Forelæggelse af det spanske formandskabs arbejdsprogram (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets redegørelse om forelæggelse af det spanske formandskabs arbejdsprogram.
José Luis Rodríguez Zapatero
Hr. formand, hr. Barroso, mine damer og herrer! Lad mig rette mine første få ord til et land, der er ramt af smerte og tragedie, nemlig Haiti.
Jeg ved, at vi alle har den samme følelse af forfærdelse, solidaritet og engagement, som alle institutionerne i EU - begyndende med det roterende formandskab, Kommissionen, Rådet og Parlamentet - har over for et land, der lider, for et folk, som er sønderrevet af død, ødelæggelse og vold - og dette efter en fortid med fattigdom og også konflikt.
Der er få lejligheder, hvor vi på samme måde kan vise, hvad vi kan udrette som europæere, som i forbindelse med vores reaktion på tragedien i Haiti. Vi vil vise vores engagement over for det, der sker i verden, og over for de lande, som lider mest.
Lige fra det allerførste øjeblik, hvor vi overtog det roterende formandskab, og i samordning med Kommissionen og den højtstående repræsentant har vi har søgt at reagere på tragedien i Haiti. I mandags mødtes Rådet (udvikling), og på mandag mødes Rådet (indre anliggender) med henblik på at planlægge en hurtig reaktion, for så vidt angår bistand og humanitært samarbejde på alle fronter med tanke på Haitis fremtid. Jeg er helt overbevist om, at det internationale samfunds reaktion er en stærk, fælles reaktion, og at EU vil vise sig at være sin opgave voksen. På baggrund af tragedien i Haiti er det de mennesker, som lider der, det udelukkende drejer sig om, og jeg håber og tror, at vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at medvirke til at få gang i en fuldstændig genopbygning. Både det europæiske samfund og frem for alt vores rodfæstede overbevisning kræver det.
Det er mig en ære at møde frem her i Parlamentet for at forklare de vigtigste prioriteringer under det spanske roterende formandskab i det næste halvår. Det er mere end en ære, det er en stor ære. Det er en stor ære, fordi jeg taler på vegne af et land, der i de næste seks måneder fejrer, at det er 25 år siden, vi kom med i det, der dengang hed De Europæiske Fællesskaber.
Jeg taler på vegne af et europæisk og EU-venligt land, et land, der i de sidste 25 år har gennemgået en stor forvandling med hensyn til udvikling og velfærd, hvilket i vid udstrækning skyldes medlemskabet af EU. Europa var drømmen for generationer, for mange generationer af spaniere. Det var drømmen om demokrati, om åbning ud mod verden, om udvikling, om velfærd, om velfærdsstaten og om frihed. Dette er, hvad vi har set i Europa, hvad Europa har tilført os, og hvad vi har tilført Europa.
25 år senere føler vi os loyale over for Europa og forpligtet over for EU, og der er ikke nogen stærkere måde, hvorpå man kan udvise sin loyalitet og forpligtelse over for Europa, end ved at udøve det ansvar, der er forbundet med at indgå nogle forpligtelser, tage et initiativ og fremsætte forslag. Og det vil vi gerne gøre i det næste halvår.
Det bliver et halvår med forandring, fordi vi overtager det roterende formandskab i en tid med økonomisk forandring som følge af den alvorligste finanskrise i 80 år. Det er en tid med politisk forandring på grund af Lissabontraktaten, der ændrer den måde, hvorpå EU styres. Det er en tid med forandring med hensyn til de eksterne forbindelser, fordi globaliseringstendensen tager til, og der er nye fremadstormende lande. Det er også en tid med forandring med hensyn til det forhold, som EU skal have med borgerne i EU for at omsætte alt det, der står i Lissabontraktaten, i praksis. Det vil derfor blive en tid med forandring på især to områder - for det første den alvorlige økonomiske krise, vi gennemlever, og for det andet Lissabontraktaten og de nye institutionelle relationer som følge deraf.
Med hensyn til den økonomiske krise vil jeg gerne sige følgende. Vi er klar over, at det er en langt mere alvorlig krise, end vi har oplevet i 80 år, og vi ved, at der ligesom dengang aldrig har været et så voldsomt fald i den globale produktion og internationale samhandel. Vi er klar over, at det har haft alvorlige konsekvenser i hele verden og i EU. Antallet af arbejdsløse er steget med 8 mio., hvoraf mange faktisk er i mit hjemland. Det har påvirket de offentlige finanser og følgelig udsigterne til økonomisk stabilitet, hvilket har tilskyndet og stadig tilskynder os til at træffe akutte samarbejdsforanstaltninger. Det har også fået os til at overveje at foretage nogle ændringer af den europæiske økonomi og produktionskapaciteten og få forbedret konkurrenceevnen i hele EU.
Vi skal holde fast i de finanspolitiske incitamenter, indtil opsvinget er en realitet. Vi skal forpligte os til at holde fast i stabilitetspagten og opfylde Kommissionens angivelser for 2013. Vi er også nødt til at opstille en økonomisk strategi for 2020, som Kommissionen udarbejder, og som efter det spanske roterende formandskabs opfattelse skal være et kernepunkt i det næste halvår.
Vi kender EU's styrker og svagheder. Vi har kendt dem siden midten af 1990'erne, og vi har mistet vores evne til økonomisk vækst, vores potentiale for økonomisk vækst. Vi ved, at vi siden midten af 1990'erne er blevet mindre produktive i forhold til de store økonomier, vi konkurrerer med. Vi ved også, at vi har vanskeligheder på visse specifikke områder, som kommer til at være afgørende for vores fremtidige vækst, konkurrenceevne og innovationsevne i en globaliseret verden.
Vi har imidlertid også nogle styrker, og det skal vi ikke glemme. Vores styrker er helt åbenlyse. Vi repræsenterer næsten en tredjedel af verdens BNP. Vi er uden tvivl den førende eksportregion og den næstvigtigste region efter USA med hensyn til forskning, udvikling og innovation. Vi repræsenterer næsten 60 % af den globale udviklingsbistand, hvilket er en stor styrke for EU.
Hvad ser Spanien så som de grundlæggende prioriteringer til fornyelse af Europas økonomiske styrke, til skabelse af en bæredygtig økonomi ud fra et konkurrencemæssigt, miljømæssigt og socialt synspunkt? Jeg vil nævne fire hovedtemaer, jeg gerne vil fremme, og som skal indgå i 2020-strategien. Jeg vil sammenfatte dette ved at sige, at EU rent økonomisk skal satse på sig selv. Der skal ske fremskridt vedrørende økonomisk union og samarbejde, idet man først ser på ansvarsfølelsen hos medlemsstaterne, men også sikrer, at Fællesskabets institutioner, navnlig Kommissionen, får nye beføjelser til at føre an og nå nogle mål.
I de sidste ti år er vores energiafhængighed steget med ni procentpoint, og det er et af de primære områder, hvor vi må træffe nogle foranstaltninger og foretage ændringer. Energiafhængigheden er steget fra 44 % til 53 % i hele EU. Disse ni procentpoint udgør præcis 64 mio. EUR, som vi sender ud af EU. Hvor meget udgør det beløb mon? Det udgør stort set det samme beløb, som samtlige EU-lande bruger på offentlige investeringer i forskning, udvikling og innovation. Vi er nødt til at ændre vores energiafhængighed og reducere den, for ellers bliver vi rent økonomisk stadig mere sårbare.
Hvad skal vi stille op? Der er sket fremskridt inden for energi, men ikke så store fremskridt, som vi ønsker. Vi er nødt til at etablere et permanent indre energimarked, der vil styrke hele EU og EU's økonomi. Der er to centrale elementer, vi i den forbindelse har brug for, nemlig energisammenkoblinger, idet de forventninger, der blev opstillet i 2002, ikke er blevet opfyldt, og nogle fælles rammebestemmelser til konsolidering af et indre energimarked.
Hvis vi får etableret energisammenkoblinger i syd, øst og nord i Europa, hvis vi opstillede punktet som et højt prioriteret område og gav Kommissionen den fornødne bemyndigelse, ville vi se vores energiafhængighed blive formindsket, og vi vil tilskynde til udvikling af energi fra vedvarende energikilder, der i deres natur kræver et alsidigt energidistributionsnet.
Europa vil først blive førende med hensyn til økonomisk konkurrencedygtighed, når der træffes endelige foranstaltninger med hensyn til at tage fat på alle de afgørende aspekter omkring energisammenkoblinger og spørgsmålet om et indre energimarked.
Det andet hovedmål drejer sig om det, der i et moderne samfund skaber mest vækst og innovation. Dvs. investering i informationssamfundet og i de nye teknologier, der har forandret næsten alt i verden. 40 % af produktivitetsstigningen i den europæiske økonomi skyldes informations- og kommunikationsteknologi, ikt. Vi er som europæere førende på dette område, fordi vi har nogle førende virksomheder, men vi har ikke et digitalt indre marked. Vi vil gerne træffe foranstaltninger med henblik på at etablere et digitalt marked. Hvad indebærer det så? Det indebærer, at man fjerner barrierer, det indebærer, at man forpligter sig til at etablere en ny generation af netværk og fremmer e-handel, der dag for dag vokser i alle lande, men som ikke udvikler sig med hensyn til at kunne lade sig gøre mellem flere forskellige lande.
Hvis der sker fremskridt med hensyn til et digitalt marked, fremmer vi skabelsen af indhold og styrker den intellektuelle ejendomsret. Vi sikrer også, at vi takket være den innovation, som ikt medfører på alle områder af økonomien, inden for meget kort tid vil se produktivitetsmæssige resultater. Jeg vil gerne påpege, at det er den sektor, hvor der i øjeblikket er bedst muligheder for innovation, produktivitetsstigning og skabelse af stabil beskæftigelse.
Det tredje område er økonomien eller den bæredygtige industri. Jeg vil blot give ét eksempel på, hvad der set med vores øjne skal have høj prioritet i forbindelse med bekæmpelse af klimaændringerne. Vi vil gerne sammen med Kommissionen introducere og fremme en plan om at udvikle elkøretøjer. Bilindustrien kommer til at gennemgå en større omstilling, som allerede er begyndt. Hvis vi som europæere samlet indgår en forpligtelse vedrørende denne erhvervssektor i form af en fælles vision og en fælles strategi for elbiler, er vi med til at reducere vores energiafhængighed. Vi bidrager også til bekæmpelse af klimaændringerne og den teknologiske innovation, der helt klart vil komme med elbiler og også vil være direkte forbundet med ikt-branchen.
Det fjerde centrale element i denne bæredygtige økonomi og økonomiske regenerering, som EU har brug for, er uddannelse, navnlig universitetsuddannelse, der er omdrejningspunktet for forskning.
I de sidste ti år har Europa ikke gjort fremskridt med hensyn til antallet af eliteuniversiteter på listen over de 100 bedste universiteter. Vi skal have afsluttet Bolognaprocessen. Vi skal fremme forventningerne om og være mere åbne over for stadig flere universiteter i EU og stadig mere forskning i EU, fordi det uden tvivl giver fremdrift for fremtiden. Vi konkurrerer ikke længere land mod land, men som europæere, som Europa, fordi de andre aktører er store, som f.eks. Kina, Indien, USA og de nye fremadstormende lande.
Hvis vi ikke får det bedste ud af den synergieffekt, 500 mio. indbyggere repræsenterer for økonomien, hvilket betyder titusindvis af virksomheder med enorm kapacitet og millioner af arbejdstagere, som i stadig større grad har brug for at få bedre uddannelse, bliver vi i denne globaliserede verden ikke reelt førende i fremtiden med hensyn til økonomisk velstand via innovation og teknologi. Vi bliver tilskuere, ikke de førende. Vejen fremad er EU, dvs. en mere fælles økonomisk politik, mere integration, en mere fælles vision og mere Europa. Ingen opstilling af flere barrierer, men fjernelse af barrierer, ingen splittelse, men samling - samtidig med at vi har en vision om et EU, der fremmer konkurrenceevne, integration og innovation.
Vi har tillid til Kommissionen vedrørende 2020-strategien, der også skal omfatte en diskussion af den fremtidige fælles landbrugspolitik, som er en grundlæggende politik med hensyn til miljøbeskyttelse, fødevaresikkerhed og indkomst for mange europæiske medborgere. Vi er overbevist om, at den kommende forhandling i Det Europæiske Råd og Kommissionen og naturligvis dialogen med Parlamentet vil udmunde i en 2020-strategi, der indebærer stram governance, og hvor der stilles krav hensyn til målsætninger og er fokus på de netop omtalte områder.
Økonomisk forandring og politisk forandring og forandring med hensyn til EU's ledelse. Med Lissabontraktaten oprettes der nye institutioner, nemlig den permanente formand for Rådet og den højtstående repræsentant for udenrigspolitiske anliggender. Parlamentet, hjertet i det europæiske demokrati, bliver styrket, og det samme gør Kommissionen.
Jeg kan give Parlamentet, der repræsenterer alle europæiske medborgere, et tilsagn om, at det spanske roterende formandskab vil være loyalt over for, og vil samarbejde med, de nye institutioner. Vi ønsker, at disse institutioner får den betydning, de er tiltænkt i traktaten, dvs. behovet for, at EU fungerer således, at den permanente formand for Rådet kan repræsentere EU og udføre alle sine funktioner sammen med den højtstående repræsentant.
Vi er bevidste om, at dette halvår vil være det første bevis på, hvordan den nye institutionelle struktur fungerer, og vi vil også støtte Kommissionen og Parlamentet, der begge er blevet styrket, og hvor sidstnævnte i stadig større grad udgør det politiske centrum i EU. Vi har sat os for at gøre dette, og jeg håber, at dommen over os ved udgangen af denne periode vil falde positivt ud, da vi er meget stålsatte. Der er en række magtinstanser, som styrer EU, og den nødvendige røde tråd for disse instanser er samarbejdsorienteret loyalitet. Det er sådan, vi vil arbejde.
Vi forventer også forandringer med hensyn til de eksterne forbindelser, ikke alene fordi vi nu har den højtstående repræsentant og får etableret Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Der vil også ske ændringer, fordi vi, for så vidt angår globalisering og forandring, har en afgørende dagsorden for det næste halvår. Jeg vil fortælle, hvad vores målsætninger er med hensyn til de eksterne forbindelser for alle de topmøder, vi vil afholde.
For det første er der den fælles sikkerhed, for det andet er der energi, for det tredje er der fremme og øget samhandel og teknologioverførsel, og for det fjerde er der bistand til udviklingssamarbejde, hvor EU rent etisk er i førerfeltet i verden.
I det næste halvår indleder vi en dialog om disse målsætninger med Nord- og Sydamerika, i landene ved Middelhavet, i Afrika og Asien og med de europæiske lande, som ikke er med i EU. Vi indleder en dialog med de fleste kontinenter og områder via en intensiv række af internationale topmøder, hvor vi naturligvis fuldt ud vil samarbejde med rådsformanden og Kommissionen - for vi kommer til at indgå vigtige aftaler i det næste halvår - og også Parlamentet.
Økonomiske forandringer, politiske forandringer og forandringer i vores vision, i vores syn på verden uden for EU som følge af nye aktører og globaliseringen. Ud over økonomien nævnte jeg for lidt siden, at Europa også er nødt til at satse på sig selv på det udenrigspolitiske område. Jeg må sige, at Europa er nødt til at satse på sig selv, at udenrigspolitikken skal afspejle europæiske interesser, og hvordan man forsvarer dem. Spørgsmålet om naboskabsforbindelser skal prioriteres højt. Vi skal efter min mening udarbejde mere ambitiøse mål og etablere tættere forbindelser, fordi det helt klart er her, at en stor del af de europæiske interesser vil blive afgjort.
De forandringer, vi oplever, og som vi ønsker at fremme via reform og fornyelse, har også betydning for de europæiske borgere. I Lissabontraktaten udtrykkes der i overensstemmelse med europæernes vilje ønske om, at borgerne skal føle sig tættere på EU's institutioner. EU skal ses som "deres Union", og Europa som et styre, der er tættere på dem. For at opnå dette er der nye instrumenter, som vi vil introducere og fremme i det næste halvår.
Det første af disse instrumenter er borgernes lovgivningsinitiativ, der er af så stor betydning for Parlamentet. Det andet er, at vi i samarbejde med Kommissionen gerne vil prioritere det højt i denne periode at gøre fremskridt vedrørende den vigtigste borgerrettighed, som EU kan fokusere på, nemlig ligestillingen mellem kvinder og mænd. De mest højtudviklede, perfekte samfund, hvor menneskerettigheder og velstand bedst udfolder sig, er de samfund, der opnår større ligestilling mellem kvinder og mænd. Disse samfund er mest aktive og engagerede i kampen mod det, der udarter sig som kønsbestemt vold og mishandling af kvinder, hvilket er utilstedeligt og uacceptabelt i et højtudviklet samfund som EU. Vi foreslår derfor at indføre nye retsbeskyttelsessystemer via en europæisk beskyttelsesordre og størst mulig udvidelse af beskyttelsen mod den kønsbestemte vold, som er en sand plage i en stor del af de europæiske samfund.
De europæiske borgere skal også på baggrund af vores overvejelser, vores forslag og vores udspil vide, at social sammenhængskraft og social integration som svar på fattigdommen i Europa er umistelige aspekter af EU, og at de vigtigste elementer i Europas identitet sammen med demokrati er velfærd og social sammenhængskraft. 2020-strategien for økonomien skal derfor som sagt være bæredygtig set ud fra et økonomisk, socialt og miljømæssigt synspunkt.
For at opnå denne sociale bæredygtighed foreslår jeg, at vi indgår en stor ny socialpagt i Europa mellem virksomhederne og arbejdstagerne, en stor socialpagt til udvikling af 2020-strategien. Arbejdsmarkedsdialog og -aftaler gjorde Europa stærk i første omgang, i nedgangsperioder og nu denne tid med fornyelse og forandring efter en alvorlig økonomisk krise. En arbejdsmarkedsaftale - dvs. socialpagten - kunne være en væsentlig drivkraft bag de målsætninger, vi sætter os med hensyn til effektiv governance.
Og afslutningsvis vil jeg endnu en gang gerne udtrykke Spaniens tak til alle EU-landene, navnlig de lande, der har fremmet vores integration og bidraget til vores udvikling. Jeg vil gerne gentage vores engagement over for Europa og EU, vores engagement over for en livsform, men også over for en tankegang og indstilling. Dette indebærer en tankegang, der tilgodeser demokrati, ligestilling, menneskerettigheder, fred og en fornemmelse af, at det at leve sammen, forene vores befolkninger, forene vores forhåbninger og forene vores historie har gjort det muligt for os at leve i fred med hinanden, og i dag og i morgen kan det gøre det muligt for os fortsat at leve i en fantastisk region præget af velstand, velfærd og idealer.
José Manuel Barroso
Hr. formand, hr. premierminister! I det næste halvår påtager Spanien sig det roterende formandskab for Rådet. Det er et land med en stor europæisk tradition og et stort europæisk engagement, såvel i regeringen som i alle landets politiske kræfter og i offentligheden, samt en premierminister, José Luis Rodríguez Zapatero, hvis europæiske fortræffeligheder er hævet over enhver tvivl.
Det institutionelle maskineri i den europæiske integration vil køre for fuld kraft, når Parlamentets tillidsafstemning om Kommissionen giver disse to institutioner et stærkt, solidt fundament med henblik på at kunne komme videre med en ambitiøs politisk dagsorden. Jeg håber, at afstemningen finder sted meget snart.
Først og fremmest vil jeg på dette meget tragiske tidspunkt for Haiti gerne genbekræfte vores fulde solidaritet og ønske om at hjælpe landets befolkning og alle ofrene for jordskælvet. Det katastrofale jordskælv har ligget os meget på sinde siden den 12. januar, og vi indledte straks en indsats for at yde al den bistand, vi kan. Kommissionen er på nuværende tidspunkt i stand til at fremskaffe 130 mio. EUR, og den samlede EU-indsats med hensyn til øjeblikkelig bistand, herunder fra medlemsstaternes side, beløber sig til mere end 222 mio. EUR, eksklusiv bistand til civilbeskyttelse. Kommissionen vil kunne fremskaffe yderligere 200 mio. EUR til langsigtet bistand. Jeg kan forsikre om, at Kommissionen og EU omsætter vores værdier og solidaritetsprincipper i handling.
Haiti er et caribisk land. Jeg vil derfor gerne fremhæve, at der foreligger et meget ambitiøst arbejdsprogram vedrørende eksterne forbindelser for det spanske seksmåneders formandskab for Rådet. Jeg vil navnlig gerne gøre opmærksom på, at Latinamerika og Caribien har høj prioritet for det spanske formandskab. Jeg er sikker på, at vi kan regne med, at Spanien føler sig særlig forpligtet til at sikre, at topmødet i Madrid i maj med landene i Latinamerika og Caribien bliver en succes for Latinamerika og for Europa.
(EN) Lad mig nu gå videre til den politiske prioritering for de kommende uger og måneder.
Alt peger i retning af et beslutsomt og forenet europæisk initiativ. Det fejlslagne angreb på flyet i Detroit var en reminder om, at vi skal handle i fællesskab, hvis vi skal imødegå truslerne mod sikkerheden. Mødet i København var en reminder om, at det globale samfund ikke automatisk har samme ambitionsniveau som Europa. Ligesom vi har gjort i G20-drøftelserne, er vi nødt til at holde en positiv og fremadrettet international proces i gang. Kun med et forenet Europa kan vi forme globaliseringen.
Men vi er nødt til at se på situationen for vores økonomi. Vi ved alle, at den europæiske økonomi befinder sig i en ømtålelig situation. Ved hjælp af beslutsomme indgreb har vi formået at forhindre det værste. Men vi står stadig over for risikoen for, at arbejdsløsheden fortsætter med at stige, og vi er nødt til at fælde en dom med hensyn til, hvornår vi skal skifte fokus for at få genoprettet vores offentlige finanser.
Samtidig skal vi lære af krisen. Vi har fuldt ud indset, at globaliseringen er en realitet, og at vi skal vende den til vores fordel. Vi har vist, at vores sociale sikringsordninger har kunnet reagere på helt specielle omstændigheder og ved at udspænde nye sikkerhedsnet. Men vi har også set, at der er klare grænser for medlemsstaternes handlemuligheder på egen hånd, og vi har set, at samordnede EU-tiltag ikke alene gav resultater for Europa, men også udløste en hidtil uset global reaktion i G20.
Vi er nu nødt til at forme den rigtige fremtid for Europa, dets økonomi og dets samfund. De udfordringer, vi stod over for inden krisen, er der stadigvæk - om noget er de blevet værre. Vi skal håndtere konsekvenserne af en aldrende befolkning, af vores demografiske forhold, og finde ud af, hvordan vi forbliver konkurrencedygtige i en global verden, hvordan vi sikrer overgangen til en mere bæredygtig økonomi, for blot at nævne nogle få områder.
Jeg er dog fortrøstningsfuld med hensyn til Europas potentiale. Jeg tror, at en økonomi, der genopbygger sine styrker, har en reel chance for at omdirigere sine kræfter. Et samfund, der har vist sig robust over for en økonomisk krise, er et samfund, som med selvtillid kan opbygges for fremtiden. Og et europæisk økonomisk system, hvis fleksibilitet udspringer af det indre marked, konkurrencereglerne og euroen, får nu brug for disse aktiver som drivkraften bag et opsving.
Jeg ser det næste halvår som et springbræt til at fastsætte ambitiøse mål, mål jeg har forelagt i mine politiske retningslinjer, og som vi sidste efterår drøftede her i Parlamentet.
Dette vil udgøre "Europa 2020"strategien. Vi bliver nødt til at omkalfatre vores økonomi for at kunne imødegå udfordringerne i fremtiden. Vi skal blive enige - med Parlamentet, med medlemsstaterne, med arbejdsmarkedets parter, med samfundet som helhed - om en dagsorden for denne omstilling. Vi skal anvise en tydelig retning hen imod en konkurrencedygtig, innovativ, bæredygtig, socialt inkluderende markedsøkonomi, der kan trives på det globale marked.
Europa 2020-strategien skal indeholde både visioner på mellemlang sigt og tiltag på kort sigt. Jo bedre vi kan udforme de øjeblikkelige foranstaltninger, der skal bringe os på vej mod vores langsigtede mål, desto bedre vil vores forspring være med hensyn til fremtidig vækst og beskæftigelse, der har allerhøjeste prioritet.
Med Lissabonstrategien i den nye form kunne der opbygges en forståelse for, hvordan strukturreformer fører direkte til vækst og arbejdspladser. Men lad os være oprigtige og sige, at krisen har udvisket mange af fordelene, og der var også nogle mangler. Sandheden er, at vi stadig sakker en del bagud i forhold til konkurrenterne med hensyn til vores forskningsindsats, vores investeringer i uddannelsessektoren og vores andel inden for højteknologi.
Vi skal nu bruge Europa 2020-strategien til at skabe nye kilder til vækst og slippe potentialet ved det indre marked løs, så vi kan drive vores økonomi fremad. Det betyder, at vi skal benytte os af viden og kreativitet til at generere reel værdi i vores økonomier, idet vi åbner op for innovation og fremmer, at den vinder indpas på markedet - lige fra ikt til nye energiformer, f.eks. rene teknologier. Det indebærer, at folk for fremtiden får mulighed for at tilegne sig de rette kompetencer, og at arbejdsmarkedet er parat til at gribe mulighederne for at skabe nye jobs, samt at vi griber målrettet ind over for de store problemer såsom ungdomsarbejdsløsheden.
Det er åbenlyst, at vi nu står i en nødsituation set ud fra et socialt og arbejdsløshedsmæssigt synspunkt. Det kræver, at EU er meget fokuseret. Vi skal på EU-plan sammen definere nogle tiltag som supplement til de nationale tiltag med positiv social indvirkning.
Det betyder også en økonomi, der er formet til fremtiden - en bæredygtig og ressourceeffektiv økonomi - som også er produktiv og innovativ. Europas enorme industriaktiver skal omdirigeres til at gribe fordelen ved at være først ude på morgendagens markeder. Men Europa skal kunne fastholde en stærk, moderne og konkurrencedygtig industribase. Krisen betyder, at vi mere end nogensinde før skal bruge hver investeret euro bedst muligt. Og vi skal naturligvis afslutte vores reform af finansmarkederne med henblik på at bringe dem tilbage i økonomiens tjeneste og ikke vice versa.
Det omfatter også vores SMV-venlige tilgang. SMV'er er den sektor, som kan skabe flere arbejdspladser i EU, og vi vil gøre dem og deres ansatte en god tjeneste, hvis vi reducerer de administrative byrder og anlægger en bedre og smartere reguleringsmæssig tilgang.
I vores indbyrdes forbundne økonomier har vi alle en interesse i, hvad der sker - på nationalt plan og EU-plan, fra den ene medlemsstat og til den næste. Den nuværende krise viser os ikke alene konsekvenserne af den globale indbyrdes afhængighed, men også de negative virkninger, som en bestemt situation i ét land kan have på hele euroområdet.
Så Europa 2020-strategien skal medføre stærkere samordningsmekanismer, en fælles vision og et effektivt europæisk lederskab. Jeg vil gerne takke premierminister Zapatero for hans klare engagement over for denne europæiske tilgang med hensyn til økonomiske politikker, hans engagement over for fællesskabsanliggender og hans engagement over for Kommissionens rolle i denne vision og gennemførelsen af denne vision. Kun med en europæisk tilgang, en europæisk vision og europæiske instrumenter kan vi levere varen over for vores europæiske medborgere.
Et af de karakteristiske træk ved Europa 2020-strategien vil være øget samordning af de økonomiske politikker, hvor Kommissionen vil gøre fuld brug af de nye muligheder som følge af traktaten, bl.a. mulighederne vedrørende euroområdet.
Det er den vision, jeg gerne vil drøfte med Parlamentet i de kommende uger, fordi vi af Lissabonstrategien har lært, at en europæisk økonomisk strategi skal følges op af fuldt engagement i europæiske politiske kredse og hos arbejdsmarkedets parter. Lad få det på det rene, at nogle nationale politikere tidligere har modsat sig stærkere governance-mekanismer i Lissabonstrategien. Efter det, vi har lært om indbyrdes afhængighed ikke alene på globalt, men også på EU-plan - alt det, vi har lært af krisen - vil alle regeringer i EU forhåbentlig nu erkende, at det er nødvendigt at gå fuldt ind for Europa 2020-strategien og iværksætte virkelig samordnede og konsekvente tiltag inden for den økonomiske politik i henhold til Lissabontraktatens artikel 120 og 121.
Lad mig til slut tilføje, at jeg også ser Europa 2020-strategien som den måde, hvorpå vi kan give vores medborgere tillid og håb. Vi må ikke lægge skjul på, at Europa ligesom det meste af den udviklede verden skal igennem en lang periode med langsom vækst, hvis vi forholder os passive. Den fase, hvor det først bliver værre, inden det bliver bedre igen, ligger formentlig bag os, men det bliver kun langsomt bedre igen. Vi skal tage fat på det reelle problem med økonomien, dvs. at den potentielle vækst i Europa måske vil blive begrænset, hvis vi ikke griber til konsekvent og effektiv handling nu. Vores medborgere, det være sig husholdningerne eller de erhvervsdrivende, skal føle, at EU er en del af løsningen på deres problemer og svaret på deres bekymringer. Europa 2020-strategien er efter min opfattelse frem for alt også en reaktion på dette. Det drejer sig om at forbinde det europæiske projekt med borgernes konkrete behov.
Det er også baggrunden for, at jeg glæder mig over initiativet til at afholde et uformelt møde i Det Europæiske Råd den 11. februar med henblik på at få en indledende drøftelse på stats- og regeringschefniveau. Jeg tror også, det er af afgørende betydning at finde mulighed for at drøfte disse spørgsmål med Parlamentet både før og efter, at Kommissionen forelægger sit udkast til Europa 2020-strategien. Jeg har derfor drøftet dette med Rådet og med rådsformanden. Jeg mener, vi i det mindste skal have en tretrinstilgang. På det uformelle møde i Det Europæiske Råd for stats- og regeringscheferne skal man drøfte spørgsmålet, på Det Europæiske Råds forårsmøde skal man forelægge de første væsentlige forslag, og på mødet i Det Europæiske Råd til juni skal man godkende retningslinjerne, således at vi får tid til at drøfte spørgsmålet bredt og med et meget aktivt bidrag fra Parlamentet.
Jeg har i dag fokuseret på den økonomiske politik, fordi jeg betragter det som den højtprioriterede opgave, der haster allermest. Men dermed er vores dagsorden jo ikke udtømt. Udfordringerne i de kommende uger og måneder er mangfoldige. Lad mig blot nævne ét af mange eksempler, nemlig opfølgningen på konferencen i København om klimaændringer. Godt nok har vi brug for noget tid til kollektivt at reflektere over, hvordan den rette strategiske indgangsvinkel skal være ved fremtidige internationale forhandlingsforløb, men vi skal ikke sænke ambitionsniveauet vedrørende de forpligtelser, EU allerede har indgået.
Vi skal også intensivere vores indsats, nemlig gennem vores interne politikker til fremme af opgraderingen og moderniseringen af industribasen i vores økonomi, innovationen og udviklingen af nye rene teknologier, energieffektivitet og energisikkerhed, også ved at sætte dette øverst på EU's dagsorden vedrørende omstilling.
Vi giver EU de bedste chancer på den globale scene ved, at EU er parat til handling, har en tydelig vision for fremtiden og er fast besluttet på at nå derhen. Jo mere vi står sammen og er effektive på hjemmefronten, desto mere vil vores tankegang slå igennem internationalt.
Jeg ser meget frem til at arbejde sammen med Parlamentet og medvirke til at gøre det spanske formandskab for Rådet til en succes og sikre, at det næste halvår bringer os på vej mod at realisere vores fælles ambitioner for Europa, et EU, der er tættere på vores medborgere, og som har fokus på klare resultater for vores Europa.
(Bifald)
Formanden
Tak, hr. Barroso. Inden jeg beder lederne af de politiske grupper i Parlamentet om at tage ordet, vil jeg gerne endnu en gang understrege, hvor vigtig den vision, hr. Rodríguez Zapatero forelagde, er. Det er en vision om udvikling af EU baseret på fællesskabsmetoden. Jeg vil også takke hr. Rodríguez Zapatero for at fremhæve Parlamentets rolle, en rolle, som er blevet betydelig større med Lissabontraktatens ikrafttræden, og samarbejdet mellem Det Europæiske Råd, Ministerrådet og Parlamentet vil være grundlaget for den fremtidige interinstitutionelle struktur og balance i EU.
Vi forudsiger i dag vores rolle mange år frem i tiden. Ikke alt står i traktaterne. Så er det særdeles vigtigt, hvad der sker under det spanske formandskab, fordi der vil blive etableret nogle politiske vaner, som er afgørende for, hvordan vi arbejder, og hvor effektive vi er i EU. Det spanske formandskab spiller en særlig rolle her, og jeg er taknemmelig for, at der blev forelagt en vision, som i stort omfang er i samklang med Parlamentets.
Jeg vil gerne takke hr. Barroso for at have forelagt Kommissionens synspunkter. Kommissionen arbejder stadig med den samme sammensætning som før, men jeg vil her gerne meget kraftigt understrege, at Kommissionen altså er her, og den har ikke en ny sammensætning endnu, men det bliver der arbejdet med hele tiden. Jeg vil især gerne takke hr. Barroso for at have forelagt 2020-strategien og forklaret, hvordan den vil blive samordnet. Det er et grundlæggende spørgsmål, hvordan vi skal samordne 2020-strategien fremover - denne samordning skal også ske med udgangspunkt i fællesskabsmetoden.
Nu vil jeg gerne bede lederne af de politiske grupper om deres kommentarer og bemærkninger.
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Økonomien, det sociale område, klimaet og energi er de væsentlige prioritetsområder for det spanske formandskab, og opmærksomheden i Europa vil helt med rette være fokuseret herpå. Derfor er hr. Van Rompuys første beslutning, nemlig at indkalde til møde i Det Europæiske Råd om økonomi og klimaændringer og nu jo også strategien over for Haiti - der blev talt om dette, og det er et punkt, hvor jeg synes, Europa skal vise, at vi både har hjertet på rette sted og vil yde knowhow, og der skal gøres noget for at sikre, at Rådet i højere grad er til stede i Haiti - efter min mening positiv.
Derfor hilser jeg også den forhandling, som hr. Rodríguez Zapatero selv indledte, om eventuel europæisk økonomisk governance velkommen til trods for, at - og måske endda fordi - meningerne for tiden er delte herom. Det er normalt. Vi skal ikke være bange for at tale om politik på EU-plan med de store armbevægelser, og vi skal være ærlige over for os selv.
Vi skal ikke være bange for vigtige debatter, og jeg vil gerne takke formanden for Rådet for at have ydet sit bidrag, fordi den økonomiske politik og social- og arbejdsmarkedspolitikken er en vigtig debat - ja, den debat, der er af størst betydning for vores medborgere, og som kræver reaktion fra vores side på kort, mellemlang og lang sigt. Som hr. Barroso nævnte, er tiden inde til at stille spørgsmålet om økonomiske mål i landene i EU. Det er faktisk et spørgsmål om overlevelse for Europa og dets sociale model.
Hr. Rodríguez Zapatero kender kun alt for godt til problemer med økonomien. Der er i Spanien en rekordstor arbejdsløshed på næsten 20 % og et offentligt underskud på næsten 11 %. Man må sige, at hans hjemland har store problemer. Jeg ser derfor positivt på, at det for ham er alfa og omega, at der under hans formandskab kommer gang i væksten og beskæftigelsen. Men ærlig talt - og jeg sagde, at vi skulle tale rent ud - er jeg ikke sikker på, at de løsninger, som hr. Rodríguez Zapatero og den politiske familie, han tilhører, foreslår til løsning krisen og realisering af et socialt Europa, er de mest velegnede.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe (De Kristelige Demokrater) mener ikke, man kan afslutte krisen og skabe arbejdspladser ved øget offentligt forbrug, men ved økonomisk, finanspolitisk og miljømæssig styring, der gavner virksomhederne, navnlig de små og mellemstore virksomheder. Jeg tænker her specifikt på beskæftigelsen i de små og mellemstore virksomheder i vores lande og regioner. Den sociale sammenhængskraft, der er blevet sat på en hård prøve under krisen og som følge af de skandaløse bonusser og vederlag til nogle inkompetente chefer, kan ikke bygges på små håndværksvirksomheder, men på varig vækst, der gavner flest muligt.
Afslutningsvis vil jeg gerne henvende mig til Rådet, det være sig det roterende formandskab eller det permanente formandskab, for formelt at sige, at tiderne nu med Lissabontraktaten har forandret sig. Rådet og Parlamentet skal nu arbejde tæt sammen og som ligeværdige parter. Det nye forhold kræver naturligvis juridiske standarder - og på det område sætter jeg min lid til vores juridiske eksperter, der med ildhu forstår at anvende den nye traktat - men det kræver også gensidig politisk tillid og symbolske tilkendegivelser. I den forbindelse gentager jeg mit ønske om, at formandskabet for Rådet regelmæssigt deltager i samspillet bestående af spontane spørgsmål og svar blandt Parlamentets medlemmer, sådan som formanden for Kommissionen, hr. Barroso, har gjort det i flere måneder, og sådan som hr. Rodríguez Zapatero selv har gjort det her til formiddag. Han har seks måneder til at få dette princip indarbejdet.
Jeg ønsker således rådsformanden alt vel i det kommende halvår og håber, at vi sammen formår at få fremdrift i Europa i denne periode. Held og lykke.
Martin Schulz
Hr. formand! Det spanske formandskab har et ambitiøst arbejdsprogram, som hr. Rodríguez Zapatero har beskrevet for os. Han nævnte de fire væsentlige prioritetsområder, nemlig større energisikkerhed, flere investeringer i informationsteknologi, mere uddannelse og efteruddannelse og etablering af en form for europæisk økonomisk governance for at sikre, at disse prioritetsområder nu også kan gennemføres. Det er den rette tilgang, og det vil bringe Europa ind i en ny fase.
De udfordringer, kontinentet står over for, har intet med afholdelse af plenarmøder eller tilrettelæggelse af massevis af topmøder at gøre. Vi har tidligere afholdt mange topmøder. Topmøderne løser ikke problemerne. På topmøderne bliver problemerne beskrevet. Der er behov for, at løsningerne på problemerne rent faktisk bliver gennemført i medlemsstaterne.
(Bifald)
Reaktionerne på hans forslag om økonomisk governance viser, at det lige præcis er her, hunden ligger begravet. Hvor slog Lissabonstrategien fejl? Det skyldtes ikke, at man ikke ville have kunnet gennemføre den. Nej, den var gennemførlig nok. Lissabonstrategien slog fejl på grund af medlemsstaternes modvilje, fordi de ville holde deres egne løfter. Denne nye tilgang, dette friske pust, som han gerne vil bringe ind i europæisk politik med dette ambitiøse arbejdsprogram, er derfor det helt rigtige.
De hidtidige gamle strukturer minder mig noget om Don Quixotes smukke hest, Rosinante, der troede, den var en væddeløbshest. I virkeligheden var den en gammel krikke. Vi vil ikke kunne klare os i det 21. århundrede på Rosinante. Der skal altså nye fremgangsmåder til, og hr. Rodríguez Zapatero er således på rette vej.
Det, Europa har brug for, er at indføre visse aspekter af den spanske model. Grunden til, at vi - og jeg siger kun dette én gang - som socialdemokrater specifikt støtter ham, er, at vi mener, at hans regering i Spanien er fremadtænkende. Det er på trods af en masse modstand og med et stort mod lykkedes ham at give hans hjemland et enormt skub i retning af modernisering. Vi udviser derfor den største respekt for ham.
(Bifald)
Hvis han på EU-plan handler med den samme energi og beslutsomhed, vil han også bringe denne moderniseringsbølge til Europa. Jeg synes f.eks., det er modigt af en regeringschef at sige, at ægteskabelig vold ikke er et nationalt problem, men et problem, der berører hele samfundet overalt, og at vi i Europa, i vores højtudviklede, civiliserede samfund, ikke skal betragte vold mod kvinder som en mindre alvorlig lovovertrædelse, men som en overtrædelse af menneskerettighederne - og det er jo, hvad det er.
(Bifald)
Den politiske genoplivning, vi har brug i Europa, er meget stærkt knyttet til vores forventninger til formandskabet under hr. Rodríguez Zapatero. Jeg vil derfor gerne tilføje, at vi også har brug for yderligere økonomisk kontrol i Europa. Jeg vil give et eksempel for at illustrere, at den sociale sammenhængskraft bliver ødelagt i samfundet, fordi der ikke er tilstrækkelig kontrol eller ikke er tilstrækkeligt mod til at udøve kontrol.
Når vi taler om regulering af finansmarkederne og regulering af banksystemet, skal vi også nævne, at de samme banker, der for et år siden fik hundredvis af milliarder af euro i statsmidler for at sikre, at de overlevede, i dag ikke anvender disse penge til at yde kredit, men til at spekulere ved hjælp af skatteydernes penge med henblik på at skabe svimlende fortjenester. Det er ødelæggende for folks tillid til det økonomiske system. Det er ødelæggende for den sociale sammenhængskraft. Den del af hr. Rodríguez Zapateros program, der drejer sig om endelig at gennemføre kontrol med finansmarkederne, er således et vigtigt element, som vi socialdemokrater støtter fuldt ud.
(Bifald)
Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet giver sin fulde opbakning til hr. Rodríguez Zapateros formandskab. Jeg mener, at det, han har forelagt her, er en tilgang, der virkelig giver grund til håb. Jeg håber også, at Kommissionen vil handle med samme intensitet og i samme politiske retning som det spanske formandskab. Vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at bringe Kommissionen på rette vej i det næste halvår og i tiden derefter, fordi der som følge af 18-måneders-formandskabet, som er delt mellem tre medlemslande, forhåbentlig ikke kommer et helt nyt program hvert halvår, men at vi i stedet får kontinuitet.
I de næste seks og de efterfølgende 12 måneder med dette trioformandskab kan han således regne med støtte fra socialdemokraterne. Så jeg vil gerne ønske hr. Rodríguez Zapatero held og lykke.
(Bifald)
Guy Verhofstadt
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har faktisk to prioritetsområder for det spanske formandskab. Jeg tror faktisk også hr. Rodríguez Zapatero har to prioritetsområder. Uanset hvor mange rejste problemstiller, der skal løses i det kommende halvår, er der efter vores mening to vigtige problemstillinger.
Der er først og fremmest strategien efter Lissabonstrategien, dvs. EU 2020-strategien. Jeg tror under alle omstændigheder, at dette navn er mere passende, da befolkningen til syvende og sidst var holdt op med at skelne mellem Lissabontraktaten og Lissabonstrategien. Det nye navn er således i sig selv et stort fremskridt. Men her i Parlamentet skal vi jo være seriøse.
Det grundlæggende spørgsmål drejer sig ikke om at vide, hvorvidt der er et ønske om at reducere arbejdsløsheden eller øge udgifterne til innovation. Det er vi alle enige om. Vi var enige i 2000, vi vil være enige i 2010, og vi vil være enige igen i 2020 og 2030. Nej, spørgsmålet drejer sig om noget helt andet, nemlig i korte træk om, hvorvidt Rådet og medlemsstaterne er klar til at ændre den metode, der slog fejl i Lissabonstrategien. Jeg refererer her til den åbne koordinationsmetode, et skønt udtryk, der betyder, at det er medlemsstaterne, ikke EU, der træffer beslutninger, og at det eneste, man gør, er at sammenligne resultaterne fra de forskellige medlemsstater.
Det er som om EU er blevet til OECD. Realiteten er i hvert fald, at der offentliggøres det ene dokument efter det andet.
(Bifald)
Hr. Rodríguez Zapateros indledende erklæringer har allerede opmuntret mig meget, idet han sagde, at der ville komme til at ske forandringer. Tingene er nødt til at forandre sig. Vi har brug for pisk, og vi har brug for gulerod. Og efter behov skal vi have sanktioner. Frem for alt håber jeg dog ikke, han mister modet - jeg siger dette helt oprigtigt til både ham og hr. Moratinos - på grund af den tyske økonomiminister, der ikke tøvede et sekund med at kritisere de fremsatte forslag.
Men det må være et godt tegn! Man kan ikke på den ene side f.eks. sige, at Grækenland ikke gør nok, at andre lande ikke gør nok, og samtidig undlade at give Kommissionen og EU de ressourcer og instrumenter, der er nødvendige for at kunne gribe ind. Man kan gøre enten det ene eller det andet. Man kan ikke gøre begge dele på samme tid.
Jeg opfordrer ham således til at fortsætte ad denne vej, og jeg kan fortælle, at hele Parlamentet sammen med Kommissionen bakker ham op, når han står over for dem, der stadig affærdiger behovet for at intensivere denne metode ifølge Lissabontraktaten.
Min anden prioritet drejer sig om at forsøge at finde en anden strategi for spørgsmålet om klimaændringer efter mødet i København. Vi må erkende, at vores indfaldsvinkel slog fejl. Vi skal sige det, vi skal erkende det. Det giver ingen mening at sige, at vi havde ret, og at det var den rigtige fremgangsmåde osv. Nej, det var ikke den rigtige fremgangsmåde. Strategien var dårlig, fordi resultatet er dårligt. Strategien skal således ændres.
Personlig foreslår jeg, at vi vedtager en strategi, der bygger på tre bestanddele. Den første af disse bestanddele er, at EU skal udnævne en "chef", der beskæftiger sig med klimaændringer og har mandat til at forhandle på vegne af de 27 medlemsstater - i modsætning til situationen i København, hvor vi havde den danske statsminister, den svenske statsminister, kommissionsformanden, hr. Sarkozy, fru Merkel, Hr. Rodríguez Zapatero og hr. Brown.
Det betød, at der var mindst otte europæiske politiske ledere, som ønskede at forhandle. Men der var ikke plads nok rundt om bordet! Der var endda dårlig nok plads til præsident Obama. Der var sydafrikaneren, brasilianeren, inderen, kineseren og så præsident Obama - og hertil kom så de otte europæere. Hvordan kan man under disse omstændigheder forvente at blive enige om noget og blive hørt af de andre?
Lad os så gøre ligesom i WTO. Det fungerer for WTO. Der er nogen dér, som er ansvarlig, som forhandler for hele EU, og som når frem til nogen resultater. Vi skal indføre det samme på EU-plan, hvis vi vil undgå en gentagelse af det, der skete i København.
(Bifald)
Jeg tror desuden, vi skal være realistiske. Vi skal være realistiske på dette område. Vi skal have en trilateral aftale mellem USA, Europa og Kina. Det skal være formålet. Alle de strategier, der består i at, at man siger "ja, lad os nu se", og hvor man ingen allierede har i FN, tæller intet i morgendagens verden. Morgendagens verden tilhører imperierne, og vi skal være et imperium.
Det betyder, at vi skal sidde med ved bordet. Sammen med hvem? Med USA og med Kina. Det er os tre, der skal nå frem til en aftale. Lad os ikke begynde at drømme om at samle, jeg ved ikke hvor mange lande, om et program. Vi er til syvende og sidst nødt til at skabe en alliance med USA. Det er sammen med USA, vi skal finde fælles fodslag. Og det er efter min opfattelse muligt at finde fælles fodslag med hensyn til en emissionshandelsordning. Vi har allerede en ordning, og de vil følge efter, hvis vi kan nå frem til en aftale om det. Det vil skabe fælles fodslag, så vi sammen kan forhandle med kineserne.
Dette er mine to store prioritetsområder for det spanske formandskab, og det er min klare holdning, at hr. Rodríguez Zapatero med sin vedholdenhed vil gøre det til et særdeles vigtigt og meget effektivt formandskab.
(Bifald)
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. Rodríguez Zapatero, hr. Barroso! Jeg vil gerne først svare på bemærkningen om Haiti. Jeg husker, at et medlem af Kommissionen ved navn Michel Barnier i 2006 foreslog, at der skulle etableres en europæisk styrke til social beskyttelse, som skulle hedde EuropeAid. Det var i Kommissionen under hr. Barroso. Hvis vi havde haft EuropeAid i dag, ville europæere allerede have haft en større tilstedeværelse i Haiti. Jeg opfordrer til at tage Michel Barniers forslag op. Jeg er jo ikke dogmatiker.
Jeg vil nu gerne vende tilbage til det, der blev sagt om Europas fremtid. Jeg vil gerne fortsætte med en anden indgangsvinkel, som hr. Verhofstadt har beskrevet. Der blev talt om vækst, men hvilken vækst? Hvilken type vækst? Fordi en af årsagerne til kriserne, til den miljømæssige krise - for der flere forskellige kriser og ikke blot én - var produktionsstigningen, der samtidig var destruktiv. Hvis vi på EU-plan ikke drøfter vækstens kvalitet og indhold, gentager vi derfor blot fortidens fejl. Det er allerede ét spørgsmål, man må overveje.
Det andet spørgsmål, vi skal beskæftige os med, drejer sig om det, der blev sagt om vækst og en pagt, f.eks. mod energiafhængighed. En af grundpillerne ved bekæmpelse af energiafhængighed er energibesparelser. Vi bør i EU udvikle en stor pagt vedrørende EU-investeringer i energibesparelser. Miljøspørgsmål handler om energibesparelser - det handler om milliarder til investeringer, og det handler samtidig også om at skabe arbejdspladser. Så vi må huske på ikke kun at tale om vedvarende energi, men om vedvarende energi med energibesparelser. Og i den forbindelse anmoder jeg om, at EU nu forpligter sig til energibesparelser på - ikke 20 %, men snarere 30 % senest i 2020. Vi kan gøre det, hvis vi vil.
En anden ting, der blev talt om, var elbiler. Helt fint! Men noget andet spiller også ind her. Mobilitet drejer sig ikke kun om biler. Der er et stort projekt, som man kunne udvikle i Europa. Der har været Airbus-flyene, og der har været TGV-togene. Hvorfor ikke udvikle et stort europæisk sporvognsprojekt? Der er i hele Europa behov for renovering og modernisering af sporvognssystemet - i Centraleuropa, i Sydeuropa og i Latinamerika, ja, faktisk overalt. Det kunne give beskæftigelse, og der er en del af bilindustrien, man ikke vil kunne redde. På den måde kunne man give den en anden mobilitetsrelateret funktion. Et europæisk sporvognsprojekt er også en løsning på de trafikrelaterede klimaproblemer.
I en lidt anden boldgade blev der med rette talt om uddannelse og Bolognaprocessen. Fint! Problemet med Bolognaprocessen er imidlertid, at den er kommet til at handle om noget andet, end det oprindelig var hensigten. I stedet for at skabe et Europa med mere lige adgang til højere uddannelse, er højere uddannelse i Europa blevet gjort til skoleuddannelse, hvor universiteterne ikke længere er steder, der bærer præg af forskning og eftertænksomhed, men er undervisningsfabrikker. Der er udarbejdet læseplaner, som de studerende ikke kan følge. Hvis man gerne vil føre Bolognaprocessen ud i livet, må vi derfor først gå et skridt tilbage og stille spørgsmålstegn ved alle læseplanerne i forbindelse med Bolognaprocessen. Reaktionen kan ses på gaderne i universitetsbyer i hele Europa, hvor de studerende ikke protesterer mod idéen om en europæisk uddannelse, men mod forringelsen af de højere uddannelser - som angivelig sker af hensyn til en europæisk idé.
Jeg vil gerne slutte af med den europæiske socialpagt. En europæisk socialpagt og en social- og miljøpagt. Bring virksomhederne, fagforeningerne og de store miljøorganisationer hen til forhandlingsbordet. Social beskyttelse vil ikke kunne fungere uden miljøbeskyttelse. Det er den nye idé, og for medlemmerne til højre er dette en af de gode idéer, hr. Sarkozy i Frankrig havde. Idéen fik tilnavnet Grenelle-samtaler eller rundbordssamtaler om miljøet. Jeg tror, det er på tide at få Bruxelles-samtaler om miljøet, hvor vi bringer alle arbejdsmarkedets parter og de vigtigste repræsentanter for miljøorganisationerne sammen omkring forhandlingsbordet. Hvis man går videre ad den vej, bliver vi enige, og Europa er løsningen. Med hensyn til instrumenterne skal vi udvikle dem i fællesskab.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Jeg er på dette afgørende tidspunkt i arbejdet i EU glad for, at Spanien overtager formandskabet for Rådet.
Spaniens medlemskab af Det Europæiske Fællesskab var ligesom for Grækenlands og Portugals vedkommende et tidligt eksempel på den måde, hvorpå Europa kunne medvirke til at tilskynde til og støtte et nyt demokrati - og siden 1989 er mange andre lande med succes fulgt efter.
Spanske parlamentsmedlemmer fra alle partier har bidraget væsentligt til arbejdet i Parlamentet og har bestredet fremtrædende poster i både Parlamentet og vores grupper. Deres indflydelse har været betydelig, og i den forbindelse vil jeg gerne specielt rose vores ven, Jaime Mayor Oreja, én af Parlamentets mest indflydelsesrige personligheder, i høje vendinger.
Formandskabet begynder på et for EU kritisk tidspunkt, og jeg ønsker held og lykke, men jeg tilstår, at jeg har mine bange anelser. Man snublede lidt i starten. Forslaget om, at EU i stedet for blot at samordne planerne om økonomisk udvikling skulle kunne fastlægge obligatoriske økonomiske politikker med tilhørende sanktioner eller korrigerende indgreb over for de medlemsstater, som ikke indordner sig, er dybt foruroligende.
Det afspejler en meget gammeldags socialistisk kontrolstyret indgangsvinkel til økonomisk politik, der ikke er relevant, når man skal løse problemerne i det 21. århundrede. Uden at blande mig i spansk indenrigspolitik er der et ordsprog, som siger, at man først skal feje for egen dør. Det gør man ikke med den socialdemokratiske indgangsvinkel.
Det, vi har brug for, er økonomiske politikker, hvor man respekterer rettighederne i vores medlemsstater, tilskynder til udveksling af bedste praksis og fokuserer på EU-merværdi. Dvs. politikker, hvor man værner om fordelene ved det indre marked og udvider dem yderligere, samt politikker, hvor man tilvejebringer et klima, hvor iværksættere og virksomheder kan trives med henblik på at skabe nye arbejdspladser, øge vores levestandard og bidrage til et stærkere samfund.
I ECR-Gruppen nærer vi store forhåbninger til Europa 2020-udspillet og ser det som en ramme for en bæredygtig, konkurrencedygtig europæisk økonomi, og vi har udarbejdet vores egne supplerende forslag, som forhåbentlig vil medvirke til at bringe denne forhandling videre.
Jeg vil gerne berøre emnet udenrigspolitik. Jeg ved, at dette punkt er blevet vægtet ret højt i formandskabets arbejdsprogram, men jeg må nævne et punkt, der godt nok er omtalt, men efter min opfattelse uden tilstrækkeligt eftertryk. Jeg tænker her på Iran. Man skal gå håndfast til værks over for landets uretmæssige, brutale og farlige regering. Hvis vi tager spørgsmålet om ikkespredning af atomvåben alvorligt, er den iranske regering nødt til at forstå, at Iran, selv om landet godt nok har ret til at udvikle kerneenergi til fredelige formål, ikke kan få lov til at føre verden bag lyset ved at fortsat at have ambitioner om at have atomvåben. Et regime, der griber til mord og vold for at undertrykke sit eget folk - et folk, der er blevet udsat for valgsvindel - kan man ganske enkelt ikke stole på, og vi er nødt til at gribe ind.
Det spanske formandskab tiltræder sit hverv med en fuld besat dagsorden. Vores gruppe vil bedømme forslagene og udspillene ud fra deres plusser og minusser. Hvis der foreslås progressive politikker for at stimulere den økonomiske vækst, håndtere klimaændringerne, styrke individets frihed og ansvar og tilskynde til samarbejde på den globale scene, hvor vi har fælles interesser, er dette alt sammen områder, hvor EU kan være til gavn frem at udgøre en belastning.
Hvis der kommer sådanne udspil fra formandskabet, bakker vi dem op.
Willy Meyer
Hr. formand! Velkommen til hr. Rodríguez Zapatero. I min gruppe føler vi desværre ikke, at arbejdsprogrammet løser de grundlæggende problemer. De grundlæggende krav til dette formandskab vil efter vores opfattelse være at rette op på den nuværende økonomiske politik via offentligt indgreb i økonomien og naturligvis ved at regulere markedet via en progressiv finanspolitik.
Recessionen i Spanien og i Europa samt arbejdsløshedstallene, hvis lige man ikke har set siden 1930'erne, er en konsekvens af ikke at have grebet ind over for markedet og ikke have grebet ind over for de strategiske produktionssektorer, bl.a. finanssektoren. Der er ud fra dette perspektiv desværre intet nyt i arbejdsprogrammet. Arbejdsindtægter bliver straffet, og kapitalgevinster bliver begunstiget, fordi der ikke er nogen harmonisering af finanspolitikken, og som led i det, man mener med liberalisering af tjenester, bliver den europæiske sociale model afviklet.
I traktatens artikel 43 og 49 beskytter man en model, der begunstiger markedet og de frie markedskræfter i modsætning til arbejdstagernes rettigheder, og vi har jo allerede afgørelser fra EF-domstolen, som lovliggør social dumping. Dette er den skinbarlige realitet. I denne del af arbejdsprogrammet, der har så stor betydning for os, er der altså desværre ingen forandringer eller ændringer, og der indføres heller ikke noget nyt. Det modsiger med andre ord det motto, det spanske formandskab har benyttet: "Innovating Europe".
Der er på dette specifikke punkt ingen innovative tanker. Der er kontinuitet på grund af valget af hr. Barroso, som vi var imod - men hr. Rodríguez Zapatero gav ham jo sin støtte - og vi mener, at denne kontinuitet er skadelig for den europæiske model.
Vedrørende udenrigspolitikken er vi ikke enige i, at vi skal øge den militære kapacitet. Billederne af katastrofen i Haiti, hvor der er sat kamphelikoptere og marinesoldater ind, skader vores image. De gør skade! Det er ikke det, der er brug for, når der sker katastrofer som den i Haiti. Vi har brug for civilbeskyttelse. Vi har brug for læger, arkitekter og mennesker, der kan lindre smerterne som følge af tragedien.
Til slut er der topmødet med Marokko. Vi er ikke er enige i den høje status, Marokko tildeles, samtidig med at befolkningen i Sahara ikke får lov til at udøve deres ret til selvbestemmelse og permanent bliver forfulgt - og jeg gentager - permanent bliver forfulgt af de marokkanske myndigheder. Vi er ikke enige i præmisserne for dette topmøde. Vi mener, der skal være et europæisk topmøde om retten til selvbestemmelse for befolkningen i Sahara.
For så vidt angår Staten Israel, skal vi være meget mere strikse i forbindelse med naboskabspolitikken og sikre os, at associeringsaftalens artikel 2 som led i naboskabspolitikken bliver overholdt, for Israel undlader systematisk at overholde folkeretten.
Marta Andreasen
Hr. formand! Jeg har opmærksomt lyttet til hr. Rodríguez Zapateros forslag på vegne af det spanske formandskab, og jeg kan kun ønske ham held og lykke. Jeg vil nu referere til virkelighedens verden.
Jeg repræsenterer det sydøstlige England, og mange af vælgerne i min valgkreds har - sammen med andre borgere i EU - igennem lang tid været udsat for misbrug af byggereglerne på Middelhavskysten og i andre dele af Spanien. Parlamentet har vedtaget tre betænkninger, hvor de spanske myndigheder indtrængende opfordres til at gribe ind, men bortset fra domfældelse af en række politikere og vedtagelse af en ny jordlov er der ikke gjort noget specifikt for at forsvare de mennesker, der er udsat for diskrimination.
De problemer, de pågældende vælgere står over for, går lige fra den dramatiske situation med Len og Helen Prior fra Berkshire, som måtte se deres bolig blive revet ned, fordi myndighederne sagde, at den var opført i strid med kystlovgivningen, til sager som med Doreen Snook, der også er fra Berkshire, i Alicante, og hr. Lohmann på Lanzarote, som faktisk ikke kan bo i de boliger, de har købt, fordi der ikke er nogen ordentlig infrastruktur og servicefaciliteter.
Som statsborger i Spanien skammer jeg mig over at se, hvad der foregår i mit hjemland. Jeg har store bekymringer med hensyn til fremtiden for den spanske turistbranche nu, hvor pressen skriver om disse menneskers triste skæbne.
(ES) Jeg vil nu henvende mig til Hr. Rodríguez Zapatero på hans modersmål, der også er mit eget.
De berørte mennesker er ikke stenrige personer. Det er simpelthen mennesker, der har anvendt frugterne af deres arbejdsindsats til at købe en bolig i dette land, hvor der er et mildt klima og en dejlig befolkning, dvs. et sted, hvor de kan tilbringe deres pensionisttilværelse. Det er urimeligt, at disse mennesker skal betale salærer til advokater og andre eksperter for at kunne forsvare sig i domstolene - uden de store chancer for succes.
EU har overbevist befolkningen om, at Unionen er til for at opretholde freden i Europa. Vil den situation, jeg beskriver, bringe fred i Europa?
Hr. Rodríguez Zapatero siger, at han vil få Europa ud af krisen. Hvis han ikke kan løse det omtalte problem, hvor stor tillid kan man så have til, at han kan løse Europas finanskrise? Vi ønsker en løsning nu, hr. Rodríguez Zapatero. Vi ønsker, at folk kan bo i de boliger, de har købt. Hvis det ikke kan lade sig gøre, skal de tildeles en rimelig erstatning, som gør, at de kan købe en tilsvarende bolig.
Parlamentet har kun truet med at blokere for udbetaling af støtte til Spanien, men jeg kan forsikre om, at jeg, hvis den pågældende situation ikke bliver løst under det spanske formandskab, vil gøre mit yderste for at gøre alvor af den trussel.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Hr. formand! Jeg er begejstret over at være til stede i dette helt særlige forum med den spanske regeringschef, som jeg har sat meget stor pris på, siden dengang han var en dygtig jurastuderende.
Jeg tror, at mit hjemland ved tilfældighedernes spil som følge af det roterende formandskab i EU har fået den bedst mulige lejlighed til endnu en gang at vise, at Spanien ønsker at spille en afgørende rolle i Europa.
Som formanden nævnte, var det for det spanske folk i de lange år under diktaturet en drøm at komme med i EU. Vi er derfor særlig glade for at være her, og vi nyder denne oplevelse, fordi vi ved, at denne union af medlemsstater, som vi repræsenterer her, er det eneste svar på de problemer, verden står over for, eftersom de traditionelle stater ikke er i stand til at finde effektive løsninger.
Det er særdeles vigtigt for Europa at finde sin rolle ved at definere sig selv og forsvare de værdier, som blev skabt i revolutionernes vugge, i bøgerne skrevet af intelligente hjerner og i skrigene fra Europas folkeslag. Disse værdier er frihed, sund fornuft, sekularisering og solidaritet. Jeg ved derfor, at hr. Rodríguez Zapatero ønsker at benytte denne lejlighed bedst muligt til at få Lissabontraktaten omsat til praksis.
Jeg er enig i de foreslåede mål, om end nogle af dem er vage, og der heller ikke klart skelnes mellem de spørgsmål, som er underordnede, og dem, som er grundlæggende. Et af målene, som drejer sig om klimaændringerne, får mig til at synes, at den europæiske politik, Kommissionen har gennemført, er den rigtige, selv om den slog fejl i København. Det vigtige er, at det ressourcespild, der finder sted i så mange lande, skal holde op, fordi milliarder af jordens indbyggere ikke skal lide under følgerne af de rige samfunds egoisme.
Jeg ville også gerne lægge mere vægt på at forsvare menneskerettighederne i verden. Når EU beskyldes for at være en bureaukratisk organisation uden nogen sjæl, glemmer man, at EU's sjæl er vores charter om grundlæggende rettigheder. I den henseende mener jeg, at det spanske formandskab skal involvere sig ved først at afholde topmøde med Marokko, når Marokko indvilliger i at overholde FN-resolutionerne om Sahara, idet hr. Rodríguez Zapatero jo har påberåbt sig dette organ ved andre lejligheder.
I Cuba og Iran skal man fremme en fælles aktion for at anerkende de organisationer, der modsætter sig regeringerne - i overensstemmelse med den forhandling, vi havde her i går. Hvis rettighederne er vores sjæl, Europas sjæl, vil jeg driste mig til at minde om, at der, som hr. Rodríguez Zapatero så rigtigt sagde i sit indlæg, skal lægges stor vægt på, at rygraden i Europa skal være en fælles energipolitik. Uden denne bliver alting holdt tilbage, og den internationale politik risikerer sågar at gå op i røg.
Endelig vil jeg gerne minde hr. Rodríguez Zapatero om, at han ikke må glemme sit tilsagn om at give byerne Ceuta og Melilla samme status som for de mest fjerntliggende regioner.
Jeg vil slutte med at ønske hr. Rodríguez Zapatero, min kære ven José Luis, held og lykke til gode for dette stærke, føderale Europa, som vi begge tror på.
José Luis Rodríguez Zapatero
Hr. formand! Jeg vil først og fremmest gerne udtrykke min tak for tonen og indholdet i de forskellige indlæg fra grupperne i Parlamentet her til formiddag.
Jeg vil tage fat på de vigtigste spørgsmål, startende med hr. Daul. Tak for ordene om dette positive initiativ til økonomisk governance, dvs. den fælles økonomiske politik. Han stillede spørgsmålet om, hvad målsætningen er for en sådan økonomisk governance, for en sådan økonomisk politik, eller, om jeg så må sige, begav sig ud på et ideologisk strejftog vedrørende mulige postulater om en socialdemokratisk idé eller et socialdemokratisk projekt. Jeg hørte ham især udtrykke sin tilbageholdenhed vedrørende planløse stigninger i det offentlige forbrug og hans præference for et miljø, der er gunstigt for virksomhederne.
Jeg vil gerne præcisere en ting. Det har ikke så meget med mit indlæg at gøre, men en hel del med min politiske overbevisning at gøre. Jeg er stor tilhænger af stabilitetspagten. Jeg er stor tilhænger af, at der er balance på statsbudgettet i hele konjunkturperioden. Det ligger mig så meget på sinde, at den regering, som jeg sad og stadig sidder i spidsen for, i sine første fire år - inden økonomi- og finanskrisen - havde overskud på statsbudgettet og fik reduceret det samlede underskud til 32 % af BNP. Jeg er således blevet overbevist. Underskud og overskud er redskaber, alt afhængigt af de økonomiske konjunkturer. Jeg har nu ligesom de fleste europæiske regeringer været positivt stemt over for at reagere med en finanspolitisk stimulering, der resulterer i et offentlig underskud, og det offentlige forbrug er steget lidt, fordi de private investeringer er taget af. Dette er ikke et problem, der har med ideologi at gøre. Det er et problem, der har med virkeligheden at gøre. Finanskrisen betød, at de private investeringer og den private kreditgivning blev lammet og gik i stå. Det virker fornuftigt, at den eneste måde, hvorpå man på en vis måde kunne udligne denne opbremsning, var gennem offentlig stimulering af økonomien. Dette skal der dog rettes op på, så snart omstændighederne tillader det, og vi skal vende tilbage til stabilitetspagten.
Ligesom i andre lande bliver der i mit hjemland - og det er der faktisk allerede - et stort offentligt underskud. Jeg kan imidlertid også forsikre om, at mit hjemland vil indfri sit tilsagn over for Kommissionen for 2013 og vende tilbage til en stabil kurs med et underskud på højst 3 %. Til det formål har vi - som Kommissionen ved - et spareprogram, en streng finanspolitisk konsolideringsplan. Det er et skrapt program med hensyn til de offentlige budgetter, og vi vil føre det ud i livet.
Jeg er enig i, at vi er nødt til at skabe et miljø, der er gunstigt for virksomhederne, den økonomiske aktivitet, det frie initiativ og konkurrencen. I mit indlæg slog jeg faktisk stærkt til lyd for et indre energimarked og et europæisk digitalt marked. Dette betyder ikke andet end fremme den økonomiske frihed, det frie initiativ og handelen med energi mellem europæere samt fremme af konkurrence, fordi det reducerer priserne og fremmer teknologisk innovation. På det digitale område, som jeg har fokuseret en del på her i dag, satser vi meget på fremtiden i og med, at vi fremmer e-handel og overførslen af alle de produkter, der i øjeblikket udvikles inden for kommunikationsteknologien, der udgør en stigende procentdel af bruttonationalproduktet.
Vores forslag - og vores plan - er derfor, at man i 2020-strategien skal gå ind for et Europa uden handelsbarrierer, gå ind for konkurrence, innovation og et iværksætterorienteret miljø i Europa. Regeringerne skal så vidt muligt egentlig heller ikke justere miljøet omkring virksomhedernes aktiviteter, men derimod gribe ind for at justere det miljø, der har begunstiget spekulationsforretninger, det være sig finansiel spekulation eller ejendomsspekulation. Det er noget helt andet. På grund af nogle bestemte idéer fremmer man undertiden - bevidst eller ubevidst - finansiel spekulation eller ejendomsspekulation. Spanien har været udsat for dette, og det samme har en række borgere, ikke alene britiske statsborgere. Det er regeringens vilje - inden for dens kompetenceområder. Man skal være klar over, at der i Spanien er en fordeling af kompetencer, som ikke alene ligger hos centralforvaltningen, men også hos de autonome regioner og kommunerne. Der findes naturligvis love og retsplejeregler, men jeg forstår fuldt ud, hvad der blev sagt, og vi vil derfor tage affære.
Vi skal altså have et økonomisk miljø, der er gunstigt for virksomhedernes aktiviteter, det frie initiativ og innovation, men som ikke er gunstigt for finansiel spekulation og ejendomsspekulation.
Jeg går naturligvis ind for et fornuftigt skattetryk, og jeg repræsenterer ikke den modsatte model, for mens jeg har siddet i regering, har jeg sat virksomhedsskatten ned, og jeg har sat den personlige indkomstbeskatning ned. Jeg går på baggrund af en interventionistisk indfaldsvinkel ind for det, denne filosofi giver udtryk for vedrørende beskatning og finanspolitik.
Til slut vil jeg gerne sige til hr. Daul, at jeg noterer mig holdningen i hans gruppe, der jo udgør flertallet her i Parlamentet, vedrørende den rolle, formanden for Rådet - den permanente formand - og Parlamentet skal spille. Det er efter min opfattelse et væsentligt punkt. Jeg går ind for, at alle institutionerne i EU, de storslåede institutioner i EU, har et forhold til Parlamentet, der glider godt. I det omfang vi ønsker at gøre Europa større, er vi naturligvis nødt til at gå i retning af, at Parlamentet får mere magt. Det er min holdning.
Jeg vil også sige tak til hr. Schulz for hans kommentarer. Det er min klare holdning, at EU's principper har en del med socialdemokratiske principper at gøre, og at socialdemokrati har været en væsentlig drivkraft bag opbygningen og etableringen af den europæiske idé og de europæiske idealer. Jeg vil gerne - til trods for andre stærke idéer, som har vist sig meget vanskelige at føre ud i livet - slå fast, at vi er forpligtet af en vision om social sammenhængskraft, en vision, hvor det er uhyre vigtigt for demokratiet, at det har et socialt element.
Jeg sætter også særdeles stor pris på hr. Verhofstadts kommentarer. Jeg er stort set enig i alt det, han sagde. For så vidt angår samordning og Lissabonstrategiens svigt, har den åbne samordning slået fejl. Det ved vi godt. Vi reviderede den i 2004, og nu tager vi den enten alvorligt, eller også kommer vi i 2020 til endnu en gang at sige, at den ikke fungerede. Governance forudsætter en fællesskabsmetode. Jeg ved ikke, hvorfor nogle her i Parlamentet bliver overrasket over ordene "sanktioner" eller "krav". Der er mange beslutninger i den måde, hvorpå EU fungerer, der involverer sanktioner. Hvis direktiver ikke overholdes, eller hvis stabilitetspagten ikke overholdes, er det naturligt, at der skal være sanktioner. Og så virker det. Det, Parlamentet skal gøre sig klart, fordi EU skal gøre sig det klart, er, at det, vi har gjort sammen, giver gode resultater. Det er f.eks. euroen, stabilitetspagten og det indre marked, der skal udvikles og uddybes, fordi det er en af de væsentlige drivkræfter bag vækst og konkurrencedygtighed.
Jeg er fuldstændig enig i, hvad hr. Verhofstadt foreslog vedrørende mødet i København og den efterfølgende strategi, den nye strategi. Jeg synes, det er et interessant udspil, at der skal være en høj myndighed for dette område, og det er rigtigt, at mødet i København ikke gav de resultater, vi gerne havde set. Det er rigtigt, at Europa havde en positiv holdning, men resultatet var ikke positivt.
Med al respekt er der nogle ting, vi ikke er enige med hr. Meyer i. Bortset fra at EU jo ikke har kompetence inden for f.eks. skattepolitik, forelagde jeg ikke et konservativt arbejdsprogram, men snarere et reformprogram. Det er frem for alt et program, hvis formål er at spare tid fremover og komme fremtiden i forkøbet, hvilket efter min opfattelse er den bedste måde, hvorpå vi kan komme videre med et progressivt program. Et progressivt program er et program, hvor man ser ændringerne, hvor man kommer dem i forkøbet og er i stand til nytænkning. Jeg håber og tror, at EU vil klø på i denne retning.
Jeg respekterer hr. Meyers standpunkt vedrørende Marokko, men jeg er ikke enig. Nordafrika, især Marokko, er af strategisk betydning for EU. Lad os sørge for, at moderniseringsprocessen kommer videre via dialog og samarbejde, og lad os overlade konfliktmæglingen vedrørende Sahara til det rette organ, dvs. FN, der træffer nogle foranstaltninger, som Spanien naturligvis støtter og respekterer.
Hvad angår Haiti, er det rigtigt, at vi ofte ser helikoptere eller kampfly, der fremmer konflikter og bombarderer områder rundt om i verden, og som vi vanskeligt kan finde plads til i vores samvittighed. Det er ofte vanskeligt for vores samvittighed og vores overbevisning, men jeg må sige, at jeg personlig synes, at det fortjener bifald, når man ser helikoptere og marinesoldater, som bringer fødevarer ud, sørger for lov og orden og redder menneskeliv.
(Bifald)
Personlig synes jeg, det fortjener bifald. Hvis Europa får en hurtig udrykningsstyrke, hvilket jeg håber, vil jeg støtte hr. Barniers forslag. Som tidligere sagt her skal den have civile og militære elementer, så vi på kortest mulig tid kan træffe effektive foranstaltninger med de ressourcer, vi har til rådighed.
Jeg har noteret mig fru Andreasens forslag. Jeg vil naturligvis gerne bekræfte over for repræsentanten for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, at jeg er enig i mange af forslagene i indlægget. I hele mit indlæg talte jeg om bæredygtig vækst - bæredygtig set ud fra et miljømæssigt synspunkt. Jeg er enig i, at elkøretøjer er eller bør være noget, der fremmer idéen om en anden transportmåde. Jeg noterer mig hendes forslag om, at aspektet vedrørende miljømæssig bæredygtighed i socialpagten skal være et helt afgørende aspekt, og jeg er naturligvis fast overbevist om, at fremtiden vedrørende innovation, konkurrenceevne og produktivitet ligger i den såkaldte "grønne økonomi". Den ligger også i det potentiale, som kommunikationsteknologien udgør, og selvfølgelig i en vision om et fælles eller indre energimarked, som hr. Sosa Wagner nævnte, idet det punkt er centralt for EU's fremtidige eksistens.
Jeg er enig med hr. Kirkhope i det, han sagde om, hvor vigtig en personlighed min landsmand, hr. Mayor Oreja, er, men jeg er ikke enig i, at der var nogen som helst antydning af, at der skulle være mere kontrol eller mere centralisering i det, der fremgår af de idéer, de udspil og det politiske forslag, jeg fremsatte her i Parlamentet. Nej, det er et politisk udspil, således at det indre marked kan blive større og omfatte flere områder, og således at vi bliver mere konkurrencedygtige og mere innovative. Det er op til os at gøre fælles sag. Men det at gøre fælles sag indebærer ikke kontrol, og det at slå sig sammen indebærer ikke styring. Det at gøre fælles sag er tværtimod mere demokratisk, og det at slå sig sammen fremmer samarbejdet.
Jeg tror, det vil være endnu mere negativt for os, hvis vi fortsætter med at drive 27 små, centraliserede kontrolsystemer, da dette i en globaliseret verden ville betyde, at de aktører, der konkurrerer med os og har indre markeder og fælles politikker, såsom USA, Kina og Indien ville stå sig bedre end os. Vi vil inden for meget kort tid se, at hvis vi som europæere ikke foretager os denne væsentlige ændring og gennemfører denne nye, mere fællesskabsorienterede økonomiske politik, indhenter Indien eller Kina os med hensyn til produktion og innovation.
Nej, vi har ingen interesse - hvis jeg med al respekt må udtrykke mig sådan - ingen interesse i kontrol eller interventionisme. Det er ikke det, vi drøfter. Når vi taler om 2020-strategi og governance, taler vi om vores kollektive evner, summen af den synergieffekt, der er repræsenteret gennem 500 mio. indbyggere på et kontinent, som har formået at skabe og igangsætte den industrielle revolution, den bedste energiudnyttelse og de største videnskabelige fremskridt. Hvis alle disse kræfter forenes, har vi evnen til at spille en fremtrædende rolle og fastholde vores økonomiske model, vores velstandsmodel og vores velfærdsmodel. Dette er målsætningerne.
Jeg mener naturligvis - og jeg er helt enig - at EU har en klar holdning vedrørende Iran. Iran skal rette sig efter de internationale regler og det internationale samfund - og EU skal selvfølgelig gøre det klart over for Iran, at landet skal overholde internationale regler om atomspredning. Jeg deler hr. Kirkhopes bekymring og følelser på dette område.
Til hr. Sosa Wagner vil jeg sige, at jeg er glad for at være her sammen med ham i dette forum, i denne storslåede institution, på dette tidspunkt og i forbindelse med denne forhandling. Jeg har noteret mig hans forslag. Jeg er helt enig i det, han sagde omkring energi, som i vid udstrækning var det centrale punkt i mit indlæg. Det er i vid udstrækning energi, som kommer til at definere EU's evne til at være et stort kontinent, både politisk og økonomisk. I det omfang vi får flere energisammenkoblinger og bliver mindre energiafhængige, vil vi uden tvivl stå stærkere både økonomisk og politisk.
Som vi udmærket ved, har energi spillet en afgørende rolle i historiens gang. Dette råstof har været afgørende for, hvordan visse magter har domineret andre lande. Dette er sket via kontrol og anvendelse af energi, men det handler naturligvis også om at spare energi.
EU fremmer en politik - præcis som det fortsat vil gøre det i det næste halvår - der går ud på at forsvare de grundlæggende rettigheder. Det sker på en intelligent måde og ved at forsøge at sikre, at der sker fremskridt på de områder, hvor vi har forventninger og håb om, at det er muligt. Det sker, når vi mener, det er bedre at række hånden ud end at lukke døren i. Vi vil derfor ufortrødent afholde topmødet med vores nabo, Marokko. Vi vil til enhver tid fremme forsvaret for menneskerettighederne.
Alt i alt er jeg er særdeles taknemmelig for det, der er blevet sagt af alle ordførerne fra de forskellige grupper i Parlamentet. Jeg vil gerne udtrykke min respekt for alle deres holdninger. Jeg har noteret mig de mere direkte, specifikke spørgsmål, som er blevet rejst vedrørende mit hjemland, som jeg er særdeles stolt over at repræsentere i betragtning af det, vi har opnået på de 25 år, vi har været med i EU. Jeg repræsenterer også mit hjemland med stor ydmyghed, fordi vi er her for at dele, og jeg mener, den bedste måde at dele på er ved at møde op med ydmyghed, møde op med beredvillighed til at forene sig, stå sammen og i fællesskab forsvare det store ideal, som EU udgør.
(Bifald)
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg tror, der har været generel konsensus om prioritetsområderne for det spanske formandskab for Rådet, idet der naturligvis er nogle nuancer, alt afhængigt af de forskellige politiske gruppers ståsted, men der er et spørgsmål, der er gået igen i flere indlæg, og som jeg gerne vil vende tilbage til, nemlig spørgsmålet om europæisk koordination eller sammenhæng, det være sig ved vores reaktion på naturkatastrofer uden for Europa eller ved vores reaktion i forbindelse med de eksterne forbindelser, f.eks. efter mødet i København eller i relation til den økonomiske politik. Og i den sammenhæng mener jeg, at vi har en løsning, der består i at anvende Lissabontraktaten. Vi behøver ikke at gå så langt.
Hvad angår vores reaktion på humanitære kriser, har vi den berømte Barnier-betænkning, der allerede er blevet nævnt i dag. Dette er en betænkning, som jeg og det daværende roterende formandskab, det østrigske formandskab, bad parlamentsmedlemmet og min gode ven Michel Barnier om at udarbejde. Han var ikke kommissær på det tidspunkt, og det var på mit eget initiativ, jeg bad ham om at udarbejde betænkningen.
Vi fik forelagt betænkningen, der havde min og den daværende rådsformands opbakning. Derefter blev rapporten lagt i skuffen, fordi Rådet ikke ønskede at gøre brug af den. Lad os slå det helt fast. Det er baggrunden for, at vi skal gøre noget mere ved spørgsmålet om sammenhæng i EU's eksterne humanitære indsats.
Men jeg tror, at svaret ligger i Lissabontraktaten. Vi har en højtstående repræsentant, der er næstformand i Kommissionen og samtidig formand for Rådet for Udenrigsanliggender.
Det er baggrunden for, at jeg i Kommissionen, der skal tiltræde, har oprettet en ny portefølje: "Internationalt samarbejde, humanitær bistand og krisestyring". Det vil være en kommissær, i det aktuelle tilfælde formentlig en kvindelig kommissær, for hvem dette vil være den første opgave, og som vil skulle arbejde tæt sammen med den højtstående repræsentant og med Rådet, således at vi en dag - regner jeg med - har en reel udenrigstjeneste, men også kompetencer på området krisestyring og civilbeskyttelse. Det er alt, hvad jeg vil sige om det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål drejer sig om internationale forhandlinger, f.eks. i kølvandet på mødet i København. Her må jeg igen læse op af Lissabontraktaten, fordi der vist er mange, som ikke har læst den. I artikel 17 står der: "Bortset fra den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og de øvrige tilfælde, der er nævnt i traktaterne, varetager den Unionens repræsentation udadtil".
Det er fra nu af Kommissionen, der repræsenterer EU på det udenrigspolitiske område, ikke Det Europæiske Råd. Der vil uden tvivl være stats- og regeringschefer, som vil repræsentere deres egne lande. Hvem repræsenterer så EU på det udenrigspolitiske område, bortset fra FUSP? Kommissionen.
Jeg har derfor oprettet en portefølje for klimadagsordenen og håber dermed, at kommissæren, i det aktuelle tilfælde en kvindelig kommissær, i fremtiden vil få al den fornødne opbakning til at repræsentere EU i forhandlingerne efter mødet i København. Lad os også få dette helt på det rene.
Det tredje spørgsmål vedrører den økonomiske politik. Her skal man også læse Lissabontraktaten. Der er nogen, som tror, at den økonomiske politik er et rent nationalt anliggende. Det er ikke tilfældet. I artikel 120 står der: "Medlemsstaterne betragter deres økonomiske politikker som et spørgsmål af fælles interesse og samordner dem i Rådet". I artikel 121, stk. 2, står der: "Rådet udarbejder på grundlag af en henstilling fra Kommissionen et udkast til de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker og forelægger sine resultater for Det Europæiske Råd", og videre hedder det - man bliver nødt til at læse hele artiklen - "For at sikre en snævrere samordning af de økonomiske politikker og en varig konvergens mellem medlemsstaternes økonomiske resultater skal Rådet på grundlag af rapporter fra Kommissionen overvåge den økonomiske udvikling i hver medlemsstat og i Unionen".
Der er således tale om fælles overvågning. Derudover - og det er noget nyt i Lissabontraktaten - kan Kommissionen nu rette konkrete henstillinger, især i følgende situation, og jeg citerer: "Viser det sig [...], at en medlemsstats [...] politik ikke er i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer [...], eller at der er risiko for, at den bringer Den Økonomiske og Monetære Unions rette virkemåde i fare, kan Kommissionen rette en advarsel til den pågældende medlemsstat". Og videre hedder det: "Rådet kan på grundlag af en henstilling fra Kommissionen rette de nødvendige henstillinger til den pågældende medlemsstat".
Dette er jo meget interessant, fordi Parlamentet også får beføjelser i den forbindelse: "Formanden for Rådet og Kommissionen aflægger rapport til Europa-Parlamentet om resultaterne af den multilaterale overvågning". Vi har med andre ord fra nu af mekanismerne i Lissabontraktaten - der er ingen grund til at opfinde noget nyt ...
(Bemærkning uden mikrofon)
Nej, ja, det har jeg naturligvis allerede gjort. Jeg behøver ikke Parlamentets opbakning for at sige det ...
Og sandheden er, at vi i Lissabontraktaten, hvis vi virkelig ønsker at anvende den, har de instrumenter, der skal til for at sikre koordination og sammenhæng uden behov for politisk eller ideologisk splittelse på dette punkt. Dette er min pointe - og det er baggrunden for, at jeg her i dag må understrege, at dette er første gang, vi her i Parlamentet har haft et nyt roterende formandskab for Rådet.
Det spanske formandskab bærer et stort ansvar. Det er første gang siden Lissabontraktatens ikrafttræden, at vi har haft et roterende formandskab. Som hr. Rodríguez Zapatero nævnte - og jeg har fuld tillid til ham på grund af hans engagement over for Europa - tror jeg desuden, at vi har et ansvar for at anvende traktaten i bogstav og ånd. Der hersker ingen tvivl om hverken bogstav eller ånd i Lissabontraktaten.
Et stærkere Europa! Et stærkere Europa, ikke for institutionernes skyld, men således at institutionerne bedre kan gavne vores medborgeres reelle interesser.
(Bifald)
Formanden
Tak til hr. Barroso. Vi har alle læst Lissabontraktaten, og vi ved, at det ikke er alt, som står i den. Det er derfor så vigtigt, at vi i samarbejde finder frem til en fortolkning af, hvad der står i Lissabontraktaten, og at vi sammen planlægger vores arbejde i EU i mange år fremover.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til den spanske premierminister, at vi ikke blot lever i endnu en tidsperiode, og vi ikke blot lever i et hvilket som helst øjeblik i og for EU.
Det er rigtigt, hvad både han og Chair Daul sagde, nemlig at EU og den europæiske befolkning ved, at hovedproblemet er krisen. Det skal dog også her i dag påpeges, at europæerne inden den økonomiske krise ved en række valg med lav valgdeltagelse viste tegn på en voksende ligegyldighed over for og en følelse af afstand til EU's institutioner.
Værdikrisen har således manifesteret sig inden og også under det europæiske integrationsprojekt. Jeg vil gerne sige dette, fordi vi i betragtning af den åbenlyse fremdrift, Lissabontraktaten vil give, har vores første mulighed for at reducere dette skel mellem den europæiske befolkning og EU's institutioner.
Vi lever således - eller formodes i hvert fald at leve - i en overgangs- og forandringsperiode, som hr. Rodríguez Zapatero omtalte. Jeg vil dog gerne sige, at den første udfordring, vi har foran os, er, at vi skal kunne finde omdrejningspunktet i forbindelse med, at europæerne føler en stadig større afstand til europæisk politik.
Overgangsperioder udgør altid en mulighed. De indebærer også en risiko, men jeg opfordrer ham naturligvis til, at han har nogle få klare idéer, som altid kan videreformidles til alle europæere. Jeg vil derfor gerne sige, at en holdningsændring hos alle EU's institutioner, hos os alle og hos de nationale regeringer og parlamenter, hos politikerne, utvivlsomt er langt vigtigere end selve Lissabontraktaten. Det er ikke nok, at Lissabontraktaten træder i kraft, hvis vi skal kunne tale om en overgangs- og forandringsperiode i EU og vores ambitioner om det europæiske projekt.
Jeg vil derfor gerne sige, at den primære ambition er, at europæerne kommer til at forstå os bedre, eftersom de ikke forstår os. Vores sprog kan ikke aflæses og er til tider uforståeligt, og vi skal derfor vide, hvordan vi siger, at dette er et problem i sig selv og en udfordring i sig selv, således at vi kan komme tættere på den europæiske befolkning. Vi er nødt til at afsætte meget mere tid, bruge meget mere politisk energi og skabe meget mere politisk fremdrift for at sikre, at europæerne kan forstå os.
Som følge af Lissabontraktaten kommer alle formandskaber til at være forskellige fra hinanden og mere krævende, og de kommer til at kræve flere ofre og større generøsitet fra vores side end nogensinde før. Jeg vil derfor gerne sige, at det glæder mig meget her i dag at sige, at det spanske parti Partido Popular har støttet målsætningerne hos den spanske regering, der har EU-formandskabet på et for EU så afgørende tidspunkt.
Det, vi skal gøre nu, er at anvende dem på den rigtige måde. Jeg vil fortælle, hvordan det spanske formandskabs resultater ikke skal måles. De skal ikke måles ud fra antallet af møder, vi holder. Et god formandskab måles ikke i antallet af traditionelle taler eller store ord eller fælles områder. Det skal måles ud fra resultaterne, realiteterne, vores evne til at ændre vores holdning - i alle EU's institutioner - og vores evne til at prioritere de reelle problemer, som europæerne har. Det vil være den eneste måde, hvorpå vi virkelig kan komme tættere på alle europæere.
(Bifald)
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! På vegne af den socialdemokratiske delegation her i Parlamentet, der som nævnt er det antalsmæssigt største og demokratisk stærkeste i hele EU's historie, vil jeg gerne ønske den spanske formand for EU hjertelig velkommen og udtrykke mine bedste ønsker om succes på dette så afgørende tidspunkt.
Det er et afgørende tidspunkt på grund af Lissabontraktatens ikrafttræden - langt om længe. Det er også afgørende i betragtning af indførelsen af de nye institutioner, dvs. Kommissionen med ny sammensætning, den permanente formand for Rådet og den højtstående repræsentant for EU. Frem for alt er tidspunktet dog afgørende, fordi det giver os mulighed for at gøre det, der skal gøres ved hjælp af Lissabontraktaten og de nye institutioner, nemlig at reagere på den alvorligste og værste krise, vi har set i 80 år, og som har haft en alvorlig økonomisk, finansiel, men også social indvirkning.
I 10 år har borgerne i EU været vidne til en debat om institutionerne, og den 7. juni valgte borgerne Parlamentet, der repræsenterer 500 mio. mennesker. De holder et vågent øje med os, de har forventninger til os, og de kræver nogle svar fra os. De ønsker samordning og overvågning der, hvor der var mangel på governance, og som reaktion på manglende gennemsigtighed og grådighed ønsker de, at der igen bliver et moralsk ansvar. Det, de ønsker, er således, at vi kommer ud af krisen og kommer ud i bedre form, men forbliver tro mod vores model.
Jeg mener derfor, at det spanske formandskab gør ret i at begynde med at genbekræfte værdierne, nemlig betydningen af lighed. EU er opbygget på lighed, lighed for loven, men også lighed som rygraden i den sociale model, bekæmpelse af udstødelse og diskrimination, beskyttelse af de svageste i samfundet, en forpligtelse til bekæmpelse af kønsbestemt vold og til den europæiske beskyttelsesordre. EU er også opbygget på kvalitet som drivkraften for den fremtidige innovation, uddannelse og efteruddannelse, som altid har været en måde, hvorpå man kan åbne nye muligheder for dem, der ikke i øjeblikket har dem.
I forlængelse heraf har formandskabet ret med hensyn til indhold, og man har henvist til betydningen af 2020-strategien, hvor det erkendes, at Lissabonstrategien ikke fungerede, hvilket vi ikke er glade for eller tilfredse med, og at vi skal forpligte os til mere innovation og bedre energikilder. Der er også Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, vi skal udgøre en forskel i Haiti, og der er handlingsplanen for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg vil med forlov gerne sige, at formandskabet også har ret i sin holdning og i at have mod til at fremme forandringer i lyset af nationale fordomme og i lyset af afvisningen eller fratrædelsen ...
(Formanden afbrød taleren)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Hr. formand! Jeg ønsker virkelig formanden for det roterende formandskab, hr. Rodríguez Zapatero, held og lykke, da dette vil være godt for Europa og for borgerne.
Krisen gør det nødvendigt at tænke globalt og handle lokalt, men vi skal alle gøre fælles sag. Vi skal gøre brug af succesfulde lokale og regionale modeller, dvs. modeller baseret på realøkonomi, samarbejde mellem det offentlige og det private og nærhed til befolkningen. Vi skal inkludere regionerne og opbygge beslutningstagningsprocesser sammen med dem. Dette indebærer, at man anvender Lissabontraktaten, der for første gang tildeler dem en rolle.
I hr. Rodríguez Zapateros program glemmer man regionerne og præciserer ikke, hvordan nærhedsprincippet vil blive anvendt. Der skal tages risici og tænkes nyt, men man skal gøre sig fortjent til en vis troværdighed, for ingen her tror på det, han siger, efter at Spanien har reduceret sine budgetter vedrørende innovation.
Det glæder mig, at han bakker op om ligestillingen mellem kvinder og mænd, men hans program er skrevet ud fra en mandlig synsvinkel, og sproget afspejler ikke engang det kønsmæssige aspekt. Virker det ikke som et dårligt tegn?
For så vidt angår Baskerlandet, skal der arbejdes for fred, gives støtte til den produktive økonomi og presses på for højhastighedstog i regionen, og man skal integrere vores finanspolitiske system, vores politi og vores sprog i EU's institutioner. Europa bliver opbygget ved at sammenbringe mennesker, viden, vilje og politisk realitet. Dvs. Parlamentet, som hr. Rodríguez Zapatero, hvis jeg må sige det sådan, har forelagt sit program og sin tidsplan på en sølle måde og for sent, og som fortjener at blive respekteret på et niveau, jeg ikke har set, end ikke ved den officielle åbning den 8. januar.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige velkommen til premierministeren. Jeg frygter imidlertid, at hans formandskab løber en risiko for at blive betragtet som en politisk krokodille, dvs. med en stor mund, der udtrykker store idéer, men i sidste ende uden ører til at lytte med.
Tro mig, jeg ville intet hellere om seks måneders tid end at kunne ønske ham tillykke med at have fået nogle foranstaltninger på plads, der gør, at vi kan komme ud krisen - noget, der rent faktisk indebærer mere og bedre økonomisk governance - og at have omorganiseret EU ud fra et socialt, miljømæssigt og demokratisk synspunkt.
Jeg må dog i dag tilstå, at jeg er betænkelig ved formandskabets program. F.eks. er målene for stimuleringsplanerne usikre og henvisningerne til økonomisk governance i EU er begrænsede.
For at håndtere en reel finanspolitisk reform, der omfatter europæiske ressourcer til etablering af en social- og arbejdsmarkedspolitik, og som har en tydelig grøn miljøprofil, skal vi gøre det helt klart, at forureneren skal betale, og at dette også gælder for dem, der optræder svigagtigt og uansvarligt, uanset om det er en bank, et multinationalt selskab eller en skatteunddrager. Forslagene udstråler imidlertid også frygtsomhed, og der er for mange indrømmelser til dem, som skamløst pantsætter vores sociale og miljømæssige nutid og fremtid.
Det står ikke desto mindre fast, at der er planlagt mange topmøder under hr. Rodríguez Zapateros formandskab, det være sig med Latinamerika eller Middelhavslandene, men jeg vil også gerne udtrykke min betænkelighed ved to aspekter. Det første drejer sig om hans beslutning om at tage spørgsmålet om universel jurisdiktion op til revision, eftersom det svækker os, når vi står over for folkedrab og universelle forbrydere, uanset om det er i Israel, Kina eller Guatemala, og det andet aspekt er, hvor handelsaftaler i situationer som f.eks. for Sahara eller Colombia m.fl. prioriteres højere end forsvaret af menneskerettighederne.
Afslutningsvis vil jeg dog gerne rose ham og give ham min støtte vedrørende et bestemt punkt, nemlig ligestillingen mellem kvinder og mænd. Ja, der har han troværdighed, der ser jeg et potentiale, der tror jeg, han kan gøre et grundlæggende stykke arbejde, fordi han har fortjent det på mange områder. Jeg håber og tror - og han har støtte her i Parlamentet til fortsat at gøre det - at han fortsat vil gå forrest med et godt eksempel for mange andre lande, der er langt bagud på dette område.
Adam Bielan
(PL) Hr. formand! Hr. Rodríguez Zapateros hjemland har overtaget formandskabet på et usædvanlig vanskeligt tidspunkt - den sidste fase, forhåbentlig, i den værste økonomiske krise på vores kontinent i 80 år. Det er derfor fuldt forståeligt, at han har gjort en tilbagevenden til en kurs med økonomisk udvikling og arbejdsløshedsbekæmpelse til hans vigtigste prioritetsområder i det næste halvår. Hvis man taler om øget konkurrenceevne for den europæiske økonomi, må vi imidlertid huske på, at dette ikke kan opnås uden reform af økonomien og uden fuldførelse af f.eks. opbygningen af det indre marked eller uden kamp mod genopblomstringen af økonomisk nationalisme i f.eks. Frankrig.
Det glæder mig, at punktet energisikkerhed også er at finde blandt Spaniens prioritetsområder. Jeg kommer fra Polen, der bedre end de fleste andre lande forstår behovet for at diversificere forsyningen af materialer anvendt til elproduktion, og det indebærer diversificering af forsyningskilderne og ikke alene distributionskanalerne, som lobbyister, der arbejder for det russiske firma Gazprom, forsøger at overbevise os om. Jeg håber, at hr. Rodríguez Zapatero om et halvt års tid kan berette om nogle reelle succeshistorier også på dette område.
Endelig er der spørgsmålet om udvidelse af EU, som hr. Moratinos så rigtigt for nylig beskrev som et spørgsmål af grundlæggende betydning. Vi fører i dag en forhandling på et tidspunkt, hvor vores betydningsfulde nabo, Ukraine, der også er en betydningsfuld nabo med hensyn til energisikkerhed, lige har bestået sin næste prøve i demokrati. Vi vil forhåbentlig om et halv års tid kunne sige, at Ukraine er tættere på et medlemskab af EU.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! I beskrivelsen af prioritetsområderne for forbrugerne ofrer det spanske formandskab i alt to linjer på governance-programmet. Det beskriver meget godt, hvilken betydning formandskabet tillægger forbrugerbeskyttelse. Vi spekulerer derfor over, hvad formandskabet agter at gøre ved borgernes rettigheder. Agter man at sikre dem ved at tage den foreslåede fulde harmonisering i nedadgående retning op til revision eller begrænse de bebudede forpligtelser?
Den manglende vision rent socialt er ikke udelukkende begrænset til forbrugerne. Arbejdsløsheden som følge af den aktuelle krise rammer borgerne i EU hårdt, og de afventer, at der bliver gjort noget. Især de unge er meget ilde stedt. Som reaktion herpå fremmer formandskabet beskæftigelsessandsynligheden for de unge via lærlingeuddannelsesordninger, hvorved man forværrer udnyttelsen af de unge og forøger de umådeholdne profitter i virksomhederne. Vi opfordrer det spanske formandskab til at tage programmet op til revision med henblik på at sikre permanente arbejdspladser for borgerne i EU.
Rolandas Paksas
(LT) Hr. formand! Jeg håber også, at det spanske formandskab vil få succes, og at Spanien ud over de forelagte prioritetsområder også er opmærksom på et problem, der navnlig er aktuelt i denne tid, nemlig menneskerettighederne og frihedsrettighederne. Efter en sagkyndig undersøgelse foretaget af det litauiske parlament af CIA-fængsler kom det frem, at der i en anden stat, en europæisk stat, var etableret infrastruktur til ulovlig fængsling. EU og USA er som to hjørnestene i den globale politik og økonomien, allierede og partnere, der nyder godt af ens rettigheder, men det betyder ikke, at CIA-agenter har ret til at spille overhund i suveræne stater i vores egen baggård. Jeg mener, at Europa-Parlamentet skal foretage en ny sagkyndig undersøgelse af den ulovlige overgivelse og fængsling af personer i europæiske lande. Konklusionerne af denne sagkyndige undersøgelse skal være afslutningen på et dokument, som forpligter medlemsstaterne til betingelsesløst at sikre hver enkelt borgers rettigheder og frihedsrettigheder.
Frank Vanhecke
(NL) Hr. formand! I det spanske formandskabs erklæringer vedrørende indvandringspolitik og især grænsekontrol er der mærkelig nok både lidt af det sure og lidt af det søde. Navnlig Spaniens overbevisning om, at disse spørgsmål skal reguleres på EU-plan, klinger meget hult i betragtning af landets seneste masselegalisering af illegale indvandrere, hvor - skal vi sige - de mere nordligt beliggende EU-lande også snart kommer til at betale prisen uden nogensinde at have haft noget at sige i den sag. Det slog mig også, at det spanske formandskab fortsat gør sig til talsmand for en aktiv indvandringspolitik i en tid med en meget alvorlig økonomisk krise, når ingen ved, hvor mange millioner europæere der er arbejdsløse. Det, vi i realiteten har brug for, er at lukke vores grænser, sætte en reel stopper for indvandringen og naturligvis give økonomisk støtte til de lande, der har brug for det. Den yderligere storstilede indvandring, formandskabet slår til lyd for, kan kun føre til problemer i stor stil.
Werner Langen
(DE) Hr. formand! Jeg må rose hr. Rodríguez Zapatero for hans smukke retorik. Men hvad har han egentlig at sige os? Hvad er hans budskab til os? Hvad er substansen i det, han sagde? Jeg har hørt mange indlæg - han var den 32. regeringschef, hvis tale jeg overværede - men jeg har sjældent hørt noget så indholdsmæssigt uforpligtende. I betragtning af krisen, det kommende topmøde, den nødvendige stringens vedrørende regulering af finansmarkederne og den kendsgerning, at Rådet har ladet Kommissionen passe sig selv i de sidste par måneder, hvor er så hans strategi?
Hr. Schulz må have befundet sig i et andet lokale, hvis han anbefaler, at vi indfører den spanske regerings model her. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at Europa ikke kan leve med en arbejdsløshed på 20 %. Hvad er det så, der er godt ved den spanske model? Hvordan har hr. Rodríguez Zapatero reageret på krisen? Hvordan kan han koordinere noget her? Vi opfordrer ham til at udvise lederskab. Så vil vi støtte ham. Men hvad kan vi gøre med noget så uforpligtende? Vi er naturligvis imod ægteskabelig vold - hvem er ikke det? Det eneste konkrete forslag var elbilen - og med krisen og topmødet in mente er det så alt, han har at byde på? Jeg er også forbløffet over, at kommissionsformanden måtte læse op af traktaten for hr. Rodríguez Zapatero vedrørende samordning af den økonomiske politik, og at premierministeren lyttede meget opmærksomt, fordi det åbenbart var første gang, han hørte teksten!
Jeg kan kun sige til ham, at han bør følge henstillingerne fra hans partikollega hr. Almunia. Han stod fast over for modstanden i Rådet mod stabilitets- og vækstpagten. Han et eksempel til efterfølgelse. Hjælp ham med at sikre stabilitets- og vækstpagten. Hjælp ham med at gøre dette, og så vil vi være at finde på hr. Rodríguez Zapateros side. Men med disse uforpligtende luftkasteller kommer vi ikke nogen som helst vegne i Europa.
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet! Jeg tror ikke, at hr. Langen har hørt særlig godt efter, for ellers ville han have hørt omtalt en klar moderniseringsstrategi og en socialpagt. Jeg er ikke overrasket over, at han ikke hørte socialpagten omtalt, fordi det er en væsentlig del af strategien. Hr. Rodríguez Zapatero nævnte helt bestemt arbejdsløsheden, herunder arbejdsløsheden i hans eget land. Arbejdsløsheden generelt er noget, som bekymrer os. Men den er han ikke ansvarlig for. Det er derimod de kræfter, som i de sidste par år har gennemført en politik i form af maksimal deregulering. De kræfter i hans rækker, som har haft en finger med i spillet, bærer ansvaret.
Denne socialpagt er især nødvendig nu, fordi vi ved - og dette er det punkt, hvor han har ret, om end kun delvis - at vi skal konsolidere budgetterne. Men vi ved også, at dette ikke må ske på bekostning af de socialt udsatte i samfundet, idet der er for tiden er mange - man behøver blot at læse dagens aviser - som f.eks. ikke har nogen arbejdsløshedsforsikring. Det er ikke alene en trist skæbne for hver af disse personer, det er også noget, der påvirker den økonomiske vækst, fordi vi udmærket ved, at mennesker på de lavere trin i samfundet har tendens til tilsvarende at skære ned på deres forbrug, og en af årsagerne til, at den økonomiske udvikling og vækst er i fare, er, at forbrugerne skærer for kraftigt ned. Hvis vi ikke beskytter de socialt udsatte i samfundet ved hjælp af en socialpagt, er det ikke alene medmenneskeligheden, vi svigter, men vi svigter også med hensyn til at få gang i den økonomiske udvikling. Derfor er denne socialpagt særdeles vigtig.
Hr. Rodríguez Zapatero har vores fulde opbakning - især vedrørende socialpagten.
Ramon Tremosa i Balcells
(ES) Hr. formand, hr. Rodríguez Zapatero! I september sidste år mødtes kommissær Joaquín Almunia med Økonomi- og Valutaudvalget her i Parlamentet. Efter at have rapporteret om opsvinget i den tyske eksport og væksten i det franske forbrug nævnte hr. Almunia, at krisen ville blive meget mere langvarig og dybere i Spanien.
Faktisk forudså Kommissionen en fortsat stigning i arbejdsløsheden og en stor forværring af de offentlige finanser i Spanien i de næste par år, og i år er det meget sandsynligt, at vi kommer til at opleve en kreditstramning i bankerne for både privat- og erhvervskunder.
Jeg spurgte i september kommissær Almunia, hvorfor Europa allerede var ved at komme sig, og hvorfor Spanien fortsat ville hænge fast i sumpen, og han svarede ordret: "Fordi den spanske regering ikke gennemfører de reformer, som De og jeg er enige om". Krisen er global, men løsningerne er lokale. I mange europæiske lande erkendte man hurtigt krisen, greb hurtigt ind og er allerede ved at komme sig. Hr. Rodríguez Zapatero har forspildt to år og kommer stadig ikke med nogen konkrete løsninger.
Han har brudt PSOE's fine tradition i Europa. Felipe González havde de europæiske socialdemokratiske reformister som referencepunkt, men hr. Rodríguez Zapateros politik ligger meget tættere på de revolutionære sydamerikanske populistiske politikker. Reformer bidrager til større fremskridt for nationer, end revolutioner gør, og Europa er i så henseende en model for god praksis. Kom med ydmyghed og tag ved lære. Forsøg ikke at være belærende.
To specifikke spørgsmål: Hvornår vil vi kunne tale catalansk her i Parlamentet? Og til slut - hvornår vil den spanske stat bringe de internationale traktater til ophør, der forbyder flyvninger fra 23 lande til lufthavnen i Barcelona?
Oriol Junqueras Vies
(ES) Hr. formand, hr. Rodríguez Zapatero! For et par år siden forsikrede hr. Rodríguez Zapatero os om, at Spanien havde en større produktion pr. indbygger end Italien, og at man snart ville overhale Frankrig. Men i øjeblikket ligger Spanien ifølge de internationale kreditvurderingsselskaber i toppen af EU's fattigdomsindeks med en arbejdsløshed på 20 % og et offentligt underskud på 78 mia. EUR.
Hvad skete der, hr. Rodríguez Zapatero? Vil den økonomiske hestekur for Europa være den samme som den, der blev anvendt i Spanien?
Endvidere er dette underskud ikke blevet brugt til udbygning af omfattende infrastrukturprojekter. Hvornår vil vi, borgerne i Europa, kunne nyde godt af en jernbanelinje til godstransport, der forener nord og syd på kontinentet, og som går langs Middelhavets kyst?
Det er et underskud, der heller ikke er blevet brugt til at få gang i ændringer i produktionsmodellen. Hvordan kan vi europæere have tillid til, at han vil gennemføre den europæiske digitale dagsorden, når han lige har halveret forskningsbudgettet?
Afslutningsvis nægter Spanien stadig i modsætning til hr. Rodríguez Zapateros europæiske partikolleger, der er repræsenteret her, at anerkende Kosovo. Hvor længe vil han fortsat trække på det internationale samfunds tålmodighed og nægte at tage folkeafstemninger om selvbestemmelse som demokratisk udtryk for folkets vilje?
Lajos Bokros
(ES) Hr. formand! Det er temmelig sigende og også symbolsk, at premierministeren i et land, der nu har den højeste arbejdsløshed i EU, skal tale om, hvor vigtigt det er at skabe beskæftigelse. Jeg vil derfor gerne spørge den spanske premierminister om, hvilke forholdsregler der specifikt er vigtigst for at nå målet om at reducere arbejdsløsheden, ikke blot i Spanien, men også i Europa.
Den spanske regerings program er overordentlig ambitiøst. Man ønsker at indføre en ny strategi for vækst og beskæftigelse. Samtidig glemmer man Fællesskabets Lissabonprogram, hvor det forudsås, at Europa skulle forvandles til den mest konkurrencedygtige region i verden. Hvordan kan man have visioner om en ny strategi og udarbejde den i løbet af en måned uden først at analysere årsagerne til, at det tidligere program slog fejl?
Ilda Figueiredo
- (PT) Hr. formand! Denne periode skulle indvarsle en omvæltning i EU's politikker og prioriteter.
Arbejdsløsheden har nået alarmerende højder med over 24 mio. arbejdsløse og en stigning på over 5 mio. alene det sidste år. Det er en situation, som også har forværret fattigdommen, der nu berører over 80 mio. mennesker. Vi har brug for en pagt om social udvikling og fremskridt, der retter sig mod produktionen, navnlig inden for landbrug og industri, og beskæftigelsen, herunder rettigheder og social integration, i stedet for at vende tilbage til stabilitetspagten og insistere på den og dens liberaliseringer og neoliberale diktater, som formanden for Rådet har gjort.
Som vi allerede har set, var det dem, der bidrog til stigningen i uligheden og prioriteringen af større profit og indtjening til de store økonomier og finansielle aktører. Samtidig kan gennemsnitligt 21 % af de unge ikke finde et arbejde i EU, hvert femte barn lever i fattigdom, og kvindediskrimination er atter i stigning. Under indtryk af alt dette består udfordringen nu i at bryde med de aktuelle politikker ...
(Formanden afbrød taleren)
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Ifølge Eurobarometer-indikatorerne lever 21 % af Spaniens befolkning på fattigdomsgrænsen. Det er den fjerdehøjeste befolkningsandel efter Letland, Rumænien og Bulgarien.
Under disse omstændigheder og med de data, der er kommet frem ved diverse lejligheder, ikke mindst om arbejdsløshed, hvilken type indvandringspolitik vil det spanske formandskab da foreslå? Det spanske formandskab siger, det ønsker at øge indvandringen.
For øjeblikket forekommer alt dette i mine øjne at være selvmodsigende. Hvorfor - set fra Madrids synspunkt - har Spanien og en række europæiske lande - Spanien er ikke det eneste land, der har denne høje arbejdsløshed - brug for at importere ny arbejdskraft? Ønsker vi nye indvandrere, der hverken har hjem eller job? Ønsker vi at øge dette allerede bekymrende antal mennesker, der lever på fattigdomsgrænsen?
Jeg tror, vi i stedet må fokusere på et grundlæggende mål for indvandring, nemlig at integrere indvandrere, der allerede befinder sig i vores land, og stoppe ...
(Formanden afbrød taleren)
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil byde Rodríguez Zapatero velkommen. Jeg tilstår, at jeg som konservativ til fingerspidserne har forberedt mig selv på denne debat, som var det en tyrefægtning. Men De har talt om lighed og menneskerettigheder på en sådan måde, at jeg nu kan se, hvad der forener os, og ikke, hvad der deler os. De har været en forsigtig matador. Jeg vil være en forsigtig tyr og blive i mit indelukke.
Lad mig imidlertid vende tilbage til to yderst trættende spørgsmål om det bidrag, som De kan yde til fortolkningen af Lissabontraktatens gennemførelse. De har i Deres land forskellige politikker, der er baseret på subsidiaritetsprincippet og dermed støtter mange samfunds identitetsrelaterede krav - fra Valencia til Galicien - og ikke uden uoverensstemmelser.
Hvordan vil De nu forsvare subsidiaritetsprincippet i forholdet mellem medlemsstaterne og EU, med andre ord medlemsstaternes krav om at bevare egne traditioner, egen identitet, få egne værdier anerkendt, så det grundlæggende princip for EU - "Forenet i mangfoldighed" - bekræftes?
Mit andet spørgsmål vedrører EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender. Er det efter Lissabontraktatens vedtagelse Dem, hr. Van Rompuy, formand for Det Europæiske Råd, eller Dem, hr. Barroso, formand for Kommissionen, der har ansvaret for at forklare baronesse Ashton, at det efter 12 dage måske er på tide at stige om bord i et fly og flyve til Haiti? At det er på tide, at EU's udenrigspolitik ikke kun har et budget, men også et ansigt og et menneske bag støtten, lige som andre ledere af internationale organisationer har gjort? Medmindre, selvfølgelig, at vi forveksler Haiti med Tahiti.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Det spanske formandskab er det første, der indtager formandskabet under den nye Lissabontraktat.
Her er den første udfordring. Vi har traktaten, men vi har brug for at styrke den ordentligt og mere til. Den europæiske socialpagt og den europæiske økonomiske styring kan indgå i dette "mere til". Men alle delene kræver flere finansielle EU-midler og mere harmonisering af medlemsstaternes skattepolitikker. Desværre er sådanne bestræbelser altid blevet undermineret af de nationale regeringer.
Jeg håber, at det spanske formandskab vil kunne samle dem i højere grad end hidtil.
Det spanske formandskab skal håndtere de to største modsigelser i EU, nemlig modsigelsen mellem de paneuropæiske behov og de europæiske nationale egoister og modsigelsen mellem det stadium, de vestlige egne af EU er nået til i udviklingen, og det, som de østlige egne har nået, samt konsekvenserne af disse modsigelser med hensyn til politisk følsomhed. De har forskellig politisk følsomhed, de to dele. Der er en fornemmelse af et behov for mere EU, som er lidt forskellig i de to dele som følge af sociale og økonomiske kløfter. Jeg håber, det spanske formandskab vil kunne håndtere det.
Der er virkelig tale om udfordringer, som igen kræver flere fælles ressourcer og bedre politisk sammenhæng. Jeg mener derfor, at vi ikke blot har brug for at læse traktaten, som er meget rigtig og giver os mulighed for mere sammenhæng, men også for at tilvejebringe ...
(Formanden afbrød taleren)
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Hr. formand, hr. Barroso, hr. formand for Rådet! Spanien overtager nu formandskabet for EU for fjerde gang. De, hr. Zapatero, ved, hvad det vil sige at samarbejde med Parlamentet i en lang række situationer.
Vi har nu Lissabontraktaten, som betyder, at Parlamentet fremover er Deres primære kontaktorgan. I Deres program siger De, at De ønsker, at EU skal slå rod i EU-borgernes vilje, da det er dem, der giver EU legitimitet. Det er et meget ambitiøst mål. Vejen til at nå det kan kun findes via repræsentanterne for EU's borgere, med andre ord parlamenterne. Jeg er derfor meget glad for at høre Dem sige, at samarbejdet mellem de nationale parlamenter, parlamenterne i EU-medlemsstaterne, og Parlamentet er grundlaget for denne vej. De ønsker at bringe parlamenterne tættere på hinanden for dermed at bringe borgerne tættere på hinanden. Det er glimrende.
De har et stort ansvar i den henseende, da De har det første formandskab efter Lissabontraktatens ikrafttræden. De næste formandskaber vil bruge Dem som eksempel. De er derfor i færd med at tegne grundtegningen så at sige. Jeg ser gerne, at de kommende formandskaber bliver nødt til at sammenligne sig med Dem, hvad angår samarbejdsstrukturer. Jeg ønsker Dem held og lykke.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Formandskabet ønsker at sætte skub i tiltrædelsesforhandlingerne, bl.a. med Island. Min gruppe er ikke imod dette lands tiltræden i sig selv, men usikkerheden om tilbagebetalingen af Icesave-lånene til Det Forenede Kongerige og Nederlandene er for stor i øjeblikket. Island og Icesave har løbet for stor en risiko i mange år. Der syntes ikke at være nogen grænser, og forbruget og ydelsen af lån blev ved og ved. Internationale organer som IMF advarede mod disse risici, men nej, adfærden fortsatte uhindret, indtil krisen kradsede. Så det er underligt, at regeringen i Reykjavik nu græder krokodilletårer. De har længe kunnet se skriften på væggen om, at tingene ville gå frygtelig galt. De var advaret og kunne have forberedt sig. Kort sagt kan Island slutte sig til EU, hvis det opfylder sine internationale forpligtelser, og det er fastlagt præcist, hvordan og hvornår Icesave-lånene skal tilbagebetales. Det er den eneste måde at opbygge den tillid på, som er nødvendig for tiltrædelsen.
Miguel Portas
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til hr. Zapatero, at De - lige som jeg - ved, at væksten i Europas produktion vil tabe fart og miste pusten over de kommende år. Derfor forstår jeg ikke, hvorfor De insisterer på at trække stabilitetspagten i dens oprindelige form tilbage eller at indskrænke de offentlige investeringer og de sociale udgifter.
Jeg vil også gerne spørge Dem om det, De udelod af Deres tale. Hvorfor nævnte De ikke noget om skattely? Hvorfor sagde De ikke noget om visse medlemsstaters modstand mod bankhemmeligheden? Hvorfor nævnte De ikke et ægte europæisk initiativ til beskatning af finansielle transaktioner?
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille Dem, er kort sagt: Hvorfor mangler Deres forpligtelser altid retfærdighed i økonomien, bare et mindstemål af retfærdighed i økonomiske anliggender?
Enikõ Gyõri
(HU) Hr. formand! Blandt de fælles målsætninger vil jeg gerne understrege målsætningen om at overvinde den økonomiske krise og at skabe nye job. Vi er alle klar over, at der er tegn på opsving i nogle lande, men det afspejles ikke i den samlede beskæftigelsessituation. Hvad EU-borgerne virkelig har brug for, er job. Det er det eneste acceptable grundlag for at forny Lissabonstrategien. Vi skal sikre, at den nye EU 2020-strategi ikke gentager fejlene fra Lissabonstrategien. Lige nu kan vi ikke få øje på de faktorer, der vil gøre den anderledes og mere troværdig end forgængeren. Hidtil har vi kun hørt om sloganlignende mål og en yderst stram tidsplan for vedtagelsen af den.
Hvis Parlamentet deltager i processen i en grad, der modsvarer dets betydning, er det umuligt at fuldføre processen inden udgangen af andet kvartal. Vi har brug for en moden og ensartet strategi i stedet for en hastigt opsat kommunikationskampagne. Lad os overveje følgende: Hvordan fordeler vi ansvaret mellem medlemsstaterne og EU? Hvordan kontrollerer vi gennemførelsen af strategien? Hvem er det, vi ønsker, der skal nyde godt af den nye strategi? Hvordan vil EU repræsentere alle sine regioners interesser og ikke kun visse erhvervs, selskabers eller landes interesser? Hvordan harmoniserer vi samhørigheds- og strukturpolitikkerne? Når vi arbejder under pres, er der ikke tid til at besvare alle spørgsmålene. Hastværk er lastværk.
Jeg henleder Deres opmærksomhed på to spørgsmål på EU-plan, herunder målene for det kommende ungarske formandskab. Det første handler om at udforme en fælles vandforvaltningsstrategi, da vand er vores fælles gode. Tanken om Donau som en grøn korridor er led heri. Vores andet mål er at hjælpe de europæiske regioner. Vi må udnytte disse samfunds styrker.
Marita Ulvskog
(SV) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Zapatero for en stærk dagsorden. De har vores fulde støtte til den. Jeg har to spørgsmål. Det første vedrører topmødet i København. Det var en fiasko, og spørgsmålet er nu, hvordan vi kan genvinde initiativet i kampen mod klimaforandringerne? Kan Spanien bane vejen for en bindende klimaaftale i Mexico, hvori vi ikke uddyber kløften mellem verdens fattige lande og de rigere lande? Er det f.eks. muligt at forsøge at sikre en finansiering af klimainitiativerne, som ikke tærer på midler fra den almindelige EU-støtte til bekæmpelse af fattigdom? Det ville være et vigtigt spørgsmål for det spanske formandskab at tage fat på.
For så vidt angår socialpagten, lyder den interessant. Der er imidlertid et alvorligt problem, og det er, at der ikke længere er en rimelig balance mellem Europas arbejdstagere og Europas arbejdsgivere. Vi har et direktiv om udstationering af arbejdstagere, der har forrykket balancen, og som sætter en sådan socialpagt på spil. Der er for meget løndumping og for megen rå udnyttelse.
Diana Wallis
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke premierministeren for hans meget oprigtige og europæiske tale ved Spaniens overtagelse af formandskabet. Det er normalt et tidspunkt, hvor man er høflig, og mine kolleger ved, at jeg altid er meget høflig, men jeg må vende tilbage til spørgsmålet om de mange britiske borgere og andre EU-borgere, som mister deres huse i Spanien.
Jeg tager ikke fat på det, som den foregående taler gjorde det fra et antieuropæisk synspunkt. Jeg tager fat på det fra et proeuropæisk synspunkt her i Parlamentet, hvor vi igen og igen har afgivet betænkninger og været i samråd via Udvalget for Andragender. Det er et europæisk problem. Det er et problem for den fri bevægelighed. Det er et problem for EU-borgerskabet. Det er et problem for europæisk retfærdighed og domstolsadgang.
Jeg beklager, hr. premierminister. De havde mange dejlige bemærkninger om EU-borgerskab og rimelighed og ærlighed. Jeg håber, at De vil kunne oversætte disse bemærkninger for de EU-borgere, som står over for hjemløshed og tab af deres opsparing i Deres land på grund af, hvad der desværre i Parlamentets øjne ligner forvaltningsmisbrug.
Evžen Tošenovský
(CS) Hr. formand! I programmet for det spanske formandskabs prioriteter nævnte De også, hr. premierminister, Galileoprojektet i kapitlet om transport. Galileoprojektet er et af EU's største og mest komplekse projekter. Dette projekt bør allerede være planlagt til at gå ind i gennemførelsesfasen under det spanske formandskab. Jeg vil gerne bede Dem vie dette projekt mere opmærksomhed. Det er ikke kun komplekst i teknisk, men også økonomisk henseende, idet finansieringen ikke er fuldstændig klarlagt. Jeg tror, at dette program takket være det spanske formandskab vil blive fuldført med succes, og at hele projektet bliver lanceret. Det er en enorm opgave for det spanske formandskab, eftersom det skal følges op af andre meget betydningsfulde projekter inden for innovation, telekommunikation og andre relaterede emner.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. Barroso, kommissær Almunia! Også jeg vil gerne rette fokus mod EU 2020-strategien, da der i disse krisetider mere end nogensinde er brug for, at EU arbejder for sine borgere og deres job. De har bekendtgjort, at EU 2020 er en vigtig prioritet, men ved overtagelsen af formandskabet i Madrid kom De med nogle kontroversielle politiske udtalelser og modtog megen kritik, selv om det faktisk er et vigtigt ansvar at få medlemsstaterne til at synge med på samme melodi og et ansvar, der kræver diplomati. Lægger De - det spanske formandskab - ikke hr. Van Rompuy hindringer i vejen med disse udtalelser? Skal De i henhold til Lissabontraktaten som medlovgiver og vigtig partner for Parlamentet ikke i gang med lovgivningsprogrammet? Er det egentlig ikke Deres opgave - og det står også i Deres program - at sikre en afgørende regulering af finansmarkedet? Parlamentet var trods alt skuffet over det finanstilsynskompromis, som Rådet opnåede i december. Bør De ikke fokusere meget mere på det og på det indre marked, hvor der er rigelig plads til forbedring? Det er vigtigt for vores små og mellemstore virksomheder, som er drivkraften i jobskabelsen.
Med hensyn til EU 2020 ønsker vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) selvfølgelig også at få sat en stopper for, at medlemsstaterne har frit slag, og i stedet lade dem fremsætte specifikke forslag - her henvender jeg mig også til hr. Barroso - om en solid, åben forvaltningsstruktur, som også overholder subsidiaritetsprincippet. Kommissionens ansvarsområde dækker f.eks. ikke pensionsalder. Bør Kommissionen sidde i Bruxelles og træffe beslutninger om reformer af arbejdsmarkedet eller uddannelsessystemerne i medlemsstaterne? Lad os være beslutsomme, men samtidig overholde subsidiaritetsprincippet.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Det program, De har fremlagt, hr. premierminister, er meget ambitiøst. Det kan måske gøre det muligt for EU at gøre store fremskridt, og eftersom jeg har haft lejlighed til at møde flere medlemmer af Deres regering, ved jeg, at de er fagligt meget kompetente og velforberedte med hensyn til at gennemføre programmet. Jeg lykønsker Dem.
Jeg glæder mig især til at samarbejde med justitsministeren og indenrigsministeren, fordi det er det område, jeg har mit blik rettet mod som næstformand for Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet. Vi har en stor arbejdsmængde foran os og en vifte af foranstaltninger, herunder dem, der blev nævnt på vores møde i går aftes, primært i forbindelse med retlige og indre anliggender, som det spanske formandskab modigt har besluttet at tage fat på.
Der er mange spørgsmål, og der er brug for mange løsninger på området for grundlæggende rettigheder for EU-borgerne, herunder materielle og proceduremæssige rettigheder for deltagere i civile og strafferetlige sager og spørgsmål om beskyttelse med hensyn til genindførelse af den sociale dimension i europæisk politik. Vi må være opmærksomme på problemer på indvandrings- og asylområdet, og jeg tror, vi vil ...
Marian Harkin
(EN) Hr. formand! En af ændringerne, som premierministeren nævnte her til morgen, er borgernes nye initiativret. Ja, jeg synes da også, det er passende, at et af de lande, hvis borgere stemte ja til forfatningen, er det land, der vil igangsætte gennemførelsen af Lissabontraktaten. Og dengang jeg propaganderede i Irland for et ja til Lissabontraktaten, henviste jeg da også til Spanien og den spanske befolkning.
Men vi har som politikere et ansvar for at sikre, at borgerne både kender til denne initiativrets virkelige potentiale og dens begrænsninger. Vi ved, at det ikke blot er et spørgsmål om en million underskrifter om et eller andet emne. Spørgsmålet skal falde ind under EU's kompetence, og vi må ikke love mere, end vi kan holde.
For det andet nævnte De her til morgen, hr. premierminister, fødevaresikkerheden. Jeg er glad for at konstatere, at De gør fremskridt i Rådet for landbrugsministrene med spørgsmålet om en mere velfungerende fødevareforsyningskæde. Der kan ikke - og vil ikke - kun gives garanti for fødevaresikkerhed, medmindre vores landmænd kan tjene en rimelig og nogenlunde stabil indtægt.
Endelig vil jeg lykønske Dem, hr. premierminister, med initiativet til bekæmpelse af kønsbetinget vold. Jeg glæder mig til at høre de nærmere detaljer.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Lad mig begynde med at udtrykke håb om, at det spanske formandskab trods programmets temmelig generelle karakter får skabt konkrete resultater inden udgangen af juni.
Jeg glæder mig over, at formandskabet bekymrer sig om udviklingen i det europæiske forskningsrum og forskernes mobilitet. Men i en tid med restriktioner på arbejdsmarkedet er det en vanskelig opgave. Jeg håber, at det uformelle møde for beskæftigelsesministrene i slutningen af måneden vil munde ud i specifikke resultater på dette område.
Programmet indeholder også revisionen af TEN-T-retningslinjerne. I revisionen burde også indgå Donaustrategien, som Kommissionen har forpligtet sig til for 2010, om end den ikke er direkte nævnt i formandskabets program.
I energisektoren ville det være ønskeligt at forbedre den europæiske handlingsplan for energieffektivitet og vedtage handlingsplanen for energi for 2010-2014. Med hensyn til førstnævnte mener jeg, at revisionen heraf også bør inkludere et forslag til finansielle midler, særligt med henblik på at gøre bygninger energieffektive. Den europæiske økonomiske genopretningsplan har omfattet EU's medvirken i finansieringen af Nabuccogasrørledningen. Det er i EU's interesse, at denne finansiering også løber videre i handlingsplanen for energi for 2010-2014.
For så vidt angår det østlige partnerskab, er det værd at bemærke, at EU's forbindelser til Ukraine er yderst vigtige. Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at bede Dem om ikke at glemme det sydlige Kaukasus, som rummer vigtige alternative energikilder for EU, eller Republikken Moldova, som har et stort behov for EU-bistand i perioden med overgang til demokrati.
Gianluca Susta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Zapatero! Tak for Deres store engagement i denne parlamentsperiode i de emner, de har annonceret, selv om det ikke længere er tidspunktet at nævne alle de nyttige punkter, men at gøre en indsats i praksis for at genoplive Europa.
Vi må få afsluttet denne periode med definition af institutionelle strukturer og i stedet tage fat på større spørgsmål, som stadig forhindrer Europa i at kunne konkurrere på lige fod med sine internationale partnere. Vi skal vide, om EU en dag i nær fremtid vil kunne få et sæde i FN, om den vil kunne få en plads som EU på G20-topmødet, om den ønsker større skattemæssig og social harmonisering, og hvilke ressourcer den ønsker at sende ind i Europas økonomiske kredsløb, så den reelt kan gøre, hvad dens internationale konkurrenter har gjort.
Vi skal komme her - og jeg siger også dette til hr. Barroso - med konkrete foranstaltninger til at genoplive Europa, fordi vi om seks måneder ikke får de samme resultater at se, som vi tidligere har fået med andre tidligere erfaringer. Vi vil også gerne vide, om tiden nu endelig er kommet - som Kissinger for 30 år siden ville sige det - hvor lederne af verdens stormagter ved, hvilket telefonnummer de skal ringe til, når de har brug for at tale med nogen i Europa, og ikke bare kontakter medlemsstaterne.
Europas værdighed står på spil, sådan som Europa ser ud ifølge Lissabontraktaten, men også den europæiske sociale model og det grundlæggende demokrati, som vi medlemmer af Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet kræver, og som vi ønsker, at vores borgeres fremtidige velfærd skal bygges på.
Paulo Rangel
(PT) Hr. formand, hr. Zapatero, hr. Barroso! Jeg vil gerne gøre det klart, at der er visse tvetydigheder i talen, som vi har hørt her, navnlig med hensyn til to økonomiske anliggender. Målene og de oplyste mål er sunde, men der er stadig visse tvetydigheder. Specifikt er der ingen konkrete foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløshed. Men trods mine forbehold vil jeg gerne koncentrere mig om institutionelle anliggender.
Det spanske formandskab taler meget om emnet borgernes initiativret og om den hurtige oprettelse af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Jeg tror, at en udtalelse p.t. på institutionelt plan om forholdet til de øvrige institutioner ville have betydning, eftersom vi befinder os i de indledende faser af Lissabontraktaten.
Jeg tror også, at det er vigtigt, at Rådet og det spanske formandskab tydeligt viser vilje til at samarbejde med Kommissionen og Parlamentet for at klarlægge, hvordan forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet vil udmønte sig i forbindelse med Lissabontraktaten, da det spanske formandskab nu har en enestående chance for at danne præcedens.
Uanset hvad det spanske formandskab gør med hensyn til førnævnte forhold til Kommissionen på den ene side og Parlamentet på den anden og til formanden for Det Europæiske Råd selv, beviser det tydeligt, hvad der vil blive opfattet som Lissabontraktatens succes.
Med henblik herpå vil jeg gerne have oplyst mere klart, hvordan De ser strukturen for forholdet mellem det roterende formandskab, Kommissionen, Parlamentet og posten som formand for Det Europæiske Råd.
Alejandro Cercas
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige velkommen til premierminister Zapatero, held og lykke og tak for Deres tale. Først og fremmest tak for henvisningen til den europæiske socialpagt. Endelig er der nogen i Rådet, der forstår, at Europa ikke kan dannes uden arbejdstagere og endnu mindre imod arbejdstagernes interesser.
Endelig er der nogen i Rådet, der begynder at forstå, at vi har et meget alvorligt problem med millioner af desillusionerede mennesker og med faglige organisationer, som føler, at de holdes uden for processen med europæisk integration, som kun handler om forretningsaspekter, er tømt for politiske ambitioner og kun rummer få sociale ambitioner.
To ting har forgiftet dette forhold til Parlamentet og til fagbevægelsen. Den ene er arbejdskraftens bevægelighed overalt i Europa, som udgør en trussel mod nationale sociale modeller, og den anden er arbejdstidsdirektivet, som truer de historiske resultater og foreningen af professionelt liv og arbejdsliv.
Hr. premierminister, De har talt om seks måneders forandringer. Ret op på procedurerne, ret op på kursen. De vil ikke kunne forandre alt, men sæt en ny kurs, en kurs, som Europa har brug for, fordi Europa har brug for arbejdstagere, og det bliver ikke muligt at opbygge et Europa, der alene er økonomisk; det skal også være et politisk og socialt Europa.
