Evropski pravilnik o izvažanju orožja (razprava) 
Predsednik
Sledijo izjave Sveta in Komisije glede Evropskega pravilnika o izvažanju orožja.
Janez Lenarčič
predsedujoči Svetu. - (SL) Najprej bi želel izraziti v imenu Sveta veliko zadovoljstvo nad tradicionalno dobrim odnosom in sodelovanjem med pristojno delovno skupino za nadzor izvoza konvencionalnega orožja COARM s strani Sveta z Evropskim parlamentom, konkretneje z njegovim pododborom za varnost in obrambo SEDE. Prepričan sem, da se bo to dobro utečeno, odlično sodelovanje na tem področju nadaljevalo tudi v prihodnje. In tudi zato pozdravljam današnjo razpravo.
Dovolite nekaj besed glede kodeksa EU o izvozu orožja in vojaške opreme. Kot je znano, je bil kodeks sprejet leta 1998 in takrat je v Evropsko unijo prinesel nov zagon na področju izvajanja nadzora nad trgovino z orožjem. Unija je v skladu s tem kodeksom začela pripravljati letna poročila, ki so dejansko poročila o realiziranih transferjih orožja.
Letos bomo začeli s pripravo že desetega letnega poročila. Velja tudi omeniti, da so ta poročila z leti postala vse bolj informativna in pregledna. V zadnjih letih je večina držav članic Evropske unije prav zaradi tega kodeksa pričela javno objavljati nacionalna letna poročila o izvozu orožja in vojaške opreme. Evropska unija je v letu 2003 opredelila tudi lasten seznam orožja in vojaške opreme, za katero velja omenjeni kodeks, in začela resneje koordinirati izvozno politiko v posamezne tretje države. Države članice v skladu s kodeksom tudi izmenjujejo informacije o zavrnjenih in realiziranih izvozih orožja.
Takšna dinamika se je nato prenesla tudi na mednarodne organizacije, predvsem tiste, v katerih imamo države članice Evropske unije pomembno vlogo, to še posebej velja za wasenaarski aranžma. V letih 2006 in 2007 se je kodeks še izboljšal, zlasti z dodatno nadgradnjo priročnika za uporabo.
Kot je znano, kodeks ni pravno zavezujoč dokument, so pa države članice politično zavezane upoštevati njegova določila. Že v preteklosti so bili poskusi, da se kodeks nadgradi s skupnim stališčem, ki bi bil pravno zavezujoč dokument in bi ga morale države članice upoštevati pri izvozih orožja, vendar soglasja o sprejetju takšnega skupnega stališča zaenkrat še ni. Slovensko predsedstvo si prizadeva, da bi ga dosegli še v času našega predsedovanja, se pravi v prvi polovici tega leta, oziroma da bi v tej smeri dosegli vsaj pomemben premik.
Verjetno ni boljše priložnosti za tak premik, kot je priprava desetega poročila Evropske unije o izvajanju kodeksa, ampak zaenkrat resnično ne moremo predvideti, ali bo ta naša želja uresničena. To nas seveda ne odvrača od odločenosti, da poskusimo, zato bomo pozvali vse države članice, naj nam sporočijo svoja stališča glede tega vprašanja, in jih skušali spodbuditi, da pridemo skupaj do skupnega stališča, in če ne bo zadržkov, bo seveda slovensko predsedstvo z velikim veseljem dokončalo postopek sprejetja in o tem poročalo vsem zainteresiranim institucijam, v prvi vrsti temu Parlamentu.
Čisto na kratko mi dovolite spregovoriti še nekaj besed o drugih dveh prednostnih temah: o skupnem stališču o posredništvu pri trgovanju z orožjem in vojaško opremo in o prizadevanju držav članic za sprejetje mednarodne obvezujoče pogodbe o trgovini z orožjem.
Glede posredništva pri trgovini z orožjem je Evropska unija smernice sprejela že leta 2001, skupno stališče je bilo nato sprejeto leta 2003. S sprejetjem tega stališča so se države članice obvezale, da bodo njegove elemente prenesle v svoje nacionalne zakonodaje in s tem uredile področje posredništva pri trgovini z orožjem in vojaško opremo. Trenutno ima velika večina držav članic, natančneje dvajset držav, v svojih nacionalnih zakonodajah že vključene elemente tega skupnega stališča, sedem držav mora ta postopek izpeljati še do konca. Predsedstvo bo spremljalo napredek na tem področju in države, ki še niso končale teh postopkov, spodbudilo, da to čimprej storijo.
Zadnja točka: mednarodna pogodba o trgovini z orožjem. Gre za enega ključnih projektov na področju razorožitve. Kot veste, je Svet Evropske unije nedavno sprejel sklep o podpori tej mednarodni pogodbi. Na lanskem zasedanju generalne skupščine je bila tudi potrjena okvirna sestava skupine vladnih strokovnjakov, ki bo delovala na tem področju. Informacije o začetku dela te skupine so spodbudne, bo pa treba še veliko dela in naporov vložiti v ta proces.
Pozorno bomo spremljali delo te skupine in podpirali proces, ki vodi proti mednarodni pogodbi v okviru naših dejavnosti.
Benita Ferrero-Waldner
komisarka. - Gospod predsednik, za Irak sem si vzela nekoliko več časa, vendar bo zdaj moj govor malo krajši, da to popravim.
Čeprav imajo odgovornost za nadzor in spremljanje prodaje orožja zlasti države članice in s tem Svet, ima jasen interes tudi Komisija, ker prispeva k izvajanju strategije o orožju malega kalibra in lahkem orožju v skladu s skupno zunanjo in varnostno politiko.
Zelo cenimo učinkovitost nadzora in spremljanja izvozov orožja EU. Še vedno si želimo, da bo evropski nadzor spodbudil druge regije k sprejetju in uporabi vsaj minimalnih standardov, da se prepreči preusmeritev zakonitih izvozov ter s tem zaostrovanje oboroženih spopadov in kršitev človekovih pravic.
V povezavi s tem Komisija še naprej dejavno sodeluje z državami članicami, tretjimi državami, mednarodnimi organizacijami in drugimi, da obravnava financiranje nedovoljenega trgovanja z orožjem, ki je večkrat povezano z nedovoljeno trgovino z drugim blagom (zlasti drogami), na primer diamanti.
V Komisiji smo izkoristili naše lansko predsedovanje v procesu Kimberley, da smo si prizadevali za razvoj nadzora za preprečevanje in prenehanje uporabe diamantov za financiranje nakupov orožja uporniških skupin. Poleg tega nameravamo z novim instrumentom za stabilnost v tesnem sodelovanju z zadevnimi carinskimi organi izvesti ukrepe v boju proti nezakonitemu trgovanju z orožjem po zraku, pri čemer smo se zlasti osredotočili na letala, ki potujejo v Afriko in znotraj nje. Prav tako s prepovedjo ustrezne tehnične pomoči sodelujemo pri izvajanju embargov na orožje.
V Evropski uniji je nadzor nad trgovanjem s strelnim orožjem ključen v boju proti negotovosti in kriminaliteti, zlasti proti organiziranemu kriminalu. Politika, ki se razvija za boj proti trgovanju s strelnim orožjem, vključuje okrepitev nadzora zakonite prodaje in posedovanja strelnega orožja v Uniji. Poleg tega bo zajemala ustrezno spremljanje pretoka orožja v Uniji in razvoj sodelovanja med pristojnimi nacionalnimi uradi.
Ob teh prizadevanjih je jasno, da veliko količino strelnega orožja posedujejo tudi kriminalci in je na voljo na črnem trgu. Nezakonit prenos strelnega orožja čez mejo in prenos neoznačenega orožja sta torej pomembna vira teh nezakonitih orožij. Na evropski ravni se trenutno izvajajo ukrepi za izboljšanje pravil o evidentiranju in označevanju, da se razvije sistem uvoza in izvoza strelnega orožja za civilno uporabo ter izboljša sodelovanje med nacionalnimi upravami kazenskega pregona.
Izboljšanje sledljivosti strelnega orožja je ključni cilj in - zelo na kratko - izvajamo tudi neposredne ukrepe izven Unije, s katerimi obravnavamo težave zaradi eksplozivnih ostankov vojn in orožja malega kalibra v kriznih območjih, prav tako z instrumenti stabilnosti. Trenutno na primer razmišljamo o podpori projekta za obravnavanje neeksplodiranih minskoeksplozivnih sredstev in drugih eksplozivnih ostankov v Bosni.
Seveda bomo še naprej podpirali prizadevanja držav članic, da se ustanovi pogodbo o trgovini z orožjem, kakor je dejal naš predsednik Sveta, čeprav se zavedamo, da bo za to potreben določen čas. Vendar upajmo, da se bo zgodilo zelo kmalu.
Urszula Gacek
v imenu skupine PPE-DE. - Gospod predsednik, Evropski svet je skoraj 10 let poskušal kodeks ravnanja EU o prenosu orožja preoblikovati v pravno zavezujoč dokument. V zadnjih dveh letih ni bilo za sprejetje skupnega stališča o kodeksu nobenih tehničnih ovir. Zakaj moramo torej končno urediti svojo zakonodajo?
Prvič, ocenjuje se, da je v naših državah članicah trenutno okrog 400 podjetij, ki proizvajajo orožje. Glede na to, da so stroški raziskav in razvoja v tej industriji izredno visoki, podjetja seveda želijo maksimalno povečati svoje dobičke z zagotavljanjem najdaljših možnih proizvodnih serij, prodajanjem licenčnih sporazumov in skratka iskanjem trgov, kjer lahko. Jasno je, da so podjetja 20 narodov, katerih vlade so uvedle stroge smernice o izvažanju orožja, v slabšem gospodarskem položaju v primerjavi s konkurenti, katerih vlade kažejo več razumevanja. Vsa podjetja morajo imeti enake konkurenčne pogoje.
Drugič, dokumentirani so primeri podjetij iz držav EU, ki dobavljajo orožje Kitajski, Kolumbiji, Etiopiji in Eritreji. Kako lahko na eni strani odobravamo vsa prizadevanja za spodbujanje gospodarskega razvoja, demokracije in človekovih pravic, medtem ko s prispevanjem k nasilnim sporom onemogočamo njihovo izvajanje.
Tretjič, vojaško osebje iz naših držav članic pošiljamo na mirovne misije EU in Nata, vendar z neupoštevanjem tega kodeksa ravnanja tvegamo, da so izpostavljeni strelom iz orožja, proizvedenega prav znotraj naših držav zaradi neodgovornega prenosa.
Četrtič, kako lahko predvidimo prihodnost Evrope s skupno zunanjo in varnostno politiko, ko nam pri tem vendar manjka temeljni element v obliki skupnega stališča?
Nazadnje, preden v tej dvorani vstanemo in pozdravimo človekove pravice in demokracijo, zagotovimo, da bomo tudi dejansko izvedli ukrepe, o katerih smo govorili.
Skupina PPE-DE čestita avtorjem tega predloga resolucije. Prepričani smo, da bo večinska podpora Parlamenta pomagala Svetu pri iskanju rešitve za ta trenutno brezizhodni politični položaj in se bo kodeks ravnanja končno določil kot pravna zahteva za vse države članice.
Ana Maria Gomes
v imenu skupine PSE. - (PT) Predlog resolucije o kodeksu ravnanja EU o izvažanju orožja izraža razočaranje Parlamenta, ker je ta pomembni dokument trenutno na mrtvi točki, kot je ravnokar dejala naša poročevalka, gospa Gacek, ki ji čestitam.
Deset let po ustanovitvi so na ta kodeks še vedno ponosni tisti, ki menijo, da mora Evropska unija prevzeti glavno vlogo v globalni razpravi o nadzoru prenosa orožja. Pozdravljamo vedno bolj usklajeno izvajanje tega kodeksa, podrobna letna poročila držav članic in spodbudne pobude Sveta. Vendar ves ta napredek zbledi v primerjavi z najpomembnejšim vprašanjem: Potreba po preoblikovanju kodeksa v pravno zavezujoč dokument.
Zavedamo se, da je bil sprejem kodeksa ravnanja kot skupnega stališča skupne zunanje in varnostne politike povezan z dvigom embarga na izvažanje orožja na Kitajsko. Parlament zavrača izsiljevanje, ki je jedro te tri leta trajajoče mrtve točke. Nihče ne more zanikati dejstva, da se z orožjem, ki ga Peking prodaja sudanskemu režimu, podpira spor v Darfurju, in to orožje prav tako na primer služi za zatiranje in obvladovanje burmanskega ljudstva v rokah nezakonitega vojaškega režima. Parlament obžaluje te razmere, ker se že dolgo zavedamo praktičnih in teoretičnih razlogov, ki bi morali prepričati Svet, da preneha z omahovanjem. Evropska zunanja politika ne more biti popolna in učinkovita brez skupnih in zavezujočih predpisov o izvažanju orožja. Poleg tega je ena najpomembnejših ovir pri popolni uskladitvi notranjega trga v zvezi z obrambno opremo prav veliko število izvoznih predpisov v EU.
Končno, gre za vprašanje načela: Evropska unija se lahko pokaže kot odgovoren in usklajen mednarodni akter na tem področju in ima vodilno vlogo pri izboljšanju mednarodne zakonodaje le, če bo predstavljala model za zgled. Seveda računamo na slovensko predsedstvo in ministra Lenarčiča. Vendar smo naslednji predsedujoči državi, Franciji, ki je zlasti odgovorna, da se mrtva točka nadaljuje, že namignili, da je čas za rešitev vprašanj in priznanje pomena osrednje vloge Evropske unije v učinkovitem in odgovornem multilateralizmu.
Fiona Hall
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, pred desetimi leti je EU sprejela kodeks ravnanja za izvažanje orožja in sramota je, da ta kodeks še vedno ni bil preoblikovan v učinkovit instrument za nadzor izvažanja orožja vseh podjetij in vlad EU. Zaradi tega se evropsko orožje še vedno prenaša na sporna območja.
EU se je znašla v nepojmljivem položaju, ko v prav tiste države, ki jim obenem namenja razvojno pomoč, pošilja orožje in v njih spodbuja spore. Kako naj to razložimo našim državljanom? Kako naj na primer razložimo, da so nekatere države članice še vedno pripravljene trgovati s kasetnim strelivom, medtem ko EU porablja milijone evrov za odstranjevanje min? Leta 2005 se je v Libanonu na primer uporabilo na tisoče kasetnih bomb, ki so imele uničujoče posledice, nato je EU leta 2006 Libanonu namenila 525 milijonov EUR za razvojno pomoč, delno za odstranitev neeksplodiranih minskoeksplozivnih sredstev.
Ne zatiskajmo si oči, da le države izven EU dobavljajo orožje državam, kjer potekajo spori: 7 od 10 najpomembnejših držav, ki izvažajo orožje, je držav članic EU. Ali ni čas, da namesto prodajanja orožja začnemo vlagati v rešitve sporov v nemirnih državah?
Nujno potrebujemo mehanizme za učinkovit nadzor prenosov orožja in pretovarjanja ter za preprečevanje posredovanja nezakonitega orožja, ki ga izvajajo podjetja izven EU. Vendar moramo najprej preoblikovati kodeks ravnanja iz leta 1998 v pravno zavezujoč instrument. Zato prosim slovensko predsedstvo, naj po najboljših močeh poskuša odpraviti zastoj v Svetu in omogoči sprejetje skupnega stališča.
Raül Romeva i Rueda
v imenu skupine Verts/ALE. - (ES) Gospod predsednik, kot poročevalec za nadzor izvažanja orožja iz Evropske unije sem imel priložnost zelo podrobno spremljati proces preoblikovanja trenutnega kodeksa ravnanja v učinkovitejši in zmogljivejši instrument, ki zagotavlja večji in boljši nadzor izvažanja orožja z ozemlja EU in podjetij EU.
Vendar kljub tehničnemu delu, ki ga je pred nekaj časa opravila delovna skupina Sveta za orožje (COARM), še vedno ne moremo razumeti - in moji kolegi so dejali enako - zakaj Svet ne sprejme skupnega stališča, ki bi nam omogočil preoblikovati trenutni kodeks v pravno zavezujoč instrument.
Kljub izredno skrivnostnim razpravam v zvezi s tem vemo, da takšnemu koraku nasprotuje le nekaj držav, zlasti Francija, za katero se zdi, da je njena odločitev odvisna od končanja embarga na izvažanje orožja na Kitajsko.
Ponovno moramo poudariti, da sta to dve popolnoma različni vprašanji: če se ju povezuje na takšen način, se kaže veliko pomanjkanje odgovornosti do številnih žrtev, ki se morajo vsak dan soočati s posledicami naše neodgovorne politike izvažanja orožja.
Zato pozdravljam zavezanost slovenskega predsedstva, da med svojim mandatom konča ta proces preoblikovanja kodeksa v skupno stališče, vendar se tudi spomnim, da prejšnja predsedstva svojih obljub v zvezi s tem niso izpolnila. Upam, da vam bo uspelo in lahko računate na našo podporo v celoti. Prav tako poudarjam, da ravno pomanjkanje nadzora in trenutna popustljivost dopuščata, da evropsko orožje na zakonit in nezakonit način konča v rokah terorističnih skupin, diktatorjev in oboroženih sil, ki nadzorujejo sedanjost in prihodnost milijonov ljudi, katerim posledično ter v nekoliko ciničnem duhu pošiljamo naše skupine za razvojno pomoč, ki jo potrebujejo.
Tobias Pflüger
v imenu skupine GUE/NGL. - (DE) Gospod predsednik, tukaj sedimo vsaj enkrat na leto in razpravljamo vprašanje izvažanja orožja, medtem ko se to izvažanje veselo nadaljuje. Parlament že leta poziva k pravno zavezujočemu kodeksu ravnanja in Svetu ni uspelo doseči nobenega sporazuma v zvezi s tem. Cenil bi vašo odkritost, če bi nam razkrili, katera država članica ta proces ovira. Dejstvo, da ta kodeks ravnanja ni pravno zavezujoč, je sramotno. Medtem, ko so se stvari v zvezi s tem zavlekle, so EU in njene države članice postale številka ena v izvažanju orožja na svetu. Orožje je namenjeno ubijanju! Vsako izvažanje orožja je neupravičeno.
Seveda države članice dobavljajo orožje tudi kriznim in težavnim regijam. V turški invaziji na severni Irak, na primer, ki je prekršila mednarodno zakonodajo, se je med drugim uporabilo orožje iz Nemčije. Vojskujejo se tudi države EU, zlasti v Iraku ali Afganistanu, ter dobavljajo orožje zavezniškim državam, vpletenim v bojevanje. Temu moramo enkrat za vselej narediti konec. Ustavimo izvažanje orožja v celoti.
Kodeks ravnanja mora prav tako zajemati blago za dvojno uporabo, ki se lahko uporablja v civilne in vojake namene, kot mora zajemati ponovno izvažanje. O teh dveh temah smo predložili predloge sprememb in zelo me zanima, ali jih bo Parlament sprejel. Kot sem dejal, zaradi izvažanja orožja se vsak dan ubija, zato se mora nujno zaustaviti.
Janez Lenarčič
predsedujoči Svetu. - (SL) Ugotavljam, da je nekakšna rdeča nit nastopov spoštovanih poslank in poslancev v tej razpravi podpora temu, da bi kodeks čim prej postal tudi pravno zavezujoč. In naj povem, da predsedstvo deli to ambicijo, in upam, spoštovani gospod Pflüger, da bomo letos imeli več sreče in uspeli v tej nameri ali vsaj, kot sem rekel v uvodnem nastopu, naredili pomemben napredek v to smer.
Rad bi se zahvalil podpori izraženi temu, da Svet pride do skupnega stališča, in lahko se zanesete na to, da bo slovensko predsedstvo v skladu s tem okrepilo svoje napore v tej smeri.
Zahvalil bi se tudi spoštovani poslanki gospe Gomes, ki je opozorila na dejstvo, da se v izvajanje kodeksa skuša vključiti tudi nove akterje, onkraj meja Evropske unije. Že prejšnja predsedstva, v letu 2007 na primer, so vključila v te aktivnosti zlasti države zahodnega Balkana, potekajo pa tudi aktivnosti glede drugih držav in njihovega morebitnega vključevanja oziroma sodelovanja pri kodeksu, držav kot so Turčija, Ukrajina in držav severne Afrike in drugih držav v vzhodni Evropi.
Naj končam z upanjem, da ob naslednji obravnavi te tematike v Evropskem parlamentu ne bomo več govorili samo o kodeksu, ampak tudi že o skupnem stališču. To je moje upanje.
Predsednik
Prejel sem šest predlogov resolucij v skladu s pravilom 103(2) Pravilnika.
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v četrtek.
Pisne izjave (člen 142)
Tunne Kelam  
v pisni obliki. - Odločno pozivam države članice EU, naj sprejmejo kodeks ravnanja EU o prenosu orožja. EU temelji na skupnih vrednotah in sporazumih, ki obsojajo nezakonit prenos orožja in tudi prenos orožja v države, ki ne spoštujejo teh vrednot. Dejstvo, da vlade več držav članic dajejo prednost svojim nacionalnim političnim in poslovnim interesom pri nadaljnji prodaji orožja, dejansko negativno vpliva na načela, na katerih temelji Evropska skupnost.
Lizbonska pogodba krepi vlogo EU kot globalnega akterja. Zato je zelo pomembno, da kodeks ravnanja EU o prenosu orožja obravnavamo resno, da ga začnejo dejansko izvajati vse države članice. Ob tem pozivam Svet, naj poda smiselno razlago, zakaj se s sprejetjem tega skupnega stališča tako zamuja.
