Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Posselt
Fru formand, på side 6 i protokollen er der åbenbart sket en misforståelse. Dér står nemlig, at hr. Rübig spurgte formanden om emnet kriminaliteten i Bruxelles og om, hvorvidt emnet var blevet henvist til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Svaret var, at man tog problemet alvorligt og havde underrettet myndighederne i Bruxelles. Men myndighederne i Bruxelles er ikke Forretningsordensudvalget! Jeg vil blot stille det spørgsmål, om Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet har fået forelagt spørgsmålet om emnets opførelse under den aktuelle og uopsættelige debat.

Formanden
Vi har taget det til efterretning, og spørgsmålet vil blive undersøgt.

Hager
Fru formand, jeg går ud fra, at hr. Gallagher med regelmæssige mellemrum stiller fortrinlige ændringsforslag, men hr. Berthu talte i går om mine ændringsforslag til Herman-betænkningen, og derfor skal navnet Gallagher på side 9 i protokollen erstattes af navnet Hager.

Formanden
Mange tak, det skal blive rettet.

Teverson
Fru formand, jeg vil blot sige, at jeg var til stede ved mødet i går.
(Protokollen godkendtes)

Formanden
Hr. Poggiolini, De har anmodet om ordet til forretningsordenen.

Poggiolini
Fru formand, for nu at vende tilbage til det, som jeg prøvede at sige før, så tillad mig at sige, at forårets komme har medført en ubehagelig overraskelse for de italienske medlemmer af Europa-Parlamentet: Flyforbindelserne fra Rom og Milano, hvor de italienske medlemmer hidtil er mødtes for at flyve til Europa-Parlamentet, er blevet sløjfet. Air France hævder, at dette er Parlamentets, kvæstorernes og Præsidiets ansvar, fordi disse ikke i tide har fornyet en eller anden aftale. Vi får næsten det indtryk, at man efter Domstolen i Luxembourgs afgørelse vil straffe medlemmerne, ikke alene de italienske, men alle medlemmer, da problemet ikke kun vedrører Italien. Det er ikke længere muligt at nå frem til Parlamentets arbejdssted uden at skulle tage de mest utrolige omveje rundt omkring i Europa. Jeg vil gerne anmode Europa-Parlamentets formand om at give en forklaring på dette forhold.

Formanden
Hr. Poggiolini, det handlede ikke om forretningsordenen. Det samme blev i går bragt frem af medlemmer fra andre lande. Jeg mener, at det blev taget til efterretning her, og spørgsmålet vil blive undersøgt .

Decharge for gennemførelsen af budgettet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0097/98 af Elles for Budgetkontroludvalget om beslutning til orientering af Kommissionen om årsagerne til udsættelse af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1996; -A4-0091/98 af Wynn for Budgetkontroludvalget om afgørelse om meddelelse af decharge til Kommissionen for den økonomiske forvaltning af Den Sjette og Syvende Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1996; -A4-0094/98 af Wynn for Budgetkontroludvalget om beslutning om Kommissionens rapport om de foranstaltninger, der er truffet til opfølgning af bemærkningerne i de parlamentsbeslutninger, der ledsager afgørelserne om decharge for det almindelige budget samt EKSF's og EUF's budgetter for regnskabsåret 1995 (KOM(97)0571 - C4-0126/98 - I); -A4-0093/98 af Blak for Budgetkontroludvalget om afgørelse om meddelelse af decharge til Kommissionen for forvaltningen af EKSF for regnskabsåret 1996; -A4-0092/98 af Kellett-Bowman for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens beretninger om de decentraliserede EUorganers regnskaber (EFT C 393 af 29. december 1997) - Dechargeproceduren for 1996 (Herunder afgørelse om meddelelse af decharge til bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin) og til bestyrelsen for Det Europæiske Center for Udvikling af Erhversuddannelse (Thessaloniki) for gennemførelsen af deres respektive budgetter for regnskabsåret 1996).
Elles
Fru formand, jeg vil gerne indlede med at komme med et par bemærkninger til de proceduremæssige aspekter i forbindelse med udsættelsen af afgørelsen om decharge, som vi har liggende foran os her i Parlamentet her til formiddag. Først vil jeg gerne hilse formandskabet velkommen i vores midte. Det er meget rart at se, at formandskabet har udvist fuld interesse for alle de sager, der forelægges Parlamentet. Især var det at komme på besøg i vores Budgetkontroludvalg forleden dag en førstegangsforeteelse, når det gælder fremsættelse af Rådets synspunkter.
For det andet vil jeg også gerne takke Rådet for den måde, hvorpå det har fremlagt dets henstilling. Det er nødvendigvis ikke op til Rådet selv at meddele decharge for gennemførelsen af budgettet, men det er relevant, at det har kommentarer hertil, som vi som Parlament ikke blot kan tage imod men også kan læse i tide og forstå.
Sidst men ikke mindst bør vi under denne forhandling her til formiddag huske på, at den ikke har at gøre med selve dechargeproceduren men med udsættelsen af afgørelsen om decharge. Derfor vil jeg f.eks. ikke i de spørgsmål, jeg kommer ind på her til formiddag, tale om tab af afgiftsindtægter i relation til ordningen med egne indtægter eller ordningen med revisionserklæringen. Dette er spørgsmål, som vi forhåbentlig vil komme ind på senere i år, når vi skal meddele decharge for selve 1996-budgettet.
Jeg vil nu komme ind på de væsentlige aspekter, som vi fokuserer på i dag vedrørende seks særlige punkter, der får mig som ordfører til at konkludere, at vi bør udsætte afgørelsen om decharge og derfor heller ikke vil være i stand til i henhold til artikel 189 at meddele decharge for 1996-budgettet inden den 30. april.
Det første af disse har at gøre med gennemførelsen af henstillingerne fra Undersøgelsesudvalget om Ordningen for Fællesskabsforsendelse. Selvom denne gennemførelse er på vej, mener vi, at der bør gøres mere, særlig hvad angår det datamatiserede kontrolsystem. For det andet - og det er et alvorligt punkt for os i Parlamentet - er der efter vores opfattelse en mangel på demokratisk ansvarlighed i bekæmpelsen af dårlig administration og svig. For at bruge et godt britisk udtryk foregår der en hel del »procrastination« (trækken i langdrag) her, for vi har været ude efter oplysninger i denne sektor siden 1989, og vi forsøger stadig at opnå det, som artikel 5 i forslaget til beslutning rent konkret kalder: «regelmæssig forelæggelse af lister over alle igangværende interne undersøgelser af påstået svig og korruption begået af tjenestemænd i EU-institutionerne og lister over alle særlige revisioner, der gennemføres af Kommissionens Generaldirektorat for Finanskontrol«. For det andet skal der i denne turismesammenhæng, som også jeg tror henviser til MED-programmet, «træffes foranstaltninger til sikring af, at de kompetente nationale retsmyndigheder for fremtiden ufortøvet og uden undtagelse bliver orienteret, når der er mistanke om svig, korruption eller anden form for lovovertrædelser, hvori EU-tjenestemænd er indblandet«.
For det tredje er der spørgsmålet om de eksterne politikker. Mange kolleger på tværs af dette Parlament har, hvad enten vi ser på Bosnien- eller PHARE-spørgsmålet, anmodet om, at der bliver truffet foranstaltninger til at fremme en mere decentraliseret tilgang, senest i forbindelse med en parlamentsmission til Bosnien-Hercegovina. Vi afventer stadig en effektiv indsats inden for dette særlige område.
For det fjerde har vi inden for landbrugsudgiftsområdet det såkaldte integrerede kontrolsystem. Rådet har henvist til dette i sine henstillinger, men når vi ser på realiteterne, opdager vi, at dette system stadig ikke fungerer effektivt i alle medlemsstater, og man kan undre sig over, hvorfor dette ikke er tilfældet. Vi håber, at Kommissionen vil kunne give os nogle tilfredsstillende forklaringer på dette særlige punkt. For dybest set anvendes der, som vi alle ved, enorme summer på forvaltningen af landbrugspolitikken, og når dette integrerede kontrolsystem rent faktisk stadig ikke efter et til halvandet år er blevet taget i anvendelse i alle medlemsstater, så kan man med fuld ret spørge om, hvorfor dette ikke er tilfældet, og hvorfor Kommissionen har bemyndigelse til at indstille udbetalinger af forskud til medlemstater, som den øjensynligt endnu ikke har gjort brug af.
Næstsidst havde vi i forbindelse med de foranstaltninger, der i strukturfondene anvendes for små og mellemstore virksomheder, et problem i Budgetkontroludvalget, fordi en større politisk gruppe ikke ønskede at stemme for dette særlige punkt. Men det forekommer mig, at vi har vedtaget et program, i hvis regi vi vil gøre noget for de små og mellemstore virksomheder, og dog har det alligevel en gang i Budgetkontroludvalget eller Budgetudvalget været umuligt at få oplysninger fra Kommissionen om, hvordan det vil blive bragt i anvendelse, eller hvad der sker. Vi venter på en rapport, og vi vil fuldt ud tilslutte os Rådets synspunkt om, at Kommissionen må komme frem med nogle oplysninger om dette punkt.
Det sidste punkt er spørgsmålet om revision af og kontrol med Den Europæiske Investeringsfond. Dér kunne vi godt bruge noget mere åbenhed, og Revisionsretten har, tror jeg nok, noteret sig dette. Vi så naturligvis gerne dette punkt afklaret.
Så lad mig konkludere, at disse punkter taget enkeltvis måske ikke berettiger til en udsættelse af afgørelsen om decharge, men når de alle lægges sammen, så gør de det. Og medens vi anerkender, at Kommissionen nok har taget adskillige skridt og formentlig vil tage endnu flere sammen med os i løbet af sommeren for at afklare disse punkter, som vi har foran os, så mener vi i Budgetkontroludvalget, som det er vist i denne betænkning, som blev vedtaget af et stort flertal, at det er Parlamentets prærogativ, ja og dets pligt, at afklare disse punkter, før vi meddeler decharge for 1996-budgettet. Jeg opfordrer derfor til en udsættelse af afgørelsen om decharge i denne særlige forhandling.

Wynn
Fru formand, jeg vil i mine første fem minutter gerne koncentrere mig om opfølgningen af regnskabsgodkendelsen for 1995 og derefter gå over til meddelelsen af decharge til Den Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1996. I regnskabsgodkendelsen for 1995 anmodes Kommissionen, Revisionsretten og Parlamentet om at gennemføre visse aktioner. Jeg er glad for at kunne sige, at en hel del af disse aktioner er blevet tiltrådt, og at vi har gjort mange fremskridt med hensyn til den måde, hvorpå regnskabsgodkendelsen vil blive gennemført i fremtiden.
Hvis man ser på betænkningen, kan man ud fra den måde, hvorpå Kommissionen aflægger beretning til Parlamentet om sine resultater, se, at der har været og vil komme flere forbedringer til ordningen. Vi kom med yderligere kommentarer via et ændringsforslag fra Piet Dankert på udvalgsstadiet, hvor vi anmodede om at få et bedre svar, og helst inden sommerferien, således at vi kunne tage dette i betragtning, inden vi så på næste års budget.
Desuden har vi for første gang svarene fra medlemsstaterne, selvom det er tolv måneder efter, at de skulle have været kommet. Og denne gang har vi allerede modtaget dem fra Det Forenede Kongerige, hvilket er noget af en præstation. Man kunne håbe, at de fjorten andre medlemsstater vil komme med deres svar lige så hurtigt. Vi meddeler naturligvis ikke decharge til medlemsstaterne, vi meddeler den til Kommissionen. Men når vi har disse oplysninger foran os, hjælper det os med at stille spørgsmål til Revisionsretten og Kommissionen.
Hvad angår revisionserklæringen, så har Revisionsretten igen efterkommet vores krav om at forelægge resultatet af sit arbejde med denne som en del af årsberetningen. Med henvisning til hr. Elles' betænkning, så udtaler han imidlertid: «Hvis Amsterdamtraktaten allerede var i kraft, ville ordføreren formentlig i den foreliggende situation ikke mere være i stand til at anbefale en udsættelse af afgørelsen om decharge men ville være forpligtet til af foreslå, at den blev afvist«. Vi har haft dette forslag siden 1994, da revisionserklæringen blev til for første gang. Vi fandt en løsning dengang med den korrekte ordlyd for regnskabsgodkendelserne for 1994 og 1995.
Hvis Amsterdam-traktaten vil gøre tingene mere besværlige, vil jeg foreslå, at de berørte institutioner - Parlamentet, Kommissionen, Revisionsretten og Rådet - træder sammen inden for meget kort tid for at gennemdrøfte nøjagtig, hvad vi forventer af revisionserklæringen. Dette har været en vedvarende debat siden 1994, og vi har behov for en beslutning om den. Jeg er temmelig sikker på, at det hr. Ellis siger, er det samme, som jeg har sagt i de sidste to år. Hvis vi fortsætter på denne måde, vil vi aldrig få nogen positiv revisionserklæring for Unionens budget, og det vil ikke se godt ud i skatteydernes øjne. Vi må finde en løsning på dette, og det vil kun ske, hvis vi samler alle institutionerne for at tale om dette.
Betænkningen opfordrer også Revisionsretten til at forelægge sin årsberetning ved den første mødeperiode i oktober. Jeg ved, at dette giver Revisionsretten problemer, men den procedure, vi har gennemgået for nylig, yder hverken beretningen eller Revisionsrettens og Parlamentets arbejde retfærdighed. Det er ikke acceptabelt, at vores arbejdsbyrde er så stor, at Revisionsrettens medlemmer kun får tildelt to minutters taletid i udvalget. Hvis vi kan fremskynde processen, vil det give os meget mere tid til at sætte os ind i det, vi skal drøfte. Det vil give medlemmerne meget mere tid til at analysere de enkelte aspekter i årsberetningen, selvom den måske vil være kortere. Men vi må tage os denne ekstra tid. Hvis den blev forelagt i den første mødeperiode i oktober, ville det også passe fint ind med Parlamentets førstebehandling under den anden mødeperiode i oktober.
I betænkningen kan jeg acceptere, at der kan forekomme situationer, hvor vi har anmodet Kommissionen om visse aktioner, og den svarer, at den ikke kan gøre det bedre, end den allerede gør. Det gælder for artikel 8 om handlingsprogrammer, der er nødvendige for at gøre opkrævningen og inddrivelsen af beløb, der skyldes fællesskabsbudgettet, mere effektiv. Kommissionen lægger stor vægt på SEM 2000. Lad os håbe, at det virker. Vi forventer beretninger herom.
Jeg må også nævne olivenolie og bomuld. Det har foregået i al den tid siden 1994, hvor jeg har udarbejdet betænkninger. Jeg er glad for at se, at der vil blive truffet foranstaltninger inden for disse to sektorer, og at vi før eller senere vil kunne få tilbagebetalt nogle beløb til Fællesskabet.
Hvad angår ændringsforslag 11, 12 og 13 om klassisk svinepest, så vil jeg overlade dette til hr. Mulder, som er en langt større svineekspert, end jeg er! Men det er et alvorligt problem med hensyn til skatteydernes penge. Jeg har to sidste bemærkninger til denne betænkning. For det første giver Kommissionens svar på artikel 79 i afgørelsen om decharge for regnskabsåret 1995 ikke den nødvendige forklaring vedrørende Berlaymont-bygningen. Jeg anmoder atter en gang Kommissionen om at foretage en undersøgelse med henblik på at finde ud af, hvem der bærer skylden for dette. Og endelig gentager jeg den opfordring, som vi fremsatte i vores beslutninger om decharge for 1992, 1993 og 1995, til Revisionsretten om i sin årsberetning at anføre oplysninger om finansinspektørens påtegningsafslag. Jeg er sikker på, at hr. Friedmann vil påtage sig dette.
Hvad Den Europæiske Udviklingsfond angår, så kunne det være værre. Hvis hr. Elles virkelig mener, at vi bør afvise at meddele decharge for det almindelige budget, ville det have været ret så enkelt at få Parlamentet til også at acceptere, at vi afviste EUF's budget på grund af de argumenter, der er fremsat i de seneste to år og den kendsgerning, at vi for ganske nylig her i Parlamentet stemte for ikke at give en udtalelse om den nye finansforordning for Den Ottende Europæiske Udviklingsfond. Årsagen er de argumenter, vi har om vores rolle inden for Den Europæiske Udviklingsfond. Sagen er den, at vi har ansvar uden at have bemyndigelse. Vi forventes at føre tilsyn med anvendelsen af disse bevillinger uden at have nogen bemyndigelse til at gøre noget ved dem.
Vi har ikke nogen måde at øve indflydelse på denne anvendelse. Det eneste, vi kan gøre, er at meddele decharge, når det hele er overstået. Ifølge Revisionsrettens kendelse ville det nemmeste være at sige, at vi ikke har noget at gøre med dette. Hvis Kommissionen og Rådet ønsker decharge, så kan de bare selv give den. Vi vil ikke give den.
Men ved nærmere eftertanke ville dette være ret så barnligt. Vi må acceptere, at Parlamentet har en rolle at spille her, og vi må sige, at vi ønsker at se EUF opført på budgettet. Det er vores mål; det er, hvad vi ønskede, var kommet ud af Amsterdam, selvom vi var fuldt ud klar over, at dette formentlig ikke ville ske. Indtil EUF bliver opført på budgettet, vil Parlamentet have et stort problem med dets rolle, især når det gælder om at give decharge. Derfor forventer vi, som jeg har sagt, at EUF vil blive opført på budgettet på et eller andet tidspunkt ude i fremtiden - vi har Kommissionens støtte hertil - og Rådet bør genoverveje og erkende, at den ville blive forvaltet meget bedre over det almindelige budget. Valget har ikke været nemt, men når alt kommer til alt, så er udvalgets henstilling til Parlamentet om at meddele decharge, formentlig det rette valg.
Der er imidlertid tre spørgsmål, der bør rejses i denne forbindelse. For det første forudbetalingerne til Den Ottende Europæiske Udviklingsfond. Ifølge betænkningen udtaler Revisionsretten ret så klart, at der er blevet foretaget udbetalinger fra Den Sjette og Syvende EUF til den ottende uden noget retsgrundlag. Kommissionen bestrider ikke dette. Vi bliver temmelig irriterede, når Rådet fortæller os, at budgetposter ikke kan gennemføres, fordi der ikke er noget retsgrundlag. Og dog har vi her en iøjnefaldende modsigelse af dette argument, hvor der bliver brugt penge uden noget, der bare ligner et retsgrundlag. På dette grundlag alene kunne vi have sagt, at vi ikke ville meddele decharge til denne beretning, men det gør vi ikke, for vi accepterer nytten af at forsøge at skaffe penge til AVS-landene.
Så jeg vil bede Rådet og Kommissionen om at forstå, at vi ikke - for at udtrykke det mildt - er alt for tilfredse med dette, og at vi gerne ser, at der bliver rettet op på situationen i den nærmeste fremtid. Jeg må sige til formanden for Rådet, at det er ret så overraskende, at dette ikke er nævnt med et eneste ord i Rådets udtalelse. Rådets rapport om det almindelige budget var fremragende, men dette spørgsmål var ikke nævnt.
Om udbudsprocedurerne nævnes der adskillige ting i betænkningen og i min udtalelse, især om kvalitetskontrol i forbindelse med udbudsprocedurer og udbetalinger i hård valuta. Vi vil bede Revisionsretten om at holde et godt øje med dette, og vi beder Kommissionen om at sikre, at udbuddene er korrekte i fremtiden.
Og endelig hvad revisionserklæringen angår, så er det dejligt at se en positiv revisionserklæring, men der er én del, hvor 4, 5 % af betalingstransaktionerne ikke kunne vurderes som følge af materielle forhindringer. Det bør der ses nærmere på, selvom det kun er et lille beløb. Jeg er sikker på, at vi kan overvinde disse forhindringer i fremtiden.

Blak
Fru formand, dette bliver min korteste redegørelse om Kul- og Stålunionens regnskab i de 5-6 år, jeg har arbejdet med dette emne. Jeg anbefaler decharge. Der har i det forløbne år været tale om en fornuftig forvaltning. Det betyder imidlertid ikke, at der ikke er problemer. Jeg har bedt om at få nogle oplysninger fra Kommissionen, og den har lovet at give mig dem skriftligt. Men jeg har stadig væk ikke fået disse oplysninger, som vedrører tunnelen mellem Frankrig og England, Storebæltssagen i Danmark, hvor der var visse problemer, samt et spørgsmål om rentegodtgørelse til de engelske miner. Men jeg håber, at svarene er på vej. Jeg kan ellers kun sige, at vi har haft et fortrinligt samarbejde med både Kommissionen og Revisionsretten i denne sag.
Nu da jeg har taletid, vil jeg benytte mig heraf og komme ind på spørgsmålet om långivning og låntagning, hvorom jeg har lavet en rapport til hr. Elles. Jeg vil godt sige, at der her er nogle problemer. Jeg synes, det er helt utroligt, at vi har en sag fra 1981 vedrørende jordskælvet i Italien, som stadig væk ikke er på plads. Vi får stadig væk oplysninger, ja endda beskyldninger, om korruption, dårlig planlægning, dårlig administration, og alle de penge, vi har sendt, er faktisk gået til noget helt andet. Det er sådan noget, der gør, at europæiske skatteydere en gang imellem bliver trætte af EU, så jeg synes, at vi skal se at få afsluttet disse sager.
Jeg vil også godt nævne en anden ting. Det vedrører Garantifonden, hvor vi kan se, der har været nogle store tab. Det er vel også nok naturligt, at der kommer tab, men i betragtning af at disse tab i de sidste par år har kostet skatteyderne ECU 289 millioner, kunne jeg godt tænke mig at få at vide, hvem det er, der betaler. Det må jo være Kommissionen over det normale budget. Her er altså nogle spørgsmål, vi gerne vil have svar på. Jeg har også en kommentar til de globale lån. I forbindelse med de globale lån, altså Københavner-faciliteten, forholder det sig sådan, at man giver penge til banker, der videreformidler lånene. Det er så bankerne, der tager hele æren. Jeg synes, man burde fortælle, at det er EU, der betaler. Efter min mening er der altså nogle problemer med kommunikationen, og man glemmer også, at der ligger en PR-værdi i at fortælle, at det er os, der står for disse ting.
På ét område har jeg anbefalet hr. Elles, at vi ikke skal give decharge, men måske udsætte den. Det er vedrørende Den Europæiske Investeringsfond. De sidste 3-4 år har jeg taget dette emne op, og jeg har haft en debat med bl.a. Investeringsbanken og Kommissionen og slået til lyd for, at Revisionsretten skulle have lov til at foretage den nødvendige kontrol og revision. Men jeg får nogle dødssyge undskyldninger om, at der jo er private banker involveret. 70 % af pengene er offentlige midler, og nogle ganske få banker tegner sig for 30 %. Her synes jeg virkelig, at vi har et problem. Ifølge vores forordninger og vores regulativ er vi budgetansvarlige, men vi kan ikke engang få lov til at foretage kontrol. Revisionsretten er blevet spist af med nogle ganske få papirer, som alle andre også kan få. Det er altså ikke nok, og det har fået mig til at anbefale hr. Elles, at vi udsætter dechargen.
Nu ser det ud til, at der sker noget. Man er åbenbart ved at finde ud af, at det er en alvorlig sag. Jeg har talt med Revisionsretten, der siger, at der er sket en åbning, men vi vil have en garanti for, at alt, hvad vi yder offentlige midler til, skal vi også kunne kontrollere. Jeg håber virkelig, at vi finder en løsning. Det er selvfølgelig positivt, at der er sket en åbning de sidste par måneder, men vi vil under ingen omstændigheder acceptere, at man nægter at lade Revisionsretten foretage kontrol, og at vi ikke kan komme ind og få de oplysninger, vi ønsker. Hvis det er tilfældet, så håber jeg virkelig, at vi foretager en stramning og siger, at nu er det slut, og at vi ikke gider at diskutere det længere.
Der har været en meget arrogant holdning fra Investeringsfonden hver gang, jeg har taget disse spørgsmål op. Det vil jeg ikke finde mig i. Jeg kan ikke acceptere, at man bare siger: Vi gider ikke informere dig om noget som helst om disse ting. Jeg håber altså, at de nye vinde, der blæser, fører til, at vi får den revision, vi ønsker. Hvis vi får det, vil jeg også gerne være med til at anbefale, at vi giver decharge på dette område, men hvis vi ikke får det, så lukker vi. Vi gider simpelthen ikke fortsætte denne leg med nogle tilfældige embedsmænd, der sidder og spiller Kong Gulerod.

Kellett-Bowman
Fru formand, vi bevæger os nu fra decharge for meget store pengebeløb til to decentrale agenturer, der er meget gennemskuelige, eftersom de har at gøre med meget mindre pengebeløb. Må jeg takke tjenestegrenene for endelig at have fået detaljerne til dette punkt på dagsordenen på plads. Vi har her at gøre med decharge til bestyrelsen for Det Europæiske Institut for Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene, der ligger i Dublin, og til bestyrelsen for Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse, også kendt som CEDEFOP, der ligger i Thessaloniki.
I forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning har Budgetkontroludvalget haft gavn af beretninger fra Revisionsretten, og det takker jeg formanden for, og af to meget servile rapporter fra Rådet, der anbefaler os at meddele decharge. Må jeg i Rådets nærværelse sige tak, for de andre år er de kommet meget sent og har været temmelig overfladiske. Dette års rapporter er meget mere nyttige. Vi har også fået hjælp fra en udtalelse fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Lad mig indlede med Dublin, for jeg er ved at være lidt træt af et aspekt i forbindelse med Dublin-instituttet. Finansforordningerne, både en generel forordning for Fællesskabet og en vedrørende dette agentur, kræver en korrekt fordeling af ansvaret mellem anvisningsberettigede, controllere og regnskabsførere, og alligevel beretter Revisionsretten for os, at Dublin ikke har fået bragt dette i orden. Hvis Revisionsretten også næste gang beretter, at det ikke er i orden, kan jeg forestille mig, at vi ikke vil anbefale decharge for regnskabsåret 1997. Da de nye agenturer, andengenerationsagenturerne, blev etableret, var Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget meget bekymrede for potentielle overlapninger mellem de opgaver, som de forskellige agenturer skulle varetage. Vi må her påpege, at der er en overlapning mellem Instituttet i Dublin og Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur, og vi må holde dem adskilt. Vi kan ikke have, at de laver dobbeltarbejde. Dublin-instituttet har haft et godt år i 1996, og hvis det får ret på disse detaljer, er der ingen problemer, hvad decharge angår, og det er os en fornøjelse at henstille til decharge for 1996.
CEDEFOP i Thessaloniki har haft en omtumlet tid. De blev forflyttet fra Berlin til Thessaloniki og til midlertidige bygninger. Der var problemer med personalet, der ikke var rede til at flytte fra Berlin af familiemæssige og andre årsager, og de var underbemandede. Der var en tid, hvor vi troede, at der var en mulighed for, at CEDEFOP ville gå under, men takket være direktøren, der resolut arbejdede på at få det til at fungere, varetager de nu fuldt ud deres opgaver.
Revisionsretten har peget på, at de ikke følger finansforordningerne til punkt og prikke i forbindelse med indhentning af tilbud til projekter inden for forskningsområdet. Revisionsretten påpeger også, at der stadig er problemer med kontrakten om den nye bygning, der er en enestående kontrakttype efter min opfattelse, der bør holdes nøje øje med. Naturligvis må vi i forbindelse med fraflytningen af de midlertidige bygninger sikre, at de finansielle detaljer er dækket ordentligt. Nu, hvor CEDEFOP er fuldt ud operationelt igen, håber jeg, at deres budgetoverslag, budgetbehov og alt, hvad der har at gøre med driften af agenturet, vil blive forelagt mere glat, for Revisionsretten har noget besvær med de uregelmæssige pengeoverførsler til CEDEFOP. Dette er et punkt, der fra tid til anden rejses af Revisionsretten på grund af vanskelighederne i forbindelse med at drive et agentur, der ligger så langt fra Bruxelles. Men igen henstiller Udvalget til Parlamentet, at vi meddeler decharge. I denne betænkning er der derfor to dechargehenstillinger: en for Dublin og en for Thessaloniki.
Jeg vender mig nu til hr. Elles' betænkning, hvor hr. Tomlinson og jeg har indføjet et arbejdsdokument om svig i systemet for fællesskabsforsendelser. Dette emne har optaget meget af Europa-Parlamentets tid. Undersøgelsesudvalget aflagde beretning i marts sidste år efter et års intensivt arbejde. Fru Wemheuers betænkning for nylig sikrede en meget tilfredsstillende reaktion fra Kommissionen. Hr. De Lucas betænkning omfattede også den særlige beretning fra Revisionsretten om dette emne.
Det ville være ubehøvlet af os ikke at anerkende, at Kommissionen har gjort ret så store fremskridt. Der er ved at blive indført ny lovgivning, og der er nye regler for behandling af fællesskabsforsendelser. Jeg har modtaget beretninger fra brugere af systemet om en større pligttroskab fra toldembedsmændenes side - moralen er blevet bedre. Jeg tror, at vi, når vi modtager beretninger, vil se, at langt færre penge, end vi sagde gik tabt i forsendelsessystemet, bliver tabt nu.
Tilbage står de udstående fordringer. Det er en meget vanskelig situation for toldmyndighederne og for Kommissionen, for reglerne tillader ikke Kommissionen at eftergive nogen af disse udestående fordringer. De skal forhandles individuelt mellem de enkelte toldmyndigheder og transportselskaberne, fragtførerne og speditørerne selv. Jeg håber ikke, at disse gældsbyrder vil fortsætte meget længere, for de må anbringe nogle af disse selskaber i risikozonen.
Den foreslåede datamatisering af forsendelsessystemet ligger imidlertid nu tre år ude i fremtiden, hvor den kun burde ligge halvandet år ude i fremtiden. Det bryder vi os ikke om. Det er så meget desto mere skuffende, eftersom datamatiseringen blev foreslået og planlagt længe inden undersøgelsen først kom i gang. Ikke desto mindre sakker vi alvorligt agterud. Jeg bebrejder ikke Kommissionen fuldstændig, eftersom fem stater meldte sig frivilligt til at gå i gang med den første fase, og de sakker også agterud. Det er vigtigt, at hr. Elles angiver denne forsinkelse som en af årsagerne til at henstille til udsættelse af decharge for regnskabsåret 1996.

Mayer
Fru formand, hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg får sandsynligvis ikke brug for alle tre minutter, men jeg er lidt presset, fordi jeg for øjeblikket har et vigtigt gruppemøde i Parlamentet.
Revisionsretten kommer i sin årsberetning om regnskabsåret 1996 ind på flere områder inden for landbruget, hvor der er konstateret uregelmæssigheder. Det drejer sig om ordningen vedrørende udligning for kulturplanter, dyrepræmierne, markedsordningen for tobak og markedsordningen for vin. Jeg vil ikke gå i detaljer, hvad angår de i beretningen nævnte misforhold, men gøre opmærksom på, at der skal gøres en stor indsats for at udelukke eller i det mindste dæmme op for misbruget af de midler, der står til rådighed på landbrugsområdet. Unionens borgere forventer simpelthen, at midlerne anvendes effektivt i overensstemmelse med deres bestemmelse og navnlig, at det til enhver tid er muligt at foretage kontrol dermed.
Jeg anser forslaget om udsættelse af afgørelsen om decharge for rigtigt. Unionens landbrugsudgifter står i tider med slunkne kasser stærkere i folks bevidsthed. Vi har også i den seneste tid igen og igen oplevet diskussioner om enkelte udgiftsområder. Der findes nu en gang produktområder, som selv i tilfæde, hvor EU-midlerne anvendes i overensstemmelse med reglerne, i høj grad er udsat for offentlig kritik. Hvis der så inden for disse områder oven i købet forekommer uregelmæssigheder, kan det næppe undre nogen, at landbrugsudgifterne principielt drages i tvivl. For fremtiden skal ikke kun udgifterne til markedsordningerne kunne stå for en kontrol, men i øget grad tillige det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem. Jeg minder her blot om registreringen af okser og mærkningen af oksekød, hvormed jo i sidste instans også forbrugernes tillid skal genvindes. Jeg mener, at uregelmæssigheder netop her ville få katastrofale virkninger og nok tillige drage meningen og formålet med hele systemet i tvivl. Derfor opfordres Kommissionen også til at drage de nødvendige konsekvenser af de misforhold, som Revisionsretten har påpeget.
Den forestående reform af den fælles landbrugspolitk giver endvidere os alle mulighed for at udforme bestemmelserne, så de bliver mere gennemskuelige og mindre udsat for uregelmæssigheder - en chance for Agenda 2000, som vi ikke må undlade at benytte os af. Det gælder også for det samlede endnu ikke helt løste BSE-område og for de problemkomplekser, som Undersøgelsesudvalget her har påpeget. Derfor henleder jeg især opmærksomheden på konklusionerne, som går ud på, at der skal gribes ind også her.

Napoletano
Fru formand, i den udtalelse, som Udvalget om Regionalpolitik har vedtaget, fremhæves det forhold, at 1996 for så vidt angår sektionerne vedrørende strukturfondene udgjorde et vendepunkt med hensyn til bevillingsforpligtelserne. Derfor kan vi fra dette synspunkt kun være tilfredse med udviklingen, da alle de afsatte bevillinger også er blevet anvendt, ikke alene for 1996, men også 1994-bevillingerne, der genopførtes på budgettet.
I mit udvalgs udtalelse har vi imidlertid understreget, at den samme optimisme ikke er på sin plads, hvad angår afslutningen af programmerne. Der er således et stort antal programmer fra før 1994, der fortsat står uafsluttede, og her er det mere det store antal programmer end de betydelige ressourcer, der giver anledning til bekymring. Udvalget om Regionalpolitik gør endvidere opmærksom på, at der fuldstændigt mangler en vurdering af virkningen af disse foranstaltninger og fonde for de små og mellemstore virksomheder, hvilket er et spørgsmål, der før har været nævnt, og som efter min mening er meget vigtigt, da Det Europæiske Råd i Luxembourg lagde stor vægt på denne sektor.
Endelig er det tredje gang, at Revisionsretten anvender revisionserklæringen for denne del af budgettet. Måske ville det derfor være nyttigt, også for Revisionsretten, hvis man nåede frem til en præcisering omkring begreberne formelle og væsentlige fejl, uregelmæssigheder, ulovligheder og svig. Efter min mening vil en sådan præcisering være meget nyttig for ikke alene vores udvalg og for den sektor, som vi beskæftiger os med, men for hele budgettet.

Liddell
Fru formand, jeg vil gerne indlede mit indlæg med at takke Dem for denne lejlighed til at forelægge Rådets henstillinger vedrørende meddelelse af decharge til Kommissionen for dets gennemførelse af budgettet for regnskabsåret 1996.
Jeg er også meget glad for tidligere på måneden at have været i stand til at overvære et møde i Budgetkontroludvalget, og jeg takker hr. Elles for hans venlige ord. Den drøftelse, vi dér havde af Revisionsrettens beretning og henstillingen om decharge var af stor betydning for alle de involverede parter. Jeg værdsætter det store arbejde, der er gjort af alle ordførerne, der er rede til at hellige deres tid på at sikre, at skatteydernes penge bliver brugt ordentligt.
Grunden til, at jeg overværede dette møde og til, at jeg er her i dag, er, at Rådet kommer med en henstilling om decharge, som den anser for at være meget vigtig. Men det er Parlamentet, og Parlamentet alene, der ud fra denne henstilling har ansvaret for at meddele decharge.
Som De ved, besluttede Rådet den 9. marts at henstille til, at Parlamentet meddeler Kommissionen decharge for forvaltningen af fællesskabsbudgettet for regnskabsåret 1996. Denne henstilling er resultatet af lange og alvorlige drøftelser i Rådet, hvorunder en række områder, der giver anledning til bekymring, blev trukket frem. De foranstaltninger, som Rådet gerne ser bliver truffet på disse områder, er angivet i de kommentarer, der ledsager henstillingen om decharge. Det er Rådets holdning, at man for at opnå betydelige forbedringer må fokusere på fremtiden og gøre brug af det, man har lært af beretningen. For at opnå dette må man nå frem til et samarbejde mellem Kommissionen og organerne, herunder medlemsstaterne. Det er Kommissionen, der har ansvaret for budgettets gennemførelse, men rigtige fremskridt kan kun nås, hvis alle, der håndterer fællesskabsmidler, tager deres del af ansvaret for at nå de højeste standarder for økonomisk forvaltning. Det er af denne grund, at formanden for Rådet har skrevet til formanden for Det Økonomiske og Sociale Udvalg for at understrege Rådets bekymring i relation til revisionen af udvalgets krav om rejsegodtgørelse.
Både Rådet og Europa-Parlamentet er fast besluttede på, at den økonomiske forvaltning af fællesskabsbudgettet bør forbedres. Revisionsrettens årsberetning er et meget værdifuldt værktøj til at nå dette, og vi bør gøre fuld brug af det.
Vi kan måske nok have meget forskellige tilgange til, hvordan vi ønsker at gøre bedst mulig brug af disse muligheder, men jeg ved, at vi har et fælles mål om at opnå en forbedring - og endog en betydelig forbedring - af forvaltningen af fællesskabsbudgettet.
Af de kommentarer, der ledsager Rådets henstilling om decharge, vil De se, at vi finder det særligt vigtigt at fokusere på det, vi kan lære med henblik på fremtiden i en tid som nu, hvor Unionen har planer om politiske reformer inden for væsentlige områder, herunder især den fælles landbrugspolitik og strukturfondene. Udvidelsesprocessen vil gøre dette endnu vigtigere.
En anden væsentlig ting, vi kan lære af beretningen, er behovet for at sikre, at fællesskabsudgifterne rent faktisk fører til resultater. Vi må sikre, at skatteydernes penge bliver brugt ordentligt, og at der bliver gjort ordentligt regnskab for deres anvendelse, men vi må også sikre, at de bliver brugt så effektivt som muligt til at nå vores politiske mål. Hvis dette skal ske, må Fællesskabet vurdere dets behov og prioriteter til bunds, det må lovgive klart, overvåge fremskridt og evaluere resultater. Vi har brug for et system, der ikke blot fortæller os, at penge er brugt, og at alle de rigtige procedurer er fulgt, men som også fortæller os, hvad indvirkningen har været af denne udgift, og hvad der reelt er opnået for skatteydernes penge. Rådets kommentarer har fremhævet områder, hvor der er behov for at fokusere mere på mål og på evaluering af resultater.
Rådet er yderst bekymret over den ekstremt store fejlhyppighed, som Revisionsretten fandt, da den arbejdede på revisionserklæringen. Rettens skøn over betydelige fejl har næsten ikke ændret sig siden sidste år. Rådet finder dette uacceptabelt. Kommentarerne indeholder en klar udtalelse om, at der er behov for en reform. Det kan ske, at der er nogle tegn på, at fejlniveauet i EUFGL's garantisektion er lavere end gennemsnittet for budgettet som helhed, men for strukturfondenes vedkommende er det højere, og dette høje fejlniveau giver grund til alvorlig bekymring.
De kan så spørge, hvorfor Rådet, når dette er sagt, henstiller til, at Parlamentet meddeler decharge. Det er, fordi Rådet, som jeg allerede har angivet, mener, at der kun vil ske fremskridt, hvis de forskellige parter, der er involveret i håndteringen af fællesskabsmidlerne, samarbejder, og hvis de alle accepterer deres ansvar, når det gælder om at nå de højeste standarder for økonomisk forvaltning.
Rådet ser sit ansvar i øjnene, når det gælder om at sikre, at der gennemføres reformer, ved at samarbejde med Kommissionen for at nå dette. Som allerede nævnt har Kommissionen gennem SEM 2000-initiativet gjort en stor indsats for at forbedre både dens interne økonomiske forvaltning og dens samarbejde med medlemsstaterne.
Disse foranstaltninger er så småt begyndt at vise resultater, og vi vil fortsætte med at overvåge fremskridtet nøje. Kommissionen har også generelt reageret konstruktivt på Revisionsrettens bemærkninger. I en række tilfælde er der allerede truffet foranstaltninger til genindvinding af fejlanvendte penge, til nedsættelse af forudbetalingsniveauet og til eliminering af passive forpligtelser. Kommissionens tilsagn om at fremsætte et forslag til reform af finansforordningen med henblik på at gøre denne klarere og mere egnet til de nuværende omstændigheder er også et nyttigt fremskridt imod en bedre økonomisk forvaltning.
Kommissionen er ved at træffe foranstaltninger, men der må gøres mere. Jeg ved fra drøftelserne i Budgetkontroludvalget, at Parlamentet er særligt bekymret over det manglende fremskridt inden for visse områder. Disse er reelle bekymringer, som Rådet, som De vil se af bemærkningerne til henstillingen, deler i mange tilfælde. Som eksempel kan nævnes en ting, der specielt optager Udvalget, nemlig styrkelsen af bekæmpelsen af svig inden for de europæiske institutioner - her vil De se, at Rådet har opfordret alle institutioner til at bemyndige UCLAF til at foretage undersøgelser i velvalgte sager. Formandskabet ser frem til Rådets snarlige særrapport om UCLAF's virke.
Rådet deler ligeledes Parlamentets holdning om, at foranstaltningerne til støtte af SMV bør være mere tilgængelige og resultaterne mere synlige. Procedurerne for at få bistand til SMV, der er de tilsigtede modtagere, bør rationaliseres og forenkles. Rådet hilser det velkomment, at Kommissionen i december 1997 iværksatte en vurdering af strukturfondenes indvirkning på SMV og har anmodet om, at resultatet vil blive sendt både til Rådet og til Parlamentet. Rådet har også kommenteret svaghederne i Kommissionens forvaltning af den eksterne bistand. Rådet har understreget betydningen af at forbedre den budgetmæssige gennemførelse af både PHARE og TACIS. PHARE-programmet er særlig vigtigt, da det forbereder modtagerlandene på tiltrædelse. Rådet har opfordret Kommissionen til at tage hensyn til erfaringer erhvervet gennem de evalueringer, der har til formål at forbedre disse programmer.
Budgetkontroludvalget har kritiseret Kommissionen for de langsomme fremskridt med foranstaltningerne til en opdatering af ordningen for fællesskabsforsendelse, herunder datamatiseringsprojektet, som vi har hørt om her til morgen fra hr. KellettBowman. Rådet er enig med Parlamentet i, at en modernisering af forsendelsesordningen er væsentlig. Der bør være samarbejde, ikke konfrontation, i dette vanskelige projekt. Ingen forventede vel realistisk, at den storstilede reform af forsendelsesordningen ville være klar inden for tolv måneder, men der er gjort betydelige fremskridt med at forbedre toldkontrolforanstaltningerne. Jeg vil gerne benytte mig af denne lejlighed til især at rose hr. Tomlinson og hr. Kellett-Bowman for deres fremragende arbejde i denne henseende.
Der er også gjort solide fremskridt med at nå til enighed om de lovgivningsmæsige ændringer, der skal til. En afspejling af den prioritet, der gives dette under det britiske formandskab, er, at Rådet er nået til bred enighed om de lovgivningsmæssige ændringer, der skal til for at bane vejen for en mere indgående reform af systemet. Yderligere drøftelser i Rådet er blevet udsat, indtil man har modtaget Parlamentets udtalelse om Kommissionens forslag. Som hr. Kellett-Bowman sagde, er det skuffende, at datamatiseringsprojektet for forsendelsesordningen er blevet forsinket, til dels på grund af projektets indviklede beskaffenhed og den måde, hvorpå det blev undervurderet af Kommissionen. Men Kommissionen har givet sin garanti for, at projektet nu er under ordentlig forvaltningsmæssig kontrol, og jeg har tillid til, at medlemsstaterne vil støtte projektet igennem til dets fuldførelse.
På samme måde var etableringen af det integrerede kontrolsystem en større teknisk og administrativ opgave, der medførte betydelige investeringer og administrative omlægninger. Medlemsstaterne og Kommissionen har samarbejdet om at gennemføre systemet så hurtigt som muligt, og der er gjort gode fremskridt inden for mange områder. Rådet så gerne systemet fuldt gennemført i 1998 og har bedt medlemsstaterne om at sikre, at kontrolopgaver udført ved hjælp af det integrerede administrative kontrolsystem er fuldt ud operationelle og i overensstemmelse med principperne for sund økonomisk forvaltning.
Rådet har i sine kommentarer gjort det klart, at det forventer, at Kommissionen forbedrer sine præstationer inden for alle de områder, hvor der er påpeget alvorlige svagheder, men fremskridt kræver en øget indsats og større årvågenhed fra alle fællesskabsinstitutionernes side. Rådet har henstillet til, at der meddeles decharge og har opfordret medlemsstaterne til at samarbejde med Kommissionen for at sikre, at det man har lært fra beretningen vil blive taget til følge. Dér, hvor der er behov for ændringer her og nu, skal de gennemføres. Dér, hvor der er noget at drage ved lære med henblik på fremtiden, bør det inddrages i den politiske proces. Fra Rådets synspunkt er dette den mest konstruktive vej frem, og det er på denne baggrund, at Rådet henstiller til Parlamentet, at der bør meddeles Kommission decharge for regnskabsåret 1996.

Liikanen
Fru formand, Deres ordfører, hr. Elles, foreslår at udskyde beslutningen om decharge til september måned og anmoder Kommissionen om indtil da at træffe en række foranstaltninger inden for Kommissionens forskellige aktivitetsområder.
Kommissionen tager den fremlagte betænkning til efterretning. Den vil gøre alt, hvad der står i dens magt, for at leve op til Parlamentets ønsker. Jeg kan dog allerede komme med nogle oplysninger om de vigtigste punkter, der berøres af hr. Elles.
Med hensyn til bekæmpelse af svig har min kollega, fru Gradin, i sidste uge sendt et brev til fru Theato om, hvordan informationerne om Kommissionens interne undersøgelser kan sendes til Dem. I øvrigt, som det fremgår af det dokument, Kommissionen sendte til Dem den 18. november 1997 om forbedring af bekæmpelse af svig og korruption, vil UCLAF tage alle nødvendige kontakter til de nationale retlige myndigheder i tilfælde af mistanke om svig eller korruption.
Hvad angår alle de europæiske institutioners bemyndigelse af UCLAF til at udføre undersøgelser overvejer Kommissionen foranstaltninger til styrkelse af UCLAF's beføjelser og mandat inden for Kommissionen med henblik på at sikre dets uafhængighed. UCLAF's fremgangsmåde i forbindelse med bedre at hjælpe de andre institutioner, der står over for undersøgelser om svig, bliver således mere præcis.
Med hensyn til grundlaget for undersøgelsen af transitordningen måtte Kommissionen ændre sin tilnærmelse til new computerized system , NCTS, på grund af dets kompleksitet, der er vanskelig at forvalte. Betænkningen, der er planlagt til september måned, vil redegøre for de fremskridt, der er nået i sagen. Vi håber, at projektet vil kunne virke med fem medlemsstater inden udgangen af 1999, men der har været adskillige vanskeligheder, som De ved.
Inden for landbrugssektoren har Kommissionen i overenstemmelse med Parlamentets beslutning af 18. april 1996 nu forstærket enheden »regnskabsafslutning« med 15 stillinger. Den fremlægger i øvrigt en syntese om iværksættelsen af et integreret kontrolog forvaltningssystem og vil drage eventuelle finansielle konklusioner af en dårlig drift.
Med hensyn til de små og mellemstore virksomheder har Kommissionen iværksat en global vurdering. Det endelige resultat af denne vurdering vil foreligge ved udgangen af året.
Hvad angår udenrigspolitik har Kommissionen foreslået en revision af reglerne for bistand til genopbygningen af ex-Jugoslavien og vil styrke sin delegation i Sarajevo. Her drejer det sig om foranstaltninger, der tager hensyn til den hårde kritik fra Parlamentet og den parlamentariske delegation, som for nylig besøgte Bosnien. Desuden vil Kommissionen fremlægge et forslag til en ny forordning, der skal sigte mod at oprette en samlet ramme for budgetterne og procedurerne.
Med hensyn til decentraliseringen af PHARE-aktiviteterne fortsætter Kommissionen aktivt sin undersøgelse af mulighederne, men den vurderer, at den fuldstændige overførelse af et helt nationalt program kræver lidt mere tid og sandsynligvis først kan ske i 1999. Det skal desuden understreges, at Kommissionen den 15. oktober 1997 besluttede at oprette en fælles tjeneste til forvaltning af fællesskabsbistanden til tredjelande. Det er et vigtigt skridt mod harmonisering, rationalisering og gennemskuelighed med hensyn til proceduren for indhentning af tilbud, indgåelse af kontrakter og generelt for diverse handlemåder. Denne nye tjeneste vil fortsætte decentraliseringsprocessen og den allerede igangværende uddelegering.
Med hensyn til Revisionsrettens kontrol af Den Europæiske Investeringsfonds aktiviteter har Kommissionen altid bestræbt sig på at respektere Rettens kontrolret i overensstemmelse med de berørte institutioner og organers kompetencer. Den foreslår et nyt møde med Retten med det formål at nå til en aftale om dette emne.
Inden for den administrative og budgetmæssige forvaltning har Kommissionen indledt et omfattende internt reformprogram. Der er til dette formål blevet taget hul på fire store projekter. SEM 2000-initiativet, der blev iværksat i 1995, har lagt grunden og skabt instrumenter til en sund finansiel forvaltning. MAP 2000-projektet udgør et supplement inden for personale- og administrationsområdet. Det blev vedtaget i 1997 og fastsætter moderniserings- og driftsrammen for Kommissionen gennem decentralisering, forenkling og rationalisering.
Parallelt har Kommissionen foretaget en tilbundsgående undersøgelse af sine aktiviteter og ressourcer. Resultaterne skal bruges som grundlag for en omlægning af porteføljer og tjenestegrenenes struktur til den næste Kommission. Endelig beskæftiger Kommissionen sig fremover med det vanskelige spørgsmål vedrørende de lingvistiske problemer i forbindelse med de kommende udvidelser.
I sin beslutning medtager hr. Elles Parlamentets beslutninger om turisme, ECHO, PHARE og MED-programmerne som følge af Revisionsrettens forskellige specialrapporter. Disse rapporter er blevet diskuteret meget, og der er ingen grund til, at jeg genoptager denne diskussion. Kommissionen vil naturligvis respektere indholdet i beslutningerne.
Fru formand, jeg tror, at vi bevæger os i den rigtige retning, og jeg er ikke i tvivl om, at Kommissionen i september vil kunne fremlægge elementer, der vil gøre det muligt for Dem definitivt at give decharge for regnskabsåret 1996.

Wemheuer
Fru formand, kære kolleger, for nogen tid siden gik en melding gennem samtlige medier, som rystede næsten alle, gav anledning til vittigheder og sørgede for samtalestof. Det drejede sig ikke om Kommissionen og heller ikke om Parlamentet. En stor bilfabrikant i Tyskland testede en ny bil. Ved denne test skal bilen være væltet. Hvad gjorde bilfabrikanten? Han forbedrede modellen og genoprettede tilliden.
Havde Kommissionen været denne fabrikant, ville den have sagt: Vi anstiller i første omgang en intern undersøgelse af, om der overhovedet var nogen bil, og om der var elge dér på egnen. År senere - firmaets aktier ville for længst have nået bunden - ville vi sandsynligvis have fået en beretning, hvori der havde stået: Der findes sandsynligvis elge, men vi er ikke sikre på, om elgen selv var involveret i, at bilen væltede. Sandsynligvis ville Kommissionen i mellemtiden alligevel have forbedret bilen. Men det ville den ikke have sagt noget om.
Og nu til den mere alvorlige del: Meget af det, vi drøfter i dag, har vi allerede drøftet ofte. Næsten alt det, som ordføreren, hr. Elles, skriver i sin betænkning og som jeg også på min gruppes vegne kan støtte, det vil sige det hele, har vi allerede sagt flere gange. Spørgsmålet om, hvorfor vi nu udsætter afgørelsen om decharge, ligger ligefor, for meget af det, som nævnes dér, kunne vi også have sagt i fjor. Meget af det, der er nyt, fandtes måske i en anden form også allerede i fjor. Vi kunne lige så godt have samlet det og sagt: Decharge med kritiske bemærkninger eller udsættelse af afgørelsen om decharge. Det er en gradsforskel.
Hvad kommer til udtryk deri? Deri kommer et tab af tillid til udtryk. Ikke kun tab af tillid mellem et par medlemmer af Budgetkontroludvalget og Kommissionen. Vi har måske endnu større tillid til Dem end andre. Deri kommer et tab af tillid i de europæiske institutioner til udtryk, og det gælder ikke kun i Europa-Parlamentet, men også i den europæiske offentlighed. Det er et stort problem. Jeg tror ganske vist ikke, at vi kan løse det ved at udsætte afgørelsen om decharge, men vi kan måske gøre det tydeligere.
I denne uge vil der gå meldinger gennem medierne eller der er allerede gået meldinger gennem medierne, som beskæftiger sig med Europa, ikke med afgørelsen om decharge, meddelelse eller udsættelse af decharge. Emnerne er: Udvidelse, fælles valuta og alt det, der står bag begrebet Agenda 2000. Hvis vi ønsker at gøre alt det - og det ønsker vi jo - vil Europa i de kommende år på dramatisk vis ændre ansigt. Vi ønsker denne ændring! Jeg henvender mig både til Rådet og til Kommissionen. Vi ønsker denne ændring. Vi vil være med til at forme den. Men den kommer kun til at fungere, hvis Den Europæiske Unions borgere har tillid til Unionen og dens institutioner og hvis de har en følelse af, at her er der klarhed og gennemskuelighed, der er noget i retning af en demokratisk pligt til at aflægge regnskab, og Parlamentet skal ikke bare komme med et par kommentarer, men det er virkelig inde i en dialog med Kommissionen, som jo kun på denne måde er underkastet en demokratisk pligt til at aflægge regnskab.
Det er grundproblemet, og jeg tror, det er anledningen til, at afgørelsen om decharge udsættes for at gøre det klart, at der er noget, der skal blive bedre - men ikke kun i vores personlige forhold, det er efter min mening slet ikke så dårligt - derimod i virkningen udadtil. Det vil jeg illustrere med et eksempel, fordi næsten alle talere indtil nu har været inde på det i en eller anden form.
Fru rådsformand, jeg henvender mig udtrykkelig til Dem. I forbindelse med kritikken af datamatiseringen af Ordningen for Fællesskabsforsendelse drejer det sig ikke om, at det er en overordentlig vanskelig sag, eller at den er kompleks og varer længere end planlagt. Vi ved alle, at det altid kan ske. Nej, fru rådsformand, mine damer og herrer på Kommissionens pladser, det drejer sig om noget andet: Kravet om datamatisering var det centrale krav fra Europa-Parlamentets første undersøgelsesudvalg. Kommissionens tilsagn om at gøre det og at gøre det til et centralt punkt bidrog væsentlig til, at vi i vores afsluttende betænkning ret beset behandlede Kommissionen ganske venligt og udarbejdede en afbalanceret betænkning med afbalancerede krav og ikke styrtede os ud i en kritik af Kommissionen. De kom os i møde, De fremviste en plan for, hvorledes man kan gå frem.
Nu kan det altid ske, at der kommer noget i vejen. Men hvorfor sagde De det ikke til os? De opstillede en tidsplan, De bekræftede den en gang på et tidspunkt, hvor De allerede vidste, at den ikke kunne overholdes. Det er mistillidspunktet! Først efter forespørgsler, for sent og ufuldstændigt informerede De os om, at - og hvorfor - der var indtrådt en forsinkelse. Det er den ubehagelige følelse. Ikke, at der ikke skulle være noget, der kunne blive forsinket i et så komplekst projekt. Det forstår vi godt. Vi lever trods alt stadig i denne verden og ved, at noget kan gå galt, at det kan være vanskeligt, og at man måske ikke kan overholde tidsplaner. Men at De igen ikke har informeret os, det er det punkt, jeg nævnte, punktet om at skabe tillid. Det er væsentligt. Derfor rammer det os måske langt hårdere end andre punkter.
Eller for at tage et andet eksempel: det integrerede kontrolsystem. Hvor ofte har vi talt om det? Der var frister, der blev forlænget, og igen og igen hørte vi: Vi er på vej, vi vil øve indflydelse på medlemsstaterne, vi vil gøre det. Vi tror det jo gerne. Men hvorfor står vi så igen og igen dér og bliver nødt til igen og igen at rejse det samme krav, og hver gang bliver det alligevel værre? Det er ikke tilstanden, der bliver værre, det værste er, at vi ikke længere tror på det, De siger til os. Det er faktisk fatalt.
Et sidste punkt - hr. Elles kom ikke ind på det - som kom med takket være hr. Bourlanges' ændringsforslag. Han beskæftiger sig med personalepolitikken. Også her gælder: Meget af det, der er blevet kritiseret i forbindelse med andre punkter, som gennemførelse af programmerne osv., hænger sammen med, at Kommissionen så siger til os, vi har ikke personale nok, vi har flaskehalse osv. Vi accepterer det. Men på et eller andet tidspunkt skal der altså også her lægges en plan frem, skal der være gennemskuelighed. Når vi får at vide, at der stadig er effektivitetsreserver, at man kan omstrukturere, så skal vi have at vide, hvor store de er, hvornår de mobiliseres, og hvorledes de mobiliseres. Hvis det så rent faktisk forholder sig sådan, at Kommissionen mener, at vi ikke kan gå ind i det nye årtusinde med væsentlig flere medlemsstater og stadig flere opgaver, på et eller andet tidspunkt er reserverne brugt op, så skal den også sige det til os og bevise, at det er rigtigt. Det går ikke, at den ved hvert lille program siger: Dér manglede vi fem mand, og dér manglede vi tre, og dér manglede vi måske 20 mand. Derfor uddelegerede vi det til et eller andet firma. Senere, år senere - som det altid har været, når vi har beskæftiget os med det - siger den: Det var egentlig grunden, men vi er på rette vej. Ja, vi er på rette vej, det mener jeg også. Men vi skal da ikke kun vise, at vi er på rette vej, men vi skal også vise det på en sådan måde, at der er nogen, der kan tro på os.
Jeg vil lige sige én ting til, og det bliver det sidste i denne omgang: Der findes en institution, som i Den Europæiske Union har ansvaret for eller kan øve indflydelse på, at befolkningen har tillid til Kommissionen. Det er Europa-Parlamentet. Hvis De ikke overbeviser os, hvis De ikke tilkæmper Dem eller opnår vores tillid på ny, vil ingen i Den Europæiske Union fremover nære tillid til Dem, for De kan jo ikke selv vælges hverken til eller fra. Vi er formidlerne, vi er det demokratisk legitimerede organ. Vi har for fremtiden brug for en stærk Kommission, vi har også brug for et stærkt Parlament. Men Parlamentet har brug for en Kommission, som det kan samarbejde med og sige til: Ja, det, der sker dér, det bekræfter vi, det støtter vi helt og fuldt!

Theato
Fru formand, under forberedelsen af decharge til Kommissionen for 1996 var der en glædelig fornyelse. For første gang har Rådet efterkommet et krav, som Parlamentet har stillet i mange år, og i god tid fremlagt sin henstilling om decharge, som så med deltagelse af formanden for Rådet kunne drøftes udførligt inden afstemningen i Budgetkontroludvalget. Det vil jeg gerne endnu en gang sige minister Liddell hjertelig tak for her.
Hvad angår decharge for 1996 som sådan, ser det ikke så positivt ud. I sin udmærkede betænkning, som jeg oprigtigt lykønsker ordføreren, hr. Elles, med og som blev vedtaget enstemmigt i Budgetkontroludvalget, foreslås der en udsættelse af afgørelsen om decharge, efter min mening med rette. Støttet på Revisionsrettens beretning, som vi endnu en gang takker formanden, professor Friedmann, der er til stede i dag, og alle Revisionsrettens medlemmer for samt på grundlag af uddybende informationer fra og drøftelser med Revisionsretten og Kommissionen, nævner ordføreren fem tungtvejende grunde som basis for udsættelsen af afgørelsen om decharge. Dertil kommer, at Revisionsretten har nægtet at give en generel garanti, som det normalt sker for strukturfondene, medens bedømmelsen af landbrugssektoren falder noget bedre ud.
Der er stadig en sidste frist for bedømmelsen af DAS, men så snart Amsterdam-traktaten er ratificeret, er Parlamentet forpligtet til fuldt ud at inddrage resultaterne deraf i afgørelsen om decharge. Jeg er her helt enig med hr. Wynn i hans udtalelser om, at vi inden da i institutionerne nøje bør drøfte, hvorledes vi skal håndtere DAS for fremtiden, hvorledes DAS opstilles og anvendes. Der er, så vidt jeg ved, endnu aldrig blevet opført et så stort antal grunde til udsættelse. Beviser det, at manglerne i gennemførelsen af budgettet bliver flere? Det beviser i hvert fald, at Parlamentet i sin kontrolfunktion kristiserer disse mangler og kræver dem afhjulpet. Efterkommer Kommissionen ikke vores krav inden for den fastsatte frist, der udløber i september 1998, kunne det ende med, at vi nægter at meddele decharge, hvilket så ville medføre et mistillidsvotum med følgende afsættelse af Kommissionen.
Men vi skal ikke fremsætte trusler, det siger ordføreren udtrykkeligt, og det er jeg enig med ham i. Tværtimod, vores udgangspunkt er konstruktivt. Netop ved at påvise de svage punkter og ved at kræve, at de skal afhjælpes, gør vi vores til, at budgetmidlerne anvendes sparsommeligt og fornuftigt og bidrager således tillige til, at borgerne får tillid til Europa og Europas institutioner.
Ser man på de enkelte kritikpunkter i den foreliggende beslutning, kan den nuværende Kommissionen ikke længere undskylde sig med, at manglerne skyldes dens forgænger. Den har nu siddet i embedet længe nok til, at den kunne have iværksat forbedringer. Det gælder Ordningen for Fællesskabsforsendelse, hvor den datamatisering, den selv betragtede som en hastesag, ikke gør fremskridt, såvel som bekæmpelsen af dårlig forvaltning og svig samt den svigtende forvaltning af PHARE-, TACISog MED-programmerne, turismen vil jeg slet ikke nævne. Det allerede ofte kritiserede onde, at det integrerede kontrolsystem for landbrugsudgifterne som helhed ikke er blevet gennemført, vejer her lige så tungt som ineffektiviteten i støtten til SMV.
Hvad angår UCLAF, glæder det mig, at der her anstilles overvejelser, der går i den retning, som Parlamentet i længere tid har tilstræbt. Jeg indrømmer gerne, at Kommissionen navnlig i den seneste tid har bestræbt sig på at efterkomme vores krav, og jeg er enig med fru Gradin, med Dem, hr. Liikanen, og med hr. Van den Broek i, at vores katalog over klager efterhånden skal decimeres. Men det skal være sket inden september. Og vær venlig at give os klare svar på klare spørgsmål. Det gælder for øvrigt også for Deres tjenestemænd. Langstrakte forklaringer på et svært forståeligt sprog tilslører mere, end de oplyser.
Til slut vil jeg give Kommissionen et råd: De skal ikke misforstå den af hr. Elles anførte talemåde om, at revisoren er en vagthund, ikke en blodhund, derhen at den hund, der gør, bider ikke. For øvrigt vil jeg gerne til slut give udtryk for min tak og anerkendelse over for ordførerne hr. Wynn, hr. Blak og hr. Kellett-Bowman. De har ydet et fremragende stykke arbejde, og deres betænkninger blev vedtaget enstemmigt i Budgetkontroludvalget. Det anmoder jeg plenarforsamlingen om også at gøre.

Giansily
Fru formand, kære kolleger, dechargeproceduren for budgettet for 1996 har i kraft af dens helt specielle kontekst og de alvorlige problemer, den medfører, intet til fælles med den rutinemæssige behandling, som vi så ofte tidligere har set, men den åbner op for en vigtig politisk vurdering af situationen i Den Europæiske Union.
På et tidspunkt, hvor vi står over for indførelsen af den fælles mønt og starten på forhandlinger, der skal føre til en udvidelse uden fortilfælde i Europa, og hvor Unionen, hvis den endelig vil vinde befolkningens uundværlige støtte til sine planer, mere end nogen sinde har brug for gennemskuelighed, konstaterer vi således, når vi undersøger gennemførelsen af udgifterne på budgettet for 1996, en udbredt svig og korruption samt en utilstrækkelighed hos Kommissionen, som stadigvæk giver det uheldige indtryk, at den er ude af stand til at afsløre og få styr på korruptionen. Kommissionen er ansvarlig for den korrekte anvendelse af fondene over for den europæiske borger. Den synes ikke at leve op til dette ansvar. Det er således tredje gang i træk, at Revisionsretten afviser at give en samlet positiv udtalelse om de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed. Ikke desto mindre erklærede Kommissionen ved dens indsættelse i 1995, at den ville iværksætte en tilbundsgående aktion for at forbedre den finansielle forvaltning bl.a. inden for dens egne tjenestegrene.
Jeg skal ikke ophæve mig selv til dommer over Kommissionen eller indlede undersøgelser af den, men blot minde alle institutioner om det krav om gennemskuelighed og sammenhæng, som vi må påtage os over for de europæiske borgere. Det drejer sig om Europas troværdighed, institutionernes fremtid og de store igangværende projekters succes. Det drejer sig om et håb, som de yngre generationer vil blive stærkere af eller helt miste.
Omfanget af uregelmæssigheder og svig inden for turistsektoren og Kommissionens skødesløshed, der ophober forhalingsmanøvrer og forsinker den kommunikation og information, Parlamentet kræver, er ikke et eksempel på gennemskuelighed og god forvaltning. Over for den meget mangelfulde forvaltning af fællesskabsforsendelserne, som Parlamentets undersøgelsesudvalg efter et ihærdigt arbejde afslørede, og hvor mange milliarder ecu er forsvundet, mens alle mulige slags svindlere har tjent formuer på proceduren for fællesskabsforsendelser, kunne man så ikke forvente, at Kommissionen viser sig energisk og velvillig med hensyn til en omgående overvejelse af henstillingerne fra det omtalte undersøgelsesudvalg. Desværre har Kommissionen indtil nu ikke udført nogen tilbundsgående reform af fællesskabsforsendelserne.
I betragtning af den forværring af korruptionen, som har gjort sit indtog i visse institutioners tjenestegrene, hvorfor har Kommissionen så stadig ikke, som den i øvrigt blev opfordret til af Rådet, udarbejdet bestemmelser for en UCLAF-mission på tværs af institutionerne, som ville sikre den en øget interventionskompetence, der er uundværlig lige nu. Hvad kan vores ordfører gøre andet, under disse omstændigheder, end at foreslå en udsættelse af dechargeafgivelsen for at give Kommissionen en ekstra frist til og mulighed for at handle. Det er nu op til Kommissionen at tage konsekvensen og til fulde leve op til sit ansvar.

Mulder
Fru formand, for min gruppe er det centrale punkt i denne debat, særligt når det drejer sig om Wynnbetænkningen, om opfølgningen af dechargen for 1995 og Elles-betænkningen om decharge for 1996, hvor seriøst tager Kommissionen Parlamentet? Det er allerede sagt, jeg tror, at Kommissionen gør klogt i at tage Parlamentet meget alvorligt. Det er godt for den offentlige mening, men det ville også være godt for Kommissionen.
Lidt om Wynn-betænkningen. Han fik ret, jeg vil rigtignok sige noget om svinepesten. Hvordan virker det nuværende system? Hvis der udbryder svinepest et eller andet sted i Europa, godtgøres dette af EU's budget med 50 eller 70 %. De resterende beløb skal udredes af de nationale kasser. Hvert land har sit eget system. I det ene land bærer landmændene selv hele ansvaret. I andre lande betaler regeringen. Spørgsmålet til Kommissionen er: Er det ikke klar konkurrenceforvridning? Skal der ikke gøres noget ved dette? Er det ikke indirekte statstilskud, hvis regeringen betaler?
Andet spørgsmål. Bør systemet ikke vurderes med hensyn til risikoen - hvis der er risikable systemer, så bør de interesserede yde større bidrag. Vedrørende Elles-betænkningen. Min gruppe kan i store træk godkende denne betænkning. Særligt med henblik på Agenda 2000 er det nødvendigt, at det integrerede indtægtsstøttesystem gøres fuldkomment. Hvis vi udvider dette system, kan vi ikke have et system, der fungerer dårligt. Min gruppe vil altså stemme for Elles-betænkningen. Vi håber, at Kommissionen inden årets udgang kommer med tilstrækkelige argumenter til at overbevise Parlamentet om alligevel at yde decharge.

Müller
Fru formand, hr. Liikanen, mine damer og herrer, i slutningen af december 1995 stillede vi under budgetproceduren betydelige midler til rådighed til genopbygningen i det tidligere Jugoslavien. Siden den tid har jeg derfor sammen med andre kolleger - og navnlig med hr. Giansily - bestræbt mig på at undersøge, hvorfor det dog falder Kommissionen så svært at forvalte disse midler hurtigt - fordi det skulle være en hjælp til hurtig genopbygning - effektivt og i en ruf og sørge for, at de når frem til bestemmelsesstedet.
Min lære af det, vi nu gør i dechargeproceduren, er: Igen og igen appellere til Kommissionen om dog at gøre det bedre, sørge for et bedre retsgrundlag, ikke lytte så meget til Rådet, ikke i den grad lade sig presse af Rådet, der naturligvis også har sin andel i denne historie. Alt det bar ikke frugt, før vi satte et middel ind, som vi kan udøve pres med, og dette middel var den reserve, vi opførte under den sidste budgetprocedure. ECU 30 millioner bliver i år ikke anvendt til Bosnien, medmindre situationen til sommer er blevet påviseligt bedre. Vi har brug for et hensigtsmæssigt retsgrundlag, på hvilket alle budgetposter kan gennemføres pålideligt, hurtigt og effektivt, det vil sige pålideligt, effektivt og veluddannet personale på stedet og først og fremmest, og her er der åbenbart stadig betydelige betænkeligheder i Kommissionen, en decentral beslutningsprocedure!
Vi har med delegationen på stedet tydeligt kunnet se, at beslutningsprocedurerne er uduelige i Bruxelles, hvor ingen ved, hvorledes situationen konkret ser ud på stedet, og hvor alle skubber akterne frem og tilbage. På stedet kan folk ikke bygge parlamentet, ikke bygge skoler, fordi der er grus i maskineriet i Bruxelles. Det er simpelthen en tilstand, som virkelig ikke må vare ved længere! Dette middel til at udøve pres, som reserven er, har ført til - det er den lære, jeg har draget deraf, nemlig at Kommissionen til sidst reagerer på et pres - at der nu igen fremsættes nye forslag, og derfor er udsættelsen af afgørelsen om decharge så vigtig.
Kommissionen har allerede ved flere lejligheder sagt: Ja, vi har også læst Revisionsrettens beretning, og nu er alt allerede bedre! Denne gang vil vi virkelig se nøje på, om Kommissionen har taget ved lære, om den er i stand til at forbedre sine egne ledelsesstrukturer, og om den er i stand til at gøre den politiske skade god igen, som vi pådrager os med en sådan fremgangsmåde i Bosnien. Der rejser sig nemlig ikke kun det spørgsmål, om vi anvender skattepengene effektivt, men i Bosnien drejer det sig om, hvilket billede man dér får af Den Europæiske Union. Hvorfor er amerikanerne bedre? De er ikke bare bedre mennesker. Naturligvis ikke, de har heller ikke bare bedre eller dårligere tjenestemænd, end vi har! De har en klar strategisk idé om, hvad der er behov for, og de har effektive instrumenter. At lære af amerikanerne er i dette tilfælde ikke at sige for lidt, når det drejer sig om Bosnien!
Jeg vil anmode Kommissionen - i dette tilfælde hr. Liikanen - om virkelig at notere sig, at der ikke kun er et problem i Bosnien. Min tese er: Der er et problem GD I A i Kommissionen. Vi meddeler naturligvis Kommissionen decharge som et kollektiv, men den skal, netop fordi den drøftes her som et kollektiv, være i stand til internt at korrigere strukturerne således, at der, når der begås fejl et sted, er mulighed for at korrigere det internt. Jeg satser på, at De, hr. Liikanen og navnlig hr. Santer, udnytter tiden frem til den 15. september på denne måde. Så vil Europa-Parlamentet også kunne behandle Dem anderledes!

Dell'Alba
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg kan fuldt tilslutte mig det, der hidtil er blevet sagt. Det er altid en ubehagelig rolle for Parlamentet at skulle konstatere, hvordan skatteborgernes penge, de penge, for hvis korrekte anvendelse vi skal til stå til ansvar - og det er netop Europa-Parlamentets rolle i særlig grad - anvendes på denne måde, der bestemt ikke kan siges at opfylde de kriterier for sund finansiel forvaltning, som traktaten fastsætter som en forpligtelse. Jeg tænker her især på et kapitel - de eksterne aktioner - hvor Unionens indsats bør være upåklagelig og ligefrem inspirere til efterfølgelse fra tredjeparters side.
Bortset fra nødhjælpsbistanden, som ECHO har stået for, forekommer det mig, at alle de andre udgiftsposter lider under en uacceptabel ophobning af forsinkelser, men også desværre af en række uforeneligheder, som vi kan konstatere på hver eneste budgetpost. Vi kender alle direkte til retfærdige, objektive og uimodsigelige klager fra operatører i de ikke-statslige organisationer og andre organisationer, der udfører arbejdet i marken og må vente 18-24 måneder fra det øjeblik, hvor en forpligtelse er blevet indgået og undertegnet af Kommissionen, indtil pengene udbetales. Disse forhold er ganske simpelt uforståelige, også for os medlemmer. Mange af os, der deltager i Budgetudvalget, forstår ikke, hvorfor nogle budgetposter i den grad er forsinkede, og her tænker jeg på en bestemt, hvor der i løbet af 6 år er ophobet forsinkede betalinger for ECU 150 millioner. Sådanne tal bør efter min mening få Parlamentet til at træffe de nødvendige forholdsregler.
Når jeg så samtidig hører om personalepolitiske initiativer, der på den ene eller den anden måde degraderer den europæiske offentlige forvaltning - f.eks. i form af forslag om at begrænse varigheden af stillinger på høje niveauer til 5 år, der oven i købet ikke kan fornyes - ja så bliver jeg bekymret.
Det grundlæggende problem, kommissær Liikanen, bør behandles i form af en helhedsløsning, der først og fremmest må tage udgangspunkt i, hvad vores ønsker til en personalepolitik og til den europæiske offentlige forvaltning udgør. Denne europæiske forvaltning bør forbedres og reformeres der, hvor der er mangler, men også sådan, at man fremmer det, der i hvert tilfælde indtil for nylig var et hverv, som man påtog sig i en ånd af opofrelse og arbejdsglæde. Hvis målsætningen derimod er at gennationalisere alt, så er det ikke mærkeligt, hvis resultaterne i det praktiske arbejde påvirkes af dette angreb på den europæiske offentlige forvaltning.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, for tredje gang har Revisionsretten afvist at give en samlet positiv udtalelse om lovligheden og rigtigheden af de udbetalinger, der er foretaget af Kommissionen. Dette har fået vores ordfører til at sige, at over for en sådan dom fra revisorerne ville medlemmerne af en bestyrelse i et multinationalt firma sandsynligvis tage deres øjeblikkelige afsked.
Denne gang, i modsætning til årene 1994/1995, foreslår Budgetkontroludvalget os at overveje, hvorvidt den tillid, Parlamentet har vist Kommissionen, stadig bør være gældende. Kommissionen har nu fungeret i tre år. Den erklærede ved sin tiltrædelse sin vilje til at iværksætte en tilbundsgående aktion for at forbedre den finansielle forvaltning, og den er ikke længere berettiget til overbærenhed.
Jeg glæder mig på vegne af min gruppe over den voksende bekymring hos medlemmerne af Budgetkontroludvalget med hensyn til fællesskabsfinansernes mere end bekymrende tilstand, og jeg bifalder de grunde, der fremgår af betænkningen, til at udsætte dechargeafgivelsen. Hvordan kan man handle anderledes i lyset af de to beslutninger, der blev vedtaget af vores Parlament, den første med hensyn til MED-programmet - som havde understreget de alvorlige uregelmæssigheder, der blev begået af Kommissionen - og den anden, der er af nyere dato, om beskyldninger om svig og uregelmæssigheder inden for turistsektoren.
Jeg ønsker altså - som adskillige talere - at ordførerens håndfasthed følges op, og at der, i mangel af konkret svar fra Kommissionen på de krav, der fremgår af betænkningen, virkelig kommer et mistillidskvotum, at vores gode intentioner ikke forsvinder hurtigt, og at nogle få velgørende ord fra Kommissionen ikke er tilstrækkeligt for størstedelen af Parlamentet til at meddele decharge. Kort sagt ønsker jeg, at de vagthunde, hr. Elles nævner i sin betænkning - jeg ser i øvrigt, at han allerede er taget afsted - bliver til sporhunde snarere end pudler. Det ville således fortsat være skatteyderne i medlemsstaterne, der er til grin.
Jeg afslutter, hr. formand - Deres forgænger gav uden problemer eksta taletid til de andre talere - med at sige, at med hensyn til Wynn-betænkningen, så lad os for Guds skyld spare EUF, der som den eneste har modtaget en positiv udtalelse fra udvalget. Den er ikke medregnet i budgettet og kontrolleres stadig af medlemsstaterne. Lad det blive derved.

Tappin
Hr. formand, jeg vil primært henvende mine bemærkninger til hr. Kellett-Bowmans betænkning om satellitagenturerne.
Dette er en vigtig betænkning, for det er den sidste i den første række betænkninger om de to ældre agenturer, i Dublin og Thessaloniki. Men den anfører også i bilaget de principper, som vi vil tage op i den nye dechargeprocedure i henhold til KellettBowman-betænkningen, som Parlamentet har vedtaget - og som jeg håber, Rådet vil acceptere - om decharge for de nyere agenturer, der er blevet etableret. Dette vil ikke kun give Parlamentet bemyndigelse med hensyn til budgettet men også med hensyn til bevillingskontrollen, efter at bevillingerne er blevet tildelt de forskellige agenturer.
Som hr. Kellett-Bowman påpeger i denne betænkning, er en fælles betænkning en fremragende idé. Temaer kan behandles på tværs af agenturer, og horisontale spørgsmål kan sammenlignes mellem agenturerne. Vi kan udvikle temaer og få god kontrol med agenturerne i fremtiden. Vi kan også se på hvert enkelt agentur for sig. Det er noget, man kan glæde sig over.
Jeg er også glad for det tredje argument, som er fremført i hr. Kellett-Bowmans betænkning om, at der vil være et input fra de faste udvalg selv, eftersom de er bedst placeret til at evaluere agenturernes arbejde, da det henhører under deres udvalg.
Lad mig kort komme ind på agenturerne i betænkningen, og først Dublin-agenturet. Her støtter jeg fuldt ud, hvad hr. KellettBowman har sagt om denne rapport. Jeg er glad for de bestræbelser, der er gjort af Dublin og Bilbao for at begrænse dobbeltarbejde og minimere konflikter mellem agenturet i Dublin og agenturet i Bilbao. Det har ikke været nemt. De to direktører bør roses for dette. Hr. Kellett-Bowman henviser til et aftalememorandum, der skal underskrives af de to direktører. Jeg håber også, at Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget kan få en kopi af dette aftalememorandum, såvel som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Det er vigtigt, at vi har et arbejdspapir at arbejde med i fremtiden i budgetmæssige anliggender.
En ting, jeg gerne vil tage op om Dublin-spørgsmålet, er en ting, der ikke fremgår af Dublin-budgetregnskaberne, nemlig det beløb, der ikke er opsparet som følge af kurstab i forbindelse med valutaveksling. Jeg rejser dette spørgsmål i arbejdsdokument nr. 4 til Budgetudvalget og gør dem igen opmærksom på det, især eftersom Dublin har mistet omkring ECU 1 million i valutakurstab i 1996. Indtil der foreligger en fælles valuta med alle lande, som er værtslande for agenturer, som deltagere, vil problemet med valutakurssvingninger være et reelt problem. I løbet af de næste par år kan det meget vel blive endnu mere alvorligt for agenturer, der ligger i de lande, der forbliver uden for den fælles valutas første bølge. Jeg vil tale ihærdigt for en mekanisme, der korrigerer både positive og negative effekter af valutakurssvingninger. For når vi vedtager et budget for et agentur, så bør vi rent faktisk sikre, at agenturet får det budget, vi vedtog og ikke pådrager sig tab af årsager, det ikke selv er herre over.
Hvad Thessaloniki angår, er jeg glad for det fremskridt, der er gjort for at løse personaleproblemerne. Kommissær Liikanen må roses for det arbejde, har har gjort for at opnå dette.
Et andet punkt, jeg ønsker at tage op, er forslaget vedrørende byggeriet. Det er nu syv måneder forsinket i forhold til tidsplanen. Som De ved, satte Parlamentet gang i denne sag ved at tilbageholde en betaling. Denne fremgangsmåde viser, hvordan vi kan få en virkning og få et byggeri startet, når vi tilbageholder pengene. Hvis der skulle være behov for at understrege dette, så kan vi blot pege på Alicante - varemærkeagenturets - undertegnelse af en aftale med den spanske regering om et byggeri til ECU 24 millioner uden ordentlig kontrol eller høring af Parlamentets Budgetudvalg. Det er noget, der bør følges.
Jeg vil derfor gerne føje min stemme til henstillingen og tilføje en anmodning, om at Kommissionen orienterer os om forslag til garantier, der kan anvendes, når der opstår et byggespørgsmål.

Bourlanges
Hr. formand, tre minutter til tre bemærkninger: forsendelse, personale, EUF.
Med hensyn til forsendelse er alt sagt. De har truffet forholdsregler, De er forsinket med hensyn til edb, og De vedkender Dem dette.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på et klart faktum: Fra det øjeblik vi forbedrer situationen med hensyn til forsendelse, vil vi på ny se typiske former for smugling udvikle sig. Vi konfronteres her med utilstrækkeligheden i hele vores toldsystem: mangel på information, integration, homogenitet og sommetider motivation.
Jeg ønsker ikke, at fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne fortsat sakker bagud i denne sag, at vi mærkbart forbedrer kontrollen med forsendelsesprocedurerne, mens svindlerne vender tilbage til mere traditionelle former for kriminalitet, som vi ikke vil være lige effektive til at bekæmpe.
Bemærkning nr. 2: personalet. Her har jeg et synspunkt - og fru Wemheuer har nævnt dette - der går lidt i den anden retning, nemlig at der ikke er tvivl om, at midlerne til personale, som fællesskabsinstitutionerne og især Kommissionen råder over, er utilstrækkelige, samtidig med at antallet af missioner vokser, at Den Europæiske Unions kompetencer udvikler sig, og at antallet af medlemsstater øges.
Vi befinder os i en situation, hvor De forvalter en Europæisk Union, der snart vil tælle 500 millioner indbyggere, med et horisontalt driftspersonale i generaldirektoraterne på ca. 10.000 personer. Det er temmelig latterligt. Og hvad er Deres reaktion? Tilbageholdenhed. De planlægger decentralisering, men en sådan finder sine grænser inden for det, jeg, blufærdigt, vil kalde en stigende heterogenitet i de nationale administrative forvaltninger. De planlægger privatiseringer og uddelegering af arbejde til tredjemand. Principielt er vi ikke imod dette, men vi har, i lighed med Revisionsretten, på fornemmelsen, at dette sker på en overdreven og ukritisk facon. Det er ikke tilladeligt, at et vist antal beslutninger med hensyn til orientering eller fordeling af fonde betros til tredjemænd. Endelig planlægger De en »eurodeployering«. Vi forventer, at De inden for dette område viser, hvad De kan, men vi vil tage dets begrænsninger til efterretning.
Bemærkning nr. 3: EUF. Ordføreren hr. Wynn har ret i at foreslå decharge, selvom vi er meget utilfredse med konklusionerne fra Amsterdam. Det er ikke dechargens formål at være appelret for traktaten, selvom Det Europæiske Råd og statscheferne, som har underskrevet Amsterdam-traktaten, har udvist en bemærkelsesværdig mangel på ambitioner.
Men problemet med det lovgivningsmæssige fundament bekymrer os. På dette punkt er vi meget overbærende med Dem, men det må ikke ske igen. Hvis De ikke hurtigt finder juridisk hensigtsmæssige løsninger til at rette op på den afbrudte kontinuitet i de Europæiske Udviklingsfonde, kan vi ikke fortsætte denne uendelige overbærenhed. En ugerning, der ikke afsløres, en tolereret ugerning, er ikke tilladeligt i dette Parlament!
Jeg takker alle. Jeg er tydeligvis enig i hr. Elles betænkning og i de andre betænkninger.

Virrankoski
Jeg ønsker at takke alle ordførerne for betænkningerne, specielt hr. Elles for en modig og fordomsfri betænkning. En udsættelse af meddelelse af decharge er en alvorlig foranstaltning. Den kræver tilstrækkelige begrundelser, for ellers vil Parlamentet foretage en handling, som det ikke har beføjelse til.
Efter min mening har hr. Elles fremlagt ganske alvorlige begrundelser. Mangler i forsendelsesordningen udgør et stort problem, fordi de deraf kommende tab åbenbart ligger i milliardklassen. Det bør understreges, at de uopkrævede toldafgifter er til skade for medlemslandene, fordi de skal opfylde deres medlemskabsbidrag med en betaling som er baseret på bruttonationalproduktet. Derfor bliver udviklingen af datasystemet i allerhøjeste grad til gavn for medlemslandene, men Kommissionen bør tage ansvaret for det.
Administrationen af EU-midler er svær allerede på grund af det enorme, geografiske arbejdsområde. Derfor stiller den meget store kendskabsmæssige og endda moralske krav til tjenestemændene i EU. Det mindste man kan kræve er derfor, at EU's interne administration er i orden. Ud over dette skal der lægges mærke til administrationen af programmerne.

Seppänen
Hr. formand, jeg synes, at Europa-Parlamentet for ofte kritiserer Kommissionen for mangel på kontrol og for sjældent medlemslandene for forsømmelse af kontrol. Mange bedrag gøres mulige, når medlemslandenes vigtigste opgave ser ud til at være minimering af andelen af nettoydelser, og nettomodtagernes på den anden side maksimering af andelene. Hvis EU uddeler penge, er det som om, det regner fra himmelen.
Ordførerne for Europa-Parlamentets betænkninger lægger efter min mening i denne diskussion for megen vægt på Kommissionens forsømmelser og undervurderer manglerne i de indenlandske kontroller. Også kontakterne hos Parlamentet og Budgetkontroludvalget ser ud til at være bureaukratiske. De lever i en anden tid. Ingen af dem lever i nutiden.
Parlamentet har systematisk krævet, at europæiske udviklingsfonde inkluderes i det generelle budget, Men det er ikke sket. Således er ansvarsfriheden for anvendelse af de midler nu kun formel, i stedet for at Parlamentet i forbindelse med godkendelsen af det generelle budget, altså i forvejen, undersøger hensigtmæssigheden af midlernes anvendelse.
Fordi der ikke findes et reelt alternativ til godkendelsen af regnskabet, kan vi kun nu anerkende Kommissionens arbejde. Det kan gøres med et gummistempel, uden et kæmpe bureaukrati sættes i gang.

Holm
Hr. formand, min partikollega Müller har allerede taget gruppens argumenter for at udsætte bevillingen af ansvarsfrihed for 1996 op. Jeg vil derfor ikke gentage disse argumenter, men vil blot understrege, at Kommissionen skal have gult kort for dens måde at håndtere visse af de spørgsmål, som er vigtige for os i Parlamentet, på. For mig personligt drejer det sig især om spørgsmålet om manglerne i den demokratiske kontrol af indgreb over for bedragerier med EU-midler, hvilket er et vigtigt problem at få rettet op på. Jeg ved godt, at Kommissionen arbejder med dette, og at vi i Parlamentet har givet en række synspunkter på det.
Med hensyn til hr. Wynns betænkning og bevilling af ansvarsfrihed vedrørende Den Europæiske Udviklingsfond for budgetåret 1996 er V-gruppen helt enig med hr. Wynn om, at den fremgangsmåde, der findes, er mærkelig, nemlig at Europa-Parlamentet skal bevilge ansvarsfrihed, uden at have nogen indflydelse på budgettet. I betænkningen påpeges bl.a. det bemærkelsesværdige i, at penge fra den syvende udviklingsfond uden retligt grundlag er blevet anvendt til finansiering af aktiviteter, der ligger under den fjerde Lomé-konvention. Det er en selvfølge, at disse penge skal tilbagebetales så hurtigt som muligt.
I hr. Kellett-Bowmans betænkning om nogle af de decentraliserede organer er der trods alt nogle små problemer, både i Dublin og i Thessaloniki, som vi må gøre noget ved, bl.a. den finansielle styring i Dublin og bygningerne i Thessaloniki.

Tomlinson
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Rådet med den store opmærksomhed, det dette år har udvist over for dechargeproceduren. Vi har haft vidnesbyrd om en politisk drøftelse i ØKOFIN-Rådet, om en ministers fremlæggelse i Budgetkontroludvalget og om en ministers fremlæggelse her på plenarmødet. Rådet fortjener vores tak og vores lykønskninger for disse tre ting. Det har gjort decharge-forhandlingerne mere seriøse.
Jeg vil gerne ledsage mine lykønskninger til Rådet med en advarsel til fremtidige formandskaber om farerne ved og konsekvenserne af tilbagefald. Hvis de vender tilbage til deres gamle vaner, vil Parlamentet blive lige så indædt imod et fremtidigt formandskab, som det er venligt stemt over for det nuværende. Derfor, mine lykønskninger!
Mit andet punkt er angående forsendelsesordningen. Her vil jeg tage lettere afstand fra min gode ven, kommissær Liikanen. I sit indlæg talte han om, at Rådet havde ændret sin tilgang og beskæftigede sig med fem medlemsstater, som om det var en planlægningshandling. Det er det ikke. Det er et bevis på fiasko. Det var ikke nogen bevidst beslutning at ændre tilgang. Det var, fordi den kontrakt, vi havde om datamatisering, var en fiasko. Samtidig med, at jeg er rede til at lykønske generaldirektøren og personalet i GD XXI, så mener jeg ikke, at vi kan have det ført til protokols, at alt skred mere eller mindre glat frem, og så besluttede vi at ændre vores tilgang. Tilgangen blev ændret, fordi den var en fiasko, og de forbehold, vi har til forsendelsesordningen, er yderst alvorlige, som det fremgår af artikel 4 i hr. Elles fremragende betænkning og artikel 15 i begrundelsen.
Der er i sandhed sket fremskridt. Men fremskridtets rækkevidde, indtægtstabet og den nært forestående udvidelse af Fællesskabet betyder, at dette fremskridt ikke er tilstrækkeligt og ikke støttet af et tilstrækkelig pres.
For det tredje er der revisionserklæringen. Under forhandlingen har der været en række henvisninger til revisionserklæringen. Der er en følelse af, at nogle medlemsstater begynder at betvivle dens nytte, fordi den altid frembringer det samme resultat. Jeg håber, at vi vil fortsætte med at værdsætte revisionserklæringen. Den er et yderst nyttigt værktøj, der på ingen måde bør nedrakkes, fordi den fører til et dårligt resultat. Vi bør helt klart kunne se frem til en forbedring af resultaterne. Men hvis der er enighed om det statistiske grundlag, som revisionserklæringen bygger på, så må vi leve med resultaterne.
For det fjerde er der vores procedurer. Jeg vil gerne atter en gang sige, at vi har et grundlæggende behov for at se nærmere på dechargeprocedurerne. Det er min opfattelse, at vi bruger al for megen tid på den kontradiktoriske procedure mellem Revisionsretten og Kommissionen. Det betyder, at der spildes alt for megen tid, foregår alt for megen langtrukken dialog, alt for megen ødsel brug af revisionsressourcer, således at vi, når vi endelig når frem til dechargeproceduren, står med forældede oplysninger.
Jeg håber, at alle institutionerne vil bestræbe sig på at nå frem til decharge tættere på de begivenheder, den relaterer til. Det betyder en revision af den tid, vi anvender på den kontradiktoriske procedure. Med disse få kommentarer, støtter jeg Elles- betænkningen og lykønsker endnu en gang formandskabet med det arbejde, det har gjort med at politisere denne vigtige proces.

Formanden
På dette tidspunkt bliver Rådets formand, fru Liddell, nødt til at forlade os på grund af et møde, en trilog om værdipapirer. Jeg takker fru Liddell for at have været til stede.

Fabra Vallés
Hr. formand, en af de vigtigste bevæggrunde for det beslutningsforslag, som hr. Elles i dag forelægger for os om udsættelse af dechargen for regnskabsåret for 1996, har at gøre med MEDA-programmerne, og efter hvad vi hører her, ikke kun med MEDA-programmerne. Og det er i denne sammenhæng - MEDA-programmerne - at vi finder to misforståelser.
Den første misforståelse: Europa-Parlamentet eller, mere præcist, Budgetkontroludvalget skulle være imod et decentraliseret samarbejde. Den anden misforståelse: Europa-Parlamentet skulle have blokeret for relanceringen af dette samarbejde. Men jeg vil gerne understrege, at hverken det ene eller det andet er korrekt. Europa-Parlamentet har siden beslutningen af 17. juli 1997, det vil sige i mere end otte måneder, givet grønt lys for relanceringen af nævnte decentraliserede samarbejde. Dette grønne lys vil endog blive bekræftet i den beslutning, som Parlamentet skal stemme om som afslutning på nærværende forhandling.
Men hvordan skulle Parlamentet f.eks. kunne være imod samarbejdet mellem universiteter i medlemsstaterne og i de associerede stater i Middelhavsområdet. Det forholder sig lige modsat - Europa-Parlamentet modsætter sig ikke dette, men der var et alvorligt forvaltningsproblem, og dette forvaltningsproblem var især lokaliseret i Bruxelles, hvor det blev opdaget af Revisionsretten. Og det var Europa-Kommissionen som stoppede programmerne.
Når forvaltningsproblemet er blevet løst, kan programmerne relanceres - naturligvis - men, og jeg vil gerne understrege dette men , det er nødvendigt at drage konsekvenser af det, vi har lært af fortiden. Det er nødvendigt, at Europa-Kommissionen tager ved lære af det.
For det første: Det er nødvendigt, at Europa-Kommissionen spiller en større rolle ved forvaltningen af disse decentraliserede programmer. For det andet: De deltagere, der, selvom de har forpligtet sig til medfinansieringen, ikke har gjort det, skal udelukkes fra deltagelse i de nye programmer. For det tredje: Der skal ske indbetaling af de beløb, som er identificeret som inddrivelige. For det fjerde: Det finansielle tab, og også det alvorlige tillidstab, som er en følge af denne sag, gør det nødvendigt at pålægge disciplinære sanktioner, for der har uden tvivl været tale om grov forsømmelighed. Og for det femte: Europa-Kommissionen skal videresende alle detaljerne i sagen til retsmyndighederne i Belgien, Frankrig og Italien, så de kan undersøge eventuelle juridiske konsekvenser.
Før jeg slutter, vil jeg gerne understrege, at jeg ikke tvivler på Europa-Kommissionens gode vilje til at relancere MEDAprogrammerne, men lige som den gode vilje ikke er tilstrækkelig til at bestå en eksamen, så kom igen til september og vis os, at De har lært noget af det, jeg netop har sagt her - og De skal ikke se på mig på den måde. Rådet har sagt nøjagtigt det samme, selvom det har draget nogle andre konklusioner.

Dankert
Hr. formand, i beslutningen om udsættelse af decharge nævnes der næsten intet om strukturfondene, med undtagelse af de små og mellemstore virksomheder. Jeg tror heller ikke, at det er nødvendigt, fordi problematikken i '95 er nøjagtigt den samme som i '96, og vi har i mellemtiden haft SEM 2000, hvilket har medført en række forbedringer. Jeg tror, at de nye Kommissionsforslag vedrørende Agenda 2000 indeholder yderligere forbedringer, selvom jeg finder, at problemerne med bekæmpelse af svig og om, hvem renterne tilfalder, og hvordan de skal modregnes, stadigvæk ikke er tilstrækkeligt godt sikret i forslagene.
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om et andet punkt. Parlamentet har med jævne mellemrum drøftet den skadelige situation vedrørende implementeringen af Det Parlamentariske Udvalgs henstillinger med hensyn til transit og herunder særligt nævnt efterslæbet, det skadelige efterslæb ved automatiseringen. Det vil jeg også understrege. Men jeg har i den nederlandske presse, den 25. marts, set et nyt punkt, der på den ene side er interessant og på den anden side meget foruroligende. Hr. formand, vi er i henstillingerne fra Det Parlamentariske Udvalg gået ud fra, at transitten kun kan fungere, hvis toldvæsenet i EU fungerer som en enhed. Jeg behøver ikke at sige én tjeneste, men fungerer som en enhed. Jeg lagde mærke til en beretning, der vedrører Spanien. Hr. formand, i denne avisartikel fra den 25. marts læste jeg, at den spanske regering vil gøre cigaretfabrikanterne, altså producenterne af cigaretter, direkte ansvarlige for det ulovlige salg af cigaretter. Det er således det glædelige, men jeg tror, at det samtidig vil få hele systemet til at bryde sammen, fordi de spanske myndigheder ser ud til at påstå, at virksomhederne vel vidende og på trods af advarsler sælger til kendte smuglere. De spanske myndigheder skulle have registreret disse smuglere.
Hr. formand, det giver anledning til spørgsmål som: Er det juridisk muligt? Fordi, hvis afgifterne ikke indbetales, har man pligt til at søge efter de skyldige, men risikoen for at blive draget til ansvar ligger hos eksportørerne. Hr. formand, bliver de fritaget for dette ansvar eller er fabrikanternes bøder et supplement til dette ansvar? Jeg tror, at der i begge tilfælde er tale om et præcedenstilfælde i EU. Hr. formand, i den forbindelse er det også interessant at få oplyst, nu hvor vi fra avisen ved, at de spanske myndigheder har en sort liste, om denne sorte liste også er blevet tilsendt Kommissionen og de andre toldtjenester. Det ville trods alt gøre arbejdet noget nemmere.
For det tredje rejser der sig spørgsmålet om, hvorfor fabrikanterne i USA og Det Forenede Kongerige ikke har reageret på de spanske myndigheders henstillinger om at indstille leverancerne til kendte smuglere. Dette spørgsmål vil eventuelt også på grund af den ensidige forkyndelse kunne medføre vigtige forskydninger i handelstrafikken. Derfor finder jeg, at der er god grund til at stille spørgsmål herom til Kommissionen, med den slutkonstatering, at det nu er på høje tid, at medlemsstaterne indser, at denne type sager skal løses i fællesskab og med Kommissionen. Så snart der gennemføres individuelle operationer bliver tingene blot meget værre end det, som Det Parlamentariske Udvalg allerede har konstateret.

Bardong
Hr. formand, mine damer og herrer, budgetkontrollens mølle maler langsomt og altid det samme sure korn. Det drejer sig nu om budgettet for 1996. Revisionsretten forelagde os sin beretning i 1997. Lige siden har vi drøftet den indgående. Men vi når heller ikke frem til afslutningen nu, men ser os nødsaget til at kræve en udsættelse. Den, der udefra betragter vores bestræbelser, kan ikke være særligt begejstret. Alligevel håber vi netop gennem denne udsættelse - vi vedtog den jo enstemmigt i udvalget - at opnå øget effektivitet og et øget pres på Kommissionen. Jeg er også sikker på, at der bliver sat noget i gang frem til september. Men denne metode kan man nok også kun benytte én gang. Jeg tror, at det afgørende pres kun opstår gennem det spørgsmål, om der er stemmer nok til at nægte decharge eller ej, hvad enten det nu skal være i dag eller på et senere tidspunkt. Der er i hvert fald grunde nok, blot vi tænker på den manglende tillid, som mange har været inde på, eller på at Revisionsretten har nægtet at give en generel garanti.
På den anden side nægter Kommissionen jo ikke på nogen måde at give os de nødvendige informationer. Kommissionen reagerer absolut konstruktivt på mange af bemærkningerne, men det er ikke tilstrækkeligt for os.
I de sidste år er det blevet tydeligere i drøftelserne, at der ligger et ansvar hos medlemsstaterne, som jo foretager 80 % af udbetalingerne fra EU, og som derfor også skal varetage kontrollen. Kommissionen har kun ansvaret for kontrollen med denne kontrol. Det forklarer ganske vist nogle af forsinkelserne, men kan ikke undskylde alt. Kommissionen er og bliver ansvarlig, når den ikke blotlægger disse forsømmelser fra andres side eller ikke foreslår tilstrækkelige ændringer.
For øvrigt er Europa-Parlamentets budgetkontrol stærkere end den er i de nationale parlamenter. Virkningen af vores budgetkontrol kan kun forbedres, hvis vi gør det klart, hvem der reelt har ansvaret i hvert enkelt tilfælde, og hvis vi måske en gang træffer en modig afgørelse!

Kjer Hansen
Det er jo trist, at vi skal have denne debat om udskydelse af decharge. Det er trist, for vi skulle hellere bruge kræfterne på at videreudvikle de fælles politikker frem for at skælde ud på Kommissionen. Men årsagerne til at udskyde dechargen er mange, som det fremgår af Elles' glimrende betænkning. Det er velkendte problemstillinger, og Parlamentet er simpelthen nødt til at presse Kommissionen til handling. Jeg har tidligere givet udtryk for, at jeg synes, det er pinligt, at de fælles midler forvaltes så dårligt, som tilfældet er. Og det er skandaløst, at Kommissionen hidtil ikke har formået at gennemføre programmet på PHARE-området mere effektivt og få skabt konkrete og synlige resultater i modtagerlandene.
Men jeg vil gerne udtrykke min påskønnelse af, at vi nu har fået en positiv dialog i gang, og at Kommissionen er indstillet på at tage en række tiltag, som kan rette op på de fejl og mangler, der er i programmet i dag. Og specielt vil jeg gerne kvittere for Kommissionens tilkendegivelse i dag af, at man i 1999 vil gennemføre de forslag, der er fremsat i specialrapporten om PHARE, om at overlade forvaltningen til modtagerlandet selv. Jeg ser frem til at få klar besked om, at man pr. 1. januar vil overdrage forvaltningen af PHARE- programmet til et bestemt land. Jeg vil også gerne have navnet på det pågældende land, og jeg vil kraftigt appellere til Kommissionen om, at den, hvis der skal ske nogle lovmæssige ændringer, sørger for at få fremlagt de pågældende forslag, så vi kan være sikre på, at alle hindringer er ryddet af banen, sådan at vi kan gennemføre en reel decentralisering pr. 1. januar 1999.

Rack
Hr. formand, det hidtidige forløb af denne debat om decharge for regnskabsåret 1996 har efter min mening vist to ting: På den ene side er Unionen og dens medarbejdere bedre end deres rygte. Rapporteringen i alle de betænkninger, der drøftes i dag, har jo for store deles vedkommende vist, at en meget stor del af det, som Europa og Den Europæiske Unions medarbejdere gør, bliver udført korrekt. Betænkningerne har ganske vist også vist, at der er ret så mange svage punkter og misforhold, som man ikke må se bort fra. Jeg vil gerne kort tage stilling til tre af disse punkter.
For det første er det en skandale, at resultaterne fra Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om Ordningen for Fællesskabsforsendelse omsættes til praksis i en sådan sneglefart. På en måde er det et paradoks. Computerne bliver stadig hurtigere. Hvert halve år kommer der en ny generation på markedet, og datamatiseringen af hele denne ordning foregår stadig langsommere.
For det andet har vi i de sidste dage og uger også i Europa-Parlamentet indgående drøftet den helt utilstrækkelige gennemførelsesgrad i Central- og Østeuropa, navnlig hvad angår programmerne PHARE, TACIS og MED. Netop nu ved indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne er denne helt utilstrækkelige gennemførelsesgrad ikke et godt tegn for de kommende år.
For det tredje har vi gentagne gange i enkelttilfælde, navnlig i forbindelse med BSE-Udvalget, konstateret, at vi i Den Europæiske Union - og her først og fremmest for Kommissionens vedkommende - har brug for en ny Tjenestemandslov, så Kommissionen ikke med usvigelig regelmæssighed igen og igen siger til os: Vi kan på grundlag af den gældende Tjenestemandslov ret beset ikke gøre noget, og derfor vil vi end ikke prøve på det. Vi fik i sin tid et løfte fra Kommissionens formand om, at den siddende Kommission ville forelægge en ny Tjenestemandslov. Den venter vi på! Udsættelsen af afgørelsen om decharge skal tages alvorligt. Til efteråret vil vi have andre resultater end nu.

Sarlis
Hr. formand, først vil jeg gerne rose ordføreren for hans betænkning. Jeg tilslutter mig hans indstilling om at udsætte dechargen, og jeg er også enig i de grunde, han anfører herfor i sin betænkning.
Jeg vil gerne kommentere to forhold, det første er det, som i betænkningen betegnes som et manglende demokratisk ansvar fra Kommissionen side. Hvad betyder dette? Eller måske snarere, hvad er det, der generer Parlamentet her? Hr. kommissær, kære kolleger, Budgetkontroludvalget kan ikke tage stilling hverken for eller imod denne decharge, fordi Kommissionen ikke stiller de oplysninger, som vi finder er nødvendige, og som vi officielt anmoder Dem om, til rådighed for os, således at vi kan danne os en mening. De gældende regler for Kommissionens ansatte forbyder dem at stille oplysninger til rådighed for EuropaParlamentet uden forudgående tilladelse fra deres overordnede. Dette forklarer for en stor dels vedkommende, hvorfor vi modtager så få oplysninger, for De må forstå, kære kolleger, at vi ikke kan afgive udtalelse på grundlag af de forskellige kommissærers »æresord« over for Budgetkontroludvalget, af typen »der forekom ikke svig«, eller »der blev udført en undersøgelse, og der fandtes ikke anledning til videre behandling«. Efter min opfattelse bør dette problem afhjælpes gennem en tilføjelse til den interinstitutionelle aftale mellem de tre institutioner, således som man som bekendt gjorde det i forbindelse med undersøgelsesudvalgene. Denne gordiske knude skal løses, man må finde en løsning i form af en måde og en fremgangsmåde, der giver Europa-Parlamentet mulighed for at få kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at kunne give decharge eller ej til Kommissionen for dens gennemførelse af budgettet.
Et andet forhold, som jeg gentagne gange har bragt frem, vedrører Europa-Parlamentet: Vi bør selv snarest muligt foretage de nødvendige ændringer i den måde, som Budgetkontroludvalget fungerer på. Det er noget, jeg understreger og siger ved enhver lejlighed, vi er nødt til at tilpasse os til de behov, der er for tiden, og alt dette er forbundet med den selvstændighed, som UCLAF bør tildeles, da det er et organ, hvis indsats har være vellykket indtil nu. Og UCLAF kan ikke opnå selvstændighed, hvis dets ansatte fortsat skal være underlagt bestemmelserne for Kommissionens ansatte. Hvis UCLAF skal kontrollere Kommissionen, så kan det ikke passe, at det skal være ansatte i Kommissionen, der kontrollerer Kommissionen.

Liikanen
Hr. formand, mange tak for denne drøftelse. Jeg vil kun kommentere to væsentlige udgiftsområder, der er blevet behandlet her. For det første de eksterne programmer og derefter strukturfondene og revisionserklæringen.
Hvad de eksterne programmer angår, vil jeg kort nævne, at Kommissionen traf en vigtig beslutning i efteråret om at skabe en fælles struktur for alle de eksterne programmer. Den er nu ved at blive gennemført, og vi håber, at den snart vil være klar. Det betyder, at forvaltningen af PHARE, TACIS, MEDA og andre programmer vil blive underlagt én fælles struktur, hvor vi håber at kunne standardisere alle procedurer og offentlige udbud og forenkle den måde, hvorpå vi driver de eksterne programmer. Der er alt for mange forskellige procedurer og alt for mange forskellige kontrakttyper. Det er yderst vanskeligt for vores brugere og også meget vanskeligt for os. Hvis vi har enkle, gennemskuelige og standardiserede procedurer, vil det være meget nemmere at kontrollere.
Denne fælles struktur vil blive etableret i år, og vi vil være i stand til at holde Budgetkontroludvalget orienteret om processen. Fru Kjer Hansen talte om decentralisering og spredning, og jeg kan sige, at Kommissionen i princippet er enig. Det er naturligvis sandt, at det er bedre at drive programmerne tæt på de mennesker, som er berørte heraf. Det er noget, vi må gøre for at øge effektiviteten, men balancen mellem effektivitet og kontrol er naturligvis en meget vanskelig balance. Vi må derfor decentralisere så hurtigt som muligt, og modtagerlandet og -myndigheden må være i stand til at omstille deres arbejdsmetoder tilsvarende. Jeg har drøftet dette meget indgående med mine kolleger, og hvad PHARE angår er det klart, at vi kan skride ret så hurtigt frem i nogle sektorer, måske hurtigere end med hele lande.
Hvad angår revisionserklæringen og strukturfondene, er det blevet antydet, at der ikke er sket meget. Måske kan jeg kort nævne, hvad der er sket med strukturfondene, for vi har arbejdet meget grundigt med dette spørgsmål i de sidste par måneder. Vi fik den første revisionserklæring i efteråret 1995. Den viste, at der havde været et højt niveau af uregelmæssigheder, især hvad angår strukturfondene. Uregelmæssigheder, ikke svig. Den nævnte også, at de fleste af disse uregelmæssigheder, måske 90 %, finder sted hos slutmodtageren. Det var i efteråret 1995.
I 1996 nedsatte vi gruppen af personlige repræsentanter for medlemsstaternes finansministre til at afklare situationen. Vi samarbejdede med Revisionsretten og bad om råd fra den, og der var to nøgleområder. For det første var reglerne om berettigelse ikke klare i den eksisterende forordning. Der var ingen aftale om, hvad der var berettiget, og hvad der ikke var. For det andet var finansforordningerne principielt ikke accepteret. Derfor koncentrerede vi os om disse to spørgsmål og var i stand til at afslutte vores yderst omstændelige og vanskelige arbejde inden for et tidsrum af et år, hvorefter vi accepterede berettigelsesbladene for alle strukturfondene, og de trådte i kraft den 1. januar 1998. Hele processen tog omkring 18 måneder.
Kommissionen har også sagt, at de finansielle korrektioner vil træde i kraft den 1. januar 1998 for at klargøre tvivl og flertydigheder i den nugældende forordning, der stammer fra 1993. Samtidig har vi naturligvis forsøgt at se på, hvordan vi kan forbedre hele retsgrundlaget for at undgå denne slags flertydighed i fremtiden. Vi tilførte al vores erfaring med revisionserklæringen til det forberedende arbejde med en reform af strukturfondene. Denne reform, der blev forelagt Dem i forskellige udvalg den 18. marts, har taget hensyn til en lang række bemærkninger fra Revisionsretten og til vores egne resultater. Vi må koncentrere os mere om flere mål. Vi må skære ned på antallet af initiativer: Der vil kun være tre. Vi må forenkle procedurerne omkring forpligtelser. Det vil blive gjort. Når et program godkendes, vil de enkelte dele af programmeringsperioden blive godkendt samtidig. Vi må også nå til enighed om, hvordan finansielle korrektioner bliver foretaget. De nye forordninger er meget klare. Hvis en medlemsstat identificerer en uregelmæssighed, kan den overføre midlerne til et andet projekt. Hvis det er Revisionsretten eller Kommissionen, der identificerer en uregelmæssighed, vil vi inddrage midlerne.
Spørgsmålet om finansiering af forordningen er yderst vigtigt, og vi håber, at dette og de fremtidige formandskaber vil arbejde hårdt på at få den godkendt i tide, så den kan træde i kraft den 1. januar 2000. Vi er begyndt på den yderst vanskelige opgave at finansiere udgifterne til strukturfondene i det lange løb, og jeg er meget glad for at notere formandskabets ord om, at det er en fælles indsats. Der er titusinder af deltagere i fællesskabsprojekterne. Hvad vi end gør i Kommissionen, så kan vi ikke løse hvert enkelt problem i slutbrugerlandene. Vi har vores ansvar, men vi må være i stand til at udføre dem sammen. Jeg vil være glad for at komme tilbage til Budgetkontroludvalget til efteråret. Vi har med formanden og ordføreren drøftet muligheden for at gruppere disse spørgsmål, så vi måske kunne have et par møder inden sommer og gøre sagen færdig til efteråret. Vi vil bevare en åben og konstruktiv indstilling.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Retsforfølgning til beskyttelse af finansielle interesser
Theato
Hr. formand, så sent som på det sidste plenarmøde talte vi i forbindelse med Bontempibetænkningen om beskyttelse af Unionens finansielle interesser, og i dag drøfter vi allerede igen emnet på grundlag af min betænkning derom. Det viser, hvor vigtig denne emnekreds er for Parlamentet. Denne gang drejer det sig om det helt utilstrækkelige samarbejde mellem de nationale justits- og retsforfølgningsmyndigheder i kampen mod den internationale kriminalitet, som skader Unionens budget gennem svig, bestikkelse og hvidvaskning af penge.
I et Europa, der bliver stadig mere åbent både på det indre marked og i forbindelserne med tredjelande, fjernes forhindringerne for de økonomiske aktører. Det ved ofte velorganiserede lovovertrædere tit også at benytte sig af, således som fru kommissær Gradin klart påviser i sin årsberetning om bekæmpelse af svig. Alligevel eksisterer de nationale retsgrænser for efterforskning af og retsforfølgning i anledning af sådanne transaktioner stadig. Det er ikke til at forklare skatteborgeren. Derfor forsøger Budgetkontroludvalget med denne betænkning at vise veje til, hvorledes dilemmaet med den af grænserne afhængige kompetence og de forskellige strafferetlige systemer kan fjernes skridt for skridt, idet første etape skal foregå inden for rammerne af de eksisterende traktater, og senere skal der så muligvis laves et supplement til traktaten, uden at vi allerede nu foreslår tekniske detaljer desangående.
Først rejser der sig det spørgsmål, hvilken medlemsstat der er kompetent i forbindelse med multinationale strafbare handlinger mod Unionens budget. Er det den stat, der opdager den strafbare handling, den stat, på hvis territorium arrestationen finder sted, eller den stat, hvor gerningsmanden eller -mændene er hjemmehørende? Ud over denne kompetencekonflikt støder samarbejdet i internationale anmodninger om retslig bistand også på andre hindringer: f.eks. forhaling ved hjælp af retsmidler med opsættende virkning, ved hjælp af forældede procedurer, der skal afvikles ad diplomatisk vej, princippet om dobbelt rejsning af anklagen, vanskeligheder som følge af de forskelligartede beviskriterier i retsforfølgelsen og tillige strafferetsplejeloven og ukendskabet til andre systemer. Et bevis på denne konflikt giver i praksis det, der er foregået inden for turisme, fællesskabsforsendelse og i høringen af Budgetkontroludvalget og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender fra april i fjor.
Hvad kan der gøres? Mellemstatslige aftaler virker ikke. Om konventionen om beskyttelse af de finansielle interesser - kaldet PIF - der stammer fra 1995, som krævet bliver ratificeret inden juli 1998, er yderst tvivlsom. Forhandlingerne om aftalen om retslig bistand, som vi skal drøfte i denne uge, ser ud til at blive vanskelige. Burde Unionen ikke gribe ind subsidiært her? Den råder allerede over en instans, nemlig den centrale enhed for bedrageribekæmpelse i Kommissionen, UCLAF, som kunne tjene som en salgs bindeled mellem de nationale efterforskningsmyndigheder. Den kunne centralisere relevante oplysninger i en database - den råder jo allerede over en række sådanne databaser - og dernæst give dem videre til de nationale myndigheder med henblik på bevisførelsen. Den kunne koordinere og støtte de nationale myndigheders efterforskning samt yde et bidrag til at forbedre uddannelsen af jurister inden for dette område.
Med henblik på at udfylde denne funktion skal det tilstræbes, at UCLAF bliver uafhængig af Kommissionen. Böschbetænkningen, der kommer inden længe, vil redegøre nærmere herfor. Her blot dette: Der er sikkert brug for en ny bestemmelse i vedtægten for EF-tjenestemænd samt for en klar fortolkning af immunitetsbestemmelserne for tjenestemænd. På længere sigt vil disse foranstaltninger imidlertid ikke være tilstrækkelige til at blive herre over problemet svig med EU-midler. I henhold til den nye artikel 280 i Amsterdam-traktaten skal medlemsstaterne og Kommissionen også arbejde tæt sammen på det strafferetlige område. Det skal ske efter proceduren med fælles beslutningstagning. Det berører ikke anvendelsen af medlemsstaternes strafferet, det vil sige, at den forbliver i medlemsstaternes regi.
Oprettes der som næste skridt en europæisk retsmyndighed af en eller anden art, således som det foreslås i Kommissionens undersøgelse »Corpus Juris«, og som dér kaldes »europæisk anklagemyndighed«, vil det være det nødvendige supplement til opbyggelsen af et europæisk retsområde, der skulle forankres i en traktat. Med henblik herpå skulle der så i alle medlemsstater udstedes ensartede bestemmelser om straf for lovovertrædelser med fællesskabsmidler. Denne europæiske retsmyndighed skulle støtte sig til, hvad UCLAF ved, og give de relevante nationale retsmyndigheder fuldmagt som delegerede europæiske fuldmagter uden dermed at begrænse eller berøre deres kompetence.
Med henblik på at tackle de beskrevne problemer opfordrer vi Kommissionen til - og jeg indbyder Dem, kære fru Gradin, hjerteligt - inden juli at forelægge Parlamentet følgende: Et svar på det spørgsmål, hvilke foranstaltninger Kommissionen agter at foreslå til en tilpasning af strafferetten, når det drejer sig om misbrug af fællesskabsmidler, dersom den enstemmige ratificering af konventionen om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser ikke som krævet er gennemført inden juli i år, og for det andet en undersøgelse af, om indholdet af »Corpus Juris« er foreneligt med de nationale retssystemers særegenheder samt forslag til omsættelsen deraf.
I den sammenhæng skal også begrebet »europæisk anklagemyndighed«, som anvendes i »Corpus Juris«, defineres klart, for at det kan blive foreneligt med medlemsstaternes forskellige retssystemer, hvad angår efterforsknings- og retsforfølgelseskompetencer - jer tænker her navnlig på den angelsaksiske ret.

Tomlinson
Hr. formand, jeg er ret så bekymret over, og jeg er ked af, at jeg ikke fik en chance for at rejse dette, inden fru Theato fik ordet, at der er blevet offentliggjort en rettelse til Budgetkontroludvalgets betænkning. Rettelsen berører netop det spørgsmål, der var selve substansen i den eneste væsentlige drøftelse i udvalget. Den søger at erstatte ordene »europæisk anklagemyndighed« i artikel 7, 9 og 10 med »europæisk retlig myndighed«. Jeg må som en, der konsekvent har opponeret imod anvendelsen af de ord, der anvendes i den engelske version af »Corpus Juris«, «europæisk anklagemyndighed« - og det var hele substansen i mit indlæg i udvalget - sige, at jeg finder det forbløffende, at vi ved rettelse nu har fået en væsentlig og grundlæggende ændring til betænkningen. Det er i sandhed, hvad det er på engelsk, og jeg søger Deres råd, for jeg mener, at dette er en alt for væsentlig ændring at foretage via en rettelse.

Theato
Ja, jeg vil gerne forklare det i korthed. Jeg sidder med den tyske tekst, og på tysk er »Staatsanwaltschaft« et bestemt begreb fuldt af indhold. Der findes ikke noget sidestykke i Europa. På hvert sprog fremstår dette begreb på en anden måde. Jeg har fået henvendelser fra så mange sider, at jeg har støttet mig til den tyske tekst, således som jeg redegjorde for i udvalget. Jeg er ikke ansvarlig for oversættelsen. Det er klart, at der her oprettes noget, som endnu ikke findes, som tager hensyn til nationale forhold, skikke og traditioner samt beføjelser. Hvad det egentlig hedder, er i sidste instans spørgsmål nr. to. Derfor anmoder jeg om, at konceptet ikke hænges op på ordet som sådant, men at begrebet identificeres. Jeg håber, at fru Gradin i dag får mulighed for at forklare det lidt nærmere, for her skal der jo ikke gribes ind i nationale forhold, men det kunne blive en ny institution i Europa.
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på en ting. En bemærkning til forretningsordenen. Jeg ved ikke, hvorledes talerlisten ser ud, men hvis det i dag sker for tredje gang, at fru Gradin skal give sin og Kommissionens mening til kende lige før afstemningen, når medlemmerne strømmer ind, hvilket forårsager megen larm, er det ikke længere acceptabelt. Derfor anmoder jeg om, at De afpasser tiden således, at fru Gradin får Parlamentets fulde opmærksomhed og ikke bliver forstyrret af støj. Vær venlig at sørge for det!

Formanden
Fru Theato, hvis alle talerne overholder deres taletid, løber vi ikke denne risiko, men de skal virkelig overholde den. Med hensyn til hr. Tomlinson vil jeg sige, at problemet må undersøges nærmere. Der er tale om en initiativbetænkning, hvorfor vi ikke har travlt - det drejer sig ikke om det lovgivningsmæssige område - men jeg forstår, at spørgsmålet er særdeles ømtåleligt.

Bösch
Hr. formand, vi skal forsøge at hjælpe Dem med, at fru Gradin får tilstrækkelig tid til slut. Jeg synes, at denne drøftelse nu allerede i indledningen har vist, hvor problemerne er i denne sammenhæng. Denne betænkning er endnu et vigtigt bidrag til at skærpe vores tænkemåde med hensyn til en problematik, som igen og igen er kommet klart frem ikke mindst gennem konklusionerne fra vores undersøgelsesudvalg vedrørende fællesskabsforsendelse og alle disse ting, der har at gøre med svig mod Unionens budget: Vi kan i sidste instans ikke gennemføre det indre marked, så længe vi arbejder ud fra 15 nationale spilleregler.
Jeg mener, at der i disse dage rent teknisk tages et vigtigt skridt, når vi sender dokumentet »Corpus Juris« oversat ud til de 15 medlemsstater og medlemsparlamenter, så man i medlemsparlamenterne nu overvejer, hvilke fornuftige tiltag der er brug for her. Så kommer vi forhåbentlig også på grundlag af kollegernes bemærkninger yderligere et skridt fremad. Det er et program, som vi sandsynligvis bliver nødt til at arbejde på i lang tid sammen med Kommissionen og medlemsstaterne. Derfor hilser vores gruppe principielt denne betænkning velkommen.

Rack
Hr. formand, ord er åbenbart noget meget vigtigt, og med ord kan man give udtryk for noget eller tilsløre noget. Jeg vil først sige noget om ordet subsidiaritet. Dette ord volder mange af os vanskeligheder. Dels er det svært at udtale, endnu sværere er det åbenbart at forstå det. Slår man op i et leksikon, finder man formuleringer i retning af, at der her er tale om et princip om, at selvstændigt ansvar er vigtigt, at det overordnede organ først skal kobles på eller gribe ind i anden række, når basis ikke er i stand til selv at gøre tingene.
I leksikonet står der derudover tit, at man kan læse mere derom i forskellige rundskrivelser fra paven om samfundet. Det er alt sammen rigtigt, men ikke nok. Ordet subsidiaritet har i europæisk sammenhæng endnu en tredje, næsten endnu mere vigtig betydning, nemlig at det altid misbruges, når man skal bruge en begrundelse for ikke selv at gøre noget, at sylte noget. Det er netop det, der sker for os i forbindelse med emnet den europæiske anklagemyndighed eller en retsmyndighed. Derom nåede vi efter min mening til enighed under drøftelserne i Budgetkontroludvalget. Vi bør derfor også i dag i Parlamentet dokumentere, at vi har brug for en bedre koordinering af de nationale retsforfølgelsesmyndigheder dér, og når det drejer sig om en effektiv bekæmpelse af svig mod Unionens finansielle interesser, om at forhindre og straffe svig.
På alt for mange områder gør vi igen og igen den erfaring, at det åbenbart i mange medlemsstater anses for at være en gentlemanforseelse at misbruge penge, der bare er Unionens, der bare er Fællesskabets penge, og at selv nationale reforfølgelsesmyndigheder her giver sig enorm god tid med relevante sanktioner mod denne form for svig.
I denne betænkning rejses det krav, at det er påtrængende nødvendigt at sætte en styrket UCLAF ind på dette område og gøre den aktiv, og derudover rejses der krav om en ny institution, hvad den så skal hedde, og europæisk anklagemyndighed er måske her virkelig et forkert udtryk. Grundlæggende har vi behov for noget, som påser, at de nationale retsforfølgelsesmyndigheder, når det drejer sig om lovovertrædelsen svig mod Unionens finansielle interesser, opgiver den nonchalance, som de indtil nu alt for ofte har udvist. Vi har behov for en bedre koordinering, så at denne lovovertrædelse rent faktisk følges op af myndighederne og så vidt muligt bringes til ophør.

Rosado Fernandes
Hr. formand, fru kommissær, vejen er udpeget, vi ved alle, hvilken vej der skal følges for at give Kommissionen de juridiske redskaber og de strafferetlige redskaber, der skal til for at bekæmpe den organiserede kriminalitet.
De samtaler, som jeg har haft igennem nogle år om dette problem, ligner for mig efterhånden en anråbelse til Gud, der ikke svarer med den nødvendige løsning. Sandheden er jo, at svindelen vokser, og en af mine venner har såmænd sammenlignet mig med sofisterne, der ved en sammenligning mellem skildpadden og Akilleus, formåede at bevise, at målet var stadig længere borte. Svindelen vokser. Og sandheden er, at jeg begynder at mene, at svindelen har bevæget sig fra at være kriminalitet til at blive et økonomisk instrument til at forøge konkurrenceevnen, som medlemsstaterne bruger for at beskytte deres økonomier mod de andres. Fordi hvis den monetære konvergens - med så mange landes offer - kan sættes i værk, hvorfor kan kampen mod kriminaliteten det så ikke? Der mangler ikke forslag! Vi ved alle, hvordan man bekæmper kriminaliteten: ved at sørge for juridiske redskaber og ved at sørge for retsforfølgning, så de, der har med den organiserede kriminalitet at gøre, ikke forbliver ustraffede. Såfremt man ikke træffer disse forholdsregler, og såfremt Parlamentet, i Budgetudvalget, bliver ved med at stemme imod forslag om skannere, om at bruge penge på skannere til fysisk at kontrollere det, der foregår ved vores tidligere grænser, så vil kriminaliteten helt sikkert blive ved med at foregå, og jeg vil ligesom fru Theato føle mig som en slags Don Quixote og Sancho Panza, der slås mod kriminalitetens edb-vindmøller, der faktisk verfer kriminalitet og svindel ud over alt, hvad der er europæisk.

Kjer Hansen
Hr. formand, jeg synes, at fru Theatos betænkning om retsforfølgning til beskyttelse af EU's finansielle interesser er et meget vægtigt og vigtigt bidrag til diskussionen om, hvordan vi kommer videre på dette område. Vi har jo brugt rigtig mange kræfter og megen tid på diskussionen i turismesagen om transittransporter, og det er jo gode eksempler til illustration af, hvor markant behovet er for, at vi når nogle resultater på området. Men det viser jo samtidig også, hvor svært det er at komme videre, hvis ikke medlemslandene udviser den politiske vilje til reelt at træffe nogle afgørelser på dette område med henblik på at få opbygget de systemer, der skal til, for at der kan ske et effektivt samarbejde.
Det er nogle meget nødvendige initiativer, fru Theato foreslår, men jeg må sige, at betænkningen også er meget ambitiøs. Den er ambitiøs i betragtning af, hvor svært det er overhovedet at nå nogle beslutninger på dette område, og der tænker jeg selvfølgelig på vores gode gamle problem med den manglende ratifikation af konventionen om beskyttelse af EU's finansielle interesser. Det er et problem, at den endnu ikke er blevet ratificeret i nogle af medlemslandene.
Det er en alvorlig og en vigtig sag, og det vil jeg også gerne illustrere med et lille eksempel, som måske er banalt i den store sammenhæng, men netop i disse dage diskuterer vi i Danmark det problem, at Danmark mister millioner og millioner af kroner, fordi fædre flygter fra deres forpligtelse til at betale børnebidrag. De flytter til andre lande, og man må bare konstatere, at de danske myndigheder ikke har skyggen af en chance for at inddrive de udestående beløb. Så dette emne vedrører altså også vores hverdag, det er der rigtig mange eksempler på.
Jeg synes, der er fremlagt nogle spændende idéer om at få et ordentligt samarbejde organiseret, om at få en bedre udveksling af informationer, om styrkelse af UCLAF, og så om den her anklagemyndighed - eller hvad vi nu skal kalde denne tingest. Jeg synes, det er vigtigt, at vi får nogle flere informationer på bordet, og jeg ser frem til juni måned, hvor Kommissionen forhåbentlig vil give svar og fremlægge uddybende materiale, så vi kan komme videre med denne diskussion. Det er et vigtigt område. Tak for betænkningen.

Le Gallou
Fru Theatos betænkning om retsforfølgning til beskyttelse af Unionens finansielle interesser berører en vigtig problemstilling, der hænger sammen med Maastricht-traktaten, som revideres med Amsterdam-traktaten: Problemet om afgivelse af suverænitet fra medlemsstaterne til Den Europæiske Union især på det retlige område, herunder i medfør af traktatens artikel 280. Det er sandt, at der i dette tilfælde benyttes gode argumenter, som det understreges i Elles-betænkningen om afvisning af decharge for 1996-budgettet, men disse gode argumenter anvendes til formål, der forekommer os angribelige.
Således vil man naturligvis, af mangel på tilfredsstillende resultater i bekæmpelsen af svig, korruption og organiseret kriminalitet, og som det er tilfældet med euroen, kræve yderligere integration inden for det retlige og straffemæssige område. Forbindelsen mellem de nationale og fællesskabets retlige myndigheder skal naturligvis være UCLAF, Kommissionens enhed for koordinering af bekæmpelsen af overtrædelser, som på en måde bliver den europæiske anklagemyndighed. Men man glemmer at sige, at manglerne, de alvorlige forsømmelser eller de driftsforstyrrelser, Kommissionen er skyld i, vedrørende forfølgelsen af sagen om f.eks. kogalskab eller turisme, kun burde være underlagt de nationale domstoles kompetence.
I virkeligheden er der på langt sigt en vis risiko for, at man, med henblik på at bekæmpe den mafialignende udvikling, der er forbundet med klientilisme eller organiseret svindel, kommer dertil, som fru Theato ønsker det, at kræve oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed eller en europæisk domsmyndighed, for at genoptage debatten om terminologi mellem englændere og tyskere. Men terminologidebatten er ikke neutral, den viser klart, at der eksisterer et alvorligt problem i forhold til staternes kultur og frihed samt i forhold til nationernes frihed. Og ud fra dette synspunkt viser debatten om terminologi tydeligt, hvor farlig den retning, vi bevæger os i, er.
Vi er modstandere af dette, for vi ønsker ikke, at en ekstra overnational retlig myndighed skal erstatte staternes suverænitet.

Tomlinson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske fru Theato. Vi har en nyttig betænkning, der klart understreger Parlamentets ønske om at fremme bekæmpelsen af svig, dårlig administration og misbruget af de europæiske skatteydere. I den henseende er alle lige engagerede i bekæmpelsen af svig. Jeg hylder bestemt fru Theato for det værdifulde arbejde, hun har gjort i årenes løb, både i Budgetkontroludvalget og som dets formand.
Men - og jeg udtaler den første del absolut klart - jeg må udtrykke en række forbehold, ikke om fru Theatos analyse af problemet men om det middel, der er ordineret for problemet. Som jeg angav, da jeg havde en bemærkning til forretningsordenen, går mine forbehold på artikel 7, 9 og 10 og anvendelsen i den engelske tekst af ordene »europæisk anklagemyndighed«, og hvad jeg tror er en misfortolkning og fejlanvendelse af artikel 280, som der refereres til i (h) og (i).
Artikel 280 gør det muligt for Unionen at gribe ind og træffe en subsidiær foranstaltning under første søjle. Men det er ikke min opfattelse af en subsidiær foranstaltning at have, som f.eks. i artikel 7, en europæisk anklagemyndighed, der har mulighed for at delegere bemyndigelse til nationale anklagemyndigheder. Det er antitesen af subsidiaritet og det grundlag, hvorpå vi fejlagtig har citeret artikel 280.
Afslutningsvis vil jeg sige, at rettelsen langt fra gør tingene nemmere, snarere værre. Det er én ting at tale om en »europæisk anklagemyndighed«, en enkelt embedsmand og hans eller hendes rolle sammen med personalet, men ved at gøre det til en »europæisk retlig myndighed« får man held til at gøre de problemer værre, som jeg har i relation til artikel 280.
Der er gode tanker i betænkningen. Der er værdier i betænkningens analyse. Ordineringen er én, vi er langt fra at kunne realisere, og derfor vil jeg ikke støtte de dele af betænkningen, der refererer enten til en »europæisk anklagemyndighed« eller til en »europæisk retlig myndighed«.

De Luca
Hr. formand, det forekommer mig, at det Europa, som vi er ved at opbygge, er en gigant med kæmpestore ben, der styrer økonomien, og som kan tage lange skridt, men har lige så store arme - som er svigen og den organiserede kriminalitet, der bliver stadigt grådigere - en hjerne, der ofte er meget lille, og en særdeles beskeden politisk retningsevne, og som endelig desværre er uden nyre og lever - de organer, der kan rense kroppen.
Undskyld at jeg anvender dette billede, men det forekommer mig, at fru Theato meget konkret - og jeg takker hende for den stædighed, hvormed hun fortsat beskæftiger sig med dette problem - har ønsket at understrege netop denne situation.
Hvordan skal man også kunne forestille sig fremskridt i en situation, hvor medlemsstaterne udkonkurrerer hinanden, en situation, der er ulige, af den simple grund at der i nogle medlemsstater er mulighed for at dømme fællesskabssvig, mens der ikke er det i andre? Jeg tror derfor, for nu at tage hr. Bourlanges' billede op, at fru Theato har været både fremadskuende og konkret, og at rettelsen er fornuftig. Man kan ikke, hr. formand, have en europæisk retsmyndighed uden dertil svarende konkrete europæiske retslige beføjelser.

Hager
Hr. formand, jeg er enig med betænkningen i, at status quo i bekæmpelsen af multinationalt svig ikke er nok. Som jeg allerede gentagne gange har sagt, går jeg ind for enhver forbedring af samarbejdet mellem de retsforfølgende myndigheder og naturligvis for den optimale udnyttelse af allerede eksisterende databaser. Udbygningen af UCLAF til en uafhængig koordinations- og informationsenhed ville uden tvivl tjene formålet, som er bekæmpelse af den internationale kriminalitet.
Der ville ganske vist blive brug for en klar definition af denne specialenheds stilling og beføjelser og for en sikring af den, nemlig sikringen af dens uafhængighed. For øvrigt er det jo hverken princippet om den stedfortrædende internationale strafferetspleje eller princippet «ne bis in idem« (der må ikke to gange føres proces om samme spørgsmål, o.a.), der står i vejen for en effektiv retsforfølgelse af grænseoverskridende svig, men procedureretlige utilstrækkeligheder i forbindelsen mellem staterne indbyrdes, og dem gælder det om at få fjernet.
En europæisk anklagemyndighed med kompetence i hele Europa er os lige så meget imod som en harmonisering af strafferetten, hvorfor vi ikke kan stemme for betænkningen, der peger i den retning.

Sarlis
Hr. formand, dette er en udmærket betænkning, fordi det er en, om jeg så må sige, moderat betænkning, der undersøger den reelle situation på det område, der kaldes Den Europæiske Unions finansielle interesser. Disse interesser rammes, således som vi har set i den senere tid, på mellemlang eller endog på kort sigt, hvilket jeg gerne vil understrege, i modsætning til den langsigtede virkning, som mere har med tilfældene under punkt 7, 9 og 10 at gøre, og som hr. Tomlinson omtalte.
Jeg vil gerne understrege, at med de rettelser, der foreslås - det har ingen betydning, hvordan selve detaljerne heri forvaltes - findes der en løsning på en stor uklarhed. Og jeg vil gerne minde om, hvorfor det er nødvendigt, hvorfor denne myndighed eksisterer. Det er nødvendigt, kære kolleger, fordi - og her taler jeg som fungerende jurist - Kommissionen ikke kan indgive en klage mod en medlemsstat. En borger kan gå til en medlemsstat og klage, hvorefter myndighederne skrider ind. Kommissionen har ikke samme ret til at henvende sig til en national myndighed for at få Fællesskabets interesser beskyttet og anmode om indledning af en strafferetlig proces, når der foreligger mistanke om konkrete strafferetlige forbrydelser. Derfor må disse ændringsforslag støttes, og jeg vil bede hr. Tomlinson, der har været til stor nytte for udarbejdelsen af denne betænkning, om at se på dette forhold fra en lidt anden synsvinkel.
Endelig vil jeg gerne med hensyn til UCLAF's rolle sige, at dette organ har arbejdet glimrende hidtil, men der er også brug for en omlægning her, og især at der træffes praktiske foranstaltninger for at sikre den nødvendige styrke til at bekæmpe problemerne, og en af disse foranstaltninger kunne være, at dens ansatte ikke var underlagt bestemmelserne for Kommissionens ansatte.

Gradin
Det er tredje gang, dette sker. Jeg er meget ked af, at jeg altid skal tale under disse omstændigheder.
Ordføreren, fru Theato og jeg deler den overbevisning, at det er væsentligt med et velfungerende europæisk retsområde, hvis vi ønsker at garantere frihed, sikkerhed og retfærdighed for alle vores borgere i de kommende år. Dette er blevet endog klarere i lyset af den forestående udvidelse. Indledningen af forhandlingskonferencen finder, som De ved, sted i dag i Bruxelles. De nye borgere, der slutter sig til Den Europæiske Union, vil forvente, at Den Europæiske Union giver dem garantier i denne henseende, og det samme gælder borgerne i de 15 nuværende medlemsstater.
Fru Theatos betænkning er en del af denne meget bredere stræben, selvom den direkte relaterer til Fællesskabets økonomiske interesser. For at kunne bevæge os fremad mod et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed foretrækker jeg en gradvis og pragmatisk indfaldsvinkel. Det er nødvendigt, for vores udgangspunkt er 15 forskellige rets- og strafferetssystemer i vores medlemsstater. Der er mange forskellige definitioner af svig. De forskellige niveauer for administrative og strafferetlige sanktioner og det utilstrækkelige retlige samarbejde mellem de 15 giver os et udklækningssted for kriminalitet og korruption generelt og også i relation til EU-budgettet.
Hidtil har vi anvendt Maastricht-traktaten, så godt vi kunne. Det har givet nogle gode resultater, såsom forordningen om beskyttelse af finansielle interesser og forordningen om stikprøvekontrol, men vi har helt klart behov for at udvide forståelsen blandt de praktiserende af nytten af vores arbejde med at tage fat på spørgsmål, der står borgernes hjerter nær. De flerårige programmer gør netop dette.
Vi har nu en række programmer i gang: GROTIUS for retligt samarbejde, STOP til bekæmpelse af sexuel udnyttelse af børn og illegal handel med kvinder, DAPHNE til bekæmpelse af vold mod kvinder og børn, SHERLOCK om forfalskede dokumenter og OISIN om politi- og toldsamarbejde. Endnu to programmer er lige blevet godkendt af Ministerrådet: ODYSSEUS om grænsekontrol, indvandring og asyl og FALCONE om bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Tilsammen udgør disse programmer en imponerende indledning af det praktiske samarbejde mellem relevante specialister i alle vores medlemsstater. De gør det muligt for praktiserende fra forskellige områder af den retlige verden at komme sammen og sammenligne bedste praksis og lære at værdsætte og respektere hinandens måder at gøre tingene på. Det akademiske arbejde, der er gjort for at forberede »Corpus Juris«, er endnu et eksempel på, hvordan man kan bane vejen for yderligere initiativer. Sådan et forberedende arbejde er væsentligt, hvis vi ønsker at få held til at forbedre de retlige rammer, der skal beskytte borgerne.
Beskyttelsen af Unionens budget er noget, der især optager mig, eftersom jeg er ansvarlig for bekæmpelsen af svig. Det er også af stor interesse for borgerne, at skatteindtægterne bliver godt anvendt og er sikrede mod svig. Den Europæiske Unions budget berører alle skatteydere. De kræver beskyttelse mod svig og korruption. Den eneste effektive måde at gøre dette på er gennem fælles handling.
Dette blev anerkendt fuldt ud i Amsterdam. Det blev besluttet, at skatteydernes penge skulle beskyttes på samme måde i Unionen som i medlemsstaterne. Vi fik også tildelt et retligt instrument, nemlig den nye artikel 280, med kvalificeret flertal, der giver en meget mere effektiv beslutningstagningsproces.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi, hvis vi skal sikre, at Unionens finanser nyder den samme strafferetlige beskyttelse i alle medlemsstater, har behov for et effektivt samarbejde mellem undersøgelsesmyndigheder og domstole i alle medlemsstater.
Et vigtigt bidrag vil være ad hoc retsbrugerfladen i UCLAF bemandet med juridiske eksperter fra alle medlemsstater. Den vil kunne hjælpe med til at koordinere og bistå nationale undersøgelsesmyndigheder og eventuelt retlige myndigheder. Vi har fremsat et sådant forslag for Kommissionen, men - som jeg har understreget ved en række lejligheder - har en sådan aktivitet brug for menneskelige ressourcer, så jeg forventer, at Europa-Parlamentet påtager sig sit politiske ansvar i denne henseende.
Jeg er også i færd med at etablere en antisvigenhed for EU's eksterne bistand og en anden, der beskæftiger sig med korruptionsbekæmpelse. Jeg vil også etablere en dedikeret efterretningscelle, der især fokuserer på toldsvig. Der vil også blive gjort en række andre forbedringer i UCLAF-organisationen, især i dens edb-enhed, men det er spørgsmål, jeg vil komme tilbage til i næste måned, når vi skal drøfte hr. Böschs betænkning.
Med hensyn til tanken om et register eller en database administreret af UCLAF vil jeg gerne fortælle, at Kommissionen allerede har foreslået et sådant register i tillægsprotokollen til Konventionen om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, der blev forelagt for Rådet i 1996. Det blev imidlertid ikke integreret i det endelige resultat, så jeg overvejer stadig, hvordan jeg bedst kan få denne idé bragt tilbage på bordet.
UCLAFs rolle med at bistå anklagemyndighederne i medlemsstaterne er fastsat i den anden protokol til konventionen. Som vi sagde tidligere, er det uheldigvis sådan, at ikke en eneste medlemsstat endnu har ratificeret de forskellige konventioner, der beskæftiger sig med beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Det er, som mange medlemsstater har udtalt under debatten, meget skuffende. Jeg håber, at dette spørgsmål vil blive behandlet ved Det Europæiske Råds møde i Cardiff. I tilfælde af, at medlemsstater ikke ratificerer disse konventioner, må Kommissionen seriøst overveje, hvordan der kan gøres fremskridt, og her har vi den nye Amsterdam-traktat, som giver os nogle bedre instrumenter.
Her tænker jeg især på de nye rammeafgørelser i artikel K6, som vil blive flyttet til artikel 34. Eller den mere operationelle artikel 209A, der nu vil blive til artikel 280. Desuden vil konventioner træde i kraft, når de er ratificeret af halvdelen af medlemsstaterne. Fru Theato forlanger også en række ændringer i personaleforordningerne. Kommissionen har allerede udtrykt sin positive holdning til visse justeringer i dens meddelelse af 18. november 1997. Min kollega, hr. Liikanen, kommenterede dette på daværende tidspunkt.
Jeg vil også gerne informere Dem om, at jeg sammen med kommissær De Silguy er ved at udarbejde et forslag til beskyttelse af den ny valuta, euroen, mod forfalskning og falskmønteri. De vil modtage en meddelelse herom meget snart. Dette bringer mig atter tilbage til de ambitiøse idéer omkring »Corpus Juris«. Disse idéer har, som De ved, været genstand for en debat i akademiske kredse i nogle år. Kommissionen er forpligtet til at se på alle dens aspekter. En række eksperter er nu i færd med at sammenligne retssystemerne i femten medlemsstater inden for sådanne områder som vidneafhøring, gensidig bistand og bevisers lovlighed. Så der er allerede gjort en hel del forberedende arbejde, og der er ved at blive udarbejdet en foreløbig rapport.
Jeg er ikke i tvivl om, at idéerne i dette dokument vil indgå i den fremtidige drøftelse om et fælles europæisk retligt område - en vigtig drøftelse, der også må kædes sammen med gennemførelsen af Amsterdam-traktaten.

Formanden
Jeg takker Dem, fru kommissær, for Deres indlæg og for at have afgivet det i en ikke særlig nem situation. I denne forbindelse tror jeg, at Formandskonferencen bør undersøge problemet, som vi allerede har været ude for flere gange, med hensyn til de forhold, hvorunder det sidste indlæg før afstemningstiden afgives.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Formanden
Jeg vil gerne, inden vi påbegynder afstemningen, komme med en meddelelse. Præsidiet besluttede i går at sende en lykønskning til fru Nicole Péry, vores tidligere næstformand, som netop er blevet udnævnt til medlem af den franske regering.
Jeg er særlig glad for at kunne komme med denne meddelelse, da jeg, som De ved, efterfølger fru Péry, uden dog at erstatte hende.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, nu hvor alle ændringsforslagene er vedtaget vil jeg spørge Kommissionen og via Kommissionen også Rådet om endnu en gang at undersøge, om det ikke er muligt at imødekomme de ønsker, som Parlamentet har tilkendegivet. Vi var i går enige om, at Forordning 1408, der omhandler arbejdende, grænsearbejdere, at de bør have gode rettigheder, hvor det drejer sig om retspraksis ved Domstolen, der stadigvæk er blokeret. Vi drøftede i går dette på en meget god måde, men det viser sig, at de ændringsforslag, der er indgivet af Parlamentet, at de ikke vil blive overtaget af kommissæren. Endvidere blev der i går stillet et spørgsmål til Kommissionen om at sørge for, at Parlamentet får en liste over alle de forslag, der ligger blokeret i Rådet, hvorfor og af hvem.
Jeg har fået en reaktion af kommissæren også efter debatten i går aftes, og kommissærens reaktion er i hvert fald negativ. Han er dog enig i indholdet. Han er ikke villig til at overtage forslag. Hr. formand, det er derfor jeg anmoder Dem om ikke sætte dette forslag til afstemning og sende rapporten tilbage til Kommissionen, fordi vi bør få lejlighed til en drøftelse med Kommissionen og Rådet.
Jeg forstår nu på Kommissionens formand, at Rådet under det britiske formandskab vil behandle dette forslag den 6. april i år, og at der derfor lægges stort pres på Parlamentet for at lade afstemningen finde sted.
Jeg henstiller på vegne af alle, der venter på forbedringer, grænsearbejderne, der altid står ude i kulden, jeg henstiller på deres vegne til, at Rådet, der altid snupper fordelene, men som aldrig vil iværksætte noget ekstra, jeg anmoder Dem derfor ved afstemningen om at støtte forslaget om ikke at gennemføre 1408-ændringerne, som de foreligger på nuværende tidspunkt.

Hughes
Hr. formand, jeg er sjældent uenig med fru Oomen-Ruijten, men det er jeg i dag. Jeg vil modsætte mig henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Jeg har set på den udveksling, der fandt sted her i går aftes. Jeg har også set en kopi af kommissær Flynns brev til ordføreren. Jeg er enig i, at det er en skam, at ændringsforslagene ikke kan accepteres på dette stadium, men jeg noterer Kommissionens hensigt om at acceptere de to væsentligste ændringsforslag, nemlig 3 og 4, i forbindelse med den generelle revision af forordning nr. 1408/71, som vil blive fremsat senere i år.
Jeg håber, at ordføreren vil støtte disse ændringsforslag til den tid. Også i forbindelse med Anne Van Lanckers egen betænkning om spørgsmålet om grænsearbejdere, er det særlige spørgsmål om holdningen hos de forskellige delegationer i Rådet noget, der må behandles af Rådet. Det er ordføreren fuldt ud klar over.
Mit sidste punkt er, at Rådet har til hensigt at vedtage dette den 7. april. Det er ikke på nogen måde det vigtigste spørgsmål, men det har styret hele tidsplanen for vores behandling af dette forslag. Det ville ikke tjene noget formål at henvise dette til fornyet udvalgsbehandling. Jeg er derfor imod det.

Crowley
Hr. formand, jeg tager også ordet for at modsætte mig en henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Det, vi stemmer om her til formiddag, er noget, som Kommissionen allerede har taget til sig og accepteret. Den har vist en vilje til også at se på andre områder. Som min ærede kollega har sagt, er dette en sag for Rådet, og vi bør ikke bruge det som en forhalende eller blokerende taktik. Lad os stemme om det spørgsmål, der ligger foran os, og ikke blande andre spørgsmål ind i det. Jeg er imod en henvisning til fornyet udvalgsbehandling.

Wolf
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg mener virkelig, at det er en skandale af første skuffe, som nu har stået på i årevis, at de problemer fra huller i lovgivningen og manglende harmonisering, som grænsearbejderne individuelt bliver nødt til at leve med, ikke bliver løst. Vi har som Parlament ansvaret for virkeligt at gøre alt for at opretholde presset på Rådet og Kommissionen, hvis bestræbelser jeg absolut anerkender. Det gør vi ved at stemme for forslaget fra fru Oomen-Ruijten, selvom det måske ærgrer det britiske formandskab. Men her gælder det om at repræsentere mange menneskers interesser og ikke de interesser, et formandskab har, som gerne så, at der var færre konflikter.

Flynn
Hr. formand, på Kommissionens vegne vil jeg gerne atter bekræfte over for ordføreren, at Kommissionen stærkt støtter alt, hvad hun har sagt. De to første ændringsforslag, som De har stemt om her til formiddag, ligger allerede på Rådets bord og er ved at blive drøftet nu. Jeg er indstillet på at give min støtte til de to andre og vil fremsætte et forslag inden årets udgang. Her til formiddag skal Parlamentet imidlertid stemme om rent tekniske ændringsforslag til den årlige justering af forordning nr. 1408/71. For det andet punkts vedkommende, der naturligvis er beslægtet, kræves der enstemmighed, og jeg beder så inderligt om Parlamentets støtte til at presse Rådet. De fire andre punkter er blokerede, selvom vi er ved at gøre en del fremskridt med dem. Men her til morgen bedes De stemme om tekniske justeringer til forordning nr. 1408/71, hvilket sker på årlig basis. Dette går til Rådet (sociale anliggender) den 6. april, og det ville være en stor skam, hvis Parlamentet ikke kan se nytten af at gøre dette på nuværende tidspunkt.
Jeg siger til fru Oomen-Ruijten, at hendes synspunkt er forstået, og Kommissionen støtter det, og vi vil presse på med denne sag med al den støtte, vi kan få, og hvor vi end kan få den. Men der skal enstemmighed til i Rådet. Som jeg siger, er der gjort en del fremskridt, og jeg håber, at vi vil være i stand til at gøre noget ved de to manglende ændringsforslag - 3 og 4 - inden årets udgang, når de principielle domstolsafgørelser, vi afventer i slutningen af juni, er klare, således at fortolkningen af hele dette direktiv er klart forstået.
Jeg appellerer til fru Oomen-Ruijten om, at hun i erkendelse af, at Kommissionen støtter hendes synspunkt, vil lade sig formilde og lade dette gå til Rådet for at få disse tekniske ændringsforslag klaret denne gang.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, meget kort. Hvad det drejer sig om for mig er, at Rådet får alle fordelene, og ulemperne bliver liggende hos grænsearbejderne. Hvem i Parlamentet tør derfor på grund af det britiske formandskab den 6. april at stemme imod mine forslag om tilbagesendelse. Jeg ønsker en forhandling med Dem og Rådet i Socialudvalget.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)

Müller
Hr. formand, i vores ændringsforslag kræver min gruppe indsættelsen af en genopbygningsansvarlig for Bosnien-Hercegovina. Vi har under samtaler med alle grupper og også med Kommissionen fået at vide, at dersom vi lader udtrykket »i sin egenskab af genopbygningsansvarlig« udgå, vil ændringsforslaget blive vedtaget, fordi det tager sigte på at indsætte en generaldirektør fra Kommissionen på den post. Vi bør ikke belaste dette initiativ med begreber, som lader det svæve i det uvisse, hvem der er med her. Derfor anmoder jeg om, at der stemmes om dette ændringsforslag uden ordene »i sin egenskab af genopbygningsansvarlig«.

Giansily
Hr. formand, vores gruppe støtter fru Müllers forslag.
(Formanden konstaterede, at der ikke var indsigelser mod det mundtlige ændringsforslag)
(Beslutningen vedtoges)

Tomlinson
Hr. formand, jeg beder Dem som jurist om at rådgive Parlamentet og også om at beskytte vores interesser. I en meget vigtig betænkning var der en omfattende drøftelse i udvalget og den væsentligste del af drøftelsen var efter min mening om anvendelsen af betegnelsen »europæisk anklagemyndighed«. Det har været drøftet i vores politiske grupper. Det er derfor grundlæggende utilfredsstillende, når vi kommer til plenarmødet og finder, at vi har en rettelse, der i artikel 7, 9 og 10 sletter betegnelsen »europæisk anklagemyndighed« og erstatter den med »europæisk retlig myndighed«, der rent faktisk betyder noget helt andet. At ændre »europæisk anklagemyndighed«, som jeg anså for en dårlig betegnelse, til »europæisk retlig myndighed«, som jeg anser for endnu værre, og at gøre det ved en rettelse er misbrug af Parlamentet, og jeg beder om Deres afgørelse af dette.

Dankert
Hr. formand, dette er om det samme emne. Jeg mener således ikke, at den ændring, som blev diskuteret i udvalget, fra public prosecutor til independent judicial authority kun er en sproglig rettelse. Det minder om et statskup. Jeg mener altså, at Justitskontoret burde have afvist denne ændring.

Theato
 - (DE) kære kolleger, vi har allerede talt om problemet for lidt siden. Jeg er gået ud fra den tyske version, som også var den, der blev stemt om i udvalget. Da der hverken findes en europæisk rets-, retsforfølgnings- eller undersøgelsesmyndighed eller en anklagemyndighed, er det meget, meget vanskeligt at finde et ensartet begreb her, som tager hensyn til alle de forskellige nationale systemer. I en undersøgelse blev begrebet anklagemyndighed præget, men det er ikke et fasttømret begreb som sådant. Da jeg stødte på megen modstand i forbindelse med det tyske begreb »Staatsanwaltschaft«, har jeg forsøgt at finde et neutralt udtryk til min betænkning, og så også lade stemme om det. Det var jo ikke de forskellige sproglige versioner, der blev stemt om. Da jeg så bagefter fik at vide, at oversættelsen var unøjagtig eller kunne misforstås, anmodede jeg om, at begrebet tilpasses den tyske oversættelse, som er den, jeg går ud fra.
Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang gøre én ting klar: Det er noget, der ikke eksisterer, noget, vi bliver nødt til at definere. Jeg har jo også tidligere anmodet Kommissionen om en definition. Begrebet skal fyldes med indhold på en sådan måde, at det absolut tager hensyn til medlemslandenes beføjelser og lader dem være intakte. Derfor var dette spørgsmål for mig i første omgang et problem med den sproglige version. Jeg blev temmelig forbavset over, at det så blev forelagt mig sent i går aftes. Jeg anmoder om, at man her undersøger indholdet og ikke låser sig fast på et ord, som der først skal findes en definition af, hvilket jeg jo har anmodet om.

Formanden
Tak fru Theato. Jeg mener, at dette er et konceptspørgsmål snarere end et spørgsmål om oversættelse. Men jeg vil bede om hr. De Lucas, hr. Bourlanges' og fru Wemheuers mening. Derefter vil vi træffe en afgørelse.

De Luca
Hr. formand, problemet er - som De selv ganske rigtigt sagde, reelt nok, og er ikke kun et terminologisk spørgsmål. Rent faktisk har udtrykket »europæisk retslig myndighed« en betydning. Måske er udtrykket »retsmyndighed« en mere omfattende term, der kan omfatte begge de to begreber, således som fru Theato har anvendt det. Men måske er der en løsning, som jeg vil tillade mig at foreslå: at man hverken anvender udtrykket »anklagemyndighed« eller udtrykket »retslige myndigheder«, men i stedet »et europæisk retsorgan«. Jeg ved ikke, hvordan dette udtryk kan oversættes til de øvrige sprog, eller om det overhovedet kan lade sig gøre, men et organ er noget mere ubestemt, som er midtvejs mellem de to udtryk og kunne derfor løse den lingvistiske strid, som ellers risikerer at blokere os helt.

Bourlanges
Hr. formand, indholdet kan sikkert diskuteres, men her er vi blot i gang med en procedureforhandling, og spørgsmålet er, om den tekst, der er fremlagt for os, er i overensstemmelse med den, der blev vedtaget i Budgetkontroludvalget.
Med visse forbehold mener jeg ikke, at der for det første er tvivl om, at den tekst, vi har stemt om, og som er den gældende, er den tyske tekst. For det andet indeholder den tyske tekst udtrykket »uafhængig domsmyndighed« på tysk, og den indeholder ikke udtrykket »europæisk anklagemyndighed«, som stammer fra en anden kilde, nemlig corpus juris , der er foreslået af Kommissionen.
Jeg mener altså ikke, at der, med hensyn til proceduren, er nogen uklarhed. Vi stemte om en tekst, der omtalte en uafhængig domsmyndighed. I tilfælde af uoverensstemmelser i forbindelse med denne tekst, mener jeg, at man skulle have indgivet et ændringsforslag efter de gældende regler, og i dette tilfælde er der sket en oversættelsesfejl mellem den tyske tekst og udgaverne på de andre sprog.
Jeg mener altså, at vi skal stemme på grundlag af den tyske tekst, der er den gældende.

Wemheuer
Hr. formand, i grupperne - naturligvis også i vores gruppe - har vi drøftet betænkningen i den form, vi kendte den, uden rettelsen, og har dannet os en mening om den. Derfor kan vi efter min mening kun stemme om teksten i den form, vi kendte den. Jeg vil anmode fru Theato om at trække rettelsen tilbage, da den helt tydeligt ikke har skabt øget klarhed, men kun forvirring. Trækker hun den ikke tilbage, vil jeg så på min gruppes vegne stille forslag om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling.

Green
Hr. formand, jeg er fuldstændig enig i fru Wemheuers kommentarer. Ligesom Dem mener vi heller ikke, at dette blot er sprogligt. Det er et andet begreb, så, hvis vi ikke kan få rettelsen trukket tilbage, vil vi gerne have sagen henvist til fornyet udvalgsbehandling med henblik på en afklaring.

Formanden
Kære kolleger, vi har altså et forslag til rettelse og et forslag om fornyet udvalgsbehandling. Måske er det en god idé at sætte forslaget om rettelse til afstemning først for at finde ud af, om rettelsen vedtages eller forkastes. Fru Theato, er De enig i denne fremgangsmåde?

Theato
Hr. formand, jeg vil gerne først helt nøjagtigt vide, om De, dersom rettelsen ikke vedtages, vil lade stemme om henvisningen til fornyet udvalgsbehandling endnu en gang.
Jeg bliver nødt til at kende procedurens gang nøje. Forholder det sig således? Stemmes der først om rettelsen? Hvis rettelsen vedtages, vil De så foretage endnu en afstemning?

Green
Hr. formand, jeg sætter stor pris på det, De forsøger at gøre, og jeg er enig med Dem, men dette er en procedure, som vi ikke har anvendt før. Hvad rettelsen angår, tror jeg, at hvis fru Theato er villig til at trække den tilbage, så vil det være det rigtige at gøre, og så stemmer vi om den oprindelige tekst. Hvis hun ikke er villig til at trække den tilbage, så mener jeg, at vi bør henvise den til fornyet udvalgsbehandling.

Theato
Mange tak til fru Green, som netop tydeligt har bidraget til klarheden. Jeg er villig til at trække denne rettelse tilbage. Det vedrører slet ikke mig personlig, det vil jeg gerne sige helt klart. Men jeg vil sige, at alle kollegerne, hvor de end er, naturligvis ville lade mig stå med fletningerne i postkassen, dersom de skulle gå hen og stemme imod, fordi rettelsen er trukket tilbage. Det vil jeg have helt klart frem her! Jeg siger ligeud, at spørgsmålet om, hvad dette organ, som kommer på et eller andet tidspunkt, skal hedde, ikke er det væsentlige for mig. Det væsentlige for mig er, at der tages indledende skridt til, at vi får en beskyttelse af de finansielle interesser!

Tillich
Hr. formand, den afstemning, De nu agter at foretage, er ikke i overensstemmelse med reglerne. Ordføreren har sagt, at den originale version er tysk. Dersom vi gennemfører en afstemning nu, stemmer vi om oversætternes arbejde og ikke om det emne, det her drejer sig om. Derfor anser jeg den afstemning, De agter at foretage, for ikke at være i overensstemmelse med reglerne. Vi bør stemme på grundlag af den tyske tekst.

Formanden
Kære kolleger, jeg bemærker, at ordføreren har trukket rettelse nr. 1 tilbage. Vi skal altså stemme om teksten uden rettelse nr. 1. Dette er vi enige om. Det er op til enhver at tage et ansvar. Jeg kan ikke foreslå andet.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Caudron
Jeg vil gerne lykønske vores kollega Tom Megahy for hans seriøse arbejde og relevansen af de henstillinger, der fremsættes i hans betænkning, og som jeg mener, går i den rigtige retning. Men som mange af vores kolleger, vil jeg tilslutte mig de ændringer, der er fremsat af ordføreren. Jeg tilslutter mig altså fuldt ud idéen om en adskillelse mellem indehaveren af kortet og køretøjet.
Vi er således klar over vanskelighederne i forbindelse med iværksættelse af foranstaltninger til integration af handicappede personer i et samfund, der i stadig højere grad udelukker dem, der har sværest ved at tilpasse sig de stadig hårdere krav. Jeg håber også, at Unionens medlemsstater meget hurtigt vil følge disse henstillinger.
Betænkningen har endnu en gang taget spørgsmålet om et europæisk statsborgerskab op. Vi er således nødt til at indse, at virkeligheden i stadig højere grad fjerner sig fra officielle taler og finansielle indikatorer, som opremser ciffre, hvori individet ikke er til stede.
Jeg vil endnu en gang her advare mod de hårde angreb på værdier som solidaritet og retfærdighed. Den Europæiske Union er en model for udvikling og civilisation, og jeg vil gerne minde om dette i denne tid, hvor velfærdsstaten nedbrydes.
Jeg vil indrømme, at disse udtalelser fjerner sig en smule fra det oprindelige emne, men jeg frygter, at de foranstaltninger, der sigter mod social liberalisering, især rammer de handicappede. Jeg mener, at vi endnu har et stort arbejde foran os på dette område, f.eks. hvad angår adgang til beskæftigelse og bekæmpelse af enhver snigende form for diskrimination, der alt for ofte rammer de handicappede.

Titley
Selvom min kollega, hr. Megahy har ret, når han påpeger, at Rådet kun vælger en ikke-bindende henstilling til regeringerne i dette spørgsmål, så deler jeg hans velkomst af idéen om et europæisk parkeringskort for handicappede.
Jeg er også glad for at se Parlamentets særlige forslag blive antaget - f.eks. betydningen af at udstede kortet til handicappede førere af motorkøretøj til brug for et hvilket som helst køretøj, de måtte ønske at føre og fjerne behovet for en bureaukratisk fornyelse af kortet hver gang, et nyt køretøj anvendes.
Jeg er også glad for at finde, at definitionen af handicappede førere af motorkøretøjer vil blive overladt til medlemsstaterne, og således gør det muligt for denne at blive så bred, som den enkelte medlemsstat finder nødvendigt. Som altid bør EU-retningslinjer være en minimumsstandard, som vi kan bygge videre på, hvis landene måtte ønske at gå videre. Jeg håber, at regeringerne vil gøre så meget, de kan for at gøre rejser nemmere for vores handicappede medborgere, således at fri bevægelighed gælder for alle europæere i fremtiden.
Indstilling ved anden behandling af Wijsenbeek (A4-0116/98)
Langenhagen
Det skal fastholdes, og kommissær Kinnock, under hvis ansvarsområde det hører, bekræftede det i går efter forhandlingen om mere moderne kontrolapparater:
1.Rådet har i sin afgørelse kun udtalt sig om fremtidens sorte boks (1B-apparat). Det britiske medlem og koordinator for socialisterne måtte på det sidste møde i Udvalget om Transport og Turisme spørge Kommissionen to gange om det. Kommissionens repræsentant bekræftede, at Rådet kun havde fået forelagt forslag 1B.2.Den nye sorte boks er til dato ikke fastlagt. Ved vi ret beset, hvad vi stemmer om?3.Rådets afgørelse er fejlagtig, fordi der ingen bestemmelser er om udbygning. Rådet har her handlet for hurtigt og forkert for at trumfe et kompromis igennem. Tror De virkelig, at virksomhederne, når udbygningen mangler, vil lade være med at gøre alt for at beholde de gamle fartskrivere, ligegyldigt hvordan? En sammenflikket skriver bidrager givetvis ikke til øget målenøjagtighed.4.Konkurrencen gøres meget nem for staterne i Central- og Østeuropa. Først i 1995 blev der indgået aftale med disse stater om overhovedet at stille en fartskriver til rådighed. Dersom hele den infrastruktur, som det nye apparat behøver, mangler i de europæiske stater, i virksomhederne og hos kontrolmyndighederne, må det, efter hvad jeg nu engang har lært, antages, at heller ikke vores medkonkurrenter står på hovedet for at skaffe den til veje.5.Der findes ingen bestemmelser om virksomhedernes kontrol med og indsendelse af data. Det er der da ingen, der kan have ment for alvor.Mit facit efter fire års arbejde på denne forordning som ordfører for Det Europæiske Folkepartis Gruppe i Transportudvalget: Medlemsstaterne ønsker i første omgang at bibeholde den hidtidige ordning, der muliggør manipulation med fartskriveren. Grundene er beklagelige, men åbenlyse.
Kommissionen har foretaget en vending på 180 grader og spillet bolden over til Rådet. Et flertal i Parlamentet ligeledes. Det gavner ikke Europa-Parlamentets troværdighed.
Det er positivt, at vi med Parlamentets beslutning i dag har sat en teknisk udvikling i gang. Det er og bliver negativt, at den desværre først vil begynde at virke i en alt for fjern fremtid og ikke her og nu. I mellemtiden, ca. 10 år, kører vi igennem en grå zone. Det vil få konsekvenser!

Lindqvist
Det kan næppe være rimeligt, at EU skal regulere vejtransporter så detaljeret, som det nu sker, med forskrifter om konstruktion, installation, brug og afprøvning af fartskrivere. Systemerne skal også godkendes af Kommissionen. Rådet går her endnu længere og foreskriver obligatorisk installation af helt digitale fartskrivere i alle nye køretøjer fra den 1. juli år 2000.
Forslagene påvirker især de små vognmandsfirmaer og de virksomheder, som ikke altid har mulighed for at indføre nyt udstyr uden store omkostninger. Sager af denne type skal håndteres på nationalt plan. Den detaljerede regulering på EU-niveau skal ophøre.

Rovsing
Alle europæiske lande gør i dag en særlig indsats for at give bevægelseshandicappede mulighed for at bevæge sig frit omkring. Et vigtigt led i denne politik er de handicappedes adgang til reserverede parkeringspladser med særlig hensigtsmæssig placering. Tilladelse til at parkere på sådanne pladser gives gennem et særligt identitetskort udstedt af myndighederne. Heldigvis anerkendes disse nationale handicapkort i de fleste tilfælde også, når kortindehaveren rejser i de øvrige EU-lande. Men det vil alligevel være langt mere praktisk og sikkert for de handicappede, dersom der udstedes et fælles EU-kort, og derfor er den foreslåede forordning et positivt initiativ.
Parlamentet vedtog under sin førstebehandling en række ændringsforslag, som har til formål at gøre de handicappedes forhold endnu bedre, og det er glædeligt at se, at Rådet har ladet disse forslag indgå i sin fælles holdning. Med baggrund i disse gode resultater giver jeg indstillingen min fulde støtte.

Schlechter
 - (FR) I begyndelsen havde man Rådets forordning 548/69 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport. Denne forordning blev fulgt op af forordning 1463/70 om indførelse af et kontrolapparat inden for landevejstransport. Som i mange andre tilfælde havde denne fornyelse i begyndelsen en positiv indvirkning på arbejdsbetingelser og konkurrence, men dette varede desværre ikke længe.
Behovet for nye regler pressede på. I 1985 blev der i Rådets direktiv 3820/85 fastsat regler for køre- og hviletid for erhvervschauffører og for en bedre kontrol af fællesskabsbestemmelserne om kontrolapparater.
Efter år med praktisk erfaring blev det klart, at forordning 3821/85 ikke garanterede en tilstrækkelig beskyttelse mod manipulation af skiven, og at kontrollen var meget vanskelig at udføre.
Derfor foreslog Kommissionen i 1994 system 1, som bevarede den nuværende tachygraf, der blev suppleret med en elektronisk »sort boks« og muliggjorde videresendelse af de oplysninger, der var lagret på chaufførens chipkort. Denne løsning blev vedtaget med forbehold af Europa-Parlamentet. I 1995 ønskede Parlamentet et bedre system, der var mere troværdigt og sværere at svindle med.
Det er derfor forbavsende at konstatere, at vores ordfører går mod udviklingen, for 1A-systemet, som han foreslår os, er et udgået system. Det går ikke så langt som Europa-Parlamentets beslutning fra 1995, og hverken Kommissionen eller Rådet går ind for det.
Det er sandt, at det fælles forslag går længere end ordførerens forslag. Det tog i bogstavligste forstand Parlamentets anmodning om at indføre en ny generation af fuldstændigt digitale kontrolapparater med indbygget hukommelse i anvendelse.
Det teknologiske fremskridt og overvejelserne i industrien har nu i mere end to år klart vist, at denne fremgangsmåde (altså Parlamentets) var den rigtige, og det var derfor ikke længere berettiget at bevare den mulighed, som en mellemløsning mellem chronotachygraf 1A og det digitale kontrolapparat var (konklusionen af den fælles holdning). Jeg mener altså, at den beslutning, vi har taget, er den rigtige.
Vi skal nu finde en løsning på de problemer, der helt sikket vil opstå. Således må vi tilpasse de nye regler til AETR, som blev underskrevet af EU-medlemsstaterne og de andre europæiske lande, og som har til formål at harmonisere køretiderne og kontrolinstrumenterne med henblik på at undgå konkurrenceforvridning mellem transportfirmaer i EU og i tredjelandene. En sådan ændring skulle finde sted inden for samme frist som de nye regler. Med hensyn til, hvornår køretøjerne bringes i overensstemmelse med de gældende krav, må vi finde rimelige frister, der stiller alle involverede parter tilfredse.
Hvis køretøjer, der sættes i omløb 2 år efter forordningens ikrafttrædelse, skal udstyres med electrotachygraf 1B, bør det samme gælde for køretøjer, der er sat i omløb efter 1. januar 1996, når det kontrolapparat, de er udstyret med, udskiftes. Syv år efter ikrafttrædelsen af forordningen vil alle de berørte køretøjer være udstyret med 1B-apparatet.
Efter min mening er der ikke noget, der taler imod at fastsætte detaljerede tekniske krav gennem en supplerende beslutning fra et teknisk udvalg. Jeg mener dog, at det er rimeligt, at en endelig og fuldstændig aftale skal indgås i dette udvalg inden ikrafttrædelsen af den nye forordning. Men alle disse tekniske forbedringer er værdiløse, hvis den kontrol, der udføres på vejtransporten, ikke udføres i overensstemmelse med reglerne og er ens i alle medlemsstaterne.
Til sidst vil jeg sige, at vi har brug for et instrument, som er uundværligt til at afsløre lovovertrædelserne og øge respekten for de gældende regler. Jeg mener, at 1B-systemet lever op til disse betingelser. Hvad angår medlemsstaterne, bør disse fremover arbejde på at udrydde de forskellige handlemåder, der skyldes, at de gældende regler fortolkes forskelligt.
Investeringerne i 1B-systemet ville blive accepteret og kontrollerne få den tilsigtede effekt, hvis Kommissionen også behandlede disse problemer så snart som muligt.
Betænkning af Väyrynen (A4-0008/98)
Väyrynen
Hr. formand, jeg vil gerne give en mundtlig forklaring på, at Den Liberale Gruppe undlod at stemme ved den endelige afstemning. Det var fordi slutresultatet på grund af 4 artikler, vedrørende de nationale lufthavnsnet, ved afstemningen efter vores mening var uduelige.
Her blev der stemt for udvalgets forslag nr. 10, som handler om indledningen i kapitel 2. Udvalgets forslag blev her godkendt af Parlamentet med stemmerne 251-243. Dette begrænser harmoniseringen af afgifter, som gennemføres inden for de nationale lufthavnsnet, udelukkende til indenrigsflyvninger. Som kommissær Niel Kinnock i går konstaterede her i Parlamentet, er dette fuldstændigt i strid med direktivets centrale princip, ikke-forskelsbehandlingen. Afgifterne bør være de samme både ved indenrigsflyvninger og ved flyvninger inden for Unionen. Når dette afgørende punkt i betænkningen fik en forkert form, måtte Den Liberale Gruppe undlade at stemme ved den endelige afstemning.
Desuden vil jeg berette, at vi var imod ændringsforslag 25 med fejl i af den grund, at vi i vores eget ændringsforslag 26 og i ændringsforslag 20 fra socialdemokraterne allerede havde taget tilstrækkelig højde for miljøhensyn.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Waidelich
Vi er positive over for den grundlæggende idé bag det foreslåede direktiv, nemlig at indsigt og samråd skal føre til, at forskellene i afgiftsystemerne bliver så små som mulige. Europæiske flyselskaber kan drage nytte af en tydeliggørelse af lufthavnsafgifterne. Da vi imidlertid mener, at de foreslåede tekster ikke kan tydes sådan, at konsekvenserne kan bedømmes fuldt ud, afholder vi os fra at stemme.

Cushnahan
Hr. formand, efterhånden som vi fortsætter med at bevæge os fremad mod det indre marked, bør Den Europæiske Union se nærmere på hver enkelt industrisektor og sikre, at der ikke er nogen ikke-toldmæssige barrierer for handel inden for denne sektor, og det er netop hensigten med Rådets direktiv om lufthavnsafgifter.
Inden for rammerne af et indre marked er det urimeligt, at der opkræves uklare lufthavnsafgifter. Ligesom forbrugerne ønsker at vide, hvad de køber, inden de betaler, så bør flyselskaberne (der i sandhed er forbrugere af lufthavnstjenesteydelser) nyde godt af det samme niveau af gennemskuelighed. Lufthavnene bør tvinges til at afsløre, hvad deres afgifter anvendes til. De bør også reflektere anvendelsesniveauet. Flyselskaberne bør ikke skulle betale samme beløb for at lande et mindre pendlerfly, som de skal betale for at lande en jumbojet i en given lufthavn.
Jeg er enig med orføreren i, at der ikke er behov for at harmonisere lufthavnsafgifterne over hele EU, idet forskellige lufthavne har forskellige behov, og flyselskaber, der anvender en bestemt lufthavn, bør bære udgifterne i forbindelse med brug af denne lufthavns tjenesteydelser.
Derfor støtter jeg denne betænkning.

Eriksson
Jeg mener, at en fællesskabslovgivning om lufthavnsafgifter er unødvendig. Der er store forskelle mellem situationerne i medlemslandene, hvilket gør det enklere og mere retfærdigt, at disse spørgsmål styres af national lovgivning. Desuden forekommer liberalisering og EU-harmonisering at være vigtigere mål end at tilgodese den almene nytte.
Af disse årsager afholder jeg mig fra at stemme ved den endelige afstemning om Väyrynen-betænkningen.

Fayot
Denne betænkning har stor betydning for mindre lufthavne og vil kunne reducere deres indtægter drastisk.
Luxembourg, som driver blot én kommerciel lufthavn, bestræber sig på at overholde et fornuftigt kompromis mellem lufthavnsafgifterne og flyselskabernes interesser, men er afhængig af disse afgifter.
De luxembourgske socialister støtter derfor det ændringsforslag fra Brian Simpson (PSE), som går ud på kun at anvende artikel 4, 5, 6 og 7 i direktivet på lufthavne, som årligt har en trafikmængde på mindst 2 millioner flypassagerer eller 50.000 t gods. Kommissionens tekst fastsatte kun 250.000 flypassagerer og 25.000 gods.
Da Luxembourg har en langt større mængde gods end den i direktivet fastsatte grænse, har det for det første tals vedkommende 1, 2 millioner flypassagerer, ville det således ikke falde ind under direktivet med en sådan ændring. Det vil gøre det muligt for os også for fremtiden at sikre en billig administration af lufthavnen.
Vi er derfor meget kede af, at det nævnte ændringsforslag ikke blev vedtaget. Jeg har derfor hverken stemt ja eller nej ved den endelige afstemning.

Kestelijn-Sierens
Jeg vil gerne give udtryk for min støtte til betænkningen af kollega Väyrynen.
Det, der særligt interesserer mig, er, at specifikke identificerbare eksterne omkostninger, der forårsages af lufttrafikken på miljøområdet, kan medregnes. Jeg mener, at forhøjede lufthavnsafgifter er rimelige i tilfælde af støjende fly, natflyvninger eller fly, der spreder en særlig stank af benzin.
Denne ekstra afgift er ikke kun en straffeforanstaltning eller en forholdsregel for at tage modet fra dem, der forårsager generne. Kommissionen understreger med rette, at differentieringen heller ikke må have til formål at skabe ekstraindtægter for lufthavnene. De skal tjene som en godtgørelse for den forårsagede miljøskade. Ekstraindtægterne skal anbringes i en fond, der skal anvendes til miljøinvesteringer i lufthavnen eller til medfinansiering af de investeringer, som de omkringboende må foretage som følge af generne. Så vidt jeg ved, anvendes dette system allerede meget omhyggeligt af lufthavnen Schiphol.
Hvis disse ekstra miljøgodtgørelser ikke anvendes til dækning af de virkeligt forårsagede miljøskader og gener, risikerer man, at bestemte lufthavne vil tiltrække generende flyvninger for at kunne inkasserer ekstraindtægterne.
Under hensyn til disse overvejelser har jeg særligt støttet artikel 5 og ændringsforslag 11, 25 og 26.

Theonas
Det forslag til direktiv, som vi har stemt om, vedrører den sidste af de foranstaltninger, der er et led i den tredje liberaliseringspakke for lufttransporten. Kommissionen foreslår indførelse af ensartede regler for lufthavnsafgifter, der er baseret, som den siger, på principperne om ikke-forskelsbehandling, omkostningseffektivitet og gennemskuelighed. Forslaget tager udgangspunkt i strengt økonomiske kriterier og betragter lufthavne som simple handelsvirksomheder, hvorved man ignorerer hele den vigtige rolle, der også er karakteristisk for lufthavne, der er omdrejningspunkter for regionernes økonomiske udvikling og samhørighed, fungerer som socialpolitiske instrumenter og som et middel til gennemførelse af miljømæssige mål og til højnelse af sikkerheden for fly, passagerer og sektorens lønmodtagere.
Målsætningen er selvfølgelig ikke en forbedring af tjenesteydelserne og strukturerne i lufthavnene samt en styrkelse af deres sikkerhed, men en formindskelse af lufthavnsselskabernes og deres brugerselskabers omkostninger samt en ny pantsætning af lufthavnene i kampen for det frie marked. Der er ikke tvivl om, at dem, der drager fordel af dette, hverken vil være lønmodtagerne, der arbejder i lufthavnene, eller brugerselskaberne, for de kan kun regne med ændringer af deres kollektive overenskomster under trussel om lukning - sådan som det var tilfældet med Olympic Airways - hvilket igen har det eneste formål at sænke luftfartsselskabernes omkostninger. Det vil heller ikke være passagererne, der bliver vinderne, selvom de i teorien kunne blive det, fordi erfaringerne desværre viser, at når der er tale om konkurrence mellem få og opdeling af markederne, vil enhver omkostningssænkning kun føre til en forøgelse af profitten.
Tværtimod vil dette direktiv medføre vanskeligheder for de selskaber, der forvalter lufthavnene, da en formindskelse af deres indtægter vil undergrave deres muligheder for at udvikle og modernisere infrastrukturerne til skade for flypassagererne og deres sikkerhed. Mindskede indtægter og et samtidigt forbud mod statsstøtte i forbindelse med en kvælende budgetdisciplin og fjernelse af midlerne til regionalpolitikken vil ramme de mindste lufthavne direkte og dermed også de lufthavne, der befinder sig i de mest fjerntliggende og vanskeligt stillede områder, der netop har behov for støtte.
På denne baggrund understreger vi vores uenighed med Kommissionens forslag, der sigter mod at forbinde afgifterne med udgifterne til de ydede tjenester og infrastrukturer. Gennem lufthavnsafgifterne dækker man netop udgifterne, og det gælder ikke alene for de centrale og velbesøgte lufthavne, men også for de regionale, små og fjerntliggende lufthavne, der på grund af en begrænset trafik ikke alene kan dække deres driftsudgifter, som i stort omfang er faste, eller som vil være ude af stand til at gennemføre de nødvendige moderniseringsinvesteringer.

Cushnahan
Med den nært forestående økonomiske og monetære union såvel som gennemførelsen af det indre marked vil adskillige barrierer for turismen inden for Unionen forsvinde. Men spørgsmålet forbliver, om vi virkelig også vil få et indre marked for turisme?
For nærværende synes EU's mangel på sammenhængende tænkning på turismeområdet at angive, at svaret på dette spørgsmål vil være et rungende »nej«. Derfor støtter jeg fuldt ud hr. Aparicio Sánchez' betænkning.
Tiden er inde til, at Kommissionen begynder at betragte virkningerne for Unionens turister adskilt, når den udarbejder lovgivning. Ligesom vi er begyndt at se på forbrugernes rettigheder i deres hjemlande, bør vi lægge vægt på disse forbrugeres rettigheder, når de er på ferie. Det er disse forbrugere, der er mest sårbare, og ofte i en kultur, som de ikke er fortrolig med, eventuelt på en hurtig rundrejse til adskillige byer og ikke bekendt med den lokale lovgivning.
Jeg er meget glad for ordførerens krav til Kommissionen om at øge gennemskueligheden i luftfartssektoren. Efterhånden som vi bevæger os henimod en liberalisering af Unionens luftrum, bør vi overveje, hvordan denne liberalisering (og luftfartssektorens vane med selektiv prismæssig forskelsbehandling) berører Unionens turister. Skikken med systemfællesskab bør også gøres mere gennemskuelig, således at den rejsende ved, hvilket selskab der egentlig befordrer ham på hans rejse, og ikke kun hvilket selskab der sælger ham billetten.
Jeg finder også særlig betydning i hr. Aparicio Sánchez' krav om en harmonisering af reglerne i hotel- og grupperejsesektoren. Hvis man virkelig skal have et indre marked, så må turister beskyttes af ens love i hver enkelt medlemsstat.
Som denne betænkning påpeger, må Kommissionen organisere sin tænkning over for turismesektoren, idet de områder, der berører turister, er spredt på tværs af Kommissionens generaldirektorater. Ved at tilskynde de forskellige politiske beslutningsområder til at samarbejde, kan EU være sikker på at beskytte turisten og sørge for, at industrien vokser.

Eriksson
Forbedringen af forbrugerens sikkerhed og rettigheder er altid en vigtig målsætning, selvom jeg dog mener, at det er turistsektorens nuværende belastning af miljøet, der er det mest akutte problem at løse.
Beskyttelsen af forbrugerens sikkerhed og rettigheder samt forbedringen af handelsreglerne i turistsektoren varetages bedst på nationalt plan, både med hensyn til effektivitet og demokrati. Derfor har jeg afholdt mig fra at stemme ved den endelige afstemning om Aparicio Sánchez-betænkningen.

Titley
Hr. formand, jeg er glad for at give min støtte til denne betænkning her i dag, for jeg deler dens engagement, når det gælder om at sikre ordentlig erstatning til rejsende, det går ud over, når flyselskaber eller hoteller overbooker. Alt for mange menneskers hårdt fortjente ferie er blevet ødelagt af denne praksis, hvad enten den skyldes fejl begået af de pågældende selskaber eller en bevidst politik hos disse.
Det er også rigtigt, når betænkningen påpeger, at flysikkerheden kræver mere opmærksomhed, eftersom antallet af fly og passagerer, der flyver på kryds og tværs af vores luftrum, vokser år for år.
Jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil handle i overensstemmelse med ordførerens idéer og sikre, at forbrugernes tillid til den vitale turismesektor i vores økonomi styrkes som følge heraf.

Wibe
Jeg mener, at denne sag bør ligge uden for dette Parlaments arbejdsområde. Det foreslås i betænkningens punkt 11, at Kommissionen skal forelægge Parlamentet og Rådet resultatet af en undersøgelse om overbooking på hoteller og anden indkvartering m.m. Ligeså foreslås det i punkt 30, at Kommissionen sammen med Parlamentet og branchens organisationer årligt skal arrangere temadage om kvaliteten af udbuddet af turisttjenester.
Ganske vist har turisterhvervet en stor betydning for beskæftigelsen mange steder i EU, men det bliver let absurd, når ovennævnte forslag præsenteres i dette Parlament. Jeg mener, at det ligger uden for vores kompetenceområde at beskæftige os med disse spørgsmål.
Betænkning af Elles (A4-0097/98)
Berthu
Hr. James Elles' betænkning om gennemførelse af Unionens almindelige budget for regnskabsåret 1996 viser, at Kommissionens attitude i sidste ende irriterer selv dem, der i begyndelsen var positivt indstillet over for den: Den svig, der afsløres år efter år, gentager sig hele tiden. Inden for institutionerne er der en tendens til at dække over de ansvarlige embedsmænd, eller det er i det mindste det indtryk, man får, idet uigennemskueligheden i de interne undersøgelser opretholdes og effektive reformer udebliver. For tredje gang i træk har Revisionsretten afvist at anerkende fællesskabsbudgettet, og Europa-Parlamentet på sin side har netop afvist at give decharge.
Revisionsrettens rapport er belastende. Men den viser en ophobning af svig eller træghed uden at forklare, hvor denne lammelse stammer fra. Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa vil nu gå endnu længere i analysen og inddrage selve strukturen i et vist antal institutioner og europæiske politikker.
F.eks. græmmer hr. Elles sig i betænkningen over at konstatere, at mere end et år efter konklusionerne fra Parlamentets undersøgelsesudvalg om proceduren for fællesskabsforsendelser, er datamatiseringen af denne procedure, der blev fremstillet som et hensigtsmæssigt middel til gøre den pålidelig og operationel, stadig ikke påbegyndt. Det værste er, at Kommissionen i marts 1998 ikke engang var i stand til at fastsætte en detaljeret specifikation af det system, som skulle indføres med henblik på bedre at kunne afsløre svig. Er dette et tilfælde? Skal man, som det gøres i Elles-betænkningen, kun anklage trægheden i Kommissionen? I virkeligheden vil vi opdage, at problemet stikker meget dybere. Er proceduren for fællesskabsforsendelser ikke simpelthen blevet umulig at forvalte efter ophævelsen af ledsagedokumenter for varer og kontrollen ved de interne grænser?
Kan man ikke stille sig det samme spørgsmål med hensyn til procedurene for fællesskabsinitiativer til fordel SMV, som medførte en sådan opsplitning af bevillinger, at Kommissionen forekommer ude af stand til at oplyse, om de har opfyldt deres målsætning eller ej?
Der findes mange flere eksempler. I sidste ende rejser den gentagne svindel ikke blot spørgsmålet om forsømmelsen i forvaltningen, men også om den praktiske umulighed i de politikker, der oprindeligt, i meget højere grad end med effektivitet for øje, blev vedtaget på grundlag af en ideologisk målsætning om udviklingen af en europæisk superstat. Desuden har man næppe gjort kontrollen af Kommissionen lettere, ved i lang tid at placere den på en piedestal, som den ubestridelige vogter af Europas interesser, og i dag ser vi konsekvenserne.
Hvis vi virkelig vil bekæmpe svindlen, må vi fjerne Kommissionen fra sin piedestal, og sætte den under kontrol. Det er klart, at afvisningen af decharge for budgettet 1996 bør få konsekvenser. Hvis Europa-Parlamentet handlede konsekvent, ville det vedtage et mistillidsvotum.
Betænkning af Kellett-Bowman (A4-0092/98)
Papakyriazis
Jeg stemmer for Kellett-Bowman betænkningen om CEDEFOP med et alvorligt forbehold.
Jeg stemmer for det forelagte forslag til afgørelse med forbehold af punkt 4, som efter min opfattelse er uden for rammerne af denne betænkning.
I øvrigt omhandles det samme spørgsmål («købet af CEDEFOP's nye bygning i Thessaloniki«) mærkeligt nok ligeledes i ordførerens begrundelse, der som bekendt ikke sættes under afstemning (men udgør ordførerens personlige stillingtagen). Denne henvisning er overfladisk, ude af sammenhæng, uklar, grundløs og nærmest vildledende, så læseren får en helt forkert opfattelse.
Efter de objektive - og andre - vanskeligheder, som CEDEFOP stod over for i forbindelse med sin flytning fra Berlin til Thessaloniki, er det i dag i fremgang og yder et vigtigt og kreativt bidrag til Den Europæiske Union.
Opførelsen af den nye bygning foregår efter planerne, og den forventes overgivet inden udløbet af den fastsatte frist (maj 1999).
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender følger som det korresponderende udvalg for CEDEFOP-politikken ansvarligt hele dette spørgsmål, således som det også fremgik af vores udvalgs udtalelse, som er vedføjet Kellett-Bowman-betænkningen.
(Denne stemmeforklaring afgives ligeledes på vegne af alle græske PASOK-medlemmer af PSE-gruppen) . Betænkning af Theato (A4-0082/98)
Kirsten Jensen og Blak
De danske socialdemokrater undlader at stemme ved afstemningen om betænkningen af fru Theato. Vi mener, at betænkningen forsøger at foregribe udviklingen, da den i vid udstrækning forholder sig til en situation, som kun vil opstå, hvis ikke alle medlemsstater ratificerer konventionen om beskyttelse af Unionens finansielle interesser.
Selv hvis en sådan situation skulle opstå, er det ikke selvindlysende, at det vil være nødvendigt med strafferetlig harmonisering for at beskytte Unionens finansielle interesser. Hertil kommer, at Danmark vil stå uden for et sådant initiativ som følge af vores forbehold over for deltagelse i EU's retlige samarbejde.

Wibe
Jeg støtter ikke forslaget i betænkningen om oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed. Derimod mener jeg selvfølgelig, at det er godt, at man på nationalt plan omhyggeligt opklarer og fælder dem, der begår bedragerier med EU's penge.
(Mødet udsat kl.13.10 og genoptaget kl.15.00)

Finansiel støtte til SMV
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0114/98) af Pronk for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder (SMV) - Vækst- og beskæftigelsesinitiativet (KOM(98)0026 - C4-0138/98-98/0024(CNS)).

Pronk
Hr. formand, det drejer sig om et vigtigt forslag, der er opstået takket være Europa-Parlamentet, både gennem Van Velzen-betænkningen og gennem budgetordfører Tillichs forslag. Topmødet i Luxembourg har overtaget disse forslag. SMV er en motor for beskæftigelsen. I EU går 6, 5 % af alle investeringer til startende virksomheder. I USA ender 37 % af alle investeringer i startende virksomheder. Måske er det grunden til, at det går bedre med at skabe beskæftigelse i USA. Forslaget består af tre initiativer, der supplerer hinanden. Denne plan er en udarbejdelse af en del af Tillich-pakken, 420 af i alt ECU 450 millioner. Den første del, det vil sige 40 % af de ECU 420 millioner, anvendes til ETF-starterordningen, der yder risikovillig kapital til SMV'erne. I den forbindelse vil jeg understrege, at navnet bør ændres. Jeg foreslår, at ordningen kaldes for »eurostaterordningen«.
For det første er det nødvendigt med et andet navn for at undgå sammenblanding med andre EU-ordninger. For det andet forvaltes ETF-ordningen af Den Europæiske Investeringsbank, mens eurostaterordningen skal styres af den Europæiske Investeringsfond. For det tredje er det et vanskeligt navn at markedsføre for Kommissionen. Kommissionen må gøre noget for markedsføringen af dette initiativ. Markedsføringen fremmes ikke, hvis EIB konstant skal involveres. I øvrigt er det et meget intetsigende navn. Eurostaterinitiativet har til formål at forbedre startende eller voksende højteknologiske SMV'ers adgang til kapital. Disse virksomheder har et højt vækstpotentiale og dårlig adgang til kapital på grund af den høje risiko. Der er i praksis kun fire medlemsstater, hvor der findes sådanne initiativer, og der fungerer det godt. I en række andre medlemsstater er interessen meget stor for at skabe noget, der kan investere i højteknologiske SMV'er, og som også kan vejlede. Med denne ordning kan det således allerede i en række medlemsstater eksisterende potentiale udbygges til hele den Europæiske Union.
Den anden ordning er »joint European venture«. Hertil er der 20 % af de ECU 420 millioner til disposition. Formålet er at fremme oprettelsen af transnationale joint ventures inden for SVM i EU. Der er allerede erfaringer med samarbejdet mellem grænseoverskridende SVM'er i Central- og Østeuropa og i den tredje verden. Disse eksempler giver håb og tro på at »joint European ventures« vil fungere. Dog skal det realiseres, at det ikke bliver til »revolving funds«, der efter nogle år betaler sig selv tilbage. Dette i modsætning til de to andre initiativer.
Den tredje ordning er SVM-garantifaciliteten. Hertil er 40 % af de ECU 420 millioner til rådighed. Denne garantifacilitet gør det muligt for startende eller netop begyndte SVM'er at komme til kapital. Et punkt i denne betænkning, som jeg ønsker at understrege, er evalueringen af de tre initiativer. Europa-Parlamentet ønsker ikke på forhånd at tilføje yderligere betingelser ud over dem, som Kommissionen har foreslået. I så vil fald vil det tage år inden programmet virkelig træder i kraft. Men det er nødvendigt, at der bagefter gennemføres en god evaluering. Ligesom en interimevaluering, hvis der skal træffes politiske beslutninger ved afslutningen af et program. Programmets varighed er også vigtig. Aftalen var, at programmet skulle løbe i tre år. Det blev lovet på topmødet i Luxembourg. Men tre år er ikke mindre end tre år, ligesom tre procent ikke er mere eller mindre end tre procent. Hvis programmet således starter 1. maj, slutter det ikke før 1. maj 2001 og ikke 1. januar 2001. Ellers er evaluering meget vanskeligt. Jeg anmoder derfor Rådet om at skifte mening på dette punkt og lade programmet løbe i hele treårsperioden. Dette så meget desto mere fordi eurostarterordningen og SVM-garantifaciliteten er »revolving funds«, der først kan afsluttes helt efter 16 år. Hvis det går godt, har disse programmer efter 16 år overhovedet ikke kostet EU noget, og det er da en fantastisk måde at fremme beskæftigelsen på og samtidig føre en sparsommelig budgetpolitik. En stor fordel ved initiativet med garantisystemer er, at de medlemsstater, der endnu ikke har et sådant garantisystem, skal oprette det, mens andre er bedre i stand til at behandle de forudgående garantiansøgninger, fordi disse programmer ofte er overtegnede. Det er endvidere påfaldende, at det både drejer sig om nationale, regionale og lokale systemer. I det ene land, som f.eks. mit eget, er det nationale system meget udviklet. I andre lande er det de regionale systemer, der er længst fremme. Det er godt at lære af hinanden på dette punkt. Jeg vil gerne tilføje, at jeg efter drøftelserne med Kommissionen har indgivet en række nye ændringsforslag. Det er ændringsforslag 18, 19, 20 og 21. Ændringsforslag 18 og 20 er formelle ændringer. I ændringsforslag 19 er der en lavet en fejl, ordet skal på engelsk være »assessment« og ikke »evaluation«. De øvrige sprog skal tilpasses dette. Ændringsforslag 21 er en overtagelse af et ændringsforslag fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, der var blevet hængende.
Til sidst, hr. formand, vil jeg takke medlemmerne og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders sekretariat for det meget gode samarbejde i denne vanskelige sag ligesom de øvrige medlemmer af Parlamentet og særligt de to udvalg, som vi skulle samarbejde med: Budgetudvalget og Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. Samarbejdet med Rådet og Kommissionen har også været meget godt. Jeg har sjældent oplevet et så intensivt samarbejde mellem institutionerne som i denne sag, men det drejer sig også om et stort løfte fra Rådet, som vi her skal gennemføre.

Tillich
Hr. formand, den betænkning, der skal behandles i dag, var faktisk sammen med forslaget til retsgrundlag et af de centrale punkter under budgetforhandlingerne om budgettet for 1998, som jeg var ordfører for. Dette forslag til retsgrundlag skal give stødet til øget beskæftigelse i Europa.
Under budgetforhandlingerne indgik vi en aftale med det luxembourgske formandskab, som Europa-Parlamentet og Rådet i sidste instans overholdt under andenbehandlingen. Nu har vi et forslag til retsgrundlag fra Kommissionen foran os. Jeg må give Kommissionen den ros, at den i alt væsentligt overholder resultatet af forhandlingen dengang. Der er taget hensyn dertil i dens forslag til retsgrundlag.
Målet var og er at få vedtaget et program, som bidrager til hurtigt og nemt at skabe nye ekstra arbejdspladser i innovative virksomheder og ikke beskæftigelse i Kommissionens og medlemsstaternes forvaltninger. Således var også Budgetudvalgets ændringsforslag til Kommissionens forslag til retsgrundlag formuleret.
Men nu til indholdet af den betænkning og de ændringsforslag, der her er blevet forelagt. Først vil jeg gerne gratulere ordføreren, hr. Pronk, fordi han har bestræbt sig på at anvende en hurtigere procedure til dette forslag også efter ønske fra Kommissionen, hvorfor vi allerede i dag kan forhandle derom. Men om det første ændringsforslag fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse vil jeg i det mindste sige, at det simpelthen ikke er rigtigt. Vi har under budgetproceduren 1998 og i beslutningen ikke fastsat, at dette program skal omfatte ECU 450 millioner over tre år. Det kunne vi ikke, fordi vi vedtager budgettet for ét år ad gangen. Rigtigt formuleret må det hedde, at vi har truffet en beslutning om ECU 150 millioner for året 1998. Under forhandlingerne mellem Rådet og Europa-Parlamentet blev det fastslået, at vi vil give dette program en løbetid på tre år med et samlet volumen på ECU 450 millioner. Men det betyder ikke - og det er Kommissionens og Rådets holdning - at vi behøver et retsgrundlag for de resterende ECU 420 millioner.
Om ændringsforslag 3 må jeg konstatere, at det her faktisk er rigtigt, at også de andre små og mellemstore virksomheder, som arbejder inden for den sociale sektor og andre områder af sundhedsvæsenet, absolut skal med. Men det drejer sig i samme ændringsforslag om at tilskynde til, at der skabes arbejdspladser, og det vedrører alle virksomheder og omfatter således automatisk de virksomheder, der arbejder inden for den sociale sektor.
Jeg anser ændringsforslag 7 af hr. Harrison fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik for meget betænkeligt - det er måske derfor, formuleringen »om nødvendigt« er valgt. Jeg ved, og det har ordføreren også netop sagt, at kulturen for venture capital funds er dårlig i Europa, og vi ville give tilskyndelser med dette program. Derfor bør vi i første omgang arbejde med dem, der allerede findes, og ikke vanskeliggøre proceduren med en licitation. Vi bør tage de gode først. Det ville også være i overensstemmelse med dokumentets udgangspunkt.
Derfor tror jeg, at vi skal bestræbe os på at stille det, vi betegner som risikokapital til rådighed for de virksomheder, som vil løbe risikoen, og vi skal ikke lægge administrative hindringer i vejen.

van Velzen, Wim
Hr. formand, hr. Pronk har i sin indledende tale mindet om det meget intensive samarbejde, der har fundet sted mellem de tre institutioner. Det skyldes naturligvis i høj grad, at Parlamentet for en stor del har finansieret dette projekt via Parlamentets eget budget. Derfor var det også nødvendigt for de andre at samarbejde med os. Parlamentet gjorde dette for i det mindste at lægge ét konkret forslag på bordet på beskæftigelsestopmødet i Luxembourg. Jeg er stadig meget tilfreds med, at vi i den sidste ende, i øvrigt med stort besvær, fik gjort dette.
Målsætningen for hele projektet er selvfølgelig at skabe beskæftigelse. Jeg accepterer tanken om, at SMV her kan spille en meget vigtig rolle. Jeg vil imidlertid gerne påpege, at der også er tale om en slags hype . Alle tror, at hvis man bare har skabt en lille virksomhed, er alt på det tørre, men året efter må man desværre ofte konstatere, at mange er forsvundet. Derfor vil jeg gerne understrege anmodningen i vores ændringsforslag om også klart at medtage uddannelse og vejledning af disse mennesker, fordi de fortjener, uanset om det nu foregår inden for rammerne af selvstændigt erhverv som formuleret på beskæftigelsestopmødet eller inden for dette projekt, en god vejledning, så beskæftigelsen også er blivende.
Et andet aspekt, som jeg gerne vil pege på, er ændringsforslag 11, hvori det hedder, at man ved slutevalueringen skal være opmærksom på kvaliteten af de skabte arbejdspladser, f.eks. vedrørende social beskyttelse, faglige rettigheder og så videre, og hvilke former for ny beskæftigelse det har ført til. Er den atypisk, heltids, ja eller nej. Hvis det skal behandles under evalueringen, betyder det selvfølgelig, at det også må indgå i målsætningerne og spille en rolle ved godkendelsen af projekterne. Jeg håber også, at Kommissionen vil være opmærksom på dette fra begyndelsen. Det er en meget farlig strategi uden videre at overlade tingene til medlemsstaterne, fordi hamburgerjob i en række medlemsstater for tiden er mere populære end ligevægt mellem fleksibilitet og sikkerhed.
Til sidst vil jeg bemærke, at det, der har været meget vigtigt for os ved dette projekt, er forholdet til, sammenkoblingen med, hvad vi kalder det tredje system, den såkaldte sociale økonomi, der enten kan finde sted inden for sundhedssektoren eller på kulturområdet, hvor jeg mener, at der kan findes en mængde job. Jeg finder stadigvæk, at dette område undervurderes, også af Kommissionen, og derfor går jeg også ind for en sammenkædning af disse projekter med det forslag, som vi diskuterer, og som jeg håber, at vi også vil godkende i morgen, når Kommissionen har overtaget tilstrækkeligt mange af vores ændringsforslag.

Schiedermeier
Hr. formand, hr. Pronk har i sin betænkning om forslag til Rådets afgørelse om finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder klart redegjort for problemer og bekymringer. Det vil jeg gerne sige ham mange tak for, og jeg håber, at Rådet og Kommissionen tillægger hans forslag den rette vægt. I årevis har alle institutioner i Den Europæiske Union fremhævet den betydning, som de små og mellemstore virksomheder har for beskæftigelsen.
Alle de foreliggende tal beviser, at SMV virkelig er rygraden i væksten i beskæftigelsen, og at de vil blive ved med at være det. Jo mindre virksomhederne er, desto flere arbejdspladser lykkes det dem i reglen at få skabt. Siden 1992 er der kontinuerligt blevet udarbejdet og realiseret finansplaner. Nogle af dem har sikkert virket efter hensigten. Alligevel har jeg gentagne gange hørt den kritik, hr. kommissær, at programmerne ikke er effektive nok, fordi ansøgningsproceduren er for kompliceret, for bureaukratisk og for langvarig netop for de små og mellemstore virksomheder. Derfor henvender mange SMV'er sig til dyre konsulenter. Disse fejl bør ikke mere forekomme i de nye forslag.
Kritikken af, at der til dato ikke foreligger nogen sammenlignende evaluering af de hidtidige foranstaltninger, i hvilken der tages hensyn til omkostningerne pr. ny arbejdsplads, er desværre berettiget. Denne manglende gennemskuelighed besværliggør i høj grad forberedelsen af de nye foranstaltninger, der er planlagt.
Jeg håber alligevel, at det, ordføreren kalder ETF-startkapitalprogrammet, Joint European Venture og SMV-garantiaftalerne navnlig for virksomheder med op til 100 ansatte, vil få succes. Netop disse virksomheder har problemer med at skaffe risikokapital. Det vil Parlamentet ændre ved hjælp af SMV-garantifaciliteten og skabe flere arbejdspladser. Derfor forventer jeg, at det endelige omfang af midlerne tilnærmes Parlamentets forslag. For de arbejdsløse er de nye foranstaltningers succes i EU vigtig og for dem en hastesag. Jo hurtigere det sker, desto bedre. Mindre bureaukrati og til gengæld flere beskæftigede skal være devisen. Jeg håber, at vi hurtigt når dette mål, men ikke således som hr. van Velzen mener ved hjælp af så mange forskrifter som muligt, som vi igen stiller op for virksomhederne. Det ville være trist.

Crowley
Hr. formand, jeg hilser kommissæren velkommen til Parlamentet. Jeg vil indlede med at lykønske min kollega, hr. Pronk, med en enestående betænkning, der kommer på et meget belejligt tidspunkt for os. I sidste uge drøftede vi i Bruxelles de foreslåede ændringer til strukturfondsfinansieringen og til støttemekanismerne under Den Europæiske Socialfond, herunder især dem, der har at gøre med jobskabelse, og vi så med nogen uro, at de reelle pengebeløb, der tildeles jobskabelse og træningsprocesser, bliver skåret ned over hele linjen.
Som mine kolleger allerede har sagt, tegner SMV-sektoren sig for mere end 66 % af al beskæftigelse i EU. Irland er enestående i den henseende, at vores kriterium for SMV-status i Den Europæiske Union er et gennemsnit på 250 ansatte eller derunder. De fleste virksomheder i Irland i denne sektor beskæftiger 80 ansatte eller derunder. Dette giver os en stor mulighed for at udsende et meget stærkt budskab til de mennesker, der risikerer deres egen kapital, om at vi er villige til at handle med dem som partnere i skabelsen af nye virksomheder, nye arbejdspladser og især ny økonomisk velstand.
Der er et par ting, som vi må fokusere mere på, end vi har gjort. Hr. van Velzen kom ind på, at en stor del af SMV'erne drejer nøglen om inden for det første år. Hovedårsagen til dette er, at de ikke har adgang til mere langfristet finansiering end etårige lån.
For det andet har de ikke samme adgang til uddannelse, som kunne holde dem ajour med den ny teknologi og med nye økonomiske prognosemetoder, der gør det muligt for dem at konkurrere på de væsentligste markeder.
Jeg lykønsker hr. Pronk med hans forslag med hensyn til det meget tekniske aspekt at skaffe risikovillig kapital til disse små virksomheder, så Europa igen kan tage føringen i skabelsen af ny beskæftigelse.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg ikke finder det hensigtsmæssigt, at den tredje sektor bliver taget med. I fortsættelse af det, som hr. Schiedermeier har sagt, finder jeg, at det er vigtigt at anerkende, at vi kan beskytte arbejdstagernes rettigheder og ret til sociale ydelser, men det betyder ikke, at vi skal tilføje mere bureaukrati og papirnusseri.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, de foregående talere har allerede nævnt det. Bl.a. takket være Parlamentet var det muligt at få frigjort disse midler. Efter min mening frigøres de til et godt formål, nemlig støtte til startende virksomheder med kapitalbehov ved starten eller genopstartningen. Det er unikt, at vi gør dette. Jeg tror, at det er meget godt, at vi har valgt at gøre dette. På den anden side må vi også sørge for, at der ikke bliver penge hængende undervejs, hverken hos undersøgelsescentrene eller hos dem, der skal formidle midlerne. Af disse grunde og fordi vi er bekymrede for, at man måske alligevel omgås midlerne på en forkert måde, har vi indgivet et ændringsforslag til punkt 3. Af samme grund har vi indgivet ændringsforslag 17, fordi vi mener, at hvis man vil evaluere, må man også vide, hvad man evaluerer. I øjeblikket mangler der klarhed om gennemførelsesforanstaltningerne. Jeg vil gerne vide, hvordan Kommissionen stiller sig til disse ændringsforslag.
Hr. Pronk har sagt, at vi indtil dette punkt har arbejdet intensivt sammen og fulgt hinanden i enighed. De, der har kendt mig i længere tid, ved, at jeg i almindelighed forsøger at vurdere, hvad der er rimeligt, også i debatten mellem Kommissionen og Rådet, men jeg mener også, at vi skal være opmærksomme på den indbyrdes rimelighed, og at vi så også sammen må vurdere hinandens ændringsforslag seriøst.
Hr. formand, hr. Van Velzen har også nævnt det: Mentorskabet er meget vigtigt for unge erhvervsdrivende og unge startere. Jeg finder, at Van Velzen for nemt siger, at for mange startere ikke genopstarter. Jeg er enig med ham vedrørende mentorskabet, men jeg mener, at man altid løber en risiko, og jeg tror, at vi netop skal se på dem, der genopstarter. For i USA har det vist sig, at de skaber mange flere arbejdspladser end de risici, man løber med de andre. Derfor håber jeg, at vi sammen kan se på dette program på denne positive måde.

Ojala
Hr. formand, til at starte med vil jeg lykønske ordføreren hr. Pronk med, at det på meget kort tid er lykkedes for ham at tage fat i sagens væsentlige sider og foretage vigtige og gode ændringer til kommissionsforslaget. Jeg håber, at Kommissionen er parat til at godkende dem.
Jeg er særlig tilfreds med den konstatering i betænkningen, at en del af finansieringsprogrammet til SMV bør rettes mod finansieringen af den tredje sektors små og mellemstore virksomheder, øremærket til folkesundhed, uddannelse og kultur. Denne tilføjelse repræsenterer den nødvendige fortolkning af et vidtgående innovationsbegreb. Innovationer er ikke kun opfindelser i den tekniske branche, men de kan lige så godt være nye måder at producere ydelser og omsorg på. Naturligvis skal hovedansvaret for befolkningens sundhed og lignende blive hos den offentlige sektor, som den tredje sektors små virksomheder kun kan erstatte, på den måde at de fyldestgør uden helt at erstatte.
Små virksomheder inden for dette område er ofte kvindeforetagender. Det er også tilfredstillende, at der i betænkningen specielt nævnes informationssbehovet for de kvindelige iværksættere. Kvindernes virksomheder er ofte meget små. Kvinder er uerfarne som iværksættere og mangler oplysninger om finansieringsmulighederne. Kvinderne beskæftiger sig ofte på serviceområder, der er meget arbejdskraftkrævende, det vil sige, at investeringer i kvindevirksomheder vil skabe arbejdspladser.
For alle, mænd som kvinder, er det godt, hvis oplysninger om forskellige finansieringsmuligheder, som tilbydes via EU, var til at få ved én skranke, og det ikke var nødvendigt at søge dem hos forskellige myndigheder. Dette er meget vigtigt.

Ewing
Hr. formand, som de andre vil jeg gerne takke hr. Pronk for hans arbejde. Jeg er slået af den grad af samstemmighed, der som oftest er om dette vigtige emne på tværs af de parlamentariske grupper. Vi i dette Parlament synes alle at vide, at dette udgør håbet for at kunne gøre noget ved den forfærdelige arbejdsløshed. Dette er den klare stjerne, der skinner i mørket.
Jeg kommer fra et meget tyndt befolket område, og må spørge: Hvad betyder små? I store dele af mit område vil små ikke være 50 ansatte. Det ville være de store. Jeg slutter mig til det ærede medlem, der bad om et særligt regelsæt for mikro-SMV'er. Nogle af de mest innovative tiltag i min valgkreds er startet med fem til ti ansatte og nogle gange på ret så fjerntliggende steder. Hvis idéen er god nok, så kan fjern beliggenhed ofte overkommes. Der er en sådan en på Skye, hvor videnskabeligt kvalificerede folk, der arbejder inden for bittesmå nicheområder, skaber instrumenter til at måle forskellige dele af kroppen med forskellige formål. Den tingest, der produceres, er så lille, at det ikke er kostbart at sende den til alle dele af verden. Denne virksomhed startede med to mand, og nu beskæftiger den omkring 30 topvidenskabsmænd, der er lykkelige for at bo på Skye. Det kan ofte være sådan, at noget, der begynder i det små, kan blive meget vigtigt for hele samfundet. Vi kunne alle komme med eksempler som dette.
Disse små virksomheder står som oftest over for problemet med et snævert investeringsgrundlag, og det er det, vi forsøger at gøre noget ved. Jeg hilser de tre ordninger, som hr. Pronk har beskrevet så fortræffeligt, velkommen. Man må imidlertid sige, at så snart den lille virksomhed er kommet over problemet med opstarten og har udvist nogen succes med jobskabelse, hvad sker der så? Så det, man skal stå sin prøve. Meget ofte går de i mit land - og i andre - i betalingsstandsning på grund af for sene betalinger og manglen på en kodeks for dette.
Der var for nylig et program på BBC, der antydede, at Kommissionen er ved at indføre et direktiv om dette. Det håber jeg er rigtigt. I Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, som jeg sad i i nogen tid, ønskede vi alle som én en kodeks for sene betalinger. Det er sene betalinger, der ødelægger alt det arbejde, vi forsøger at gøre her, og ofte er skurkene store virksomheder, lokale myndigheder og, det må jeg sige, EU-institutioner. De har alle en del af skylden i at drive mange af disse virksomheder - som det er lykkedes at kommer over hurdlen med at komme i gang og skabe arbejdspladser - til at dreje nøglen om.
De gamle ordninger fungerede temmelig godt, da vi først fik held til at få temmelig mange banker til at støtte EIBgarantiordningen. Vi har rent faktisk ikke fået nogen ordentlig evaluering, som en taler sagde, af præstation målt i omkostninger pr. arbejdsplads. Jeg sendte en masse information om denne ordning rundt i min valgkreds i Skotland, og mange folk skrev til mig. Det burde egentlig ikke være mig, der sørgede for reklamen. Mange virksomheder får simpelthen ikke nogen information om EIB, ikke en gang om det vigtige arbejde, der gøres af de europæiske informationscentre. Der er f.eks. et fremragende center i Inverness, men det får ikke tildelt tilstrækkelige midler til at sprede oplysninger om, at det findes og om, hvad det kan tilbyde.
Jeg hilser denne betænkning velkommen med alle dens fortjenester og håber, at den vil blive enstemmigt vedtaget.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med en fremragende betænkning. Det er helt bestemt almindeligt anerkendt over hele Den Europæiske Union, at SMV'erne er af grundlæggende betydning for vores økonomis fremtid. Med dette i tankerne er jeg bestemt glad for denne betænkning, der søger at bygge på Parlamentets engagement, når det gælder om at skabe betingelser for SMV'ernes udvikling. Vi ved alle, at de små og mellemstore virksomheder tegner sig for mere end 65 % af vores beskæftigelse, og det er derfor kun ret og rimeligt, at vi, når vi skal finde måder, hvorpå vi kan styrke vores økonomi, fokuserer vores indsats på at hjælpe dem over de indledende vanskeligheder.
Jeg støtter helt klart anmodningerne om hjælp, for jeg har det lidt på samme måde i min valgkreds, som fru Ewing har det i sin. Mange af forslagene vedrører virksomheder med under halvtreds ansatte, ja endog under tyve ansatte, og en masse af disse industrier er mikro-industrier, der starter i det meget små men som hurtigt kan kludre i det, hvis de ikke får denne hjælp til at komme over begyndervanskelighederne.
Sen betaling er bestemt et af de største problemer, og jeg mener, at vi bør sikre, at vi giver den fleksibilitet, der er behov for, og at vi ikke overbebyrder dem med mere bureaukrati og papirnusseri.
Det er et af de problemer, jeg finder hos de nationale regeringer, især når støtten kommer fra EU - at der synes at være flere bureaukratiske betingelser føjet til alle nye forslag. Hvis vi ikke kan gøre noget ved dette, hvis vi ikke kan nå frem til fleksibilitet her, så tror jeg ikke, at vi når det, vi håber at nå, og det er at få folk i EU tilbage i arbejde.
I min egen valgkreds har vi det særlige problem med forskellen mellem det britiske pund og det irske pund. Den britiske regering har indtil nu været ude af stand til at tackle den høje kurs, som er den mest overvurderede pris på nogen valuta i hele verden. Det britiske pund er bestemt skyld i, at mange af mine små virksomheder, især i grænseområderne, må lukke, og de oplever betydelige vanskeligheder.
Disse er de udfordringer, som jeg mener, vi må imødegå, og hvis vi ikke imødegår disse udfordringer, så tror jeg ikke, at vi vil få gjort det arbejde, som vi er her for at gøre, og vi vil ikke på langt sigt opnå det, som vi håber, nemlig at få Europas folk tilbage i arbejde.

Angelilli
Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. Pronk for hans betænkning. Som alle de foregående talere har sagt, er der ikke tvivl om, at alle undersøgelser og statistikker viser, at beskæftigelsessituationen i fremtiden i Europa vil afhænge af de små virksomheder, som i de sidste 10 år har været de eneste, der har været i stand til at skabe et stort antal nye arbejdspladser.
I Italien er der f.eks. ca. 4 millioner små virksomheder, der repræsenterer 90 % af vores erhvervsliv. De små og mellemstore virksomheder har haft det højeste vækstpotentiale og derfor de største muligheder for at skabe arbejdspladser, netop fordi de er bedre i stand til at tilpasse sig markedets krav.
De små og mellemstore virksomheder er imidlertid alt for ofte tvunget til helt at påtage sig alle en virksomheds risici, uden nogen form for kompensation i form af afgiftslettelser eller nemmere adgang til lånemuligheder, eftersom staterne normalt lægger størst vægt på og hjælper de store virksomheder. I øvrigt er det netop vanskelighederne med at få adgang til lån til andet end fuldstændigt uacceptable bankrenter, der fører til den foruroligende forøgelse af det sorte lånemarked.
Jeg kan derfor helt og fuldt tilslutte mig ønsket om at skabe initiativer til fordel for nye finansielle muligheder for de små og mellemstore virksomheder. Jeg er navnlig enig med Beskæftigelsesudvalgets udtalelse om behovet for udtrykkeligt at prioritere virksomheder med mindre end 100 ansatte, idet man nøjagtigt og gennemskueligt vurderer disse virksomheders vækstpotentiale, for ganske vist skal de skabe arbejdspladser, men det skal også være bæredygtige arbejdspladser.
At hjælpe de mest dynamiske små og mellemstore virksomheder, særligt virksomheder, der skabes af unge og kvinder - de måske dårligst stillede aktører - og stille større midler og finansieringsinstrumenter til rådighed for dem betyder ikke alene en forøgelse af beskæftigelsen, men også teknologiske nyskabelser, konkurrencedygtighed på markedet og især forbedring af de økonomiske operatørers evne til at imødegå de udfordringer og muligheder som den kommende Europæiske Monetære Union vil stille dem over for.

Ghilardotti
Hr. formand, som ordføreren, hr. Pronk, og de foregående talere har nævnt, har man i årevis forsøgt at finde frem til instrumenter, fremgangsmåder og effektive løsninger til at imødegå beskæftigelsesproblemerne på en positiv måde. Virkeligheden er sådan, at det er de små og mellemstore virksomheder i alle Unionens medlemsstater, som repræsenterer rygraden i erhvervslivet, de eneste, der som før nævnt, har haft vækst og har kunnet skabe nye arbejdspladser i de senere år.
De små og mellemstore virksomheder er derfor de strukturer, der er bedst egnede til at tilpasse sig hurtige forandringer, der er mest i stand til at være fleksible, men har også de største vanskeligheder med at finde frem til kapital på markederne og få adgang til lån på lempelige vilkår.
Det er derfor nødvendigt, sådan som man allerede nu er begyndt på, og som det foreslås i meddelelsen, at der tages skridt til på fællesskabsplan at forøge de små og mellemstore virksomheders vækstpotentiale og overlevelsesevne ved at lette og styrke deres adgang til kapital.
Derfor opfordrede Europa-Parlamentet op til det ekstraordinære topmøde i Luxembourg sidste år Rådet til at vedtage foranstaltninger til styrkelse og udvidelse af aktionerne til fordel for de små og mellemstore virksomheder, og derfor foreslog det oprettelse af et nyt budgetkapitel - B-55 - for arbejdsmarkedet og de teknologiske innovationer med en bevilling på ECU 450 millioner over tre år, som skulle bestå af to typer forholdsregler - initiativer til fordel for arbejdsmarkedet og teknologisk innovation - og disse midler skulle være supplerende i forhold til det, der i forvejen var afsat over EIB og Den Europæiske Investeringsfond.
I denne forbindelse tager initiativerne til fordel for arbejdsmarkedet også udgangspunkt i den meddelelse fra Kommissionen, der understreger behovet for at fremme de lokale beskæftigelsesinitiativer, hvorigennem der nås frem til 17 forskellige sektorer, hvori der kan gives støtte til pilotprojekter og udbredelse af kendskabet til god praksis, som i disse år har givet tilfredsstillende resultater på det beskæftigelsesmæssige område. Jeg tænker her bl.a. på udvikling og fremme af pilotprojekter inden for det tredje system, og ikke den tertiære sektor, som den ofte fejlagtigt kaldes eller oversættes, som ud over at skabe beskæftigelse udgør et effektivt instrument til deltagelse og til udarbejdelse af positive svar på de sociale, miljømæssige og kulturelle behov på lokalt plan. Jeg må på dette punkt gøre opmærksom på, at Kommissionen ikke lever op til forventningerne med det forslag, som vi nu forhandler, hvor det har afsat en referencebevilling på ECU 420 millioner, hvori netop denne ene og første type initiativer ikke er omfattet. Dette forekommer mig ærligt talt lidt mærkeligt, og Parlamentet er enigt heri, og især har vi svært ved at få øje på sammenhængen med de retningslinjer og valg, som Det Europæiske Råd i Luxembourg tilsluttede sig på foranledning af Europa-Parlamentet.
Det er derfor nødvendigt dels at godkende Kommissionens forslag og dels - således som ordføreren, for hvis arbejde jeg takker, også foreslår - at korrigere og medtage det jeg har nævnt ovenfor i det lovgivningsmæssige forslag det.

Chanterie
Hr. formand, kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne indlede med at lykønske hr. Pronk med det arbejde, han har gjort vedrørende denne betænkning, og som for en del må betragtes som banebrydende for Parlamentets aktiviteter. Jeg vil med det samme gøre det klart, at jeg er tilhænger af dette vækst- og beskæftigelsesinitiativ. Parlamentet har frigjort tre gange ECU 150 millioner, og det overvejende til små og mellemstore virksomheder, virksomheder med op til 250 ansatte, således som Kommissionen har meddelt os. Hele Parlamentet støtter dette. Alligevel vil jeg, hr. formand, forelægge Parlamentet og Kommissionen en række kritiske overvejelser i håb om, at vi også i fremtiden vil følge dette initiativ med kritiske øjne.
For det første, anvendes 90 % til den såkaldte teknologifacilitet til SMV, små og mellemstore virksomheder. Det drejer sig om undersektorer, der overvejende ansætter højt kvalificerede mennesker. Denne form for støtte bør gå hånd i hånd med investeringer i uddannelse og erhvervsuddannelse, ellers er der fare for, at mangelen på teknologisk uddannet personale øges. I dag står der i den belgiske presse, at den belgiske regering søger 5.000 computerspecialister, og i Det Forenede Kongerige søger premierminister Blair 20.000 computerspecialister til at uskadeligegøre år 2000-bomben og andre bomber. De findes i øjeblikket ikke på markedet. Det kræver uddannelse og efteruddannelse at løse dette problem.
For det andet, jeg glæder mig over ændringsforslag 3, der vil udvide initiativet til den tredje sektor, herunder særligt sundhedssektoren, undervisning og kultur. Disse samfundsmæssige indfaldsvinkler har stor værdi i sig selv og kan sørge for mange arbejdspladser. Der drejer det sig ikke så meget om højt uddannede, men om lavt uddannede. Kampen mod den strukturelle arbejdsløshed skal først og fremmest føres i disse sektorer.
Sidste bemærkning, hr. formand, vi må frem for alt sørge for, at vi kommer til at sidde med et gøgeæg. I Nederlandene siger man "een ondergeschoven kind« (uægte barn, der udgives for at være ægte), hvor man giver store subsidier til SVM, ikke så meget med arbejdspladser som hovedmotiv, men som et afledt fænomen heraf. Derfor er rapporterne om gennemførelsen og særligt om skabelsen af arbejdspladser så vigtige.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil gerne hylde hr. Pronk for udarbejdelsen og fremlæggelsen af en meget fin betænkning. Jeg er især glad for, at de små og mellemstore virksomheder nu er placeret øverst på den europæiske dagsorden i anerkendelse af deres væsentlige jobskabende rolle inden for Unionen.
SMV'erne er rygraden af industri-, handels- og servicesektorerne over hele Unionen med en tredjedel af alle arbejdspladserne i den private sektor i Unionen i virksomheder, der beskæftiger færre end ti ansatte. Jeg kommer fra en næsten ultra-fjerntliggende region i det nordvestlige Irland og repræsenterer Connacht og Ulster-valgkredsen, som har stor arbejdsløshed og en indkomst pr. indbygger på mindre end 75 % af det europæiske gennemsnit, så jeg kan virkelig identificere mig med virksomheder med mindre end ti ansatte og værdsætter fuldt ud deres betydning. Vi må skabe et økonomisk klima, der fremmer investeringer i sådanne små virksomheder.
Det er absolut væsentligt at skabe en iværksætterkultur i Unionen. Det er ikke Kommissionens eller for den sags skyld medlemsstatsregeringernes ansvar at skabe beskæftigelse. Men det er deres ansvar at skabe vilkår, der fremmer investering og jobskabelse. Favorable økonomiske vilkår, konkurrencedygtighed og fleksibilitet på arbejdsmarkedet er en væsentlig forudsætning for jobskabelse. Derfor vil jeg slutte af med at udtrykke min glæde over Parlamentets beslutning om at sørge for yderligere finansielle ressourcer til et beløb af ECU 450 millioner, og jeg er også meget glad for forslaget til Rådets beslutning om at hjælpe SMV'er.

Raschhofer
Hr. formand, det er de store virksomheder og de multilaterale koncerner, som dominerer konkurrencebilledet. De er takket være deres tilstedeværelse stærkt forankret i folks bevidsthed. Tænk blot på Coca-Cola: Hvor De end befinder Dem, ved ethvert barn, hvad Coca-Cola er. Erhvervslivets virkelige støtte er imidlertid ikke de få store, men de mange små virksomheder, SMV'erne. De står for 66 % af alle arbejdspladser i EU og falder i øjnene på grund af en stærk vækst i bruttobeskæftigelsen. Derfor hilser jeg alle initiativer velkomne, som gør det muligt at yde disse højeffektive virksomheder finansiel støtte. For et af de største problemer for ejerne af de små virksomheder er, at egenkapitalen i reglen ikke er særlig stor.
Om dette programs mål om at skabe flere arbejdspladser virkelig nås, kan først påvises gennem en efterfølgende evaluering. Jo tidligere denne evaluering finder sted, og jo mere detaljeret kontrollen er, desto bedre kan programmerne og de finansielle midler sættes ind. Vedtagelsen af ændringsforslag 10 er derfor helt i min ånd.

Waddington
Hr. formand, denne betænkning om finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder indeholder et løfte om, at der vil blive stillet ressourcer til rådighed til at fremme den slags iværksætteri, der sørger for vedvarende vækst i beskæftigelsen. Beklageligvis glemmer Kommissionens forslag til en rådsbeslutning imidlertid at nævne den rolle, som kvindelige iværksættere kunne have i denne proces. Det er en alvorlig forglemmelse, for kvinderne udgør formentlig det største potentiale inden for dette område. For nærværende drives kun 30 % af SMV'erne af kvinder, men de virksomheder er ifølge statistikkerne dem, der har størst chance for at få fremgang.
Den fremragende hr. Pronk er venligt gået ind på mine forslag i denne henseende. Ændringsforslag 8 henleder opmærksomheden på behovet for at sikre bred formidling af information om finansiel bistand, især til kvindelige iværksættere, og ændringsforslag 11 forlanger en vurdering af de ordninger, der tager hensyn til lige muligheder. Jeg håber, at Kommissionen vil lytte til os på dette punkt og virkelig vil generalisere mulighederne for kvinder med hensyn til denne finansielle støtte.

Formentini
Hr. formand, det er utvivlsomt positivt, at vi er i færd med at forhandle denne betænkning, og det er da også en fravigelse fra den tendens, der har været i Det Europæiske Fællesskabs interventioner. Men jeg har på fornemmelsen, at der er tale om en dråbe vand i ørkenen, at det med andre ord langt fra er tilstrækkeligt, så meget desto mere som de små og mellemstore virksomheders problemer vil blive forøget i forbindelse med ikrafttrædelsen af Den Monetære Union.
Vi befinder os i en situation, hvor en række fleksible løsninger ikke længere er mulige, og hvor det forhold, at et valgt parlament ikke udøver en demokratisk kontrol af regeringernes og Kommissionens handlinger, gør denne problematik endnu mere vanskelig. Som et eksempel vil jeg anføre den italienske stat, hvor jeg er valgt, som i større eller mindre grad har bragt orden i sine offentlige udgifter og i denne forbindelse forøget skattetrykket på de små og mellemstore virksomheder. Den agter at øge dette skattetryk yderligere i fremtiden, og det bør Kommissionen efter min mening være meget opmærksom på.
Dette vil medføre en vis ustabilitet: Der er områder i det nordlige Italien, hvor de små og mellemstore virksomheder er koncentreret, som utvivlsomt vil komme ind i en ustabil periode på grund af netop denne politik.
Endnu før den italienske stat er indtrådt i ØMU'en, overvejer den allerede, hvorledes den kan lede midler mod Syditalien, og genoptager dermed de gamle klientelsystemer, som utvivlsomt er til fordel for storkapitalen, og som har afindustrialiseret Norditalien og har skabt virtuelle virksomheder i Syditalien, selvom der ikke forekommer økonomisk vækst i Syditalien, da selv den mindste erhvervsmæssige aktivitet bliver kvalt af mafiaen.
Det er derfor fornuftigt, at Kommissionen tager de slørende briller af og gør sig klart, at den italienske stat vil medføre en stor ustabilitet, især på grund af de små og mellemstore virksomheders oprør i landets nordlige del.

de Silguy
Hr. formand, de herrer og damer parlamentsmedlemmer, hr. Pronks betænkning følger op på det initiativ, De har kaldt »vækst og beskæftigelse«, og som Parlamentet har taget ved at frigøre de nødvendige ressourcer i løbet af den budgetmæssige procedure for 1998. Dette meget klare politiske signal fra Europa-Parlamentet har i høj grad medvirket til den succes, som Det Europæiske Råd om beskæftigelse fik i Luxembourg i november. Desuden kunne Kommissionen således allerede den 21. januar på dette grundlag fremlægge sit lovgivningsmæssige forslag, og den glæder sig over og takker Dem for den klarhed, hvormed Deres udvalg har undersøgt sagen.
Over for beskæftigelsesudfordringen findes ingen mirakelløsning, der findes ingen let løsning. Den strategi, Kommissionen anbefaler, består i at fortsætte en fornuftig makroøkonomisk politik på fællesskabsniveau og styrke koordineringen mellem de nationale økonomiske politikker og beskæftigelsespolitikkerne. Inden for disse rammer skal vækst- og beskæftigelsesinitiativet udvikle specifikke aktioner til fordel for de små og mellemstore virksomheder, der skaber arbejdspladser, hr. Chanterie og fru Ghilardotti gav udtryk for dette for lidt siden. Ingen sektorer er undtaget, alle typer er tilladt. De små og mellemstore virksomheder er Europas beskæftigelsesreservoir. Jeg minder Dem om, at man i USA regner med, at 3 % af virksomhederne - især inden for bioteknologi, telekommunikation, de førende sektorer - har skabt 80 % af landets arbejdspladser.
Kommissionen har altså valgt de mest effektive mekanismer til skabelse af varige arbejdspladser, og disse skal især lette de finansielle byrder, som de små og mellemstore virksomheder må kæmpe imod.
Jeg vil kort komme tilbage til disse tre programmer, som er parallelle, men som supplerer hinanden, når jeg svarer på Deres spørgsmål.
For det første, «igangsætningsstøtten« fra den europæiske mekanisme for teknologi - MET - som er en risikokapital- mekanisme, der forvaltes af Den Europæiske Investeringsfond. Denne vil investere i specialiserede fonde med risikokapital. Den foreslåede ordning skal styrke den europæiske mekanisme for teknologi - MET - der allerede er iværksat af Den Europæiske Investeringsbank, men som lige nøjagtigt intervenerer der, hvor DEI ikke har mulighed for at gribe ind. Denne nye mekanisme vil fremme markedssegmentet for risikokapital, som finansierer oprettelsen eller igangsætningen af små og mellemstore virksomheder, hvis finansiering er den største og mest risikable.
Jeg vil sige, at denne igangsætningsstøtte - eller på engelsk ETF Start up - er et initiativ, der slet og ret skal skabe arbejdspladser, ligegyldigt hvilken slags SMV, der er tale om - fru Ewing, dette er svar på deres spørgsmål - og i denne forbindelse er der selvfølgelig ingen hindringer eller grænser for de mindste virksomheder eller virksomheder, der er skabt eller drevet af kvinder.
Vi kan dog bemærke, at på trods af den seneste indsats er risikokapitalen stadig kun lidt udviklet i de europæiske lande, især med hensyn til risikostartkapital. Derfor har vi fremsat dette forslag.
Hvorfor er det ikke muligt at ændre navnet? Fordi det er et supplerende initiativ til DEI, hvilket forklarer markedsføringen, det vil sige omtalen, kommunikationen. De sagde lige, hr. Harrison, at det var særligt svært for SMV'erne at vide, hvornår de eksisterede, og derfor har vi altså overvåget effektiviteten i forbindelse med markedsføring. Derfor er det et initiativ, der er forbundet med DEI, og som udføres i medfør af denne. Desuden var det efter vores mening unødvendigt at tilføje termen »euro«, for at få »euro Start up «, da dette ikke gjorde den store forskel.
Dette var svar på Deres bemærkninger til det første initiativ.
Med hensyn til det andet, det vil sige Joint European Venture -systemet, som ikke blev omtalt i samme grad af medlemmerne, vil jeg sige, at det skal bidrage til at oprette SMV'er på tværs af Unionens indre grænser for at gøre det muligt for dem i højere grad at udnytte de muligheder, som f.eks. det indre marked giver. Dette program opererer med bidrag på maksimalt ECU 100.000 pr. projekt til udgifter til markedsundersøgelser, udvikling af virksomhedsplaner, samt til støtte, der kan dække op til 10 % af dannelsen af anlægskapitalen. Denne mekanisme bygger på et pilotinitiativ, som blev vedtaget af Kommissionen i 1997. Jeg kan tilføje, at et lignende program - nemlig JOP-programmet - sigter mod de østeuropæiske lande og har allerede bevist sin kapacitet til at skabe nye aktiviteter og arbejdspladser.
Den tredje og sidste mekanisme, garantimekanismen for SMV, der forvaltes af Den Europæiske Investeringsfond. Denne mekanisme skal øge omfanget af de lån, der er tilgængelige for de små eller nyeste virksomheder gennem en spredning af risiciene til de eksisterende garantisystemer. Kommissionen regner med, at et sådant instrument vil have en selvforstærkende virkning, der vil give de pågældende SMV'er en reel bevillingskapacitet.
Alt i alt vil disse tre mekanismer kunne udgøre supplerende investeringer i Europa for ECU 9 til 10 milliarder og vil hurtigt kunne iværksættes. Kommissionen har i denne henseende taget Deres anmodning om en hurtig og tilbundsgående vurdering af disse forholdsreglers effektivitet til sig. Hr. Pronk, der findes ingen supplerende betingelser. Vi er enige med Dem i, at aftalen skal have en varighed på tre hele år, og - som svar til hr. Schiedermeier - vil vi selvfølgelig på effektiv vis med dette forslag forsøge at indføre større gennemskuelighed og brugbarhed.
Kommissionen har allerede sat et vist antal elementer til rådighed for risikokapitalen. Dette program er begrænset, men det vil mærkbart forbedre SMV'ers rådighed over egenkapitalen eller kvasiegenkapitalen. Dernæst skal det siges, at det i dag ikke er tilstrækkeligt at give dem det, de så hårdt har brug for. Alle de fordele, det indre marked giver, skal udnyttes. I denne henseende vil de institutionelle og lovgivningsmæssige barrierer, fragmenteringen af markedet, skattelovgivningen samt forhindringerne for udviklingen af et bredt europæisk kapitalmarked bestå, og dette problem må vi ligeledes forsøge at løse.
Jeg tror ikke, at initiativet »vækst og beskæftigelse« i sig selv er tilstrækkeligt. Derfor vil Kommissionen allerede i eftermiddag nedsætte et specielt udvalg om risikokapital med henblik på Det Europæiske Råds møde i Cardiff i1998, som så vil få en supplerende rolle.
Som afslutning vil jeg slutte mig til de lykønskninger, der er blevet givet hr. Pronk vedrørende denne sag, og sige Dem, at dette er et virkeligt godt eksempel på vellykket tværinstitutionelt samarbejde. I den forbindelse kan jeg oplyse Dem om, at Kommissionen, med nogle ændringer i ordlyden, vil kunne acceptere størstedelen af Deres ordførers ændringsforslag. Den kan dog ikke acceptere ændringsforslagene om - som jeg netop sagde - en ændring af aktionens navn, eller de forslag, der medfører diskrimination mellem modtagervirksomhederne. Fru Ojala og hr. Wim van Velzen, enhver virksomhed er tilladt, for enhver arbejdsplads tæller. Med andre ord, ændringsforslag 3, anden del, 4, 5, 6, 11, anden del, og 15 kan ikke accepteres. Derimod, fru Boogerd-Quaak, kan vi acceptere ændringsforslag 16 og 17, ligesom ændringsforslag 8 og 10, som fru Raschhofer, mener jeg, fremførte.
Et sidste ord om det budgetmæssige aspekt som svar til fru Ghilardotti. Kommissionens formelle holdning kan findes i forslagets finansieringsoversigt, nemlig ECU 420 millioner for finansielle hjælpeforanstaltninger til SMV. Dette beløb findes på to budgetposter: B 5-510 og B 5-511, som svarer henholdsvis til den teknologiske mekanisme SMV og til JEV.

Chanterie
Hr. formand, jeg vil blot spørge kommissæren, og jeg takker for svarene, om det skal forstås således, at ændringsforslag 3, 4, 5, 6 og 11 ikke er accepteret?

de Silguy
Ændringsforslag 3, anden del, 5, 6 og 11, anden del, er ikke accepteret.

van Velzen, Wim
Kan De nøjagtigt forklare mig, hvad De mener med: Ikke den anden del af ændringsforslag 3, fordi det er vores eget ændringsforslag. Må jeg pege på, at fællesskabet ved dette projekt netop betød, at vi ud over SMV også ville medtage fornyende aktioner på arbejdsmarkedet og aktiviteter inden for det tredje system. Vi har lige indføjet ændringsforslag 3, fordi aftalens oprindelige karakter derved genoprettes. Jeg vil gerne påpege, at dette ikke bare er en perifer diskussion. Hvis De har problemer med ændringsforslag 3, så har De problemer med den fortolkning, som vi har givet den oprindeligt indgåede aftale. Og dermed gør De det meget vanskeligt for Parlamentet at godkende forslaget. Derfor råder jeg Dem til at være meget forsigtig med at tilsidesætte ændringsforslag 3.

de Silguy
Meget kort, hr. formand, med hensyn til ændringsforslag 3 blev det foreslået at tilføje en sætning til første afsnit. Den lyder som følgende:
«at stimulere jobskabelse ved at fremme og styrke«
Dette kan vi acceptere.
Til andet afsnit:
«En del af programmet helliges finansiel støtte til SMV inden for det tredje system, især i sektorer som f.eks. folkesundhed, uddannelse og kultur.«
Dette ændringsforslag kan vi ikke acceptere, fordi, som jeg netop sagde, programmet som helhed er uden undtagelser. Man kan derfor ikke nævne eller fremhæve den ene eller anden sektor. Alle aktivitetssektorerne er dækket. Der er ingen grund til at udpege en eller to.
Tredje afsnit:
«ved gennemførelsen af programmet prioriteres små og mellemstore virksomheder med op til 100 ansatte«.
Vi kan acceptere ændringsforslaget, skønt idéen allerede er til stede i ændringsforslag 2. Det er lidt overflødigt, men vi accepterer det.

Pronk
Jeg forstod på kommissæren, at Kommissionen er af den opfattelse, at Kommissionens forslag, som det nu ser ud, gør det muligt at finansiere de ting, der er nævnt i den artikel, som han ikke ønsker skal være en del af retsgrundlaget. Er det ikke korrekt?

de Silguy
Jo, det er korrekt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Opfølgning af verdenstopmødet om social udvikling
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0105/98) af Schörling for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentets om Den Europæiske Unions opfølgning af verdenstopmødet om social udvikling (KOM(96)0724 - C4-0142/97).

Schörling
Hr. formand, som De netop sagde, drejer denne betænkning sig om meddelelsen fra Kommissionen om verdenstopmødet i København i 1995 om social udvikling, hvor stats- og regeringschefer fra 117 stater og fra EU underskrev København-erklæringen. De blev dermed enige om, at de primære mål, man skulle samarbejde om, var udryddelse af fattigdommen, forbedring af beskæftigelsen og fremme af trygge og retfærdige samfund.
Om godt en måned, i maj, har FN's Økonomiske og Sociale Råd et møde i New York, hvor spørgsmålet om gennemførelse og opfølgning af København-mødet skal diskuteres. Derfor er det særlig vigtigt, at vi fra Europa-Parlamentet ved hjælp af denne betænkning har mulighed for at afgive synspunkter før dette møde. Som vi ved, vil en ny generalforsamling samles omkring disse spørgsmål i år 2000. Så er det på tide at vise, hvad man har gjort for at leve op til det, som man blev enige om. Jeg hilser derfor denne meddelelse fra Kommissionen velkommen og synes, at det er godt, at vi har haft lejlighed til at diskutere den i udvalget, også med Kommissionens tilstedeværelse. Jeg vil benytte lejligheden til at takke mine kolleger i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for et godt samarbejde og for de værdifulde synspunkter. Samtidig beklager jeg, at udtalelsen fra udvalget for udvikling og samarbejde desværre kom lidt for sent til, at jeg kunne tage noget med fra denne udtalelse. Jeg tror dog, at de fleste af synspunkterne fra dette udvalg alligevel tilgodeses via betænkningen.
Endvidere vil jeg sige, at hovedansvaret for gennemførelsen af forpligtelserne i første omgang hviler på medlemslandene. EU's politik og EU som international aktør har dog selvfølgelig et helt specielt ansvar. Det kan dreje sig om negative miljømæssige og sociale effekter, som det indre marked medfører. Det kan f.eks. dreje sig om ØMU'ens effekter for beskæftigelse og nedskæringer i den offentlige sektor, økonomisk konvergens men ingen sociale kriterier, og det kan også dreje sig om EU's rolle som bistandsgiver.
Når jeg læser i den forpligtelse, som København-erklæringen indebærer, bliver jeg mildest talt forbavset over, at Kommissionen allerede i resuméet på første side skriver, at man både på nationalt plan og på fællesskabsniveau har gennemført en politik, som svarer til forpligtelserne fra København-erklæringen. Så må jeg sige: Hvordan skal man få rettet op på sociale og miljømæssige problemer, hvis man lukker mindst det ene øje for, hvordan virkeligheden ser ud? Med tanke på hvor mange arbejdsløse og hvor mange fattige, vi har i EU i dag, synes jeg, at det var lidt spøgefuldt, når man siger, at det er lykkedes så godt. Desuden er der ikke en eneste linje om det fattigdomsprogram, som endnu ikke er vedtaget af Rådet.
Jeg efterlyser endvidere en strategi fra Kommissionen til at opmuntre og opfordre underskriverne af København-erklæringen til virkelig at opstille konkrete mål for social udvikling samt at involvere borgerne i beslutninger og prioriteringer om aktiviteterne. Det er godt, at der findes en sådan overskrift, men desværre er der kun otte linjer tekst, der handler om netop denne vigtige udvidelse af debatten samt om at involvere det civile samfund. En involvering af det civile samfund er på en måde grundlæggende for, om politikken skal lykkes; det gælder ikke kun på EU-niveau. Det gælder naturligvis også på internationalt niveau. I udviklingslandene må der på en helt anden måde oprettes et partnerskab, et samarbejde, med den hjemlige befolkning. Vi må erstatte den gamle giver/modtagertankemåde med, at vi i fællesskab må løse verdens fremtidsspørgsmål.
En skuffelse i forbindelse med resultatet fra København-mødet var, at man ikke tilstrækkeligt betonede nødvendigheden af lettelser af gælden for de fattige lande, og at det ikke lykkedes at nå frem til en måde at forholde sig til finansmarkeder og verdensmarkedshandelen på. På et tidspunkt må de rige lande tage initiativ til at bryde den tendens, som indebærer, at kløften mellem rige og fattige bare vokser. I løbet af det sidste år er verdens samlede bistand sunket til det laveste niveau i moderne tid. Det er derfor, at jeg finder det så vigtigt, at vi virkelig stemmer for punkt 14, som handler om en global skat på international valutaspekulation, hvilket nobelprismodtageren James Tobin har foreslået, altså at der skulle gå indtægter til en fond, som skulle forvaltes af FN's Sociale og Økonomiske Råd. Jeg synes, det er på tide, at vi anerkender en sådan fond, og at vi endnu en gang fra dette Parlament gentager, at nu er det på tide, at den rige verden virkelig kommer et stort skridt fremad.

Schmidbauer
Hr. formand, fru Schörling har fremlagt en udmærket betænkning. På vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne støtte den, for manglerne i Kommissionens dokument om EU's foranstaltninger til opfølgning af verdenstopmødet om social udvikling er åbenlyse. Kommissionen hævder - det har fru Schörling jo netop bekræftet - at EU's og EU-medlemsstaternes politik altid har været i overensstemmelse med forpligtelserne fra København. Forslagene til initiativer inden for EU er da også tilsvarende beskedne.
Det er sikkert rigtigt, at EU støtter bekæmpelsen af arbejdsløshed og den sociale integration i positiv retning samt bekæmpelsen af fattigdom som filosofi. Men hvad indsatsen angår, findes der kun vidtløftige erklæringer. Vi kræver, at bekæmpelsen af fattigdom og udstødelse får absolut prioritet i EU. Derfor skal der træffes foranstaltninger inden for Den Europæiske Socialfond. I årevis har programmet til bekæmpelse af fattigdom ligget på is, fordi den tyske regering er imod et EU-initiativ.
Den tyske blokade skal brydes. Vi opfordrer Kommissionen til at udlægge den nye artikel i Amsterdam-traktaten mod social udstødelse, det vil sige, at vi har brug for en definition af de retlige instrumenter til efter ratificeringen af Amsterdam-traktaten at kunne træffe foranstaltninger for langtidsledige, fattige, handicappede og ældre.
I kommissionsforslaget er prioriteterne på internationalt plan behandlet langt mere udførligt. Nu tager EU's politik inden for udviklingssamarbejdet virkelig sigte på bekæmpelsen af fattigdom. Vores krav om programmer til nedbringelse af gældsbyrden, om opfyldelse af forpligtelsen til at stille 0, 7 % af bruttonationalindkomsten på de nationale budgetter til rådighed for udviklingssamarbejdet og om overholdelse af ILO-normerne for de grundlæggende arbejdsretlige betingelser samt af FN-aftalerne om beskyttelse af menneskerettighederne og af barnet har vi bekræftet igen og igen.
Vi har imidlertid også understreget kravet om en global afgift på valutaspekulationsgevinster, den såkaldte Tobin-tax, i form af en parlamentsbeslutning om topmødet i København. At anvende de finansielle midler, den vil indbringe, til en fond til nedbringelse af de fattigste landes gældsbyrde, er givet fornuftigt. Min gruppe kan derfor ikke stemme for ændringsforslag 10 fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe, for vi mener, at denne skat bør opkræves.

Pronk
Hr. formand, jeg optræder her som suppleant for fru Glase, der har behandlet denne sag for vores gruppe og som også har forberedt den i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, men som desværre er forhindret på grund af sygdom.
Hr. formand, det drejer sig her om en god meddelelse fra Kommissionen. Jeg vil gerne takke kommissær Flynn, der også er til stede i dag, og jeg mener faktisk, at det der står i den meddelelse i sig selv også er meget godt, og at det forsøger at løse en række af de problemer, der er havnet på Den Europæiske Unions bord, hr. formand. Der er også i fru Schörlings henstilling, som jeg som ordfører også gerne vil takke for det, hun har skrevet ned, en række nyttige og også vigtige supplementer.
Men, hr. formand, så er det også slut. Jeg havde faktisk håbet, at vi havde holdt os tættere op ad Kommissionens meddelelse og ikke var gået for langt. For nu befinder vi os i en mærkelig situation. Vi har fru Schörling, en repræsentant for et land af svenskere, men som indtager et standpunkt, der er ikke så lidt imod Den Europæiske Union. Det er naturligvis hendes gode ret, men dette standpunkt går ud på, at landet så vidt muligt skal være uafhængigt. Også det er hendes gode ret. Men nu får vi den mærkelige situation, at vi i denne betænkning får indført en Tongue-tekst, en meget centraliseret, harmoniserende type foranstaltninger, der indskrænker medlemsstaternes autonomi til at opkræve skatter på deres egen måde. Hr. formand, forstår De det, så forstår jeg det. Sådan skal det næppe forstås. Man kan ikke gøre to ting samtidig. Man kan ikke både bekæmpe Den Europæiske Union og samtidig foreslå alle mulige foranstaltninger, der kun fører til harmonisering, der faktisk går alt for langt. Og det er det meget store problem, som vi har med denne betænkning. Jeg hører, at Den Socialdemokratiske Gruppe tager det lettere end os, de accepterer det blot, men vi kan naturligvis ikke under nogen omstændigheder acceptere dette, hr. formand. Men hvis vi, uanset af hvilken grund, taber, så kan vi ikke støtte denne henstilling, særligt på grund af dette punkt. Der er også et par andre punkter, som vi også har indgivet ændringsforslag til med henblik på at få henstillingen forbedret. Men punktet Tongue-tekst, hr. formand, kan ikke diskuteres. Det kræver, at vi foretager en fuldstændig kovending. Faktisk har fru Schörling allerede foretaget en sådan vending ved at fremsætte dette i betragtning af hendes baggrund.

Lindqvist
Hr. formand, en af de allervigtigste opgaver, vi har på nationalt, europæisk og internationalt plan, er at forhindre fattigdom og udstødning samt at skabe en social, økonomisk og holdbar økologisk udvikling. Det skal vi gøre på EU-niveau sammen med vores medlemslande, som også har stillet sig bag København-erklæringen med de ti indgående detaljerede krav.
Parlamentet stiller sig også bag den og hilser Kommissionens meddelelse om en mere detaljeret og konkret opfølgning af verdenstopmødets krav velkommen. Det går dog for langsomt, og kravene er for svage. Jeg synes, at ordføreren i sin betænkning på en virkelig god måde sammenfatter et forslag, som går længere. Fattigdommen skal bekæmpes med en kombination af aktiviteter. Der er jo ikke en aktivitet, der alene forhindrer dette. Der skal flere til, f.eks. handel, støtte, solidaritetsindsatser, positiv økonomisk udvikling, beskæftigelsesprogrammer, flere virksomheder, erhvervsarbejde og familieliv på lige vilkår. Nu har vi prioriteret tre aktiviteter både på nationalt niveau og på EU-niveau. For det første: handel og lavere told samt afgifter. I denne sammenhæng har EU et særligt ansvar. For det andet: samarrangement, som 20-20-initiativet med udviklingsbistand, kombineret med sociale programmer i modtagerlandene. For det tredje: sociale og etiske regler eller bestemmelser inden for international handel, bl.a. WTO-regler.
Den Liberale Gruppe støtter i hovedtræk denne betænkning. Gruppens flertal siger dog nej til en Tobin-afgift og vil reducere antallet af henvisninger til etiske regler i punkt 17, det vil sige, man støtter ændringsforslag 9 og 10. Jeg har for mit eget vedkommende ingen problemer med at acceptere en Tobin-afgift og tror, at begge de krav, som ordføreren foreslår, er værd at prøve, for at komme lidt længere med kravet om solidaritet og udryddelse af fattigdommen i verden.

González Álvarez
Hr. formand, den sidste undersøgelse i FN´s beretning om menneskelig udvikling kommer med en definition på fattigdom, som ifølge denne består i, at man afskæres adgangen til valgmuligheder og chancer for at få et tåleligt liv. Der står også, at der er mere end 1, 3 milliarder mennesker, som befinder sig i denne situation, og som lever for mindre end 1dollar om dagen. En milliard mennesker er analfabeter, og mere end en milliard har ikke noget drikkevand. Det forekommer os, at situationen i de sidste år ikke alene ikke er blevet forbedret, den har ikke engang stabiliseret sig. Den er endnu værre.
I samme beretning fra FN bekræftes det, at mens de fattigste 20 % af befolkningen i 1960 havde en andel på 2, 4 % i verdens indkomster, så er nævnte andel i dag på 1, 1 %. Og mens kløften mellem de 20 % rigeste og de 20 % fattigste i 1960 var i forholdet 30 til 1, så er det i dag 78 til 1. Denne situation forbedres altså ikke, den stabiliseres ikke engang. Den forværres.
Vi er derfor fuldstændig enige i fru Schörlings betænkning, selv med den omdiskuterede »Tobin-afgift«. Vi er især enige i, at alle lande skal leve op til FN's resolution, hvori der anmodes om, at 0, 7 % af BNP anvendes til udviklingssamarbejde. I Europa er der kun fire lande, som lever op til denne resolution.
I de sidste år er bidragene fra disse lande ikke vokset, de er derimod faldet. I år ligger de på et gennemsnit på 0, 27 %. Vi finder det absolut nødvendigt, at alle lande som en passende opfølgning på topmødet i København, og som endnu ikke lever op til dette krav, beslutter sig til at gøre det.
I undersøgelsen fra FN er der en meget interessant sætning: «den økonomiske globalisering skrider meget hurtigt fremad uden kompas eller kort, og det eneste, den gør, er at favorisere et meget magtfuldt mindretal i verden«. Der skal træffes beslutninger, f.eks. om det Fjerde program til bekæmpelse af fattigdommen - som vi ikke ved, hvor befinder sig, og som har vanskeligt ved at komme videre. Der skal træffes beslutninger om, at et bidrag på 0, 7 % bliver et ufravigeligt krav. Der skal træffes beslutninger i forbindelse med gældseftergivelse for de fattigste lande, og naturligvis skal man overveje en afgift som »Tobin-afgiften«, som ville blive pålagt de spekulative kapitaler. Med en skat på blot 0, 5 % på disse kapitaler ville man kunne eftergive alle de fattige landes gæld.
Vi forstår godt, at højrefløjen har svært ved at acceptere dette forslag, men hvis man ikke tager disse beslutninger i dag, vil vi blive ved med at stå her og tale og tale, og vi vil ikke komme videre med udryddelsen af fattigdommen. Og om ti år vil vi stadig forhandle om fatttigdommen her, og vi vil igen tale om de milliarder af mennesker, som stadig befinder sig i denne situation.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, social retfærdighed er, om jeg husker ret, det centrale begreb i den kristne sociallære. Jeg mener, Platon har helt ret i, at man ikke kan opbygge et samfund uden retfærdighed. Vi er i mellemtiden inde i en tilstand af globalisering, hvor vi har et verdenssamfund, selvom vi måske ikke altid behandler det med omhu og tænker på det.
I den situation at stille sig op og sige: det skal verdensmarkedet nok ordne, den teknologiske udvikling og den deregulering, der rent faktisk foregår, skal nok løse problemerne på en eller anden måde, er ikke kristen tankegang og det er oven i købet ikke fornuftigt. Derfor kan det ret beset kun undre mig, at højrefløjen i Parlamentet siger: Nej, det kan vi under ingen omstændigheder. Her vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi som Parlament allerede forud for topmødet i København med flertal vedtog at gøre netop det, at kræve det. Det drejer sig om, hvorvidt det lykkes os at bruge FN-topmødet til virkeligt at lægge roret om mod den blinde globalisering og den ideologiske globalisme, om det lykkes os virkelig at lægge roret om i retning af social retfærdighed, økologisk bæredygtighed og demokratisk medbestemmelse også for dem, der bor i mindre velstillede lande.
Commitments fra København skal gennemføres. Her har Kommissionen spillet en absolut positiv rolle, men fru Schörling har efter min mening med rette fundet frem til, at der stadig er noget, der skal gøres. Med henblik herpå vil vi gerne bakke Kommissionen op, absolut i anerkendelse af det arbejde, den udfører, men tillige med viljen til at drive den fremad og bringe den videre, for der er tale om en afgørelse, som vedrører denne planets fremtid.

Papakyriazis
Hr. formand, kære kolleger, jeg har på fornemmelsen, at Den Europæiske Union som helhed under denne forhandling er blevet sat på en slags prøve. Jeg synes, at vi taler om globalisering hver dag, vi taler om verden som en lille landsby, og nu må vi se at finde ud af og få klarhed over, hvad vi egentlig mener med dette. Er solidaritet f.eks. ikke noget, der indgår i denne globaliseringsopfattelse? Det er måske netop på dette punkt, at vi i Den Europæiske Union bør lægge vægt. Blandt de mange aspekter og dimensioner af globaliseringen er netop den globale solidaritet af betydning. Efter min mening bør Den Europæiske Union i forbindelse med denne store forhandling, der vedrører hele verden - og det er ikke kun store ord, det er der jo rent bogstaveligt tale om - i forbindelse med dette topmøde vise, at vi er ansvarlige, og kræve at udfylde den rolle, som vi helt berettiget tilkommer i det internationale samfund, og derfor bør vi med vores eget eksempel vise, hvad der kan gøres, og hvad vi selv gennemfører. Et eksempel på denne prøve, som vi går op til, er, og heller ikke jeg vil undlade at henvise hertil, det fjerde program til bekæmpelse af fattigdommen. Jeg forventer ikke, at dette program vil udrydde fattigdommen. Det er imidlertid et eksempel, et fingerpeg, som vi kan anvende for over for os selv for at vise - og over for verdenssamfundet bagefter for at bevise - hvad vi siger og gør inden for Den Europæiske Union, og efter min mening bør vi med andre tilsvarende eksempler som dem, der nævnes i fru Schörlings glimrende betænkning, gøre mere for netop at understrege Europa som et eksempel. Hr. kommissær, hr. Flynn, efter min mening har Den Europæiske Union rent faktisk nu en lejlighed til at vise dette med støtte fra Parlamentet. Jeg tillader mig at håbe på, at Europa-Parlamentet med en enstemmig afgørelse uden smålige uenigheder og uden administrative anfægtelser i morgen vil give Den Europæiske Union den støtte, som den har brug for ved denne historiske skillevej.

Amadeo
Hr. formand, vi er af den opfattelse, at den økonomiske og sociale udvikling ikke er et abstrakt begreb, men bør ses i sammenhæng med de fundamentale begreber fred, sikkerhed, miljøbeskyttelse og ikke mindst respekt for menneskerettighederne. Det Europæiske Råd i Luxembourg understregede, at vi både måtte forsøge at besvare den udfordring, som globaliseringen af økonomien udgør, og især, at der er et stort behov for, at vi udarbejder egnede politikker til at bekæmpe den sociale marginalisering og fattigdom, der er en følge af denne globalisering.
Vi tilslutter os Kommissionens forslag, når den ønsker, at medlemsstaterne ratificerer FN-konventionen om migrantarbejdstagere og deres familier, idet vi dog minder om, at udvandrede arbejdstagere fra fællesskabslandene stadig ikke internt i selvsamme union nyder gavn af de grundlæggende rettigheder - der ellers er Unionens kronjuveler - og lever i en form for virkelig udstødelse, der må ændres. Jeg tænker på de mere end 5 millioner italienske arbejdstagere i verden, der stadig ikke kan udøve deres grundlæggende stemmeret.

Burenstam Linder
Hr. formand, fattigdom kan især bekæmpes med økonomisk vækst, med stigende realløn og stigende skattegrundlag. Økonomisk vækst bygger på teknisk udvikling, ikke mindst ved at være ressourcebesparende, og giver dermed nye muligheder også for vækst med miljøforbedringer.
I det mindste for de miljøpartimedlemmer, som ser økonomisk vækst som noget forkasteligt og teknisk udvikling som en trussel, står der kun tilbage at hengive sig til tanken om, at man kan udrydde fattigdom ved hjælp af erklæringer, konferencer, resolutioner og konventioner. Fru Schörlings betænkning præges af denne forestilling. I betænkningen er der ikke et ord om økonomisk vækst som en forudsætning for økonomisk forbedring. Ordførerens bestræbelser er prisværdige, men det er en risikabel måde at nærme sig problemet på, i særdeleshed fordi man vækker offentlighedens forhåbninger, som knuses i skuffelse over falske forpligtelser og udtalelser, som ikke fører til noget.
I punkt 14 taler fru Schörling for, at Kommissionen skal tage initiativ til en global skat på international valutahandel. For en person, der repræsenterer et parti, der er af den opfattelse, at ens eget land skal forlade Den Europæiske Union, er det forbavsende at stille et forslag, som indebærer, at EU skal indføre et så gigantisk og bureaukratisk projekt som en skat på alle valutatransaktioner. At en kendt økonom tidligere har talt om et sådant system, er ikke en garanti for denne tankes politiske klogskab mere end for den, der har en overdrevet respekt for en avanceret teoretikers leg med virkeligheden.
Forslaget udgør også et eksempel på en fælles finanspolitik, som ordføreren i andre sammenhæng er modstander af. Hvis man ikke bryder sig om valutahandel, bør man for øvrigt livligt støtte ØMU'en, for når denne valutaunion formentlig oprettes den 1. januar 1999, vil muligheden for valutahandel mellem de elleve medlemsstater forsvinde. Da fru Schörling er modstander af ØMU'en, er denne tanke dog ikke omtalt i betænkningen.

Pailler
Hr. formand, jeg havde gerne set, at vi fik bevis for, at Den Monetære Union rent faktisk vil give os det, som de andre aftaler har givet os.
Det sociale topmøde i København sluttede i marts 1995 med vedtagelse af ti forpligtelser, der gjorde bekæmpelse af fattigdom, støtte til fuld beskæftigelse og social integration til prioritetsmål. Blækket til underskriften på den fælles erklæring var dårligt nok tørt, før landene i OECD indledte forhandlinger om en multilateral investeringsaftale, som er i direkte modstrid med de aftaler, der blev indgået i København. Således tog forhandlerne af den multilaterale investeringsaftale på grund af forhandlingernes hemmelighed, der gjorde dem døve og blinde over for andre bekymringer end de multinationale selskabers, ikke de juridiske, politiske og moralske forpligtelser, som de havde skrevet under på inden for rammerne af FN og Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), i betragtning. De har netop modtaget en alvorlig reprimande fra Europa-Parlamentet.
I forlængelse af topmødet i København må man tage de tunge tendenser i det nuværende økonomiske og sociale organisationssystem op til overvejelse og beskæftige sig med de finansielle markeders dominans over enhver menneskelig aktivitet, som ikke ligefrem har fremmet udviklingen heraf. Dette fremgik i øvrigt af betænkningen om beslutning om respekt for menneskerettighederne, der blev vedtaget her den 17. februar, hvor fattigdom og arbejdsløshed blev anset som brud på menneskerettighederne.
Vi går ligeledes ind for princippet i Tobin-afgiften, og vi er glade for, at fru Schörling udviser beslutsomhed i modsætning til vores kolleger fra PPE. Det har vi ofte efterlyst i gruppen. Medlemsstaternes regeringer har i dag bedre ting at tage sig til end at føre hemmelige forhandlinger, der sigter mod at stille nogle få investorer tilfreds. De skal, som de har forpligtet sig til, iværksætte beslutningerne fra det sociale topmøde i København ved at træffe effektive foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom og arbejdsløshed. Og dette, min herre, løber op!

Lannoye
Hr. formand, jeg vil gerne først, som mange af mine kolleger, udtrykke min beundring for fru Schörlings betænkning, som vores gruppe ensstemmigt støtter, naturligvis på betingelse af, at Tobin-afgiften vedtages. Jeg hører protester fra PPE, og jeg vil gerne vide, om PPE udviser samme tilbageholdenhed med hensyn til de internationale institutioner, som handler f.eks. inden for det monetære område, som den Internationale Monetære Fond. Det forekommer mig, at de konservative er meget mindre tilbageholdende, når det drejer sig om sidstnævnte.
Tillad mig at komme med en overvejelse, som jeg synes er vigtig. Topmødet i København er et vigtigt topmøde, som udmundede i ti fuldt ud positive forpligtelser, som medlemsstaterne i Den Europæiske Union og Den Europæiske Union har underskrevet. Men endnu en gang drejer det sig om ikke-bindende forpligtelser. Men mens vi, inden for det økonomiske eller kommercielle område, underlægges bindende forpligtelser - jeg tænker på Verdenshandelsorganisationen - som er den eneste verdenomspændende institution, der har en overnational kompetence og mulighed for voldgift, der ligger over staternes og Den Europæiske Unions, er dette ikke tilfældet inden for det sociale og miljømæssige område.
Disse forpligelser giver anledning til regelmæssige rapporter, til løfter, men resultaterne er ikke helt i overensstemmelse med løfterne. Det er mig magtpåliggende, at denne ubalance bekæmpes, og jeg mener, at det er Den Europæiske Kommissions og Den Europæiske Unions tvingende pligt at kaste sig over dette problem og sørge for, at andre overnationale institutioner, i lighed med de institutioner, der opererer inden for det kommercielle område, ligeledes kan intervenere inden for miljøområdet og det sociale område.
Men hvad gør Kommissionen og Den Europæiske Union? De forhandler en multilateral aftale om investeringer, som går i den stik modsatte retning, som går i retning af Verdenshandelsorganisationen, der styrker en politik, som sigter mod at fratage medlemstaterne deres handlemuligheder på det sociale område. Dette afslører en skizofren adfærd. Vi havde dårligt nok vedtaget en kritisk beslutning i denne forbindelse, før hr. Brittan og hans kolleger triumferende erklærer, at de er parate til at forhandle en ny aftale med USA, en aftale der endnu en gang går i samme retning. Jeg mener, at det nu er nok, og som Parlament bør vi have den stolthed at vise os mere krævende over for en Kommission, der ikke respektere det, vi siger til dem.

Flynn
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren, fru Schörling, og alle hendes kolleger, som har bidraget. Vi hilser Parlamentets forslag til beslutning velkommen, som identificerer en række konkrete prioriteter både på unionsplan og på internationalt plan til opfølgning af København-erklæringen og Københavnhandlingsprogrammet. Kommissionen er i meget høj grad enig i de spørgsmål, der er rejst heri.Topmødet i København har givet et stærkt incitament til regeringer, til Fællesskabet, til NGO'er, FN-organer og mange andre til at udvikle og styrke deres aktioner inden for området social og menneskelig udvikling. Meget mangler bestemt at blive gjort, men siden topmødet i København er et stort antal aktioner blevet igangsat, og de bør nævnes her.
Tillad mig lige et øjeblik at komme med følgende særlige betragtninger, især med hensyn til punkt 2 og 4, der beskæftiger sig med den menneskecentrerede indfaldsvinkel og miljøet. Jeg vil gerne erindre Parlamentet om, at Kommissionen ikke ventede på henstillingerne fra København for at vedtage en menneskecentreret og miljøbevidst indfaldsvinkel til udviklingssamarbejdet. Rådets forordning fra 1992 om samarbejde med landene i Asien og Latinamerika nævnte allerede, at »formålet med Fællesskabets udviklings- og samarbejdspolitikker skal være menneskelig udvikling. Den menneskelige dimension i udviklingen bør være til stede inden for alle aktionsområder«. Den samme forordning vedrørende miljøspørgsmål udtalte også, at »beskyttelse af miljøet og naturressourcerne og en bæredygtig udvikling skal være de langfristede prioriteter«. Så disse bestræbelser, der er styrket af erklæringen, bevares.
Alt dette er absolut i overensstemmelse med artikel 130 U i Maastricht-traktaten, som lægger vægt på fremme af en bæredygtig økonomisk og social udvikling, bekæmpelse af fattigdommen i udviklingslandene og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. Desuden har Fællesskabet forpligtet sig til at gennemføre den nye Strategi for udviklingssamarbejdet i det 21. århundrede, der blev fremsat og vedtaget af OECD's Udvalg for Udviklingsbistand i 1996, og som især lægger vægt på menneskecentreret udvikling. Jeg vil gerne henvise til punkt 5, bekæmpelse af fattigdom, eftersom spørgsmålet har været rejst af næsten alle talere her i dag. Ja, vi er enige i, at bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse bør være højeste prioritet for Den Europæiske Union, for det er stadig et alvorligt problem for så mange af vores europæiske borgere.
Den Europæiske Unions eneste væsentlige værktøj til bekæmpelse af udstødelse fra arbejdsmarkedet er Integrafællesskabsbeskæftigelsesinitiativet inden for strukturfondene. Formålet med Integra er at fremme foranstaltninger til at forbedre adgangen til arbejdsmarkedet og beskæftigelsesegnetheden for dem, der befinder sig udstødt herfra. Efter to projektudvælgelsesfaser, den ene i 1995 og den anden i 1997, er der blevet udvalgt 1600 Integra-projekter. Et af de væsentligste mål i de fremsatte forslag til nye strukturfonde er at bekæmpe og forebygge mod arbejdsløshed og udstødelse. Her bør der henvises til punkt 6, der omhandler de retlige instrumenter til bekæmpelse af fattigdom og udstødelse.
Amsterdam-traktaten vil, når den er blevet ratificeret, skabe nye retsgrundlag for fællesskabsaktioner til bekæmpelse af udstødelse, der kan supplere de nuværende aktioner, der fokuserer på arbejdsmarkedet. Kommissionen vil drøfte, hvordan man bedst vil kunne gøre brug af dette med alle de relevante aktører og især med NGO'erne. Fru Schmidbauer gav dette topprioritet, og jeg deler helhjertet hendes kommentarer på dette punkt. Kommissionen deltager også aktivt i DAC's arbejde for at styrke koordineringen og sammenhængen blandt donorer såvel som arbejdet i Kommissionen for Social Udvikling under FN, ECOSOC og andre multilaterale organisationer og organer.
Der var nogle henvisninger til gældsnedbringelse. Det er punkt 12 i dokumentet, og Kommissionen har stærkt støttet Verdensbankens og IMF's initiativ for stærkt forgældede fattige lande, der blev lanceret i 1996, og har foreslået nye foranstaltninger på EU-plan til nedbringelse af disse landes gæld.
I betragtning af den finansielle krise i Asien er Kommissionen bekymret over eventuelle destabiliserende virkninger på verdens finansmarkeder og den skade, der derigennem kan være forårsaget, og finder, at forslag såsom Tobin-afgiften er værd at se nærmere på. Jeg bemærkede, at fru Schörling, hr. Pronk, hr. Lindqvist og andre havde forskellige meninger herom. Meningsforskellene er der. Men kendsgerningen er, at det er værd at undersøge, hvad der er i det. Hvad arbejdsstandarder angår, så tillægger Kommissionen grundlæggende arbejdsnormer og deres anvendelse verden over stor betydning.
Vi tror fuldt og fast på, at offentlighedens støtte til en øget liberalisering af handelen vil være i fare, hvis vi ikke forsøger at gøre noget ved offentlighedens bekymring over dette vigtige spørgsmål. Vores nye GSP-ordning indeholder særlige tilskyndelsesforanstaltninger med start den 1. januar 1998 i form af yderligere præferencer, der kan ydes lande, der gennemfører grundlæggende arbejdsnormer.
Den 29. oktober 1997 vedtog Kommissionen et forslag om indførelse i GSP af en social klausul om overholdelse af ILOkonventionerne om børnearbejde og foreningsfrihed, retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger og af en miljøbestemmelse om bæredygtig forvaltning af tropiske skove som defineret af International Tropical Timber Organization for at sikre, at disse særlige tilskyndelsesordninger fungererer effektivt. Forslaget til forordning fastsætter metoderne til overvågning af anvendelsen.
Endelig støtter Kommissionen fuldt ud det aktuelle ILO-forslag om en erklæring om arbejdstagernes grundlæggende rettigheder og især behovet for etablering af en mekanisme til garanti af disse rettigheder. Med hensyn til samarbejdet med NGO'er har jeg en afsluttende kommentar. Kommissionen sætter stor pris på det bidrag, som NGO'er og borgerorganisationer yder i udviklingsprocessen, og den har et fast støtte- og samarbejdsprogram.
Hr. Wolf and hr. Amadeo kom med det meget vigtige argument om social retfærdighed, nemlig at der var behov for det ikke kun i EU men også i den globale økonomi. Jeg er enig heri og har, som hr. Wolf ved, i mange år sagt, at det ikke kun er en økonomisk udvikling. Den må modsvares af en sideløbende social dimension. Det er vigtigt for Unionen, og det er også lige så vigtigt i fremtidens globale økonomi.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Horisontal statsstøtte
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0100/98) af Berés for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 92 og 93 på visse former for horisontal statsstøtte (KOM(97)0396 - C4-0512/97-97/0203 (CNS)).

Berès
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens forslag, som vi i øjeblikket forhandler om, drejer sig om en forordning, der tillader Kommissionen at vedtage forordninger, der fritager for forpligtelsen til forudgående notifikation for visse katagorier af horisontal statsstøtte, som udgør 83 % af den samlede statsstøtte i Europa.
Det er den første betydningsfulde anvendelse af traktatens artikel 94. Dette værktøj gør det muligt for Kommissionen, der har stor erfaring inden for dette område, at undtage visse former for støtte for notifikationsproceduren. Det er Kommissionens hensigt således at opnå en procedure, der ligner den, der er gældende for kontrol med koncentrationer, som hviler på reviderbare interventionstærskler, deltagelse af en tredje part ved undersøgelse og oprettelse af et høringsudvalg.
Vi støtter fuldt ud udspillet fra Kommissionen, som har til hensigt, således at samle opmærksomheden om de tilfælde af statsstøtte, som virkelig fortjener en undersøgelse, og fremme tildelingen af støtte, som virkelig er berettiget. Et sådan skridt er så meget mere nødvendigt, at 11 medlemsstater kommer med i euroen, hvilket vil intensivere konkurrencen mellem områder, hvor illoyal praksis vil fremme virksomhedsflytninger.
Den støtte, der berøres af forordningen, er til fordel for SMV'erne - en sektor, hvor hjælpen er så meget mere effektiv, jo hurtigere den ydes - og med de fornødne foranstaltninger til fordel for forskning og udvikling, miljøbeskyttelse, beskæftigelse og uddannelse. Med hensyn til denne sidste sektor vil undtagelsesmekanismen, efter vores mening, fremme en optimal iværksættelse af konklusionerne fra topmødet i Luxembourg.
Til denne liste skal, efter vores mening, tilføjes de lokale offentlige tjenester, som kun har ringe indvirkning på konkurrencepolitikken, men stor betydning med hensyn til den sociale og økonomiske sammenhæng i Unionen.
Det understreges ligeledes i Kommissionens forslag, at Kommissionen kan vedtage en forordning, hvori støtte under et vist niveau undtages fra notifikationspligt. Det drejer sig i virkeligheden om at give en allerede gammel praksis juridisk grundlag. Vi kan kun glæde os over dette, idet vi må anerkende, at effekten af denne forordning varierer alt efter medlemsstaternes praksis.
Deres ordfører ønsker dog at fremsætte fire generelle bemærkninger. Den første drejer sig om den generelle linje, som Kommissionen følger inden for det område, som teksten vedrører, og hvis mål er en udifferentieret reducering af statsstøtten i Den Europæiske Union. En sådan holdning kan således først og fremmest udgøre en hindring for gennemførelsen af to fundamentale målsætninger, nemlig styrkelsen af den industrielle politik og forsøget på at opnå større effektivitet i de offentlige udgifter. Med andre ord er en kvalitativ tilnærmelse inden for dette område ikke at foretrække fremfor en kvantitativ nedskæring, som Kommissionen synes at foreslå?
Unionen skal overveje en positiv holdning til støtten, det være sig statsstøtte eller støtte fra Unionen, som kan blive et effektivt og berettiget værktøj til en fornyende industripolitik og gøre status over den støtte, der blev anvendt inden for rammerne af EKSF. Unionens holdning med henblik på statsstøtten som et instrument i den økonomiske politik, skal udvides og forklares. Vurderingen af støttens forenelighed med reglerne i det indre marked skal tage hensyn til fællesskabspolitikkernes generelle målsætninger, som vedrører vores industriers konkurrenceevne, den økonomiske og sociale sammenhæng i Unionen, men også tage hensyn til praksis hos vores største konkurrenter på verdensmarkedet.
Anden bemærkning: Vi må passe på, at vi ikke tager fejl med hensyn til målsætningen for de kontrolmetoder, vi iværksætter i forbindelse med støtten. Kommissionens forslag kan fremkalde to slags reaktioner. Kommissionen anmoder om mere magt, eller Kommissionen accepterer at lovgive om en magt, den allerede har. Det er nødvendigvis den anden tilnærmelse, vi skal lægge os fast på. Vi giver ikke Komissionen en blanco-check, men en efterfølgende kontrolkapacitet. Når dette er sagt, skal vi passe på, at vi ikke, inden for metoderne til iværksættelse af kontrollen, gør betingelserne for offentliggørelse for omfattende med fare for at gøre kontrollen langsom og fremme en mangedobling af retlige procedurer til skade for virksomhedernes retsikkerhed. Det ville være paradoksalt for denne bistand, der almindeligvis ikke skaber problemer, at nå frem til en større notifikationspligt end den, der findes for de højeste støttebeløb.
Tredje bemærkning: Vigtigheden af Kommissionens forslag i forbindelse med gennemførelsesmetoderne i traktatens artikel 93. Vi får senere lejlighed til at vende tilbage til dette, når vi her i Parlamentet skal behandle støtteproceduren.
Den sidste bemærkning, hr. formand, om Parlamentets rolle i iværksættelsen af bemyndigelsesforordningen, som Kommissionen har foreslået. I vores ændringsforslag anmoder vi om at deltage i denne procedure. Jeg tror, at det er vigtigt, og jeg håber, at Kommissionen tilslutter sig vores forslag. Vi anmoder ligeledes om en bedre tilpasning af undtagelsesforordningen, og vi ønsker, at denne forordning revideres efter tre år og ikke efter fem år.

Wibe
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren for en ganske udmærket betænkning. Jeg er enig i alle hendes forslag og konklusioner. Specielt vil jeg understrege et ændringsforslag, som ikke fik flertal i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, nemlig ændringsforslag 11, hvor det foreslås, at gruppedispensation også skal bevilges til lokale og offentlige virksomheder. Jeg tror, at en sådan markering er nødvendig. Jeg kan nævne, at vi i Sverige over hele landet har et stort antal virksomheder, som beskæftiger arbejdshandicappede mennesker. Jeg tror, der er mellem 30.000 og 40.000 sådanne virksomheder i Sverige, der sælger deres produkter på det frie marked og altså konkurrerer med almindelige virksomheder, men de er subventioneret med så godt som hele lønandelen. Det er jo indlysende, at disse virksomheder modtager en meget stor offentlig støtte, men det er samtidig også indlysende, at de gør et meget stor social indsats. Jeg tror, det ville være meget vigtigt at få denne type virksomheder med i den gruppe, som bevilges dispensation.
I samme ændringsforslag, 11, fjerner ordføreren også to kategorier, som Kommissionen foreslår, nemlig eksportkreditter og eksportkreditforsikringer. Jeg synes, det ordføreren foreslår, er godt, da man kan betvivle, at eksportkreditter og eksportkreditforsikringer virkelig er støtte, som hører under artikel 92 og at de hører hjemme i denne sammenhæng.
Efter dette vil jeg alligevel sige nogle ord om, at vi har afvigende opfattelser, ordføreren og jeg, på et punkt, nemlig indstillingen til statsstøtte generelt. Jeg synes, det ofte i dette kammer virker som om, at statsstøtte blot indebærer, at et land på en måde går ind og stjæler arbejde, men det er jo kun den ene side af sagen. Hvis USA f.eks. ydede støtte til sin bileksport til Europa, indebærer det jo især, at Europa får billigere biler fra USA, det vil sige, at Europas forbrugere tjener på det. Der er i denne henseende ingen forskel på statsstøtte, og at USA f.eks. sænkede lønnen til bilarbejderne. På samme måde forholder det sig på andre områder, hvis man f.eks. i Spanien vil støtte vineksporten til Sverige, så får svenske forbrugere bare billigere vin. Jeg ser egentlig ikke nogen større skade ved det.
Ordføreren påpeger, at statsstøtten andrager 1, 7 % af BNP i Fællesskabet. Det kan lyde som et stort beløb, men så skal vi lige vide, at den samfundsøkonomiske udgift, der er forbundet med denne støtte, måske er en tiendedel eller en hundrededel af dette beløb, og altså andrager omkring en tiendedel eller en hundrededel procent. Jeg ønsker altså, at man har et noget mindre stift syn på denne statsstøtte. Hovedpointen er under alle omstændigheder, at det er en ganske glimrende betænkning, som jeg håber bliver støttet med et stort flertal i morgen.

Areitio Toledo
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Berès, for hendes betænkning. Kontrollen med statsstøtten er uden tvivl et stort ansvar for Kommissionen. I dag ligger der et forslag til forordning fra Kommissionen på bordet, hvor der på grund af Kommissionens begrænsede ressourcer søges efter en mere praktisk måde at foretage kontrollen med denne støtte på ved hjælp af gruppefritagelse og overførsel kontrollen heraf til medlemsstaterne.
Udvalget om Økonomi har indtaget en klar holdning. Vi er enige i Kommissionens indfaldsvinkel, men man skal være meget forsigtig: Vi må ikke glemme, at det er medlemsstaterne, som giver støtten, og at overgive dem denne kontrolmagt er - undskyld udtrykket - som at lade ræven vogte høns.
Vi er således enige om en praktisk indfaldsvinkel, vi bifalder en liste over grupper og støttetildelinger som foreslået af Kommissionen - og vores gruppe er hverken enig i at udvide den eller reducere den, som ordføreren foreslår, men vi har fremført to betragtninger, som Udvalget om Økonomi har taget til sig.
Den første er, at det er muligt at integrere produktionerne, og ved at give små støttebeløb til integrerede virksomheder, så kunne slutproduktets merværdi således ende med at være blevet støttet i alt for høj grad. Man kan f.eks. yde støtte til forskningssektoren, og bagefter til en virksomhed, som samarbejder ved fremstillingen af det samme produkt, og så fremdeles i hele kæden. Der skal være en kontrol med den integrerede produktion, for i modsat fald vil vi få alvorlige problemer med, at der er ydet meget stor støtte til slutprodukternes merværdi. Udvalget om Økonomi har derfor medtaget et ændringsforslag, som jeg selv forelagde for det, og jeg mener, at Europa-Kommissionen bør tænke over dette.
Den anden betragtning er, at denne fremgangsmåde, denne nye indfaldsvinkel, kræver en kontrol fra medlemsstaterne på globalt niveau. Efterhånden som vi mister den præcise kontrol med den enkelte støtte, skal der være mere global budgetkontrol med den samlede støtte, som ydes af en medlemsstat. Denne teori, som forsamlingen allerede har vedtaget i en generel redegørelse om konkurrencepolitikken, bliver mere og mere vigtig, efterhånden som vi kommer ind i møntunionen. Vi kan ikke holde op med at kontrollere det, at et bestemt budget samlet anvender mere end en procentdel af dets nationalprodukt til offentlig støtte. Og det vil ske, det kan ske. Der er allerede i dag meget store forskelle mellem medlemsstaterne. Og hvis Kommissionen, i møntunionen, ikke er opmærksom på risikoen for, at den enkelte medlemsstat anvender en stor del af dens budget, eller en meget betydelig del af budgettet, til virksomhedsstøtte, så vil vi få konkurrenceproblemer i selve møntunionen.

Garosci
Hr. formand, i dag skal vi tage stilling til, hvilken retning vi skal give statsstøtten fremover, hvordan vi skal medinddrage regioner og personkategorier og hvilke kontroller og undtagelser, der skal finde anvendelse. Som bekendt er konkurrenceforvridningen en af de mest synlige ulemper ved statsstøtten, men det er ikke den eneste. Tænk blot på de offentlige udgifter hertil eller omkostningerne som følge af tabt konkurrenceevne for virksomheder, der er vant til at modtage statsstøtte, når denne statsstøtte forsvinder eller skæres ned.
Internationaliseringen af markedet og euroens indførelse vil medføre et helt nyt scenario. I den nære fremtid vil Den Europæiske Union også finansielt bistå de nye stater med tiltrædelsen. Desuden er vi af Agenda 2000 forpligtet til at foretrække kvalitet fremfor kvantitet, og støtten vil derfor kun være rettet mod projekter og programmer, der er baseret på reelle behov og nødvendigheder.
Vi vil naturligvis ikke påstå, at alle former for statsstøtte er kontraproduktive, og det synspunkt fremhæves da også tydeligt af ordføreren, hvem vi takker for det udførte arbejde. Statsstøtte kan således anvendes til at fremme en industripolitik, hvor en sådan forekommer og anvendes korrekt. Det er imidlertid ikke kun mod industriens og de store producenters behov, at man skal rette statsstøtten. Det er især mod de små og mellemstore virksomheder og mod nye sektorer, såsom turisme, handel, tjenesteydelser, håndværk, miljø samt forskning og udvikling, der alle sammen er områder, der - som min spanske kollega sagde - indbyrdes er snævert knyttet sammen.
Vi er ikke i tvivl om, at Kommissionen som konkurrencesektorens kontrolorgan vil træffe afgørelser og tage forholdsregler på mellemlangt sigt, der vil være nyttige og rettet mod en ligevægtig vækst. Derfor opfordrer vi den til på ny at overveje de sektorer og de virksomhedsstørrelser, som vi lige omtalte. De små og mellemstore virksomheder er et uomgængeligt led i Unionens økonomiske og sociale vækst i fremtiden. Det kan statsstøtten ikke alene tage højde for.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, statsstøtte er jo en undtagelse fra den frie og lige konkurrence. Derfor er det vigtigt, at reglerne om statsstøtte bliver overholdt, og ikke mindst er det meget vigtigt, at der er gennemskuelighed, så tredjeperson, altså konkurrenter, kan se, hvad der bliver givet i statsstøtte. Det har da også været en glæde for Den Liberale Gruppe, at Økonomiog Valutaudvalget har støttet os i kravet om, at disse støttetildelinger skal offentliggøres. Derfor håber jeg også, at Kommissionen kan støtte udvalgets ændringsforslag 4 og ændringsforslag 5, hvori vi understreger kravet om offentliggørelse af de forskellige støttetildelinger, og især ændringsforslag 5, hvori vi ønsker, at Kommissionen offentliggør de enkelte landes støttetildelinger i EU-Tidende for at sikre, at ganske almindelige virksomheder har adgang til disse oplysninger.
Endelig kan jeg på Den Liberale Gruppes vegne sige, at vi i Den Liberale Gruppe ikke kan støtte ændringsforslag 11, som ordføreren kom ind på i sin tale, og heller ikke det ændringsforslag, som Wibe fra Den Socialistiske Gruppe anbefalede, kan vi støtte. Men jeg ser frem til at høre kommissærens svar på spørgsmålet om gennemskuelighed.

Hautala
Hr. formand, jeg kan godt være enig i synspunkter om, at der på den ene side virkelig bør informeres bredere og statsstøtten kontrolleres bedre, men på den anden side skal Kommissionen have en mulighed for at koncentrere sig om vigtigere, virkelig store sager, hvorved sådanne gruppeundtagelser reelt kan overvejes. Men dette behøver ikke betyde, at der ikke på dette område skal herske fuld åbenhed, fordi statstøtte har en stor konkurrenceforvrængende betydning. Den bør også betragtes i sammenhæng med Den Europæiske Unions egentlige strukturfonde, for i øjeblikket er det uhyre svært at få oplysninger, om enkelte projekter støttes af staten eller af midler fra Den Europæiske Unions strukturfonde.
Spørgsmålet er meget alvorlig, idet der nu er gevaldige slagsmål om de sparsomme offentlige ressourcer, og det skal sikres med alle midler, at Unionens grundprincipper bliver gennemført med den offentlige støtte. Jeg kan altså i høj grad støtte ordføreren, når han efterlyser en større åbenhed om statsstøtte. Der bør i og for sig i hvert medlemsland ligge et center, hvor enhver medborger kan indhente oplysninger også om støtte til enkelte projekter, og ikke kun om statsstøtte, men også om støtte fra strukturfonde.
Dette har ligeledes en stor betydning for virksomhedernes genplacering. Som vi ved, har mange virksomheder lært at få medlemslandene og områderne til at konkurrere med hinanden, og dette har en ufordelagtig helhedsvirkning på de offentlige finanser.

McCarthy
Hr. formand, jeg håber, at min stemme vil holde ud. Lad mig sige, at jeg forstår, at det generelle mål med betænkningen er at sikre, at vi forhindrer konkurrenceforvridning, samtidig med at vi opnår fair og lige betingelser for alle. Jeg kan stærkt anbefale det arbejde, som fru Berès har gjort med denne betænkning, men vi taler om gennemsigtighed.
Lad mig rejse et spørgsmål til Dem i Kommissionen. Vi i Udvalget om Regionalpolitik er meget bekymrede over den manglende gennemsigtighed i det dokument, som De har vedtaget, udkastet til en meddelelse om sammenhæng mellem strukturpolitikkerne og konkurrencen. Jeg forstår, at kommissær Van Miert allerede har underskrevet en aftale med kommissær Wulf-Mathies om at sikre, at disse to kort i sandhed er sammenhængende, og jeg kunne godt lide at vide, hvornår De vil forelægge dette dokument for Parlamentet. Jeg mener, at det er vores ret at se på spørgsmål, der har med strukturfondene at gøre, og jeg forstår, at De også har skrevet til medlemsstaterne. Jeg vil gerne vide, hvilket retsgrundlag, De anvender, når medlemsstaterne høres vedrørende disse spørgsmål. Er det ikke sådan, at De ønsker at forudbestemme medlemsstaternes nationale prioriteter af, hvad de ønsker at anvende deres strukturfondsmidler og statsstøtte på i henhold til artikel 92 stk. 3 (c)? Hvorfor er det så, at vi i Parlamentet ikke ser på det? Jeg vil gerne vide, hvilken fleksibilitet, en medlemsstat har til at forsvare sine egne nationale prioriteter i relation til statsstøtte, og om De har retsgrundlag til at håndhæve disse ting? Eller er det blot en frivillig aftale, De håber at få med medlemsstaterne?
Til slut vil jeg gerne sige til Kommissionen, at jeg helt ærligt ikke kan se logikken i dette. Jeg mener, at strukturfondene har et helt andet mål end statsstøtten, og jeg vil blot pege på tilfældet med landdistrikterne. I min egen valgkreds i det engelske Peakdistrikt tror jeg ikke, at vi ønsker at tiltrække Siemens til rent faktisk at komme og slå sig ned igen i et område, der er miljømæssigt følsomt, og hvor vi ønsker at etablere små virksomheder. Det, det handler om i denne type regioner, er rent faktisk ikke at tiltrække statsstøtte. Jeg vil derfor gerne bede Dem om at afbryde forbindelsen mellem disse to områder og lade medlemsstaterne afgøre deres egne prioriteter, når det gælder kort for tildeling af strukturfondsmidler.

Carlsson
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, statsstøtte er jo en af de primære årsager til forvrængning af det indre marked. Det er ikke blot det, at det er en dyr og ineffektiv måde at bruge offentlige penge på i medlemsstaterne. Det forsinker også en nødvendig strukturændring, som ikke bare rammer den enkelte region, men også EU i sin helhed.
Det er helt klart, at flere medlemsstater i dag overtræder eller opfører sig meget tvivlsomt med hensyn til de regler, vi har for statsstøtte. Nu forsøger Kommissionen, på grundlag af de forudsætninger, der findes, det vil sige, trods manglende ressourcer, på denne måde at effektivisere og følge overholdelsen.
Jeg vil lykønske fru Berès med betænkningen, som forbedrer mulighederne for bedre overholdelse og kontrol af statsstøtten, da den muliggør indsigt og større åbenhed. Det er et spørgsmål om troværdighed, ikke mindst i forhold til tredjepart, det vil sige virksomheder og deres ansatte, som rammes af en usund konkurrenceforvridning.
Jeg vil gerne advare mod hr. Wibes lokketoner, når han synes, at lokal offentlig virksomhed i ændringsforslag 11 skal støttes. Kommuner og regioner har i dag en lang række forskellige muligheder og udnytter systemer, som gør, at vi får mere monopol og mindre konkurrence. Jeg synes, det er virkelig godt, at vi fik fjernet det ændringsforslag i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik.
Kommissionens troværdighed drejer sig nu om at skærpe overvågningen af statsstøtte, hvilket blev diskuteret særdeles indgående inden for industrien. Da der ikke er nogen anden, der kan overvåge, om vi overholder kravene om konkurrence på lige vilkår, tror jeg derfor, at Kommissionen må sørge for at støtte de ændringsforslag, der nu er kommet med i denne betænkning. Ellers bliver det svært at se, om vi overholder de krav, som med rette stilles til EU-systemet.

Alavanos
Hr. formand, efter min opfattelse forhandler vi her om et principielt meget interessant og stort spørgsmål.
Jeg tror, at der på trods af de erklæringer, som de forskellige talere er fremkommet med, er enighed om, at de private støtteordninger på den ene side utvivlsomt forvrider konkurrencen og formindsker effektiviteten, men at ingen på den anden side blot kan tage en blyant og helt ophæve dem, og at der i traktatens artikel 92 og 93 er fastsat visse grænser for disse støtteordninger.
Med dette udgangspunkt mener jeg, at Kommissionens forslag bevæger sig i en retning, hvor det accepterer visse undtagelser og skaber nye mekanismer, der efter min mening nødvendiggør, at følgende fire helt grundlæggende punkter må fremhæves.
For det første, at vi ikke må skabe et nyt bureaukratisk og kompliceret system, der kun kan blive værre end det foregående.-For det andet, at det ikke kun bør være ved hjælp af en kommissionsforordning, disse problemer løses, men at der skal være statslig deltagelse og deltagelse af samfundets produktive kræfter.-For det tredje, at der bør være kvalitetsmæssige og ikke kun kvantitative kriterier.-For det fjerde, at der er stor bekymring for dette spørgsmål blandt de store og mellemstore virksomheder.
Van Miert
 - (FR) Jeg vil gerne først undskylde især over for fru Berès. Kommissionen skulle behandle et temmeligt kompliceret og følsomt punkt, og dette tog længere tid end først antaget. Fru Berès ved, i hvilken grad, jeg er interesseret i dette emne, og at jeg altid er parat til at mødes med hende og andre kolleger fra Europa-Parlamentet for at fortsætte forhandlingerne om forslaget og de elementer, der knytter sig hertil. Jeg undskylder over for fru Berès, og jeg benytter lejligheden til at lykønske hende, fordi jeg ved, at hun, sammen med andre kolleger, har lagt et stort arbejde i denne betænkning for at danne sig en mening, der er baseret på virkeligheden og den erfaring, der er opnået.
Vi konstaterede på et tidspunkt, at blandt de støtteansøgninger vi havde til behandling, ca. 600 om året i øjeblikket, var en tredjedel, måske flere, eftersom der var notifikationspligt for disse, i virkeligheden rutinetilfælde. Var det muligt at iværksætte et andet system, der kunne udrydde disse rutinetilfælde, som krævede en stor indsats fra vores tjenester, selvom 95-98 % af dem ikke volder problemer? Alle er klar over, at aktiviteten »statsstøtte« med hensyn til konkurrencepolitik lider under en alvorlig mangel på menneskelige ressourcer til forvaltning af ansøgningerne, som bliver flere og flere, men som samtidig bliver mere og mere komplekse.
Derfor skal vi koncentrere vores anstrengelser om de vigtigste tilfælde og forsøge at udrydde rutinetilfældene, hvilket ligeledes vil gøre det muligt ipso facto at afskaffe en del af bureaukratiet. Således opstod idéen om, på grundlag af artikel 94, at foreslå en løsning, der skal skabe forslag til forordninger om gruppefritagelse i de tilfælde, hvor man allerede råder over meget erfaring, f.eks. visse sektorer som SMV'erne, hvor reglerne er ret velkendte og almindeligvis giver kun få eller ingen problemer. Ligeledes inden for miljø-, forsknings- og udviklingsområdet. Kort sagt inden for et vist antal sektorer, hvor der eksisterer tilstrækkeligt klare regler og en så stor disciplin, at det ikke længere er nødvendigt at notificere om de enkelte tilfælde.
Selvfølgelig skal spillereglerne overholdes. Desuden vil Kommissionen naturligvis for at undgå misforståelser fortsat sikre, at de overholdes, særligt i tilfælde af klager. Den vil undersøge enhver klage, der indgives af en virksomhed eller en anden myndighed, også selvom klagen går ud over rammerne af de forordninger, vi beskæftiger os med. At oprette visse instrumenter betyder ikke, at disciplinen eller kontrollen forsvinder. Tværtimod er det forkert at påstå, at disse fører til en mere afslappet politik på området. Formålet er at kunne koncentrere sig mere om de vigtigste sager.
Dette, mener jeg, er grunden til denne bemyndigelsesforordning. Jeg glæder mig over, at vores forslag blev vel modtaget i Rådet, og at vedtagelsesproceduren er på rette vej.
Desuden, mine damer og herrer, mener jeg at have forstået, at en række parlamentarikere - og de er i øvrigt ikke de eneste - har udtrykt en vis tvivl, og har spurgt sig selv, om dette system ikke risikerer at ødelægge den nødvendige gennemskuelighed som følge af ophævelsen af den systematiske notifikation. Som jeg allerede har sagt, vil Kommissionen reagere ved den mindste tvivl.
For mit vedkommende tror jeg, at det iværksatte system, f.eks. de årlige rapporter, som de nationale myndigheder skal sende til os, lige så godt som i dag, måske endda bedre, vil kunne garantere den nødvendige gennemskuelighed.
Jeg vil nu gå over til andre bekymringer, der er blevet fremført. Nogle af jer kom ind på andre emner, der ligger en smule uden for rammerne af det forslag, der er til behandling. Jeg vil kort svare det medlem, som kom med et indlæg om overensstemmelsen mellem statstøttepolitikken, herunder bestemmelserne vedrørende den regionale støtte på nationalt plan, og strukturpolitikken, det vil sige det forslag, min kollega Wulf-Mathies fremsatte. Inden for rammerne af det mulige har vi gjort vores bedste for at skabe en overensstemmelse, hvilket ikke var nemt. Som De ved, er en hel række regioner, f.eks. 5b-regionerne, som er berettiget til støtte fra strukturfondene, således ikke berettiget til regionalstøtte eller nationalstøtte. Der er altså ikke nødvendigvis overensstemmelse mellem de to tilfælde.
Landkortet over regionalhjælpen dækker ca. 47 % af befolkningen i Den Europæiske Union, mens landkortet for strukturfondene dækker 51 %. Der er overhovedet ikke overensstemmelse med virkeligheden. De regioner, der er berettiget til støtte fra fællesskabsfonde, kan ikke forstå, hvorfor de ikke kan modtage regionalstøtte på medlemsstatsniveau. Dette er et reelt problem.
Fru Wulf-Mathies og jeg har forsøgt at sørge for, at der kommer betydeligt større overensstemmelse i en fremtidig ordning, nemlig for perioden 2000-2006. Der kommer måske ikke større overensstemmelse pr. person, for det er nødvendigt med en lille margin, hvis der skal tages hensyn til de konkrete situationer. Jeg beklager dette dybt, men det kan måske ikke være anderledes. Ikke desto mindre er vores mål, at de to landkort i høj grad skal stemme overens.
Jeg ved ikke, om jeg har svaret på indlægget. Under alle omstændigheder står jeg til Deres rådighed for en direkte diskussion. Jeg håber at have dækket de fleste bemærkninger. Endnu en gang en stor tak til fru Berès og alle dem, der har bidraget til denne betænkning, og naturligvis til talerne i dag.

McCarthy
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg spurgte ikke til politikken. Jeg spurgte om, hvornår De havde i sinde at høre Parlamentet. Jeg forstår, at Kommissionen har enekompetence, når det gælder konkurrencepolitikken, men efter min mening bevæger De dem ind på et område, hvor Parlamentet har en mening om, hvorvidt det er nødvendigt i alle tilfælde at have sammenhængende kort. Vi kunne godt tænke os lidt fleksibilitet. Derfor vil jeg gerne vide, hvornår De har i sinde at høre Parlamentet, og hvis De har i sinde at gennemtvinge dette, hvilket retsgrundlag Kommissionen har til at håndhæve sammenhængen mellem kort for tildeling af statsstøtte og kort for tildeling af strukturfondsmidler?

Van Miert
Nu forstår jeg, hvor De vil hen med Deres spørgsmål. For det første står jeg altid til Parlamentets rådighed med henblik på at drøfte dette, selvom det er Kommissionens enekompetence. Som De ved, har Kommissionen i henhold til artikel 92 og 93 ansvar for statsstøtten, medmindre vi som i dag fremsætter et forslag i henhold til artikel 94, hvor Rådet skal træffe afgørelse. Som jeg allerede har sagt, har Kommissionen allerede truffet en beslutning, for så vidt angår regionalstøtten, for det er Kommissionens ansvarsområde. Men jeg står til fuld rådighed for Parlamentet eller de relevante udvalg med henblik på en drøftelse af dette spørgsmål og for at forklare Dem, hvorfor vi mener, at denne sammenhæng mellem kortet for tildeling af strukturfondmidler og kortet for tildeling af regionalstøtte er vigtig. Det er op til Dem. Hvis De ønsker at invitere mig til et udvalgsmøde, vil jeg med glæde deltage.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Skibsbygningspolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0101/98) af Sindal for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets forordning om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien (KOM(97)0469 - C4-0527/97-97/0249(CNS)) og meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Mod en ny skibsbygningspolitik.

Sindal
Hr. formand, må jeg starte med at lykønske den tidligere ordfører for den overordnede diskussion om konkurrencepolitikken. Når vi nu går over til en mere detaljeret diskussion om skibsbygning, skilles vandene, for det er meget let at være enig på det overordnede plan. Der skylder vi Van Miert en stor tak. Meddelelsen er udmærket, men lige så snart vi går ned i detaljen, begynder vandene at skilles. Det, vi skal tale om i dag, er præget af følelser og historie.
De tilstedeværende er alle klar over, hvorfor denne forordning er til høring i dag. Vi mangler en enkelt underskrift i en OECDaftale, nemlig USA's. Nu forsøger man sig så med en ny forordning - den ottende i rækken måske. Diskussionen og problemerne er dels interne i EU og dels eksterne, det vil sige vedrører EU's forhold til den globale konkurrencesituation. For mig er de centrale elementer i denne diskussion, at man internt ikke fremover fører en politik, der er konkurrenceforvridende for værfterne inden for EU, og at man dernæst fører en støttepolitik, der ikke giver social slagside i nogle medlemslande og regioner, som vi lige har hørt.
Det må være en grundlæggende holdning, at EU havde været bedst tjent med, at OECD-aftalen trådte i kraft. OECD-aftalen er den bedste mulighed for, at Fællesskabets værfter kan konkurrere på lige vilkår. Siden dette ikke er tilfældet, er vi bedst tjent med en støttepolitik, der er så begrænset som overhovedet muligt. Vi skal tilstræbe, at alle får lige muligheder og undgå, at nogle bliver tabere i en konkurrence, blot fordi de ikke er støtteberettiget. Den nye støttepolitik skal være sådan, at man undgår kreativ bogføring og spekulation i støtteordninger. Det er ikke det, de er til for. Men den nye støttepolitik skal skabe arbejdspladser i EU. Arbejdsløshed er det største problem i dag, og efter min opfattelse er regionalstøtte til værfter ikke - eller bør ikke være - en del af EU's socialpolitik. Det vil være naivt at tro, at den vil skaffe flere arbejdspladser. Det ville være at kaste gode penge efter dårlige.
Hvis man flytter arbejdspladser fra et område til et andet, så opnår man også at se en befolkning, der finder dette uretfærdigt. Endnu værre er det, hvis arbejdspladser flyttes ud af EU. Derfor er det vigtigt for os i en tid, hvor den europæiske befolkning diskuterer tillid til og tro på det europæiske projekt, ikke at føre en støttepolitik, som vil krænke befolkningens forståelse for retfærdighed ved at give nogle bedre muligheder end andre. Der bør føres en politik, der sikrer lige muligheder.
Hvad vi i dag har brug for, er en langsigtet og visionær beskæftigelsespolitik. Den nye støttepolitik, som jeg går ind for, hr. Van Miert, må ikke blive en sovepude. Vi skal undgå at give en så kraftig støtte, at værftindustrien glemmer at tænke selv. Kraftig støtte kan være til glæde på kort sigt, men på langt sigt kan den gøre den europæiske værftindustri til taberne på det globale marked.
Lad mig understrege fire ting i Kommissionens oplæg. For det første er der udvikling, innovation osv. Dette støtter jeg. Det er utrolig godt. Det er den vej, vi skal gå. For det andet er der regionalstøtten, som jeg ikke er tilfreds med. Jeg finder den uigennemsigtig og konkurrenceforvridende. Men hvis man bliver enig om regionalstøtte, så bør man finde ud af, om størrelsen på denne støtte skal ændres. Det tredje punkt er, at vi er optaget af, hvordan man kontrollerer. Det er pinligt. Men historien viser, at vi må forpligte os over for hinanden. Det fjerde punkt er situationen i Fjernøsten og den massive støtte, der gives der. Det må ikke resultere i, at f.eks. koreanske værfter bliver mere dominerende på markedet, end de allerede er.
Til slut vil jeg sige, hr. formand, hr. kommissær, at tre udtalelser fra de korresponderende udvalg og udtalelsen fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg alle peger i retning af, at man skal tænke sig meget godt om, før man iværksætter denne plan uden ændringer.

Matikainen-Kallström
) Hr. formand, hensigten med Sindal-betænkningen er at forny skibsbygningsbranchens mangeartede støtteordninger, således at EU bliver mere konkurrencedygtig i forhold til tredjelandenes værftsindustri.
Den mest mærkbare del af den nuværende støttepolitik har været støtte til skibsbygningsindustrien, som i og for sig har skabt konkurrenceforvridning i fællesmarkedet. Idéen om at fjerne støtten, som det foreslås i hr. Sindals betænkning, er altså rigtig. Det endelige formål med EU's politik skal være, at værftsindustrien klarer sig på markedsvilkår uden statsstøtte.
Den Europæiske Unions opgave er at sikre jævnbyrdige konkurrencevilkår imellem medlemslandene, fremme forskningen og udviklingen inden for skibsbygningsindustrien og bakke op omkring industrisamarbejdet. Værfternes indbyrdes konkurrenceforhold i EU-landene må ikke forvrides i form af støtteforanstaltninger, som afviger fra land til land. Jeg håber, at også Kommissionen forstår dette.
I EU-området beskæftiger skibsindustrien ca. 130.000 arbejdstagere. Sikringen af disse arbejdspladser er vigtig. I øjeblikket er EU-landenes andel i skibsbygningsindustrien på ca. 20 %. På trods af nogle forbedringer foretaget i de senere år er konkurrenceevnen og produktionen hos flere værfter stadig mangelfuld i forhold til de vigtigste konkurrenter i Japan og Sydkorea. Desuden er der begyndt at fremkomme nye skibsbygningslande på vedensmarkedet. Andelen af lande med billig arbejdskraft ligger på niveau med EU, på ca. 20 %.
EU-lande har en bemærkelsesværdig forskningskapacitet til rådighed. De europæiske værfter bør i lighed med den japanske model koncentrere deres ressourcer til forskning og udvikling med det formål at forbedre bl.a. planlægnings- og produktionsprocesserne samt udvikle sikre og effektive skibe. Udviklingen af skibsbygningsindustrien er tæt forbundet med udviklingen af andre tekniske brancher. Specielt bør udnyttelsen af teknikker inden for data- og telekommunikation betragtes som vigtig i udviklingen af moderne skibsbygningsindustri.

Ilaskivi
Hr. formand, når vi nu behandler hr. Sindals fortrinlige betænkning om værftsstøtte, vil jeg først fortrinsvis henlede opmærksomheden på behandlingsmåder og europaparlamentarisme i det hele taget. Hvorfor? Da Økonomiudvalget behandlede sin betænkning, havde det efter god skik indhentet udtalelser fra andre, blandt andet REX. Men hvad skete der? Økonomiudvalget foretog sin afstemning om formiddagen og udvalgene med udtalelser, i hvert fald REX, først samme dags eftermiddag, det vil sige bagefter. Jeg er ikke klar over, om Økonomiudvalget forhastede sig ved udarbejdelsen af tidsskemaet, eller om det var REX, som udarbejdede to udtalelser for sent. Min egen var godt nok færdig til afstemning allerede i den forrige mødeuge.
Mit spørgsmål er, er der nogen mening i at udbede sig udtalelser, hvis der ikke ventes på dem, og der ikke tages hensyn til dem. Dette skal drøftes, for at arbejdet i Parlamentet skal blive hensigtsmæssigt.
Men det var ikke alt. Når vi på plenarmødet i morgen stemmer for betænkningen, har COREPER allerede torsdag i sidste uge påbegyndt sin behandling. Den kommer godt nok til at fortsætte, og COREPER's holdning kommer med tiden til behandling i Rådet, men spørgsmålet er det samme som før: Bør Parlamentets betænkning ikke være færdig, når COREPER påbegynder sit arbejde? Ellers får man også i denne forbindelse den opfattelse, at alle beslutter sig uden at høre andre.
Situationen er ærgerlig med tanke på selve parlamentarismen, specielt når det er sket flere gange, og det åbenbart også sker fremover. Jeg håber, at Præsidiet vil gribe alvorligt ind her. Her er tale om Europa-Parlamentets prestige og troværdigheden af dets arbejde.
Hvad angår selve sagen, konstaterer jeg kort, at uddelingen af værftsstøtte er kommet til vejs ende. Fra det synspunkt er kommissionsforslaget og hr. Sindals betænkning på sin plads. Nu, hvor de centrale, asiatiske skibsbygningslande har en økonomisk krise, og deres valutadevalueringer har forbedret deres konkurenceevne på eksportmarkedet, er det det mest belejlige tidspunkt at foretage globale foranstaltninger for at stoppe støtten. USA skal for sin del godkende OECD-aftalen. Organer, som er part i sagen, skal sætte ophør af værftsstøtten som betingelse for opnåelse af finansstøtte i Asien. De europæiske lande skal stramme sig op og konstatere, at træbensindustri ikke kan opretholdes for evigt.

Kaklamanis
Hr. formand, den udtalelse, som jeg har udarbejdet for Transportudvalget, vedrørte alene Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet. Transportudvalget er ikke på noget tidspunkt blevet anmodet om en udtalelse om Rådets forordning, som imidlertid er genstand for hr. Sindals betænkning.
Derfor kan jeg også godt tilslutte mig det spørgsmål, som den foregående taler stillede, nemlig hvorfor har man anmodet os om en udtalelse? Fordi man er blevet klar over, at spørgsmålet næsten ikke berøres i hr. Sindals betænkning. Dette betyder naturligvis ikke, at min gruppe ikke er enig i mange af de forhold, der er taget op i betænkningen af hr. Sindal. Men samtidig er vi meget bekymrede over dette spørgsmål, for denne fremgangsmåde, og med en erfaring på tre år som medlem af Parlamentet kan jeg sige, at det er langt fra normalt.
Jeg har også lyttet til alle kollegerne og hørt ordføreren tale om sundhed, konkurrence, om at statsstøtte til skibsværfter skal ophøre og om globaliseringen af økonomien. Det er ganske rigtigt, kære kolleger, og alt dette er meget fornuftigt, men vi må ikke kun huske på dette forhold, når USA, Japan eller Korea tvinger os til at betænke globaliseringen af økonomien.
Den Europæiske Union har en forpligtelse, som ganske rigtigt varetages af Kommissionen og også er til stede i hr. Sindals betænkning, til først og fremmest at værne om sit eget hus. Den skal først og fremmest sørge for, at den europæiske skibsværftsindustri eksisterer, bevares og om muligt styrkes, at der bevares arbejdspladser, og især, at der er bedre fremtidsudsigter, end der hidtil har været.
Afslutningsvis, hr. formand, vil jeg vil gerne spørge både kommissæren og hr. Sindal, hvad virkningen af euroens indførelse fra 1. januar 1999 vil være for skibsværftsindustrien i Europa? Vil der være virkninger, eller vil der ikke være det? Hvis der vil være virkninger, hvad består de så i? Er de positive eller negative?

Sainjon
Hr. formand, den 18. marts vedtog et flertal i Udvalget min betænkning for udtalelse, der foreslår visse ændringer til Kommissionens forordning om støtte til skibsbygning. Udvalget ønsker simpelthen, at der tages højde for situationen, for valutakrisen i Sydøstasien og for krisens konsekvenser for de europæiske værfter.
Jeg vil gøre meget klart, at jeg ikke forstår Kommissionen nuværende holdning, eftersom den ikke er uvidende om valutasituationen i de sydøstasiatiske lande og særligt i Sydkorea. Kommissionen fortsætter med at erklære ophævelsen af driftstøtten pr. 31. december 2000. Almindelig sund fornuft burde få Kommissionen til at tage den lidt med ro og først og fremmest iværksætte, som jeg har foreslået, en undersøgelse for at sikre sig, at krisen i Sydøstasien ikke får konsekvenser for den europæiske skibsbygningsindustri.
Kommissionen handler som en hær, der midt i et slag, uanset kampens udfald, erklærer, at den vil tabe, og at den vil overgive sig på et bestemt klokkeslet og dato. Dette er fuldstændig ulogisk, og derfor går udvalget ind for, at en sådan undersøgelse foretages inden udgangen af 1999, og at beslutningen om at afskaffe driftsstøtten træffes, hvis det konstateres, at der ikke eksisterer nogen risiko for valutadumping fra de sydkoreanske sammenslutninger. Politisk hæderlighed bør således få os til at afvente resultatet af denne undersøgelse, før vi tager en beslutning. Derfor anmoder jeg på vegne af min gruppe om en adskilt afstemning for betragtning 10.
Jeg minder om, at vores udvalg har været omkring og har besøgt flere værfter, det være sig i Saint-Nazaire, eller senest i Genua. Overalt hører vi de samme bekymringer fra virksomhedsledere og fagforeninger. Når de erklærer sig parate til at acceptere afskaffelsen af driftsstøtten, kræver de samtidig, at Den Europæiske Union fører en defensiv handelspolitik, hvilket ikke er tilfældet i øjeblikket.
Hr. formand, vi berører her et utroligt følsomt emne, og mere end nogensinde må vi være forsigtige. Behøver jeg at minde om, at denne sektor siden 70'erne har mistet 200.000 arbejdspladser. Efter min opfattelse drejer det sig ikke nødvendigvis om på kunstig måde at redde en synkende skude, for jeg er overbevist om, at hvis konkurrencen var loyal, ville den europæiske skibsbygningsindustri fuldt ud være konkurrencedygtig på adskillige områder. Men vi må konstatere, at hver gang et europæisk værft ydes en særlig støtte, tvinges de øjeblikkeligt af Kommissionen til at foretage nedskæringer i produktionskapaciteten, hvilket betyder nye nedskæringer i arbejdspladser.
I øjeblikket ved enhver, at den sydkoreanske skibsbygningsindustri, hvis produktionskapacitet har nået det samme niveau som i Den Europæiske Union, modtager massiv støtte fra Den Internationale Valutafond. Men hvad gør Unionen og medlemsstaterne for til gengæld at tvinge Sydkorea til at foretage nedskæringer i produktionskapaciteten?
Sir Leon Brittan har påtaget sig at sørge for, at støtten til Sydkorea ikke anvendes til at redde værfter, der er gået fallit, men jeg vil gerne høre fra Kommissionen, hvilke midler den råder over til at kontrollere alt dette. Vil man medtage dette problem inden for rammerne af samarbejdsaftalen med Korea? Jeg afventer nysgerrigt Kommissionens svar. Jeg ved, at Kommissionen og Den Europæiske Union ikke som sådan er repræsenteret i Den Internationale Valutafond, at det er de nationale regeringer, som har noget at skulle have sagt. Derfor vil jeg gerne kritisere de forskellige stater og finansministerier, når de giver lån på flere milliarder ecu for at støtte det finansielle system i Sydkorea, og især de europæiske banker, der er engageret i landet, og dette uden, at der føres nogen kontrol med, hvordan disse penge fordeles.
Igen er den industrielle politik ofret til fordel for finanspolitikkens profit.
Der er endnu et problem: regionalstøtten. Det er naturligt, at visse udsatte regioner i Unionen kan modtage forskellige former for støtte. Men når den generelle filosofi i Kommissionens forordning er at begrænse driftsstøtten, må man følge denne tankegang fuldt ud, eller fastsætte en strategi, som automatisk udelukker alt, der vedrører de industrielle sektorer. At nogle værfter frit kan modtage støtte i form af regionalstøtte, mens andre ikke kan, er at skabe konkurrenceforvridning. Jeg stemmer altså for ændringsforslag 29 af hr. Sindal.
Vi står i dag ved en korsvej. Enten forbliver den største kommercielle magt i verden en maritim magt, eller også bliver den afhængig af andre lande til at udskibe sine varer og vil således hurtigt forvandle sig til en kolos på lerfødder.

Formanden
Mange tak, hr. Sainjon.
Mine damer og herrer, med hr. Sainjons indlæg afbryder vi forhandlingen om hr. Sindals betænkning. Forhandlingen vil blive genoptaget fra kl. 21.00.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0272/98).
Men først, mine damer og herrer, så tillad mig, at jeg læser en meddelelse til medlemmerne med henstillinger fra Præsidiet. Jeg beklager, at jeg ikke er så heldig, at også hr. Wijsenbeek kan lytte til mig, for det drejer sig om henstillinger om at få vores arbejde til at fungere godt. Det vil sige, at med henblik på at sikre den størst mulige aktualitet og politiske interesse for den nuværende procedure for spørgetid, har Præsidiet på dets møde den 9. marts 1998 vedtaget følgende beslutninger:
1.Overholdelse af fristen for indgivelse af spørgsmål. Spørgsmål til spørgetiden skal indgives inden for det tidsrum, der er fastsat hertil forud for den pågældende mødeperiode. De kompetente tjenestegrene anmodes om ikke længere at acceptere forudgående indgivelse af spørgsmål til spørgetiden. ?Medlemmerne erindres om, at fristen for indgivelse af spørgsmål til hver spørgetid allerede starter fra udløbet af fristen for indgivelse af spørgsmål til den forrige mødeperiode og løber indtil torsdag kl. 13 i næstsidste uge inden hver mødeperiode.2.Tillægsspørgsmål. Præsidiet anmoder mødeformanden om først at tillade anmodninger om tillægsspørgsmål, når hovedspørgsmålet er til behandling. ?Medlemmerne erindres om, at det tilkommer mødeformanden at afgøre, om tillægsspørgsmål kan stilles, og at de skal have umiddelbar sammenhæng med emnet for hovedspørgsmålet.3.Antagelighed. ?Præsidiet henstiller til, at de kompetente tjenestegrene anvender kriterierne for, om spørgsmål kan stilles, som fastsat i forretningsordenens bilag II, mere restriktivt. ?I denne forbindelse anmoder Præsidiet især medlemmerne om at overholde bestemmelserne vedrørende den maksimale længde af spørgsmålene og at begrænse sig til kun at stille et enkelt spørgsmål til hver indgiven tekst.Mine damer og herrer, De vil alle modtage disse indstillinger direkte. Men i dag vil vi med Deres hjælp begynde at tilpasse os disse henstillinger fra Præsidiet.
Jeg giver ordet til hr. McMahon, som har en bemærkning til forretningsordenen.

McMahon
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Det er om samme spørgsmål. Jeg har en kopi af det dokument, De henviser til, og jeg er absolut forbløffet over det. Jeg anser det for en fornærmelse mod demokratiet i dette Parlament. Jeg har været medlem her i fjorten år, og jeg har næret stor interesse for spørgetiden. Jeg ved, at vi har haft problemer, og at vi har haft forandringer. Jeg husker, da vi tidligere forsøgte at ændre den: Fru Dury forelagde en lang betænkning for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, og der var en stor del debat og diskussion blandt medlemmerne.
Det, Præsidiet synes at søge at gøre her, er at udstede et diktat fra oven, og det er meget udemokratisk. En af fordelene ved at offentliggøre navnene på de kommissærer, der vil besvare spørgsmålene, er, at hvis medlemmerne f.eks. har et miljøspørgsmål, så kan de fremsætte det i god tid i forvejen velvidende, at de vil få et redeligt og velinformeret svar fra miljøkommissæren. Der er ikke sandsynlighed for, at de vil få en anden, der blot har fået sagen overdraget, som ikke er bekendt med dens indhold, og som blot vil give et fuldstændigt utilfredsstillende henkastet svar. Hvis man på forhånd ved, at den enkelte ansvarlige kommissær for dette område vil svare, vil dette være en fordel. Så jeg mener, at dette er et meget stort tilbageskridt. Der har ikke været nogen drøftelse af dette i de politiske grupper, ej heller med medlemmerne, og jeg føler mig meget stødt over den diktatoriske og egenmægtige holdning, som Præsidiet her har indtaget. Jeg vil rejse dette i min egen politiske gruppe og vil opfordre andre medlemmer til at gøre det samme.

Formanden
Hr. McMahon, hør engang på mig. Jeg ved godt, at De kan spansk, men jeg synes, at De skulle høre på mig på Deres eget sprog ved at bruge tolketjenesten, for jeg er nødt til at sige til Dem, at man ikke ud af den oplæsning, som jeg lige har foretaget, kan drage nogen slutning om, at der vil ske en ændring af spørgetiden med hensyn til forholdet til kommissærerne. Det eneste, den tilstræber, er at indføre en vis orden, det vil sige, at spørgsmålene ikke kan stilles lang tid i forvejen, men skal stilles inden for den tidsperiode, der er fastsat i vores forretningsorden.
For det andet, for at jeg som formand ikke kommer i den situation, at der før start allerede foreligger mange tillægsspørgsmål, så de medlemmer af Parlamentet, som er til stede her, anmoder om et spørgsmål, og jeg ikke kan efterkomme dette, fordi der allerede er en anden person, som har anmodet herom tidligere. Det man siger er, at nu vil det, vi gør, være, at når man begynder på hovedspørgsmålet, så kan man anmode om ordet. Det vil sige, det drejer sig om små regler, som har til hensigt at forbedre vores arbejde, hr. McMahon. Hvis det i praksis viser sig, at det ikke forbedrer vores arbejde, så vil vi revidere dem. Det kan jeg forsikre Dem om. Og jeg vil straks forelægge det for Præsidiet, men på nuværende tidspunkt vil jeg bede Dem om, at vi ikke åbner en debat om dette spørgsmål, for jeg gentager det for Dem igen, det drejer sig om regler, som skal sikre, at vi arbejder bedre. Hvis de ikke hjælper os med at arbejde bedre, så vil vi ændre dem igen. Det forsikrer jeg Dem alle for. Men lad os respektere dem til en begyndelse, og det drejer sig ikke om noget diktatur, hr. McMahon, men om det ansvar Præsidet har for på bedst mulig vis at forsøge at ordne arbejdet i plenarforsamlingen. Jeg har flere anmodninger om bemærkninger til forretningsordenen, men jeg må sige til Dem, at alle disse anmodninger om bemærkninger til forretningsordenen sker på bekostning af den tid, som vi kan anvende til spørgsmål til Kommissionen.
Jeg giver ordet til hr. Crowley, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne have nogle oplysninger fra Dem. Jeg har ligeledes modtaget den samme meddelelse som hr. McMahon, og jeg deler fuldt ud hans mening herom. Under punkt 2 i andet afsnit står der: «Det tilkommer mødeformanden at afgøre, om tillægsspørgsmål kan stilles, og om de skal have umiddelbar sammenhæng med emnet for hovedspørgsmålet«. Vi må da som politiske repræsentanter for det europæiske folk være i stand til at afgøre, om et emne har sammenhæng med et spørgsmål eller en bestemt kommissær eller være i stand til at skælde en kommissær eller rådsformand ud, når de nægter at besvare spørgsmålet direkte, og vi så må forsøge en anden taktik for at få et svar. Jeg vil bede Dem om at handle efter konduite i Deres fortolkning af dette aspekt og give os klare oplysninger om, hvilken frihed De vil give os.

Formanden
Hr. Crowley, den rummelighed, som jeg vil tillade, den vil De opdage under arbejdets forløb. Men jeg må gøre Dem opmærksom på, at det i bilag 2 til vores forretningsorden hedder: «Formanden afgør, om tillægsspørgsmål kan stilles, og han begrænser antallet, således at hvert medlem, der har stillet et spørgsmål, kan få svar på det«. Det vil sige, at det ikke drejer sig om at give formanden en ny beføjelse, men om at minde om at formanden har denne beføjelse. De, hr. Crowley, har måttet kunne se, at eftersom denne regel eksisterer, så har formanden handlet med den naturlige fleksibilitet, som en seance, der er så levende som spørgetiden, kræver. Der fremlægges altså ikke noget nyt, for det findes allerede.
Jeg giver ordet til hr. Wijsenbeek, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Wijsenbeek
Hr. formand, De har nævnt mit navn som initiativtager til ændringen af proceduren under spørgetiden. Jeg gør Dem opmærksom på, hr. formand, at jeg har skrevet en betænkning for Udvalget om Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, der er godkendt af dette udvalg for fire måneder siden, og som Præsidiet nægter at forelægge plenarmødet, og at både kollega Crowleys og kollega McMahons klager på denne måde havde kunnet være drøftet i grupperne og på plenarmødet. Nu misbruger Præsidiet min betænkning til egenhændigt at foreslå nye regler i stedet for den normale demokratiske procedure. Men på et punkt er De og jeg enige. Hvis man lige nu ser sig omkring, ser man, at vi har haft held til at tage livet af spørgetiden i Parlamentet, i modsætning til de fleste andre parlamenter i verden, hvor spørgetiden er ugens parlamentariske højdepunkt, og hvor det går meget livligt til. Vi sidder her med en håndfuld mennesker, og kommissærerne og ministrene mader os med svar, der allerede er skrevet, og er ikke i stand til at debattere med os. Mit forslag går ud på, hr. formand, at spørgsmålene råbes op i vilkårlig rækkefølge, således at det ikke er dem, der har indgivet deres spørgsmål for seks måneder siden, der kommer først til fadet, men at alle har lige chancer for at komme for tur. For det andet, at vi får en rigtig debat, hvor der gives korte svar på korte spørgsmål. Hvis De vil være så venlig at forelægge min betænkning for plenarmødet, så kan vi i det mindste som medlemmer og som »backbenchers« også deltage i diskussionen, og vi behøver så ikke at lade en række underformænd, der tror de ved alting bedre, bestemme.

Formanden
Hr. Wijsenbeck, når jeg har nævnt Dem så venligt, er det fordi jeg ved, at De er en stor autoritet inden for forretningsordensforhold. Og som en stor autoritet inden for forretningsordensforhold har jeg straks tænkt, at De ville bemærke, at ingen af de bestemmelser, som jeg har læst op, ændrer forretningsordenen. Præsidiet ligger faktisk inde med nogle forslag, som ændrer forretningsordenen, men Præsidiet vil videregive disse forslag til Forretningsordensudvalget, hvor hr. Wijsenbeek kan udbrede sig, forklare sig og forsvare sin holdning.
Men, mine damer og herrer, med de enkle forslag, som vi har læst her i dag, overskrider Præsidiet ikke sine beføjelser. Det bevæger sig udelukkende og helt og aldeles inden for dets kompetenceområde, som er anvendelse af forretningsordenen, og der er ikke noget i forslagene, som ligger uden for vores forretningsorden. Der er et forslag om ændring, f.eks. det, som hr. von Habsburg stillede om, at der skulle være mulighed for at stille to tillægsspørgsmål under spørgetiden til Rådet. Men det kræver en ændring af forretningsordenen, og vi har derfor videregivet det til Forretningsordensudvalget.
Jeg vil derfor, mine damer og herrer, endnu en gang understrege, at når vi alle opmærksomt har læst dette papir, så vil vi være klar over, at der ikke er tale om nogen ændring af forretningsordenen, og at det eneste vi ønsker er at se, om vi kan bruge tiden bedre. Det, jeg er blevet opmærksom på, er, at en hvilken som helst lille ændring i dette Parlament vanskeliggør, at tiden udnyttes bedst muligt, for den mængde forbehold, den giver anledning til, er ekstraordinær. Jeg beder Dem, mine damer og herrer, om at læse dette papir grugdigt. Se, hvordan vi vil udnytte det, der står i dette papir, og ved den næste spørgetid vil jeg med stor fornøjelse lytte til Deres mening igen, efter De har set, hvordan det går i dag, og efter at De og jeg har tænkt over sagen.
Og når dette er sagt, mine damer og herrer, så går vi over til det første spørgsmål, som fru Concepció Ferrer har måttet vente på så længe, og som er blevet rejst til fordel de små og mellemstore virksomheder, og jeg giver ordet til hr. de Silguy, som jeg byder velkommen, og som jeg takker for de minutters opmærksomhed, han har givet debatten, for at han kan besvare fru Concepciós Ferrers spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 41 af Concepció Ferrer (H-0301/98):
Om: Politik til fordel for små og mellemstore virksomheder
Som resultat af en undersøgelse foretaget af Revisionsretten, hvor det viste sig, at ud af 33 virksomheder, der blev betragtet som små og mellemstore, var der kun 11, der faktisk hørte hjemme i denne kategori, medens de resterende to tredjedele af de undersøgte virksomheder hørte til konsortier, og én af de virksomheder, der blev betragtet som lille, havde 2.000 ansatte.
Mener Kommissionen ikke i betragtning af dette resultat, at der bør foretages en revision af begrebet små og mellemstore virksomheder for at tilpasse det til realiteterne?

de Silguy
Jeg har lært meget, jeg har fulgt omhyggeligt med, og jeg takker Dem, fordi jeg måtte deltage i Deres forhandling.
For at kvalificere SMV'erne anvender Kommissionen den definition, der fastsættes i henstillingen af 3. april 1996, på medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond. Ifølge denne nye definition, der sigter mod at få en smule orden på de forhold, De beskriver, skal en virksomhed beskæftige mindre end 250 ansatte for at kunne defineres som SMV og have en omsætning under ECU 40 millioner eller en samlet status under ECU 27 millioner. For at være en »lille« virksomhed skal der være mindre end 50 ansatte og en årlig omsætning under ECU 7 millioner eller en årlig status under ECU 5 millioner.
Desuden skal de små og mellemstore virksomheder være uafhængige, det vil sige, at en anden virksomhed ikke må eje mere end 25 % af virksomheden. Grænsen for omsætning og status justeres regelmæssigt, normalt hvert fjerde år, for at tage hensyn til de økonomiske ændringer i Europa.
Når dette er sagt, anvendes der andre og anderledes definitioner af SMV i visse specifikke forsknings- og teknologiske udviklingsprogrammer og inden for fjerde rammeprogram for 1994-1998. Men for femte rammeprogram, det vil sige for 19982000, foreslår Kommissionen, at den nye definition, som jeg netop mindede om, tages i anvendelse med en undtagelse, der tillader at medtage virksomheder med op til 500 ansatte.
Uafhængighedskriteriet er et af kriterierne i denne nye definition, og Kommissionen er bevidst om, at dette kriterium desværre ikke altid overholdes. Som De bemærker, frue, med hensyn til databaserne om deltagerne i forsknings- og det teknologiske udviklingsprogram, fastslås det i Revisionsrettens årlige rapport inden for rammerne af den revision, den foretog, at ud af 33 udvalgte selskaber levede 11 ikke op til uafhængighedskriterierne, og at ét selskab beskæftigede mere end 2000 medarbejdere.
Når dette er sagt, vil Kommissionen gerne berolige Dem og Parlamentet: Kvaliteten og troværdigheden af disse databaser forbedres og ajourføres løbende. Forbedringen fortsættes f.eks. med den etapevise indførelse af en kontrol af den finansielle og juridiske levedygtighed, som ligeledes vil dække moderselskaberne. Vi vil også fortsætte forbedringen gennem en kontrol af de kriterier, der gælder for SMV'erne på grundlag af dokumentation. Kommissionen vil endnu en gang insistere på, at definitionskriterierne for SMV'erne i fremtiden skal overholdes til punkt og prikke.

Ferrer
Jeg vil først og fremmest takke kommissæren for hans forklaringer. På den anden side mener jeg også, at disse forklaringer var nødvendige. De er meget nyttige, for her til morgen, da vi vedtog hr. Elles' betænkning, kom vi meget ind på tabene i forbindelse med den støtte, som de små og mellemstore virksomheder har til rådighed, og som ikke er blevet anvendt. På denne måde forspilder man, om ikke nogle ressourcer, så nogle muligheder for at forbedre ikke kun de små og mellemstore virksomheders situation, men især disse virksomheders handlinger til fordel for jobskabelsen.
Jeg vil gerne bede kommissæren om, at Kommissionen i overensstemmelse med dens egne ord, er meget opmærksom og virkeliggør det, som han har beskrevet.

de Silguy
Jeg er fuldstændig enig. Jeg har bemærket mig fru Ferrers ønske og er så meget mere enig med hende i, at det er vigtigt for Kommissionen at være i stand til at målrette disse foranstaltninger til ad hoc-virksomhederne med risiko for at se en spredning af støtten og følgeligt et tab af effektivitet. Jeg kan altså forsikre Dem om, at Kommissionen tilslutter sig Deres analyse og vil handle i overenstemmelse hermed.

Ewing
Hvad angår den aktuelle situation, må jeg så bede kommissæren om at se på visse områder, hvor virksomheder med halvtreds ansatte er virkelig store virksomheder, og hvor begrebet 'lille virksomhed' er tættere på de ti ansatte. I områder som min valgkreds, det skotske højland og øerne, er det ofte disse virksomheder, som man forventer vil skabe arbejdspladser. Ville det ikke være muligt for Kommissionen at overveje en yderligere tilgang og give mikro-virksomhederne en endnu mere favorabel behandling?

de Silguy
Dette spørgsmål er altid følsomt, fordi det er nødvendigt på den ene side at tage hensyn til behovet for en mere eller mindre harmoniseret tilnærmelse på europæisk niveau med hensyn til effektivitet, og på den anden side at tage højde for de specifikke situationer. Mit svar til fru Ewing er, at medlemsstaterne har indført højere grad af fleksibilitet end os. Men vi indfører fleksibilitet, eftersom vi har fastsat tærskler for mikrovirksomheder, der tæller mindre end 10 personer, og som netop skal tilpasses den situation på øerne, som De nævner. Jeg vil endda sige, at i visse medlemsstater er fleksibiliten endnu større, eftersom tærsklerne svarer til de maksimale grænser, og at kriteriet om antal ansatte kan anvendes alene uden reference til omsætning eller status. Dette går altså i den retning, De synes at ønske.

Crowley
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar. Jeg har blot to meget korte spørgsmål til ham om dette punkt. For det første, kan han give os en garanti her for, at Revisionsrettens undersøgelse ikke vil blive brugt til at forsøge at reducere det beløb, der bevilges til SMV-sektoren og især til dens beskæftigelsesskabende aspekt? Og for det andet kan jeg have misfortolket, hvad han sagde i sit oprindelige svar, men har jeg ret i at forstå, at kriterierne for en definition af SMV og mikrovirksomheder vil blive opdateret og evalueret hvert år?

de Silguy
Jeg kan meget hurtigt svare bekræftende på hr. Crowleys to spørgsmål. Mere præcist, med hensyn til spørgsmål nr. 2, minder jeg om, at vi agter at ajourføre kriterierne mindst hvert fjerde år, og om nødvendigt oftere alt efter den økonomiske udvikling.

Formanden
Spørgsmål nr. 42 af Nikitas Kaklamanis (H-0314/98):
Om: Forøgelse af den støtteberettigede kvote af olivenolie
Ifølge nogle oplysninger erklærede kommissær Fischler, der for nylig var i Spanien, at loftet for den olivenolieproduktion, der kunne modtage EU-støtte, ville blive forhøjet med 300.000 t for Spanien og Grækenland.
Kan Kommissionen oplyse, om der virkelig vil ske en sådan forhøjelse af loftet for olivenolieproduktion? Hvordan vil kvoterne blive fordelt mellem Grækenland og Spanien?

de Silguy
Parallelt med Agenda 2000 har Kommissionen den 19. marts undersøgt reformen af den fælles markedsordning for olivenolie. I denne forbindelse har Kommissionen i høj grad taget hensyn til de bemærkninger, Europa-Parlamentet fremkom med. Reformen af den fælles markedsordning skulle træde i kraft fra høståret 2001-2002. I mellemtiden og for at afhjælpe vanskelighederne i forvaltningen af den nuværende fælles markedsordning, har Kommissionen foreslået hasteændringer til den nuværende ordning. Disse ændringer samt de elementer, der skal tages hensyn til ved et forslag om reformering af sektoren, vil snart blive genstand for en specifik forhandling i Parlamentet, og min kollega Franz Fischler vil svare præcist på alle Deres spørgsmål om dette emne.
Jeg kan i dag sige, at de foreslåede forhøjelser bl.a. omfatter en forhøjelse af den maksimale garantimængde med 212.400 t, og at der blandt ændringerne er foreslået at fordele denne forhøjelse mellem de nationale garantimængder i de producerende medlemsstater. Fordelingen blandt disse medlemsstater af den nye maksimale garantimængde på 1.562.400 t er som følger: Spanien: 625.210 t, Frankrig: 3.065 t, Grækenland: 389.038 t, Italien: 501.172 t og Portugal: 43.915 t. Forhøjelsen af den maksimale garantimængde skyldes udviklingen i Fællesmarkedets absorptionsevne. Den medregner potentialet i de nye beplantninger, der senest er foretaget i Spanien og Portugal, og den svarer ligeledes til de besparelser, der er foretaget i fællesskabsbudgettet ved ophævelsen af ordningen for de små producenter og ophævelsen af støtte til forbrug.

Kaklamanis
Hr. kommissær, tak for deres svar, for jeg tror, at jeg burde være glad for det, som De har svaret mig, men da vi ikke alle her i salen har de tal ved hånden, som De nævnte, fik jeg i sidste ende kun med, at det, som jeg spurgte om i mit spørgsmål, altså var sandt? Det er altså ikke så meget tallene, der interesserer mig - det er slet ikke dem, jeg sætter spørgsmålstegn ved - men er der rent faktisk tale om at forøge tallene, som de hidtil har været gældende, for Spanien og Grækenland med 300.000, nej eller ja? Jeg hørte ganske vist tal, men jeg ved ikke, hvad der kom først. Er det de samme tal, eller er det mere?

de Silguy
Jeg er ikke er specialist i olivenolie, men hvis jeg dømmer ud fra det, jeg ved, er den aktuelle maksimale mængde for hele Den Europæiske Union 1.350.000 t. Dette vil man hæve til 1.562.000 t. Denne mængde skal derfor forhøjes og fordeles mellem de forskellige medlemsstater, som vil se deres mængder blive forhøjet og fordelt efter de fordelingsnøgler, der normalt benyttes i forbindelse med den fælles landbrugspolitik. En af disse drejer sig specielt om den nationale gennemsnitsproduktion i løbet af tre år, inden for de fem sidste år, idet man ser bort fra det bedste og det dårligste år i hver af medlemsstaterne.
De sædvanlige kriterier, som er de klassiske fordelingskriterier, vil altså blive taget i anvendelse. Vi vil tilsende Dem alle de tekniske detaljer, hvis De ikke allerede har modtaget dem, som viser, at denne stigning i den maksimale garantimængde vil blive fordelt forholdsmæssigt i de forskellige medlemsstater i overensstemmelse med de sædvanlige kriterier.

Colino Salamanca
Jeg vil blot minde kommissæren om to ting:
For det første har han nævnt fem høstår, som ændringen af den maksimale garantimængde er baseret på, hvor man ser bort fra det dårligste og det bedste. Men i det konkrete tilfælde med Spanien, så var høstårene 92-93, 93-94 og 94-95 tre år, hvor der var en katastrofal situation på grund af tørke. Det vil sige, at hvis man overfører disse tal til den spanske situation, så bliver vi straffet ved fastsættelsen af den mængde, der tilkommer Spanien.
For det andet, og det er meget vigtigt, så bliver den maksimale garantimængde for hele Europa også berørt som følge af disse tal, som ikke er reelle for Spanien. Det er vigtigt, at Kommissionen gør sig dette klart og retter disse tal på et tidspunkt, selvom det sker under behandlingen i Rådet. Hvis den ikke gør det, så vil Europa blive straffet som helhed og den spanske produktion i særdeleshed.

de Silguy
Jeg har noteret mig deres bemærkning. Det minder mig om den debat, der fandt sted i udvalget, da forslaget blev udarbejdet. Den drejede sig på én gang om at forsøge at nå flere mål, som kunne forekomme selvmodsigende, og om at undersøge det problem, der opstod på grund af den tørke, der herskede i Spanien på det tidspunkt.
Sagen er nu til behandling i Rådet, og hr. Fischler, som vil føre disse forhandlinger, skal nok huske Deres bemærkning. Men det er Kommissionens opgave at fremsætte et forslag på objektivt og traditionelt grundlag med hensyn til de foreskrevne kriterier. Forhandlingen ligger nu hos Rådet, og jeg er sikker på, at man vil forsvare og lytte til alle synspunkter.

Camisón Asensio
Hr. kommissær, efter at have hørt på Dem, vil jeg gerne vide, om Kommissionen virkelig er sig den skade bevidst, som er ved at blive begået mod beskæftigelsen i Spanien. Hvis Kommissionen fastholder - og sådan ser det ud for mig - at den ikke vil hæve den maksimale garantimængde særlig meget, så vil beskæftigelsen lide betydelig skade. For sandheden er, at bortset fra problemet med tørken, som er blevet bragt frem her, så er den spanske produktion, og lad mig citere de nyeste tal, på 947.000 t, som ligger meget langt fra det maksimum, som fastsættes for Spanien. Og hvis der ikke ydes støtte til denne forskel, så vil det med usvigelig sikkerhed betyde en større arbejdsløshed i Spanien, som netop er det land, hvor der er registreret den største ledighed i hele Unionen.
Det er ikke meget værd at prædike om beskæftigelsen under Det Europæiske Råd i Luxembourg, når man på den anden side kaster arbejdsmuligheder over bord, og hvis den trussel, der hænger over de spanske olivenlunde, går i opfyldelse.

de Silguy
Jeg vil komme med det samme svar som før: Det er faktisk det emne, der er under forhandling. Jeg har forklaret Dem grundene til Kommissionens forslag. Jeg har også forklaret Dem, at Kommissionen foreslog en stigning af den maksimale garantimængde i forhold til den nuværende mængde. Jeg er klar over, at dette giver økonomiske problemer for nogle lande samt, og dette må man ikke se bort fra, problemer med henblik på afsætningen af olivenoliemængden.
Jeg tror dog, at forhandlerne er opmærksomme på alle disse elementer, men De har ret i at understrege dem. De vil nu indgå i den forhandling, der skal foregå i Rådet.

Formanden
Mange tak, hr. de Silguy.
Jeg giver ordet til fru Izquierdo Rojo, som har en bemærkning til dagsordenen. Undskyld mig, hvilken artikel i forretningsordenen gør De gældende for at komme med en bemærkning til forretningsordenen?

Izquierdo Rojo
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der i den officielle loge sidder folk, der er kommet fra Granada....
(Formanden afbryder taleren)

Formanden
Fru Izquierdo Rojo, dette er ikke en bemærkning til forretningsordenen. Jeg beder Dem venligst om at indtage Deres plads og tillade mig, at jeg fortsætter arbejdet, som det sig hør og bør, med følgende spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 43 af Phillip Whitehead (H-0321/98/rev. 1):
Om: Forbrugerne og euro
Vil Kommissionen oplyse, hvorvidt den mener, at samtlige bankgebyrer, der er obligatoriske, bør ophæves, idet ydelserne bør være gratis? Hvis det er tilfældet, hvordan vil dette princip så blive gennemført?
Kan Kommissionen oplyse, hvornår den agter at træffe afgørelse om, hvorvidt der skal lovgives om spørgsmålet vedrørende dobbeltprisfastsættelse eller ej? Hvornår mener Kommissionen, at en sådan afgørelse senest vil foreligge i betragtning af den tid, proceduren med fælles beslutningstagning kræver?
Kan Kommissionen give detaljerede oplysninger vedrørende tidsplanen for udarbejdelsen af regler for god praksis mellem erhvervsfolk og forbrugere?
Hvilke opgaver vil euro-observatorierne få, og hvor vil de blive placeret?

de Silguy
Kommissionen skønner på grundlag af forordningerne om euroen, som er gældende i øjeblikket, at bankerne ikke har juridisk kompetence til at kræve betaling for de obligatoriske konverteringer, der er forbundet med indførelsen af euroen. Det er altså ikke nødvendigt at vedtage supplerende retlige bestemmelser på dette område. Alligevel skønner Kommissionen, at bankerne med henblik på at lette overgangen til euroen og undgå uheld burde gå ud over deres lovgivningsmæssige minimumsforpligtelser.
Kommissionen vil inden 14 dage - altså meget snart - for at gøre dens holdning vedrørende bankudgifterne til konvertering af euroen fuldstændig klar i en henstilling fremsætte principperne i en adfærdskodeks, som dækker både de juridisk bindende bestemmelser og de supplerende bestemmelser, som Kommissionen finder hensigtsmæssige. Disse henstillinger bliver sendt til regeringer, forskellige sammenslutninger, organisationer, forbrugerorganisationer, faglige organisationer, og naturligvis vil Parlamentet blive underettet herom.
Jeg tilføjer, at en henstilling udgør en mellemting mellem et regelsæt og de frie markedskræfter, og at dette er den mest effektive måde med henblik på at nå det tilsigtede mål. For at iværksætte henstillingen er vedtagelsen af en adfærdskodeks, som er godkendt af de berørte parter, den bedste metode og den mest hensigtsmæssige måde. Jeg mener i øvrigt, at man allerede i nogen tid har gjort fremskridt i denne retning. Hvis disse frivillige bestemmelser viser sig at være ineffektive i praksis, kan vedtagelsen af retlige bestemmelser imidlertid overvejes med henblik på at opklare situationen.
For det andet, vedrørende den dobbelte prismærkning, som hr.Whitehead tog op i sit spørgsmål, vil jeg sige, at Kommissionen også i denne forbindelse mener, at den tvungne dobbelte prismærkning ved hjælp af en forordning på europæisk niveau ikke udgør et hensigtsmæssigt middel til at sikre en dobbelt prismærkning, som på én gang lever op til forbrugernes behov og holder udgifterne for overgangen til euroen på et minimum. Kommissionen vil også i denne forbindelse inden for 14 dage fremsætte en henstilling og således stille forslag om principper til en adfærdskodeks med henblik på at udbrede forståeligheden og den nødvendige sikkerhed for alle parter, der berøres af en dobbelt prismærkning. Hvis det viser sig, at denne frivillige fremgangsmåde i praksis er ineffektiv, kan man overveje at vedtage regler om en adfærdskodeks, og dette vil Emma Bonino give mig ret i.
Tredje bemærkning: Rundbordskonferencen den 26. februar viste, at de fremskridt, der er gjort i den praktiske forberedelse af euroens indførelse, i høj grad er et resultat af forbrugerorganisationers og erhvervsorganisationers arbejde samt af en fortsat dialog mellem alle berørte aktører. Denne dialog finder som oftest sted på nationalt niveau, som er det niveau, hvor forhandlingerne bør føre til definitionen og iværksættelsen af denne adfærdkodeks på basis af vores henstillinger, og disse forhandlinger er allerede nu fremskredne. Forhandlinger mellem forbrugerne og de erhvervsdrivende kan ligeledes indledes på europæisk niveau. Det er de i øvrigt allerede blevet, og et af målene er at skabe en »euro«- mærkat til de småhandlende, der opgiver deres priser i euro og accepterer betaling i denne møntenhed. Det er ønskværdigt, at forhandlingerne sættes i gang så snart som muligt og på tilfredsstillende måde. Dette vil styrke tilliden hos brugerne, forbrugerne, i overgangen til euroen.
Endelig et sidste punkt, der blev nævnt af hr. Whitehead: problemet med de nationale, regionale eller lokale overvågningscentre. Iværksættelsen af sådanne overvågningscentre er således, tror jeg, en god ting, idet det er et middel for medlemsstaterne til at fremme udbredelsen af informationer om euroen og ligeledes et middel til at overvåge, om de frivillige aftaler inden for rammerne af den adfærdkodeks, jeg nævnte, overholdes. På europæisk niveau kan man ligeledes forestille sig at gøre disse overvågningscentre til et sted for uformel udveksling af informationer om udviklingen mellem medlemsstaterne. Den præcise udformning, driften og de driftsmæssige procedurer for disse overvågningscentre skal, mener jeg, fastsættes af medlemsstaterne på baggrund af eksisterende national praksis og juridiske bestemmelser.

Whitehead
Tak for, at De giver mig lejlighed til at komme ind med dette spørgsmål. Jeg er også glad for, at kommissær Bonino er her nu og kan høre sin kollegas svar. Må jeg stille to korte spørgsmål? For det første, hvor længe vil Kommissionen forfølge de henstillinger om god adfærd, som kommissær de Silguy lige har beskrevet, inden den beslutter, om de er effektive eller ej, og om den bør udarbejde obligatoriske bestemmelser - i betragtning af den tid, proceduren med fælles beslutningstagning kræver og 2002-tidsfristen, der betyder, at vi skal komme med en bedømmelse af dette i god tid før 2002?
For det andet om spørgsmålet om bankgebyrer, hvilken reaktion har man indtil nu modtaget fra banksektoren? Hvad vil Kommissionen selv foreslå for at sikre kontinuiteten i aftaler i forbindelse med overgangen fra nationale valutaer til euroen?

de Silguy
Jeg vil være meget klar på dette punkt. Kommissionen vil fremsætte sine henstillinger inden to uger, omkring den 15. april, håber jeg. Disse bliver sendt til regeringerne i håb om at kunne medtage dem i konklusionerne fra det Europæiske Råd den 2. maj for at give dem en vigtig politisk styrke. Henstillingerne vil blive fremsendt til forskellige erhvervsorganisationer og forbrugerorganisationer med instruktion om at arbejde sammen og udarbejde en adfærdskodeks.
Alt efter problemerne må vi se tiden an. Det er vigtigere at tage sig af bankomkostningerne, for fra den 1. januar 1999 vil et antal spørgsmål presse sig på i denne forbindelse, hvilket gør det nødvendigt, at vi skynder os. Med hensyn til spørgsmålene om dobbelt prismærkning har vi lidt mere tid, og det er således ikke nødvendigt at fastsætte præcise datoer. Ikke desto mindre har vi lagt os fast på en dato for et møde med bankerne i efteråret 1998, hvor vi vil sætte fokus på bankaspektet.
Jeg kan fortælle Dem, at forhandlingerne og reaktionerne rent faktisk er positive, eftersom bankerne, inden rundbordskonferencen den 26. februar, havde sendt et brev, som jeg i øvrigt har en kopi af, til Emma Bonino, der viser, at de er villige til at arbejde i denne retning. Vi befinder os i øjeblikket i en ret optimistisk proces, der fungerer på grundlag af dialog. Vi vil senere vurdere resultaterne. Hvad angår kontinuiteten af kontrakterne tyder alt på, at den nuværende udformning af reglerne er tilstrækkelig og lever op til denne retlige forpligtelse.

Formanden
Mange tak, hr. de Silguy.
Mine damer og herrer, vi har opbrugt den tid, der var afsat til den første del af spørgetiden til Kommissionen. Spørgsmål nr. 44 vil derfor blive besvaret skriftligt.

Formanden
Spørgsmål nr. 45 af Marialiese Flemming (H-0227/98):
Om: Transport af dyr
I juni 1995 godkendte Rådet direktiv 95/29/EF om beskyttelse af dyr under transport. Samtidig opfordrede Rådet Kommissionen til at ansætte flere veterinærinspektører for at overvåge gennemførelsen af disse nye bestemmelser.
Kan Kommissionen i lyset af de større ressourcer, som afdelingen for fødevarer og veterinærkontrol nu har til rådighed, oplyse, hvor mange inspektører, der i øjeblikket er beskæftiget med overvågning af transport af dyr, og hvilke planer der er med henblik på at udvide dette antal til 12, som af Rådet blev anset for at være et minimum til denne opgave?

Bonino
Afdelingen for Fødevarer og Veterinærkontrol har, som fru Flemming ved, et stort ansvarsområde, som omfatter overvågning af gennemførelsen af fællesskabslovgivningen på det veterinære, fødevaremæssige og veterinærsundhedsmæssige område. Afdelingen for Fødevarer og Veterinærkontrol omfatter i øjeblikket 46 inspektører. En del af midlerne til veterinærinspektørerne er på forhånd afsat til kontrol af dyrs velfærd, således som medlemmet omtaler det. Set i forhold til de øvrige aktiviteter udgør dette område dog et relativt lille område af alt det udførte inspektionsarbejde.
Kommissionen er i øjeblikket i færd med at forøge afdelingens personale for at gøre det muligt at udføre alle afdelingens opgaver. Imidlertid vil procedurerne med stillingsbesættelser og uddannelse af personale nødvendigvis kræve nogen tid.
Kommissionen er helt sikkert klar over betydningen af dyrs velfærd og dette aspekt vil blive taget i betragtning i forbindelse med kommende afgørelser om tildeling af de nødvendige bevillinger til afdelingen, for at den kan udføre sine opgaver.
Vi gør endvidere medlemmet opmærksom på, at afdelingen i øjeblikket er i færd med at indføre et system, der skal sikre en bedre prioritering af dens opgaver, og dette vil medvirke til at sikre, at afdelingens arbejdsprogram på en ligevægtig måde vil afspejle de forskellige anmodninger om kontrol og inspektion, som fremsættes.
Kommissionen kan kun sige, at alle medlemsstaterne mindst en gang er blevet inspiceret, hvad angår dyrs velfærd, og at disse inspektioner langt fra har vist tilfredsstillende forhold. Desværre er situationen for personalet og de menneskelige ressourcer i dag sådan, at kun 2 ud af 46 inspektører er beskæftiget med denne sektor. Kommissionen vil derfor fastsætte en prioriteret liste, således som den i øvrigt også er forpligtet til at gøre det.

Formanden
Mange tak, fru Bonino.
Undskyld mig, fru Flemming, jeg vil give Dem ordet, men fru Jensen har bedt mig om ordet for en bemærkning til forretningsordenen, og forretningsordenen forpligter mig til at give hende ordet. De har et minut, fru Jensen.

Jensen, Lis
Jeg troede ellers ikke, at formanden kunne se herover. Jeg bad om ordet, fordi jeg selvfølgelig synes, at det er utilfredsstillende, at jeg ikke kan få svar på mit spørgsmål. Men det, jeg egentlig vil, når jeg nu tager ordet til forretningsordenen, er at sikre mig, at det så bliver mig, der får svaret. Jeg hedder ikke Kirsten Jensen. Jeg hedder Lis Jensen. Det vil jeg gerne henstille til administrationen om at få ændret, når jeg skal have det skriftlige svar. Jeg kan ikke fortænke administrationen i at lave fejlen, for det halve af Danmark hedder faktisk Jensen, men jeg synes, det er utilfredsstillende, at jeg ikke kan få svaret her i dag, for netop spørgsmålet om blokadeforordningen er noget af det, der optager os rigtig meget i Danmark, ikke mindst her op til den kommende folkeafstemning den 28. maj. Jeg synes, det er meget utilfredsstillende, og det er ufleksibelt af formanden.

Formanden
Fru Lis Jensen, jeg er ked af, at Deres spørgsmål ikke har kunnet blive besvaret, men jeg bevæger ikke uret. Jeg er en slave af uret, som Dem og de øvrige medlemmer. Og med hensyn til Deres navn, så har jeg opfanget Deres tilkendegivelse, men jeg må sige til Dem, at forsamlingens tjenestegrene allerede forud herfor havde lavet et corrigendum . Så De kan altså være rolig. Hvis jeg havde givet Dem ordet, ville jeg have givet ordet til fru Lis Jensen.
Hr. McMahon, jeg giver Dem ordet for en bemærkning til forretningsordenen.

Formanden
Hr. McMahon, mine damer og herrer, jeg gør Dem opmærksom på, at den tid, vi anvender på bemærkninger til forretningsordenen, sker på bekostning af de spørgsmål, som skal stilles til Kommissionen. De har Deres ret, men jeg bør også erindre Dem herom. Jeg skal også gøre Dem opmærksom på, at der er regler for spørgetiden, og når uret viser, at tiden er gået, skal jeg gå videre med anden del af spørgetiden og kan ikke ændre det, som er blevet fastsat tidligere.
Jeg beder fru Bonino undskylde, for vi har ydermere afbrudt den interessante betragtning, som hun havde tilbudt os. Jeg beder også fru Flemming undskylde, men forstå, at jeg er en slave af forretningsordenen. Jeg giver Dem ordet til et tillægsspørgsmål.

Flemming
Hr. formand, fru kommissær, jeg er sikker på, at dem, der havde ordet før mig, er lige så interesserede i dyrevelfærd som jeg, og at deres spørgsmål til forretningsordenen ikke er udtryk for manglende interesse i dyrevelfærd. Direktiv 95/29 om transport af dyr fastsætter også bestemmelser om foder, vand og hvilepauser for de forskellige arter af husdyr, og disse bestemmelser trådte i kraft den 1. januar 1998. Derudover er alle medlemsstater forpligtet til at sørge for dyrerastepladser, som er godkendt af myndighederne og som lever op til direktivets krav. Nu vil jeg gerne spørge Dem, fru kommissær: Kan Kommissionen her og nu meddele, hvor mange af disse dyrerastepladser der på nuværende tidspunkt rent faktisk er oprettet og om veterinærinspektører - der er jo 46 af dem, som jeg til min store forbavselse har hørt - virkelig kontrollerer, om disse pladser drives i overensstemmelse med reglerne, således som det er en del af deres opgaver?

Bonino
Som jeg sagde til det ærede medlem, så er de enkelte medlemsstater blevet inspiceret mindst én gang, og resultaterne foreligger. Vi har fundet ud af, at nogle af bestemmelserne i det direktiv, der blev gennemført den 1. januar 1998, langt fra er tilfredsstillende. Der er blevet fundet problemer følgende steder: husdyrmarkeder, grænseinspektionssteder, havne hvor dyr overføres fra lastbiler til skibe, slagterier m.v. Jeg kan skaffe flere detaljer skriftligt.
Jeg vil gerne fortælle det ærede medlem, at jeg har to ud af seksogfyrre inspektører. Der er krisesituationer såsom BSE og klassisk svinepest og manglende hygiejne i kødproducerende virksomheder. Der er også lovgivningsmæssige forpligtelser med oprindelse i andre direktiver såsom for tredjelande, der anmoder om godkendelse til at eksportere fiskeriprodukter eller fersk kød til Den Europæiske Union. Jeg kan tilvejebringe skriftlige oplysninger om alle disse forpligtelser, krisesituationer, hvad vi har gjort vedrørende dyrevelfærd, hvad vi har fundet frem til, og hvorfor Kommissionen ikke selv er tilfreds med situationen.

Elliott
Jeg er glad for at notere, at kommissæren ikke er tilfreds med den foreliggende situation, og jeg er hende taknemmelig for, at hun er så ærlig og åben over for Parlamentet om den foreliggende situations utilfredsstillende karakter. Jeg vil gerne stille hende endnu et spørgsmål. En anden af veterinærinspektørernes roller er at overvåge eksporten af levende kvæg til tredjelande under eksportrefunderingsordningen. Kan kommisæren mon sige, hvilke instrukser der er givet til inspektørholdet, hvad angår overvågningspligter, når der ankommer kvæg til tredjelande? Vil der blive etableret nogen forbindelser til de dyrevelfærdsorganisationer, der hidtil åbenbart er de eneste, der har påpeget grusomheden ved denne handel? Det er et alvorligt problem, og nogle af Kommissionens problemer kunne afhjælpes lidt ved et tættere samarbejde med de dyrevelfærdsorganisationer, der arbejder inden for dette område, og som sikkert kun ville være alt for taknemmelige for at yde assistance.

Bonino
Dette er en øvelse, som vi forsøger at udføre på uformel vis. Som De kan forestille Dem, kan Kommissionen kun have officielle forbindelser til myndighederne i medlemsstaterne. Herudover er mange tredjelande - og endog de grupper, som De refererer til - ikke særlig stærke. Så vi står over for følgende to problemer: For det første er dyrevelfærdsgrupperne ikke særlig stærke, og for det andet er vores eneste formelle pendanter medlemsstaterne alene.
Ikke desto mindre håber jeg, at dyrevelfærdsorganisationerne i Den Europæiske Union vil etablere tættere bånd til deres pendanter i tredjelande, således at vi kan etablere en anden form for kontakt mellem de folk, der skal føre lovgivningen ud i livet.

von Habsburg
Hr. formand, fru Bonino, jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål, som De ganske vist allerede i hovedtræk har besvaret: Hvorledes er situationen i landene i Central- og Østeuropa, navnlig i Polen, hvor der virkelig stadig hersker meget dårlige tilstande? Fører Kommissionen direkte forhandlinger med disse lande for at opnå, at disse lande reelt garanterer, at det, de eksporterer, behandles således, som vi ønsker det behandlet? For hvis det ikke fungerer dér fra starten, vil det måske heller ikke fungere hos os.

Bonino
Jeg har allerede til dels besvaret spørgsmålet. I den større proces af forhandling og udvidelse som følge af det såkaldte acquis communautaire vil der naturligvis blive draget omsorg for denne regel. Det ligger naturligvis langt ude i fremtiden, så vi må finde en hurtigere måde, hvorpå vi kan sikre, at direktivet bliver ført ud i livet.

Formanden
Spørgsmål nr. 46 af Robin Teverson (H-0281/98):
Om: Det 4. flerårige udviklingsprogram: bomlængden på trawlere
Kommissionen har accepteret, at Nederlandene får godkendt en ændring i de nationale forskrifter som en del af sin gennemførelsesplan for det 4. flerårige udviklingsprogram. En regel fra 1986 foreskriver, at den maksimale samlede længde på bomme skulle sænkes. Det var et mål i forbindelse med det 4. flerårige udviklingsprogram at få de medlemsstater, der ligesom Nederlandene ikke havde opfyldt målene for det 3. flerårige udviklingsprogram, til at afhjælpe den endnu uopfyldte del af det foregående program inden udgangen af 1998, og godkendelsen af denne ændring af reglerne ville udgøre et vigtigt bidrag til Nederlandenes stilling inden for rammerne af det 4. flerårige udviklingsprogram.
Betyder dette, at Kommissionen mener, at tekniske bevaringsforanstaltninger skal kunne bidrage til opfyldelsen af det 4. flerårige udviklingsprogram, og har andre medlemsstaters flåder fået tilsvarende anerkendelse for at have fulgt nationale bevaringsforanstaltninger?

Bonino
Dette er et meget teknisk spørgsmål, men jeg tror, at det har en politisk snarere end en teknisk betydning. Jeg tror, at hr. Teverson ønskede at få at vide, om de tekniske bevaringsforanstaltninger skulle medregnes i det flerårige udviklingsprogram. Her må jeg udtrykke mig meget klart. En sænkelse af bomlængden nedsætter effektiviteten, snarere end øger selektiviteten og ville som sådan ikke anses for at være en teknisk bevaringsforanstaltning. Jeg kan bekræfte, at tekniske bevaringsforanstaltninger ikke kan bidrage til opfyldelsen af målene i det 4. flerårige udviklingsprogram, eftersom deres indvirkninger på fiskeriindsatsen anses for at føje sig til indvirkningerne fra det flerårige udviklingsprogram. Der blev ikke tildelt nogen anerkendelse i relation til kapaciteten for sænkelsen af bomlængden i den nederlandske flåde. Det blev accepteret, at sænkelsen af bomlængden ville resultere i en lavere effektivitet for fartøjet. Men det blev noteret, at der havde været en forøget aktivitet under de tidligere flerårige udviklingsprogrammer, hvilket kompenserede for en eventuel nedsat effektivitet. Jeg håber, at dette er klart.
Eftersom denne kompenserende effekt blev anerkendt og indregnet, blev der taget hensyn til sænkelsen af bomlængden ved at revurdere det passende basislinjeaktivitetsniveau for det flerårige udviklingsprogram for denne del af den nederlandske fiskerflåde. Der var så ikke nogen forøgelse i fiskeriindsatsbasislinjen for det 4. flerårige udviklingsprogram. Ingen medlemsstat har derfor nydt gavn af nationale kompensationsforanstaltninger inden for det flerårige udviklingsprogram.
Vi forstod, at det nedsatte effektiviteten, men de øgede deres aktiviteter, så resultatet var det samme. Derfor var der ingen kompensation, og der kan ikke tages hensyn til de tekniske bevaringsforanstaltninger i beregningen af flerårige udviklingsprogrammer.

Teverson
Jeg takker kommissæren for dette svar, og selvom det, hun sagde, er et teknisk emne, er det mere et spørgsmål om en fortolkning af, hvordan vi opfylder målene i det flerårige udviklingsprogram. Jeg forstå heraf - selvom jeg ikke nødvendigvis er enig heri - at når tekniske bevaringsforanstaltninger betyder selektivitet, så kan de ikke bruges til opfyldelse af målene i det flerårige handlingsprogram. Det er forstået.
Men af hendes svar forekommer det, at selvom det er en modkompensation, så kan foranstaltninger, der kan være af teknisk art, selvom de ikke er tekniske bevaringsforanstaltninger, der nedsætter effektiviteten, på en eller anden måde få og har derfor en indvirkning på indsatsen, og vil så rent faktisk anses for at bidrage til opfyldelsen af målene i det flerårige udviklingsprogram. Det forekommer mig, at det var, hvad der rent faktisk skete. Kommissæren nævnte, at der var en studehandel i den nederlandske flåde om bomlængden, der anvendtes som kompensation imod en øget indsats, som ligger inden for målene for det flerårige udviklingsprogram. Det synes at lade mig forstå, at vi kan anvende nedsatte effektivitetsmetoder eller fysiske metoder til rent faktisk at opfylde målene i det flerårige udviklingsprogram. Er det sandt?

Bonino
Måske udtrykte jeg mig ikke klart nok. Jeg må bekræfte, at der kun er tre elementer til at beregne det flerårige udviklingsprogram, hvis første mål er at reducere overkapacitet. De tre elementer, der tages i betragtning, er aktivitet, tonnage og kraft.
Det særlige tilfælde, som De refererer til, fordi det blev kompenseret, blev rent faktisk ikke taget i betragtning. De skal under alle omstændigheder nedsætte aktiviteten. Det er resultatet af det, jeg siger. De sænkede bomlængden, men de øgede deres aktivitet. For os var det et flop. Det, vi anmoder om, er, at de nedsætter deres aktiviteter. Er det klart nu? Tekniske bevaringsforanstaltninger kommer oveni men kan ikke medtages i beregningen af det 4. flerårige udviklingsprogram.

Formanden
Spørgsmål nr. 47 af Carmen Fraga Estévez (H-0286/98):
Om: Den nye argentinske fiskerilov
Den 12. januar 1998 vedtog Den Argentinske Republik en ny fiskerilov, som vil træde i kraft tre måneder efter ovenstående dato. Eftersom Argentina i henhold til en række artikler i den pågældende lov (artikel 4 og følgende) tiltager sig ret til at regulere fiskeriet uden for sin EEZ (eksklusive økonomiske zone), hvilket helt klart er en overtrædelse af såvel almindelig international ret som De Forenede Nationers havretskonvention, og da loven danner et nyt og alvorligt præcedens siden den canadiske fiskerilovgivning af 1994 og det nye lovforslag, som i øjeblikket behandles i det canadiske parlament, bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:
Hvilke juridiske eller andre foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte for at imødegå den trussel, som den pågældende lov er for den internationale retsorden og de legitime aktiviteter, suveræne stater foretager i internationale farvande?

Bonino
Ved de møder, der for nylig er afholdt mellem Kommissionen og de argentinske myndigheder, både før og efter vedtagelsen af dette lands nye fiskerilovgivning, har Kommissionen bragt de spørgsmål, som medlemmet rejser i sit spørgsmål, frem og understreget sin bekymring herfor.
Kommissionen har endvidere udtrykt foruroligelse over det forhold, at nogle bestemmelser i den nye lovgivning, herunder især bestemmelserne om de forholdsregler, som de argentinske myndigheder kan tage med hensyn til fiskeressourcer i sektorer nær dets økonomiske zone, er i strid med international ret, og Kommissionen har understreget, at det navnlig strider mod FN's havretskonvention.
Efter Kommissionens opfattelse kan bevaringsforanstaltninger for internationalt farvand, således som der er mulighed for i den nye lovgivning, kun træffes inden for rammerne af regionale eller internationale organisationer. Den nye argentinske fiskerilovgivning er, som medlemmet ved, i øjeblikket til behandling i Rådet, men Kommissionen har i denne forbindelse fået mandat til eventuelt at forhandle om oprettelse af en regional konference eller en regional zone for det sydatlantiske område, eftersom den type bevaringsforanstaltning, der er foreslået, ikke kan anvendes ensidigt.
Dette er Kommissionens formelle fortolkning med hensyn til FN-konventionen.

Fraga Estévez
Jeg takker kommissæren for hendes forklaringer, men jeg vil gerne komme med to præciseringer.
Dette spørgsmål om fiskeriloven hænger sammen med den berømte Lov om basislinjer for havområderne, som der blev protesteret mod i sin tid. Som De ved, så er denne lov i modstrid med de FN's havretskonvention. For nogle få måneder siden anmodede Argentina om en ændring af loven, og jeg vil gerne vide, om denne ændring er i overensstemmelse med FN's havretskonvention eller ej.
Mit andet spørgsmål vedrører et emne, som De har nævnt, nemlig den berømte SAFO (Den Internationale Fiskeriorganisation for Sydatlanten). Hr. Provan, som er til stede her, udarbejdede i sin tid en betænkning herom, og jeg vil gerne vide, hvor langt dette forslag er nået, og hvad der er Argentinas holdning. Jeg kan forstå, at Argentina med udgangspunkt i fiskeriloven giver udtryk for sin modstand mod denne internationale organisation kaldet SAFO.

Bonino
Hvad angår afgrænsningen af zonen, er Kommissionen i færd med at studere de første dokumenter, som den argentinske regering har fremsendt vedrørende denne afgrænsning af zonen. Det står imidlertid fast, at en hvilken som helst ændring, uanset om Kommissionen accepterer den eller ej, skal meddeles FN, en meddelelse, der i hvert fald i et enkelt tilfælde, som vi har kendskab til, ikke er blevet givet.
Hvad det første spørgsmål angår, kan jeg derfor sige, at Kommissionen er ved at undersøge den nye afgrænsning og snart vil kunne give Dem et svar herpå, altså et svar på, hvorvidt afgrænsningen er i overensstemmelse med reglerne eller ej.
Hvad det andet spørgsmål angår, har Rådet for nylig givet et forhandlingsmandat og vi er ved at undersøge Argentinas virkelige hensigter, for at fastslå, hvorledes den nye fiskerilovgivning kan omfattes af dette mandat. Endelig skal jeg sige, at vi har arbejdet næsten et helt år for at få dette forhandlingsmandat, fordi idéen stammer fra august 1995. Jeg tror, at tidspunktet nu er nået, hvor vi skal til at konfrontere os med de argentinske myndigheders reelle hensigter og vilje.

Formanden
Mange tak, fru Bonino.
Mine damer og herrer, med fru Fragas spørgsmål har vi opbrugt den tid, der var afsat til denne blok af spørgsmål. Spørgsmål nr. 48 til 52 vil derfor blive besvaret skriftligt.
Mine damer og herrer, det sker tit, at De ikke kan lade være med at skære ansigter, men - jeg har sagt det før - så er det uret, der bestemmer, og ikke mig.

Formanden
Spørgsmål nr. 53 af Jens-Peter Bonde i stedet for fru Lis Jensen (H-0276/98):
Om: Medlemslandenes opfyldelse af sociale direktiver
Vil Kommissionen garantere, at medlemslande kan opfylde sociale direktiver ved at gennemføre dem som kollektive overenskomster, også på områder, hvor organiseringen er under 50 %?

Flynn
I artikel 2, stk. 4 i aftalen om socialpolitikken står der, at en medlemsstat kan overlade det til arbejdsmarkedets parter efter en fælles anmodning fra disse at gennemføre direktiver, der er vedtaget i henhold til aftalen. I et sådant tilfælde må medlemsstaten garantere, at disse har indført de nødvendige foranstaltninger ved overenskomst senest den dato, hvor direktivet i henhold til artikel 189 i traktaten skal være omsat til national lovgivning. Dette gøres i henhold til national lovgivning og praksis, hvor den pågældende medlemsstat er forpligtet til at træffe eventuelle nødvendige foranstaltninger, der gør det muligt for den på ethvert tidspunkt at være i stand til at garantere de resultater, der er pålagt i direktivet.
Denne bestemmelse er lig dem, der allerede er indføjet i adskillige direktiver inden for det sociale område, og i øvrigt var dette princip allerede ankerkendt i EF-Domstolens retspraksis forud for vedtagelsen af den sociale protokol til traktaten.
Som et positivt eksempel på, hvordan arbejdsmarkedets parter har været inddraget i gennemførelsen af direktiver, vil jeg gerne henvise det ærede medlem til aftalen om gennemførelsesforanstaltninger, der er indgået mellem arbejdsmarkedets organisationer i Danmark.

Jensen, Lis
Jeg vil godt stille et lidt mere konkret spørgsmål til kommissær Flynn og bede ham gå ud over det svar, han allerede har givet. Der er lavet en undersøgelse af Handelshøjskolen i Danmark, der viser, at mellem 50 og 60 % har kollektive overenskomster på det private arbejdsmarked. Spørgsmålet går lige så meget på, hvordan det forholder sig med den resterende del i det øjeblik, der ikke er tegnet en kollektiv overenskomst mellem arbejdsmarkedets parter. Hvordan vil man sikre, at implementeringen sker for den resterende del?

Flynn
Desværre er svaret ikke helt ligetil. Ifølge den meddelelse, vi har modtaget i et særligt tilfælde fra de danske myndigheder, så er arbejdstidsdirektivet blevet gennemført ved en kombination af både lovfæstede bestemmelser og kollektive overenskomster. Kommissionens tjenestegrene er for nærværende i gang med en undersøgelse af gennemførelsesforanstaltningerne i lyset af den udførlige gennemførelse af direktivet for begge overskrifters vedkommende. Så vi taler her om en samlet gennemførelsesrapport. Vi kan ikke gøre det helt endnu, eftersom seks medlemsstater stadig mangler at orientere os om deres gennemførelsesforanstaltninger. Så snart dette er sket, vil Kommissionen være i stand til at gå videre. Derfor er sagen forsinket.

Krarup
Det var jo oplysende. Det er præcis arbejdstidsdirektivet, der sigtes til med spørgsmålet, for som kommissæren gør opmærksom på, er situationen den, at den danske regering har meddelt, at en relativ stor del af de privatansatte ikke er omfattet af nogen overenskomst, og således er arbejdstidsdirektivet ikke implementeret, for så vidt angår ca. 40 % af de privatansatte på det danske arbejdsmarked. Det har Kommissionen fået meddelelse om, og uanset at det selvfølgelig er korrekt, som kommissæren anfører, at der ikke er givet meddelelse fra en række andre lande, så må man jo kunne tage stilling til spørgsmålet fra Kommissionens side og bekræfte, at en sådan opfyldelsesgrad altså ikke er tilstrækkelig. Det er spørgsmål, der har stor principiel betydning i Danmark, hvor vi er mange, der mener, at det rigtige er, at arbejdsmarkedets forhold reguleres gennem kollektive overenskomster, men på den anden side mener vi ikke, at den opfyldelse, der er sket, kan være tilstrækkelig, når den danske regering har meddelt, at ca. 40 % af de privatansatte ikke er omfattet af nogen overenskomst og dermed dækket. Jeg vil gerne have kommissæren til at bekræfte, at denne opfyldelse ikke er tilstrækkelig.

Flynn
Jeg tror, at det må understreges, at forskellige direktiver undertiden har forskellige mål. Når dette er sagt, så falder nogle af dem ind under arbejdsmarkedets parters enekompetence, medens andre er lovgivningsmæssige spørgsmål og vil henhøre under de offentlige myndigheders enekompetence. Med andre ord skal man være meget forsigtig med at analysere sammenhængen for det særlige direktiv, der er tale om. Vi kan ikke træffe en beslutning, før vi har alle de tilgængelige oplysninger vedrørende gennemførelsen. Desværre har vi ikke fået dem endnu, men jeg vil tro, at vi, hvis medlemsstaterne lever op til det, vi ønsker af dem, og vi får oplysningerne, vil have gennemførelsesrapporten færdig i begyndelsen af næste år, hvorefter vi så vil være i stand til at give Dem et komplet svar på det grundlæggende spørgsmål, De har rejst.

Formanden
Mange tak, hr. Flynn.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 54.
Spørgsmål nr. 55 af Brian Simpson (H-0296/98):
Om: Star Alliance
Er den nye Star Alliance inden for luftfartssektoren omfattet af direktiverne om europæiske samarbejdsudvalg?
I bekræftende fald, hvilke skridt agter Kommissionen at tage? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Flynn
Star Alliance er i alt væsentligt en markedsføringsordning, hvorved medlemmerne af ordningen er blevet enige om at promovere deres alliancepartneres tjenesteydelser gennem systemfællesskabsaftaler. Systemfællesskab gør det muligt for et luftfartsselskab at sælge sæder i et fly opereret af partnerluftfartsselskabet. Alliancen medfører ikke noget ejer- eller kontrolskifte mellem medlemmerne af alliancen. De handler fortsat som uafhængige selskaber. Alliancen falder derfor uden for direktivet om samarbejdsudvalg.
Nogle eller alle de selskaber, der er medlemmer af denne alliance, kan godt enkeltvis falde ind under direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, hvis de opfylder de relevante krav. Hvis dette er tilfældet, er det op til det enkelte selskab og dets ansatte at udvikle de informations- og konsultationsmekanismer, der er fastsat for dem heri.
Kommissionen har hverken bemyndigelse til eller ønske om at blande sig i den måde, hvorpå de pågældende parter definerer disse mekanismer eller anvender dem på særlige situationer inden for rammerne af direktivet om samarbejdsudvalg.

Simpson
Som tillægsspørgsmål vil jeg gerne spørge kommissæren, om det, han siger, dybest set er, at Kommissionen ikke vil gøre noget som helst, hvis Star Alliance begynder at forringe arbejdsvilkårene og -kontrakterne inden for denne særlige alliance? Jeg er især urolig for de fjernøstlige medlemmer af Star Alliance, som synes at have dårligere lønog tjenestetidsvilkår end deres partnere i EU.

Flynn
På nuværende tidspunkt omfatter Star Alliance kun fællesskab i relation til ordningerne for hyppige flyrejsende - det ved De formentlig - det vil sige fælles brug af opholdsrum, indcheckningsfaciliteter og en bedre koordinering af flyveplanerne. Aftalen er ikke bindende, og under alle omstændigheder falder den ikke ind under forordning nr. 397/87, der finder anvendelse på international transport uden for EU. Hvis situationen skulle ændre sig, er De velkommen til at vende tilbage med spørgsmålet på et andet tidspunkt.

Formanden
Mange tak, hr. Flynn.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 56.
Spørgsmål nr. 57 af Bernd Posselt (H-0319/98):
Om: Styrkelse af familien
Hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen i lyset af EU's seneste demografiske rapport og de deri indeholdte alarmerende kendsgerninger med henblik på at styrke familien som fundament for enhver effektiv socialpolitik? Mener den, at den får tilstrækkelig støtte fra Rådet og medlemsstaterne i dette forehavende?

Flynn
Kommissionen er bekendt med de aktuelle demografiske tendenser, og hvad de antyder i relation til ændringer i familiestrukturerne. Men Europa-Kommissionen har kun en begrænset kompetence inden for det familiepolitiske område. Vores aktioner er baseret på konklusionerne fra mødet i Rådet for ministre med ansvar for familieanliggender, der fandt sted i september 1989. Siden da har Kommissionen været aktiv med at fremme informationsudvekslinger om familieanliggender, overvågningsforanstaltninger truffet for familier i medlemsstaterne og har ydet økonomisk støtte til fremme af familievenlige initiativer.
Informationsudvekslingen mellem medlemsstater finder sted via en gruppe af højtstående embedsmænd med ansvar for familieanliggender, der mødes flere gange om året på invitation fra Kommissionen. Det næste møde vil finde sted den 16. og 17. april. Overvågningen af foranstaltninger for familier i medlemsstaterne udøves af Det Europæiske Overvågningsorgan for De Nationale Familiepolitikker, der blev etableret i 1989. Et europæisk netværk om familie i arbejde, der blev etableret af Kommissionen i 1994, har også beskæftiget sig med at fremme familievenlige beskæftigelsespolitikker. Nyskabende projekter, undersøgelser og netværk i relation til familievenlige politikker har modtaget støtte fra strukturfondene, fortrinsvis under NOWinitiativet og fra handlingsprogrammerne vedrørende lige muligheder.
Inden for det beskæftigelsespolitiske område har alle medlemsstater anerkendt behovet for en stærkt øget kvindelig deltagelse på arbejdsmarkedet, og beskæftigelsesretningslinjerne for 1998 udtaler, at medlemsstaterne bør omsætte deres beslutning om at fremme lige muligheder til øgede beskæftigelsesprocenter for kvinder. Samtidig anerkendes det klart, at dette må ledsages af familievenlige politikker, der kan forene arbejde med familieliv, og politikker, der letter tilbagevenden til lønarbejde efter fravær.
Jeg vil gerne henvise især til 1992-direktivet om gravide arbejdstagere, 1996- direktivet om forældreorlov og 1997-direktivet om deltidsarbejde. De er de væsentligste elementer af de lovgivningsmæssige rammer, som søger at forene familie- og arbejdsliv, der er skabt på europæisk plan. Parlamentet har været særlig hjælpsom med dets opretholdelse af budgetpost B3-4108, det vil sige foranstaltninger til fordel for familie og børn. Selvom denne budgetpost er ret beskeden, gør den det muligt for Kommissionen at samfinansiere fremme af familievenlig praksis og foranstaltninger såvel som komparative undersøgelser blandt medlemsstaterne. Inden for budgetposten foretager Kommissionen demografiske forskningsanalyser såsom den demografiske rapport, som gør det muligt for os at forbinde demografisk udvikling med forandringer i familiemønstrene.
Endelig er det Kommissionens hensigt at fortsætte analysen af demografiske tendenser og uddybe debatten om deres indvirkninger. Der vil blive afholdt et større europæisk symposium under det østrigske formandskab. Det vil ske i årets anden halvdel.

Posselt
Hr. kommissær, tak for Deres udførlige svar. Jeg vil blot stille to korte tillægsspørgsmål. De talte navnlig om erhvervsaktive kvinder. Jeg spørger: Foreligger der også undersøgelser og programmer - men først og fremmest undersøgelser - som omhandler økonomisk støtte til de kvinder eller mænd - men det vil navnlig være kvinder - som bestemmer sig for udelukkende at hellige sig opdragelsen af børnene? For det andet: Foreligger der også undersøgelser og programmer, som beskæftiger sig med den ordning, der skal sikre disse personer i deres alderdom?

Flynn
Ganske kort, der er gjort en del arbejde med dette. Det gøres for det meste af nationale myndigheder, men der foregår en vis samordning af det, de gør og det, vi gør på kommissionsplan. Måske er der behov for at gå lidt videre med de punkter, De har anført.

Formanden
Mange tak, hr. Flynn.
Med hr. Posselts spørgsmål har vi opbrugt den tid, der var afsat til denne blok af spørgsmål. Spørgsmål nr. 58 til 62 vil derfor blive besvaret skriftligt.

Formanden
Spørgsmål nr. 63 af Mark Watts (H-0033/98):
Om: Den foreslåede afskaffelse af det afgiftsfrie salg i 1999
Er Kommissionen klar over, at den foreslåede afskaffelse af det afgiftsfrie salg i 1999 skønnes at ville medføre, at 9.000 arbejdspladser går tabt i Kent i Det Forenede Kongerige, og at i alt 140.000 arbejdspladser vil gå tabt i hele EU?
Vil den på baggrund af disse uafhængige skøn i det mindste være rede til hurtigt at gennemføre en undersøgelse af de sociale og økonomiske konsekvenser af afskaffelsen af det afgiftsfrie salg? Vil den ligeledes være rede til at redegøre for, hvad den agter at foreslå for at mindske følgerne af afskaffelsen?

Monti
I de senere måneder har jeg ved talrige lejligheder haft mulighed for at udtrykke Kommissionens holdning til spørgsmål om toldfrit salg internt i Fællesskabet. Jeg har navnlig præciseret denne holdning under den offentlige høring den 29. oktober 1997 og under mødeperioden i november 1997. Jeg skal derfor i dag benytte den lejlighed, som hr. Watts' spørgsmål giver mig, til at bekræfte, at denne holdning ikke har ændret sig siden.
Den frist, som Rådet i 1991 fastsatte for at give alle operatører inden for den toldfrie sektor lejlighed til at tilpasse sig det indre markeds krav udgjorde en undtagelsesforanstaltning. Denne enstemmige afgørelse tog hensyn til de bekymringer af økonomisk art, som en række medlemmer på det tidspunkt gav udtryk for.
Dette er altså situationen, og Kommissionen har endvidere klart sagt, at den ikke har til hensigt at iværksætte en undersøgelse af de samfundsøkonomiske virkninger af ophøret af den overgangsordning, som Rådet gav tilladelse til, og den har dermed understreget den definitive karakter af Rådets afgørelse.

Watts
Jeg takker kommissæren for hans svar, men desværre kom han ikke ind på det særlige punkt vedrørende forslagene om at mindske følgerne af afskaffelsen, som han forelagde for den offentlige høring, han refererede til tidligere. Måske ville han komme med et svar til dette særlige punkt.
For det andet kunne han måske hvad angår forberedelserne til afskaffelsen komme til min valgkreds, tale til P&O Stena-selskabet og foreslå, hvilke særlige ansatte de skal afskedige, og hvilke skibe de skal tage ud af sejlads. Det ville være særdeles hjælpsomt.
Og for det tredje, vil hr. Monty mon, hvad undersøgelsen angår, bekræfte, om han, hvis ØKOFIN stemmer for en undersøgelse i maj, som det er muligt og - tror jeg - sandsynligt, at det gør, entusiastisk vil implementere denne beslutning.

Monti
Hvis jeg må begynde med det sidste punkt, vil jeg sige, at jeg har al mulig grund til at forvente, at ØKOFIN-Rådet ikke vil bede Kommissionen om at foretage en undersøgelse. Rent faktisk er dette spørgsmål blevet drøftet ved to møder i ØKOFIN-Rådet, nemlig i november 1996 og igen i marts 1998, og som formanden for ØKOFIN-Rådet, Gordon Brown, offentligt udtalte for nylig, er der ikke tegn på, at der er ved at fremkomme en samstemmende opfattelse i ØKOFIN om, at den afgørelse, der blev enstemmigt truffet i 1991, bør tages op til fornyet overvejelse.
Hvad de to andre punkter angår, kan jeg sige, at hvis vi sammenligner løsningen og de problemer, der undertiden luftes af de berørte kategorier, med de løsninger, der er fundet for andre erhverv berørt af lovgivningen om det indre marked, såsom speditører, så har de modtaget omstillingsstøtte til et beløb af omkring ECU 30 millioner. En syvårig periode, der muliggør en årlig omsætning på omkring ECU 6, 5 milliarder, forekommer mig ikke, om jeg så må sige, at være en ufordelagtig behandling.
Og endelig har jeg gentagne gange udtalt, at, medens Kommissionen helt bestemt ikke har i sinde at foreslå Rådet at tage afgørelsen fra 1991 op til fornyet overvejelse, hvis der skulle vise sig at opstå påviselige og særlige problemer i visse regioner eller på visse transportruter, der er forbundet med afskaffelsen af det toldfrie salg, så vil det derimod være muligt for medlemsstater i fuld åbenhed at overveje former for statsstøtte, som naturligvis vil skulle foreslås af medlemsstaterne og være i overensstemmelse med fællesskabsnormerne.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Mine damer og herrer, klokken er 19, og det er tid til at afslutte spørgetiden, men da vi har mistet nogle minutter med bemærkningerne til forretningsordenen, har jeg bedt om denne forsamlings tjenestegrenes velvilje til at forlænge spørgetiden med ti minutter. Vi vil derfor slutte kl. 19.10. Og nu har jeg, hr. Monti, to tillægsspørgsmål vedrørende det samme spørgsmål. Det første er fra hr. Corbett, som har et minut.

Corbett
Er kommissæren enig i, at en undersøgelse kunne være nyttig med henblik på et andet formål end det, der ligger til grund for mange af anmodningerne herom, nemlig når det gælder om at berolige offentligheden om, at nogle af de mere vilde påstande om tab af arbejdspladser, der vil følge af afskaffelsen af det toldfri salg, måske rent faktisk er en overdrivelse? En undersøgelse ville helt bestemt hjælpe med til at afklare dette. En undersøgelse kunne også pege på de områder med særlige problemer, som kommissæren nævnte i sit svar på det foregående spørgsmål.
Medens jeg er enig med ham i, at det er meget lidet sandsynligt, at Rådet, selvom Kommissionen fremsatte et sådant forslag, vil ønske at omstøde en afgørelse truffet for mange år siden og indføre en yderligere skattelettelse for spiritus- og tobakindustrien - en skattelettelse, der er betinget af, at det sælges til internationale rejsende, hvilket synes fuldkomment meningsløst - så ville en undersøgelse ikke desto mindre udgøre et nyttigt våben til fremme af denne debat.

Monti
En undersøgelse ville virke imod hensigten. Det er jeg meget overbevist om, eftersom den kunne give falske forhåbninger og yderligere udsætte den omstilling, der måtte være behov for. Rent faktisk blev der givet en meget lang periode til omstilling, og det ville være temmelig paradoksalt og virke imod hensigten, hvis vi indledte en undersøgelse mindre end femten måneder inden afskaffelsen af det toldfrie salg på rejser inden for EU. Det er op til medlemsstaterne at angive over for Kommissionen, om de finder, at der på grundlag af undersøgelser eller andre elementer, som de måtte være i besiddelse af, er behov for en særlig intervention.
Og endelig behøver man ikke en undersøgelse for at forstå det, der i stigende grad er offentlighedens opfattelse, nemlig at det toldfrie salg rent faktisk er en skjult, degressiv støtteforanstaltning, der i høj grad favoriserer forbruget af spiritus og tobak. Den er skjult, fordi den påduttes den almindelige skatteyder, der knap nok er klar over, at han støtter andres toldfri forbrug. Den er degressiv, fordi den almindelige skatteyder normalt ikke er så rig som dem, der nyder godt af toldfri køb. Og den støtter i høj grad forbruget af spiritus og tobak på en kunstig og uigennemsigtig måde.

McMahon
Vil kommissæren med henblik på hans sidste svar lukke den toldfrie forretning i Kommissionen for kommissionspersonale som ham selv? Helt alvorligt er mit spørgsmål følgende: Hvilken tillid vil de europæiske borgere have til Kommissionen, når man betænker, at kommissær Scrivener tilbage i 1991 lovede at lade foretage en undersøgelse? Hvilken tillid vil det, at Kommissionen er gået fra sit løfte, indgive Den Europæiske Union til Kommissionens ærlighed, integritet og beslutsomhed om at lytte til valgte repræsentanter for den europæiske befolkning?

Monti
Jeg forstår godt hr. McMahons spørgsmål, men jeg vil fortælle Dem, at Kommissionen og Rådet efter kommissionsforslaget i 1991 gav meget mere end en undersøgelse. Den gav en mere end syvårig omstillingsperiode, hvilket er særdeles lang tid til omstilling. Jeg tør dårligt komme ind på spørgsmålet om de europæiske borgeres tillid til Kommissionen, men jeg er sikker på, at de europæiske borgere næppe ville få større tillid til en Kommission, der kom med forslag til en fortsættelse af en slags skjult, degressiv støtte på bekostning af de almindelige skatteydere i Europa, der i høj grad går til at støtte forbrug, som fællesskabspolitikkerne, om noget, forsøger at begrænse.

Formanden
Spørgsmål nr. 64 af Bernie Malone (H-0228/98):
Om: Afskaffelse af toldfrit salg i 1999
Michel Vanden Abeele, generaldirektør for GD XXI har for nylig i en skrivelse til en af mine vælgere erklæret, at Kommissionens liberaliseringspolitik inden for det indre marked havde fremmet den øgede konkurrence, som lavpristransport kan tilføre markedet.
Af en uvildig undersøgelse af Symonds Travers Morgan fremgår det, at afskaffelsen af told- og afgiftsfrit salg vil skade et ellers sundt indre marked for lufttransport, idet det vil medføre en nedgang i antallet af ruter, hvor man ellers henimod år 2003 kunne forvente lavprisluftfartsselskabers adgang, med 20 % og i antallet af passagerer med 5 millioner, samtidig med et stort tab af arbejdspladser.
Hvordan kan Kommissionen forlige sit erklærede ønske om lavprisselskabers konkurrenceevne og deres deltagelse i det indre marked med sine fortsatte bestræbelser på gennemførelse af lovgivning, som klart vil skade disse selsskaber og vil koste ca 3.000 arbejdspladser?

Monti
Udviklingen i lufttransportsektoren har utvivlsomt fremmet udviklingen af lavprisflyvninger, der i lighed med de øvrige flyvninger vil kunne mærke ophøret af de toldfrie lettelser fra den 1. juli 1999.
Under alle tilfælde er skattefordelene ved disse salg ret beskedne, når man sammenligner dem med andre data. Et aspekt, der fortjener at blive understreget i denne forbindelse, er således det forhold, at der er sket en forøgelse med ca. 7 % af lufttransporten, og at denne forøgelse på ingen måde kan tilskrives det toldfrie salg, men skyldes andre forhold, som f.eks. liberaliseringen af lufttransporten fra den 1. april 1997. Der er derfor grund til at formode, at denne forøgelse af passagerlufttransporten vil fortsætte og vil udgøre en rigelig kompensation for det toldfrie salgs ophør. Med andre ord ønsker vi at få gavn af det indre marked, i dette tilfælde for lufttransporten, og man kan ikke samtidig ønske at drage fordel af det indre marked og opretholde gammeldags strukturerer, der slet ikke er i overensstemmelse med det indre marked, som netop det toldfrie salg. Man skal endvidere tage i betragtning, at lufttransporten i øjeblikket nyder godt af et særdeles lempeligt afgiftssystem, i forhold til hvilket fordelen ved det toldfrie salg er ubetydelig.
Endelig er alle fly fritaget for moms, ligesom udstyr til fly og transport inden for Unionen af passagerer heller ikke er beskattet; endvidere er forsyninger om bord på fly i øjeblikket fritaget for afgifter og brændstof til fly er i modsætning til de øvrige transportmidler fritaget for såvel moms som afgifter. Afslutningsvis om dette aspekt vil jeg sige, at Kommissionen har gjort sig klart, at lufttransporten er den transportform, hvor væksten er højest, hvorfor det toldfrie salg spiller en meget marginal rolle. Enhver omlægning af sektoren skal derfor ses i sammenhæng med de valgte strategier for at nå en stadig højere effektivitet og profit, og har derfor intet at gøre med resultatet af det toldfrie salg.

Malone
Jeg beskyldte kommissæren for at være genstridig og arrogant ved den offentlige høring, som Parlamentet afholdt. I dag må jeg fortælle Dem, kommissær, at jeg finder, at De er fuldstændig ude af føling med folk. I Deres svar til mig siger De, at den skattemæssige fordel for den flyrejsende vil være meget lille. En undersøgelse udarbejdet i Irland for ganske nylig og udgivet i går af SIPTU, der er en faglig organisation, og IBEC, der repræsenterer erhvervsinteresser, viser ret så klart, at en flybillet vil blive mellem 15 og 17£ dyrere for en gennemsnitsrejsende. Det er mange penge for almindelige mennesker.
I det samme brev, som jeg modtog fra min vælger, siger Deres kontor, at der er en lang række foranstaltninger, som Kommissionen råder over til at behandle en eventuel trussel mod beskæftigelsen. Kunne De mon definere disse foranstaltninger, give et skøn over de samlede udgifter forbundet hermed, præcisere, hvordan de kunne anvendes og skitsere kriterierne for tildeling af disse endnu udefinerede foranstaltninger? Efter det, vores transportminister, Mary O'Rourke, har opnået i transportministerrådet, burde De være mere optimistisk med hensyn til resultatet af ØKOFIN-mødet. Med det pres, der hviler på medlemsstaterne fra almindelige borgere, må Kommissionen simpelthen gå med til, at der bliver foretaget en undersøgelse i dette tilfælde.

Monti
Jeg vil gerne takke fru Malone for hendes tillægsspørgsmål. Jeg er ikke så sikker på, at Kommissionen er ude af føling med befolkningen. Den indtager naturligvis en holdning, der er forskellig fra den, der indtages af den toldfri lobby, men der er jo en lang række holdninger, der for nylig er indtaget af - om jeg så må sige - bredere repræsentative institutioner, og den sidste, jeg har, kommer fra
COFACE, Komitéen for Familieorganisationer ved De Europæiske Fællesskaber. COFACE gør opmærksom på, at det eksisterende system ikke er til nogen særlig fordel for forbrugeren. Kun en lille procentdel af forbrugerne har således regelmæssigt mulighed for at købe ind i toldfrie butikker. Desuden, måske med undtagelse af tobakprodukter, er prisfordelene ofte ikke reelle, idet den konkurrencemæssige fordel, der opnås ved fritagelsen, ikke altid kommer forbrugeren til gode.
(EN) Og den grad, hvori den nuværende toldfri ordning indeholder et element af støtte, der gør det muligt at holde transportpriserne på et lavere niveau, end de ellers ville have været. Det er det bedste bevis på, at den nuværende toldfri ordning, som jeg antydede, medfører en støtte, der er skjult og degressiv. I tilfælde af transport vil det, som min kollega, kommissær Kinnonck udtalte for nylig som svar på et af de mange breve om dette punkt, ikke være muligt for en medlemsstat at yde støtte i form af fortsat toldfrit salg. Han sagde endvidere, at fællesskabsreglerne giver medlemsstater de midler, der skal til for at forfølge legitime mål i relation til offentlige serviceydelser i tilfælde, hvor ingen kommercielle operatører vil være i stand til at opfylde disse mål uden offentlig støtte. Dette var tilfældet i fællesskabsretningslinjerne vedrørende statsstøtte til søtransport. Jeg er sikker på, at dette også gælder for andre former for transport.
Og endelig vil jeg understrege, at Kommissionen helt bestemt ikke er upåvirkelig over for de problemer, der måtte følge af afskaffelsen af den toldfri handel ved rejser inden for EU, men den vil fastholde, at der gøres brug af passende instrumenter til at tackle eventuelle sådanne problemer uden at genoptage et spørgsmål, der, som jeg har understreget flere gange, blot indebærer, at man får almindelige borgere til at bære byrden.

Banotti
Kommissær, det ser ud til, at De har sat Dem kraftigt imod bibeholdelsen af det toldfri salg. Det er interessant, at de for øjeblikket i Bruxelles lufthavn er ved at bygge en helt ny toldfri butik midt i lufthavnen. Jeg kunne godt lide at vide hvorfor?
Angående Deres anmodning forstår jeg, at Kommissionen er ved at udarbejde en rapport om kommercielle detailaktiviteter i amerikanske lufthavne. Jeg finder det meget vanskeligt at forstå dette, når Kommissionen konsekvent har afvist at foretage en lignende vurdering af lufthavnene i EU. Vil De mon derfor lade os se den undersøgelse, der er foretaget af amerikanske lufthavne?
Jeg tager hr. Cushnahans spørgsmål op her, da han desværre var nødt til at tage afsted. Jeg ville være meget taknemmelig, hvis jeg kunne få et svar på dette tillægsspørgsmål.

Monti
Der findes ikke nogen sådan undersøgelse. Kommissionen studerer situationen i Europa og andre steder. Vi er interesseret i forretningsarkaderne i amerikanske lufthavne, selvom der naturligvis ikke er noget toldfrit salg på indenrigsruterne i USA. Vi kan studere dem uden nogen særlige undersøgelser, for de åbner op for opmuntrende muligheder for den tidligere toldfri industri i Europa. Selvom der ikke længere vil være et afgifts- og toldfrit system, vil der stadig være modtagelige kunder i lufthavnene og inden for andre transportmidler og derfor en betydelig efterspørgsel. Undersøgelser foretaget af forbrugerorganisationer har bekræftet, at de toldfri priser på mange varer ikke er meget mere fordelagtige end i andre forretninger. Der er et stort tvunget marked selv uden det toldfri element, og det er kommet for at blive. Jeg har ingen egoistiske bagtanker. Jeg har intet imod det toldfri salg, men jeg har en pligt, når det gælder om at gennemføre det indre marked. Når vi arbejder hårdt med støtte fra Parlamentet for at forsøge at udrydde skattely rundt omkring i Europa og fremme beskæftigelsen, ville det være ulogisk, hvis jeg tog kampen op mod skattely og samtidig foreslog - eller endog overvejede - den fortsatte eksistens af stedfæstede skattely forbundet med særlige former for transport inden for det indre marked.

Formanden
Mange tak hr. Monti.
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Kommissionen, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 65 til 106 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
Jeg giver ordet til fru Hardstaff, der har en bemærkning til forretningsordenen.

Hardstaff
Jeg vil gerne bede Dem om at se nærmere på proceduren omkring den rækkefølge, hvori spørgsmålene er opført i spørgetidsdokumentet. F.eks. blev alle spørgsmålene i den første del af dette møde fremsat efter mit eget spørgsmål, der nu bliver behandlet meget senere. Og her tager jeg endda hensyn til den kendsgerning, at det rent faktisk blev fremsat i begyndelsen af februar og blev væk. Det samme gælder for spørgsmål til Rådet: Mindst ni spørgsmål, der blev fremsat efter mit spørgsmål, er opført før det. Jeg tror, at der er en hel del vrede blandt medlemmerne omkring dette spørgsmål, og jeg vil bede om, at der bliver gjort noget ved det, således at spørgsmålene opføres i den rækkefølge, hvorefter de er blevet fremsat - det er da kun fair.
Mange tak.

Formanden
Fru Hardstaff, jeg vil sørge for, at det De har forelagt, vil blive undersøgt. Men jeg kan allerede nu gøre Dem opmærksom på, at de fem første spørgsmål bliver valgt af parlamentsformanden i overensstemmelse med, hvad der skønnes at have en vis prioritetsmæssig betydning, det vil sige, at der her er en vis vilkårlighed. Resten af spørgsmålene skal følge en rækkefølge, såfremt de vedrører de spørgsmål, som ligger inden for de kommissærers område, som er hos os under spørgetiden. Jeg vil under alle omstændigheder, fru Hardstaff, undersøge det, De har sagt og give Dem besked.
(Mødet udsat kl. 19.22 og genoptaget kl. 21.00)

Skibsbygningspolitik (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A4-0101/98) af Sindal om støtte til skibsbygningsindustrien og en ny skibsbygningspolitik.

Glante
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter kl. 21.00 har man jo næsten lyst til at ønske hver enkelt velkommen. Jeg taler på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og vil ikke lægge skjul på, at jeg naturligvis også er et af medlemmerne fra de østtyske delstater og med taknemmelighed stadig husker de forslag fra Kommissionen, som går ud på at afhjælpe de problemer, som de østtyske værfter havde ladet ligge, og derfor vil jeg også udtale mig ret moderat om forslaget. Jeg mener, at kommissionsforslaget er udmærket. Vi lever i en tid, hvor vi bliver nødt til at overveje, om industripolitik kan føres via støtteordninger alene. Alligevel har jeg også i min gruppe sagt, at jeg - og det vil de, der får ordet efter mig nok komme ind på - har visse vanskeligheder med nogle af Parlamentets og udvalgets ændringsforslag.
Principielt må man sige, at de europæiske værfters produktivitet er øget i de forløbne år. Dertil må man naturligvis også sige, at dette ofte er sket på grundlag af mange lukninger, udtagninger og reduktion af kapaciteten. OECD-aftalen er desværre ikke blevet ratificeret og undertegnet, hvilket en del medlemsstater - det er i hvert fald mit indtryk - slet ikke ærgrer sig over.
På baggrund af krisen i Asien og devalueringen af de asiatiske valutaer vil den europæiske skibsbygningsindustri komme under øget pres. Det må vi dæmme op for, og Kommissionen har fremlagt forslag, som reducerer omfanget og mængden af støtteordningerne, men i moderat grad. Det er således en reaktion på de fremskridt, der er gjort inden for produktiviteten.
Jeg har visse vanskeligheder med nogle af ændringsforslagene. For mig drejer det sig konkret om, at de værfter, der ligger i de såkaldte mål 1-områder, ikke stilles ringere end andre industrisektorer i mål 1-områder. Det arbejder vi meget på. Det er ikke nogen udmærkelse for noget mål 1-område at blive betegnet som underudviklet region, men der er behov for endnu flere støtteordninger og bestemmelser, for at vi kan komme ud af den situation. I den henseende anser jeg det fremlagte forslag for godt. De ændringsforslag, som her er stillet af udvalgene og kollegerne, bør gennemgås kritisk af kollegerne. Alligevel anmoder jeg om, at det tages med i overvejelserne, at den østtyske værftsindustri stadig har nogle vanskeligheder, og fru García Arias vil sikkert tale om den spanske industri.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, mine damer og herrer, vi håber stadig sammen med Dem, hr. kommissær, at OECD-aftalen fra 1994 alligevel træder i kraft. Vi appellerer endvidere til Kommissionen og medlemsstaterne om endnu en gang at prøve på at lægge pres på USA for at få denne aftale ratificeret. Og selv hvis det skulle lykkes os, har vi stadig en vanskelighed. Vi bliver ret beset nødt til i så tilfælde også at insistere på, at de nye skibsbygningsnationer som Folkerepublikken Kina eller Polen tilslutter sig OECD-aftalen, for det hjælper ikke noget, når kun en del af landene er med i OECD-aftalen, medens Folkerepublikken Kina og Polen fortsat fører deres egen skibsbygningspolitik.
Men sandsynligvis bliver vi nu alle nødt til sammen at se i øjnene, at udsigten til, at OECD-aftalen træder i kraft, er meget lille, og at det nok også er tvivlsomt, om de nye skibsbygningsnationer vil tilslutte sig sådanne bestemmelser. Derfor har vi, som Kommissionen foreslår, brug for en ny skibsbygningspolitik. Men jeg fremhæver, at vi har brug for en skibsbygningspolitik indadtil og udadtil. Jeg kommer selv fra en værftsby. Det er allersidste gang, som Kommissionen siger, at der er en særordning for skibsbygning over fem år. Derefter kan skibsbygningen ikke mere sige fem år endnu og endnu en gang fem år, det går ikke godt i længden.
Det er rigtigt nu at foreslå en særordning endnu en gang. Vi er også personligt enige i den opfattelse, at de ordrerelaterede støtteordninger bør afskaffes pr. 31. december 2000, selvom nogle ændringsforslag fra Parlamentet stadig prøver på at rokke ved det med nye undersøgelser. Vi kender situationen, hr. kommissær, vi har ikke brug for nye undersøgelser.
Ser vi på skibsbygningsprogrammet, findes der jo fortsat udtagnings- og omstruktureringsstøtte, innovations- og miljøbeskyttelsesstøtte, altså støtteordninger nok, som kan sættes ind over fem år. Og, kære hr. Glante, i Mecklenburg behøver I da virkelig ikke på nogen måde at beklage jer over, at I får for lidt støtte. Til jer og også til mine spanske kolleger siger jeg - og jeg mener det helt alvorligt - tiden er inde til forandringer. Derfor støtter vi også hr. Sindals oprindelige forslag - og jeg håber, at Niels kan lytte og ikke lader sig distrahere af et kvindeligt medlem, Niels, hør efter! - vi kristelige demokrater støtter altså hans forslag om at lade artikel 7 udgå, hr. kommissær.
Der må ikke længere være et smuthul til ekstra støtte med den begrundelse, at der regionalt er så mange vanskeligheder. Det er en sektorpolitik, vi vedtager, og her må der ikke forekomme mere konkurrenceforvridning i Det Europæiske Fællesskab. Det lægger vi stor vægt på og jeg håber, at der i morgen er flertal herfor i Parlamentet.
Hr. kommissær, jeg mener, vi har brug for en klar skibsbygningspolitik, fordi det desværre ikke kan påregnes, at de andre lande ophører med at yde støtte. For øjeblikket er vi enige - og jeg håber, at kommissæren vil sige mere herom - Europa-Parlamentet er af den opfattelse, at når de europæiske lande nu hjælper de asiatiske lande med at klare den økonomiske krise, må disse ikke misbruge det til med deres værfter og andre protektionistiske foranstaltninger som undskyldning at skaffe deres værfter nye fordele i forhold til vores værfter, efter at vores skatteborgere gennem vores bidrag ret beset er med til at klare den økonomiske krise dér. Det kan ikke være rigtigt. Men vi bliver også nødt til at overveje - hr. kommissær, jeg ville meget gerne høre noget derom fra Dem - om vi ikke gennem WTO eller Unionens handelspolitiske instrumenter også kan øge vores lagre lidt, fylde vores ammunitionsdepot op, fordi vi ikke i længden kan tillade, at unfair konkurrence fra andre lande slår vores værfter i stykker. Jeg mener, at vi i Unionens udenrigspolitik, hr. formand, det insisterer jeg på, har brug for et nyt koncept, og jeg håber, at kommissæren vil sige noget derom til os.

Parodi
Hr. formand, de herrer kommissærer, kære kolleger, her er nogle bemærkninger til dette spørgsmål. Efter de vanskelige og smertefulde omstruktureringer i 70'erne har jeg nu den fornemmelse, at der er bred enighed om, at den europæiske skibsværftsindustri, der i dag har omkring 21 % af verdensmarkedet, i første omgang synes at være godt tilpasset til situationen på verdensmarkedet. Efter min mening er situationen imidlertid i virkeligheden ikke helt så strålende, som det kunne se ud til, og dette er især åbenlyst for alle, der bor i skibsværftsbyer.
Hvis vi derfor analyserer de virkelige data for sektoren og perspektiverne på mellemlangt sigt vil vi, på trods af, at skibsværftsindustrien i Europa er inde i en fremgangsperiode med en efterspørgsel i kraftig udvikling og med mindst et par års arbejde i ordrebøgerne, blive klar over, at sektoren er kendetegnet ved et alt for stort udbud og en overkapacitet, der især skyldes den uansvarlige fordobling af skibsbygningskapaciten i de sidste 4 år i Korea, som har ført til, at Korea alene er i stand til at producere flere skibe end alle de europæiske skibsværfter tilsammen.
At udbuddet overstiger efterspørgselen ses ganske klart af det forhold, at priserne på nybyggede skibe af alle typer enten falder eller til nød stagnerer. I løbende dollars har et nyt skib i dag samme pris, som det havde for 7 eller 8 år siden.
Denne foruroligende situation med en strukturel uligevægt er blevet forværret af valutauroen, der har ramt mange asiatiske lande, især Sydkorea. Den koreanske wongs devaluering med 50 % har medført en situation, der kan have særdeles alvorlige følger for skibsværfterne i Fællesskabet og for beskæftigelsen i Europa. Man har således beregnet, at koreanerne kunne nedsætte priserne på deres skibe til 30 % og stadig fastholde deres nuværende interne margener uændrede.
I denne forbindelse er det efter min mening af afgørende betydning, at Den Europæiske Union arbejder for en politik, der gør det muligt for den europæiske skibsværftsindustri, som er værdsat i hele verden på grund af den avancerede teknologiske kompetence, at kunne konkurrere på lige fod med de andre landes industrier i et gennemskueligt og ligeværdigt konkurrencesystem med ens regler for alle og uden konkurrenceforvridende indgreb fra staternes side.
Det er derfor nødvendigt, at Kommissionen, i afventen af OECD-aftalens ikrafttrædelse og inden den træffer afgørelse om afslutningen af støtteordningerne i 1999, gennemfører en undersøgelse af situationen og fremtidsudsigterne i sektoren, og at den herunder i tide eventuelt træffer nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den europæiske skibsværftsindustri kan imødegå de forold, der truer den på livet.
Afslutningsvis mener jeg, at Den Internationale Valutafonds lån til Korea skal forhandles med en klausul om, at Korea skal forpligte sig til selv at begrænse sin skibsproduktion og til at handle inden for et fair og gennemskueligt konkurrencesystem.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, kære kommissær og kære kolleger, vi diskuterer skibsværftpolitikken, som nok er noget, der kan bringe sindene i kog, for vi har alle en mening om den. Det er næsten som med landbrugspolitikken: Er der fem landmænd til stede, så er der syv meninger. Jeg synes, det er vigtigt at gøre sig klart, at det, vi må arbejde for, er at få en OECD-aftale vedtaget. Jeg ved også, at vi i høj grad arbejder for dette i Europa. Så længe den ikke er vedtaget, hilser jeg forslaget fra Kommissionen om at lave nogle regler i en overgangsperiode frem til OECD-aftalen velkommen. Det, vi skal huske på, er, at statsstøtte til skibsværfter er en undtagelse, og det, vi skal sørge for, er, at vi tillader så lidt støtte, at det er acceptabelt, og så meget, at det stiller vores skibsværfter lige i konkurrencen med skibsværfter uden for Europa. Det er den balance, vi skal tilstræbe.
Så må vi se på, om Kommissionens forslag lever op til det. Det gør det. I mange punkter er jeg enig med Kommissionen. Det, som er vigtigt for Den Liberale Gruppe, er punkt 1, dvs. at der er kontrol med, at reglerne overholdes. Det er utrolig vigtigt. Punkt 2 går ud på, at der skal være gennemskuelighed med hensyn til, hvad støtten bliver givet til, og igen kan vi henvise til den betænkning, vi diskuterede i eftermiddag - Berès-betænkningen - hvor vi også kom ind på spørgsmålet om gennemskuelighed. Det er et meget vigtigt element i forbindelse med statsstøtte.
Der er et tredje element, som også er vigtigt for Den Liberale Gruppe. Det er spørgsmålet om at gøre det muligt at lægge de forskellige støtteordninger sammen, så vi faktisk når et meget højt støtteloft. Det, jeg tænker på, er, at vi skal undgå, at vi giver mulighed for støtte til skibsværfter i regionalområder. Derfor vil jeg meget gerne have, at vi støtter ændringsforslag 29, så vi undgår ulige konkurrence inden for Europa, sådan at skibsværfter fremover ikke kun vil blive placeret i områder, der kan få regionalstøtte.

Theonas
Hr. formand, Kommissionens nye skibsværftspolitik er slet ikke så ny endda. Den bevæger sig inden for de hidtil kendte rammer med de voldsomme konsekvenser, som vil være resultatet for den europæiske skibsværftsindustri.
Kommissionen foreslår en yderligere indskrænkning af de europæiske skibsværfters produktionskapacitet og den deraf følgende nedlæggelse af andre arbejdspladser samt fuld ophævelse af driftsstøtten i 2000, men vil dog fortsat tillade støtte til lukning og lettelser til en yderligere koncentration af produktionen på de tilbageværende stærke skibsværfter. Alt dette foreslår den uden at tage hensyn til det forhold, at der i de kommende år forventes en kraftig efterspørgsel, og at Den Europæiske Unions internationale konkurrenter til stadighed forøger deres produktionskapacitet og indfører støtteordninger.
En sådan politik vil for et land som Grækenland føre til, at det må opgive et erhverv af strategisk betydning, der allerede har været gennem forhold, der har medført uoprettelige skader med uanede konsekvenser for landets sociale situation og økonomi.
EU har intet lært af disse voldsomme følger af sin politik og heller ikke af USA's holdning, hvor man i stadig højere grad forsøger at beskytte sin ret til udelukkende at anvende indenlandsk producerede skibe i trafikken mellem indenlandske havne. Desværre accepterer ordføreren også yderligere begrænsninger af støtteordninger, eftergivelse over for konkurrencen og følgelig en yderligere indskrænkning af erhvervet.
I sidste ende må vi tage stilling til, hvad der er af størst betydning for os: Konkurrencedygtighed eller om der skal være en skibsværftsindsutri og den beskæftigelse, den giver? Vi kan ikke acceptere disse forslag, der, hvis de bliver anvendt, kun vil færdiggøre en ødelæggelsesproces, der er begyndt for lang tid siden. Vi anmoder tværtimod Kommissionen om at træffe foranstaltninger til at støtte den europæiske industri, om nødvendigt uden hensyn til OECD-aftalen, over for tredjelandes ødelæggende og illoyale konkurrence, til at tage konkrete initiativer på internationalt plan for gennemførelse af foranstaltninger, der fører til en fornyelse af de aldrende skibsflåder, hvilket er en nødvendig forudsætning for styrkelse af skibsfartens sikkerhed, til at relancere skibsværftsindustrien, indføre havnestatskontrol og forbud mod anløb af lavstandardskibe i Unionens havne, som vil være et middel til at få fjernet disse skibe og imødegå den skattemæssige og sociale dumping i sektoren.

Schroedter
Hr. formand, vi konstaterer, at disse støtteforanstaltninger er nødvendige for at vi kan kæmpe med samme våben som de øvrige på verdensmarkedet. Men de kan kun accepteres, hvis de samtidig er gennemskuelige. Med henblik herpå skal Kommissionen efter vores mening skabe en selvstændig ret til kontrollere. Det må konstateres, at der inden for skibsbygningen internationalt er overkapacitet. Derfor ville det være absurd fortsat at yde støtte til allerede eksisterende overkapacitet. Det ville være langt mere fornuftigt at yde støtte til innovative projekter på dette område, at øge støtten til forskning og udvikling og således skabe mulighed for reelle fremtidsmarkeder inden for skibsbygning.
Jeg vil anføre et eksempel fra en meget fattig region i Sachsen-Anhalt, hvor et lille værft, Roszlau ved Elben, ikke havde flere chancer for at få yderligere ordrer: Fra det udgik der et afgørende innovationsskub, nemlig bygning af skibe til små vanddybder. Når disse skibe anvendes, behøver floderne ikke længere at blive uddybet. Miljø skaber arbejdspladser, kan jeg kun sige, og dér er det lykkedes! Der er tale om et fremtidsmarked, der er behov for i hele Europa og som skal betjenes; det vil endvidere være interessant i international sammenhæng og kan samtidig skabe arbejdspladser, som allerede var afskrevet.

Buffetaut
Hr. formand, kære kolleger, i hvilken kontekst er det, at vi behandler Sindal-betænkningen?
Som vores kollega André Sainjon understreger det i sin udtalelse, er OECD-aftalen, der skulle afskaffe den direkte støtte til skibsværfterne, dødfødt. Det er den, fordi den ikke er blevet ratificeret af den amerikanske kongres, hvilket ikke er tilfældigt, eftersom de amerikanske myndigheder uden at tøve yder støtte til deres skibsværfter.
Samtidig forbereder Sydkorea, der er ramt af den økonomiske turbulens, som vi alle ved, sig på at blive en endnu farligere konkurrent. I denne måneds udgave af avisen »Challenges « understreges det dog, at den økonomiske krise er midlertidig. Landet skulle således snart genoptage sine aktiviteter takket være midler fra IMF. Værfterne vil arbejde hårdt for at genvinde det tabte, og handelsfolk vil igen rejse jorden tynd for at give både japanere og europæere kamp til stregen.
Det er i denne kontekst, at Kommissionen stædigt bliver ved med at ville afskaffe den direkte støtte i Europa, og således på mærkværdig vis fastholder den holdning, der blev forsvaret i forbindelse med forhandlingerne om OECD-aftalen, der jo alligevel ikke blev til noget. Denne holdning er desuden så meget mere overraskende, at støtten fra IMF i den sidste ende består af en støtte, der betales af Japan, USA og Europa til iværksættelse af en risikabel økonomisk politik. Vi tilslutter os således fuldt ud vores kollega André Sainjons generelle bemærkninger og ændringsforslagene fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. Vi mener således, at det er meget farligt at binde sig til en dato for afskaffelse af støtten til ordrer uden at have analyseret markedssituationen og de eventuelle konkurrencebegrænsende metoder. Vi støtter ligeledes ophævelsen af regional støtte, der risikerer at indføre uacceptable konkurrenceforvridninger.
Som konklusion må det endnu en gang siges, at Kommissionens adfærd afspejler enten en meget naiv frihandelspolitik eller en meget farlig ideologisk blindhed. Industripolitik og handelspolitik har derimod behov for realisme og pragmatisme.

Paasilinna
Hr. formand, mine kolleger, jeg takker kollega Sindal for udarbejdelsen af en prisværdig betænkning. Jeg er enig i hovedbudskabet om, at det er klogest for værftsindustrien at klare sig uden statsstøtte i en længere periode.
Sindals betænkning er ved at blive et dokument, som skiller de sydlige og nordlige europæiske stater fra hinanden på en ubehagelig måde. Mange af vores kammerater f.eks. fra Spanien har været meget bekymrede for eventuelle nedskæringer, og det skal vi forstå. Vi har i de nordiske lande foretaget store nedskæringer i værftsstøtten og opdaget, at værfterne oven i købet klarer sig bedre efter nedskæring af statsstøtten. Vi har mistet nogle værfter, men nogle af de mest vitale er blevet tilbage, og de er konkurrencedygtige. Den hidtidige lønpolitik har nemlig også forvredet branchen.
Jeg er enig i Sindals synspunkt om, at en hurtig gennemførelse af OECD-aftalen er meget vigtigt for normalisering af skibsmarkedet. Kommissionen er i sin evaluering dog en anelse for optimistisk. USA har nemlig ikke vist tegn på, at man er villig til at ratificere aftalen. Kommissionen bør lægge mere pres på USA, for hvis aftalen ikke ratificeres, skal vi igen skabe et nyt skibsbygningsdirektiv, når det gamle direktiv 7 udgår allerede ved udgangen af dette år.
Værftsindustriens aktuelle støttejungle har skabt uligevægtige konkurrencevilkår mellem europæiske værfter. EU's formål skal således være at sikre ens betingelser for værftsindustrien både i EU-landene og globalt. Her skal vi selvfølgelig tage høje for konkurrencen fra lande med en billig produktion.
Støttetyper med regionale og nationale forskelle, såsom regionalstøtte og restruktureringsstøtte, stiller de europæiske værfter indbyrdes i en ulige situation. Jeg kom selv med et ændringsforslag til denne betænkning, hvor jeg foreslog hindring af overlapning af forskellige støtteformer og støtter i årene 1999-2000. I Kommissionens tekst var støtteårene ikke tilstrækkelig specificeret, og det kan i fremtiden foranledige overlapninger af støtter i stedet for nedskæring. Mit ændringsforslag blev ikke engang modtaget godt i min egen gruppe, så jeg anså det for bedst at fremlægge det her på plenarmødet.
Jeg går ud fra, at moderne skibe indeholder en del intelligens. De kræver altså en del udvikling. De er højteknologiske produkter, og det er dem, vi europæere bør satse på.
Ved indgåelse af skibsbygningsaftaler skal der først og fremmest sørges for, at Fællesskabet garanterer skibsbygningsindustrien rimelige og ensartede konkurrencevilkår. Det endelige mål for EU-politikken må være, at værftsindustrien på længere sigt klarer sig uden statsstøtte. Det vil også være foreneligt med OECD-aftalen.

Pomés Ruiz
Hr. formand, skibsbygningsindustrien har i lang tid været underlagt et stort handelsmæssigt pres fra tredjelande - fra Sydkorea, fra Kina og andre lande - som alvorligt komplicerer markedet bl.a. på grund af de konkurrencebetingede devalueringer af deres valutaer, som passivt accepteres af IMF.
Endvidere eksisterer der allerede en ramme for omstrukturering af markedet under OECD, som er etableret ved enighed. Det ville være hensigtsmæssigt og naturligt, hvis den blev underskrevet af USA og også af Kina. Men som ramme er den god.
I denne kontekst mener vi spanske medlemmer af Det Europæiske Folkepartis Gruppe, at vi må modsætte os enhver regulering, der direkte eller indirekte giver mulighed for at reducere den nuværende værftsstøtteordning. I den aktuelle markedssituation mener vi ikke, at det er ansvarligt at forpligte sig til at afvikle driftsstøtten til værfterne fra år 2000.
Vi kritiserer ligeledes bemærkningerne i Sindal-betænkningen mod den regionalstøtte, som værfterne for øjeblikket kan modtage. Alle og enhver ved, at hvis der lukkes et skibsværft i et område med lavkonjunktur og stor arbejdsløshed, er det meget værre for arbejderne, end hvis der lukkes et værft i et rigt nordligt land med beskæftigelse. Endvidere fastsættes det i Maastricht-traktaten, at princippet om økonomisk samhørighed skal inspirere alle Unionens politikker.
Det er disse argumenter, som bl.a. får os til at være imod Sindal-betænkningen. Vi kan ikke støtte den annoncerede reduktion af støtten til skibsbygningsindustrien og slet ikke i en international kontekst som den, vi har beskrevet. OECD-aftalen skal være den ramme, der regulerer vores støtte i fremtiden. Hver gang en arbejdsplads er blevet nedlagt på et europæisk skibsværft, er der blevet skabt en tilsvarende arbejdsplads i Sydkorea. Dette er ikke tidspunktet til at påtage sig nogen form for forpligtelse til at reducere støtten, medmindre det sker inden for rammerne af OECD-aftalen, som er god, god for Europa og god for alle værfterne. Det giver derfor ingen mening, at vi stiller større krav end den fastsatte ramme, og vi vil stemme imod en eventuel stramning af det syvende direktiv, og vi synes, det er fint, at det er blevet udsat.

Girão Pereira
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, dette Parlament har adskillige gange understreget, hvor afgørende det er, at der bliver skabt et lige internationalt skibsbygningsmarked, som jo også et det endelige mål med OECDaftalen.
Vi deler denne opfattelse og går ind for, at Den europæiske Union ikke skal fremsætte forslag, der måtte bringe en ratificering af aftalen i fare. Den bør tværtimod anstrenge sig for, at den kommer til at træde i kraft. Da dette mål imidlertid synes umuligt at nå, navnlig på grund af USA's protektionistiske forholdsregler, bifalder vi Kommissionens forslag om at forlænge det syvende direktiv og om en ny politik for skibsbygningsindustrien.
Om disse forslag vil vi dog gerne fremsætte to kommentarer: Den første vedrører fastsættelsen af den 31. december år 2000 som dato for ophør af driftsstøtten. En sådan beslutning kan være forkert og forhastet, navnlig hvis der sker en forværring af de skæve konkurrencevilkår f.eks. på grund af dumping eller krisen i Østen. Før man tager beslutning om at opgive støtte, må man gennemføre en dybere analyse af skibsværfternes situation i EU.
En anden meget hurtig kommentar vedrører den strenge overholdelse af den nye lovmæssige ramme, dens implementering og kontrollen af den. Reglerne bør bidrage til, at de allerede eksisterende konkurrenceforskelle mellem de europæiske værfter ikke bliver større. Man hører hyppigt den påstand fra folk i denne sektor, at spillets regler er unfair, ofte på grund af lokal støtte, der forvrider konkurrencereglerne. Vi tror, at Kommissionen har et vigtigt ord at sige i denne sag.

Moreau
Hr. formand, i løbet af 20 år er antallet af beskæftigede på skibsværfterne i Den Europæiske Union faldet fra 280.000 til under 80.000.
I Frankrig er tallet gået fra 32.000 til under 5.000 med talrige lukninger af værfter. Denne situation, der allerede er katastrofal, ville være blevet forværret, hvis OECD-aftalen fra juli 1994 var trådt i kraft, fordi den indeholdt en afskaffelse af støtten samtidig med, at den amerikanske protektionistiske lovgivning, der er en følge af Jones-loven , blev bevaret, og samtidig med, at de amerikanske fabrikanter fik monopol på bygning af kystfartøjer.
Kommissionens forslag til forordning, der sigter på at forbyde driftsstøtte fra den 31. december 2000, foregriber OECD-aftalen, der endnu ikke er blevet ratificeret af USA.
Vores gruppe går hverken ind for en foregribende gennemførelse af OECD-aftalen eller for at fastsætte en dato for afskaffelse af støtten. Det ville desuden være nødvendigt at genforhandle OECD-aftalen under hensyntagen til udviklingen på verdensmarkedet og især krisen i Asien, der risikerer at forstærke dumpningen fra fabrikanter i Fjernøsten.
I modsætning til det, der er planlagt, anmoder vi om, at der træffes foranstaltninger til at give de maritime aktiviteter og skibsbyggeriet i EU fornyet energi, for at få disse aktiviteter op at stå igen ved at afskaffe de illoyale konkurrenceforhold på verdensplan, ved at bevare systemet for statsstøtte og ved at indføre fællesskabspræference for skibsbygning for at fremme købet af europæisk byggede skibe.

Blokland
Hr. formand, skibsbygningssektoren er en verdensomspændende industri, der også bør behandles som sådan. Ikke fra et regionalt eller nationalt perspektiv. Det relevante marked er verdensmarkedet. Kommissionens forslag tager desværre ikke tilstrækkeligt hensyn til dette. Endvidere strider det mod indgåede aftaler om nedtrapning af støtte til skibsværftssektoren i kombination med indskrænkning af kapaciteten.
Sektoren er blevet saneret gennem mange år. Dette forslag øger risikoen for en snigende kapacitetsudvidelse ved hjælp af statsstøtte. Det vil på en gang fjerne resultatet af alle hidtil gennemførte saneringer.
Kommissionens dokument er ikke i tråd med EU's konkurrencepolitik. Det er endog klart i strid med principperne for det indre marked, når det ene værft kan få ca. 3-9 % i støtte og det andet værft 60-70 %. Artikel 7 om regional støtte bør derfor slettes. Endvidere er omstruktureringsstøtten helt overflødig. Kommissionen vrider halsen om på de bedste europæiske skibsværfter med sine forslag, idet de mindre gode værfter holdes kunstigt i live. En undersøgelse for nylig af Ernst and Young understreger denne konklusion.
Den europæiske skibsbygningssektors strategiske betydning er evident. Vi ønsker også i fremtiden at kunne bygge vores egne skibe. Også hvis vi på grund af eksterne faktorer tvinges til at hjælpe sektoren lidt. Men lad os i EU ikke på grund af alle mulige uigennemskuelige ordninger gøre det til noget rod og smide skattepenge ud på en uansvarlig måde. Det er sektoren bestemt ikke tjent med. Målet bør stadig være: Afskaffelse af alle former for statsstøtte, så alle værfter får den pris, de har fortjent.

Pérez Royo
Hr. formand, betænkningen om støtte til skibsbygningsindustrien, som vi drøfter her til aften, vedrører nogle punkter, som er meget vigtige for Den Europæiske Union og specielt vigtige for enkelte regioner, f.eks. Andalusien, især provinserne Cádiz og Sevilla, hvor der næsten ikke er anden sværindustri tilbage end skibsbygningsindustrien, som dog eksisterer med store vanskeligheder.
Værftssektoren er en sektor i krise, hvilket De udmærket ved, mine damer og herrer, og endvidere er det en sektor, som er udsat for kraftig konkurrence, især fra Asien, således som det er blevet påpeget ved flere lejligheder her i aften. Det er kun Sydkorea, der har en produktionskapacitet og en reel produktion, der er højere end den samlede fællesskabskapacitet. Denne konkurrenceevne styrkes dog, således som det også er blevet påpeget her i aften, af den kraftige devaluering af den koreanske won i kølvandet på valutakrisen i Asien.
Derfor er det vigtigt at kræve, at Kommissionen presser på for at få USA's kongres til endeligt at ratificere OECD-aftalen om konkurrencevilkårene i skibsbygningsindustrien. Og ikke kun inden for OECD-aftalens område. Kommissionen må også lade sin stemme høre i WTO med henblik på at opnå rimelige konkurrencevilkår på verdensmarkedet.
Kommissionen foreslår i sin forordning, at driftsstøtten skal afvikles pr. 31. december 2000, men i betragtningerne til samme forordning indføres en sikkerhedsklausul for dette forhold. Der står udtrykkeligt: «Et år før den 31. december 2000 vil Kommissionen nøje overvåge markedssituationen og vurdere, om værfterne i EU rammes af konkurrencebegrænsende foranstaltninger; hvis det konstateres, at sektoren skades af konkurrencebegrænsende foranstaltninger, herunder skadelig prisfastsættelse, vil EF overveje at indføre passende tiltag.«
Altså, hr. kommissær, vi er meget bange for, at hvis denne undersøgelse gennemføres, vil man komme til den konklusion, at der fortsat på verdensmarkedet anvendes konkurrenceforvridende metoder, og i så fald håber vi, at Kommissionen vil være på højde med situationen og indføre nogle passende tiltag til løsning af dette meget alvorlige problem. Det undrer os derfor, at denne henvisning i betragtningen ikke også er medtaget i forordningen. Derfor går vi kraftigt ind for, at denne sikkerhedsklausul, som jeg har omtalt, inkorporeres formelt i forordningen.
Ligeledes går vi ind for, at den artikel 7, som flere talere har henvist til i aften som værende konkurrenceforvridende, bibeholdes i forordningen. Men det har intet med det at gøre. Der er tale om en artikel, som er baseret på principperne om regionalpolitik, hvorfor man kunne sige, at selvom den ikke blev nævnt specifikt i forordningen, ville støtten fra regionalpolitikken alligevel kunne gennemføres.
Endelig, hr. formand, har jeg med stor opmærksomhed lyttet til min landsmand hr. Pomés Ruiz fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe, der talte meget klart om denne forordning. Der er kun én ting tilbage for mig at sige: Det Europæiske Folkepartis Gruppe, som hr. Pomés Ruiz tilhører, sidder for øjeblikket i Unionens Råd. Vi spaniere håber, at det spanske industriministerium i denne sag i Rådet vil stå lige så fast, som det er blevet tilkendegivet her i aften.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at når vi forhandler dette spørgsmål i dag, så gør vi det igen på grund af USA og den situation, der er skabt som følge af USA's manglende vilje til at godkende aftalen om skibsværftspolitikken.
I denne forbindelse mener jeg, at der er mangel på initiativer fra Den Europæiske Unions side, og at den fortsatte opretholdelse af statsstøtten ikke har nogen tilknytning til en samlet og langsigtet politik, men har mere med de nuværende internationale konjunkturer at gøre.
Jeg vil gerne understrege to forhold:
For det første bør Den Europæiske Union på internationalt plan genforhandle aftalen og imødegå den dumping, der forekommer med de udviklinger, som vi ser i Østasien og i forbindelse med USA's protektionisme.
For det andet bør Unionen styrke det regionale aspekt af sine kriterier og sine indgreb. Det er trist, at skibsværfter skal lukke i Grækenland og kun skal koncentreres i Den Europæiske Union nordlige halvdel, selvom der i samarbejde med lande som Rusland, Ukraine og andre lande er mulighed for at opbygge et grundlag for ikke alene Grækenland og Italien, men for hele Den Europæiske Union, i det mellemøstlige område.

Torres Couto
Hr. formand, ærede medlemmer, vi diskuterer i dag skabelsen af en ny lovmæssig ramme for støtte til den europæiske skibsbygningsindustri.
Det, der er på spil, er hævdelsen af de principper i unionstraktaten, der skal sikre skibsbygningssektoren fair og ensartede konkurrencevilkår inden for EU, så denne sektor senere kan overleve uden statsstøtte på det fri markeds regler og vilkår.
Hvad dette angår, kan vi godt sige, at den aftale, der i 1994 blev undertegnet mellem EU, Japan, Sydkorea, Norge og USA inden for OECD, og som skulle træde i kraft den 1. januar 1996, i dag er dødfødt, da den på grund af konstant pression fra de amerikanske værfter ikke er blevet ratificeret af Kongressen i USA.
Denne holdning er forståelig ud fra det forhold, at de amerikanske myndigheder ud over de mange millioner dollars, der er reserveret til støtte for åbningen af et skibsværft i Philadelphia, også ønsker at oprette en ny støtte, ved hjælp af hvilken flåden åbent skal kunne finansiere bygning af civile skibe.
Vi er i dag, hr. formand, ærede medlemmer, nødt til at anerkende, at skibsbygningsindustrien faktisk er en verdensindustri. Den europæiske skibsbygningsindustri skal derfor have de samme konkurrencevilkår som dens internationale konkurrenter. Det er derfor nødvendigt at sørge for, at de regler, der gælder i EU, bliver alment gyldige internationalt, således at konkurrenceforvridning undgås. Det er derfor særdeles vigtigt, at de redskaber, som den økonomiske politik nu råder over, ligesom de, der måtte blive skabt, bliver integreret i en politik, der sigter mod et ensartet internationalt skibsbygningsmarked uden konkurrenceforvridninger eller nogen form for dumping.
Den amerikanske protektionisme, Kinas totale mangel på forpligtelser på dette område, ligesom de krydsende støttemekanismer, som de japanske og sydkoreanske skibsværfters vertikale og horisontale integration har givet mulighed for, gør det meget vanskeligt at nå målene om at skabe ens vilkår for alle.
Sydkoreas holdning, der forener en markedsandel på 25 % og stærkt ekspansionistiske mål med en devaluering af wonnen på mere end 50 %, har haft og vil blive ved med at have katastrofale følger på verdensmarkedet. Stigningen i antal ansatte på de koreanske skibsværfter i det sidste årti svarer eksempelvis til antallet af tabte arbejdspladser på skibsbygnings- og reparationsværfterne i mit land.
Det er derfor meget nødvendigt at tvinge lande som Sydkorea til at ændre den ukloge industripolitik, der er blevet fulgt, og fjerne deres overkapacitet. Det syvende direktiv skal altså forlænges. Kommissionen bør opretholde den 31. december som slutdato for ophør af støtte, hvis det konstateres, at der ikke mere findes konkurrencebegrænsende foranstaltninger. I modsat fald skal den udskyde denne dato til i det mindste den 31. december år 2003, hvor de nuværende regler udløber.

García Arias
Hr. formand, jeg glæder mig over, at begge kommissærer, som fører denne sag inden for den industripolitiske og konkurrencepolitiske ramme, er til stede. På grund af dette emnes internationale betydning kunne man ønske, at hr. Brittan også havde været til stede.
Jeg vil her ikke gentage, hvad alle andre allerede har fremført om den internationale situation. Det, jeg vil, er at stille kommissærerne følgende spørgsmål: Hvad er ændret i den internationale situation, siden der er sket sådan en ændring i vægtningen af Fællesskabets strategi til beskyttelse af skibssektoren? Indtil nu har vi udsat direktivet, fordi vi afventede, hvad der skete med den internationale aftale. Så har der været krisen i Asien, og man har noteret de fænomener, som er blevet fremhævet her. Kommissionen ved, som vi alle ved det fra pressen, at der er europæiske virksomheder, som har mistet kontrakter eller licitationer på verdensplan, for det er indlysende, at vi nu ser virkningerne af disse devalueringer og denne overkapacitet og muligvis også af den indirekte støtte fra IMF.
Hvad er der altså sket, siden vi har skiftet strategi? De nordiske landes tiltræden? Det er det, man kan udlede af det, vi her hører i Parlamentet. Er det den internationale ændring, der er sket? I forhandlingen om dette emne er Parlamentets holdning ikke at sætte dato på udsættelsen af direktiver, for fra det øjeblik, hvor vi fastsætter en dato, gennemfører og annoncerer vi allerede ensrettede politikker. Og nu viser det sig, at vi allerede her har en forordning, som annoncerer denne ensidige afvæbning af Den Europæiske Union.
Hr. formand, i lyset af det, vi her hører, vil jeg gerne sige to ting. Jeg går lidt videre end det, som min kollega Pérez Royo sagde, og som det spanske Partido Popular har slået til lyd for. Jeg ville gerne have, at ministeren offentligt erklærede, at han forsvarer denne holdning i Industriministerrådet. Jeg mener, at det er meget interessant og meget vigtigt for skibsværfterne og for de spanske regioner at vide, at denne position forsvares, for ifølge det, vi hører, synes dette ikke at være tilfældet. Men på dette tidspunkt af aftenen vil jeg ikke gå mere i dybden. Jeg foretrækker, at de to tilstedeværende kommissærer - og gid hr. Brittan også var her - ville fortælle os, hvad det er, der er ændret, siden vi nu står over for et forslag, der ensidigt afvæbner os.

Caudron
Hr. formand, de herrer kommissærer, kære kolleger, efter, som det her er praksis, at have takket og lykønsket vores kollega Sindal og ordførerne for udtalelse samt de to kommissærer for deres tilstedeværelse, vil jeg gerne indlede mit indlæg om den fremtidige støtte til skibsbygningsindustrien med tre konstateringer.
Første konstatering: Hver gang der i løbet af de seneste fem år er blevet afskaffet en arbejdsplads inden for den europæiske skibsbygningsindustri, er der blevet skabt en arbejdsplads inden for den koreanske, hvilket viser, at vores anstrengelser har været forgæves. Anden konstatering: Det er i Korea hverken de lave lønninger eller den industrielle organisation, der har givet landet en dominerende rolle, men de økonomiske sammenslutningers gensidige garantier med støtte fra den koreanske regering, hvilket har gjort kapital unødvendig. Tredje konstatering: Hver gang der i Europa ydes støtte til et kriseramt værft, stiller EuropaKommissionen krav om kapacitetslukninger, hvilket naturligvis ikke er tilfældet hverken i Korea, Japan eller USA.
Resultatet af alt dette kan opsummeres i fire punkter. For det første har Europa pålagt sig selv nogle regler, som dets konkurrenter ikke er underlagt. For det andet er titusinder af arbejdspladser blevet ødelagt med de deraf følgende sociale problemer og elendighed. For det tredje har Europa mistet store markedsandele. For det fjerde og i modsætning til det, der er sket inden for andre industrielle sektorer, især stålindustrien, er der ingen garanti for, at det, som er tilbage af vores produktionskapacitet, kan blive bevaret.
Kære kolleger, for nogle måneder siden skrabede vi næsten bunden på dette område, eftersom støtten i medfør af det syvende direktiv næsten forsvandt på grund af en OECD-aftale, som vores konkurrenter ikke havde ratificeret. For en gangs skyld var vi i stand til samstemmigt at sige nej. I dag foreslås det, at Den Europæiske Union ensidigt pålægger sig selv de principper, der var fastlagt i OECD-aftalen, der jo ikke er ratificeret. Jeg mener igen, at vi skal være mere pragmatiske. Hvis vi i år 2000 konstaterer, at markedet er blevet tilstrækkeligt saneret til at kunne undvære kontraktstøtte, vil jeg uden tvivl gå ind for, at den afskaffes. Men hvem er i dag i stand til at forudsige dette? Kommissionen anerkender selv, at der er behov for passende foranstaltninger, uden dog at kunne sige hvilke. Så for Guds skyld, lad os ikke lukke dørene, og hvis de skal lukkes, skal vi ikke smide nøglerne væk, idet vi indtil da nøje skal undersøge markedernes udvikling, inden vi fastsætter afgørende datoer og træffer nogen definitive foranstaltninger. Skibsbygningsindustrien er ikke en industri som de andre. Jeg indbyder derfor Parlamentet til at være forsigtig, og jeg anmoder Kommissionen om at acceptere de ændringsforslag, som jeg håber vil blive vedtaget, og som frem til udgangen af år 2000 vil give os en tilstrækkelig handlefrihed. Lad os én gang for alle, i denne sektor som i andre, hr. formand, holde op med at opføre os som masochister.

van Miert
Hr. formand, når man hører alle de forskellige indlæg, der denne gang var talrige, og hvis man har hørt godt efter, vil man uden tvivl kunne se de problemer, som vi står over for, idet de forskellige argumenter spænder fra den ene ende af spektret til den anden. Nogle ønsker straks at stoppe støtten, især driftsstøtte, og flere regeringer forsvarer endnu i dag denne holdning, hvor andre ønsker, at støtten fortsat tilflyder, med samme argumenter som for femten år siden.
Alle synes at glemme, at den eneste, jeg gentager, den eneste industrisektor, der i mange år har modtaget driftsstøtte, er skibsbygningsindustrien. Det gælder ikke længere for stålindustrien, og det gælder ikke længere for andre sektorer. Det er den eneste, der er tilbage. Vidste De, hvis man ser på tallene for 1990 til 1995, at der inden for EU i form af statsstøtte er blevet brugt over ECU 5 milliarder til driftsstøtte og over ECU 3 milliarder til omstruktureringer, det vil sige i alt ECU 8 milliarder. De, der påstår, at vi lader denne sektor gå fløjten, tager således alvorligt fejl.
Til trods for denne nogle gange massive støtte har der været tilfælde, hvor de offentlige myndigheder ydermere betalte en tredjedel og endog mere af skibene - når jeg siger de offentlige myndigheder, mener jeg naturligvis skatteyderne - for at kunne konkurrere med skibsværfter inden for EU. Nogle gange betalte man endog mere end en tredjedel af støtten. Sådan lå landet. Spørgsmålet har således trængt sig på i mange år: Kan dette fortsætte? Flere og flere regeringer siger nej.
Man har forsøgt at finde en løsning gennem OECD-aftalen på verdensplan, og vi har ikke nedrustet ensidigt. Vi har forsøgt at nå frem til en aftale, som alle ville respektere, og for så vidt at denne aftale blev ratificeret, var vi rede til effektivt at sætte en stopper for det syvende direktiv. Desværre ratificerede amerikanerne den ikke. Ikke fordi amerikanerne udgør så stor en konkurrence, idet jeg ikke har kendskab til amerikanske skibe, der skaber problemer for vores skibsværfter. Det er rigtigt, at amerikanerne er protektionistiske, men med hensyn til konkurrencen på verdensplan er det ikke her, problemet ligger. Vores problem er, eftersom skibene bliver mere og mere sofistikerede, at vi skal sørge for at være på forkant med den teknologiske udvikling og udviklingen af de moderne skibe.
Jeg vil komme ind på Korea lidt senere, idet jeg tror, det er nødvendigt først at beskrive den samlede kontekst. Som jeg sagde tidligere, er der flere og flere regeringer, der ikke kan eller ikke vil fortsætte med at yde driftsstøtte. I løbet af de mange indlæg, fik jeg nogle gange forståelsen af, at der ikke længere var tale om at yde nogen støtte. Det er forkert, idet der selv inden for rammerne af OECD-aftalen fortsat er mulighed for støtte til forskning og udvikling og miljø samt sociale ledsageforanstaltninger og til eksportfinansiering. OECD-aftalen gav mulighed for dette.
Vores forslag giver mulighed for mere: Det gør det muligt at yde støtte til en omstrukturering af virksomhederne og støtte til fornyelse. Dette er noget nyt, men det er netop fordi man skal forsøge i større grad at forny for at forblive konkurrencedygtige. Jeg kan derfor ikke forstå, når man kritiserer os for at lade dette punkt indgå i vores forslag. Dette er fremtiden. Man har gjort det inden for bilsektoren, hvorfor ikke gøre det inden for skibsbygning?
Nu kommer vi til et punkt, der især i denne forsamling er meget kontroversielt, nemlig støtten til investeringer i de støtteberettigede områder. Dette er logikken i vores ordning. Lad os se på motorkøretøjsrammebestemmelserne, hr. Jarzembowski. Der kan ydes støtte til de støtteberettigede områder for at kompensere for disse områders handicap i forhold til de områder, der ikke er støtteberettiget. Som De ved, kan der således ydes en betydelig støtte i Sachsen. Ikke så meget som hr. Biedenkopf kunne ønske, men trods alt en betragtelig mængde, hvorimod man i andre områder, selv i Vilworde, ikke kan give en krone. Dette er logikken i vores regionalpolitik. Vil De opretholde denne politik? Kommissionen mener, at De vil.
Deres argument går derimod i retning af at vide, om størrelsesordenen af den støtte, man kan tillade i de støtteberettigede områder, uanset om det er A- eller C-områder, også kan accepteres med hensyn til skibsbyggeri. Jeg har netop omtalt tilfældet med motorkøretøjsrammebestemmelserne, der kun giver mulighed for at yde støtte til investeringer for at kompensere for et handicap. Men jeg understreger, at jeg er rede til sammen med Ministerrådet at undersøge, hvorledes den regionale støtte kan begrænses, eventuelt i en kombination med andre foranstaltninger. Jeg mener dog, at vi skal holde fast i princippet om global metode med hensyn til regionalpolitikken.
Disse investeringer må naturligvis ikke bruges til at øge kapaciteten. De kan anvendes til at modernisere, til at øge produktiviteten, men ikke til at øge kapaciteten. Jeg mener, at det inden for rammerne af denne logik godt kan forsvares, at denne regel fastholdes. Vi vil se, hvad Ministerrådet beslutter. Jeg er ikke sikker på, at det vil følge denne logik, men jeg vil stadig påstå, at det er den rigtige. Den er i overensstemmelse med det, som Kommissionen gør inden for EU med hensyn til regionalpolitik.
Og nu til Korea. Der er naturligvis mange andre ting at sige, men min tid er begrænset, og jeg kan ikke undgå at tale om Korea. Desuden er Martin Bangemann til stede, og han vil kunne sige mere om den rapport, der under hans ansvar er udarbejdet for at forsøge at bidrage til at modernisere vores skibsbygningsindustri. Ingen kan vel et øjeblik være i tvivl om, at Kommissionen bekymrer sig om dette? Den ville bare ønske, at denne sektor så vidt muligt var i stand til forsvare sig med sine egne midler, naturligvis samtidig med, at den modtager støtte til forskning og udvikling samt miljø. Alle disse instrumenter er fortsat til rådighed, men det burde være muligt efter en vis periode at afskaffe driftsstøtten, det vil sige inden udgangen af år 2000, som vi har foreslået det. Vi vil også på dette område afvente Rådets beslutning.
Martin og jeg havde dog allerede inden krisen i Korea indføjet en klausul i vores forslag, hvorefter Kommissionen forbeholdt sig retten til at ændre holdning, såfremt der skete et eller andet på verdensplan og man i et industrialiseret land førte en agressiv dumpingpolitik over for vores skibsværfter. Vi forpligtede os til, et år inden driftsstøttens udløb, at vende tilbage til dette punkt for at sammen med Parlamentet og Ministerrådet at redegøre for situationen med henblik på at træffe nye foranstaltninger eller udvikle andre elementer i vores politik. Denne mulighed er således ikke bare opstået i forbindelse med situationen i Asien, men fandtes ifølge aftalen allerede inden. Med dette som udgangspunkt ser jeg ikke nogen problemer i at acceptere visse af de forslag, vi har modtaget, for som Martin har gjort det, som Kommissionen vil gøre det og som Rådet vil gøre det, nøje at undersøge konsekvenserne af begivenhederne i Sydkorea, hvorfra konkurrencen er betragtelig.
I modsætning til det, som mange af jer har sagt, giver krisen os mulighed for at gribe ind. Før var det næsten ikke muligt. Før krisen accepterede koreanerne ingen kapacitetsreduktioner. Nu, hvor krisen er et faktum, har vi i kraft af støtten fra IMF også et ord at skulle have sagt. Hvis der træffes foranstaltninger, skal de selvfølgelig håndhæves. Det er faktisk således, at der dagen efter samlingen i Rådet (industri), der finder sted den 7. maj, afholdes et møde på højt plan mellem Korea og EU, og De kan være forsikret om, at vi vil diskutere dette punkt. Ud over de problemer, der findes inden for skibsbygningsindustrien, befinder Sydkorea og visse andre lande sig således i en meget mere alvorlig krise, der også berører deres industrielle strukturer og systemet med massiv støtte. Vi skal derfor ikke, på et tidspunkt, hvor disse lande er i krise, vælge en politik, der er kopieret efter den sydkoreanske model.
Lad os benytte lejligheden til at rette kursen op, eftersom vi ikke kunne gøre det i forbindelse med OECD-aftalen, der ikke forpligtede Korea til at reducere sin kapacitet. Sydkorea fortsatte tværtimod med at udvide den. Vi har i det mindste nu mulighed for at sige til koreanerne, at vi ønsker seriøst at diskutere denne sag.
Den Europæiske Union er i øvrigt ikke ene om at handle, idet medlemsstaterne også har mulighed for at handle gennem IMF. Det er efter min opfattelse snarere en chance, vi nu har fået til seriøst at diskutere med koreanerne og gøre status, fremfor den situation, vi havde før. Jeg forpligter mig derfor endnu en gang på Kommissionens vegne til at vende tilbage til dette aspekt, lige som til andre aspekter, et år før ordningens ophør, det vil sige et år før driftsstøtten ophører.
Helt konkret betyder dette, at vi fortsat vil diskutere indbyrdes, men at der skal findes en løsning for den efterfølgende periode, idet det syvende direktiv træder ud af kraft i slutningen af året. Sidste gang lykkedes det os at forlænge direktivet for en begrænset periode og lige netop at mønstre et flertal til at kunne gøre dette. Dette er nu ikke længere muligt. En spærreminoritet vil sandsynligvis være imod en fortsættelse af denne ordning. Vi skal derfor finde andre veje, en anden politik, og jeg bevarer troen på - selvom det er muligt at diskutere enkelte punkter, og Kommissionen er rede til at overveje visse ændringer - at det er i den retning, at en aftale er mulig med Ministerrådet.
Det var, mine damer og herrer, hvad jeg havde at sige. Det trak lidt ud, men jeg ved, at I tillægger denne fortsat meget følsomme sektor stor opmærksomhed, og når jeg kigger mig omkring, kan jeg straks bag visse medlemmer se det skibsværft eller den region, det drejer sig om. Det forstår jeg udmærket, idet disse regioner meget ofte i forvejen har problemer. Når man taler om problemer på skibsværfterne, berører dette tusinder af mennesker, og man kan ane det underliggende drama. Jeg forstår derfor udmærket, hvad der er blevet sagt, men på den anden sige, mener jeg, at vores forslag er tilpas afbalanceret og gør det muligt i det næste århundrede at bevare en skibsbygningsindustri, der er konkurrencedygtig og af stor betydning, ikke alene på europæisk plan, men på verdensplan.

Sindal
Hr. Van Miert, nu skal De høre godt efter. Tak for svaret, tak for et godt indlæg her i aften. Dette er en høringsprocedure, og jeg tror netop, at denne proces er med til at eksponere de problemer, som ikke blot Kommissionen, men også den europæiske befolkning står overfor, og jeg tror, at vi alle har forståelse for hinanden. Men vi ser også frem til, at Kommissionen og Rådet finder frem til noget brugbart. Det var den ene ting.
Jeg rejser mig egentlig på grund af den kritik, der kom fra nogle medlemmer før pausen, om, at proceduren bevirker, at de forskellige medvirkende rådgivende udvalgs udtalelser ikke når frem til det korresponderende udvalg i tide, og at de således ikke bliver hørt. Jeg vil som ordfører om dette forslag sige, at jeg har forsøgt at få det skubbet lidt, men det forholder sig sådan, at det britiske formandskab gerne vil have sagen afgjort i maj, og at Kommissionen ikke ønskede at få sagen udsat. Jeg siger dette af hensyn til protokollen. Vi må på et tidspunkt lære at tage sagerne i den rigtige rækkefølge. Dette er et svar til de to kolleger, der rejste kritik i eftermiddags.

Van Miert
Hr. formand, jeg ønsker blot at rode bod på en utilgivelig forglemmelse. Jeg glemte helt at lykønske hr. Sindal for hans udmærkede betænkning. Jeg er utrolig ked af det, fordi jeg ved, hvor meget han har arbejdet på dette, og jeg håber, at han kan tilgive mig denne forglemmelse.
Jeg havde travlt med så hurtigt som muligt at besvare de væsentligste indlæg, at jeg glemte at lykønske Dem, men De kan være forsikret om, at jeg helhjertet og med fuld overbevisning lykønsker Dem.

Formanden
Vi tilslutter os Deres lykønskninger, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Køretøjer, der anvendes til personbefordring
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0113/98) af Murphy for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om særlige bestemmelser for køretøjer, der anvendes til personbefordring og har flere end otte siddepladser ud over førerens plads, og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF (KOM(97)0276 - C4-0545/97-97/0176(COD)).
Jeg hilser hr. Bangemann, der sluttede sig til os under forrige forhandling, velkommen.

Murphy
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at tilføre protokollen min tak til Parlamentets tjenestegrene for at have hjulpet mig med denne meget komplicerede sag, Kommissionen for dens bistand og især Europas busfabrikanter, Europas driftsselskaber og de folk, der bruger busser i Europa, for deres store bistand i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning.
Atter en gang begår Parlamentet en af sine traditionelle fejl. Vi brugte hele formiddagen i dag på at beskue vores egen budgetmæssige navle. Det er vigtigt for os, men så står vi så her i aften som et Parlament, der taler om skibsbyggeri og rutebusser og turistbusser, som er meget relevante for Europas borgere. Jeg ved godt, hvilke betænkninger mine vælgere i Wolverhampton og Dudley gerne ser os tale om foran medierne og ikke her foran nogle få tolke og nogle få udholdende sjæle som os.
Jeg hilser Kommissionens forslag velkommen. De udgør et vigtigt skridt fremad mod gennemførelsen af det indre marked. De beskytter nationale og regionale præferencer, og i den henseende er jeg fra en britisk synsvinkel glad for, at vores traditionelle dobbeltdækkerbusser - og i London Routemaster-busserne - ikke befinder sig under nogen som helst trussel fra Europa. Det er jeg glad for at kunne sige.
En anden ting, der er meget vigtig, og som jeg hilser velkommen, er den obligatoriske bestemmelse om adgangsforholdene for handicappede til køretøjer i klasse I. Dette er meget vigtigt, Som ordfører har jeg talt vidt og bredt med forskellige interessegrupper, som jeg sagde i begyndelsen af mit indlæg. Ikke alle vil blive glade for mine forslag, men jeg kan forsikre Dem om, at jeg har gjort mit bedste for at imødekomme alle deres væsentligste ønsker på en realistisk, teknisk og omkostningseffektiv måde.
Der er nogle få nøglepunkter fra min betænkning, som jeg gerne vil henlede Kommissionens opmærksomhed på og bede om dens støtte til. For det første gør vi det indre marked bredere herved. Men jeg vil gerne sige, at vi i stedet for at vedtage en fravigelsestilgang til køretøjer, der ikke er typiske over hele Den Europæiske Union, såsom dobbeltdækkerbusser og midi-busser - der anvendes i visse dele af Den Europæiske Union, bør tillade typegodkendelse af dem alle, hvis de er sikre og ikke udgør nogen fare for borgerne. Vi bør tildele dem typegodkendelse. Ingen behøver rent faktisk at bruge dem, men hvorfor skille dem ud? Hvorfor ikke have et fuldstændigt marked for rutebusser og turistbusser? Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at se på mine ændringsforslag 4, 5, 28, 29 og 41 i denne henseende.
For det andet bør vi udvide bestemmelserne om adgangsforhold for handicappede til også at omfatte køretøjer i klasse II. Kommissionen er for nærværende i gang med en undersøgelse, der ser på de tekniske muligheder for bedre adgangsforhold til køretøjer i klasse II. Jeg forudsiger, at Kommissionens undersøgelse vil udtale sig for obligatoriske bestemmelser om adgangsforholdene til disse køretøjer, inden Rådet endda har vedtaget sin første fælles holdning. Vi burde som Parlament se på køretøjer i klasse I og klasse II, for dette er teknisk muligt. Jeg har set køretøjerne. Jeg har været i dem. Samtidig bør vi indlede en undersøgelse af køretøjer i klasse III, turistbusser og køretøjer og minibusser i klasse A.
Den væsentligste udfordring for dette Parlament er at acceptere, at vi har en pligt her til at forbedre adgangsforholdene så vidt som det er teknisk og økonomisk muligt. Jeg vil sige følgende til mine kolleger i Det Europæiske Folkepartis gruppe om dette: Vær venlig at tage imod denne udfordring. Det, jeg siger, er fornuftigt og muligt. Det er ikke nogen super-fantastisk idé, jeg her fremsætter. Og jeg vil sige følgende til Det Europæiske Folkepartis Gruppe og til Gruppen Union for Europa: Lad os putte dette ind ved førstebehandling, og lad os se, om det kan holde. Jeg er sikker på, at Kommissionen, når vi når til vores andenbehandling, vil bakke op omkring køretøjer i klasse II.
Jeg ønsker ikke at gå glip af, hvad der er en fantastisk god anledning. Jeg ved selv, hvor vanskeligt det er at komme ind og ud af busser, hvis man bare er den mindste smule bevægelseshæmmet. Jeg havde en brækket ankel for et par år siden. Det er umuligt at stige på og af køretøjer med høje trin. En af mine venner fortalte mig om en kvinde på en busstation i Wolverhampton, der havde et barn i en klapvogn. Hun måtte vente og lade forskellige køretøjer køre forbi, inden den rigtige ankom med et lavt gulv, således at hun rent faktisk kunne komme op i køretøjet.
Jeg siger her i aften: Lad os benytte os af denne lejlighed til at gøre det indre marked bredere og udvide bestemmelserne om adgangsforhold fra køretøjer i klasse I til også at gælde køretøjer i klasse II med de forskellige ting og sager i form af tekniske ændringsforslag, vi har brug for.
Der har været en masse postyr omkring min betænkning i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. Det har i store træk været baseret på en række misforståelser. Efter min mening er dette et vigtigt stykke indremarkedslovgivning. Det er en vigtig betænkning for Europas folk. Men hvad mere er: Jeg kan forsikre Dem om, at det er teknisk muligt, helt bestemt til at overkomme rent økonomisk og kan helt klart lade sig gøre. Jeg mener, at det er en god reaktion på et godt kommissionsforslag. Jeg vil bede Parlamentet om at støtte det.

Schmidbauer
Hr. formand, hr. kommissær, direktivet om særlige bestemmelser for køretøjer, der anvendes til personbefordring og har flere end otte siddepladser ud over førerens plads - det er som bekendt busser - skal inden for det indre markeds rammer harmonisere typegodkendelsessystemet og samtidig forbedre sikkerheden. Det er en meget teknisk betænkning, alligevel har disse tekniske detaljer betydelige virkninger for passagererne. Kommissionen har til min glæde taget hensyn til, at der skal være adgang for bevægelseshæmmede, men det kan netop være en detalje, der driller. Derfor har jeg i min udtalelse overvejende beskæftiget mig med denne problematik. Jeg takker ordføreren, fordi han i vidt omfang har overtaget udtalelsen fra Udvalget om Transport og Turisme i sin betænkning.
Kommissionen henholder sig i sine forslag om tilgængelighed udelukkende til kørestolsbrugere med kraftige armmuskler. Vi vil ikke kun udvide begrebet bevægelseshæmmede til at omfatte alle handicappede, men også ældre mennesker og dem, der på grund af en særlig situation har vanskeligt ved at stige ind, f.eks. passagerer med omfangsrig bagage, passagerer med barnevogne eller cykler samt gravide kvinder. Denne nye definition af begrebet medfører en række tekniske ændringer, som imidlertid vil gøre det muligt eller nemmere for borgerne at benytte offentlige transportmidler.
Den anden grundlæggende ændring, jeg foreslår, er at foreskrive, at der skal være adgang til alle typer køretøjer for bevægelseshæmmede. Vi ønsker ikke kun mulig adgang i bybusser, men også i rutebiler. Ved mindst en dør skal der være indstigningshjælpemidler til rådighed. For os er det ikke nok af Kommissionen at få det løfte, at den inden længe forelægger et nyt forslag om dette emne, fordi den ikke for øjeblikket vil afgøre, hvilken løsning der rent teknisk er den bedste.
Vi har ventet på dette direktiv i flere år og hele tiden krævet den bindende barrierefri konstruktion. Vi vil ikke længere lade os holde hen.
I uforpligtende erklæringer kræves igen og igen, at de handicappede skal integreres. Med vedtagelsen af ændringsforslagene får vi lejlighed til at indlede integrationen i det mindste på transportområdet. Ca. 10 % af befolkningen lever med et handicap. En stor del af disse mennesker har vanskeligt ved at komme frem på gaden. De er henvist til offentlige transportmidler. På grund af deres begrænsede mobilitet er det vigtigt for dem at være mobile, at kunne leve et uafhængigt liv. Den offentlige transport skal udformes, så den ikke indeholder barrierer for disse mennesker, for at de kan komme på arbejde men også for at de kan nyde godt af tilbud om fritidsaktiviteter, nå frem til feriemål eller pleje familiemæssige eller sociale kontakter.
Parallelt med de handicappede findes der ca. 100 millioner ældre mennesker i EU, og dette antal - det ved vi fra demografiske statistikker - vil endog stige. Netop ældre mennesker er i særlig grad henvist til offentlige transportmidler. Det anslås, at ca. 50 % af disse mennesker ikke har egen bil til rådighed. De skal alle have mulighed for nem adgang til offentlige transportmidler. Det betyder, at de skånes for den isolation, der ellers truer dem. Men også ud fra økonomiske synspunkter er det fornuftigt at investere de ekstra udgifter, der vil gøre de offentlige transportmidler barrierefri. Den påstand, at det er for dyrt, er simpelthen forkert. Det drejer sig efter de seneste beregninger ikke en gang om 10 % af investeringerne. Deroverfor står det store antal ekstra passagerer, hvis den barrierefri udformning gør det muligt for dem at benytte de offentlige transportmidler.
Jeg appellerer til alle kolleger om at stemme for ændringerne af beretningen for at gøre integration til noget, alle kan se og opleve.

Billingham
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje mine lykønskninger og min godkendelse af denne betænkning, og jeg vil rose Simon Murphy for den ihærdige og fornuftige måde, hvorpå han har udformet dette forslag. Samtidig vil jeg gerne anerkende det arbejde, som også kommissæren har lagt i det. De detaljer, der er indeholdt i betænkningen, er som allerede nævnt et resultat af omfattende høringer af alle væsentlige interessegrupper. Betænkningen er blevet godkendt af meget forskellige organisationer lige fra producenter og industri til fagforeningsrepræsentanter og forbruger- og handicaporganisationer.
Under denne betænknings behandling i Økonomiudvalget stod grundigheden af det detaljerede undersøgelsesarbejde, som Simon Murphy havde udført, klart for os alle. Det er et forslag til et rådsdirektiv, der tager et positivt skridt fremad mod gennemførelsen af det indre marked, og som samtidig skaber rammer for en harmonisering af konstruktionsstandarder mellem alle medlemsstater, som i sig selv vil afføde og tilskynde til indbyrdes handel.
Hvor vigtige disse aspekter end er, så er den væsentligste grund til, at Europas borgere vil anbefale Murphys betænkning den vægt, den med rette tillægger sikkerhed og adgangsmuligheder for alle. På- og afstigning af busser er dér, hvor flest ulykker sker, især for dem, der er sårbare. Ud over henstillinger om lavtgulvsbusser, som praktisk talt knæler ned ved fortovskanten for at give bedre adgangsforhold, er der mange andre sikkerhedsforhold indeholdt i denne betænkning. Alle disse vil gøre alle vores rejser, med turist- eller rutebus, sikrere og mere risikofri.
Lad mig endnu en gang understrege, at dette direktiv kun vil komme til at gælde for nye busser og vil ikke true dobbeltdækkerbusser eller Routemaster-busser. I morgen skal vi stemme her i Parlamentet, og jeg håber, at vi vil bevare Murphybetænkningens integritet med dens fokus på at hjælpe bevægelseshæmmede passagerer, handicappede, ældre, små personer, forældre med børn og klapvogne og - om jeg så må sige, hr. kommissær - vævre fremtidige bedstemødre, som i en ikke alt for fjern fremtid kunne blive dem, der nyder godt af denne betænkning og være taknemmelig for den.
Behøver jeg endelig og ikke overraskende at minde kommissæren om, at meget lignende transportmåder allerede eksisterer i min valgkreds, Northamptonshire and Blaby, hvor der med stor succes er blevet gjort forsøg med busser, der gør netop det, som Murphy-betænkningen henstiller til: lavtgulvsbusser, der knæler for at lade folk stå af og på, er allerede et træk i vores lokale trafikbillede og er blevet hilst meget velkommen af brugerne. Murphy-betænkningen er fremragende og baner vej for en bedre og sikrere offentlig transport i fremtiden. Parlamentet gør klogt i at give den en ypperlig og rungende støtte i morgen, og jeg har tillid til, at det vil gøre det.

Wibe
Hr. formand, jeg vil først sige, at jeg er dybt imponeret over hr. Murphys arbejde. Det er jo et utrolig kompliceret direktiv, som han udgår fra, men han har tydeligvis mestret det ned i den mindste detalje. Jeg sætter også pris på ordførerens tydelige hensigt med ændringsforslagene, som jo er at gøre det lettere for bevægelseshæmmede mennesker at stige på offentlige transportmidler.
Jeg vil imidlertid alligevel stille spørgsmålet, om denne type direktiv virkelig skal behandles på en så detaljeret måde i dette Parlament. Det er jo trods alt et utrolig kompliceret direktiv med masser af figurer og formler, som er utrolig svære at forstå for andre end eksperter. Jeg spekulerer på, om ikke den bedste løsning ved eventuelle lignende betænkninger i fremtiden ville være at vedtage en principiel udtalelse og derefter overlade det til eksperterne at udforme detaljerne. Jeg kan have uret, men lad mig blot som amatør på dette område pege på nogle punkter, som jeg er lidt forbavset over. Det drejer sig f.eks. om ændringsforslag 54 fra Murphy. Der tales der om, at teksten på busser, som angiver destinationen, skal være hvid eller gul på sort baggrund og mindst 12 cm høj. Det er muligt, at dette er den bedste læsbarhed netop nu, men det kan meget vel tænkes, at teknikken bliver udviklet i morgen, så det bedste for synshæmmede er en sort tekst på hvid baggrund. Så spørger jeg mig, om det ikke ville være bedre at sige, at man skal bruge den bedste tilgængelige teknologi.
I det samme ændringsforslag siges også, at destinationen skal angives inde i og uden for bussen med en indspillet stemme, når bussen standser ved busstationer og så videre. Inde i bussen kan jeg forstå det, men skal destinationen virkelig også angives med en højttaler uden for bussen? Det tror jeg ville føre til en frygtelig støj i mange byer, hvor der er mange busser. Desuden siges det, at stemmen skal være indspillet. I Sverige har vi busser, der kører måske 300-400 kilometer, og som måske kun standser to eller tre gange på denne strækning, da vi har så store afstande mellem byerne. Så er det måske enklere, at chaufføren gør, som han gør i dag, det vil sige, han siger, at nu er vi kommet til Burträsk eller hvad det nu kan være.
En anden ting, som ikke vedrører noget ændringsforslag, men som indgår i selve direktivet og tages op i ændringsforslag 87, drejer sig om, at når busser har en kørestolslift, skal de have tre blinkende lyssignaler og en lydanordning, som aktiveres, når denne lift er i gang. Det er sådan, at vi med dagens teknik ikke kan fjernstyre sådanne kørestolslifte fra førersædet, da det er for farligt. Dette indebærer, at chaufføren må gå ud og stå ved siden af kørestolen, når den løftes op. Så spørger jeg igen, om det er nødvendigt at indføre krav om et lydsignal, når dette sker. Et lyssignal kan være i orden, men et lydsignal er måske lidt tvivlsomt.
Som jeg sagde tidligere, er jeg amatør med hensyn til sådanne tekniske ting, dette var bare nogle randbemærkninger. Jeg vil vende tilbage til mit udgangspunkt, som er, at jeg synes, at Murphy på baggrund af det svære materiale har gjort et særdeles godt stykke arbejde.

Howitt
Hr. formand, det er nu to år, siden vi her i Parlamentet vedtog elevatordirektivet, der skabte præcedens om, at lovgivningen for Europas indre marked kunne og skulle bruges til at skabe adgangsmuligheder for handicappede. Denne præcedens fik derefter via aftaler en plads i Amsterdam-traktaten, i udkastet til Traktaten om Den Europæiske Union. I aften står vi over for vores næste prøve, når vi behandler rute- og turistbusdirektivet og ligeledes behandler et spørgsmål, der bliver ført flest kampagner om blandt Europas 35 millioner handicappede - retten til tilgængelige offentlige transportmidler.
Jeg lykønsker Simon Murphy med denne betænkning og de ændringsforslag, han har fremsat. Der er tale om vigtige ændringsforslag, som alle i dette Parlament bør støtte. Ændringsforslagene sikrer, at definitionen af bevægelseshæmmethed ikke kun gælder for kørestolsbrugere, men at den gælder for alle handicappede, herunder blinde og døve, og som min kollega fru Schmidbauer har sagt, for gravide kvinder, folk med børn, folk med tunge indkøb, ældre og andre. Mange mennesker vil nyde godt af dette ændringsforslag.
Jeg opfordrer til støtte for de ændringsforslag, der konkret anerkender de behov, som blinde og dårligt seende har, herunder om belysning og kontrastfarver i busser såvel som visuelle display til at dække døves informationsbehov. Jeg støtter Simon Murphys ændringsforslag om at udvide bestemmelsen fra at gælde busser i klasse I til også at gælde for busser i klasse II, således at dobbeltdækkerbusser og turistbusser også har adgangsmuligheder for bevægelseshæmmede. Selvom Kommissionen her i aften skulle modsætte sig en udvidelse af dette direktiv til også at gælde intercityruter, bør den på forhånd give os en klar forpligtelse til at gennemføre den undersøgelse, som den har igangsat. Jeg håber, at kommissæren vil svare direkte på dette punkt i aften.
Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte vores ændringsforslag om at mindske højden på det første trin til 24 cm eller sikre et indstigningshjælpemiddel. Det er de eneste standarder, der virkelig sikrer adgang for handicappede. Når alt kommer til alt, er dette blot i overensstemmelse med resultaterne af den undersøgelse af lavtgulvsbusser, som blev offentliggjort af Kommissionen selv så langt tilbage som i 1995. Jeg vil appellere til højre side af Parlamentet, til Det Europæiske Folkepartis Gruppe, om at slutte sig til os og støtte ændringsforslaget, men jeg ser forgæves efter deres tilstedeværelse her i aften og efter deres bidrag til denne debat.
I stedet sender jeg et enkelt budskab til handicappede i Europa. Dette forslag er blevet forsinket i Bruxelles på grund af den lange kamp, der er foregået for at sikre, at alle nye busser i vores større og mindre byer vil give handicappede deres fulde adgangsrettigheder fra år 2001. Det er en meget betydelig sejr, og en sejr som jeg indstiller til Parlamentet her i aften.

Rübig
Hr. formand, for mange år siden opstillede Det Europæiske Fællesskab normer for traktorsæder, så de blev ens i hele Europa. Det elektriske stik venter stadig på en løsning. Vi har høstet mange erfaringer med opstilling af normer og vi har også fået mange bebrejdelser for nogle af normerne, f.eks. for bananers krumningsgrad.
I dag taler vi om harmonisering af køretøjer til personbefordring. Det er et meget vigtigt område. Jeg vil gerne her sige tak til ordføreren, hr. Murphy, for hans imponerende engagement og forståelse for de anførte detailløsninger. Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter i lange passager det foreliggende resultat, navnlig dér, hvor der tages hensyn til bevægelseshæmmede.
Jeg har selv i udvalget foreslået, at definitionen af handicappede præciseres og udvides. Vi går ind for, at der skal anvendes indstigningshjælpemidler også i køretøjer i klasse II, at håndstøtter, trin og bagagenet udformes brugervenligt og at der skal være særlige tavler, der angiver endestationen med henblik på at gøre det muligt og praktisk også for handicappede at benytte busser.
Vores betænkeligheder går imidlertid i en anden retning. Fra i dag standardiserer vi ikke mere blot traktorsæder. EuropaParlamentet er i færd med at konstruere en perfekt bus. Der er stillet mere end 100 ændringsforslag vedrørende tekniske detaljer. Der taler man om en radius på mellem 5 og 2, 5 mm for hjørner, om trin, der kan klappes ned, om konstaterede kantmarkeringer og endog om automater til varme drikke og kogeapparater.
Efter vores mening bliver vi imidlertid nødt til at skelne mellem politiske tiltag og tekniske standardiseringsspørgsmål. Sidstnævnte bør behandles i relevante ekspertforsamlinger som standardiseringsorganisationer - CEN f.eks. det vil sige af de fagfolk, som konstruerer eller benytter busser. Derfor er vi også af den overbevisning, at nogle vigtige politiske punkter skal omtales. Der burde også engang gennemføres et SLIM-initiativ for dette område, et initiativ, som koncentrerer sig om de væsentlige politiske aspekter.
Vi mener, at navnlig de forslag, der vedrører køretøjernes sikkerhed og handicappedes adgang til køretøjerne i bilag 7, som går videre end Kommissionens, er fornuftige. Drøftelsen skal imidlertid først og fremmest finde sted dér, hvor den logisk hører hjemme, nemlig i et teknisk udvalg. Det er også grunden til, at Det Europæiske Folkepartis Gruppe i morgen vil foreslå henvisning til fornyet behandling i det kompetente udvalg. Vi mener, at vi i et klart reduceret omfang, men til gengæld så meget desto mere præcist skal kundgøre vores idéer, som fremover kan bidrage til en regelret standardisering af dette område.

Koch
Hr. formand, mine damer og herrer, når vi i dag taler om et nyt busdirektiv, som indeholder særlige bestemmelser for befordring af bevægelseshæmmede, bør vi netop på baggrund af debatten for nylig om øget færdselssikkerhed - det er jo sådan, at 1, 6 millioner mennesker årligt får ofte varige men efter ulykker - være os bevidst, at vi allerede i morgen kunne blive en af dem og så være nødt til at lære at klare en tilværelse som handicappet.
Der er for øjeblikket ca. 37 millioner handicappede i Den Europæiske Union. Men ikke kun de har ofte problemer med at benytte offentlige transportmidler. Lad os tænke på dem alle: på ældre mennesker, som har problemer med mobiliteten, på små børn eller på mennesker i særlige situationer, f.eks. gravide kvinder, på passagerer, der skal have bagage eller barnevogne med. Derfor er den brede fortolkning af begrebet bevægelseshæmmede efter min vurdering legitim og jeg hilser den velkommen.
Derfor støtter jeg direktivets sociale mål. Det tager et rigtigt aspekt op, nemlig sikkerhedsaspektet, men går i sine bestemmelser om bestemte detailløsninger alt for vidt. Vi må ikke fratage virksomhederne deres ansvar for selv at søge efter de bedste løsninger. Sådanne løsninger kunne være af teknisk, men også af logistisk art. Busfabrikanter beviser jo allerede i dag deres store kapacitet, hvad angår sikkerheden.
Det at kræve lige muligheder for bevægelseshæmmede vil jeg til enhver tid meget gerne støtte. Ufornuftige og overdrevne bestemmelser om detaljer siger jeg imidlertid nej til. Den Europæiske Standardiseringsorganisations (CEN), erhvervslivets og i subsidiaritetens ånd endog kommunernes opgaver må ikke af os flyttes over til Kommissionens kompetenceområde. Jeg anser således de krav, der vil have 4 m lange ramper ved bussernes ind- og udstigning, for helt uigennemtænkte.
Politiske krav og målsætninger, som opfordrer både busfabrikanter og vognmænd til at søge efter innovative løsninger, forekommer mig bedre egnede til at gøre noget for de handicappede end stive europæiske standarder, der gælder fra Finland til Sicilien. Selvom de handicappede EU-borgeres problemer er sammenlignelige, skal medlemsstaterne have lov til at tage hensyn til klimatiske, territoriale, traditionelle og andre specifikke betingelser i deres bestræbelser på at skaffe de handicappede en virkelig plads i deres midte.

Bangemann
Hr. formand, jeg vil ikke begå den samme fejl som min ven, Karel van Miert, og derfor indleder jeg med at sige mange tak til hr. Murphy for hans arbejde. Det er allerede blevet sagt under drøftelsen, at dette er en vanskelig betænkning, fordi det er nødvendigt at komme ind på en hel række tekniske spørgsmål og at forsøge at indgå kompromiser i flere henseender. Derfor vil jeg især beskæftige mig med de spørgsmål, der er blevet stillet til Kommissionen og hvoraf det fremgår, at der kræves mere eller noget andet.
Først vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der er to forskellige udgangspunkter for dette direktiv. Det ene forslag er at etablere et indre marked ved hjælp af en typegodkendelsesprocedure. Med henblik herpå har vi brug for nøjagtige bestemmelser, for kun sådanne nøjagtige bestemmelser kan føre til, at en type godkendes. Man er nødt til at rydde alle uklarheder af vejen forud for en sådan typegodkendelse. Vi har brug for en harmonisering af de tekniske bestemmelser på fællesskabsplan. I forbindelse med et sådant forehavende kan en vis komplicerethed ikke altid undgås. Jeg er helt sikker på, at allerede vores forslag i pressen igen opfattes som et eksempel på overdrevet bureaukrati. Hvis vi overtog alle ændringsforslag - jeg mener, der er 120 - ville vi i endnu højere grad udsætte os for den fare. På det punkt må jeg give nogle af talerne ret. Man kan naturligvis også overdrive en sådan specialisering og detaljering og opnår så dermed ikke det, man egentlig ville. Her er en vis vilje til at indgå kompromiser nødvendig.
Men dernæst vil vi også løse sikkerhedsproblemer. Vi vil ikke kun have et så højt sikkerhedsniveau som muligt for køretøjet generelt, men vil endvidere sørge for, at også handicappede - hvorledes man nu vil definere dette begreb - altså personer med nedsat mobilitet, kan benytte det på en sikker måde. Det er målene.
Ser man nu på ændringsforslagene, kan de groft sagt inddeles i tre grupper: Det er for det første ændringer, der skal korrigere Kommissionens fejl eller som foreslår bedre tekniske bestemmelser. Det ser vi som altid meget gerne og er glade for, at vi her også kan overtage alle disse 22 ændringsforslag uden begrænsninger. Jeg vil ikke nu læse numrene på ændringsforslagene op. Vi har dem her. Hvis De er interesseret, kan De se på dem bagefter. For det andet har vi en gruppe, hvor der foretages ændringer eller supplementer til de foreslåede tekniske krav og så en tredje gruppe, hvor der foreslås grundlæggende ændringer for nogle følsomme punkters vedkommende. Som eksempel anføres her den af Kommissionen fastsatte undtagelsesbestemmelse vedrørende den særlige situation i Det Forenede Kongerige og i Irland. Jeg vil gerne sige tak til de britiske kolleger, som har rost os, fordi vi har taget hensyn til denne undtagelsessituation - for øvrigt stik imod de forventninger, der kom til udtryk i den så velkendte seriøse britiske presse, hvor der allerede har være alarmerende meldinger fremme om, at vi efter forsøget på at forbyde fish and chips nu også ville forbyde dobbeltdækkerbusserne. Det gjorde vi ikke. Jeg håber, at den samme presse nu vil rose os for det.
Jeg gør imidlertid opmærksom på, at det også er et kompromis mellem en national tradition og sikkerhedskrav, selvom jeg naturligvis godt kan forstå de britiske kollegers glæde. At en sådan dobbeltdækkerbus ikke ligefrem er den mest sikre bus, vil alle nok indrømme, og at denne bustype er meget vanskelig tilgængelig for handicappede, er også klart.
Heraf ses tydeligt, at man i forbindelse med alle disse problemer altid bevæger sig på en linje, som er et kompromis. Vi har hele tiden gjort det. Vi er ikke gået så vidt, som hr. Murphy krævede, at vi på en vis måde anerkender den som type. Derfor har vi også fastsat den mulighed, at andre medlemslande ikke kan give tilladelse til denne form for bus på deres territorium, selvom den er tilladt i en af medlemsstaterne, da der jo ikke er tradition for den i de andre medlemslande. Vi vil fortsat betragte det som en undtagelsesbestemmelse.
Vi har så yderligere to ændringsforslag, som vi delvis kan acceptere og to, vi kan acceptere ud fra meningen. Hvad vi ikke kan acceptere - og det vil jeg sige helt klart her - er andre tekniske forslag eller en udvidelse til andre grupper, for vi er af den mening, at det, vi her har udarbejdet - forhåbentlig - kan vedtages i Rådet. Det er vi ikke helt sikre på, det vil sige, at vi her stadig taler i en lukket kreds. Jeg har fuld forståelse for, om Parlamentet siger: nej, vi vil først fastslå en anden holdning, men vi vil ikke overtage denne holdning. Om det er særlig klogt at forkaste dette forslag, overlader jeg til Parlamentets visdom, som jeg naturligvis har ubegrænset tillid til. Men jeg vil gerne bemærke, at vi allerede er meget langt fremme, og det efter meget lang tid. Det er også blevet nævnt. Hvis f.eks. Kommissionens forslag med de ændringer, vi kan acceptere, vedtages uden alt for store yderligere tilføjelser, kommer vi også videre.
Om sikkerhedsaspektet: Også her har vi lavet et kompromis, for der skal være forskel på busser, som overvejende sættes ind over korte afstande og hvor hurtig ud- og indstigning er nødvendig, for at bussen kan overholde en fornuftig køreplan, og andre busser. Førstnævnte busser standser meget ofte, og derfor er tilgængeligheden naturligvis langt vigtigere end i en bus, som f.eks. kører over lange strækninger, overvejende har siddepladser og ikke standser så ofte. Derfor må det også godt tage længere tid at stige på bussen.
Men vi vil også undersøge denne gruppe. Jeg kan bekræfte, at vi allerede har indledt denne undersøgelse, så at vi eventuelt kan gå ind på disse videregående krav. Jeg anmoder om forståelse for, at for os har den bestræbelse spillet en rolle, at vi ikke vil belaste det offentlige, der driver disse busser, økonomisk gennem overdrevne krav. Man må ikke overse, at der her i reglen ikke er tale om private virksomheder, men om byer eller regioner, som skal finansiere med offentlige midler og som derfor ikke kan slippe for omkostningspresset. Vi er overbevist om, at vi med dette flertrinskoncept har foreslået en løsning, som er acceptabel.
Vi går ud fra, at det er realistisk at foreskrive, at alle køretøjer i gruppe I skal være tilgængelige for bevægelseshæmmede fra direktivets ikrafttræden. Uden harmoniserede bestemmelser er der en akut fare for det indre marked, da nogle medlemslande allerede er begyndt på at lave udkast til egne regler.
Hvad de øvrige klasser af køretøjer angår, vil vi som allerede nævnt på grundlag af den igangværende undersøgelse så hurtigt som muligt forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag, der bygger på denne undersøgelse, til ændring af direktivet med tekniske krav til køretøjer af gruppe II, der anvendes som bybusser eller i intercitytrafik og over længere afstande. Det er vores holdning. Jeg ved, at det ikke lever op til alle de krav, der er blevet stillet her.
Jeg ved ikke, hvad Parlamentet vil beslutte i morgen. Men vi er her i den første fase, og vi bør gøre det, vi egentlig altid gør. Hvis De mener, at De med et flertal er nødt til at indtage en mere vidtgående holdning, må De gerne gøre det, men skyd ikke på pianisten. For det er nemlig Kommissionen. Vi bliver nødt til at spille denne melodi for Rådet og så håbe på applaus. Men jeg håber, at vi så under den videre procedure kan nå frem til forbedringer, som måske også går mere i Deres retning. Det skal i hvert fald ikke komme til at strande på Kommissionen.

Murphy
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans kommentarer, og jeg noterer mig i særdeleshed hans kommentarer om, at dobbeltdækkerbusser skulle være mindre sikre og mindre tilgængelige. Hvis han har et par timer tilovers, kunne han komme med mig til Birmingham, der har den travleste rute for rutebusser og turistbusser i Europa og slutte sig til mig på de to eneste lavtgulvsdobbeltdækkerbusser, der faktisk er i drift i Europa, og som vil leve op til disse standarder og mere til. Så hvis De har et par timer, så vil jeg tage Dem på en rejse til West Midlands.

Bangemann
Jeg tager naturligvis imod Deres invitation. Mit eneste argument var, at hvis situationen er som De siger, hvorfor beder De så om, at der gøres en undtagelse for disse busser? Hvorfor kan de ikke falde ind under de almindelige regler?

Murphy
Hr. formand, jeg må lige korrigere i dette tilfælde. Under mine forslag vil afvigelsen rent faktisk blive fjernet, og disse køretøjer vil blive behandlet fuldstændig lige som de andre, for jeg mener tilfældigvis, at de er lige så sikre for passagerne som andre typer køretøjer.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Udveksling af goder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0102/98) af Lulling for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af: I - Rådets forordning (EØF) nr. 3330/91 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater (KOM(97)0252 - C40248/97-97/1055(COD); II - Rådets forordning (EØF) nr. 3330/91 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstaterne for så vidt angår varenomenklaturen (KOM(97)0275 - C4-0257/97-97/0162(COD)).

Lulling
 - (FR) Hr. formand, vi ved alle, at statistikker ikke er særlig populære, navnlig ikke blandt de mennesker, der skal levere oplysningerne.
I 1993 medførte gennemførelsen af det indre marked og afskaffelsen af kontrollen ved grænserne en ophævelse af de hertil knyttede momsindberetninger og statistiske indberetninger, som toldvæsenerne var ansvarlige for.
Intrastat blev oprettet. Dets primære formål var til lavest mulige omkostninger og for alle aktører, det vil sige de nationale og fællesskabets administrative enheder, at levere pålidelige og aktuelle statistikker om udvekslingen af varer inden for Fællesskabet. Virksomhederne, især SMV, var ikke ligefrem henrykte. Iværksættelsen af Intrastat har givet anledning til nogle overvejelser om, hvordan man kan forenkle leverandørernes arbejde, om en reduktion af den pris, som skatteyderne betaler for det statistiske materiale, idet de relative administrative omkostninger stiger jo mindre virksomheden er.
Hvad angår pålideligheden må man desværre konstatere, at Intrastat efter at have eksisteret i fem år endnu ikke fungerer tilfredsstillende til trods for, at de samlede årlige omkostninger, for de 450.000 virksomheder, der foretager indberetning, anslås til ECU 500 millioner, hvortil kommer 100 millioner til de nationale indsamlere. Denne manglende pålidelighed kan illustreres med det, som man inden for branchen kalder »spejlstatistikker«, der viser den manglende sammenhæng mellem statistikkerne.
Denne fremgangsmåde, der går ud på at erstatte tilgangen i hver medlemsstat med summen af forsendelser fra de fjorten andre, viser f.eks., at man for 1996 skal forhøje importen til Tyskland med ECU 19 milliarder og til Frankrig med ECU 11 milliarder. For Tyskland betyder dette, at overskuddet på handelsbalancen bliver reduceret til nul, og for Frankrig betyder det, at underskuddet forværres fra ECU 7 milliarder til 18 milliarder.
Vi har, hr. formand, modtaget to forslag, der stammer fra SLIM-initiativet. De repræsenterer desværre ikke alle forslag fra SLIMarbejdsgruppen, hvilket er så meget mere overraskende, at de var blevet godt modtaget af Kommissionen og Rådet. Desuden synes medlemsstaterne ikke engang at være rede til at følge disse forslag, som er lempeligere i forhold resultaterne fra SLIM. Under udarbejdelsen af min betænkning har jeg været under konstant pres fra de store industrisammenslutningers lobbyer, idet de frygter, at de med denne mini-forenkling, der foreslås med hensyn til nomenklaturen, vil miste oplysninger, som de anser for uundværlige for deres handelspolitik, og som de kun vil kunne anskaffe sig gennem kostbare undersøgelser.
Jeg har forsøgt at beskrive disse forskellige interesser, endog modsætningsforhold mellem de forskellige aktører, det vil sige SMV, der har interesse i en betydelig lempelse af indberetningsbyrden, på den ene side, og brugerne, der har interesse i detaljerede oplysninger af en ordentlig kvalitet om handelen inden for Fællesskabet, på den anden side.
Men, når nu tingene er, som de er, og efter inden for rammerne af udvalget at have organiseret en høring om disse modsætningsforhold, har jeg fremsat en række ændringsforslag, der har til formål at forene disse interesser, idet Økonomiudvalget, hr. kommissær, har accepteret disse forslag samlet og ensstemmigt.
Vi ønsker ubetinget at undgå, at disse forordninger fører til en begrænset forenkling i forhold til det oprindelige forslag fra Kommissionen. Vi har derimod forståelse for de sammenslutninger og industrisektorer, der frygter, at en forenkling af nomenklaturen fører til en forringelse af statistikkerne, således at det ikke længere er muligt at foretage markedsanalyser.
Som De sikkert ved, interesserer jeg mig meget for vindyrkning, hr. Martin. En reduktion fra en ottecifret kode til en sekscifret ville således ikke længere give de nødvendige detaljerede oplysninger, herunder vintypen, rød eller hvid, og den regionale oprindelse. Det, som er vigtigt for dette produkt, er det ikke for andre. Når det f.eks. drejer sig om centrifugalpumper, er det ikke absolut nødvendigt at vide, om de er beregnet til flyvemaskiner, om det drejer sig om dykpumper, éttrins- eller flertrinspumper osv.
Vi foreslår derfor at begrænse indberetningsbyrden ved at fjerne de oplysninger, der ikke er nødvendige, f.eks. transportmetode og valgfrie oplysninger, at begrænse antallet af SMV, der er underlagt kravet om levering af detaljeret statistisk materiale, at forenkle anvendelsen af den kombinerede nomenklatur, samtidig med, at man fastholder en fælles nomenklatur for handel inden for Fællesskabet og handel med tredjelande, at man indfører et partnerskab med de nationale myndigheder og europæiske repræsentanter for leverandører og brugere af statistisk materiale, og at man, inden for rammerne af dette partnerskab, bevarer en tilstrækkelig indberetningsfrist, der opfylder de særlige behov i visse sektorer, f.eks. vinsektoren, som jeg beskrev tidligere.
På denne måde anerkender vi således behovet for at bevare niveauet af den viden, der findes om handelen inden for Fællesskabet, og vi opfylder ønsket fra Udvalget om Regionalpolitik. Vi er godt klar over, det dette ikke udgør en egentlig reform af systemet. Det er det første skridt på vejen, hr. formand, den første pakke af foranstaltninger, der skal iværksættes, indtil der foretages en mere radikal forenkling.

Martin Philippe-Armand
Hr. formand, kære kolleger, ikrafttrædelsen af det indre marked har for samtlige virksomheder og administrationer i EU-medlemsstaterne vendt op og ned på den administrative praksis vedrørende udvekslingen af goder mellem medlemsstaterne. Momsindberetningerne og de statistiske indberetninger, der tidligere var underlagt toldmyndighederne, er blevet ændret, men behovet for oplysninger findes stadig.
Vores kollega, Astrid Lulling, fastslår i denne betænkning, at det er nødvendigt, at disse oplysninger er pålidelige. Tallene for eksporten for en medlemsstat burde således svare til den samlede eksport fra de øvrige medlemsstater til den pågældende medlemsstat. Det viser sig dog, at den samlede afvigelse udgør 4, 6 %. Ved at anvende et tal frem for et andet, ville underskuddet på den franske handelsbalance, på ECU 6, 4 milliarder, således være fordoblet. Da det er nødvendigt at forenkle virksomhedernes administrative byrde, fremsætter Kommissionen imidlertid to forslag, der gør det muligt at forenkle disse indberetninger.
Hvad angår denne målsætning, kan vi kun hilse Kommissionens initiativ velkommen. Ordførerens ændringsforslag går alle i denne retning, og jeg kan ikke andet end tilslutte mig disse. Jeg har dog ønsket, sammen med flere af mine kolleger, at fremsætte endnu et ændringsforslag. En ændring af nomenklaturen må således ikke reducere de oplysninger, der er nødvendige både for virksomhederne og de faglige organisationer. En overgang fra 8 til 6 cifre i nomenklaturen kan medføre tab af et vigtigt element. Hvad angår vin, som fru Lulling omtalte tidligere, ville det ikke længere være muligt at skelne mellem handelen med Bordeaux, Bourgogne, champagne eller landvin inden for Fællesskabet. Hensigten med mit ændringsforlslag er således at anmode Kommissionen om at sørge for, at disse ændringer ikke medfører dette tab af information.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg på vegne af Den Liberale Gruppe lykønske fru Lulling med det fortsatte arbejde inden for statistikområdet, der som bekendt er et lidet værdsat arbejde. Men vi, som følger hendes anstrengelser, må anerkende dem, fordi de tilfredsstiller det indlysende behov i forbindelse med den nye økonomiske og monetære dimension, som Den Europæiske Union er ved at gennemføre.
For at målrette aktiviteten, den økonomiske politik og den monetære politik er det naturligvis, som vi allerede har drøftet i forbindelse med andre betænkninger vedrørende statistiske emner, nødvendigt at råde over pålidelige oplysninger.
Fru Lullings betænkning, der støttes enstemmigt af Økonomiudvalget med de ændringsforslag, som udvalget fremsætter til Kommissionens forslag, løser en situation, som hun fuldstændigt forstår at afbalancere, nemlig ved at fjerne en for stor byrde fra de små og mellemstore virksomheder, fastholde de nødvendige tals pålidelighed, så den nødvendige information ikke går tabt og fastholde andre oplysninger, der eksisterer nu, og som også nævnes i betænkningen, nemlig statistikkernes regionale dimension. Det vil altså sige, at når vi f.eks. taler om vinindustrien, må der tages hensyn til de forskellige vinproducerende regioner i Den Europæiske Union - jeg kunne til de allerede nævnte f.eks. tilføje regionerne i Penedés - og til at disse regioners kendskab til udvekslingen inden for markederne i Den Europæiske Union naturligvis er af stor værdi, ikke kun for fastsættelse af passende handelspolitikker i Unionen, men også for fastsættelse af virksomhedernes handelsstrategier.
Derfor gentager jeg vores støtte til de ændringsforslag, der er fremsat af fru Lulling, og jeg vil endnu en gang lykønske hende med arbejdet.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at hylde medlemmernes tilstedeværelse på dette sene tidspunkt, og jeg lykønsker fru Lulling for hendes udmærkede betænkning, der følger op på SLIMinitiativet, der har til formål at forenkle den gældende lovgivning for det indre marked.
Kommissionen har i juni 1997 og inden for rammerne af dette initiativ fremsat to forslag til forordning for Europa-Parlamentet og Rådet for at forenkle de grundlæggende regler for det statistiske system for samhandelen inden for Fællesskabet, Intrastat. Jeg er enig med fru Lulling, når hun taler for en forbedring. Jeg er også enig med hr. Martin. Man må desværre bare ofte konstatere, at statistikkerne ikke svarer til hinanden, når de sammenlignes. Formålet med dette forslag er dog ikke at rette op på denne mangel. Vi tilstræber i øjeblikket at forbedre vores systemer, men for at kunne udbedre den mangel, som de gør opmærksom på, har vi brug for nogle svar. Medlemsstaterne giver os imidlertid ikke nogen svar. Desuden skal disse svar være pålidelige og ikke kun delvise.
Vi må således ikke blande tingene sammen. Det drejer sig her om at forenkle systemet. Bestræbelserne på at forbedre systemet er ikke dækket af nærværende forordningsforslag. Det er desuden opdelt i to dele, nemlig et første forslag, der sigter på at reducere antallet af oplysninger, der indsamles, og et andet forslag, der indfører en forenklet anvendelse af nomenklaturen for goder, der anvendes til at klassificere de goder, der udveksles. De må huske på, at denne nomenklatur i øjeblikket indeholder over 10.000 koder.
Iværksættelsen af Intrastat-systemet i 1993 gjorde det allerede muligt at fritage næsten 60 % af alle erhvervsdrivende i Fællesskabet takket være anvendelsen af statistiske tærskler. De må således tænke på, at enhver bevægelse inden for Fællesskabet, før 1993, det vil sige før det indre marked, var underlagt administrative formaliteter, herunder en moms-indberetning. Det statistiske system byggede på disse momsindberetninger, hvilket er ekstremt tungt, blandt andet for de små og mellemstore virksomheder og selv for mikrovirksomheder.
Formålet med disse to forslag, som De behandler her i dag, er at indføre nye lempelser af disse administrative byrder, for således nå frem til en yderligere reduktion af virksomhedernes indberetningsbyrde. Disse forenklinger indgår i en kortsigtet proces, der ligeledes er genstand for to andre forordninger fra Kommissionen. Disse forordninger er allerede vedtaget og sigter mod iværksættelse af en forenklet indberetning om varernes nettomasse og deres statistiske værdi.
For at svare på nogle af jeres bekymringer, kan jeg sige, at forslagene er et resultat af det, som Kommissionen havde forpligtet sig til inden for rammerne af SLIM-projektet, og udgør de første konkrete lovgivningsmæssige foranstaltninger med henblik på at forenkle lovgivningen vedrørende det indre marked. Men de er også et svar på de talrige klager fra virksomhederne vedrørende den alt for store indberetningsbyrde, herunder problemerne i forbindelse med klassifikationen af produkter i forhold til nomenklaturen for goder.
Jeg kan sige, at så sent som i aften, inden jeg kom til mødet, og selvom dette ikke har noget at gøre med det emne, som vi taler om her, blev jeg ringet op af en industrimand, der var meget utilfreds med dette statistiksystem, fordi det medfører et, ifølge ham, uforholdsmæssig stort arbejde. Kommissionen var således i forbindelse med disse forslag nødt til at finde balancen mellem på den ene side de interesser, som leverandørerne af statistisk materiale om handelen har, og brugernes interesser. Som fru Lulling sagde, står disse interesser ofte i modsætning til hinanden, og de blev helt tydelige i forbindelse med de høringer, som vi foretog, herunder med repræsentanter for europæiske sammenslutninger og nationale administrationer.
Kommissionen lægger stor vægt på at opnå konkrete lovgivningsmæssige resultater inden for rammerne af SLIM. Den glæder sig derfor over Parlamentets støtte til de to forslag.
Kommissionen er i stand til at acceptere alle ændringsforslag fra Deres ordfører, men den kan ikke acceptere ændringsforslag 9 fra hr. Martin, ikke på grund af selve substansen, men fordi det overskrider problemet med nomenklaturen i forslaget til forordning. Ånden i ændringsforslaget er i øvrigt gengivet i andre tidligere ændringsforslag, som Kommissionen kan acceptere. Der er dog ét ændringsforslag fra Deres ordfører, som Kommissionen ikke kan acceptere. Det drejer sig om ændringsforslag 2, afsnit 4.b i del A.1. Kommissionen går, som De selv, ind for en afskaffelse af oplysningen om »leveringsbetingelser«, men denne afskaffelse kan ikke ske straks. Denne oplysning anvendes i øjeblikket af de nationale statistiske institutter til at beregne den statistiske værdi af handelen, som fru Lulling henviste til for lidt siden. Inden denne oplysning afskaffes, skal der indføres en ny beregningsmetode for at undgå problemer med tallene, herunder med hensyn til betalingsbalancen.
Det drejer sig derfor om at indføre en overgangsperiode, således at vi og medlemsstaterne har mulighed for at tilpasse de statistiske systemer.
Under alle omstændigheder, og som konklusion, hr. formand, fru ordfører, mine damer og herrer, deler Kommissionen Deres synspunkt. Vi bør koncentrere os om at foretage forenklinger, for de små og mellemstore virksomheder, ved at indføre tærskler for indsamlingen af visse oplysninger.
Jeg takker for Deres opmærksomhed.

Formanden
Tak hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00 .
(Mødet hævet kl. 23.00)

