Ændring af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er betænkning af Brok og Gualtieri for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta (00033/2010 - C7-0014/2011 - 2010/0821/NLE)).
Elmar Brok
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Euroen er en stor succes. Det er en af de mest stabile valutaer i verden og klarer sig bedre end dollaren på markederne. Vi kan se, at de økonomiske tal, der kommer ud af USA, er langt værre end tallene for Europa. Men eftersom vi ikke har ens vilkår, ser vi stadig, at enkelte dele af euroområdet og enkelte medlemsstater har vanskeligheder, og det skal vi reagere på.
Det er en kendsgerning, at en fiasko for euroen kunne blive ekstraordinært dyr for os alle i det globaliserede system, og jeg vil gerne præcisere, at mit land - der undertiden beskriver sig selv som et land, der har været nødt til i høj grad at ofre sig - er det land eller et af de lande, der får mest ud af euroen. Der er således ikke tale om selvopofrelse. I stedet handler vi også i alle staters fælles interesse - store og små, rige og fattige - og vi er nødt til at virke forenede.
Vi skal også gøre det klart, at vi er nødt til at gøre fælles front for at være troværdige. Vi må ikke gøre det muligt for et kreditvurderingsselskab som Moody's at nedklassificere et land med tre niveauer fra den ene dag til den anden. Når det sker, kommer vi i problemer igen som følge af pres fra USA. Også her skal vi have evnen til at præsentere os selv stærkere som en enhed. Jeg er derfor glad for, at vi på tre måder forsøger at skabe betingelserne for at gøre os troværdige. Der er tale om en opstramning af stabilitets- og vækstpagten med større muligheder for indgreb, en styrkelse af Kommissionens rolle og et varslingssystem, det europæiske halvår, som led i hvilket det på et tidligt stadie skal observeres, om og i hvilket omfang budgetdisciplinen kan og vil blive opretholdt af medlemsstaterne. Alt det vil styrke vores evner, så vi ikke igen ender i en situation som den nuværende, og det vil gøre det muligt at opnå varig troværdighed.
For det andet kan vi ikke komme igennem krisen med budgetdisciplin alene. Vi vil kun komme ud af gældsfælden gennem en kombination af budgetdisciplin og vækst. Derfor giver indsatsen for at fremme vækst og konkurrenceevne mening. Jeg er glad for, at de forslag, der er stillet på området, langsomt ændres, så de ikke er baseret på en rent mellemstatslig tilgang, men i stigende grad også integreres i fællesskabsmetoden, hvor EU har de relevante kompetencer. Resultatet er, at mange af de problemer, som vi her i Parlamentet med rette havde med et bestemt forslag, langsomt løses. Men disse to faktorer - konkurrenceevne og budgetdisciplin - går hånd i hånd.
Min tredje bemærkning vedrører den revision af traktaten, som vi har banet vejen for, og som Det Europæiske Råd kun kan træffe afgørelse om den 24. marts, hvis vi har afgivet vores udtalelse til den tid. Der er stillet forslag om en ændring af traktatens artikel 136, stk. 3. Hr. Gualtieri og jeg, ligesom Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, har den holdning, at det ville være bedre at ændre artikel 136, stk. 1, med en ny ordlyd med henblik på bedre at leve op til vores krav.
Vi ved imidlertid også, at denne tilgang muligvis kunne være sværere at gennemføre, da vi af politiske og tidsmæssige årsager bør sigte mod den forenklede procedure og ikke afholde folkeafstemninger. Hvis det af de nævnte årsager ikke er muligt, bør vi i det mindste sikre, at Rådet forpligter sig til, at den mellemstatslige tilgang i dette tilfælde ikke betyder, at der skabes permanente nye strukturer i EU, men at den som hidtil kun vil blive anvendt som metode, hvis der er brug for banebrydende foranstaltninger. Disse betingelser skal opfyldes for at skabe mulighed for tilslutning i tilfælde af en overgang til fællesskabsmetoden og med henblik på at gennemføre en forbedring af denne art på en sådan måde, at vi kan agere som fællesskab på lang sigt.
Det betyder, at vi også ser svagheden i den mellemstatslige tilgang. En mellemstatslig tilgang har ingen eller stort set ingen parlamentarisk legitimitet og fører til en fuldstændig mangel på manøvreevne på mange områder som følge af kravet om enstemmighed. Det betyder, at fællesskabsløsningen - "Monnet-metoden" - også altid er mere legitim og giver større manøvreevne. Det må vi ikke glemme i forbindelse med denne drøftelse.
Parlamentet ønsker at skabe betingelser, der sikrer, at vi i forbindelse med de foranstaltninger, der træffes på de forskellige områder, anvender tilgangen med at bruge fællesskabsinstitutionerne. I denne henseende er det ikke specielt Parlamentet, det handler om, da vi, når det gælder den mellemstatslige tilgang, højst har ret til at blive hørt. Det, det handler om, er større inddragelse af Kommissionen, som gør det indledende arbejde, gennemfører en evaluering og stiller forslag. Kommissionen bør også stille forslag om en forordning herom med henblik på gennemførelse heraf i fællesskabslovgivningen.
Jeg håber, at Det Europæiske Råd - og jeg byder hr. Corbett velkommen som repræsentant for Det Europæiske Råd - er klar til at skabe de nødvendige betingelser i forbindelse med drøftelserne med os inden den 24. marts og give Parlamentet en forsikring om, at denne tilgang kan anvendes på en sådan måde, at de nødvendige skridt kan tages på en fornuftig måde og på en sådan måde, at vi kan bære vores ansvar sammen.
Roberto Gualtieri
Hr. formand, mine damer og herrer! Det ville ikke være en overdrivelse at sige, at der er tale om en historisk tid i processen med at opbygge Europa. Den økonomiske krise har gjort det klart, at den fælles valuta virkelig har brug for europæisk økonomisk styring, og for første gang træffes der betydelige og innovative foranstaltninger i denne retning.
Samtidig ser vi en farlig tendens til at give den nye styring en mellemstatslig smag, hvilket ikke blot bringer EU's institutionelle struktur i fare, men også gør de nye mekanismer ineffektive.
Den permanente stabilitetsmekanisme er således et spørgsmål af symbolsk og central betydning. På den ene side er etableringen af en permanent stabilitetsmekanisme et vigtigt fremskridt. Parlamentet støtter denne beslutning, selv om det er vigtigt at understrege, at den ikke må udelukke muligheden for at bruge ekstraordinære solidaritetsmekanismer som dem, der er baseret på artikel 122, og som anvendes i øjeblikket.
På den anden side har Det Europæiske Råd, selv om etableringen af en permanent mekanisme således er positiv, valgt at skabe en rent mellemstatslig mekanisme og således på en unik måde nægtet de europæiske institutioner enhver rolle, herunder i proceduren op til etableringen heraf.
Det kan bl.a. give anledning til konflikter under ratificeringsprocessen om hensigtsmæssigheden i den forenklede procedure, da der vel ikke er nogen tvivl om, at en begrænsning af EU's kompetencer ville kræve en almindelig revisionsprocedure. Derudover gælder det, at eftersom traktaten klart angiver to ting, nemlig at den monetære politik i de medlemsstater, der har euroen som valuta, henhører under EU's enekompetence, og at medlemsstaterne i henhold til traktaten skal samordne deres økonomiske politikker i Unionen, ville en mekanisme, der fungerer helt uden for EU's institutionelle struktur næppe være kompatibel med disse principper og ville derfor føre til en begrænsning af EU's beføjelser, hvilket ikke ville være foreneligt med en forenklet revisionsprocedure. Dette problem kunne også blive taget op af en række nationale parlamenter under ratificeringsproceduren, der, som vi ved, vil blive en kompliceret og risikabel proces.
Også af denne grund ville Parlamentet have foretrukket en anden, mere institutionelt hensigtsmæssig og mindre politisk risikabel procedure såsom artikel 352, enten alene eller i kombination med artikel 136. Betænkningen fastlægger dette sort på hvidt, men vi foretrak at koncentrere os om indhold frem for procedurer med henblik på at opnå en realistisk, men målrettet tilgang.
Det centrale punkt er, at den permanente stabilitetsfond vil blive oprettet af medlemsstaterne, fordi det er, hvad de besluttede, men den kan også danne grundlag for en ny struktur uden for EU-institutionerne eller blive en mellemstatslig vogn i EU-toget, som bevæger sig ad den europæiske lovgivnings skinner.
Parlamentet ønsker at yde et bidrag, fordi vi følger sidstnævnte vej. Derfor opfordrede vi i vores betænkning til opfyldelse af to betingelser, nemlig at forslaget om en ændring skal omarbejdes, således at fastlæggelsen af fordelingen i mekanismen på en eller anden måde lægges ind under en EU-procedure, eller at EU-institutionerne i høj grad inddrages i den praktiske gennemførelse af mekanismen og frem for alt i fastlæggelsen af betingelserne.
Hvilke principper og regler bør der fastlægges for bistanden? Hvem skal fastlægge dem og hvordan? Til dette formål har vi brug for en forordning med en almindelig lovgivningsprocedure, og vi venter på at drøfte disse spørgsmål med Det Europæiske Råd og medlemsstaterne.
Maroš Šefčovič
Hr. formand, mine damer og herrer! I dagens sammenhængende verden kan intet land være upåvirket af, hvad der sker i dets nabolande.
Man kan blot se på begivenhederne i Nordafrika og de drøftelser, der netop er blevet afsluttet i Parlamentet, og jeg mener, at hvad der gælder i politikkens verden, helt sikkert også gælder i økonomien.
Krisen har vist, præcis hvor stor risikoen for smitte er - særlig for landene i euroområdet - når en medlemsstat kommer i økonomiske vanskeligheder, og hvor hurtigt det breder sig til resten af landene.
Sidste år viste vi vores vilje til at gøre det nødvendige for at forsvare den fælles valuta. Midlertidige instrumenter som den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet og den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme har vist deres værd, men tiden er inde til en permanent løsning.
Derfor skal vi som supplement til vores styrkede økonomiske styringssystem, der blev lanceret i januar 2011 med den første årlige vækstundersøgelse, etablere en robust institutionel og finansiel mekanisme til håndtering af eventuelle fremtidige kriser.
Derfor støtter Kommissionen en begrænset ændring af traktatens artikel 136. Jeg ved, at nogle af medlemmerne er skuffede over denne tilgang. Jeg må sige, at Kommissionen deler deres skuffelse. Som begge ordførere, hr. Brok og hr. Gualtieri - som jeg gerne vil takke for deres fremragende samarbejde i denne sag - og helt sikkert størstedelen af Parlamentet ville vi have foretrukket, at Unionen havde fuldt ansvar for denne permanente mekanisme.
Men vi forstår, hvorfor medlemmerne af euroområdet valgte en mellemstatslig mekanisme på dette stadie. Medlemmerne kan dog være sikre på, at Kommissionen fuldt ud vil være involveret i arbejdet med at etablere den kommende stabilitetsmekanisme med finansministrene i euroområdet, og vi er klar til at bidrage med vores ekspertise i forvaltningen af stabilitetsfonden, hvis det bliver nødvendigt, ligesom vi gjorde for Grækenland og Irland.
Samtidig vil Kommissionen bestræbe sig på at sikre, at EU's kompetencer ikke påvirkes på nogen måde.
Især valgte kommissionsformand Barroso - som medlemmerne ved - ikke at tilslutte sig denne erklæring, selv om de europæiske stats- og regeringsoverhoveder blev enige om, at artikel 122, retsgrundlaget for den europæiske finansielle stabilitetsmekanisme, ikke længere skulle bruges til at opretholde finansiel stabilitet i euroområdet som helhed. Derfor taler vi ikke i den forbindelse om Det Europæiske Råds konklusioner, men derimod om erklæringen fra stats- eller regeringsoverhovederne. Kommissionen opfatter det som en rent politisk erklæring, der ikke har indflydelse på EU's kompetencer.
Kommissionen vil også træffe de nødvendige foranstaltninger, både lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige, for at sikre, at den nye mekanisme fungerer i fuld harmoni med EU's ansvar for samordning og overvågning af de økonomiske og finansielle politikker i alle medlemsstaterne.
Jean-Paul Gauzès
Hr. formand, hr. rådsformand, fru kommissær! Som ordfører for Økonomi- og Valutaudvalgets udtalelse er jeg naturligvis enig i det, hr. Brok sagde.
Jeg vil blot henlede medlemmernes opmærksomhed på to punkter. Det vigtige i dag er at opnå retssikkerhed. Med andre ord bør der ikke være debat om retsgrundlaget for foranstaltninger, der måtte blive truffet på europæisk niveau, hvad enten det er på mellemstatsligt eller europæisk niveau; vi foretrækker naturligvis fællesskabsforanstaltninger.
Hvorfor har vi brug for denne retssikkerhed? Fordi Europa og euroområdet er under konstant pres fra markederne. Vi må ikke ødelægge markederne, men vi kan forsøge at få dem under kontrol. Med dette for øje skal vi fjerne usikkerheden samt holde op med at udskyde beslutninger hver dag og konstant spekulere på, om vi kan træffe beslutninger eller ej.
Det er derfor et hastespørgsmål, at kommissæren efterkommer Parlamentets opfordring, og at vi hurtigt ændrer traktaten for at sikre denne retssikkerhed, som er nødvendig for at kunne reagere effektivt på de vanskelige økonomiske omstændigheder, som vi står over for.
Edward Scicluna
Hr. formand! Vi er alle enige om, at der skal være en permanent finansiel mekanisme for landene i euroområdet. Mekanismen skal mobilisere finansiering under strenge betingelser til gavn for de medlemsstater i euroområdet, der står over for alvorlige finansielle problemer, således at euroens stabilitet sikres. Problemet er, at selv om alle støtter dette koncept, er det ikke defineret nogen steder i Rådets forslag. Vi har et forslag, der forklarer, hvorfor og af hvem denne mekanisme skal finansieres, men det fastlægger ikke, hvem der vil få gavn af det. Parlamentet gør det, som Rådet ikke gjorde. Det fastlægger klart, hvem modtagerne er, og specificerer, at det skal gælde alle medlemsstaterne og ikke blot euroområdet som helhed. Hvad sker der, hvis et lille land kommer i krise, men ikke er stort nok til at have negativ indflydelse på euroens styrke? Som det ser ud nu, giver udkastet til Rådets afgørelse ikke nogen retlige garantier for, at et land i dette tilfælde ville have adgang til mekanismen. Små medlemsstater vil bidrage til fonden uden at kunne få adgang hertil i tilfælde af en finansiel krise. Det er uacceptabelt, og det ville være i strid med EU's princip om solidaritet. Det svarer til at betale for en forsikring, som man aldrig kan få udbetalt. Derfor bifalder jeg betænkningen, der klart anfører, at ingen medlemsstat, der har euroen som valuta, kan blive udelukket fra adgang til mekanismen på grund af sin størrelse. For det andet er der spørgsmålet om renter, der ikke bør beregnes på grundlag af sanktionerende satser, som det sker i Irland og Grækenland. Rådet skal derfor undersøge spørgsmålet i lyset af punkt 14 og følge Kommissionens program i denne henseende såsom instrumenterne til betalingsbalancestøtte og makrofinansiel bistand. Den kendsgerning, at der kun anvendes en mellemstatslig tilgang til et så vigtigt emne, er bekymrende. Kommissionen skal i højere grad inddrages i at udarbejde forordninger, der styrer, gennemfører og overvåger mekanismen. Derfor er jeg meget tilfreds med Parlamentets arbejde med udkastet, og jeg mener, at det er vigtigt, at Rådet accepterer det, som det er, og som det er blevet vedtaget i de to parlamentariske udvalg.
Paulo Rangel
Hr. formand! Det første punkt, der efter min mening skal understreges her, er en udløber af det, som min kollega, hr. Brok, sagde om inddragelsen af EU-institutionerne, og det, Parlamentet opfordrer Rådet til med betænkningen, nemlig at EU-institutionerne og fællesskabsmetoden inddrages i at løse spørgsmålet om den permanente stabilitetsmekanisme i form af stabilitetsfonden. Betænkningen opfordrer specifikt til denne inddragelse, mens den samtidig respekterer Kommissionens rolle. Det er afgørende for Parlamentet, og jeg mener, at det er afgørende for mekanismen.
Det andet punkt - et punkt, der er meget vigtigt for os - er, at stabilitetsfonden kun er en af faktorerne. Økonomisk styring og potentielt EU-anliggender er andre faktorer i at løse den finansielle og økonomiske krise, der på nuværende tidspunkt hærger visse af medlemsstaterne i euroområdet, og derfor bør Rådet være bevidst om, at fonden ikke løser alt alene, og at den skal integreres i de økonomiske styringsmekanismer og i Europa 2020-strategien for vækst.
Når det nu er sagt, vil jeg gerne fremhæve tre meget vigtige punkter i betænkningen, nemlig betragtning 6, som sikrer inddragelse af alle medlemsstater uanset deres størrelse; betragtning 12, ifølge hvilken medlemsstater ikke kan udelukkes fra adgang til mekanismen på grund af sin størrelse; og betragtning 14, som jeg opfatter som den vigtigste, da den fastlægger, at rentesatser skal tilbydes på gunstige vilkår, således at der ikke sker en gentagelse af situationen i Grækenland og Irland, hvis problemer ikke løses af bistand fra EU eller Den Internationale Valutafond. Det er afgørende, at der tilbydes gunstige vilkår og en "back-to-back"tilgang uden en margen over låneomkostningerne, således at den finansielle krise i de mest udsatte medlemsstater kan afhjælpes.
Enrique Guerrero Salom
Hr. formand! Jeg vil gerne understrege betydningen af høringen af Parlamentet. Det er den første reform af Lissabontraktaten, siden den blev vedtaget og trådte i kraft. Det er et skridt imod opbygningen af den økonomiske styring af Unionen, og det er sandsynligvis det første eksempel på, hvordan eventuelle fremtidige reformer af traktaten vil omfatte visse elementer af den økonomiske styring.
Parlamentet skal efter min mening gøre det nødvendige, dvs. etablere mekanismen, for at bidrage til at iværksætte den finansielle stabilitetsmekanisme og samtidig sikre, at det nødvendige sker på den bedste og mest ønskværdige måde.
Vi har brug for en stabil mekanisme, hvilket betyder, at den vil kunne forebygge og afskrække fra spekulation og have manøvreevne, når det er nødvendigt. Det bør være en sikker mekanisme med det retsgrundlag, som den nuværende midlertidige mekanisme ikke har, og den bør have tilstrækkeligt økonomisk omfang.
Jeg støtter derfor den forenklede procedure, selv om det ville være at foretrække, at det bliver et undtagelsesvist skridt; at reformerne får en anden form; at fællesskabselementer inddrages i den mellemstatslige tilgang med en afgørende rolle for Kommissionen; og endelig at Parlamentet får beføjelser, når det gælder ansvar.
Endelig håber vi efter vedtagelsen af vores betænkning i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, at Rådet vil være lydhørt over for vores opfordring, da vi mener, at den vil styrke den permanente stabilitetsmekanisme og således bidrage til den økonomiske styring af Unionen.
Andrew Duff
Hr. formand! Premierministeren har fortalt os, at vi skal gøre det nødvendige for at stabilisere euroen, men faktisk er dette kun det minimum, der er brug for.
ALDE-Gruppen ser det blot som et første skridt i en række foranstaltninger, der i sidste ende vil føre til etableringen af en sammenhængende og troværdig økonomisk styring. Nøglen er tydeligvis, at mekanismen er udformet således, at den fremover fuldt ud kan inddrages i EU-systemet. Det er vigtigt, at Kommissionen inddrages i mekanismen, og frem for alt at reglerne for driften af mekanismen, herunder betingelserne om streng konditionalitet, reguleres i en forordning, der foreslås af Kommissionen og vedtages af Parlamentet og Rådet som led i den fælles beslutningsprocedure.
Der er tale om den første betydelige ændring af Maastrichttraktaten om Den Økonomiske og Monetære Union. Det er afgørende, at vi gør det rigtigt. Jeg stoler på, at hr. Brok og hr. Gualtieri vil forhandle videre på Parlamentets vegne inden den 24. marts.
(Taleren accepterede at tage et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort, i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
William
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge taleren om følgende. Hvilket mandat har EU og Kommissionen efter hans mening til økonomisk styring? Er taleren ikke enig i, at det parti, som han repræsenterer, i fravær af et mandat hverken er liberalt eller demokratisk?
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til the Earl of Dartmouth, at mandatet til opbygningen af Den Økonomiske og Monetære Union klart blev fastlagt i Maastrichttraktaten, som blev forhandlet på plads af en konservativ britisk regering og bekræftet af parlamentet i Westminster ved flere på hinanden følgende lejligheder. Jeg må sige, at hvis de britiske medlemmer tror, at de kan lege med den fælles valutas fremtid, begår de en stor fejltagelse.
Gerald Häfner
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener helt alvorligt, at vi kan sige, at vi i Europa står ved en skillevej, og det er en skillevej, hvor to alvorlige kriser kræver vores indsats på samme tid.
Den første er den økonomiske og finansielle krise og i kølvandet herpå også eurokrisen - efter min mening dramatiske konsekvenser af en ensidig og ubæredygtig udviklingsmodel, der er baseret på gæld og deregulering, som i vores medlemsstater og hele Europa i stigende grad har ødelagt bæredygtigheden og den sociale samhørighed og potentialet i de offentlige budgetter som grundlag herfor.
Den anden store krise, som vi er meget mindre bevidste om, er det, jeg opfatter som en demokratisk og legitimitetsrelateret krise, som er forbundet med den kendsgerning, at vi er i stand til at træffe flere og flere beslutninger, ikke i nationalstaten, men uden for denne, hvilket, eftersom det er forbundet med mindre og ikke mere demokrati, fører til, at vi mister folkets støtte og accept. Vi bør derfor meget nøje overveje det, vi gør.
Vi mener, at vi har brug for en stabilitetsmekanisme, men vi mener, at denne ikke rækker langt nok, da den behandler symptomerne og ikke årsagerne. Indgrebet er ensidigt og påvirker de offentlige udgifter, lønningerne, pensionerne og den sociale velfærd. De enorme fortjenester, der er opnået, og som fortsat opnås, som følge af spekulation, og den stadig mere ulige fordeling af velstand og indkomst i Europa håndteres ikke. Vi opfordrer ikke dem, der har opnået fortjeneste af en sådan spekulation, til at betale, og det betyder, at vi ikke går langt nok.
Min anden pointe er, at det, vi gør her, er at indføre en mekanisme uden for fællesskabsmetoden. Men Europa er netop modellen for, hvordan et sådant samarbejde mellem stater på deres eget frie initiativ kan baseres på social samhørighed og mere demokrati. Gennem Lissabontraktaten lovede vi at udarbejde kommende revisioner af traktaten ved hjælp af konventmetoden, således at de på den måde ville blive genstand for intensive demokratiske drøftelser. Nu gør vi det modsatte med den allerførste revision af traktaten. Vi ønsker denne stabilitetsmekanisme, men vi ønsker den ikke på bekostning af europæisk demokrati og borgerdeltagelse og på bekostning af fællesskabsmetoden. Vi ønsker den ikke i form af en tilbagetrækning til det mellemstatslige Europa, men som et fremskridt imod et mere fællesskabspræget Europa med øget deltagelse og mere demokrati.
Vi har derfor stillet ændringsforslag herom både til indholdet og metoden. Vi er i tæt kontakt med ordførerne. Vi har besluttet ikke at afholde den endelige afstemning i dag. Jeg håber, at de fremskridt, der er opnået i løbet af de seneste dage, vil betyde, at vi i sidste ende vil kunne give vores godkendelse. Vi vil dog kun give vores godkendelse, hvis denne aftale bringer os fremad og ikke fører til tilbageskridt i vores opbygning af et fællesskabspræget, demokratisk og socialt Europa.
Ashley Fox
Hr. formand! Min gruppe støtter med glæde traktatændringen som foreslået af medlemsstaterne. Det gør vi, fordi vi ønsker, at euroen skal overleve, og at de lande, der bruger den, skal blomstre. Vi i Det Forenede Kongerige er glade for, at vi ikke er en del af euroområdet, men vi ønsker euroområdet alt godt.
Om end vi støtter traktatændringen, støtter vi ikke betænkningen, da vi her har en ønskeliste over unødvendige ændringer, som vi har fundet på i sidste øjeblik. Det er virkelig beklageligt, at Parlamentet opfører sig sådan.
Denne pusten sig op er så meget desto mere uforståelig, i lyset af at vi vil stemme om udtalelsen, blot timer inden Det Europæiske Råd formelt godkender traktatændringen. Tror nogen her virkelig på, at Rådet lytter til os? Hvis Parlamentet ønsker at blive taget alvorligt, skal vi standse dette spil for galleriet og i stedet begynde at skabe resultater for borgerne i vores medlemsstater.
Lothar Bisky
Hr. formand! Jeg finder det bemærkelsesværdigt, at der nu er uro i størstedelen af grupperne i Parlamentet, når det gælder godkendelsen af anvendelsen af den hurtige procedure for ændringen af artikel 136 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Betænkningen bekræfter klart vores forventninger som medlemmer af Parlamentet om, at en eventuel fremtidig krisestyringsmekanisme ikke vil skabe parallelle strukturer uden for Unionen, og at der bør opretholdes parlamentarisk demokratisk overvågning på alle stadier. Jeg er dog ikke helt overbevist i denne henseende.
Hr. Barroso gjorde det klart i går, at han støtter både målet om social samhørighed i Unionen og fællesskabsmetoden. Alle talerne var enige med ham. Hidtil er det dog ikke udmundet i et beslutningsforslag, og det forekommer mig som en mangel. Det, vi har - eller ikke har - er Merkel-Sarkozy-pagten. Det vækker min mistro og en vis grad af skepsis.
For min gruppes vedkommende er det klart, at vi ikke kan godkende en politik, der sigter mod at konsolidere budgettet ved hjælp af yderligere nedskæringer på det sociale område. Parlamentet skal først have lov til at stemme om de specifikke forslag vedrørende Unionens fremtidige økonomiske og monetære politik og de relaterede mekanismer, da de er, hvad dette i bund og grund handler om. Det er så afgørende en beslutning, at den ikke bør træffes på grundlag af "et europæisk dekret", men udelukkende i overensstemmelse med den konventmetode, der er fastlagt i traktaten.
Min gruppe kan således ikke stemme for det, der ellers på mange måder er en positiv betænkning. I sidste ende ville det til trods for konstante forsikringer om det modsatte naturligvis danne præcedens.
Godfrey Bloom
Hr. formand! Jeg har været her i seks et halvt år, og jeg har hørt meget vrøvl. Jeg har dog aldrig hørt så meget vrøvl som i dag.
For mange år siden underviste jeg i dette emne på Cambridge University, og jeg vil foreslå medlemmerne at læse nogle af mine gamle forelæsningsnotater. Ingen af medlemmerne lader til at forstå begrebet internationale penge. Hr. Brok, som ikke har lagt telefonen fra sig, siden han kom, fordi han kun kom her for at lytte til sig selv, var temmelig interessant. Han indledte drøftelserne med at sige, at euroen var en stor succes. Man undrer sig over, hvilken planet hr. Brok lever på. Vorherre bevares! Det er en katastrofe.
Hvis han mener, at det er så stor en succes, ville jeg foreslå ham at tale med de millioner af arbejdsløse hovedsagelig unge på Den Iberiske Halvø, i det sydlige Italien og i resten af Europa, der lider under denne skammelige, svigagtige og løgnagtige valuta, som den europæiske befolkning er blevet påtvunget mod deres vilje.
Der er ikke noget mandat, hr. Duff. Der er ikke noget mandat - jeg kan godt se det blå kort. Der er ikke noget mandat til det. Den britiske befolkning har ikke fået lov til at stemme om hele EU-affæren, og det er der heller ingen andre, der har. Denne latterlige valuta, der omfatter mange forskellige økonomier på en baggrund af fejlagtige idealer, kan kun overleve på en måde - og hvis medlemmerne forstod internationale penge i noget som helst omfang, ville de forstå det - og det er ved at have en finansiel, central, statisk skattepolitik. Hvis Parlamentet tror, at der er mandat til det, er det en skændsel.
(Taleren accepterede at tage et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort, i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge hr. Bloom, præcis hvordan hans svada blev modtaget på Cambridge. Jeg kan ikke forestille mig et hold af økonomistuderende, der ville tolerere en så tåbelig og umådeholden omgang vrøvl. Jeg vil også gerne spørge ham, om han ikke mener, at der er arbejdsløshed i Det Forenede Kongerige. Kender han ikke til Det Forenede Kongeriges uforholdsmæssig store underskud? Er han ligeglad med, at inflationen i Det Forenede Kongerige er højere end i euroområdet, og at pundet er en skrøbelig valuta?
Godfrey Bloom
(EN) Hr. formand! Jeg må sige til hr. Duff, at en del af holdet på daværende tidspunkt, i midten af 1990'erne, var en smule skeptisk over for mine holdninger. Jeg tager stadig tilbage for at deltage i dimittendmiddage, og de fleste af dem kommer op til mig og siger "Godders! Du havde ret!".
Og det har jeg! Jeg havde i høj grad ret, havde jeg ikke?
(Bifald)
Andrew Henry William Brons
(EN) Hr. formand! Briterne har tendens til at opfatte stabilitetsmekanismen som noget, der intet har med os at gøre, blot fordi vi står uden for euroområdet. Jeg mener, at det ville være en stor fejltagelse.
Der er ingen tvivl om, at mange britiske politikere, her og derhjemme, gerne ville have Det Forenede Kongerige til at tilslutte sig euroen. Alle partier lovede, at der skulle være en folkeafstemning inden et hvilket som helst forsøg på at tilslutte sig euroen, men vi ved alle, hvad løfter om folkeafstemninger er værd i Det Forenede Kongerige. Både Labour og Det Konservative Parti lovede, at der skulle afholdes en folkeafstemning om Lissabontraktaten. Førstnævnte krøb uden om den på det falske grundlag, at forfatningstraktaten og Lissabontraktaten var forskellige; sidstnævnte krøb uden om sine forpligtelser på det grundlag, at Lissabontraktaten var ratificeret, og at der derfor ikke kunne afholdes en folkeafstemning. Derudover har den nuværende regering besluttet, at der ikke vil blive afholdt en folkeafstemning om denne traktatændring.
Den foreslåede traktatændring fastlægger et omfattende bidrag til stabilitetsmekanismen fra de lande, der står uden for euroområdet. Hele stabilitetsmekanismen er naturligvis en indrømmelse af den indbyggede fejl i euroeksperimentet. En valutas værdi bør afspejle den relative værdi af et lands import og eksport - økonomiens tilstand. En fælles valuta kan ikke nøjagtigt afspejle tilstanden i 17 - eller i sidste ende 27 - forskellige økonomier. Vores prioritet må være at sikre, at dette skandaløse eksperiment aldrig udvides til at omfatte Det Forenede Kongerige.
Carlo Casini
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det mærkelige ved Rådets forslag er, at når det er blevet godkendt, vil det bane vejen for oprettelsen af en permanent stabilitetsmekanisme gennem et folkeretligt instrument og således uden direkte forbindelse til Unionens institutionelle struktur.
Denne kendsgerning gav anledning til stor bekymring i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som jeg er formand for, og som har til opgave at holde øje med sammenhængen i Unionens institutionelle ramme. Udkastet om den forenklede revisionsprocedure gav således anledning til livlig debat, hvor argumenter baseret på de solide principper i processen med europæisk integration kom op imod pragmatisme og realpolitik.
Kort sagt mener Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, at Parlamentet for at drøfte forslaget til en traktatændring skal vurdere den sammenhæng af økonomisk styring, som forslaget falder ind under. Vi skal vide mere om, hvordan den kommende mekanisme vil hænge sammen med de eksisterende institutionelle strukturer. Det ville være en fejl at skabe tvillingestrukturer, der på lang sigt ville indebære en risiko for, at Unionen går i opbrud.
Forslagene i betænkningen af hr. Brok og hr. Gualtieri sigter mod at bygge hensigtsmæssige broer mellem Unionens institutionelle struktur og den nye mekanisme. Derudover vil jeg gerne understrege, at Rådet skal opfatte disse spørgsmål som afgørende for det harmoniske samarbejde mellem de europæiske institutioner.
Jeg opfordrer derfor på det kraftigste Det Europæiske Råd til at efterleve dette krav og tage vores drøftelser forud for vores afstemning den 24. marts i betragtning. Mens vi venter på et positivt tegn, vil jeg gerne udtrykke min taknemmelighed over det fremragende arbejde, som ordførerne, hr. Brok og hr. Gualtieri, har gjort.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Jeg er absolut ikke i tvivl om, at Europa har brug for en permanent stabilitetsmekanisme. Jeg har kæmpet mange politiske kampe og i forbindelse med folkeafstemninger kæmpet for demokratisk legitim fællesskabsbeslutningstagning. Jeg har derfor store forbehold over for den traktatmekanisme, som statsoverhovederne foreslår med henblik på etablering og forvaltning af den europæiske stabilitetsmekanisme.
Jeg vil på det kraftigste opfordre statsoverhovederne til at overveje konsekvenserne for Europa nøje, hvis de afviser den brede konsensus i det direkte valgte Parlament. Ja, vi har brug for en hurtig beslutning, men når det gælder et så grundlæggende spørgsmål, skal vi overholde traktaterne. Den bekymring, som ingen giver udtryk for, er, at en ændret ordlyd eller et skift til den almindelige lovgivningsprocedure kan udløse en folkeafstemning i Irland. Min reaktion som demokrat er helt enkelt. Og hvad så? Jeg respekterer folket. Jeg frygter ikke folket. Jeg tror på, at Irland er et modent demokrati, der er i stand til at erkende, hvori vores bedste interesse ligger, og det er i hjertet af Europa.
Sharon Bowles
(EN) Hr. formand! Reaktionen på de suverænitetsrelaterede aspekter af den økonomiske krise var langsom. Først straffede markederne uhensigtsmæssige reaktioner. På det seneste har der været et pusterum. Nu er visse obligationsrenter igen på vej op i det uholdbare område.
Det har vist sig, at de redningsforanstaltninger, der blev truffet, bør ændres, og selv med den bedste vilje tvivler jeg på, at næste forsøg vil blive 100 % korrekt eller fremtidssikret.
Vi har derfor brug for en permanent finansieringsmekanisme, der er fleksibel, ikke mindst for at give mulighed for hurtige indgreb, hvis det er den mest effektive løsning. Det er ikke så tosset en idé. IMF gør det. Men der skal naturligvis være grænser, prioriteter og styring.
Vi har derfor brug for en traktatændring, der muliggør udvikling, ikke en traktatændring, der fører til forvirring omkring, hvad "nødvendigt for at sikre stabiliteten i euroområdet som helhed" indebærer, og som minimum er forbundet med forskelsbehandling på grund af størrelse.
Selv stærke lande i euroområdet har brug for stabilitetsmekanismen på grund af banksystemets og den suveræne gælds indbyrdes sammenhæng. Det er ikke nogen tilfældighed, at ECB opfordrer til en fond, der er stor nok til at håndtere rekapitalisering af banker i euroområdet.
For så vidt angår rentesatser, skal der opnås en balance mellem bæredygtighed og moralsk risiko, men holdningen i sidste ende må ikke være, at medlemsstaterne inddriver renter, som i høj grad overstiger udgifterne.
Vicky Ford
(EN) Hr. formand! Traktatændringer er et følsomt emne i min medlemsstat, hvor Lissabontraktaten til trods for løfter om det modsatte blev vedtaget uden folkeafstemning. Men jeg forstår, hvorfor krisen i euroområdet får Rådet til at etablere en permanent stabilitetsmekanisme, og selv om Det Forenede Kongerige ikke er medlem af euroområdet, ønsker vi stadig økonomisk succes for euroområdet. Af disse årsager har min regering sagt, at den ikke vil blokere for den traktatændring, der er nødvendig for at etablere mekanismen. Beslutningen går imidlertid længere end det, og vi ved historisk, at anvendelsen af vagt sprogbrug fører til usikkerhed.
Betragtningerne rejser spørgsmålet om eurobonds på en vag måde og uden detaljer. Medlemmerne fra min gruppe er bekymrede. Er der tale om en overdragelse af den suveræne ret til at forvalte landenes egne statskasser? Hvad med spørgsmål om moralske risici?
Som opsummering vil jeg sige, at vi ikke vil stemme imod den traktatordlyd, der blev vedtaget af medlemsstaterne, og som specifikt indebærer muligheden for at skabe denne mekanisme, men vi kan ikke støtte beslutningen med dens snigende, vage koncepter.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Hr. formand! Det er kun lidt over et år siden, at Lissabontraktaten trådte i kraft. Alligevel er vi allerede i gang med den anden traktatændring. Egentlig synes jeg, det er meget tankevækkende, at Lissabontraktaten åbenbart var så dårlig, at den skal ændres hele tiden. Og hvorfor bliver den så ændret? Og hvordan bliver den ændret? Ikke ved hjælp af den almindelige procedure, men ved hjælp af en særlig "fast track"procedure. Hvorfor? Er det, fordi traktatændringen er betydningsløs? Nej, tværtimod! Alligevel skal det gå så stærkt, at der ikke er reel mulighed for at inddrage befolkningen i en grundig debat.
Da Lissabontraktaten skulle sælges til befolkningerne, var et af argumenterne, at den ville give Parlamentet mere indflydelse. Men den foreslåede ændring vil betyde, at store beslutninger kan træffes på EU-plan, uden at Parlamentet kan gøre hverken fra eller til. Og hvad vil den traktatændring så føre til? Her er vi helt enige med den europæiske fagbevægelse ETUC. Traktatændringen vil bane vejen for topstyrede indgreb i de kollektive overenskomster overalt i Europa og dermed for forringelser af lønmodtagernes vilkår. Er der virkelig nogen, der tror, at det er på den måde, at befolkningerne vindes for et fælles europæisk projekt? Tak for ordet!
Morten Messerschmidt
(DA) Hr. formand! Det helt overordnede ord, jeg sidder med, når jeg læser denne betænkning og denne ændring af traktaten, er, at der er tale om en grundlæggende fornærmelse - en fornærmelse af vælgerne, som nu for anden gang må se sig fuldstændig tilsidesat ved den traktat, som de i første omgang overhovedet ikke blev spurgt, om de ønskede. Det er en fornærmelse af skatteyderne, særlig i Nordeuropa, som bliver pålagt at betale for det overforbrug, der har været tale om i en række af de sydeuropæiske lande. Og der er tale om en grundlæggende fornærmelse af de sydeuropæiske økonomier, som må få den opfattelse, at der er tale om pengemangel i de pågældende lande. Det er ikke tilfældet! Det, der er problemet i de pågældende lande, er strukturmangler. Disse lande bør gennemgå en række strukturelle reformer, hvis de skal passe ind i den model, som euroen tilsiger og tilstræber. Kun ved at ændre deres finanspolitik i retning af Tyskland vil disse lande kunne få gang i deres økonomi. Det kan man lige så godt sige rent ud, og at give dem stadig flere penge og stadig billigere lån vil kun forlænge smerten. Tak, hr. formand!
Francisco Sosa Wagner
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige, at jeg er enig med de medlemmer, der har talt her til morgen, og som insisterer på respekt for Parlamentet og Kommissionen.
Derfor vil min beskedne stemme for forslaget afhænge af, om Det Europæiske Råd er klar til at acceptere disse institutioners rolle. Det skyldes, at de nye mekanismer, vi taler om, skal være en betydelig komponent i den økonomiske styring, som føres af et EU, der er i stand til at sikre sammenhæng mellem en fælles økonomisk politik, der skal fastlægge klare, præcise og begrænsede mål, og stabilitetsinstrumentet. Med andre ord skal vi for enhver pris sikre, at den indsats, som vi er involveret i, ikke ender med at gå ned ad den mellemstatslige vej, som er en blindgyde, eller som domineres af blot nogle få lande, da det ville forhindre reformen.
Europa opbygges én mursten ad gangen, og der er her tale om en mursten, der vil styrke og afbalancere den skrøbelige bygning.
Werner Langen
(DE) Hr. formand! Vi må ikke under disse drøftelser glemme, at vi har at gøre med en forenklet revisionsprocedure for traktaten i henhold til artikel 136, og at vi som Parlament - i forbindelse med uanset hvilken mekanisme - i højere grad skal inddrages. Det er udgangspunktet. Der er fremlagt en ønskeliste i denne henseende. Jeg vil gerne give min specifikke opbakning til hr. Brok, når han siger, at Kommissionen og Parlamentet skal deltage. Det er årsagen til, at vi har denne drøftelse og ikke vil træffe en afgørelse før den 24. marts, således at Rådet har en chance for reelt at sikre denne deltagelse.
Den fulde inddragelse af Kommissionen giver anledning til spørgsmål, eftersom Kommissionen ikke hidtil har opfyldt sine forpligtelser til at fungere som traktatens vogter ved at undlade at indlede procedurer. Medlemsstaterne selv har heller ikke opfyldt deres forpligtelser. Det er derfor afgørende, at vi i denne forenklede revisionsprocedure for traktaten tager et nyt skridt hen imod gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union.
Jeg har også en idé om, hvordan det kan sikres. Det indebærer, at Kommissionen forbereder alt - herunder forslag og udkast - for Rådet, og at Rådet efterfølgende forpligtes til, som i forbindelse med den monetære dialog, som vi har med den uafhængige Europæiske Centralbank, at underrette Parlamentet og drøfte sagerne med Parlamentet. Det ville være en fornuftig tilgang.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Ud fra et retligt synspunkt er traktatændringen afgørende for indførelsen af en fast eurobond. Den er også uden tvivl nødvendig for indførelsen af en stabilitetsmekanisme for euroområdet.
En mekanisme for gensidig bistand kan, hvis den fastlægges på en hensigtsmæssig måde, binde Unionen sammen og føre til øget integration og solidaritet mellem medlemsstaterne. Men vi skal helt sikkert ikke stoppe der. Hvis mekanismen skal fungere, skal samordningen forbedres på det økonomiske område, men også inden for socialpolitikken.
Samtidig mener jeg, at hensigten om at etablere en stabilitetsmekanisme uden for systemet med europæiske institutioner er et dårligt signal. Den mellemstatslige eller endda privatretlige karakter af den foreslåede mekanisme kan sætte det europæiske integrationsprojekt flere år tilbage.
Jeg vil derfor opfordre ikke blot Kommissionen, men især medlemsstaternes repræsentanter, til at opgive disse tanker. Hvis vi skal udnytte krisen bare lidt positivt, skal vi opfatte den som en chance for at mobilisere og ikke opsplitte. Etableringen og driften af en permanent stabilitetsmekanisme bør finde sted i tættest mulig sammenhæng med EU's rammer og bør omfatte de institutionelle procedurer for udvidet samarbejde.
Jeg vil gerne afslutningsvis give udtryk for håb om, at kun de gode signaler fra det indgivne forslag vil blive realiseret.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Vi er i færd med at ændre Lissabontraktaten, som vi faktisk først vedtog for nylig. Det bør måske få os til at overveje, om traktaten, som i den grad blev blæst op og udråbt til et universalmiddel til løsning af alle Europas problemer, har vist sig at være fuldstændig overvurderet.
Krisen, som i øjeblikket er et problem for Unionen, kræver målrettede foranstaltninger. Men spørgsmålet er, om Kommissionens og Rådets udkast virkelig er en god løsning. Det handler ikke blot om euroområdet, da det kommer til at påvirke de lande, der står uden for området. Hvad mere er, vil disse lande - herunder mit eget land, Polen - i bund og grund blive påtvunget beslutninger, der træffes uden deres indflydelse. Det er ikke et godt signal for borgerne, som engang fik at vide, at Lissabontraktaten ville være et universalmiddel til løsning af alle problemer.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Jeg har tre bemærkninger. For det første skabes underskud ikke af valutaer. De skabes af regeringer og overforbrug. Jeg mener, at det måske er dårlige nyheder for hr. Bloom, som talte tidligere, for hvis han havde ret, og ansvaret lå hos valutaerne, ville det være ekstremt dårlige nyheder for pundet eller dollaren, hvor vi har de største underskud globalt i dag. Ansvaret ligger hos regeringerne.
Derfor er det vigtigt, at vi sikrer og strukturerer stabilitetsmekanismen på en måde, der hjælper medlemsstaterne ud af vanskelighederne, men som også bidrager til at sikre, at medlemsstaterne ikke kommer i vanskeligheder. Derfor mener jeg, at det er vigtigt, at finansieringen af stabilitetsmekanismen struktureres på en sådan måde, at dem, der udsætter os for større risici ved at have større underskud, skal forpligtes til at betale mere for at bidrage til mekanismen. Man ville således få en slags "forureneren betaler"princip og en forebyggende foranstaltning i stabilitetsmekanismen, som vil bidrage til euroens stabilitet som sådan.
Derfor mener jeg, at vi ikke blot skal drøfte den formelle struktur i stabilitetsmekanismen, men også hvordan vi finansierer den. Vi skal sikre stabilitet på lang sigt såvel som på kort sigt.
Vital Moreira
(PT) Hr. formand! Jeg kan opsummere min holdning i tre punkter. For det første udgør tanken om en permanent stabilitetsmekanisme for selve euroen et afgørende bidrag til at styrke den fælles valuta, til større monetær integration i EU og til at gøre de offentlige gældsmarkeder mere stabile. Vi bør derfor støtte den uden forbehold.
For det andet kan denne permanente stabilitetsmekanisme kun skabes med sikkerhed og retssikkerhed, hvis den på en klar måde inddrages i traktaterne. Vi bør derfor støtte den forsigtige ændring af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
For det tredje ville det naturligvis være at foretrække, hvis førnævnte mekanisme blev oprettet og forvaltet af de europæiske institutioner selv og ikke opstod som et mellemstatsligt initiativ for euroområdet. Vi er dog klar over, at det som følge af de uovervindelige indvendinger fra visse medlemsstater er umuligt, og det kræver kun én indvending for, at traktatændringen ikke bliver godkendt. Vi bør derfor støtte Rådets udkast om en traktatændring, som det er.
Rafał Trzaskowski
(EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke ordførerne for deres fremragende arbejde. Det er opmuntrende, at vi taler med samme stemme som Kommissionen. Vigtigst vil jeg gerne takke dem for at forsvare Parlamentets beføjelser. Til mine kolleger fra ECR vil jeg gerne sige, at der ikke er tale om spil for galleriet, men om en legitim bekræftelse af vores rolle i processen.
I krisetider har vi brug for effektive løsninger, stabilitet og forudsigelighed, og alle disse elementer kan bedst opnås, når vi gør brug af fællesskabsinstitutionerne.
Mellemstatslige løsninger vil ikke på lang sigt føre os nogen steder hen. Det vigtigste, hvis vi er seriøse omkring at bekæmpe den økonomiske krise og være konkurrencedygtige, er, at vi gør det sammen, uanset om en given medlemsstat er en del af euroområdet eller står uden for.
Derfor bifalder jeg den kendsgerning, at vi i vores betænkning - som vi stemte om i går i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - er blevet enige om at åbne mekanismen for alle de lande, der er villige til at deltage i den, og således fjerner den ubegrundede frygt for et Europa i to hastigheder.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Lissabontraktaten, som der blev arbejdet med så længe, havde to klare budskaber. For det første styrkelsen af fællesskabsmetoden med en central rolle for Kommissionen og for det andet styrkelsen af demokratiet med Parlamentets deltagelse.
Godt et år efter Lissabontraktatens ikrafttræden ignoreres Lissabontraktatens ånd allerede. Det, som Det Europæiske Råd har udformet med denne revision af traktaten, er utvetydigt i strid med begge disse budskaber i Lissabontraktaten. Fællesskabsmetoden styrkes ikke - i stedet er der tale om renationalisering og øget anvendelse af den mellemstatslige tilgang inden for et vigtigt område i den fremtidige EU-politik og fuldstændig udelukkelse af EU's organer. Det er uacceptabelt, og Parlamentet er rent faktisk nødt til at være imod udkastet. Det undrer mig meget, at Kommissionen som traktaternes vogter ikke har protesteret, og at vi her i Parlamentet i et vist omfang skal fungere som Kommissionens repræsentanter. Vi skal presse Kommissionen til at træffe foranstaltninger, som den allerede burde have truffet.
Vi er i gang med at danne farlig præcedens her. Vi ser som følge af den økonomiske krise, at den monetære union ikke kan stå alene. I lyset af indstrømningen af flygtninge fra Nordafrika og usikkerheden i vores nabolande søger vi flere EU-politikker, og vi ønsker ikke en renationalisering. Jeg håber, at ordførerne stadig kan foretage forbedringer, da jeg ellers ikke kan stemme for revisionen af traktaten.
Frank Engel
(FR) Hr. formand! Stabilitetsmekanismen er blevet udformet på baggrund af tidligere kriser. Det er en redningsmekanisme. På lang sigt kan staterne imidlertid ikke reddes, og de bør ikke reddes. Målet bør være at forbedre Europas økonomiske union og skabe et europæisk budgetområde, som er i stand til at støtte medlemsstaterne og den fælles valuta.
Til dette formål skal vi gå længere, end den aktuelle krise kræver. I sidste ende skal de europæiske institutioner tage føringen, og vi skal holde op med at være afhængige af endeløse mellemstatslige initiativer, uanset om de er fransk-tyske eller andetsteds fra.
Pierre Werner, hvis plan kan opfattes som det fundamentale grundlag for euroen, inddrog i sit arbejde begrebet et europæisk økonomisk beslutningstagningscenter, der er ansvarligt over for Parlamentet. I dag kan dette økonomiske beslutningstagningscenter kun være Kommissionen og Parlamentet.
Det næste skridt, efter at vi er kommet over forhindringen med den lille ændring af traktaten, som vi skal stemme om, skal derfor i sidste ende være at gå 40 år tilbage i tiden og endelig opfylde Pierre Werners ønske.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! En traktatændring er altid et komplekst og følsomt emne, især første gang, fordi det kan danne præcedens for kommende indgreb.
Også af denne årsag mener jeg, at hr. Broks og hr. Gualtieris arbejde er meget grundigt, afbalanceret og i høj grad fortjener støtte. Der er tre spørgsmål, som jeg gerne vil understrege i den betænkning, som de har præsenteret os for.
Det første punkt er, at den permanente mekanisme ikke må ligge uden for Europas institutionelle rammer. Af denne årsag vil inddragelsen af Kommissionen være afgørende for at sikre en rød tråd i forholdet mellem de nuværende institutionelle rammer og den mekanisme, der skal ændres.
Det andet spørgsmål er de midlertidige foranstaltningers kontinuitet med den nuværende situation. Vi vil få problemer, hvis der ikke opnås en sådan kontinuitet. Endelig er forholdet med de økonomiske institutioner afgørende for den fremtidige udvikling inden for økonomisk styring. Vi skal undlade at oprette dobbelte systemer, der ville gøre mere skade end gavn.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Hr. formand! Vi vil ikke stemme om Brok-Gualtieri-betænkningen her til formiddag, men i stedet stemme om den under Bruxelles-mødeperioden. Vi vil gøre det på det tidspunkt for at give hr. Brok og hr. Gualtieri tid til at forhandle vilkårene for anvendelse af artikel 136 på plads med Det Europæiske Råd.
Vi gør det, fordi Parlamentet, som hr. Leinen sagde, også er Hüter der Verträge - traktaternes vogter - og fordi vi ønsker, at euroen skal fungere med alle involverede og alle berørte parter; i sidste ende ønsker vi, at den skal være effektiv.
Det er det, vi bad om. Det handler ikke om en konflikt mellem institutionerne. Det handler ikke om at opnå magt til Parlamentet. Det handler om, at resultatet - den resulterende mekanisme - kommer til at fungere for den europæiske offentlighed.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Hr. formand! For blot et år siden, overvejede ingen af os, i betragtning af hvor vanskeligt det var at ratificere Lissabontraktaten, muligheden for at ændre bestemmelserne heri. Den økonomiske situation i Europa har imidlertid betydet, at det, der var umuligt for blot et år siden, er blevet muligt, og at det endda har størstedelen af medlemsstaternes støtte.
Den økonomiske og finansielle krise lærer os ikke blot om solidaritet, men afslører også stærke økonomiske forbindelser mellem de enkelte medlemsstater. At stå uden for euroområdet beskytter ikke lande, der ikke bruger den fælles valuta, mod budgetkrisen i euroområdet. Tværtimod har de finansielle problemer for medlemmer af euroområdet negative konsekvenser for situationen i hele Unionen. Derfor bør den permanente finansielle stabilitetsmekanisme være åben for alle medlemsstater, herunder dem uden for euroområdet. Udelukkelse af medlemsstater, der ikke er en del af euroområdet, herunder gennem stærkere økonomiske og social integration som foreslået i den fransk-tyske pagt om konkurrenceevne, vil udvide skellet i et Europa i to hastigheder, hvilket ikke vil bidrage til at opbygge et stærkt, sammenhængende og konkurrencedygtigt Europa og ikke vil skabe vilkårene for, at Unionen kan arbejde sammen, hvilket hr. Brok opfordrer os til at gøre. Tak.
Zita Gurmai
(EN) Hr. formand! Vi er alle bevidste om den nuværende økonomiske krise og den fare, som den generelt udgør for vores liv, særlig for euroen, som er afgørende for det europæiske politiske og økonomiske projekt. Vi skal opretholde stabiliteten i euroområdet i lyset af princippet om ansvar og solidaritet for alle medlemsstater, der har brug for det. Når det nu er sagt, vil jeg gerne fremhæve tre punkter.
Selv om der i disse krisetider er brug for drastiske foranstaltninger og forenklede procedurer, er det på lang sigt ikke muligt at ignorere gennemsigtighed, parlamentarisk kontrol og demokratisk ansvar. Stabilitetsmekanismen bør være første del af en kompleks tilgang og permanente foranstaltninger, der sigter mod at arbejde hen imod Unionens økonomiske styring. Den permanente stabilitetsmekanisme bør, når den er etableret, ikke eksistere uden for EU's institutionelle rammer.
Lad mig endelig takke vores ordførere for det fremragende stykke arbejde, de har gjort med dette ekstremt vigtige, hastende og komplicerede spørgsmål. Selv uden megen information om stabilitetsmekanismen fortjener den en plads i EU's institutionelle rammer. Jeg er meget glad for, at Ungarns præsident snart kommer hertil.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand! For tre år siden fik vi at vide, at dette er traktaten, som skal afslutte rækken af traktater, og at den ikke ville blive ændret. Realisme har i dag fået os til at revidere den. For første gang giver Lissabontraktaten reelle beføjelser til Parlamentet, når det gælder revision af traktaterne. Foran os har vi et forslag, der ignorerer Parlamentets rettigheder, og som foreslår en mellemstatslig tilgang til et fællesskabsanliggende - den monetære politik.
Jeg har draget to konklusioner heraf. For det første håber jeg, at vores kolleger, som skal forhandle på vores vegne, så vidt muligt kan ændre det udkast, som vi er blevet forelagt, med henblik på igen at gøre mekanismen fællesskabspræget. For det andet håber jeg også, at denne revision af traktaten vil blive den sidste, der skal gennemføres uden Parlamentets godkendelse eller inddragelse.
Parlamentet har forslag, og vi ved, at vi skal gå længere, når det gælder revisionen af traktaten og det udvidede samarbejde, hvis euroområdet skal overleve.
Sven Giegold
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har nu tre forskellige økonomiske styringspakker foran os, nemlig Kommissionens seks forslag, pagten om konkurrenceevne - som på nuværende tidspunkt forhandles under ledelse af hr. Van Rompuy og hr. Barroso - og udkastet til en ændring af traktaten og den tilknyttede etablering af den europæiske stabilitetsmekanisme. Det står efter denne drøftelse klart, at alt dette skal finde sted under parlamentarisk kontrol og på grundlag af et forslag fra Kommissionen.
Det er dog en kendsgerning, at Parlamentet i henhold til traktaterne har forskellige rettigheder, når det gælder de tre forskellige pakker. Samtidig overlapper pakkerne. Hvad bør vi så gøre ud fra et politisk synspunkt? Efter min mening er det afgørende, at vi lader vores godkendelse af Kommissionens seks forslag afhænge af en imødekommelse af vores krav på de andre områder, således at alt bliver én velafbalanceret pakke i borgernes interesse.
Jaroslav Paška
(SK) Hr. formand! En række EU-medlemsstater er blevet enige om at oprette og anvende en fælles valuta. Forskelle i det økonomiske potentiale har imidlertid ført til en situation, hvor forbindelsen til den fælles valuta for visse medlemsstater komplicerer mulighederne for at anvende standardprocedurer for håndtering af insolvens. Alle de lande, der anvender den fælles valuta, er således blevet enige om at indføre en mekanisme, der gør det muligt for dem at løse eksisterende finansielle problemer og desuden forhindre dem fremover.
Den løsning, som de involverede lande er blevet enige om, kræver imidlertid en ændring af og en tilføjelse til artikel 136 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og at løsningen accepteres af alle EU-medlemsstaterne. Ansvaret for den fælles valuta bæres imidlertid på nuværende tidspunkt hovedsagelig af de 17 lande i Den Europæiske Monetære Union, og det er derfor logisk, at den europæiske stabilitetsmekanisme bør have mellemstatslig karakter, og Kommissionens position som observatør er efter min mening tilstrækkelig.
Maroš Šefčovič
Hr. formand! Som det er blevet sagt adskillige gange, er Kommissionen sommetider nødt til at tale højt for at blive hørt. Det prøver jeg at gøre nu.
For det første vil jeg gerne takke ordførerne for deres fremragende samarbejde og medlemmerne for en meget vigtig forhandling. Jeg tror, at vi afgjort kan erklære os enige i meget af det, der er blevet fremført under denne forhandling, navnlig i, at vi har brug for en stærk indsats på EU-niveau, og at en fremtidig mekanisme bør være så tæt som muligt på fællesskabsånden og det fællesskabsretlige samarbejde.
En kommentar til bemærkningerne om vores bistand til Grækenland og Irland. Jeg mener, at vores erfaring klart viser, at vi hele tiden bør søge at opretholde en hårfin balance mellem at bevare bæredygtigheden i gælden og undgå moralske risici. Jeg mener, at de erklæringer, min kollega, kommissær Olli Rehn, er kommet med de sidste par dage, klart viser, at vi er ved at lære af vores erfaringer.
Samtidig tror jeg, at vi skal minde os selv om, at den situation, vi befinder os i, er yderst usædvanlig. Krisen eksisterer stadig, fremgangen er skrøbelig, og markederne er turbulente, hvilket vi kan se på de konstante bevægelser i renter og kurser. Endnu vigtigere er det, at europæiske lande står under et urimeligt pres og ser deres fremtid belånt på grund af høje rentesatser på deres gæld.
Vi er derfor nødt til at handle og at handle hurtigt. Vi har klart brug for at vise beslutsomhed. Oprettelsen af den permanente mekanisme skal derfor tage så kort tid som muligt og ske hurtigst muligt.
Hvad der er meget vigtigt er, at det gøres inden for traktaternes rammer. Det var den eneste betingelse, Kommissionen insisterede meget kraftigt på. Jeg er enig med hr. Gauzès i, at en hurtig indsats er nødvendig, fordi vi har brug for retssikkerhed. Jeg er også enig med hr. Guerrero Salom, som sagde, at vi ikke bør betragte dette som en præcedens. Jeg kan forsikre ham om, at Kommissionen afgjort ikke betragter den anvendte procedure og den samarbejdsform, der er foreslået, som en præcedens.
Jeg skal oplyse, at Kommissionen har det forberedende arbejde tæt inde på livet, og at vi finder det afgørende, at vi også inddrages i oprettelsen og driften af denne mekanisme. Som anført i bilag 2 i Det Europæiske Råds konklusioner forventer man, at Kommissionen spiller en central rolle med hensyn til udarbejdelse af analyser og programmer for de fremtidige lande i den. Men vi mener, at Kommissionens centrale rolle bør understreges endnu kraftigere.
Hvad angår kritikken af den valgte metode, må jeg sige, at vi har set fine eksempler på, hvad en sådan metode kan medføre, som f.eks. Schengen eller den tredje søjle.
Afslutningsvis blot en enkelt sætning. Da Lissabontraktaten var under udarbejdelse, blev denne form for samarbejde, dette samarbejdsområde, betragtet som for ambitiøst for medlemsstaterne. Nu viser det virkelige liv, den faktiske erfaring, vi har med gensidig afhængighed og med økonomisk samarbejde, os imidlertid klart, at det, vi har brug for, er en europæisk løsning på dette meget væsentlige europæiske problem. Jeg tror, vi når frem til denne løsning.
Formanden
Tak, hr. Šefčovič. Hr. Gualtieri får ordet, men jeg henstiller kraftigt til ham om at overholde taletiden på ét minut.
Roberto Gualtieri
ordfører. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det har været en vigtig forhandling, som efter min opfattelse klart har vist, at der i de politiske grupper er bred enighed om vurderingerne af betænkningen og dens generelle retning.
Med nogle få undtagelser taler Parlamentet virkelig med én stemme, og det er vigtigt. Vi siger ja til den permanente stabilitetsmekanisme, om end vi ikke kan skjule en vis forvirring og bekymring, som vi nu har erfaret også deles af Kommissionen, selv om vi gerne havde læst om disse bekymringer i Kommissionens holdning til den udvalgte procedure.
Vi er åbne over for at vise realitetssans og ansvarlighed, idet vi bemærker, at der ikke er den fornødne politiske baggrund for at oprette en europæisk mekanisme i dag, og alligevel har vi vist beslutsomhed, og gør det fortsat, med hensyn til vores ønske om at bidrage til at inkorporere denne mekanisme i Unionens juridiske og proceduremæssige rammer, samtidig med at vi også respekterer traktaterne.
Vores forslag er præcise, men nu tror jeg, at det afgørende spørgsmål er et andet. Er Det Europæiske Råd parat til at indlede en reel drøftelse med Parlamentet om dets forslag, og er Kommissionen parat til at spille en aktiv rolle i denne drøftelse?
Jeg vil gerne understrege, at Parlamentet har truffet, hvad jeg vil kalde en sædvanlig beslutning om at udsætte afstemningen til den 24. marts. Jeg synes, det er et vigtigt signal. Parlamentet udviser ansvarlighed, men jeg mener, at Rådet også bør udvise en sådan ansvarlighed ved at tage Parlamentets forslag i betragtning.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
George Sabin Cutaş
På baggrund af den aktuelle økonomiske krise imødegår man med forslaget om at indføre en finansiel stabilitetsmekanisme det presserende behov for solidaritet mellem medlemsstaterne, så forslaget er et positivt tiltag. At ændre traktaten nu som påtænkt kunne imidlertid skabe en mekanisme, der udelukkende ville gælde for et begrænset antal medlemsstater. Det vil f.eks. betyde, at medlemsstater, som ikke har euroen, ikke kommer ind under dens kompetenceområde. Jeg mener, at hvis denne mekanisme skal være ægte europæisk, skal den oprettes inden for EU's institutionelle rammer og under inddragelse af Kommissionen og Parlamentet. Man skal også tage højde for deltagelse af alle 27 medlemsstater i mekanismen. Vi må ikke glemme, at økonomiske udsving i medlemsstaterne uden for euroområdet har en indvirkning på den økonomiske og finansielle stabilitet i hele Unionen.
Ilda Figueiredo
Det, der sker i øjeblikket med den bekendtgjorte ændring af Lissabontraktaten, viser, at alt, hvad EU-lederne har sagt om betydningen af de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet, udbygningen af demokratiet og selve traktatens bæredygtighed, ikke har været andet end propaganda.
Et år og flere måneder efter Lissabontraktatens ikrafttræden bliver alle kørt ud på et sidespor, så der kan udarbejdes et ændringsforslag ved brug af en mekanisme i selve traktaten, i kraft af hvilken der ikke blot kan foretages en ændring uden nogen form for demokratisk deltagelse - idet de faktisk fortsat afviser nationale folkeafstemninger om godkendelse af traktaten - men også oprettes en mekanisme, som gør, at man kan opnå permanent kontrol med medlemsstaternes økonomier.
Denne betænkning er på vej i samme retning, idet man stiller visse ændringsforslag til Kommissionens forslag om en ændring af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta.
I praksis tjener alt dette til at befæste det skub fremad, de forsøger at give denne økonomiske styring med indførelsen af det europæiske halvår, nemlig stadig større bødestraffe i forbindelse med overholdelse af stabilitets- og vækstpagten, stramning af retningslinjer for den økonomiske politik og af andre indikatorer, der måtte blive vedtaget. Man prøver at lægge medlemsstaterne i en veritabel spændetrøje.
Jiří Havel
skriftlig. - (CS) I maj 2010 førte den langvarige finanspolitiske ubalance i Grækenland til en stor redningspakke på 720 mia. EUR fra EU's ressourcer og Den Internationale Valutafond. Trods oprettelse af den særlige europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF) for landene i euroområdet, med ressourcer på op til 440 mia. EUR, kan man ikke sige, at alle EU's problemer er overstået. Desuden ophører EFSF ved udgangen af 2012, og der hersker en vis usikkerhed blandt investorer, med hensyn til hvad der vil ske med gælden i problemlandene i euroområdet efter denne dato eller efter udløbet af de stillede garantier. Af hensyn til EU's fremtidige økonomiske og finanspolitiske stabilitet er det derfor ønskværdigt med en ændring af artikel 136 i traktaten, således at der indføres en stabiliseringsmekanisme efter 2013. Ikke desto mindre vil jeg gerne påpege, at denne mekanisme ikke vil være en patentløsning, der kan udgøre en egentlig beskyttelse af budgetterne i problemstater (eller periferi-stater), og at vi også skal overveje en omfattende løsning på dette problem (nedbringelse af offentlig gæld, fornyet tillid til banksektoren og strukturreformer, herunder finanspolitisk konsolidering af periferistater for at øge deres konkurrenceevne). Alt i alt mener jeg, at Elmar Brok og Robert Gualtieri giver en præcis analyse af spørgsmålet i deres betænkning, idet de refererer til den relevante EU-lovgivning såvel som Budgetudvalgets holdning. Jeg anbefaler derfor en vedtagelse af ændringsforslaget til artikel 136 i traktaten i dets foreslåede form.
Sandra Kalniete
skriftlig. - (LV) I de seneste år har euroen været ude for adskillige rystelser, som måske ville have ødelagt andre valutaer. Omend EU-ledernes indsats ikke altid har været tilstrækkelig hurtig eller overbevisende, har den bevirket, at euroen har kunnet forsvares. Situationen er stadig meget vanskelig, men jeg er overbevist om, at Europa vil klare denne krise og blive mere magtfuld økonomisk set. Krisen har afsløret EU's svage steder og mere tydeligt vist, hvilke ændringer der er påkrævet i EU's lovgivning, herunder traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, i henseende til stabilitetsmekanismen for lande i euroområdet. Jeg er overbevist om, at oprettelsen af den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM) er et af de vigtigste skridt, man kan tage i EU for at undgå alvorlige økonomiske kriser fremover. Selvfølgelig vil man med oprettelsen af EFSM ikke løse alle problemer, og derfor er det vigtigt, at regeringerne vederkender sig deres ansvar for at overholde Maastrichtkriterierne og gennemfører en fornuftig og velovervejet økonomisk politik og valutapolitik ud fra langsigtede målsætninger. Vi har ikke råd til en gentagelse af de seneste års scenarier, hvor medlemsstaterne har ført økonomiske politikker med foden hårdt på speederen, uden at tage hensyn til Maastrichtkriterierne, og samtidig med at de har overtrådt andre grundlæggende nationaløkonomiske love. Euroen er ikke blot en valuta, den er en politisk overenskomst, der viser EU's evne til at være forenet i mangfoldighed. Euroen er garanten for den europæiske stabilitet, vækst og enhed. Derfor er jeg ikke det mindste i tvivl om, at det vil lykkes os at være tilstrækkelig klarsynede og kloge til at klare denne krise og give udviklingen et nyt skub fremad.
