pristanek za zlate padalce, kar ne bo poceni. Gospodarska dejavnost v Evropi se je že upočasnila. V Združenih državah grozi recesija. Vrednost dolarja pada in cene surovin, vključno z osnovnimi živili, naraščajo. Kreditne težave že vplivajo na mala in srednje velika podjetja ter potencialne domače kupce.
Po pregledu osnutka sklepa lizbonskega Sveta ne vidim nobenih obetov, da bi se Evropa uprla, kar se mi zdi zelo obžalovanja vredno.
Marco Cappato
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, najprej naj omenim očitno majhno zmago, ki jo je dosegel francoski predsednik Sarkozy, ko je iz pogajanj, ki potekajo s Turčijo, odstranil besedo pristop.
To seveda ničesar ne spremeni, pogajanja se bodo nadaljevala, vendar Sarkozy, ki je trenutno najmočnejši in najbolj političen med evropskimi voditelji držav, nato začne govoriti o mejah Evrope in Sredozemski uniji, pri čemer ljudje nekoliko odklonilno pravijo, da "ne ve, kaj govori, kaj je ta Sredozemska unija, ne ve, kakšno igro se gre".
Menim, da je njegova igra zelo jasna in zadeva meje Evrope: Sredozemska unija je strategija Evrope narodov. V praksi bi lahko bila Sredozemska unija, če bi bil pristop le odnos med narodi, smiseln način reševanja gospodarskih, trgovinskih in okoljskih težav. Vendar ta unija ni smiselna in poiskati je treba drugačno rešitev, če želimo nekaj drugega, če želimo pravno Evropo, zlasti Evropo pravic posameznikov, Evropo državljanov, namesto Evropo držav.
Takšno rešitev morajo uporabiti voditelji držav, Komisija in Evropska unija kot alternativo Sarkozyjevi francoski strategiji Evrope narodov. Odločiti se moramo, ali želimo, da bo listina o temeljnih pravicah nekega dne v prihodnosti listina o pravicah turških državljanov, listina o pravicah maroških državljanov, listina o pravicah izraelskih in palestinskih državljanov, torej odločiti se moramo, ali želimo naši Evropi zagotoviti prihodnost, ker bo v nasprotnem primeru prevladala Evropa narodov in držav.
Naj na koncu povem, da nekateri nosijo majice z napisom "referendum o Evropi": "da" evropskemu referendumu, "ne" nacionalnim referendumom, ker referendumi pokažejo ves populizem, ekstremizem, nacionalizem in komunizem naše Evrope.
Mario Borghezio
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, na srečo so v Evropi še vedno patrioti in jasno je, da bomo pozvali k nacionalnemu referendumu. Še naprej bomo pozivali k referendumom, ker verjamemo v Evropo narodov, ne v Evropo visokih finančnih sredstev, s katerimi podpira in financira vso to tehnokratsko politiko, ves ta način vodenja kaotičnih evropskih institucij.
Natančno takšen vtis daje spremenjen slog vaše Pogodbe, pri čemer gre za potrditev institucije, ki ji vlada tehnobirokracija, ki odgovarja le sebi in deluje le zase. Kje se v tej novi različici na primer kakor koli odraža odločen poziv k obrambi evropskega socialnega modela, ki je nastal iz popularnih referendumov; kakšen odgovor ste dali?
Glede mej ni nobenega odgovora in nadaljuje se splošno besedičenje o širitvi, ne da bi se obravnaval geopolitični problem mej Evrope, ki je za nas ključno vprašanje. Institucija, kot je Evropa, ki ima zgodovinske temelje v javnem pravu svetega rimskega cesarstva, se ni zgradila na tečaju evra in dolarja, ki bi pomenil njeno duhovno obzorje. Obstajajo drugi temelji, po našem mnenju zlasti krščanske korenine Evrope.
Ključni problemov, s katerimi se srečuje Evropa, ne boste rešili s pravnimi prevarami ali tako, da upoštevate sodbe Sodišča Evropskih skupnosti. Države se ne morejo voditi na takšen način, prav tako se tako ne moreta obravnavati prihodnost Evrope ali njena zgodovina. Naj živi Evropa ljudstva, Evropa krščanskih korenin.
Miguel Portas
(PT) Jutri bodo predsedniki vlad in voditelji držav podpisali lizbonsko pogodbo v Lizboni. Nato bodo pozvali k ratifikaciji. Razlika ni v besedilu, ki je kopija ustave, ki so jo zavrnili Francozi in Nizozemci. Razlika je v načinu. Zdaj želijo hitro ratifikacijo brez referendumov. Pred nekaj dnevi je gospod Zapatero v tem parlamentu izrazil željo, da naj državljani različnih držav članic še isti dan povedo svoje mnenje o Pogodbi, ki bo določila našo skupno prihodnost.
Na vrhu v petek bodo vlade imele priložnost odpraviti sum, ki je povezan s čisto vsako od njih, sum, da želijo novo Pogodbo odobriti na skrivaj. Naj z obema rokama posežejo po predlogu gospoda Zapatera. Naj določijo dan. Danes lizbonska pogodba v resnici ni vaša Pogodba. Nikoli ne bo pogodba Evropejcev, dokler bo njen obstoj odvisen od odsotnosti referendumov. Naj zberejo pogum za izpolnitev zahteve po demokraciji, ker je Evropa sama odvisna od demokracije.
Jana Bobošíková
(CS) Gospe in gospodje, večkrat razpravljamo, kako približati EU državljanom in jo narediti bolj demokratično brez ukrepanja. Jutri bodo voditelji držav ali vlad podpisali reformno pogodbo in že vnaprej oznanjajo, da ne želijo referendumov. Žalostno je, da ta parlament večino časa to podpira. To je izraz skrajne arogance in nespoštovanja glasu državljanov. Imam vtis, da so politiki preveč leni, da bi razložili novo Pogodbo ali, kar je še huje, se bojijo državljanov. Politiki ne želijo razložiti, kako bo nova Pogodba spremenila delež držav članic pri odločanju znotraj EU. Politiki ne želijo, da bi morali razložiti državljanom, da ne bodo imeli "svojega" komisarja v Komisiji. Ne želijo, da bi morali zagovarjati dejstvo, da se vprašanja, kot so preseljevanje, energija in promet, ne bodo obravnavala v posameznih državah, ampak v Bruslju. Gospe in gospodje, če državljanov ne uspemo prepričati v pravila nove oblike EU, če jim ne razložimo prednosti vključevanja ter vprašanj izgube nacionalne suverenosti, ki jo Pogodba jasno navaja na nekaterih področjih, bo prepad med politično elito in državljani še naprej postajal vse večji. Zato menim, da so referendumi ključni vidik procesa ratifikacije Pogodbe.
Jacek Saryusz-Wolski
Gospod predsednik, lizbonska pogodba bo v prihodnosti pomembno vplivala na zunanjo politiko Evropske unije.
Naše razprave v odboru za zunanje zadeve tega parlamenta mi omogočajo, da izrazim glede nove pogodbe zaradi različnih razlogov zelo pozitivno stališče. Enoten okvir bistveno poveča usklajenost zunanjih ukrepov EU: nova pogodba predstavlja ogromen korak naprej v primerjavi z obstoječimi dogovori. Zagotavlja jasno pravno podlago za sosedsko politiko, vzpostavlja enotno pravno osebo Unije kot celote in zavezuje države članice, da se med seboj posvetujejo in izkazujejo medsebojno solidarnost.
Z institucionalnega vidika se položaj bistveno izboljša z okrepitvijo moči visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, ki je hkrati podpredsednik Evropske komisije, ter z oblikovanjem evropske službe za zunanje delovanje.
Najpomembneje je, da nova pogodba veča proračunska pooblastila Parlamenta v zvezi s porabo za zunanjo politiko EU, zaradi česar je Evropski parlament enakovreden Svetu.
Poleg tega se prav tako oblikuje nova pravna podlaga za orodja in politike, povezane s skupno zunanjo in varnostno politiko (SZVP), na primer ukrepi proti nedržavnim subjektom, vesoljska politika in varnost oskrbe z energijo, boj proti podnebnim spremembam, preprečevanje mednarodnega terorizma in zaščita osebnih podatkov.
Dejansko se je najbolj izboljšala evropska varnostna in obrambna politika (EVOP), saj lizbonska pogodba zagotavlja zlasti stalno strukturno sodelovanje pri obrambi med tistimi državami članicami z vojaško zmogljivostjo.
Vendar ima z našega vidika nova pogodba nekaj pomanjkljivosti: O nominacijah za novega visokega predstavnika in podpredsednika Komisije se je treba posvetovati z Evropskim parlamentom, ne samo o osebi, ki bo prva prevzela urad 1. januarja 2009, ampak tudi o poznejših začasnih imenovanjih in jasno o imenovanju celotne Komisije, vključno z njenim podpredsednikom za zunanje zadeve.
Naj tudi poudarim, da se mora novi in na novo izvoljeni predstavnik in podpredsednik učinkovito in predhodno posvetovati s Parlamentom o glavnih vidikih glede osnovne naravnanosti skupne zunanje in varnostne politike ter evropske varnostne in obrambne politike.
Naj povzamem: lizbonska pogodba predstavlja mejnik v institucionalnem razvoju Evropske unije glede zunanjih zadev in kot predsednik odbora za zunanje zadeve iskreno podpiram njen skorajšnji podpis.
Genowefa Grabowska
(PL) Gospod predsednik, tri leta po koncu druge svetovne vojne je Organizacija Združenih narodov razglasila Splošno deklaracijo o človekovih pravicah, ki na tem področju ostaja vzorno besedilo. Skoraj 60 let pozneje je Evropska unija kodificirala človekove pravice v svoji listini o temeljnih pravicah, dokumentu, ki izpolnjuje potrebe in pričakovanja Evropejcev na prehodu v 21. stoletje.
Zakaj se torej dve državi, Poljska in Združeno kraljestvo, tako predani kodifikaciji človekovih pravic na mednarodni ravni, nista strinjali s to listino? Zakaj je ne želita dati svojim državljanom? Moje razočaranje kot Poljakinje je še toliko večje, ker sta Poljska in Združeno kraljestvo v preteklosti sprejela listino. Njuna predsednika vlade in ministra za zunanje zadeve so jo podpisali kot drugi del ustavne pogodbe v Rimu 29. oktobra 2004. Njihovi podpisi so jih obvezali do njihovih evropskih partnerjev, vendar pomenijo tudi sporočilo državljanom njihovih lastnih držav in obljubo, da bodo delovali v skladu s to listino.
Vsebina te listine se od leta 2004 ni spremenila. Spremenil se je odnos Poljske in Združenega kraljestva. Moje vprašanje je: zakaj naslednika Tonyja Blaira in Mareka Belke ugovarjata tej listini in svojim državljanom ne zagotovita njenih koristi? Prav tako pozivam predsednika Sveta Evrope, naj sedanja ministra vlade Poljske in Združenega kraljestva vpraša, zakaj ne spoštujeta podpisov svojih predhodnikov. V zunanji politiki je načelo stalnosti temeljno in mi, državljani, pri čemer mislim Poljake, potrebujemo pravice, določene v tej listini.
Alexander Lambsdorff
- (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tukaj je bilo že veliko povedanega vsebini Pogodbe. Nemški liberalci smo določenim ključnim točkam vedno pripisovali velik pomen. Prvič, institucionalni kompromis se mora ohraniti. Drugič, želeli smo zunanjega ministra EU, ne za okras, ampak kot iskrenega govornika, ki zastopa Evropsko unijo. V celoti se strinjamo z tem, kar je pred nekaj trenutki dejal Jacek Saryusz-Wolski o institucionalnih izboljšavah. Vendar smo še vedno prepričani, da bosta obstoj ali propad skupne zunanje in varnostne politike v prihodnosti, ki jo je mogoče predvideti, še naprej temeljila na podlagi politične volje držav članic, kar je obžalovanja vredno. Tretja točka, ki se nam zdi zlasti pomembna, je trdna zaščita temeljnih pravic, zato se zelo veselimo razglasitve zadevne listine.
Na splošno je treba povedati, da je lizbonska pogodba uspeh nemško portugalskega sodelovanja, za katerega je treba čestitati obema predsedstvoma.
Vendar je resnično šibka točka pomanjkanje napredka pri približevanju procesa odločanja ljudem. Sklep Sveta, da ne bo predstavil konsolidiranega besedila, bi v nemščini poimenovali Realsatire, kar pomeni življenjsko situacijo, ki je tako absurdna, da si je še satirik ne more zamisliti. Vendar bodo ta sklep kmalu prehiteli dogodki. Prepričan sem, da bodo javnost in parlamenti pridobili kopije konsolidiranega besedila in prebrali, o čem Pogodba resnično govori.
Zdaj moramo vstopiti v fazo, v kateri se Evropska unija odvrne od institucionalne ozkoglednosti in ponovno zavzame širok pogled na svet. Odpraviti moramo našo mednarodno gospodarsko pristojnost. Splošno stanje svetovnega gospodarstva povzroča počasnejšo rast in izgubo delovnih mest v Evropi. V veliko državah članicah, vključno v moji, ugotavljam vračanje k samozadovoljstvu in oslabljeno voljo do sprejemanja reform. To je treba spremeniti.
Nadalje poudarjam, da moramo biti v svoji vlogi v mednarodni politiki odgovorni. Ljudje želijo, da ima Evropska unija vplivno globalno vlogo. Odgovornost je naša.
Bogdan Pęk
(PL) Gospod predsednik, Evropa ni le sporazum med elitami. Ni le evropske institucije. Evropa je predvsem zgrajena na zaupanju.
Vendar je včeraj Udo Voigt, predsednik nacionalne demokratske stranke Nemčije, na kanalu javne televizije Nemčije zahteval, da mora Poljska takoj vrniti Šlezijo Nemcem, da mora Poljska takoj vrniti Pomorjansko, Gdansk, Vroclav in druga mesta Nemcem. Hkrati je izrazil nezaupanje številkam v zvezi z žrtvami holokavsta.
Danes, ko v tem parlamentu vlada duh Evrope, se sprašujem, zakaj je gospod Schulz izgubil svojo revolucionarno občutljivost. Zakaj nemška vlada ni bila odločnejša? Takšne stvari so omogočile Tretji rajh.
Zahtevamo ostro opozorilo in delegalizacijo zadevne fašistične stranke, katere dejanja lahko Evropi povzročijo veliko škode: uničuje zaupanje med evropskimi narodi, ki si prizadevajo za skupno dobro. Nemčija bi morala biti kot vodilna evropska država še posebej občutljiva na takšno delovanje in takoj ukrepati v korist Evropskih skupnosti.
Alain Lamassoure
(FR) Gospod predsednik, tudi jaz se pridružujem čestitkam portugalskemu predsedstvu. Podpis lizbonske pogodbe in vrh EU-Afrika bosta označila mejnik v evropski zgodovini. Vendar ne smemo dovoliti, da bodo ta izredna napredka zasenčili prihodnji dogodki in v zvezi s tem moram navesti dve zadevi.
Prva se nanaša na ratifikacijo prihodnje pogodbe. Dejstvo, da se je opustil osnutek ustave in se je nadomestil z običajno pogodbo, pomeni, da zdaj v nobeni državi članici, razen na Irskem, ni ovir za ratifikacijo z glasovanjem v parlamentu. To je ključna lastnost političnega sporazuma, sklenjenega na junijskem in oktobrskem Evropske svetu. Če se je od takrat katera vlada premislila, je najmanj, kar mora storiti v interesu poštenosti do svojih partnerjev, da jih o tem obvesti pred podpisom pogodbe in ne po tem. Gospod predsednik Sveta, prepričan sem, da bo portugalsko predsedstvo poskrbelo, da bo tukaj prevladala ta osnovna poštenost.
Druga zadeva, ki me skrbi in ki jo je že omenilo veliko mojih kolegov, so razmere na zahodnem Balkanu. Že osem let se zavedamo, da bo do neodvisnosti Kosova prišlo prej ali slej. Vendar danes kljub precejšnjim prizadevanjem Javierja Solane in Komisije nismo zaradi razmer nič manj zaskrbljeni, kot smo bili pred osmimi leti.
Večkrat smo poudarili, da regija zahodnega Balkana mora postati del Unije in prizadevamo si za skupno zunanjo politiko. Vendar so zaporedna predsedstva Unije dosegla le to, da so si ta problem podajala med seboj. Od leta 1991 so se zgodile spremembe. Preteklo je šestnajst let in povzročenih je bilo 300 000 smrti, pri čemer je za države EU prišel čas, da pokažejo, da so se iz izkušenj te žalostne preteklosti nekaj naučile. O prihodnosti Balkana se ne bo odločalo v Washingtonu ali Moskvi, niti v New Yorku: o njej se bo odločalo tukaj v Evropi, med narodi, ki jih to neposredno zadeva, in njihovimi evropskimi sosedi, prijatelji in partnerji.
Gunnar Hökmark
Gospod predsednik, sprva bom govoril o Kosovu. Na Balkanu in Kavkazu je prisoten spor med evropskimi vrednotami in nacionalističnimi težnjami, med evropskim združevanjem in gibanjem ter idejami, ki jih podpira Rusija. Prepričan sem, da ko se bomo v prihodnosti ozrli nazaj, ne bomo nikoli obžalovali truda, ki ga lahko danes vložimo v to, da podpremo evropsko združevanje z vsemi različnimi razpoložljivimi sredstvi, vendar lahko v prihodnosti zelo verjetno obžalujemo, če se za to ne bomo potrudili. Menim, da je pomembno, da se o tem razpravlja na zasedanju Evropskega sveta ob koncu tega tedna.
Kot naslednje bi želel govoriti o globalizaciji. Menim, da se je pomembno zavedati, da je zaradi globalizacije Evropa postala eno od vodilnih gospodarstev na svetu in da je globalizacija nujna, če želimo postati glavna svetovna vodilna ekonomija znanja, saj nikoli ne bomo svetovni voditelji, če bomo najboljši le v Evropi. Z zaščitnimi ukrepi nikoli ne bomo dosegli rezultatov. Dolgoročno bo to povečalo priložnosti za zaposlitve in blaginjo, vendar nam ne bo omogočalo postati vodilno gospodarstvo in varovati evropskih vrednot.
Tako lahko ugotovimo pomembnost tega, da Evropski svet poudari prizadevanje, ki je potrebno v zvezi z energetsko zakonodajo, zakonodajo o telefoniji, notranjem trgu, trgovanju in konkurenci. Konkurenca ni boj med različnimi osebnostmi ali identitetami. To je priložnost, da vsi sodelujemo in premaknemo Evropo korak naprej. Tako bi se morali odločiti in tako lahko pogodbo izkoristimo na najboljši mogoč način kot odgovor globalnemu izzivu. To priložnost smo dobili ta teden in moramo jo izkoristiti.
Enrique Barón Crespo
(ES) Gospod predsednik, gospod predsednik Sveta, gospa podpredsednica Komisije, gospe in gospodje, menim, da je prav začeti z javnim priznavanjem dela portugalskega predsedstva na dan, ki je zelo pomemben za Evropski parlament, kot ponazarja okrašeno ospredje odra predsedstva s slovesno objavo listine o temeljnih pravicah.
Portugalsko predsedstvo je prejelo osnutek - to povem kot predstavnik Evropskega parlamenta na medvladni konferenci - v katerem je bila listina o temeljnih pravicah le izjava št. 11. Prav je poudariti - kot mi je predsednik Sveta osebno povedal na začetku - da je bilo dejansko nemogoče spremeniti ta status, in verjamem, da smo pri delu medvladne konference skupaj uspeli zagotoviti, da je listina o temeljnih pravicah postala pravno zavezujoča listina. Države članice jo niso želele vključiti v pogodbo, vendar gre za listino, ki ima ustavni status.
Menim, da si moramo zapomniti večletno prizadevanje številnih moških in žensk v Evropskem parlamentu, da se je ta listina dosegla. Po mojem mnenju si moramo zapomniti žensko, ki pooseblja tragedijo in moč za prebroditev 20. stoletja Evrope, tj. Simone Weil, in moške, kot so Altiero Spinelli, Fernand Herman in mnogi drugi, ki so toliko let garali, da imamo lahko končno deklaracijo o pravicah, ki izraža našo identiteto.
Gospod predsednik, prav tako menim, da je v Parlamentu, ki brez razločevanja sprejema zakonodajo o kravah, kozah, kumarah in financah, zdaj čas, da končno spregovorimo o ljudeh, moških in ženskah na cesti. Obžalujem, da je celo danes še vedno nekaj držav, ki omejujejo pravice svojim državljanom kot evropskim državljanom.
Nazadnje, gospod predsednik, želim dodati še eno pomembno pripombo glede tega, da listina in lizbonska pogodba krepita Unijo kot nadnacionalno demokracijo držav in državljanov ter je to prvi odziv v obdobju politične globalizacije. To opravljamo na regionalni ravni, vendar menim, da je primer, ki ga moramo upoštevati za našo lastno prihodnost in prihodnost človeštva kot celote.
Othmar Karas
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, pripravljamo vrh in ne pričakujem, da bo ta vrh prinesel presenečenje. Vseeno pričakujem, da se odprejo vrata prihodnosti in izrazi stališče Evropske unije o številnih vprašanjih.
Prva vrata, ki se morajo odpreti, so vrata do ratifikacije lizbonske pogodbe. Pričakujemo, da se bo ratifikacija opravila hitro v vseh državah članicah in da se bo upošteval rezultat volitev leta 2009 v Evropski parlament pri imenovanju nosilcev funkcij v skladu z novo pogodbo. Prav tako pričakujem, da bo priprava poti za ratifikacijo pomenila tudi to, da se bosta Svet in Komisija končno začela obveščati in bosta v državah članicah zagotovila informacije o vsebini pogodbe.
Ne molčite o razlogih, zakaj podpiramo to pogodbo. Podpiramo jo, zato ker krepi naše državljane, naše parlamente, demokracijo in Evropsko unijo.
Druga vrata, ki jih odpiramo, so vrata do svobode. Razpravljalo se bo o Schengenu. Zadovoljni smo, da zdaj schengenska merila izpolnjuje več držav članic, ker izpolnitev schengenskih meril pomeni večjo svobodo v Evropski uniji in večjo svobodo za državljane Evropske unije.
Tretjič, upam, da se bodo odprla vrata za omogočitev, da bo Evropska unija prevzela večjo svetovno odgovornost. Naj zato preprosto navedem, da je obseg za rešitev na podlagi pogajanj v zvezi z vprašanjem Kosova izčrpan in da mora Evropska unija skupno prevzeti odgovornost za Kosovo. Naše jasno stališče je, da je prihodnost Kosova in Srbije v Evropski uniji ter da se moramo kar najbolj potruditi za uresničitev želje ljudi po svobodi in življenju v miru.
Moja zadnja točka zadeva vrata do raziskav in tehnologije. Izvajanje odločitve o Galileu, ki se lahko sprejme le, ker je Evropska unija prevzela finančno odgovornost.
Manuel António dos Santos
(PT) Gospod predsednik, gospod predsednik Sveta, portugalsko predsedovanje zapušča dediščino, ki je zelo spodbudna, ampak ima tudi odgovornosti. To je ta politična zapuščina, ko se bo sklical vrh tega tedna z namenom konsolidacije in razvoja. Jutrišnji podpis lizbonske pogodbe, listina o temeljnih pravicah, ki jo bodo v nekaj minutah slovesno ratificirale tri institucije Evropske unije, vzpostavitev strateškega partnerstva z Brazilijo, ne da bi to škodovalo posebnim odnosom Evropske unije z Mercosurjem, nadaljevanje rednih strateških vrhov z Afriko in nazadnje hvala lizbonski strategiji ter številnim zadevam, ki so odločilnega pomena za prihodnost Evrope: to so pomembni dosežki, ki bodo koristni le, če oblikujejo politike in dosežejo cilje, ki so bistveni za močnejšo, skladnejšo, bolj zedinjeno in odločnejšo Evropo za svetovno stabilnost.
To je skratka odgovornost, ki jo države članice, Evropski svet, Komisija in tudi Parlament podedujejo od portugalskega predsedovanja. Je tudi pobuda, ki nam bo vsem omogočila rešitev iz institucionalne krize, ki je Evropo ovirala in v zadnjih dveh letih motila proces evropskega povezovanja. Če ponovim, kar sem že večkrat povedal, iskrene čestitke portugalskemu predsedstvu in upam, da bo prihodnje slovensko predsedovanje nadaljevalo po enakih smernicah in razvilo to, kar je bilo opravljeno. Edini cilj prihajajočega vrha v Bruslju mora biti oblikovanje potrebnih političnih pogojev, da se to uresniči.
Francisco José Millán Mon
(ES) Gospod predsednik, zadovoljen sem, da se bo lizbonska pogodba podpisala jutri. S tem se bo končalo obdobje neke negotovosti, v kateri so neudeleženi Unijo obravnavali, kot da trpi zaradi neke paralize. Zato čestitam portugalskemu predsedstvu.
Ko bo pogodba podpisana, upam, da ne bo razloga za nedejavnost. Čas je za Unijo in zato za Evropski svet, da gleda širše in je odločen pri obravnavi težav, s katerimi se srečujejo državljani. Izpostavil bom tri težave.
Gospodarska rast: Evropski parlament ne sme postati ravnodušen. Znaki niso dobri: evro je precej trden, kar otežuje izvoz, inflacija upada, dolar je precej šibek, nafta pa je še naprej draga. Vse študije - zadnje študije OECD - znižujejo napovedi gospodarske rasti v Evropi za leto 2007 in 2008.
Drugič, nezakonito priseljevanje: to je resna težava, katero je med drugim poskušala rešiti konferenca ministrov Euromed v tem polletju. V akcijskem načrtu, sprejetim na afriškem vrhu, sem videl sklicevanja na sporazume o ponovnem sprejetju in druge instrumente, vendar ali se bodo te naloge spoštovale? Kako dolgo se Evropska unija že pogaja o sporazumih o ponovnem sprejetju z nekaterimi sredozemskimi državami?
Poleg tega nezakonito priseljevanje ni odvisno le od sodelovanja s tretjimi državami; tudi mi moramo izpolniti naše zaveze, na primer kar zadeva FRONTEX. Poleg tega učinkovita širitev Schengena, ki jo bo Evropski svet potrdil v petek, pomeni tudi širitev zunanjih meja. Upam, da bodo organi in uradniki, odgovorni za nove meje, sposobni soočanja z mrežo nezakonitega priseljevanja.
Nazadnje, terorizem: grožnja še obstaja. Prisotne so nedavne grožnje voditeljev Al-Kaide; prisotni so včerajšnji krvavi napadi v Alžiru in spomnil bi vas, kaj se je zgodilo v Franciji prejšnji teden z organizacijo ETA.
Zadovoljen sem, da se je med portugalskim predsedovanjem prizadevalo za zapolnitev mesta evropskega koordinatorja za boj proti terorizmu, ki je bilo nerazložljivo prazno šest mesecev. Če bi po naključju primanjkovalo sredstev in virov, bi bila reforma pogodbe gotovo izgubljena priložnost za krepitev tega mesta.
Nazadnje upam, da bo Evropski svet vztrajal na hitri obdelavi nedavnega predloga Komisije o spremembi okvirnega sklepa o terorizmu za vključitev opravičenja kot kaznivega dejanja.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Gospod predsednik, leto 2007 - leto nemškega in portugalskega predsedovanja - se bo zapisalo v zgodovino evropskega povezovanja kot leto skrajnega preziranja prebivalcev Evrope in demokracije.
Pogodba, ki se bo jutri podpisala v Lizboni, ni niti poenostavljena niti sporazumna. Ni nič več in nič manj kot ponovitev ustavne pogodbe, ki so jo Francozi zavrnili. Zdaj vas večina skupaj z gospodom Giscardom d'Estaingom hrupno praznuje.
Tistim francoskim kolegom, ki podpirajo predelano ustavo, moram zato nameniti zelo pomembno opozorilo. Določbe pogodbe ustvarjajo novo državo. Ta država se vsiljuje našim ljudem proti njihovi volji in zato ne bo legitimna. Posledica je precej posebna in precej neprijetna: organe Evropske unije in besedila, ki jih oblikujejo, bo treba obravnavati kot nezakonite. Kmalu bomo zato imeli nujno nalogo, za katero bomo odgovorni v skladu z mednarodnim pravom: nalogo neubogljivosti. Nimam več kaj dodati.
Manuel Lobo Antunes
predsedujoči Svetu. - (PT) Gospod predsednik, gospa podpredsednica Komisije, gospe in gospodje, na kratko bi se skliceval na mojo zaključno izjavo glede vprašanja, ki je bilo večkrat postavljeno in je zelo pomembno, zadeva zunanje zadeve Evropske unije ter bo najverjetneje še naprej prednostna naloga v prihajajočih tednih in mesecih. Sklicujem se na vprašanje Kosova. Na kratko bi želel obrazložiti stališče portugalskega predsedstva glede tega ključnega vprašanja.
Po našem mnenju je bilo za Evropsko unijo, Rusijo in Združene države po predstavitvi Ahtisaarijevega načrta najpomembnejše oblikovanje trojke, da bi se v tesnem sodelovanju s strankami poiskale mogoče rešitve, s katerimi bi se stranke strinjale. Obstajala sta dva glavna cilja, cilj raziskovanja nekaterih vidikov Ahtisaarijevega načrta, ki bi se lahko raziskali in se morajo raziskati. Po drugi strani smo skupaj z Evropsko unijo prepričani, da smo storili vse, kar je bilo mogoče za sporazumno rešitev, ki se mora doseči glede prihodnosti Kosova. Za smo imeli 120 dni časa.
Zdaj vemo in gre za splošno poznavanje, o katerem je poročala tudi trojka, da se je za stranke možnost strinjanja glede prihodnjega statusa Kosova izkazala za nemogočo, vendar še ni izgubljena. Najprej moramo zabeležiti odlično razpoloženje, odlično ozračje med strankami trojke ter odnosi med trojko in strankami. Drugič, kot smo upali in pričakovali, je bilo mogoče raziskati nekatere vidike, poudarjene v Ahtisaarijevem poročilu, in nove točke sporazuma, ki je seveda nastal na tej podlagi. Tretjič, najpomembnejši vidik in vidik, ki morda ni dobil dovolj pozornosti, je dejstvo, da so se stranke strinjale glede neuporabe nasilnih rešitev za ureditev vprašanja prihodnjega statusa Kosova. Velik pomen namenjamo tej politični zavezi in seveda le upamo, da se bo spoštovala.
Proces se je ponovno nanašal na Združene države in se bo o njem spet razpravljalo v Varnostnem svetu. Ne pozabimo, da imajo Združeni narodi pri tem temeljno vlogo. Vendar če se na ravni Združenih narodov člani Varnostnega sveta ne morejo strinjati glede rešitve, ki bo določila prihodnji status Kosova, ne dvomimo, da bosta mednarodna skupnost in zlasti Evropska unija sami sprejeli odločitve, ki bodo, kot vsi vemo, zapletene in morda težavne.
Tri ugotovitve v zvezi s tem so temeljna skrb za portugalsko predsedstvo in bo tudi temeljna skrb za Portugalsko kot državo članico Evropske unije po 1. januarju. Seveda je prva skrb ohranitev enotnosti držav članic. Z našega stališča je bistveno, da se odločimo, če pa odločitev sprejmemo, mora ta biti skupna. Predstaviti moramo enotno stališče. Po našem mnenju je to popolnoma bistveno. Česar si ne bi želeli, za kar bi storili vse, da bi preprečili, je razdvojenost Evrope glede vprašanja Kosova, kot je že bila v preteklosti pri številnih mednarodnih vprašanjih z veliko odgovornostjo. Enotnost mora zato biti naše geslo.
Drugič, Evropska unija mora prevzeti svojo odgovornost, ker je Kosovo predvsem evropska težava, tj. naša težava, in medtem ko je jasno, da se pri iskanju rešitve za to vprašanje zanašamo na vse naše mednarodne partnerje, Evropa ne more obrniti hrbta Kosovu, ampak mora v celoti prevzeti odgovornost za evropsko težavo, ob zaključku predsedovanja pa menim, da se Evropska unija dobro zaveda tega dejstva in tega, da ima vodilno vlogo v tej zadevi.
Tretjič, ne smemo biti prenagljeni, pozorno moramo razmisliti o posledicah vsake odločitve, ki jo lahko sprejmemo, po možnosti moramo poiskati soglasje v vseh okoliščinah in vseh položajih ter seveda zavzeti jasno stališče o tem vprašanju in ga v zelo pregledni in jasni obliki prenesti vsem partnerjem, ki so kakor koli vključeni v vprašanje Kosova.
Nazadnje, vsaka rešitev vprašanja prihodnjega statusa Kosova mora vedno in v vseh okoliščinah spoštovati vrednote in načela, ki so temeljna za Evropsko unijo: seveda mir in regionalna stabilnost ter jasno spoštovanje prava, spoštovanje demokracije in spoštovanje človekovih pravic.
Drugega referenčnega okvira za rešitev vprašanja Kosova ni in pod nobenim pogojem ne smemo pozabiti, da je Evropska unija državam Zahodnega Balkana in Srbiji ponudila zlasti trdne in nedvoumne perspektive, ter moramo sodelovati s strankami tudi s tem namenom. Stranke morajo vedeti, da je njihovo prirojeno poslanstvo biti del Evrope. Upajmo, da Evropska unija pri reševanju težkega vprašanja Kosova - in pri tem ne imejmo iluzij, to je zapleteno in težko vprašanje - nimamo druge možnosti, torej da Evropska unija v vseh okoliščinah in kljub razlikam, ki so lahko pri posebnih vprašanjih, ohrani svojo enotnost. To je temeljno in bistveno za verodostojnost Evropske unije in njene zunanje ukrepe. To je na kratko vse, kar sem želel povedati o Kosovu.
Nazadnje, gospod predsednik, upam, da mi boste odpustili, in prepričan sem, da boste razumeli, če končam z osebnim mnenjem: to je zadnjič, da se razprave v Evropskem parlamentu udeležujem kot predstavnik portugalskega predsedstva. To je zato slovo in slovo, ki se ne more končati brez izražanja priznanja in hvaležnosti za podporo, ki sem jo vedno prejel v tem parlamentu od predsednika in vseh poslancev. Učil sem se z vami in prek vas, kako pomemben je ta parlament pri krepitvi demokracije v naši Uniji ter seveda pri krepitvi zakonitosti odločitev, ki jih tu sprejemamo z jasnim namenom oblikovanja svobodnejše in uspešnejše Unije za državljane Evrope.
Zato hvala lepa, gospe in gospodje. Seveda se zahvaljujem tudi komisarjem in članom njihovega osebja ter predsedniku Komisije, ki je z mano pogosto sodeloval v teh razpravah in s katerim sva vzpostavila obsežno skupno podlago pri delu, ciljih in prizadevanju. Hvala Komisiji.
Zahvaljujem se tudi, gotovo bodo razumeli, uradnikom Evropskega parlamenta in, če mi bodo odpustili, zlasti mojim rojakom, ki delajo tukaj. Nazadnje, upam, da nisem pozabil nikogar, se zahvaljujem svojim tolmačem, portugalskim tolmačem, na katere sem zelo ponosen. Končal bom z besedami: "Vse vas bom pogrešal" ali v portugalščini: "Já sinto saudades." Najlepša hvala.
Predsednik
Obrigado, gospod predsedujoči Svetu. Jutri se bova ponovno videla v Lizboni, naslednje leto pa boste tukaj spremljali predsednika Sveta, Joséja Sócratesa, vendar ker je bil to vaš zadnji govor na plenarnem zasedanju, se vam iskreno zahvaljujemo in potrjujemo, da nam je bilo naše sodelovanje z vami v veliko zadovoljstvo in predvsem velik uspeh. Hvala vam, gospod Manuel Lobo Antunes.
Margot Wallström
podpredsednica Komisije. - Gospod predsednik, zahvaljujem se vam za to obsežno razpravo, ki bo po mojem mnenju dragoceno prispevala k srečanju v Lizboni in vrhu v Bruslju.
Želela bi se osredotočiti na nekaj področij, o katerih ste govorili zjutraj, medtem ko začenjam z lizbonsko pogodbo in listino. Najprej menim, da si portugalsko predsedstvo tako kot nemško pred njo zasluži velike pohvale, da smo dosegli to stopnjo. Jutrišnji podpis v Lizboni bo izpostavil zaveze vseh podpisanih, da se doseže ratifikacija pogodbe.
Želela bi izkoristiti to priložnost, da se ponovno zahvalim predstavnikom Parlamenta za pomembno vlogo, ki so jo odigrali pri omogočanju Uniji, da reši svoje institucionalne težave. Seveda je Komisija prav tako aktivno sodelovala pri tem celotnem in dolgem postopku, ne nazadnje z agendo državljanov in dvotirnim pristopom, o katerih je prej govoril predsednik Barosso. Tisti, ki menite, da Unija navsezadnje deluje tudi brez teh sprememb, ne pozabite, da ta reformna pogodba vsebuje številne nove elemente, ki nam bodo pomagali in jasneje omogočili, da učinkoviteje obvladujemo podnebne spremembe in celoten izziv, povezan z energijo, ter tudi omogočali večjo odprtost z javnimi sejami Sveta in večjo vlogo nacionalnih parlamentov. Menim, da bo to pripomoglo k temu, da postanemo preglednejši, bolj odprti in bolj demokratični.
Vsi smo se zavezali, da se sporazumevamo z državljani ne glede na to, katero vrsto postopka ratifikacije bodo izbrale različne države članice. Seveda bomo morali to storiti v sodelovanju in tudi ob spoštovanju različnih potreb in želja, ki jih bodo izrazile države članice o tej razpravi. Menim, da ima današnja razglasitev listine prav tako simboličen pomen za drug pomemben dosežek pogajanj, tj. dejstvo, da - razen posebnih ureditev v dveh od naših držav članic in če bo začela pogodba veljati - bo listina pravno zavezujoča in bo zagotavljala temeljne pravice evropskim državljanom.
Druga točka, ki jo želim komentirati, je "posvetovalna skupina", saj menim, da moramo zagotoviti njeno osredotočenje na prihodnje politične spremembe in ne le na institucije. Osredotočiti se mora na pričakovanja prebivalcev Evrope in tudi upam, da bo ta skupina predstavljala raznolikost današnje Evrope.
Moj tretji komentar zadeva preseljevanje. Menim, da celosten pristop k preseljevanju vključuje mešanico Evropske unije in nacionalne politike. Zahteva usklajevanje med našimi politikami o zakonitih in protizakonitih preseljevanjih. Vključuje ukrepe v razvojnih politikah, družbenem vključevanju, svobodi gibanja, na področju varnosti meja in vizumov, če jih naštejem le nekaj. Izvrstno je, da bo Svet o teh vprašanjih razpravljal tudi na svetovni ravni, vendar menim, da bi Parlament lahko znatno prispeval k tej razpravi. Kot je povedal predsednik, lizbonska strategija daje rezultate in menim, da bi moral biti to razlog za praznovanje vseh skupin tega parlamenta. Prav tako se strinjamo, da je treba sprejeti ukrepe, ki bodo obravnavali vse vidike trajnostnega razvoja kot del strategije. To vključuje prožno varnost, socialno vključenost in podnebne spremembe. Če se bomo lahko strinjali glede politične usmeritve, bomo lahko vzpostavili resnične politične zaveze in s tem rešili resnične težave, ki ste jih nekateri omenili.
Na koncu naj izrazim še mnenje o vprašanju Kosova, ki ste ga mnogi v tem parlamentu že omenili, da se Komisija glede položaja na Kosovu popolnoma strinja z mnogimi članicami in da je Evropska unija naredila vse, kar je lahko za dosego pogajalske rešitve, vendar je sedaj jasno, da je doseženo stanje samo začasno in bo moral Varnostni svet ZN to vprašanje obravnavati 19. decembra. Evropski svet bo moral oceniti stanje in določiti naslednji korak ter znova potrditi zaveze Evropske unije za reševanje stanja na Kosovu in igranje vodilne vloge pri izvajanju sporazuma na podlagi okvira evropske perspektive za celotno regijo, ki ste ga mnogi omenili.
Nazadnje, dogodki iz leta 2005 za Svet niso bili prelomni, saj se bo s podpisom nove pogodbe in razglasitvijo listine začelo novo obdobje razvoja Evropske unije. Leta 2005 smo se marsičesa naučili in upam, da lahko v naslednjih 50 let Unije vstopamo veliko bolj samozavestno.
Predsednik
S tem se ta točka zaključuje.
Pisni izjavi (člen 142)
Janusz Lewandowski  
Gospod predsednik, priprave na decembrski vrh EU v Bruslju potekajo v boljšem ozračju, kot se je pričakovalo. To je očitno zaradi odobritve reformne pogodbe in pričakovanja njenega nemotenega sprejetja v Lizboni. Sporazum, dosežen na Poljskem - ki predstavlja ohranjanje prejšnjega vladnega stališča o listini o temeljnih pravicah, da se ne ogroža celotna pogodba, je imel svojo vlogo.
Kljub temu je treba poudariti, da je ozračje, ustvarjeno okrog nove pogodbe, pretirano povezalo sprejetje ali nesprejetje z možnostmi Evropske unije za preživetje. Po širitvi leta 2004 in pristopu Bolgarije in Romunije - tj. s 27 državami članicami - je Unija delovala na podlagi pogodbe iz Nice. Da je delovala učinkovito, se je dokazalo s sprejetjem finančne perspektive za obdobje 2007-2013. Res se je sprejela z nekaj težavami, vendar se je dosegel sporazum glede denarja, ki se zdi najtežje vprašanje in je zato preskus uporabnosti obstoječih institucionalnih pravil.
Kljub tem in ostalim sporazumom, se je vtis krize v EU ustvaril umetno. To je v zameno imelo posledice v smislu manjšega zaupanja državljanov v evropske institucije in koristnosti nadaljnjega širjenja. Ta nevarna spirala, ki je bila nekoliko zaustavljena v drugi polovici leta 2007, mora služiti kot lekcija in opozorilo za prihodnost.
Silvia-Adriana Ţicău  
v pisni obliki. - (RO) Podpis nove pogodbe v Evropskem svetu 13. in 14. decembra dosega reformo evropskih institucij, predvsem pa povečuje moč evropskih državljanov za izražanje njihovega mnenja o evropski zakonodaji.
Po ratifikaciji nove pogodbe bodo parlamenti držav članic v svoje programe vključili zakonodajne predloge Komisije ter tako povečali stopnjo demokracije v Uniji. Želeli bi si, da je poglavje te pogodbe sama Evropska listina o temeljnih pravicah Evropske unije. Na žalost je le dodatek k pogodbi, vendar se s tem ustvarja pravna podlaga za obvezne določbe. Šest poglavij listine zagotavlja pravico do dostojanstva, svobode, solidarnosti, enakosti, pravičnosti in državljanstva. S sprejetjem njenih določb se bo v prihodnosti onemogočila diskriminacija evropskih državljanov glede na merila državljanstva, narodnosti, vere, starosti, spola itd.
Pogodba ponuja Uniji tudi možnost spodbujanja boja proti podnebnim spremembam na mednarodni ravni in zagotavljanja ustreznega socialnega varstva vsem državljanom. Unija ne temelji le na gospodarskem merilu. Zgraditi moramo socialno Evropo, ki temelji na solidarnosti, gospodarski, socialni in ozemeljski koheziji.
Za sprejetje nove pogodbe se zahteva soglasnost v Svetu in ratifikacija vseh držav podpisnic do junija 2009.
