3. Myanmar (Burma) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Myanmar (Burma).
Thomas Mann 
Hr. formand! Den 10. december var den internationale menneskerettighedsdag. I mange stater var det ikke nogen festdag, men en sørgedag. Således også i Myanmar, hvor brutale overgreb, drab og tvangsarbejde står på dagsordenen. Hundredtusindvis blev fordrevet eller flygtede fra optøjerne. For første gang i 18 år var der ændringer i regeringen med en personaleudskiftning hos de bevæbnede styrker. Juntachefen, general Than Shwe, blev dog, ligesom hans stedfortræder Maung Aye. EU konstaterede, at menneskerettigheder fortsat overtrædes massivt. For kort tid siden blev burmesere tvunget til at bygge politistationer og bygninger til militæret mod deres vilje. Arbejdere måtte løbe gennem minefyldte områder som menneskelige sporhunde. Dette perfide tvangsarbejde må ikke accepteres. Internationale Røde Kors erfarede også en negativ tilspidsning. Organisationen fik forbud mod at arbejde videre. Den skulle forlade regionalkontoret og efterlade befolkningen uden medicinsk forsyning.
Principielt skal der ydes hjælp udefra til det burmesiske folk, men denne hjælp skal nå direkte frem til befolkningen og må ikke falde i hænderne på regimet. I Myanmar er 30 % af børnene underernæret, samtidig er landet den andenstørste producent af opium. Tusindvis er politiske fanger, og modtageren af Sakharov-prisen, Aung San Suu Kyi, har været i husarrest i de sidste 16 år. Store etniske grupper pines og plages, og enhver opposition kvæles i fødselen.
Vi opfordrer Kina og andre stater til endelig at indstille hjælpen til militærjuntaen og deltage i internationale foranstaltninger, som skal skabe positive ændringer i Myanmar. Aktioner fra ASEAN-staternes side mod de herskende er et vigtigt og nødvendigt skridt. Myanmar har brug for en køreplan for demokrati, for at institutionalisere menneskerettigheder og for at vedtage en konvention, hvor der indledes skridt til indførelse af demokrati. EU, hr. kommissær, skal være meget mere aktiv og måske endda iværksætte sanktioner, således at volden får en ende.
Erik Meijer 
Hr. formand! Lande, der regeres af magthavere, som ikke har fået magten af deres vælgere, men af deres voldsmaskineri, kan være yderst attraktive for udenlandske investorer. Disse høster fordel af lave lønninger, dårlige arbejdsvilkår og en befolkning, som ikke har mulighed for at protestere. Desuden har frie bevægelser, der forsvarer natur og miljø mod kortsynede beslutninger, som på kort sigt kan øge driftsoverskuddet, ikke mulighed for at fungere der. Hvis disse virksomheders vigtigste mål er at holde udgifterne nede og på det internationale marked at høste fordel af de lave udgifter, har Myanmar i mange år været det rette sted for dem. Takket være en sådan international støtte kunne det militære regime i sine første år modstå de indenlandske protester.
Efter at en række store virksomheder presset af protester i deres hjemland har trukket sig tilbage fra Myanmar, har der været stille. Regimet accepterer den lave levestandard og kritikken udefra som uundgåelig, uden at det ændrer noget. Resultatet af valget ignoreres stadig, oppositionslederen er fængslet, og mindretalsbefolkningerne undertrykkes og jages væk som sædvanligt.
Internationale hjælpeorganisationer modarbejdes. Det lykkes endda ikke dette regime at få en politisk tilhængerskare, og det har i mellemtiden ikke noget andet mål end at opretholde sig selv. Hvis ikke nabolandene isolerer Myanmar, hvis ikke våbenleverancerne bringes til ophør, og hvis ikke EU udtrykkeligt kræver, at økonomiske sanktioner overholdes, vil dette regime kunne overleve unødigt længe. Beslutningsforslaget støtter de foranstaltninger, som min gruppe i årevis har opfordret til, og vi støtter derfor gerne dette beslutningsforslag.
Marc Tarabella 
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg talte her i Parlamentet om situationen i Myanmar for lidt over et år siden. Selv dengang dukkede ordene undertrykkelse, regerende militærjunta og foragt for menneskerettigheder ofte op i det, jeg havde at sige.
Situationen har desværre ikke ændret sig. Myanmar gør stadig ikke en indsats for at få magten udøvet på en mere demokratisk måde. Endvidere har Det Nationale Råd for Fred og Udvikling (SPDC) lukket flere af International Røde Kors kontorer og har derved umuliggjort denne organisations humanitære arbejde. Myndighederne i Myanmar forhindrer ikkestatslige organisationer i at arbejde ordentligt, hvilket får mange af dem til at forlade landet igen.
Vi kan heller ikke forstå, hvorfor Indien yder militær bistand. Udråber dette land ikke sig selv til at være verdens største demokrati? Det er det rene og skære vrøvl, og vi fordømmer det. Indien må være klar over, at en sådan militær bistand vil blive anvendt til at undertrykke etniske grupper og politiske modstandere.
Jeg synes, at FN's Sikkerhedsråd over for Myanmar skal træffe stærke foranstaltninger, der fordømmer dette ulovlige regime og opfordrer til genoprettelse af demokrati.
Jeg vil også understrege min tillid til den positive indflydelse, de andre ASEAN-lande kan have. Ved at gøre en indsats for større integration spiller de efter min mening en ikke ubetydelig rolle i forbindelse med menneskerettigheder.
Jeg ville ønske, at Kina og Indien ville spille en lignende rolle i fremtiden, således at det burmesiske regime bevæger sig i retning af demokrati.
Marios Matsakis 
Hr. formand, hr. kommissær! I de senere år har Myanmar med jævne mellemrum været på EU's menneskerettighedsdagsorden og med god grund, for de burmesiske myndigheder udsætter stadig deres borgere for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, herunder tvangsarbejde, forfølgelse af politiske modstandere og tvangsflytninger.
Et grelt eksempel på den anakronistisk mangelfulde holdning, som det dybt irrationelle burmesiske militærregime udviser, er, at lederen af Nationalforbundet for Demokrati (NLD), nobelpristageren og modtageren af Sakharov-prisen, Aung San Suu Kyi, har været i husarrest i de sidste 10 år til trods for et overvældende internationalt ramaskrig. Samtidig med at den burmesiske befolkning lider voldsomt under fejlernæring og sygdom, har den burmesiske regering fundet det klogt at begynde at forfølge repræsentanter for Røde Kors over hele landet.
Under overvejelserne af, hvordan vi kan få det totalitære styre til at forstå vores faste beslutning om at beskytte den burmesiske befolknings menneskerettigheder, er vi nået frem til, at der skal indføres målrettede sanktioner med fokus på juntaens økonomiske indtægter. Desuden opfordrer vi lande, der stadig leverer våben til Myanmar, til at ophøre med det. Tillige forventer vi, at FN's Sikkerhedsråd vedtager en streng, bindende resolution om Myanmar. Vi håber, at Myanmars forblindede militære diktatorer omsider vil se fornuftens og demokratiets lys og overlade magten til en folkevalgt regering.
Alyn Smith 
Hr. formand! De af os, der deltager i disse debatter om menneskerettighederne, vil med beklagelse kunne nikke genkendende til emnet for denne debat. Situationen i Myanmar bliver, som mine kolleger har sagt, værre og ikke bedre, og jeg kan tilslutte mig alt det, der er blevet sagt hidtil.
Dette forslag kunne efter vores mening have været bedre. Der er dog et punkt, som jeg gerne vil fremhæve, og det er det punkt, hvor det erkendes, at sanktionerne mod det regime, der er ved magten, ikke rammer målet og af og til overhovedet ikke overholdes. Rådet må sørge for, at alle medlemsstaterne overholder de sanktioner, som vi har aftalt, og i modsat fald hænge dem, der ikke gør det, ud. Vi må presse vores internationale partnere til at lægge pres på den burmesiske regering.
I punkt 9 står der, at vi ønsker, at sanktionerne udvides, men vi må altid målrette dem mod de specifikke personer i regimet og undgå at ramme Myanmars befolkning, for befolkningens lidelser må være vores største bekymring, ikke vores modvilje mod regimets demokratiske standarder. På det punkt kunne dette forslag godt være bedre.
Vi ønskede en udtrykkelig anerkendelse af Den Internationale Krisegruppes briefing den 8. december, og jeg vil citere den første sætning: "Med stigende tegn på, at en humanitær katastrofe er undervejs i Myanmar, må det internationale samfund gå videre end debatter om landets stærkt undertrykkende politiske system."
Ngo'er, der er aktive på stedet og sammen med Myanmars befolkning er fanget i den store geopolitik, forsøger at forbedre situationen for det ulyksalige lands indbyggere. I alle vores bestræbelser må vi huske på, at vi ikke må undergrave deres uafhængighed, deres bestræbelser eller deres evne til at hjælpe befolkningen. Den nylige lukning af fem centre under Røde Kors, som er en organisation, der fremhæver sin upartiskhed og integritet, er en desperat handling fra den burmesiske regerings side, men den blev gennemført, fordi der var mistanke om, at ngo'erne ligger for tæt op ad vestlig politik. I alle vores aktioner i denne sag må vi sørge for, at vi ikke begrænser deres spillerum.
Samtidig med at min gruppe bifalder og støtter denne beslutning, vil den derfor advare om, at de mennesker på stedet, som forsøger at hjælpe dem, der er mest berørt af situationen, ikke må få deres bevægelsesfrihed indskrænket på grund af vores aktioner.
Bernd Posselt
Hr. formand! Et brutalt, totalitært militærdiktatur, korrupte herskere, opiumhandel, fordrivelser - for nærværende er der over 0,5 millioner fordrevne i landet - og undertrykkelse af mange folk, ikke mindst karenerne. Alt dette har i mere end 40 år kendetegnet den triste situation i Myanmar. Der er dog en ny udvikling i gang, som må vække vores opmærksomhed.
For det første har ASEAN-staterne endelig besluttet at køre frem med en hårdere kurs, og det kan vi kun opmuntre dem til og støtte dem i. Endelig gør ASEAN-staterne deres pligt og begynder at lægge pres på Myanmar. For det andet er det beklageligt, at Indien lader sig fange dybere og dybere ind i et usselt slæng med disse militære herskere. Vi appellerer til det største demokrati i verden, nemlig Indien, om at tage sit demokratiske ansvar alvorligt og sammen med ASEAN og EU støtte demokrati og retsstatslighed i Myanmar og ikke gøre sig til kammerat med et af de mest usle regimer i verden.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
for PSE-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Der er gået halvandet år siden Europa-Parlamentets seneste beslutning, hvor det fordømte krænkelserne af menneskerettighederne i Myanmar. Desværre har intet ændret sig siden da. Militærregimet, som har styret landet i 40 år, ignorerer åbenlyst det internationale samfunds henstillinger. Oppositionspolitikere fængsles og tortureres. Tvangsarbejde og brug af børnesoldater er hverdagskost.
Uddannelses- og sundhedssystemets fuldstændige sammenbrud skaber bekymring. Dødstallene for malaria, tuberkulose og aids stiger voldsomt, samtidig med at regimet forbyder ngo'ers aktiviteter og har lukket Internationalt Røde Kors' hovedkvarter.
Angrebene på og tvangsforflyttelserne af etniske mindretal, som alene i år har berørt over 80.000 mennesker, skal også fordømmes. Hvis vi ikke yder økonomisk bistand, vil organisationer, der kæmper for demokratiet og menneskerettighederne i Myanmar, være dømt til at bukke under. For øjeblikket lader det til, at regimet i Myanmar kun kan formås til at gennemføre ændringer, der fremmer demokrati, med økonomiske sanktioner støttet af en resolution fra FN's Sikkerhedsråd.
Jacques Barrot
Hr. formand, mine damer og herrer! Ligesom de andre EU-institutioner og Parlamentet er Kommissionen meget bekymret over situationen i Myanmar. Det er præcis 15 år siden, Parlamentet tildelte Aung San Suu Kyi Sakharov-prisen. Vi beklager, at den politiske proces i Myanmar har været fuldstændig lammet siden dengang. Det er sandt, at de burmesiske myndigheder ligesom andre udviklingslande står over for store udfordringer, f.eks. at sikre national samling, politisk stabilitet og fremskyndelse af Myanmars økonomiske og sociale udvikling, men det forhindrer ikke, at der oprettes en lovlig civil regering.
Den nuværende regering har mange gange sagt, at den militære myndighed ville blive erstattet af et lovligt, valgt styre på grundlag af køreplanen for Myanmar, men vi er stadig på løftestadiet. Det er for os alle, både observatører og internationale støtter, utænkeligt, at en overgang til et lovligt og demokratisk valgt styre sker uden dialog. En sådan dialog skal samle regering og politiske aktører. Den skal omfatte Myanmars mange etniske minoriteter og gøre en ende på kampene i de områder, hvor disse minoriteter bor.
Ligeledes er en politisk overgang utænkelig, så længe det nuværende regimes politiske modstandere sidder i fængsel eller er berøvet deres frihed, som det stadig er tilfældet med Aung San Suu Kyi og mere end 1.000 af regimets modstandere. Visionen om et demokratisk og fremgangsrigt Myanmar forudsætter også overholdelse af menneskerettigheder. En sådan overholdelse mangler i meget høj grad. På trods af at der eksisterer et civilt samfund, er udøvelsen af grundlæggende rettigheder langtfra sikret. Trusler, tilfældige anholdelser, fængsling af civile for at udøve deres borgerrettigheder og begrænsninger af individuelle friheder fortsætter. Medlemmer af politiske partier er under konstant overvågning af sikkerhedstjenesterne. En del af befolkningen udnyttes af hæren, der anvender dem som tvangsarbejdere. Det siger sig selv, at de begrænsninger, der er pålagt Den Internationale Røde Kors Komité, som De meget rigtigt sagde, er uacceptable. Der er ikke mange tegn på, at regeringen gør noget for at afklare denne situation.
Hvad er EU's holdning til alt dette, mine damer og herrer? Verdenserklæringen om menneskerettigheder og chartret fra Den Internationale Arbejdsorganisation er vores referencepunkter. Den europæiske fælles holdning pålægger begrænsninger på visa og investeringer. Hvad angår handel, nyder Myanmar ikke længere godt af præferencehandelsordningerne i Fællesskabets generelle præferencesystem. Derfor gør det burmesiske regimes art den burmesiske befolkning meget udsat over for fattigdom og sygdom. Kommissionen har derfor besluttet at øge sin bistand betydeligt fra 2007, særlig inden for sundhed og uddannelse. Med den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose og malaria, som hører under FN og medfinansieres af Kommissionen, burde man kunne bekæmpe disse tre sygdomme mere effektivt.
I Myanmars særlige situation kræver ethvert program årvågenhed og engagement. De programmer, Fællesskabet finansierer på ca. EUR 24 millioner, gennemføres af FN-agenturer og internationale ngo'er. Kommissionen har også oprettet et decentraliseret samarbejdsprogram til støtte for det civile samfund. Endvidere er Kommissionen langt den største donor til burmesiske flygtninge i Thailand.
I en kritisk dialog med regeringen vil Kommissionen fortsætte med at minde de burmesiske myndigheder om deres ansvar. Overgangen i Myanmar skal ske, samtidig med at menneskerettighederne overholdes. Aung San Suu Kyi, som har modtaget Parlamentets Sakharov-pris, fører en beundringsværdig kamp, der minder os om dette hver dag.
Hr. formand! Tillad mig på egne vegne at sige, at jeg navnlig har sat pris på disse debatter om menneskerettigheder, særlig debatten om Myanmar. Jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at Kommissionen vil udvise stor årvågenhed og beslutsomhed for at gøre, alt hvad den kan, for at gøre en ende på den nuværende situation i Myanmar.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne, dvs. om et øjeblik.
