Dialog og samråd om menneskerettigheder (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Elena Valenciano Martínez-Orozco for Udenrigsudvalget om dialoger om menneskerettigheder og samråd om menneskerettigheder med tredjelande.
Elena Valenciano Martínez-Orozco  
Fru formand! EU er baseret på nogle ufravigelige værdier. På samme måde som vi nøje overvåger, at vores medlemsstater ikke krænker rettigheden til friheden, livet eller demokratiet, bør vi via dialog resolut påvirke de lande, som vi har politiske, kommercielle, økonomiske eller partnerskabsinteresser m.v. med, til også at respektere menneskerettighederne.
EU's eksterne relationer er komplekse og omfattende, og den plads, som dialog og konsultationer med tredjelande om menneskerettighederne optager, kan næsten bliver overset eller skubbet i baggrunden. Hvis det forholder sig sådan, og vi tillader det, begår vi en meget alvorlig fejl.
Betænkningen behandler de aspekter, der er nødvendige for at forbedre en opgave, som EU i henhold til sin artikel 11 er forpligtet til at varetage, og som desuden er fastsat inden for det politisk-etiske område. Menneskerettighederne bør være en mærkesag i den eksterne politik, og EU bør benytte sig af sin mulighed for indflydelse til at forbedre livsbetingelserne for menneskene i de lande, vi har forbindelser med. Det er et af de centrale politiske punkter i betænkningen.
Når vi sætter os for at forhandle økonomiske eller handelsmæssige aftaler med et land, som overtræder de grundlæggende rettigheder, kan vi ikke lægge tal, aftaler og kontrakter på bordet, samtidig med at vi skjuler den situation, dets borgere befinder sig i, under gulvtæppet.
Hvis vi lader menneskerettighederne blive uden for forhandlingslokalet, forfalder vi til en særdeles makaber kynisme. Derudover bør vi opmærksomt se på den rolle, som det civile samfund og menneskerettighedsforkæmperne spiller, for deres stemmer er følsomme og helt nødvendige for at fremme alle de undertrykte samfund.
Den betænkning, vi behandler i dag, vurderer et af de vigtigste instrumenter, som EU råder over for at nå de mål, jeg har nævnt, og for klart at definere den rolle, som vi ønsker at spille i verdensordenen. Det er kun via respekt og gensidighed, at vi kan komme videre med opgaven med at fremme menneskerettighederne.
Det drejer sig på ingen måde om at handle ved hjælp af påbud eller paternalisme. Vi kan ikke belære nogen om noget, men vi er forpligtede til at være konsistente i forbindelse med vores eksterne aktioner og fremme relationerne med de lande, der har gjort fremskridt, og vi skal undgå ubalancer og a la carte-løsninger, der underminerer vores troværdighed.
Den betænkning, jeg forelægger for Parlamentet i dag, kræver handling på tre niveauer: Bedre sammenhæng mellem dialogerne og samrådene, hvorfor der er behov for en større koordinering mellem Rådet - som jeg savner ved denne forhandling - Kommissionen og Parlamentet ved hjælp af en mekanisme, der fremmer en letflydende dialog mellem de forskellige fællesskabsinstitutioner. Det drejer sig om, at vi reelt taler med en og samme tydelige stemme.
Ligeledes bør gennemsigtighed i forbindelse med styringen af dialogerne og samrådene på menneskerettighedsområdet være et princip og ikke en undtagelse. Den fleksibilitet og pragmatisme, der er nødvendigt for at opnå konkrete resultater, bør ikke følges af uklarhed om dialogens dagsorden, mål eller resultat.
Vi kræver en styrkelse af Europa-Parlamentets rolle, som, mine damer og herrer, er totalt fraværende ved forvaltningen af dette instrument, uden at der er nogen som helst juridisk eller formel begrundelse herfor.
Europa-Parlamentet er parat til at handle ansvarligt for så vidt angår dets eksterne beføjelser. Parlamentet er blevet konsolideret som en europæisk referenceinstitution på menneskerettighedsområdet, og vi er kommet i centrum for deres opmærksomhed, og det er parat til at anvende alle de metoder, det har til rådighed, for at knæsætte dets funktion som politisk garant for EU's eksterne aktioner.
Fra Europa-Parlamentets side opfordrer vi Kommissionen og Rådet til at lytte og iværksætte de anbefalinger, der er omhandlet i betænkningen, og som har vundet bred opbakning blandt alle Parlamentets politiske grupper.
Parlamentets stemme, mine damer og herrer, bør høres. Vi ved, at det, vi beder om, vil kræve en stor indsats, og derfor overvejer vi behovet for at øge de ressourcer, der er bestemt for alle menneskerettighedsenhederne, såvel fra Kommissionen som fra Rådet, der er fraværende ved denne forhandling.
Det er dog det mindste, vi kan kræve af EU, der over for verden ønsker at forsvare menneskerettighederne som en ufravigelig europæisk værdi. Hvis vi ønsker at være troværdige, er vi nødt til sammen at arbejde i denne retning.
Joe Borg
Fru formand! Den betænkning, som ordføreren, fru Valenciano Martínez-Orozco, har udarbejdet, og de beslutningsforslag, som Parlamentet har fået forelagt, tager fat på et meget vigtigt, men også mere og mere kompliceret instrument for EU's eksterne menneskerettighedspolitik.
Fru Ferrero-Waldner (der beklager, at hun ikke kan være til stede ved debatten i dag) havde derfor pålagt sine embedsmænd at give ordføreren al mulig støtte til hendes vanskelige opgave: at se på, hvordan menneskerettighedsdialogen og -samrådene med tredjelande fungerede.
Betænkningen føjer endnu en byggesten til Parlamentets fremragende arbejde med at vurdere EU's værktøjskasse på menneskerettighedsområdet gennem dets normale årsberetninger, Agnoletto-betænkningen om menneskerettighedsklausuler, Det Fælleseuropæiske Universitetscenters studium af virkningen af Parlamentets aktiviteter på menneskerettighedsområdet såvel som undersøgelsen af retningslinjerne omkring tortur. Betænkningen supplerer også på nyttig vis den normale gennemgang af menneskerettighedsdialogen og de samråd, Rådet og Parlamentet indgår i.
Kommissionen vil gerne komplimentere ordføreren og Parlamentet for denne betænkning og for den detaljerede analyse og de henstillinger, der drejer sig om EU's menneskerettighedsdialog og -samråd.
Det er Kommissionens opfattelse, at af alle de menneskerettighedsinstrumenter, der står til vores rådighed, er det dialogerne, der sandsynligvis giver bedst mulighed for at sikre positive, langsigtede resultater for udviklingen af respekten for menneskerettigheder på verdensplan, så længe vi er parate til at investere tilstrækkelig tid og energi i dem.
Der er vores faste overbevisning, at EU kun kan få succes med at forbedre tredjelandes forhold til menneskerettigheder gennem tålmodigt brobygningsarbejde og overtalelse, og det ikke blot i sine tosidede forhold, men også inden for rammerne af de multilaterale organer, som udviklingen i Menneskerettighedsrådet viser.
De mange forskellige menneskerettighedsdialoger og -samråd med tredjelande, som EU er med i - som desuden stadig forøges i antal - gør enhver samlet evaluering meget vanskelig.
Strukturerede dialoger såsom med Kina, dialoger baseret på aftaler som med mange nabolande, rådslagninger med partnere, som vi er enige med, såsom USA og Canada, eller lokale trojkadialoger med en række lande er alle forskellige på mange punkter, det være sig deres regelmæssighed, det politiske niveau, typen af samtalepartnere, drøftelsernes dybde eller det, at nogle finder sted i samarbejde med det civile samfund, mens andre ikke gør det.
Kommissionen synes ikke, at det er en mangel ved instrumentet, men opfatter tværtimod denne variation som bevis for dynamikken og potentialet i det dialogiske instrument og en fordel, som bør bevares. EU's retningslinjer om menneskerettighedsdialoger og Cotonou-aftalen (AVS-EU) understreger begge vigtigheden af fleksibilitet for at tage hensyn til de forskellige landes situation, deres udvikling over tid og det dynamiske forhold mellem et givet tredjeland og EU.
Derfor vil det, selv om vi bevarer fælles basislinjer og mål for dialogen, ikke være tilrådeligt at lade alle forhold i dem være ens. Hvis dette instrument skal være effektivt, må det være individuelt tilpasset og kunne tilpasse sig ændrede forhold.
Man må også erindre, at de forskellige dialoger og samråd befinder sig på forskellige udviklingsstadier. Dialogen med Kina eller samrådene med lande af samme opfattelse har udviklet mere eller mindre konsoliderede modaliteter i løbet af adskillige år og giver derfor mulighed for ganske intensive, dybe drøftelser.
I andre tilfælde, som når det drejer sig om dialoger med nabolande, finpudser vi stadig instrumentet og er i gang med at opbygge den nødvendige tillid, der vil gøre det muligt at have virkelig meningsfulde meningsudvekslinger.
Derfor nærer vi tillid til, at spørgsmål såsom det ønskelige i deltagelse fra eksperter fra fagministerier såvel som involvering af det civile samfund eller overvejelsen af individuelle tilfælde også i disse tilfælde med tiden vil blive mulige, når proceduren har fundet sin egen faste form.
Endelig kan De være sikre på, at de henstillinger, der rettes til Kommissionen, vil blive nøje undersøgt, og De kan regne med, at vi går ind for at forbedre informationerne til Parlamentet for at muliggøre øget gennemskuelighed omkring menneskerettighedsdialoger og -samråd.
Feleknas Uca  
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil først takke ordføreren mange gange for hendes betænkning. Det glæder mig, at De har taget så meget hensyn til anbefalingen af min udtalelse på vegne af Kvindeudvalget. Kvinders rolle kræver en ganske særlig hensyntagen i dialogerne om menneskerettigheder med tredjelande, når der er tale om deres sikkerhed og sundhed. Til menneskerettighederne hører også kvinders ret til at kunne afgøre uden diskrimination, tvang og vold, hvordan de ønsker at forme deres liv og planlægge deres familieliv. Desværre bliver der endnu ikke taget tilstrækkeligt hensyn til dette i dialogerne om menneskerettigheder.
Roberta Alma Anastase
for PPE-DE-Gruppen. - (RO) Fru formand! På vegne af Det Europæiske Folkeparti hilser jeg denne betænkning velkommen. Den er meget vigtig for EU's dialog og samråd med tredjelande i fremtiden og for Europa-Parlamentets rolle.
EU er først og fremmest en union af demokratiske værdier, som arbejder for at fremme fred, tolerance og respekt for menneskerettigheder. Derfor er det vigtigt, at alle dialoger, som bliver indledt og gennemført med tredjelande, fokuserer på behovet for at garantere og beskytte grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettigheder, ikke kun i Europa, men i hele verden.
Betænkningen søger at foreslå en løsning, som kan forbedre EU's dialog og samråd med tredjelande, når det gælder menneskerettigheder. Betænkningen fokuserer derfor på tre koncepter til forbedring af effektiviteten, nemlig dialog og sammenhængende samråd, gennemsigtighed og synlighed.
Det er også vigtigt, at Europa-Parlamentet involveres mere aktivt i denne proces. Jeg mener, at Europa-Parlamentet har en legitim ret til at deltage i denne dialog og gennemføre den demokratiske kontrol, som Europas borgere har pålagt det.
Jeg vil gerne takke ordføreren, fordi han inden for betænkningens rammer har analyseret dialogen med nabolandene i det østlige EU. En vigtig prioritet for EU's udenrigspolitik er at skabe et sandt demokratisk område ved vores østlige grænse, og i denne forbindelse bør dialogen om menneskerettigheder anses som et meget vigtigt redskab. Et vigtigt skridt er oprettelse af fælles underudvalg om menneskerettigheder, også for nabolande, hvor der sker en stadig forringelse af menneskerettighederne.
Jeg vil gerne fokusere på et enkelt punkt, selv om det ikke er en del af naboskabspolitikken. Rusland er en anden partner i øst, som langt om længe må acceptere, at en direkte dialog på menneskerettighedsområdet kun kan medvirke til at forbedre landets egne borgeres liv.
Jeg vil ikke undlade at nævne, at kvinders rettigheder har fået en tilfredsstillende behandling i denne betænkning.
Véronique De Keyser
Fru formand! Valenciano-betænkningen vedrører et væsentligt aspekt af de europæiske værdier, nemlig dialogen om menneskerettigheder. Denne dialog, som er nævnt i diverse aftaler med mange lande og i forskellige instrumenter, er på en måde kendetegnet ved den "bløde magt", som Europa er.
Betænkningen fik bred opbakning. I dag mangler vi kun at drøfte ændringsforslagene fra Gruppen for Identitet, Tradition og Suverænitet (ITS) på den yderste højrefløj. Det er påfaldende, at alle disse ændringsforslag er underskrevet af de af mine landsmænd, som er medlem af Vlaams Belang. Hvad vil denne gruppe, som for nylig gjorde sig selv forholdsvis bemærket i Bruxelles ved at støtte en demonstration mod islam, som var blevet forbudt af myndighederne, imidlertid reelt gerne opnå? Ja, det er ret interessant.
For det første ønsker de at begrænse menneskerettighederne til civile og politiske rettigheder og fjerne sociale, miljømæssige, økonomiske og kulturelle rettigheder fra teksten. Mens de henviser til FN's internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, undlader de at nævne, at FN's Generalforsamling i forbindelse med denne konvention samtidig vedtog den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, hvilket de er ivrige efter at glemme.
For det andet foreslår de at forbinde skamfering af kønsorganer, tidlige ægteskaber og menneskehandel med religion - uden tvivl islam - hvilket er en grov sammenblanding. Den går ikke. Disse handlinger er forkastelige. De er muligvis kulturelt betingede, de kan endog være stammeritualer, men der er tale om kriminelle og under ingen omstændigheder religiøse handlinger.
For det tredje går ITS til angreb på Tyrkiet i en fuldstændig grundløs svada rettet mod hr. Erdogans og hr. Güls parti.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Valenciano-betænkningen er en fremragende betænkning. Den er åben, men samtidig meget konkret. Den er alt andet end engleagtig. Læs blot punkt 22, som understreger, at dialogen om menneskerettigheder altid skal bakkes op af et diplomatisk pres på alle niveauer, og jeg henvender mig her til Rådet. Det er en skam, at visse ekstreme grupper udnytter denne betænkning som skueplads for deres intolerance og had.
Anders Samuelsen
for ALDE-Gruppen. - Hr. formand! Kolleger! Jeg vil først og fremmest rose fru Valenciano for en velafbalanceret betænkning, og jeg vil takke for hendes imødekommenhed med at indarbejde mange af de ændringsforslag, vi stillede i udvalget. Resultatet er en klar og grundig betænkning, som indeholder en række gode anbefalinger til at styrke EU's menneskerettighedsdialoger med tredjelande og fremme menneskerettigheder og demokrati.
EU skal styrke sin rolle som proaktiv aktør, når det gælder om at fremme menneskerettigheder. Derfor glæder jeg mig over, at Rådet har taget initiativ til at indarbejde menneskerettigheder i EU's politikker. Det er positivt, at vi i Europa-Parlamentet slår til lyd for systematisk at inddrage menneskerettighedsspørgsmål på dagsordenen for EU's politiske dialoger og i EU's udenrigspolitik. Kun ved at systematisere dialogerne kan vi forbedre brugen af benchmarks og skabe en sammenhæng i indsatsen for at fremme menneskerettigheder. EU bør dog ikke stille så høje krav, at dialogen drukner i krav til rapportering på indikatorer og dermed glemmer at forfølge de egentlige mål. Dialogen skal bruges til at åbne et tillidsskabende og engagerende politisk rum, der til stadighed ikke kun identificerer overtrædelser, men også fremskridt inden for menneskerettigheder.
Vi må erkende, at dialogerne om menneskerettigheder står over for store udfordringer. Menneskerettighedssituationen i en række lande er bekymrende. Det er altafgørende for EU's relationer til vigtige handelspartnere, at vi lægger forstærket vægt på, at handelsforbindelser knyttes til menneskerettighedsreformer. Handelsaftaler med tredjelande bør ses som et redskab med konsekvenser, der rækker ud over de rent økonomiske. Spørgsmål, der angår menneskerettigheder og miljø, skal indtænkes fra starten og på lige fod med økonomiske spørgsmål. Dialogen med tredjelande skal bidrage til at styrke de demokratiske, sociale, politiske og miljømæssige rettigheder, og derfor må det også være klart, at handelsaftaler skal indeholde en utvetydig mekanisme for, hvordan og hvornår aftaler kan suspenderes, hvis en handelspartner ikke overholder menneskerettigheds- og demokratiklausuler. Dog kan der ikke være nogen tvivl om, at vi kommer længst ved at give tredjelande et incitament til at overholde aftalers politiske og økonomiske krav. Vi skal finde en balance i de bilaterale dialoger, hvor vi kan fortsætte med at udøve pres, men hvor gensidighed og ægte dialog er en hjørnesten.
Hélène Flautre
Fru formand! Jeg mener, at fru Valenciano meget tydeligt i sin fremragende betænkning har vist, at det bugner med konkrete forslag, som bestemt vil være meget nyttige for det portugisiske formandskab, som har sat sig for at opnå håndgribelige resultater på områderne menneskerettigheder og demokrati. Vi har i længere tid sammen med Kommissionen og Rådet opfordret til større sammenhæng og gennemsigtighed og bedre resultater i vores forhandlinger med tredjelande. Nu er det reelt blot et spørgsmål om at gå fra ord til handling.
Jeg er overbevist om, at De lige så vel som jeg ved, at systematisering er det eneste, det kræver for at gøre vores dialog om menneskerettigheder mere effektiv, ud over at sikre diversiteten. Det betyder for det første, at vi skal fastsætte klare, offentlige mål for den enkelte dialog, således at der fremkommer en sammenhængende, fælles strategi på højeste niveau.
For det andet er det ensbetydende med at indføre indikatorer, som gør det muligt at foretage en reel vurdering af resultaterne af dialogen og informere medlemmerne af Europa-Parlamentet om dem, således at eksempelvis en delegation, der besøger tredjelandet, kan kontrollere, hvilke fremskridt der er sket, drøfte dem med civilsamfundet og med menneskerettighedsforkæmpere og blive bedre i stand til at udspørge deres partnere om de forpligtelser, der er indgået i forbindelse med dialogen. I den henseende afventer vi stadig at få oplyst, hvilke indikatorer der skal anvendes til at evaluere den dialog, som for nylig blev indledt med Usbekistan.
For det tredje indebærer det at garantere, at der tages hensyn til menneskerettigheder i alle EU's eksterne politikker, herunder handelspolitikken, migrationspolitikken og i bekæmpelsen af terrorisme. Det er vores troværdighed i forhold til at tale om menneskerettigheder, der står på spil her. Kan nogen f.eks. forklare mig, hvordan vi i øjeblikket kan drøfte gennemførelsen af retningslinjer for bekæmpelse af tortur med Jordan i Underudvalget om Menneskerettigheder, det første underudvalg, der er oprettet i forbindelse med naboskabspolitikken, og som i dag er blevet en model, når vi ved, at visse EU-medlemsstater inden for dette udvalg har dækket over CIA's udlicitering af tortur. Hvordan kan vi drøfte tortur og torturbekæmpelse i dette underudvalg?
Vores vigtigste arbejde som medlemmer af Europa-Parlamentet er at vurdere relevansen af EU's indsats og i den henseende, kan De stole på delegationerne, på udvalgene og på hele Parlamentet, som hele vejen fortsat vil kæmpe for dens gennemførelse, uanset om det betyder at indlede, forny eller om nødvendigt standse dialogen.
Luisa Morgantini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne rette en varm tak til fru Valenciano, fordi hun i sin vigtige betænkning bl.a. understreger, hvilke skridt EU stadig mangler at tage i høringerne om menneskerettighederne, og at der således er tale om et endnu ikke afsluttet stykke arbejde for os alle.
Jeg mener, at hendes anmodning om større konsekvens og gennemsigtighed over for alle og om en større inddragelse af det civile samfund i udenrigspolitikken er af afgørende betydning. Det forekommer mig navnlig vigtigt at bekræfte, at det er slutningen og ikke starten på en politik, der ofte er baseret på dobbelte standarder. F.eks. rejste fru Flautre spørgsmålet om om tortur.
Jeg tror ligeledes, at det er meget vigtigt at planlægge en større samordning mellem de forskellige organer, at oprette underudvalg og ikke mindst at øge samarbejdet med de nationale parlamenter og Kommissionens delegationer rundt omkring i verden.
Når gælder spørgsmålet om dobbelte standarder, har det dog efter min opfattelse betydning, at vi selv i EU ikke gennemfører de aftaler, vi underskriver. Her tænker jeg f.eks. på artikel 2 i associeringsaftalerne. Jeg er dog enig i det, som fru De Keyser sagde om de ændringsforslag, der er blevet stillet. Vi vil gerne takke fru Valenciano for, at hun har godkendt mange af vores ændringsforslag. De ændringsforslag, der er blevet stillet, er negative bortset fra et enkelt ændringsforslag, som ikke er stillet af nogen gruppe, men som fru Flautre har stillet, og som vedrører en større tilstedeværelse og konsekvens i de faser, der efterfølger et valg.
Sådan som fru Valenciano siger, mener jeg også, at Kommissionen og Rådet bør inddrage Parlamentet mere i processen med den politiske dialog, tage hensyn til vores udtalelse og give os en større og mere konsekvent information, både under og efter forhandlingerne med tredjelande, hvilket der også er taget højde for i traktatens artikel 21 og 24.
Jeg er desuden af den opfattelse, at en løsning på dette spørgsmål ikke bare skal omfatte en opremsning af foranstaltningerne, men også en investering i personale, hvilket er yderst vigtigt. F.eks. gør det mig trist at tænke på et spørgsmål, som Europa-Parlamentet stillede for nylig, hvor Formandskonferencen ikke godkendte ønsket om at oprette et menneskerettighedsudvalg med fulde beføjelser. Jeg tror, at det var en fejltagelse, for det ville have været en glimrende lejlighed til at se og få en idé om mainstreamingens styrke og kapacitet.
Bastiaan Belder
Fru formand! Ordføreren har skrevet en interessant betænkning. Fremme af menneskerettigheder i lande, som Unionen har forbindelse med, er en opgave, som den skal udføre på en ansvarlig måde. Strukturerede dialoger om menneskerettigheder er i den forbindelse meget vigtige. Netop derfor er det, hvad denne betænkning angår, pinligt og sørgeligt at måtte konstatere, at ekspertseminaret med Kina ikke fandt sted i maj i år.
Vedligeholdelse af gode forbindelser mellem Kina og EU kræver imidlertid en gensidig indsats. På grund af aktuelle alarmerende beretninger fra f.eks. Amnesty International, Psy, Human Rights in China og Compass Direct sætter jeg spørgsmålstegn ved denne indsats. Såkaldte modstandere, herunder religiøse mindretal, men også journalister, forvises med politiske hensigter til psykiatrien. Det berygtede Ankangsystem er en kinesisk realitet, især i optakten til De Olympiske Lege. Det er meget uheldigt.
Derfor anmoder jeg Rådet og Kommissionen om at følge udviklingen nøje, hvad angår menneskerettighedssituationen i Midtens Rige. En harmonisk forbindelse med denne strategiske partner, Den Kinesiske Folkerepublik, er vigtig, men ikke for enhver pris, for det skal ikke kun være teori, men også praksis, hvad ordføreren siger i sin betænkning, nemlig at "... dialogerne om menneskerettigheder udgør en vigtig del af EU's overordnede strategi, der har til formål at fremme bæredygtig udvikling, fred og stabilitet."
Irena Belohorská
(SK) Fru formand! Først vil jeg også gerne takke fru Valenciano for hendes arbejde med et emne, som er det vigtigste menneskerettighedsredskab, og som derfor er meget følsomt; desværre får det mange gange ikke den opmærksomhed, det fortjener. Derfor er jeg enig i den opfattelse, der kommer til udtryk i betænkningen, nemlig at der bør fokuseres mere på de reformer, som partnerstater gennemfører med hensyn til menneskerettigheder og demokrati. Jeg mener, at EU må gøre alt, hvad der står i dets magt, for at udvikle et mere effektivt og enstemmigt svar, når det gælder internationalt samarbejde og dialog med tredjelande.
Det glæder mig, at betænkningen forsvarer og støtter en systematisk integration af beskyttelsen af kvinders og børns rettigheder i alle dialoger og drøftelser om menneskerettigheder mellem EU og tredjelande. Som ordfører for Underudvalget om Menneskerettigheder arbejder jeg på en strategi vedrørende børns rettigheder. I min betænkning understreger jeg, at det er vigtigt, at de enkelte bestemmelser om børn i væbnede konflikter kompletterer hinanden, og at det er nødvendigt at tage højde for Parisforpligtelserne til at beskytte børn mod ulovlig rekruttering eller brug af væbnede styrker eller væbnede grupper.
Jeg vil gerne understrege, at det er nødvendigt at intensivere kontrollen med EU-støtten, f.eks. som bidrag til humanitær hjælp, for at sikre, at midler fra EU, som gives til uddannelse eller lægehjælp til børn, ikke bliver brugt til at købe små håndvåben, som kan anvendes af børn. Man må ikke begrænse dialogen, så den kun gælder spørgsmål om demokrati eller beskyttelse af borgerlige og politiske rettigheder. Den skal også omfatte emner, som vedrører EU direkte, f.eks. miljøspørgsmål eller sundhedsspørgsmål. Det er vigtigt at opstille klare kriterier for, hvornår en politisk dialog kan indledes, ophæves eller afsluttes, og at definere de mål, vi ønsker at opnå.
Hvis vi skal nå vores mål, må vi indgå i en dialog og ikke bare diktere noget ensidigt til tredjelandene, og vi skal anstrenge os for at etablere et konstruktivt samarbejde. Vi skal desuden samarbejde med lokale menneskerettighedsorganisationer og med ngo'er i de pågældende lande. Der skal ydes supplerende finansiel støtte fra EU, som gøres betinget af, at menneskerettighederne overholdes. Udbetaling af midler til lande, som ikke overholder menneskerettighederne, skal standses eller suspenderes.
Charles Tannock
(EN) Fru formand! Valenciano Martínez-Orozco-betænkningen om fremme af menneskerettigheder og demokrati er stadig en hjørnesten for EU og de fælles værdier, der forener de 27 medlemsstater. Det er også udadtil en afgørende komponent i vores strategiske alliancer, i det mere omfattende Europaråd med 47 medlemmer, i vores transatlantiske partnerskab med NATO og med lande med samme opfattelse inden for FN.
Det er uundgåeligt, efterhånden som Unionen har gjort fremskridt i retning af flere og mere formelle handelsaftaler og aftaler om politisk samarbejde, at vi har søgt at forbedre graden af grundlæggende menneskerettighedsbetingelser for vores globale partnere - selv om det i bedste tilfælde er ad hoc og inkonsekvent - ved hjælp af et særligt instrument, det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder, og støttet af menneskerettighedsdialoger og -samråd, når det er nødvendigt.
Den europæiske naboskabspolitik (ENP), som jeg er medordfører for her i Parlamentet, sigter mod at etablere en ring af venner og naboer, der er forpligtede på et fælles område med fred, stabilitet, sikkerhed, fuld respekt for menneskerettigheder og demokrati, pressefrihed, uafhængige domstole, lov og orden samt velstand. ENP-handlingsplanerne bygger på den eksisterende juridisk bindende kontraktlige ramme under traktaten - associationsaftaler, når det gælder Euromed-partnere, eller partnerskabs- og samarbejdsaftaler med tidligere sovjetstater - hvilket typisk indbefatter bestemmelser om menneskerettigheder og demokrati, der overvåges, sådan at jo tættere ENP-partnerlandet kommer med hensyn til delte værdier, jo større bistand og handelssamarbejde giver EU. Disse handlingsplaner bliver overvåget af underudvalg som en del af den igangværende dialog.
I det mindste teoretisk bør geopolitiske overvejelser ikke spille nogen rolle her, men faktisk vinder realpolitikken i praksis. Hvem ville f.eks. turde true med de samme sanktioner mod Folkerepublikken Kina, som blev nævnt af min kollega, hr. Belder, på grund af dette lands alvorlige mangel på menneskerettigheder og demokrati, sådan som vi gjorde det over for Usbekistan? Det er mit synspunkt.
(Bifald)
Józef Pinior
(PL) Fru formand! Jeg vil gerne indlede med at ønske Elena Valenciano Martínez-Orozco tillykke med betænkningen om dialog om menneskerettigheder og samråd om menneskerettigheder med tredjelande. Denne betænkning handler om en af EU's allervigtigste politikker. For Europa-Parlamentet er menneskerettighedspolitikken den europæiske politiks varemærke. Den aktuelle betænkning behandler dette område usædvanligt dybtgående og grundigt.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på betænkningens anbefalinger til Rådet og Kommissionen. Først og fremmest fremhæver vi behovet for at øge sammenhængen mellem institutionerne og for at finde måder at forbedre koordineringen mellem de forskellige EU-institutioner på - Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Det er nødvendigt at koordinere menneskerettighedspolitikken på et generelt EU-niveau. Vi må ophøre med den praksis, hvor hver enkelt af de vigtigste EU-institutioner opererer på dette område mere eller mindre på eget initiativ.
Dialogen og samrådene bør bygge på det princip, at menneskerettigheder er universelle, udelelige og uafhængige. Vi anbefaler, at der indføres kriterier, som ikke kun omfatter borgerlige og politiske rettigheder, men også økonomiske, sociale, miljømæssige og kulturelle rettigheder.
I betænkningen understreges, at Europa-Parlamentets rolle i EU's menneskerettighedspolitik skal styrkes. Det er et krav, som optræder i alle de betænkninger, som Parlamentet har vedtaget på menneskerettighedsområdet. Kravet er klart - Europa-Parlamentet skal stå centralt i et system af de vigtigste europæiske institutioner, hvor EU's menneskerettighedspolitik er koncentreret, fordi det er den institution, som er udledt af demokratiske valg, og som har en politisk og moralsk ret til at have en grundlæggende interesse i dette spørgsmål.
Vi mener også, at det er vigtigt at styrke interparlamentariske forsamlingers og interparlamentariske delegationers rolle i menneskerettighedsdialoger og samråd.
Endelig fastholder vi, at kvinders rettigheder er en integreret del af menneskerettighederne, og vi opfordrer indtrængende Kommissionen til at udtrykkeligt og systematisk at medtage fremme og beskyttelse af kvinders rettigheder på alle områder i forbindelse med menneskerettigheder, som hører under EU's ressort.
Lydie Polfer
(FR) Fru formand! Først vil jeg gerne lykønske fru Valenciano med denne betænkning, som både er modig og ambitiøs, og jeg støtter hende i alle hendes forslag. Denne betænkning bekræfter vitterlig menneskerettighedernes universelle karakter, og de forankres som grundlæggende principper i EU's forbindelser med tredjelande.
Selv om det er vigtigt at bekræfte og genbekræfte menneskerettighedernes universelle karakter i dag, er det imidlertid lige så vigtigt og også på høje tid at frigøre os fra et andet dogme ved international politik. Det drejer sig om den illusion, som vi alt for ofte anvender til at berolige os selv med, nemlig at økonomisk udvikling vil føre til demokratisering og beskyttelse af menneskerettigheder. De seneste årtier tegner imidlertid et andet billede. Vi må konstatere, at udviklingen finder sted i to hastigheder. På den ene side oplever vi i øjeblikket en galoperende økonomisk globalisering, og på den anden side synes den pludselige demokratiseringsbølge, som skabte demokratier i Europa, Latinamerika og Østasien ved afslutningen af den kolde krig, at være ved at tabe pusten. Vi bør derfor snarere indse, at over hele verden går økonomisk vækst og autoritære regimer ofte hånd i hånd. Den hurtige økonomiske vækst synes endvidere at sikre disse regimer en legitimitet og bidrage til en stabilisering af deres magt.
I dag interesserer og bekymrer vi os med rette for menneskerettighedssituationen i nye store vækstlande som Kina og Rusland. Lad os imidlertid ikke narre. Flere af de lande, som er blandt verdens mest udviklede - herunder nogle af vores økonomiske partnere - respekterer ikke deres borgeres grundlæggende rettigheder. Jeg tænker navnlig på Singapore, et land med en stærk og moderne økonomi, hvor befolkningen nyder alle fordelene ved et udviklet land, bortset fra politiske frihedsrettigheder og nærmere bestemt ytringsfrihed og forsamlingsfrihed.
Fru formand! Hvis der stadig er behov for beviser herfor, så fik vi dem på en måde, som ikke kunne have været tydeligere. Jeg taler om de singaporeanske myndigheders opførsel over for en delegation af medlemmer fra Europa-Parlamentet fra min gruppe i april sidste år, en delegation, som jeg var en del af. De lokale myndigheder forhindrede os i at tale ved et møde med medlemmer af Singapores liberale parti under trussel om arrestation.
Denne oplevelse, hvor foruroligende den end måtte have været, var også meget afslørende, og den bekræftede endnu en gang for mig, at beskyttelse af menneskerettigheder ikke nødvendigvis går hånd i hånd med økonomisk udvikling, og at EU i den forbindelse ikke kan nøjes med en økonomisk tilgang over for de berørte lande. Tværtimod bør EU fortsat spille sin rolle som beskytter af menneskerettigheder og konstant minde udenlandske ledere om, at menneskerettigheder gælder alle mennesker på hele jorden.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Fru formand! Fremme af menneskerettighederne er den bærende søjle i EU's udenrigspolitik. Jeg er enig med ordføreren i, at Rådet og Kommissionen systematisk bør integrere menneskerettighedsspørgsmål i EU's program for politisk dialog med tredjelande.
Det ville også være en god idé at sikre, at menneskerettigheder oftere bliver inkorporeret i alle områder af EU's udenrigspolitik, herunder de eksterne aspekter af den interne politik. Alle tilgængelige instrumenter bør tages i brug for at nå dette mål. I denne henseende mener jeg, at det ville være hensigtsmæssigt at bruge Europa-Parlamentet mere. F.eks. kunne Rådet sende Parlamentet og det relevante udvalg halvårlige evalueringer af alle dialoger og afholdte samråd, sammen med en forklaring, som fokuserer på tendenser i arbejdet, ikke de enkelte resultater.
Det ville også være hensigtsmæssigt at indføre et rutinemæssigt samråd med medlemmer af Europa-Parlamentet efter hver runde af dialog og samråd. På den måde ville medlemmerne få mulighed for at deltage i centrale beslutninger med hensyn til, om en specifik dialog skal fortsætte eller suspenderes. Jeg synes også, at det ville være en god idé at inddrage medlemmerne i beslutningsprocessen i forbindelse med optagelse af en ny dialog og at informere dem om formålet, formaliteter og procedurer for dens oprettelse.
Jeg mener også, at Rådet og Kommissionen for at gøre deres handlinger mere effektive bør inkorporere henstillinger og konklusioner i Parlamentets beslutninger, særligt beslutninger om menneskerettigheder, i dagsordenen for deres dialoger.
Raül Romeva i Rueda
- (ES) Fru formand! Jeg vil gerne i halvandet minut opsummere nogle af de grundlæggende idéer, der har fået os til ikke alene at støtte, men klart at forsvare dette initiativ og til naturligt nok at lykønske fru Valenciano med hendes indsats og med hendes evne til at opnå konsensus.
Jeg vil også gerne takke for hr. Borgs tilstedeværelse og interesse. Jeg glæder mig også over hr. Mattisens tilstedeværelse, men beklager samtidig, at de to første pladser, Rådets pladser, er tomme. Jeg synes, at dette spørgsmål er for vigtigt til, at de kan være fraværende, og det skal nævnes, og det skal, som det er blevet sagt, gentages.
De tre spørgsmål, som jeg under alle omstændigheder synes er interessante, og som jeg gerne vil påpege, er for det første det umættelige behov for at styrke sammenhængen mellem disse instrumenter, styrke det faktum, at vi ikke på den ene side kan beklage visse kendsgerninger og på den anden side tie om det, når det er hensigtsmæssigt af hensyn til vores interesser.
Den anden ting, jeg synes er vigtig, og som også er blevet nævnt, men som jeg gentager, er behovet for en bedre gennemsigtighed i forbindelse med denne type mekanismer, og det indebærer nødvendigvis en større deltagelse fra Parlamentets side. Det er blevet sagt mange gange, at vi er fuldstændigt overraskede, for at sige det mildt, over dets fravær i mange af disse forhandlinger, ikke kun i form af deltagelse, men også med hensyn til den information, vi ofte kræver.
Og sidst, men ikke mindst, er der den vigtige rolle, som de 14 afsnit i betænkningen, der handler om kvindernes rolle i forbindelse med menneskerettighederne, har, og her glæder jeg mig i min egenskab af næstformand for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling over, at der er blevet medtaget mange af de forslag, som vi i sin tid vedtog og drøftede i vores udvalg.
(Bifald)
Erik Meijer
(NL) Fru formand! Den vægt, der lægges på menneskerettigheder, og som har bred opbakning, er forholdsvis ny. Tidligere var denne interesse især socialdemokratisk eller liberalt inspireret. For de venstreorienterede drejede det sig især om retten til en bolig, indkomst, faciliteter, medbestemmelse, et rent miljø, fred og befrielse fra kolonimagters besættelse, ikke blot for dem, som i forvejen havde ret til det, men især for alle dem, som endnu ikke eller i utilstrækkelig grad kunne gøre denne ret gældende. For liberale drejede det sig især om individuelle frihedsrettigheder og retten til udøvelse af selvstændige erhverv. For visse andre politiske kræfter var menneskerettigheder mindre vigtige.
Også nu, hvor der i højere grad end tidligere er enighed om menneskerettighedernes betydning, er der stadig en kløft mellem ideal og virkelighed. Af egeninteresse er de rigeste og mest demokratiske stater tilbøjelige til i resten af verden at støtte regimer, som kan garantere tilførsel af gas og olie, og som inden for deres egne grænser forsøger at tilintetgøre bevægelser, som kolliderer med vestlige interesser. At være dobbeltmoralsk er en opfordring til at gøre berettiget kritik af visse andre lande mistænkelig og kalde det nyttesløs, arrogant indblanding.
Valenciano Martínez-Orozco-betænkningen peger med rette på, at det ikke kan være et mål at fortsætte dialoger om menneskerettighederne med uvillige regeringer i én uendelighed, og at sådanne dialoger heller ikke må køre fast i manglende gennemsigtighed og demokratisk kontrol. Om denne betænkning er der bred enighed. Ændringsforslagene til den kommer fortrinsvis fra tre flamske medlemmer af ITS-Gruppen. De mangler, som disse har konstateret, er i det store og hele berettigede, men deres formuleringer og det, de vil have fjernet, giver indtryk af, at det ikke drejer sig om at søge løsninger, men om, at de affinder sig med et manglende resultat. Det er en illusion at tro, at det er bedre, at Europa lukker af for omverdenen for på den måde at sikre ro, velfærd og sikkerhed på vores eget område. Ændringsforslag, som ikke bidrager til ligeværdighed og demokrati for alle og til solidaritet med verdens fattige og dem, der sulter, støtter vi ikke.
Kathy Sinnott
(EN) Fru formand! Vi i EU lægger stor vægt på menneskerettigheder. Vi forsøger at inspirere de nationer, som vi har forbindelser med, til også at få et godt niveau af menneskerettigheder. Dialog er et vigtigt udgangspunkt, men i denne dialog må vi være parat til at risikere selv økonomiske fordele for at tale modigt og sandfærdigt.
Kina kommer ind i denne betænkning. Vi kender til alvorlige tilfælde med politisk og religiøs forfølgelse der. For to år siden mødte jeg i Kina en psykiater, som ledede en handicaporganisation. Han fortalte mig stolt, at de næsten ikke havde personer med Downs syndrom i hans by med over 10 millioner mennesker, fordi de ikke fik lov at leve.
Denne diskrimination mod personer med handicap kræver en åbenhjertelig dialog uanset de økonomiske forhold mellem EU og Kina.
Vedrørende dette spørgsmål om handelsforbindelser må vi, når vi lægger pres på en regering om at forbedre dens menneskerettighedssituation, være parat til at tage afgørende initiativer, men være omhyggelige med at sådanne initiativer ikke gør situationen for de fattige i det pågældende land endnu værre.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Fru formand! Jeg finder fru Valenciano Martínez-Orozcos betænkning grundig, og den tilstræber klart at styrke og forbedre EU's omfattende initiativer vedrørende menneskerettighedsdialoger og samråd om menneskerettigheder med tredjelande.
I aften taler vi om et af de vigtigste menneskerettighedsinstrumenter, der er til rådighed for EU for at fremme menneskerettigheder i vores forbindelse med tredjelande. Jeg påskønner den kritiske, men også konstruktive måde, hvorpå ordføreren har håndteret de udfordringer, som menneskerettighedsdialogerne står over for, når det gælder deres samlede perspektiv og samarbejdet mellem institutionerne.
Jeg går helt ind for de anbefalinger, som betænkningen og beslutningsforslaget fremsætter. Jeg vil især gerne henlede Deres opmærksomhed på behovet for at forøge gennemskueligheden og vedtage indikatorer for bestemte benchmarks for at nå praktiske resultater, som kan støttes af andre udenrigspolitiske redskaber i EU.
Jeg støtter stærkt henstillingen om at kontrollere de særlige benchmarks for dialogen mellem EU og Kina om menneskerettigheder såvel som samrådene mellem EU og Rusland, i håb om snart at udvikle dem til en struktureret dialog for at vurdere nytten af menneskerettighedsdialoger.
Det er også vigtigt at anvende og benytte resultaterne fra menneskerettighedsdialogerne i projekter under Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Menneskerettigheder og systematisk at forbinde disse to redskaber.
Jeg går fuldt ind for anbefalingen af, at Parlamentets rolle og involvering i interparlamentariske forsamlinger om menneskerettighedsdialoger i de pågældende lande kan styrkes i fremtiden.
Sidst, men ikke mindst må menneskerettighederne være hjørnestenen for vores politiske budskab, og det er afgørende nødvendigt at udvikle dette budskab gennem konsekvent, gennemskuelig og stærkt politisk engagement fra alle europæiske institutioner og fra medlemsstaterne.
Evgeni Kirilov
(EN) Fru formand! Nu da den otte år lange duel om de bulgarske sygeplejersker og den palæstinensiske læge i Libyen er overstået, føler jeg, at vi alvorligt trænger til en nøgtern vurdering af menneskerettighedssituationen i det land.
Fru Valenciano Martínez-Orozcos betænkning nævner behovet for at indlede en menneskerettighedsdialog med Libyen. Jeg støtter behovet for en dialog inden for Barcelona-processen. Men lad os gøre det klart, at vi ikke kan glemme eller tolerere, at europæiske borgere blev bortført, tortureret (hvilket blev erkendt selv af oberst Gaddafis søn), holdt i fængsel i otte år og udsat for en juridisk proces, der var en farce, og så opføre os, som om vi burde være taknemmelige over for eller belønne libyerne for at slippe dem løs til sidst.
Det er allerede kommet vidt og bredt til udtryk i de europæiske medier, at dette kan blive et eksempel til efterfølgelse for ethvert diktatur, der ønsker opmærksomhed fra og en udbygning af forholdet til EU. Desuden iværksatte Libyen et felttog mod den bulgarske præsident, fordi han benådede sygeplejerskerne, da de vendte tilbage til Bulgarien, som om landet havde forventet, at man ville sende dem i fængsel direkte fra lufthavnen.
På basis af Kommissionens aftale med Libyen måtte Bulgarien garantere for 56 milliarder dollars af Libyens gæld til Benghazi-fonden. Andre EU-lande vil bruge endnu mere. Men lad os endnu en gang gøre det klart, at denne humanitære bistand benyttes politisk af det libyske regime til at skjule sandheden og give Vesten skylden for forsætligt at smitte arabiske børn. Disse absurde anklager lever stadig.
Libyen har endnu ikke vist nogen intention om reformer, og vi bør ikke give det indtryk, at vi anvender dobbelte standarder, bare fordi der er så meget olie og gas i det land.
Det er en prøve på troværdigheden af EU's menneskerettighedsstandarder.
Sarah Ludford
(EN) Fru formand! Denne udmærkede betænkning af fru Valenciano Martínez-Orozco forener på overskuelig måde Parlamentets analyse af mulighederne, men også de uudnyttede muligheder for en EU-dialog om menneskerettigheder. Vi forlanger handling fra Rådet, som er sørgeligt fraværende her til aften. EU's menneskerettighedsstrategi vil aldrig nå de bedst mulige resultater uden at blive organiseret på en systematisk og sammenhængende måde og uden gennemskuelighed og periodiske revisioner.
Naturligvis afhænger vores troværdighed vedrørende menneskerettigheder af, at vi sætter handling bag vores ord. Hvordan kan vi opfordre lande som Jordan, Egypten, Libyen, Marokko og Algeriet til at gøre en ende på tortur, når vi ved, at USA har udliciteret tortur til dem, og at europæiske lande har været medvidende herom? I stedet for at være troværdige bliver vi hykleriske. Vi må feje for vores egen dør. Rådets tavshed siden vores betænkning i februar om ekstraordinære udleveringer er ikke gået upåagtet hen.
En af de stærkeste dialoger, vi bør have, er med lande, der deler vores opfattelse, og jeg glæder mig derfor over punkt 115 og 116, der opfordrer EU til at søge synergier og dele erfaringer, mens man tager fat på menneskerettighedsbekymringer over for USA, Canada, Japan og New Zealand.
Men i de sidste seks år har vi, samtidig med at vi har delt bekymringen for krigen mod terror med de fleste europæiske borgere, ikke haft nogen robust handling fra EU for at sikre respekt på den anden side af Atlanten for grundlæggende rettigheder og lov og orden.
Jeg siger naturligvis ikke, at USA er den værste forsvarer af menneskerettighederne i verden. Men det kunne være et forbillede for fortræffelighed på menneskerettighedsområdet, og det tragiske er, at EU ikke opfordrer det til at gå i den retning. Rådets retningslinjer om tortur siger, at EU vil gøre forestillinger og udstede offentlige erklæringer, der opfordrer relevante tredjelande til at træffe effektive foranstaltninger mod tortur og mishandling. Hvilke forestillinger? Hvilke offentlige udtalelser om bortførelse, tortur, Guantánamo Bay? Der er kun en forlegen tavshed.
Måske giver en artikel i denne uges Economist et fingerpeg. Under overskriften "Tjekker med få venner" forklarer den, hvordan Tjekkiet i de tre år, det har være medlem af EU, har fået ry for at fremme menneskerettighederne over det hele. Glimrende! Alle tiders! Lad os råbe hurra! Men når jeg læser videre, opdager jeg, at sådanne hensyn betragtes som et irritationsmoment inden for det udenrigspolitiske maskineri i Bruxelles. Diplomater fra EU siger tilsyneladende, at Tjekkiet er "på tynd is" og endda "uprofessionel" - sikkert det værste skældsord i diplomatens arsenal. Dumme, unge tjekker! De tror på de store ord om, at EU er et menneskerettighedssamfund. De troede, at artikel 6 og 7 i EU-traktaten om vores værdier i form af demokrati, grundlæggende rettigheder og lov og orden var noget, man rent faktisk skulle handle ud fra! Men de gamle kynikere i det engelske og det franske udenrigsministerium skal nok få dem bragt ud af den vildfarelse.
Jeg tilslutter mig den tjekkiske udenrigsminister, Karel Schwarzenberg, som ikke ser nogen modsætning mellem at være Amerikas ven og kritisere landets brud på menneskerettighederne. Han går imod både det amerikanske handelsembargo mod Cuba og Guantánamo Bay. "Jeg er imod Guantánamo, fordi jeg mener, det er en overtrædelse af menneskerettighederne," siger han klart.
Mikel Irujo Amezaga
- (ES) Fru formand! Jeg vil gerne henvise til tre forhold i denne fremragende betænkning. For det første Europa-Parlamentets rolle i forbindelse med den demokratiske kontrol af de strategiske dokumenter om de finansielle instrumenter om ekstern bistand.
I den forrige plenarforsamling drøftede og kritiserede vi endnu en gang Kommissionens manglende opfyldelse af forpligtelsen til gennemsigtighed og parlamentarisk kontrol inden for rammerne af instrumentet om finansiering af udviklingssamarbejdet. Jeg håber ikke, at det gentager sig i denne sag.
For det andet ønsker jeg, at man beder Kommissionen om hurtigst muligt at meddele Parlamentet, hvornår og hvordan det påtænker at gennemføre protokollen om valgkontrol efter afholdelsen af valget inden for rammerne af de valgobservationsmissioner, der foreslås i denne betænkning.
For det tredje og sidste anmodes Rådet og Kommissionen i betænkningen om at analysere, støtte og koordinere fastlæggelsen af referenceværdier for EU's dialog med andre donorer og internationale organisationers aktioner, især mekanismerne inden for FN's regi.
I morgen skal vi her i Parlamentet drøfte en hastebeslutning om finansiering af den særlige domstol, der behandler krigsforbrydelserne i Sierra Leone, og som er nedsat af FN. Jeg synes, at det er et eksempel på den manglende koordinering, der i dag findes mellem EU og de internationale organisationer, og det er et godt eksempel på det arbejde, der stadig udestår.
Jeg håber derfor, at denne betænkning bliver et skridt fremad mod opnåelsen af en sådan koordinering.
Bernd Posselt
(DE) Fru formand! I dag demonstrerede en gruppe kurdiske yazidier foran Parlamentet, og jeg deltog sammen med vores kollega Feleknas Uca og andre. Her blev det igen tydeligt - denne gruppe er virkelig både forfulgt af terror og truet af folkemord - hvilke utrolige forhåbninger der hviler på Parlamentet, hvad angår menneskerettighedsspørgsmål. Og derfor er det vigtigt, at vores arbejde med menneskerettigheder udføres systematisk og vedvarende, og at vi undgår visse fejl.
Den første store fejl består i virkeligheden i, at man skelner mellem store og små stater i forbindelse med menneskerettigheder, at man optræder hårdt over for små stater og giver op over for store stater, som vi er forbundet med på grund af vigtige økonomiske og strategiske interessser. Det gør mange af vores regeringer af alle politiske retninger, men det undgår man i denne betænkning. Her griber man meget modigt netop også fat i emnerne Kina og Rusland, og jeg er taknemmelig for, at fru Merkel under sit nylige besøg i Kina og for nogen tid siden i Rusland i et meget tydeligt sprog understregede, at man forfølger interesser og alligevel, eller netop derfor, helt klart kan tage menneskerettigheder op.
Den anden fejl, som vi ikke må begå, er følgende: En østrigsk forfatter, Gerd-Klaus Kaltenbrunner, sagde engang, at der er undertrykte folkeslag og også individuelle ofre med og uden sexappeal. Den ene part befinder sig i rampelyset i en periode, den anden part ignorerer man. Menneskerettighederne skal gælde for alle, hvad enten de nyder særlig international opmærksomhed i et øjeblik eller ej.
Den tredje fejl, som vi skal undgå, og som også er afgørende, er følgende: Vi må ikke føre partipolitik i dette spørgsmål. Derfor beklager jeg indslaget fra min kollega hr. Meijer, som jeg normalt værdsætter. Spørg engang hr. Kelam eller hr. Landsbergis, som var truet af sovjetisk forfølgelse, hvem der arbejdede for dem dengang i 1980'erne, om det var vores gruppe eller hr. Meijers gruppe. Der er ensidighed og en tendens overalt til at misbruge menneskerettigheder partipolitisk. Vi bør ikke gå den vej, men i den retning, som Valenciano Martínez-Orozco er gået med sin glimrende betænkning: med objektive mål at gennemføre en menneskerettighedspolitik på tværs af grupperne, som er værdig for den store menneskerettighedstradition i Parlamentet.
Katrin Saks
(ET) Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren for en god betænkning og for hendes høje standard for teamwork. Jeg vil gerne fremhæve to punkter i forbindelse med vores menneskerettighedsdialog med tredjelande. Faktisk vil jeg gentage det, som den tidligere taler sagde, men jeg mener, at det er så vigtigt, at det tåler gentagelse.
Først og fremmest er der spørgsmålet om modstridende interesser og værdier, som jeg også mener er meget vigtigt. Det er ikke nogen hemmelighed, at vi i kapløbet om en globaliseret verden har forsøgt at give vores egne interesser og værdier forrang. Hvis ikke vi henviser til og taler for vores egne værdier, vil vi gradvist glemme dem de steder, hvor vores interesser presser sig på. Jeg er glad for ordførerens fleksibilitet - vi har i fællesskab fremsat forslag om ændringer vedrørende Rusland og Centralasien. Det er regioner, hvor interesserne ofte får forrang, og hvor vores værdier bliver skubbet i baggrunden.
EU skal minde sine partnere om de internationale ordninger og forpligtelser, de har indgået. Som ordfører for Europarådet mener jeg, at interesserne kommer i første række for store stater, men samtidig er vi meget ivrige med at hænge små stater ud. Standarderne bør imidlertid være de samme hele raden rundt.
For det andet vil jeg gerne i forbindelse med et mindre vigtigt spørgsmål henvise til vores opførsel i forbindelse med tredjelande og hvordan dette påvirker og støtter menneskerettigheder og relaterede mål i værtslande. Vi skal altid skabe håb og ikke gøre det modsatte, nemlig tage håbet fra dem. Hvert eneste skridt, som vi tager for at håndtere problemers årsag, bliver iagttaget opmærksomt. Jeg mener f.eks., at støtten fra Vesten var vigtig og nødvendig for balterne, for deres ambitioner, og jeg synes, det er forstemmende, at denne støtte faktisk er fraværende. Også i denne henseende bør vi understrege over for vores partnere, at de skal opfylde deres forpligtelser.
Endelig vil jeg gerne gentage, at denne betænkning dækker disse punkter, og jeg takker endnu en gang ordføreren for hendes høje standard for teamwork.
Hannu Takkula
(FI) Fru formand! Først vil jeg gerne takke ordføreren, Elena Valenciano Martínez-Orozco, for hendes fremragende og meget fokuserede betænkning. Det er meget vigtigt for dette europæiske forum, Europa-Parlamentet, at behandle spørgsmålet om menneskerettigheder. Jeg er helt enig med ordføreren, når hun siger, at menneskerettigheder bør være et centralt element i EU's udenrigspolitik.
Når vi taler om menneskerettigheder, skal vi huske, at de ikke bare skal være genstand for retorik eller tomme ord i politiske taler og ved særlige lejligheder. De bør være en almindelig realitet både i EU og i vores forbindelser med andre lande, tredjelande.
Hvad nøjagtigt repræsenterer menneskerettigheder i alle deres aspekter? Som jeg forstår det, er menneskerettigheder umistelige rettigheder, som et menneske har fra fødsel til død, og det omfatter også ufødte børns rettigheder og ældre mennesker. De omfatter kvinders rettigheder, som det er blevet sagt her, og børns rettigheder, men de omfatter også handicappedes, syges, ældres rettigheder - alles rettigheder. Vi skal huske, at ethvert liv er dyrebart og unikt. Jeg vil endda sige, at ethvert liv er helligt, og ingen kan tage et andet menneskes liv - tage dets menneskerettigheder fra det.
Hvis vi i EU kunne udbrede den opfattelse til andre, at menneskeværd og menneskerettigheder altid sejrer over markedsværdien, ville vi være på rette vej. Desværre ser det ud til, at vi meget ofte lader markedsværdien fortrænge menneskerettighederne. Kina byder på mange eksempler på dette, og de er meget tydelige for os i dag. Desuden skal vi nu tage højde for situationen i f.eks. Rusland. Hvad er menneskerettigheder i Rusland? Vi ser dem, og vi kender til konkrete sager - Hodorovski og så videre. Hvad har vi opnået som et europæisk fællesskab af værdier? Det er klart, at vi i et europæisk fællesskab af værdier og i EU skal praktisere det, som vi taler for, og forsvare menneskerettigheder og menneskeværd alle vegne, i EU og i vores forbindelser med tredjelande og udviklingslande.
Francisco José Millán Mon
- (ES) Fru formand! I anden halvdel af det 20. århundrede og i særdeleshed i de sidste tre årtier har demokratiet og respekten for menneskerettighederne gjort store fremskridt, men der er stadig lang vej endnu.
For nogle måneder siden gav EU's institutioner i den erklæring, der blev vedtaget i anledning af 50 årsdagen for undertegnelsen af Romtraktaten, højtideligt udtryk for deres ønske om at fremme friheden og demokratiet i verden.
I forbindelse med denne politik bør vi tage udgangspunkt i principperne om, at respekten for menneskerettighederne berører hele det internationale samfund, og at de er universelle. Disse to idéer er udtrykkeligt omhandlet i det slutdokument, der blev vedtaget på topmødet i New York i 2005.
Tesen om, at der er dele af verden, der af den ene eller anden grund er fritaget for at overholde menneskerettighederne, er absolut ikke acceptabel. Dvs. at der er regimer, som man ikke kan kræve respekterer frihedsrettighederne.
Jeg vil gerne her erindre om nobelprisvinderen Amartya Sens fantastiske essays om demokratiets globale rødder og om demokrati som en universel værdi. Fremme af menneskerettighederne bør kort sagt spille en meget relevant rolle i EU's forbindelser med alle tredjelande.
Et af instrumenterne er dialogens vej, og derfor er jeg glad for denne betænkning, der bidrager til at ordne og systematisere EU's dialoger om menneskerettigheder med andre lande.
Jeg glæder mig over afsnit 31 i betænkningen, hvor Rådet anmodes om, at indledningen af en dialog eller suspension af samme overholder nogle klare kriterier, og at der desuden kræves en forudgående vurdering af konsekvenserne. Jeg er ligeledes enig i, at dialog ikke må udgøre et mål i sig selv.
Jeg vil slutte mit indlæg med at komme med en kort henvisning til Cuba, som ikke er nævnt i betænkningen, og hvor menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder desværre stadig ikke bliver respekteret. Rådet har imidlertid for nylig foreslået et initiativ om en overordnet dialog med Cuba, som omfatter disse rettigheder.
Holdningen blandt flertallet af Parlamentet er alment kendt, og det støtter ikke den til dels tilfældige politik, som Rådet har fulgt over for det cubanske styre i de sidste tre år. Efter vores opfattelse burde det gå forud for ethvert andet initiativ at insistere på, at de politiske fanger bliver frigivet.
Ana Maria Gomes
(PT) Fru formand! Tillykke til fru Valenciano med hendes vigtige betænkning med konkrete forslag om at inddrage Parlamentet i den politiske dialog om menneskerettigheder, som Rådet og Kommissionen fører.
Det er ikke kun et spørgsmål om at forsøge at styrke EU som global aktør på interinstitutionelt niveau. Det er et spørgsmål om at forsøge at høste fordelene ved den merværdi, som Europa-Parlamentets deltagelse kunne give til substansen i disse dialoger og de praktiske resultater, som de bidrager med til et område, hvor forskellige europæiske regeringers og organers ufølsomhed og frygtsomhed står i uheldig kontrast til Europa-Parlamentets engagement og historiske lederskab som det organ, der repræsenterer de europæiske borgere.
Det må indrømmes, at der er mange tilfælde af manglende konsistens, som skader Europas troværdighed. Så sent som i dag i debatten om terror kritiserede jeg de europæiske regeringers samarbejde med Bushregeringens program om handel med tortur.
Men lad os også se på den europæiske udviklingspolitik, som formodes at fremme god regeringsførelse og dermed menneskerettigheder. Det nuværende portugisiske formandskab forsøger endda at styrke de europæiske forbindelser til Afrika i denne forbindelse. Hvorfor undlader Kommissionen og Rådet at bruge de instrumenter, som de allerede har til deres rådighed, f.eks. Cotonouaftalen, som indeholder specifikke artikler om menneskerettigheder?
Det er allerede tydeligt i dag for 77 millioner etiopiere og mange millioner flere afrikanere, at EU ikke tager Cotonouaftalen alvorligt. 38 valgte parlamentsmedlemmer, journalister og aktivister, som blev fængslet i Etiopien efter valget i 2005, som blev overvåget af en EU-mission, blev for nylig løsladt takket være et vedholdende pres fra Europa-Parlamentet og akkompagneret af en uforståelig tavshed fra Rådets side.
Andre er imidlertid fortsat fængslet, f.eks. Netsanet Demissie og Daniel Bekele. Vil de nogensinde kunne tro på Cotonouaftalen og EU? Der er masser af eksempler på manglende handling eller sågar kvalmende kryben fra EU-repræsentanters side i hele verden - fra Addis Abeba til Beijing, fra Moskva til Riyadh og fra Teheran til Havana.
Vi må håbe, at forlydenderne om, at en EU-kommissær for nylig har undskyldt over for Sudans regering for at undgå udvisning af lokale delegerede fra Kommissionen, vil vise sig at være ubegrundede.
Anna Ibrisagic
(SV) Fru formand! I en verden, hvor demokrati og menneskerettigheder ikke altid er en selvfølge - ikke i vores nabolag og indimellem heller ikke i bestemte lande, som ganske vist ikke er medlemmer af EU, men som også er en del af vores Europa - bliver EU's relationer med omverdenen endnu vigtigere. Enhver relation af den slags, uanset om det handler om et møde, en dialog eller en aftale, er en sag, hvor vi skal fremhæve vores værdier og stille krav til de lande, som endnu ikke lever op til indholdet af begreberne "menneskelighed", "menneskerettigheder" og "demokrati".
Den betænkning, som vi behandler i dag, er egentlig god. Den belyser en del vanskeligheder, som opstår, når man håndterer forskellige formuleringer og meninger om, hvad menneskerettigheder indebærer, men jeg mener også, at den burde have været mere kritisk, når det handler om vores holdning over for f.eks. Kina eller Rusland. At være kritisk mod de lande, som ikke respekterer menneskerettigheder, og som ikke er demokratiske, er vores ansvar, men at kritisere lande, som desuden selv tror, at de er demokratier, er et must - ikke bare for vores egen troværdigheds skyld, men også for alle mennesker, som bor i disse lande, og som ikke engang har mulighed for at give udtryk for deres kritik.
Demokrati og menneskerettigheder i EU er en naturlig sag, og indimellem tror man derfor, at det er noget, som altid har været der, som er der nu, og som altid vil være der. Men vi, som er født i diktaturer, ved, at man må kæmpe hver dag for demokrati og menneskerettigheder. Derfor er det ikke tilstrækkeligt at sige, at menneskerettighedsarbejdet finder sted, og at der er forbedringer. Der er stadig meget, der skal gøres, som vi så ofte siger. Vi skal i vores dialoger være meget tydelige og meget mere konkrete, både i vores kritik og i vores krav, og vi skal begynde kalde tingene ved deres rette navn, hvis vi vil give en bedre verden til vores børn.
Pierre Schapira
(FR) Fru formand! På dette sene tidspunkt er mange af tingene allerede blevet sagt, men jeg vil naturligvis meget gerne takke fru Valenciano for denne betænkning. Den markerer et vigtigt skridt i retning af at gøre den europæiske udviklingspolitik mere åben og effektiv med hensyn til menneskerettigheder.
Jeg vil også benytte lejligheden til at indbyde repræsentanterne fra Rådet og Kommissionen til et bedre interinstitutionelt samarbejde. Det er væsentligt at indlede en dialog mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, således at de tiltag, der iværksættes på menneskerettighedsområdet, kan koordineres bedre, og med henblik på at forhindre selvmodsigelser og overlapninger i at gå ud over budskabet til verden udenfor.
Det er desværre et evigt aktuelt emne. Tager vi et specifikt eksempel, Burma, er vores politik vedrørende dette land uforståelig set udefra. EU-medlemsstaterne har tilsluttet sig en fælles holdning til fordel for national forsoning, demokrati og menneskerettigheder, men i praksis er medlemsstaterne delte, hvilket resulterer i en svag og ineffektiv indsats, som ikke har nogen indvirkning på styret i Burma.
Politisk har EU ikke nogen klar strategi. Vi fokuserer udelukkende på humanitær bistand, hvilket naturligvis er vigtigt, men det er ikke tilstrækkeligt. Vi har ikke taget stilling til, hvordan FN's Sikkerhedsråd bør håndtere situationen i Burma, og har dermed ikke været med til at støtte en resolution. Endvidere har Kommissionen reduceret støtten til projekter, som har til formål at fremme menneskerettigheder og demokrati i Burma. Kort sagt har EU ikke udnyttet sin indflydelse positivt og effektivt med henblik på at fremme og støtte demokrati og menneskerettigheder i dette land.
Vores nylige fejlslagne indsats for at få løsladt den burmesiske nobelpristager, Aung San Suu Kyi, er et bevis herpå. Parlamentet tildelte hende trods alt Sakharovprisen i 1990. Dette eksempel illustrerer med al tydelighed, at vores tre institutioner skal arbejde sammen for at udvikle en sammenhængende og forståelig politik til beskyttelse af menneskerettigheder.
Luís Queiró
(PT) Fru formand, mine damer og herrer! Den betænkning, som vi drøfter, fortjener vores støtte, først og fremmest fordi den meget bredt og detaljeret undersøger et emne, som er yderst relevant for EU's eksterne dimension, og jeg vil derfor gerne ønske ordføreren tillykke.
Det værste, der kunne ske for EU's engagement i at fremme grundlæggende menneskerettigheder globalt, ville være, at det blev et isoleret spørgsmål, som blev behandlet separat. Alternativet, som efter min mening er det rigtige valg, er at opfatte fremme af menneskerettigheder som både en etisk pligt af indlysende grunde, og som i EU's interesse i betragtning af, at ustabiliteten, migrationsstrømmene og de politiske og militære spændinger i forbindelse med overtrædelser af menneskerettighederne giver anledning til kriser, som gør verden til et farligere sted.
Jeg er derfor enig i det grundlæggende spørgsmål, men vi må se på spørgsmålet om metoden. Hvis EU kun skulle opretholde forbindelser med lande, som overholder menneskerettighederne således, som vi forsvarer dem, så ville vores faste forbindelser kun omfatte nogle få lande. Og omvendt, hvis EU altid så på økonomiske, energimæssige, geostrategiske og andre interessers realitet, ville man snart opdage, at man i stedet for at forsvare umiddelbare fordele faktisk skabte større farer for fremtiden.
Vi må håbe på en sammenhængende EU-strategi, som omfatter håndgribelig og kvantificerbar fremme af menneskerettigheder på den udenrigspolitiske dagsorden. Det går ikke at tildele budgetmidler uden at vurdere resultatet af deres anvendelse eller at rose forslag, som aldrig bliver realiseret.
I denne forbindelse er det næste topmøde EU-Afrika en chance, som ikke må forpasses. Hvis vi vil hjælpe Afrika og afrikanerne - og det vil vi - skal vi være både gavmilde og krævende. Vi bilder os som sagt ikke ind, at vi kun kan dyrke forbindelser med lande, som overholder grundlæggende værdier, men vi må fastholde den overbevisning, at menneskerettighedsdagsordenen er en del af vores politik for forbindelser med disse lande. Ellers ville vi give efter for diktatorers styrke og sende et signal ikke om vores gode vilje, men om vores manglende politiske evne og forhandlingsstyrke.
En bedre verden, fru formand, er en mere sikker verden, og Europa må ikke forveksle sit diplomatis bløde magt med drømmen om magt eller endnu værre med slet ingen magt.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! Jeg ønsker fru Valenciano varmt tillykke med hendes fremragende betænkning; hun har stillet nogle meget vigtige forslag. Samtidig vil jeg gerne pege på flere mangler, som ikke er hendes skyld, men som repræsenterer konceptuelle mangler fra Europa-Parlamentets og EU's side.
For at tage Kina som eksempel protesterer vi med rette mod overtrædelsen af menneskerettighederne eller begrænsningerne i friheden eller religion, men vi nævner aldrig de 700 millioner, der lever i landsbyer, og som hverken har social sikkerhed eller pension. Jeg vil spørge: Er dette ikke en vigtig menneskeret? Jeg vil gå endnu længere. I hele betænkningen nævnes spørgsmålet om nationale mindretal i Kina ikke en eneste gang.
EU bør nu endelig indse, at hvis vi ønsker stabilitet, uanset om det er på Vestbalkan eller andre steder i verden, så må vi være ærlige omkring mindretalsspørgsmålet og nationale mindretal. Europa-Parlamentet må deltage i adskillige kurser i Europarådets bygning for langt om længe at lære, at menneskerettigheder og mindretalsrettigheder er to helt forskellige spørgsmål!
Det er uacceptabelt, at spørgsmålet om nationale mindretal slet ikke nævnes i betænkningen, og at man ikke nævner spørgsmålet om indvandrede mindretal eller vesteuropæiske indvandrede mindretal; så sent som i dag sagde jeg her i Parlamentet, at integrationen af nye mindretal er i krise i Frankrig, Storbritannien og Nederlandene. Hvis Europa-Parlamentet og EU ikke ændrer holdning, vil de derfor ikke kunne håndtere internationale problemer og internationale konflikter, og de vil ikke have det moralske grundlag for at dømme Kina; vi bør feje for egen dør og løse vores egne mindretalsspørgsmål her i Europa.
Tunne Kelam
- (EN) Fru formand! Der har ikke været tilstrækkelig konsekvens i EU's dialoger med tredjelande, og en sådan situation kan underminere troværdigheden for selve EU's menneskerettighedspolitik. Det er to af betænkningens konklusioner.
Derfor er vores budskab til Kommissionen og Rådet meget klart: Menneskerettighedsspørgsmålene bør opgraderes til praktisk politisk virksomhed. Med andre ord, de bør ikke betinges af strategiske og geopolitiske interesser.
Den største udfordring er fortsat at implementere disse ædle mål i vores nuværende partnerskaber. Der er helt klart en interessekonflikt og divergerende opfattelse af EU's forbindelse med diktaturet i Kasakhstan. Når det gælder Kina og Rusland, bør vi, når vi giver udtryk for vores berettigede bekymring over situationen dér, også spørge, om dialogerne, sådan som de er foregået indtil nu, har skabt virkelige forbedringer af forholdene.
Desuden, når man taler om Rusland, så bør dette land holde op med at hævde, at partnerskabet mellem EU og Rusland hviler på fælles værdier. I øjeblikket lyder det ret ironisk. Vi må kalde tingene ved deres rette navn, da Putins Rusland formentlig er, hvor Hitlers Tyskland befandt sig midt i 1930'erne.
Ikke at tage højde for disse realiteter med al den magt og myndighed, EU har, gør os medansvarlige for den brutale overtrædelse af menneskerettighederne i Rusland.
Samtidig har hr. Schröder opfordret EU til ikke at bebyrde Rusland med overdrevne krav om menneskerettigheder og demokrati der. Desværre er realiteten den, at EU stadig mangler virkelig energi, når det med de bedste hensigter forsøger at afbalancere menneskerettighederne over for sine økonomiske og strategiske interesser.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Fru formand! Man kan aldrig fokusere for meget på menneskerettighedsdialogen, og derfor vil jeg gerne byde en taler velkommen, som har fremsat mange forslag og vurderinger. Europa-Parlamentet vil og kan deltage mere aktivt i Rådets og Kommissionens dialog med tredjelande om menneskerettighedsspørgsmålet, fordi det har det nødvendige potentiale og den nødvendige erfaring. Parlamentsmedlemmernes kreativitet og uafhængighed kan supplere Kommissionens og Rådets realisme. Vi skal tale endnu højere om menneskerettighedsfortaleres status og det miljø, de arbejder i, og også om økonomiske, sociale og økologiske menneskerettigheder. Selv om forbindelserne mellem EU og USA bliver overskygget af krigen i Irak og Guantánamo, er de sunde på grund af vores fælles værdier. EU og Rusland er forbundet med gas- og olierørledninger, men menneskerettighedsdialogen i Rusland kan ikke opblødes af energikilder og handelsinteresser. Dette store og vigtige land søger efter en national idé og en særlig vej. Her kan jeg nævne en bemærkning, jeg hørte i Moskva: Tidligere troede vi fejlagtigt, at vi var på rette vej i Rusland, nu tror vi fejlagtigt, at vi er på en særlig vej. Ingen bestrider Ruslands ret til at vælge en særlig vej, hvis flertallet af borgerne ønsker det. Det er imidlertid noget helt andet, hvis det ledsages af begrænsninger af ytringsfriheden og pressefriheden og ngo'ers aktiviteter eller undtagelser for visse partier. Man søger ikke en menneskerettighedsdialog med Belarus, men jeg tror, at ikke alene menneskerettighedsforkæmpere i landet er interesserede i dette, men også EU. Grunden til, at vi aktivt kritiserer Belarus, gælder også for visse lande i Centralasien og Sydkaukasus, som også deltager i den europæiske naboskabspolitik. Imidlertid bør større tab og lugten af olie og gas ikke svække vores holdning til overtrædelse af menneskerettigheder.
Geoffrey Van Orden
- (EN) Fru formand! Jeg må sige, at det ikke var nogen let betænkning at komme igennem. Den var alt for lang og gentog sig selv, men den behandler et vigtigt emne.
Jeg er en stærk forsvarer af ægte menneskerettigheder. Men jeg må indrømme, at jeg har vanskeligheder med udstrækningen af begrebet til at dække næsten ethvert tænkeligt aspekt af menneskelig aktivitet: sociale, miljømæssige, økonomiske og kulturelle rettigheder, for blot at nævne nogle få af dem, der hele tiden henvises til.
Ikke desto mindre har overtrædelsen af menneskerettighederne i hele verden aldrig fået så meget opmærksomhed som i dag, men paradoksalt nok har det ikke ført til ændringer til det bedre i ret mange lande, hvor de værste overtrædelser finder sted. EU har en vigtig rolle at spille med hensyn til at fremme lov og orden og respekt for menneskerettighederne, men dets vane med at overtræde sine egne regler bidrager ikke til at tilskynde til reform hos de værste regimer. I denne forbindelse tænker jeg specielt på Zimbabwe og Myanmar, hvor EU's eget rejseforbud og målrettede sanktioner er blevet ignoreret af tvivlsomme grunde ved adskillige lejligheder. Og så vil vi gerne vide, hvorfor vores foranstaltninger er ineffektive, så tyrannerne ler af os!
Mange afrikanske lande har ikke reageret på deres forpligtelse til at levere god regeringsførelse. Det er ikke overraskende, hvis der ikke kommer noget stærkt budskab herom fra samtalepartnerne i EU.
I flere år har vi nu forsøgt at få de afrikanske lande til sammen med os at skabe forandringer til det bedre i Zimbabwe, men uden held. I mellemtiden kastes landet ud i økonomisk kaos, og millioner af dets borgere sulter og lider nød under Mugabes arrogante diktatur.
Det ser nu ud til, at der er mulighed for, at EU igen vil overtræde sine egne regler og invitere Mugabe eller andre ministre med indrejseforbud til topmødet mellem EU og Afrika i Lissabon i december.
Jeg skrev til den portugisiske premierminister herom den 3. juli. Jeg har endnu ikke fået noget svar. Da Rådet ikke er til stede i øjeblikket, kan formandskabet måske finde ud af, hvad det agter at gøre i denne sag? Jeg hørte i nyhederne i går, at fru Ferrero-Waldner, kommissæren for eksterne forbindelser, har sagt, at de måske ville invitere udenrigsministeren i stedet for Mugabe! Nuvel, ham er der også forbud imod; han er nr. 83 på listen over dem, der har indrejseforbud. Så kunne vi faktisk få at vide, hvad der skal ske i denne forbindelse?
Gabriela Creţu
(RO) Fru formand, mine damer og herrer! Det kan lyde som en tautologi at sige, at kvinders rettigheder er en integreret del af menneskerettighederne, fordi de er iboende. Virkeligheden viser imidlertid, at de eksplicit bliver ignoreret. Vi har for nylig set status over forsinkelserne i at nå millenniumudviklingsmålene, hvor kvinder er en målgruppe, men også afgørende faktorer for at fremskynde fremskridt.
I Elena Valencianos fremragende betænkning anmodes Kommissionen og Rådet om at tage højde for kønsdimensionen i dialogen med partnerlande. En dialog kræver imidlertid mindst to parter, og vi repræsenterer den ene af dem. Vi mener, at effektiviteten af foranstaltningerne til fremme og forsvar af kvinders rettigheder samt kontrollen af gennemførelsen af den også afhænger af de europæiske parters, institutioners og regeringers opmærksomhed på kønsspørgsmål. Det er en forudsætning, at de opnår deres egne mål som fastsat i køreplanen for ligestilling.
Vi behøver ikke opfinde sofistikerede indikatorer for at se, at der i EU findes regeringer, hvor der ikke er en eneste kvinde, eller andre, som ukritisk forsvarer traditioner og praksis, som krænker kvinders rettigheder. Vi ved alle, at beslutningen om at indlede en dialog om menneskerettigheder træffes på grundlag af flere kriterier, som Rådet har fastsat, når visse situationer vurderes som bekymrende i partnerlandet.
Selv i det optimistiske tilfælde, at alle Rådets medlemmer støtter kvinders rettigheder, kan jeg ikke lade være med at tænke på, hvilket eksempel vi er for et land, som man stiller krav til om foranstaltninger vedrørende repræsentation i politiske strukturer. Desværre gælder denne bemærkning også for Europa-Parlamentet, hvor der er et stort forbehold over for at lade reformen af vores egne strukturer omfatte en ligelig kønsfordeling.
Vi kræver sammenhæng mellem ord og handling fra EU's institutioner og medlemsstaterne. Det er nødvendigt at sikre sammenhæng mellem EU's politikker og instrumenter, så de ikke påvirker initiativerne for kvinder i partnerlandene i negativ retning. Det er vigtigt at tale om kvinder, men det er endnu vigtigere at lade dem tale for at forbedre det politiske klima og fredsprocesserne og for at reducere korruptionen i hele verden.
Bogusław Sonik
(PL) Fru formand! Denne betænkning har min fulde støtte, især fordi den behandler et af de mest presserende problemer, som ikke bare EU, men hele verden står over for. Kvaliteten af dialogen og samrådet med tredjelande på menneskerettighedsområdet er primært afhængig af, at der er sammenhæng og gennemsigtighed i handlingerne. Jeg vil gerne understrege, at vejen til at få mest muligt ud af dialogen ligger i at styrke samarbejdet, især med hensyn til EU's beslutningstagende trekant. Vi må helt præcist specificere de mål, vi håber på at opnå.
Denne øgede sammenhæng bør også omfatte den almindelige praksis med at adskille menneskerettighedsdialogen fra andre bilaterale spørgsmål. Det er rigtigt, at betænkningen understreger, at denne form for hykleri bør afskaffes i Kinas tilfælde. Den er imidlertid ikke skarp nok i formuleringen med hensyn til forbindelserne til Rusland. De kriterier, som vi anvender på spørgsmålet om menneskerettigheder, bør være fastlagt klart for alle lande, og frem for alt bør de være identiske.
Jeg må desværre konstatere, at denne regel ofte bliver overtrådt. Almindeligt accepterede standarder bliver anvendt selektivt afhængigt af den gevinst, der kan opnås med denne fremgangsmåde. Det er tilfældet med hensyn til Rusland, som jeg sagde, hvor EU er Ruslands største samhandelspartner. Der er ikke tvivl om, at det giver fordele for begge parter. Vi kan imidlertid ikke tillade, at man gradbøjer menneskerettighederne for at opnå gode handelsforbindelser. Jeg behøver forhåbentlig ikke minde Dem om, at tortur og forfølgelse på et racemæssigt grundlag er udbredt i Den Russiske Føderation, f.eks. i Tjetjenien, og at organisationen Reporters Without Borders placerer landet som nr. 147 i verden med hensyn til pressefrihed, hvilket er faretruende tæt på lande som Kina og Nordkorea.
Disse forhold gælder også for Cuba, som i øvrigt ikke er nævnt i betænkningen. Ligesom i Ruslands tilfælde ser EU som den vigtigste handelspartner ud til at lukke øjnene for de ting, der foregår dér. På trods af junibeslutningen er der ikke taget konkrete skridt. Vi læser fra tid til anden, at Europa-Parlamentet kræver dette eller hint, eller beklager noget, men tænker vi på, hvad det fører til? Sakharovprisen er stadig ikke blevet givet til kvinderne i hvidt fra Havana.
Et andet og meget vigtigt element på menneskerettighedsområdet er behovet for at skærpe det instrument, som finder og fordeler finansiel støtte til oppositionen i lande med et utilfredsstillende demokratisk niveau. Jeg vil især gerne understrege, at det er meget vigtigt at identificere behovet ordentligt. Oppositionsgrupper er ofte kendetegnet ved et svagt formaliseringsniveau. Vi må gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at pengene når ud til de rette mennesker, ikke til magthaverne. Tro mig, jeg kender denne situation fra min egen personlige erfaring, og for disse mennesker er konkrete handlinger af meget større værdi end beslutninger og forsikringer.
Jeg vil gerne benytte denne diskussion om menneskerettigheder til at henlede opmærksomheden på de kristnes situation i mellemøstlige lande. Vi modtager foruroligende oplysninger om dette. I august blev to kristne aktivister fra den mellemøstlige kristne organisation anholdt og anklaget for at udsende aggressive antiislamiske budskaber. I Algeriet har regeringen begrænset religionsfriheden for ikkemuslimer, og det har haft direkte følger for kristne i landet. Undertrykkelse fra stadig mere radikale muslimer berører også kristne i lande som Irak, Egypten og Libanon.
Joe Borg
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg satte pris på meningsudvekslingen om betænkningen, der vidner om Parlamentets engagement i menneskerettighedsspørgsmålet.
Inspireret af debatten vil jeg gerne videregive Kommissionens kommentarer til anbefalinger om øget gennemskuelighed i dialogen og involvering af Parlamentet og af det civile samfunds organisationer i alle aspekter af dialog og samråd - noget, et antal indlæg har henvist til.
Mens nogle af anbefalingerne i betænkningen allerede er ved at blive normal praksis, såsom dem, der drejer sig om redegørelser og orienteringsmøder, bør de tre institutioner nøje overveje de forskellige forslag og finde løsninger, samtidig med at de tager hensyn til EU's juridiske rammer og aftalerne mellem Parlamentet og Kommissionen, som der lægges op til i rammeaftalen af maj 2005.
Når vi gør det, bør vi være pragmatiske. På den ene side indebærer dette, at man ikke gemmer sig bag forordninger og undskyldninger om, at "vi gør, som vi plejer" og på den anden, at man omhyggeligt evaluerer de politiske muligheder og følgerne af forøget gennemskuelighed for effektiviteten af dialogen og tredjelandes villighed til i det hele taget at engagere sig i dialogen.
Virkningen for den faktiske dialog og for forholdet til tredjelande bør nøje overvejes for at undgå at berøve EU et effektivt instrument.
I alle tilfælde er jeg sikker på, at vi vil kunne finde de rigtige arrangementer til både at tilfredsstille behovet for information og bevare og forøge instrumentets effektivitet.
Med hensyn til det spørgsmål, der blev rejst om at tage menneskerettighederne med i handelsaftaler og sektoraftaler, mener Kommissionen, at der ikke er nogen grund til at gentage den bestemmelse om menneskerettigheder, der findes i associationsaftalen, partnerskabs- og samarbejdsaftalen eller sektoraftalerne.
Fraværet af en sådan bestemmelse i sektoraftalerne forhindrer os ikke i at udføre høringer om menneskerettigheder med det pågældende land, eller at bruge andre af instrumenterne i EU's værkstøjskasse vedrørende menneskerettigheder.
Med hensyn til spørgsmålet om samarbejdsprogrammer for demokrati og menneskerettigheder vil Kommissionen gerne minde Parlamentet om, at det nye instrument, Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Menneskerettigheder, lægger op til særlig finansiering af projekter i vanskelige lande såsom Cuba og Burma/Myanmar, som er nævnt under denne debat.
Med hensyn til spørgsmålet om menneskerettighedernes universalitet, så lad mig understrege, at EU går ind for princippet om universalitet, udelelighed, indbyrdes afhængighed og forbindelse mellem alle menneskerettigheder.
I overensstemmelse med dette princip, der blev forkyndt på verdenskonferencen om menneskerettigheder i Wien, skal menneskerettigheder håndteres globalt på en fair og ligelig måde, og på samme grundlag og med samme vægt. Dette udelukker selvfølgelig ikke, at nogle særlige rettigheder ved et møde kan få mere opmærksomhed på grund af aktuelle begivenheder, eller fordi vores partnere i dialogen er parate til at tage fat på bestemte spørgsmål snarere end andre.
Kommissionen er særlig glad for at se, at der i betænkningen er adskillige henstillinger om kvinders rettigheder og deres medinddragelse i dialogen. Vi bør heller ikke glemme andre former for rettigheder og grupper, der fortjener opmærksomhed.
Med hensyn til spørgsmålet om udsendelse af valgobservatører er Kommissionen enig i, at politisk dialog og i særdeleshed menneskerettighedsdialog giver mulighed for at argumentere over for partnerlande for en opfølgning på henstillingerne fra EU's udsendte valgobservatører. I denne forbindelse er Kommissionen også gået ind for fortsat engagement af lederne af EU's missioner.
Opfølgningen bør fokusere på handlinger fra de berørte politikere og valgmyndigheder og på en aktiv rolle for det civile samfund samt fremme af demokrati, herunder valgreformer.
Kommissionen er ikke overbevist om nødvendigheden af at indføre særlige og særskilte protokolmekanismer, der skal træde i kraft efter valget, til dette formål. Kommissionen har den opfattelse, at der findes hjælp, instrumenter til dialog og overvågningsmekanismer til at sikre strategier efter valgene og støtte demokratiet, og disse mekanismer bør fortsat anvendes.
Med hensyn til det særlige spørgsmål, hr. Van Orden har stillet, vil jeg viderebringe hans bekymring og spørgsmål til fru Ferrero-Waldner, der utvivlsomt vil give ham et svar.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg har noteret mange andre særlige kommentarer til særlige situationer. Jeg forsikrer Dem for, at sådanne kommentarer vil blive videregivet til fru Ferrero-Waldner, der bestemt vil overveje dem nøje.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 6. september 2007.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Alessandro Battilocchio  
Jeg vil gerne rette en varm tak til ordføreren for hendes arbejde, da det efter min mening er af afgørende vigtighed, at vi fører en konsekvent europæisk politik for menneskerettigheder og demokrati, når vi deltager i internationale dialoger. Alt for ofte har argumenter, der er baseret på økonomiske og strategiske interesser, nemlig vundet over de gode intentioner og europæiske værdier, som vi har givet udtryk for her i Parlamentet. Navnlig når det gælder de økonomiske aftaler og handelsaftalerne med tredjelande eller WTO-forhandlingerne, er EU undertiden ikke opmærksom nok på arbejdstageres, mindretals, kvinders og børns rettigheder uden for EU, og dermed bliver vi stiltiende medskyldige i forfærdelige forbrydelser og uacceptabel praksis. Desuden ville en europæisk social og økonomisk politik og energipolitik, som gør EU mere uafhængig med hensyn til menneskelige ressourcer og energiressourcer, hjælpe Europa med at frigøre sig fra visse geopolitiske bånd, som nogle ganger tvinger os til at forholde os passivt på menneskerettighedsområdet. Endelig bliver der ofte ikke taget hensyn til mange af Europa-Parlamentets beslutninger og erklæringer. Det er vigtigt, at både Rådet og Kommissionen er mere opmærksomme på opfordringerne fra parlamentsmedlemmerne, som er talerør for anmodningerne fra personer eller etniske grupper, der ellers ville være udelukket fra enhver form for kommunikation.
Hanna Foltyn-Kubicka  
skriftlig. - (PL) Fru formand! Blandt de mange gode ting, der er nævnt i denne betænkning, skal det især roses, at den opfordrer Rådet og Kommissionen til i højere grad at inddrage Parlamentet i forberedelsen og opfølgningen af dialoger med tredjelande. Europa-Parlamentet er trods alt en institution, hvis holdning til menneskerettighedsspørgsmål er højt anset i hele verden.
Vi bør imidlertid ikke glemme, at dialogen med lande uden for EU ikke må blive et mål i sig selv. Det skal kraftigt understreges, at menneskerettigheder ikke kan bruges til at forhandle eller købslå med på diplomatisk eller økonomisk grundlag. Krænkelser af disse rettigheder kan ikke tolereres, og EU må sammen med sine agenturer forsvare dette princip fuldt ud i lyset af de historiske, kulturelle og moralske værdier, der er grundlaget for EU.
Vi må udøve en konstant og konsekvent indflydelse på lande som Rusland eller Kina, som der allerede gennem nogen tid er blevet ført en institutionaliseret dialog med. Det er afgørende at overvåge resultaterne af aftaler og forpligtelser, som indgås med dem under de forskellige samrådsrunder, for kun på denne måde kan der opnås reelle fremskridt. I denne forbindelse er det positivt, at betænkningen nævner områder, hvor disse lande stadig har meget at gøre. Desværre er der stadig mange problemer som disse.
