Situace v Gruzii (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem jsou prohlášení Rady a Komise k situaci v Gruzii.
Rád bych přivítal francouzského ministra zahraničí, úřadujícího předsedu Rady a bývalého poslance tohoto Parlamentu, pana Kouchnera. Dále vítám ministra pro evropské záležitosti Jean-Pierra Jouyeta. Obzvláště pak vítám zodpovědnou komisařku Benitu Ferrero-Waldnerovou. Vítám i Jacquese Barrota, který je však bohužel už na odchodu. <BRK>
Evropská rada sice skončila před chvílí, ale o jejím průběhu nám jistě poví pan ministr Bernard Kouchner.
Bernard Kouchner
úřadující předseda Rady. - - (FR) Pane předsedo, dámy a pánové, s laskavostí jste vyčkávali skončení mimořádného zasedání Evropské rady, a já jsem tedy přispěchal, abych vám sdělil jeho závěry. Naše francouzské předsednictví chtělo, abyste byli neprodleně informováni o přijatých rozhodnutích, nejen proto, že vám chceme poskytnout aktuální informace o naší práci, ale i proto, že Evropský parlament se v posledních měsících velmi aktivně zapojil do řešení gruzínské otázky. Děkuji vám, paní komisařko.
Rádi bychom vám poděkovali za projevený zájem a zároveň vás informovali o tom, co se událo na jednání Rady 13. srpna a na zasedání Výboru pro zahraniční věci 20. srpna, kvůli čemuž tu je Jean-Pierre Jouyet, aby vás seznámil s prozatímními závěry.
Rád bych vám připomněl, že tento konflikt začal před dvaceti lety, v letech 1991/1992. Jeho nejnovější fáze však začala v noci ze 7. na 8. srpna. Bylo by vhodné podívat se na toto konkrétní vzplanutí. Novináři a historici musí události studovat a pozorovat jejich vývoj v Osetii, a především v Cchinvali, hlavním městě Jižní Osetie.
Boje zuřily oné noci, a poté pokračovaly 9. a 10. srpna. Spolu s kolegou Alexandrem Stubbem, finským ministrem zahraničí, který je zároveň předsedou OBSE, jsme se v neděli 10. srpna rozhodli odcestovat do Tbilisi. Prezidentu Saakašvilimu jsme navrhli dohodu o příměří, kterou přijal.
Vzhledem k tomu, že se jedná o závažné skutečnosti, rychle zmíním, co jsme nalezli na místě, co jsme viděli v Gori a na silnicích během této bolestivé epizody, kdy ruská vojska vstoupila do země a rychle postupovala. Především je třeba říct, že jsme se obávali, že ruská vojska vstoupí do Tbilisi. Tyto jednotky byly v Gori, jen 45 či 50 km od Tbilisi. Cesta do metropole byla přímá a na ní jen velmi málo překážek. Proto jsme se s určitým opodstatněním domnívali, že cílem ruských jednotek bylo, jak prohlásily, odpovědět na provokace a osvobodit Jižní Osetii, ale také postoupit do Tbilisi a vynutit si změnu vlády.
Proto bylo životně důležité, nebo jsme se to alespoň domnívali, aby jednotky zastavily a co nejdříve vstoupila v platnost dohoda o příměří. Naším cílem bylo příměří v co nejkratší době.
Následujícího dne jsem se v Moskvě setkal s prezidentem Sarkozym, ale ještě předtím, poté co jsem mluvil s uprchlíky na gruzínské straně a oběťmi, které jsem potkal v nemocnici v Gori, jsem chtěl spolu s francouzským předsednictvím vyslechnout příběhy uprchlíků na druhé straně, v Severní Osetii, kteří přišli z Jižní Osetie po ostřelování Cchinvali v noci ze 7. na 8. srpna. Vyslechl jsem příběhy, které byly bohužel velmi podobné, co se týká utrpení, ale které zcela jasně odhalily velmi odlišné interpretace událostí.
Setkali jsme se s prezidentem Sarkozym v Moskvě, kde se konaly dlouhé rozhovory, jež trvaly pět hodin, mezi prezidentem Medveděvem, předsedou vlády Putinem, ministrem zahraničí Sergejem Lavrovem, prezidentem Sarkozym a mnou.
Na závěr těchto poměrně tvrdých jednání se konala tisková konference, na níž prezident Sarkozy a prezident Medveděv vyjmenovali šest bodů francouzské dohody, která pak měla být převezena zpět do Tbilisi ke schválení, neboť došlo k určitým změnám mezi naší první cestou do Tbilisi a tím, co měl být náš závěrečný pobyt v Tbilisi následujícího dne.
Prezident Medveděv přistoupil na dva pozměňovací návrhy, zejména na bod týkající se konečného statusu, který, jak chápeme, nechtěl zmiňovat v textu dohody.
Prezident Saakašvili přistoupil na dohodu o příměří díky tomuto zprostředkování, které, byť nebylo ideální - neboť v podobné situaci není nic ideální - musíte uznat, že bylo přinejmenším rychlé. Toto zprostředkování tedy až na několik smutných výjimek umožnilo skutečné zastavení bojů. Ruská pozemní vojska se začala stahovat 21. srpna - to byl druhý z šesti bodů dokumentu - ačkoli to bylo s téměř osmidenním zpožděním. Došlo ovšem k některým přesunům, které vedly k odlišným interpretacím, jak je běžné, protože některé tanky se pohybovaly jedním směrem, a pak také směrem opačným.
Tento odsun dosud neskončil. Nejsem si vlastně jist, zda neskončil, ale rozhodně ještě nebyl plně dokonán. Válka skončila dosti rychle, neboť 10. a 11. srpna byly zastaveny hlavní válečné operace, alespoň podle určitých pozorovatelů, včetně našeho francouzského velvyslance Erica Fourniera, který je zde přítomen. Co však neskončilo - a co šířilo zkázu - byly akce osetských a abcházských milicí, které postupovaly v závěsu za ruskými jednotkami a byly zodpovědné za rabování a někdy i zabíjení. Musím však říci, byť s největší obezřetností, že způsobené škody nebyly příliš velké. Musím také konstatovat, že ani škody způsobené bombardováním nebyly příliš rozsáhlé. Každá škoda je samozřejmě velmi vážná a příliš velká a vždy má za následek příliš mnoho obětí, ale v porovnání s tím, co nám bylo popisováno, nedosáhly škody rozsahu, jehož jsme se obávali, což je rozhodně dobře.
Neviděli jsme a měli bychom vidět, vzhledem k tomu, že informace byly velmi neobjektivní, co se stalo v Osetii. Zatímco bylo možné poměrně rychle pozorovat situaci v Gruzii, nebylo možné dostat se do Osetie, přinejmenším nijak snadno, a do oblasti se podařilo proniknout jen hrstce lidí. Jejich zprávy se velmi lišily.
Zastavení bojů, které bylo prvním z šesti bodů, bylo tedy okamžité a účinné. Došlo k dočasnému příměří a trvalému příměří. Druhý bod se týkal stažení vojenských jednotek. Konkrétně bylo specifikováno, že pro gruzínské jednotky stažení znamená návrat do kasáren a pro ruské jednotky stažení za linie, na kterých stály před vypuknutím krize. Dále tam byla řada dalších bodů, mezi nimi i bod týkající se přístupu všech obětí k humanitární pomoci. Problémy působily konkrétně body 5 a 6. V našem vyjednávání bylo ustanoveno pásmo podél hranic mezi Jižní Osetií a Gruzií, v němž by dočasně mohly působit ruské hlídky, dokud nedorazí pozorovatelé z OBSE nebo Evropské unie. Bylo zapotřebí vysvětlujícího dopisu prezidenta Sarkozyho, který byl zveřejněn se souhlasem prezidenta Saakašviliho, aby se konkretizovalo, že je míněna oblast bezprostředně přiléhající k hranicím. Vzhledem k tomu, že na některých místech je hranice vzdálena od hlavní silnice napříč Gruzií pouhé dva kilometry, nebylo to tak jednoduché. Dohodli jsme se, že některé body zůstanou nerozhodnuty - a to bylo jasně stanoveno v textu - do příchodu mezinárodních pozorovatelů. Byl použit termín "pozorovatelé" namísto "míroví dozorčí." Vše bylo třeba stanovit velmi přesně. Bod 6, který byl svým způsobem nejdůležitější, se týkal politického řešení a mezinárodních rozhovorů či vyjednávání, které k tomuto řešení musí vést. Tuto dohodu podepsal prezident Saakašvili za pomoci paní Condoleezzy Riceové, protože první dokument byl podepsán, ale poté pozměněn. Pak zde byl dokument, s nímž souhlasil pan Medveděv, a nakonec třetí, závěrečný dokument vyjednaný s prezidentem Saakašvilim, kterého jsme však nemohli přimět k jeho podpisu. Byla půlnoc, nebo jedna po půlnoci, když se konala velká demonstrace. Nakonec jsme ho nebyli schopni přimět k podpisu onoho dokumentu, takže jsme ho pak po několika úpravách museli přimět podepsat tento, za pomoci paní Condoleezzy Riceové, která se s námi setkala při své cestě přes Paříž a které jsme tento dokument svěřili, aby mohlo dojít k podpisu tohoto - odvážím se říct závěrečného šestibodového dokumentu - prezidentem Saakašvilim. Bezprostředním výsledkem bylo příměří! Poněkud pozdějším výsledkem, i když k němu došlo velmi rychle, bylo neúplné stažení ruských vojsk. Další body dohody budeme pozorně monitorovat, budeme je monitorovat my, 27 zemí tvořících Evropskou unii a zejména tento Parlament, jelikož dokument byl právě schválen. Rád bych vám připomenul, že závěry první mimořádné rady pro zahraniční věci už byly schváleny všemi 27 členskými státy a vytvářejí podmínky pro fyzickou přítomnost Evropské unie na místě. Už jsme pověřili Javiera Solanu, aby řídil tuto část společné zahraniční a bezpečnostní politiky. Už byli vysláni dva nebo čtyři francouzští pozorovatelé pod záštitou OBSE, která už na místě působí. Doufáme, že budou schváleni další pozorovatelé, neboť včera při rozhovorech prezidentů Sarkozyho a Medveděva prezident Medveděv naznačil, že by přijal, a dokonce chtěl, aby v oblasti byli pozorovatelé z Evropské unie. Naše práce postupuje tímto směrem. Bylo tedy dosaženo mimořádně rychlého výsledku: během tří dnů bylo uzavřeno příměří a zastavil se postup jednotek ohrožujících Tbilisi; posléze po několika dnech, vlastně po osmi dnech, s několika přesuny před uplynutím těchto osmi dnů, došlo ke stažení těchto ruských jednotek do Osetie a Abcházie.
Jsem teď plně připraven odpovědět na všechny vaše dotazy, kterých bude jistě mnoho, jak bývá mým osudem, což nás zde zdrží na velmi dlouhou dobu. Zapomněl jsem však v krátkosti zmínit dokument, který byl nyní přijat. Rád bych vám připomněl, že současná mimořádná schůze Rady má jasný precedent ve schůzi, která se sešla v srpnu 2003 ohledně situace v Iráku. Během oné mimořádné schůze Rady došlo k narušení jednoty Evropské unie, což je to nejmenší, co se o situaci dá říci. Nyní, v roce 2008, převládla jednota a nebylo tak složité, jak jsme se obávali, navrhnout text, který by schválili ti, kteří rozhodně požadovali sankce - jaké sankce? proč? - a ti, kteří rozhodně chtěli pokračovat v dialogu s Ruskem bez sankcí. Uvidíte, že se jedná o text rozhodný v odsouzení událostí, který však ponechává otevřené dveře, neboť nechceme zabřednout do jednání stylu studené války, jak někteří navrhovali. Chtěli jsme udržet spojení, která by umožnila vedení politických jednání, jež jsou podle našeho názoru nezbytná.
Svolali jsme toto zasedání Evropské rady, protože podle uvážení prezidenta Francouzské republiky jako předsedy Rady Evropské unie je krize v Gruzii vážná a přímo se dotýká všech Evropanů. Gruzie samozřejmě není členem Evropské unie, stejně jako jím není Ukrajina. O tuto schůzi, jejíž svolání bylo na nás, však žádaly i některé členské státy. Domnívám se, že to byl dobrý podnět, neboť nikdo mimo Evropskou unii by podle našeho názoru nemohl podobného výsledku dosáhnout. Zodpovědnosti za řešení celého problému se musela chopit Evropská unie. To neznamená, že jsme byli osamoceni - protože to rozhodně nebyl ten případ - ale bylo na nás, abychom se chopili iniciativy, bylo na nás ukázat, že Evropská unie je schopna reagovat, zejména v situaci, kdy nejsou vyřešeny institucionální problémy. Evropská unie tedy na nejvyšší úrovni ukázala, že je jednotná a že se chce v plné míře ujmout své zodpovědnosti. Domnívám se, že v porovnání s rokem 2003 došlo ke skutečnému pokroku.
Jakých hlavních výsledků toto zasedání Rady dosáhlo? Z textu je jasně vidět naše odsouzení vojenských operací a nepřiměřené reakce ze strany Ruska. Někteří chtěli, abychom odsoudili provokace, které pravděpodobně předcházely bombardování Cchinvali Bylo by velmi snadné odsoudit to i ono, ale když se snažíte o uskutečnění mírové mise, pak je skutečně důležité to, aby všechny strany souhlasily se zastavením bojů. Proto byla zdůrazněna nepřiměřená reakce Ruska. Znovu opakuji, potřebujeme lidi přímo na místě, aby nám řekli, co se skutečně stalo. Pravda je, že nešlo o úspěch pro Gruzii, která byla varována z mnoha stran, zejména americké, před vyprovokováním reakce, a to i v případě, že by došlo k provokacím samotné Gruzie, s tím, že tato reakce by byla velmi dobře připravená, o čemž jsem neměl tušení. Když jsem se vydal za ruskými uprchlíky na druhé straně v Severní Osetii, viděl jsem obrovské konvoje tanků a vojenských vozidel směřujících k hranici. Byli tedy předem připraveni nebo ne? Odpověď na tuto otázku ponechávám na vašem uvážení, i když se zdá, že nebyli daleko.
V textu tedy vidíte naše odsouzení vojenských operací a nepřiměřené reakce, ze strany hlav států a předsedů vlád 27 členských států jednomyslné odsouzení uznání nezávislosti Abcházie a Jižní Osetie a připomenutí podpory Evropské unie pro nezávislost, suverenitu a územní celistvost Gruzie, jak je uznána mezinárodním právem a usneseními Rady bezpečnosti OSN. Vidíte potvrzení šestibodové dohody dosažené 12. srpna jako ústředního dokumentu, vzhledem k tomu, že neexistuje žádný jiný, který musí být podle prohlášení Evropské rady plně uskutečněn. Můžete vidět naše pevné odhodlání k uskutečnění tohoto plánu. Můžete vidět připravenost Evropské unie podílet se na mezinárodním mechanismu monitorování stanoveném bodem 5 této dohody, jak už jsem zmínil, a to jak prostřednictvím misí OBSE, tak prostřednictvím závazků v rámci Evropské bezpečnostní a obranné politiky. Podmínky této účasti ještě nebyly definovány, ale na jejich stanovení se pracuje, a nejenom to, domnívám se, že záležitosti postupují velmi rychlým tempem.
Nebudu se pouštět do detailního vysvětlování všech různých názorů, ale rád bych zopakoval, že se zásadně nelišily. Vše se týkalo drobných rozdílů: je připomínka mezinárodního práva a zákaz změny hranic sousední země za použití síly sankcí? Ne, to není sankce. To je základní požadavek. Proto v názorech nebylo příliš mnoho rozdílů. Byly vzneseny požadavky zahrnout tuto připomínku, což jsme přijali, a proto jsme tuto připomínku začlenili, protože, jak víte, 9. září se bude konat setkání Evropské unie a Ukrajiny. Dále se 8. září spolu s panem Barrosem, Javierem Solanou a prezidentem Sarkozym vrátíme do Moskvy. Máme proto na 8. září zorganizované jednání v Moskvě a rovněž v Tbilisi - takže nejdříve Moskva a poté Tbilisi - abychom zaznamenali, a doufáme, že toto budeme moci zaznamenat, že se ruské jednotky stáhly za linie, jež jim byly určeny, tedy jinými slovy za hranici mezi Osetií a Gruzií. Doufáme též, že budeme moci zaznamenat, že zbývající kontrolní stanoviště v okolí přístavu Poti a ostatní kontrolní body podél hranice Osetie s Gruzií, ale už na území Gruzie, byly nahrazeny, nebo budou moci být okamžitě nahrazeny mezinárodními pozorovateli. To jsou věci, které očekáváme.
Všichni s tímto setkáním souhlasili, takže jím bude dokončeno plnění všech šesti bodů dohody. Na tomto základě posoudíme dobrou vůli zúčastněných stran a následné politické kroky, podle nichž pak navrhneme konání konference. Bude to konference mezinárodní, jež bude zahrnovat - a proč také ne, vždyť po téměř 20 let se Organizace spojených národů angažuje v řešení tohoto problému, i když to bylo spíše v Abcházii než Osetii - celou řadu partnerů, aby mohla začít politická vyjednávání. Pan Medveděv také souhlasil, což je velmi pozitivní skutečnost, s tím, že se uprchlíci mohou vrátit, a to nejen uprchlíci, kteří odešli od vypuknutí těchto nedávných událostí, tedy jinými slovy v posledním měsíci, ale i ti, kteří odešli od devadesátých let. Můžete namítnout, že to je ve skutečnosti velmi diskutabilní, kvůli tomu, kde jsou, zda se mohou skutečně vrátit, musí se vrátit, chtějí se vrátit a podobně. Pokud však mluvíme o právu lidí na sebeurčení, měli bychom mít na paměti, že všichni tito uprchlíci přišli z Abcházie nebo Osetie. Tato skutečnost byla akceptována a my čekáme, do jaké míry bude možno tuto dohodu uskutečnit.
Zmíním nyní některé body, o nichž bychom podle mého názoru poté mohli diskutovat. Zmíním body, které byly změněny nebo poopraveny, protože ostatní můžete vidět sami, jako například "vážně znepokojeni otevřeným konfliktem..." a podobně. Text uvádí, že Evropská rada silně odsuzuje jednostranné rozhodnutí Ruska uznat nezávislost Abcházie a Jižní Osetie. Toto rozhodnutí je nepřijatelné, Evropská rada vyzývá ostatní státy, aby neuznávaly tuto vyhlášenou nezávislost, a žádá Komisi, aby prošetřila praktické následky, které z ní vyplývají. Připomíná, že trvalé mírové řešení konfliktu v Gruzii musí být založeno na plném respektování zásad nezávislosti, suverenity a územní celistvosti uznané mezinárodním právem, závěrečným aktem Helsinské konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě a třemi usneseními Rady bezpečnosti OSN. Zdůrazňuje, že všechny evropské státy mají právo svobodně provádět svou vlastní zahraniční politiku, uzavírat spojenectví a podobně. Evropskou radu těší, že šestibodová dohoda uzavřená 12. srpna na základě zprostředkovatelského úsilí Evropské unie vedla k příměří, ke zlepšení doručování humanitární pomoci obětem a ke stažení podstatné části ruských vojsk. Plán musí být proveden v úplnosti, a tak dále. O tom se zatím nehovořilo.
Jean-Pierre, říkal jsi mi cosi o anglickém pozměňovacím návrhu ohledně Gruzie. Já konstatuji, že Evropská unie už poskytla mimořádnou pomoc. Je připravena poskytnout pomoc při rekonstrukci země, a to včetně oblastí Jižní Osetie a Abcházie. Je připravena podpořit opatření vedoucí k budování důvěry a k rozvoji regionální spolupráce. Rozhodla se rovněž pokročit ve vztazích s Gruzií, včetně otázek opatření pro usnadnění vydávání víz a možného ustanovení plné komplexní oblasti volného obchodu jakmile dojde ke splnění podmínek. Pro pomoc při rekonstrukci Gruzie bude zapotřebí iniciativy na brzké svolání konference a úsilí Rady a Komise při zahájení příprav na její konání. Dalším bodem je dopad, který má současná krize na celý region a regionální spolupráci. Co se týká bodu 8: Evropská rada rozhodla jmenovat zvláštního zástupce Evropské unie pro krizi v Gruzii a žádá Radu o vykonání potřebných kroků. My doplníme: nedávné události dokreslují potřebu, aby Evropa zintenzívnila své úsilí v oblasti zabezpečení dodávek energie. Evropská rada vyzývá Radu, aby ve spolupráci s Komisí prozkoumala iniciativy, které by měly být podniknuty v tomto směru, zejména v ohledu diversifikace zdrojů energie a zásobovacích tras. A konečně, na žádost Německa, Polska a řady dalších zemí je závěr formulován následovně: Vyzýváme Rusko, aby se k nám připojilo při této základní volbě ve prospěch společných zájmů, porozumění a spolupráce. Jsme přesvědčeni, že je v zájmu samotného Ruska neizolovat se od Evropy. Co se týká samotné Evropské unie, ta prokázala svoji ochotu zapojit se do partnerského vztahu a spolupráce při zachování zásad a hodnot, na nichž je založena. Očekáváme, že se Rusko zachová zodpovědně a dodrží veškeré své závazky. Unie zůstane ve střehu; Evropská rada vyzývá Radu spolu s Komisí, aby důkladně a do hloubky prozkoumaly situaci a různé aspekty vztahů mezi Ruskem a Evropskou unií. Toto hodnocení musí být zahájeno nyní a poté pokračovat. Evropská rada pověřuje svého předsedu, aby pokračoval v rozhovorech s ohledem na plné uskutečnění této šestibodové dohody. Za tímto účelem předseda Rady spolu s předsedou Komise a vysokým zástupcem odcestuje 8. září do Moskvy. Jednání o dohodě o partnerství budou odložena do doby, dokud se vojenské jednotky nestáhnou na pozice ze 7. srpna. K bodu 3 je malý dodatek: Rada vyčkává výsledků nadcházejícího summitu mezi Evropskou unií a Ukrajinou. Zatímco se bude čekat na výsledky summitu, dojde k zintenzivnění a rozvoji naší institucionální spolupráce s Ukrajinou.
(Potlesk)
Benita Ferrero-Waldner
členka Komise. - (FR) Pane úřadující předsedo Rady, dámy a pánové, především chci uvítat politickou podporu Gruzie ze strany Evropského parlamentu. Ráda bych také začala blahopřáním k úsilí francouzského předsednictví, především k rychlosti kroků učiněných v okamžiku krize.
Je pravda, že Evropská unie vyjednáním příměří a okamžitým doručením humanitární pomoci, zejména Komisí, prokázala svou efektivitu. Dnešní zasedání Evropské rady bylo podle mého názoru velmi důležité a s přihlédnutím ke složitosti problémů vyvolaných tímto konfliktem Evropská unie musí a musela reagovat společně a určit, na základě společné dohody, odpovídající postup. Promluvím jen stručně, protože hodně už bylo řečeno.
Podle mého názoru dnešní schůze vyslala velmi jasné poselství týkající se situace v Gruzii, které je určeno Gruzii i Rusku, které ukazuje naši schopnost reagovat na krizové situace a zároveň jednotu Evropské unie. To jsme vždy vyžadovali.
Naše jednota je také vyjádřena prostřednictvím ochrany našich hodnot. Jak už jsem prohlásila, od počátku krize Komise podle mého názoru dosti významným způsobem přispěla k úsilí Evropské unie zaměřeného na stabilizaci humanitární a bezpečnostní situace v Gruzii.
Pokud jde o humanitární pomoc, okamžitě jsme poskytli 6 milionů EUR, které by měly uspokojit bezprostřední potřeby veškerého civilního obyvatelstva zasaženého konfliktem. K této částce je zapotřebí přičíst téměř 9 milionů EUR, které mezitím poskytly členské státy. Podařilo se nám tedy pokrýt veškeré bezprostřední humanitární potřeby.
Co se týká pomoci pro rekonstrukci, minulý týden jsme vyslali expertní misi Komise, aby provedla úvodní odhad potřeb a podle našich počátečních hodnocení, jak už řekl Bernard Kouchner, která nezahrnují oblasti pod ruskou kontrolou, jsou škody na majetku mnohem menší, než se očekávalo. Na rekonstrukci a opravy bude potřeba přibližně 15 milionů EUR. Nejnaléhavější potřeby se však týkají osudu 22 000 lidí vysídlených nedávným konfliktem. K uspokojení jejich potřeb bude zapotřebí přibližně 110 milionů EUR.
Je třeba, aby Evropská unie ukázala svou připravenost poskytnout Gruzii reálnou podporu na důkaz našeho politického odhodlání k posílení našich vztahů. Především se Rada rozhodla naplánovat podstatný nárůst finanční pomoci pro Gruzii, zejména v oblasti rekonstrukce, jak už jsem řekla, a uprchlíků.
V současné době jsme ve fázi procesu posuzování, jaké rezervy by mohly být rychle mobilizovány z prostředků přidělených pro rok 2008. Není však pochyb, že bez zvláštních rozpočtových položek se nám potřebné finanční prostředky nepodaří zmobilizovat. Už teď mne těší obecná politická podpora, které se nám dnes v tomto ohledu dostalo od předsedy Pötteringa. Bude též zapotřebí uspořádat konferenci mezinárodních dárců, abychom vyslali směrem k investorům silný signál důvěry.
Podle mého názoru je nyní více než kdy jindy důležité posílit nástroje politiky sousedství za účelem stabilizace Gruzie. Na základě závěrů Evropské rady vystupňujeme úsilí při přípravě, po splnění podmínek, vytvoření oblasti volného obchodu a při usnadnění vydávání krátkodobých víz.
Dohoda zmíněná jako druhá bude pochopitelně spojena také s readmisní dohodou a základní význam má podpora gruzínského odhodlaní směřovat k demokracii, právnímu státu a svobodě projevu. Je nezbytně nutné uspíšit demokratické reformy a politickou pluralitu.
Co se týká stabilizace bezpečnostní situace a plnění dohody o příměří, spoléháme na civilní pozorovatelské mise organizované v rámci evropské bezpečnostní a obranné politiky, jak už tu bylo zmíněno. Tato stránka musí být úzce spjata s dalšími akcemi EU, jako je například rekonstrukce.
Nyní několik poznámek o vztazích s Ruskem.
členka Komise.Ruské kroky vyvolávají širší otázky ohledně povahy našich vztahů v krátkodobém i dlouhodobém horizontu. Dosavadní ruské nesplnění šestibodového plánu vyjednaného předsednictvím a rozhodnutí uznat Abcházii a Jižní Osetii jdou proti základním zásadám, na nichž stojí mezinárodní vztahy.
My jsme se snažili přetvořit naše vztahy do moderního partnerství, které by odráželo rostoucí hospodářskou integraci. Domnívám se, že v sázce jsou základní společné zájmy - vzájemná hospodářská závislost, potřeba najít společný postup v otázce nešíření jaderných zbraní, boje proti terorismu a v mnoha dalších mezinárodních problémech - takže bylo a je životně důležité udržet otevřené komunikační kanály s Ruskem.
Nicméně ve světle nedávných událostí nelze pokračovat ve vztazích s Ruskem, jako by se nic nestalo. Bylo proto nutné najít rovnováhu mezi zachováním komunikačních kanálů a vysláním jasného signálu směrem k Rusku. Domnívám se, že správným přístupem je pokračovat v již existující společné práci a rozhovorech, ale pozastavit nové iniciativy. Komise proto nyní přezkoumá veškeré nové iniciativy, které mají prohloubit naše vztahy, což Radě umožní dospět k závěrům před listopadovým summitem v Nice.
V oblasti dlouhodobých implikací dodají nedávné události novou váhu některým oblastem politiky. Náš červnový závazek k rozvoji východního partnerství a evropské politiky sousedství rozhodně ukazuje legitimní zájem EU v dané oblasti. Tyto politiky podtrhují skutečnost, že nepřistoupíme na rozdělení Evropy podle nových linii a že partneři jako Gruzie, Ukrajina a Moldávie se mohou spolehnout na naši podporu své územní celistvosti a suverenity. Jsme připraveni urychlit a co nejrychleji také podat nové návrhy pro východní partnerství, rozhodně před koncem letošního roku, ale možná už koncem podzimu.
Za druhé - a to je moje poslední poznámka - jádrem našich vztahů s Ruskem je energetika. Kroky, které v oblasti energetiky učiníme v Evropě, budou přímo formovat naše vztahy s Ruskem, takže musíme udržet tempo a pro Evropu vypracovat systematickou strategickou energetickou politiku. Závěrem bych řekla, že nedávné události představují pro Evropskou unii velkou výzvu. V nadcházejících měsících budeme podle mého názoru muset znovu dokazovat, že jsme schopni se společně postavit problémům, které nás očekávají.
Dnešní den byl významným milníkem. Evropské zájmy a hodnoty můžeme hájit pouze s pomocí soudržné strategie, jednotné pozice a sladěnými činy. Tleskám závazku Parlamentu a věřím, že všichni sehrajeme svoji roli při zabezpečení síly a jednoty Unie.
Joseph Daul
Pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, paní Ferrero-Waldnerová, dámy a pánové, situace, která se v Gruzii vyvinula od letošního léta je nepřijatelná a netolerovatelná a zaslouží si pevnou, rozhodnou reakci ze strany Evropské unie.
Rusko má stejná práva a závazky jako všechny státy mezinárodního společenství. Jedním z těchto závazků je respektování suverenity, územní celistvosti a zejména neporušování mezinárodně uznaných hranic. Invazí do Gruzie a okupací jejího území, uznáním nezávislosti odpadlických gruzínských provincií Jižní Osetie a Abcházie ruské úřady opovrhly postupně každou z těchto tří základních zásad mezinárodního práva.
Evropská unie se musí aktivně zapojit do řešení tohoto konfliktu a já blahopřeji francouzskému předsednictví k jeho aktivnímu postoji. Musíme ukázat, že jsme schopni naplnit naděje tisíců Gruzínců, kteří v ulicích Tbilisi ukazují svou tíseň.
Má skupina vyzývá Komisi, Radu a všechny členské státy, aby demonstrovaly svou jednotu a také rozhodnost ve vztahu k našemu ruskému sousedu. Evropská unie se nemůže spokojit se slovním odsouzením tohoto systematického porušování mezinárodního práva. Naše skupina se domnívá, že Evropa musí využít dostupných prostředků, především politických a ekonomických nástrojů, k vyvinutí tlaku na Rusko a k vynucení respektování dohod, které podepsalo. Vyzýváme Rusko k dodržení všech závazků, jež učinilo při podepsání dohody o příměří, počínaje úplným okamžitým stažením ruských jednotek z gruzínského území a snížením ruské vojenské přítomnosti v Jižní Osetii a Abcházii. Rovněž odsuzujeme rabování páchané ruskými invazními vojsky a doprovázejícími žoldáky, jak jste velmi správně zmínil, pane Kouchnere.
Velice nám leží na srdci osud gruzínských obyvatel Jižní Osetie, kteří byli násilím vystěhováni, a to dokonce i po podpisu dohody o příměří. Rozhodně vyzýváme úřady Ruska a Jižní Abcházie, aby umožnily návrat těchto osob do jejich domovů. Žádáme Radu a Komisi, aby přehodnotily svou politiku vůči Rusku, včetně vyjednávání o dohodě o partnerství, pokud tato země nebude respektovat své závazky ohledně příměří. Rovněž žádáme Radu a Komisi, aby pozitivně přispěly k mezinárodním mechanismům, které budou vytvořeny za účelem vyřešení konfliktu, včetně přispění prostřednictvím misí v rámci evropské bezpečnostní a obranné politiky.
Pane předsedo, dámy a pánové, tato krize odhalila zranitelnost Evropské unie v několika citlivých oblastech: za prvé, v zásobování energií. Více než kdykoli předtím musíme zajistit bezpečnost dodávek energie pro Evropu. Musíme vytvořit a chránit alternativy k ruské infrastruktuře přenosu energie. Dále se zdá být zřejmé, že Evropská unie mohla hrát mnohem významnější roli v řešení této krize, pokud by došlo k posílení evropské bezpečnostní a obranné politiky. Lisabonská smlouva toto posílení umožňuje. Vyzýváme proto všechny členské státy, které tuto smlouvu ještě neratifikovaly, aby tak co nejrychleji učinily. Naše skupina se domnívá, že jedinou cestou k zabezpečení stability a bezpečnosti na obou stranách Atlantiku je rozvoj spolupráce na rovném základě mezi Evropskou unií a Spojenými státy.
Závěrem bych rád podotkl, že Gruzie chce časem vstoupit do NATO. Dámy a pánové, toto je klíčový okamžik a Evropská unie nesmí promarnit tuto příležitost ukázat, že je pevná a odhodlaná, co se týká Ruské federace, bez ohledu na to, jak velká a mocná tato federace je. Na tom závisí důvěryhodnost Evropské unie, stabilita celého regionu a ochrana našich nejbližších sousedů a dokonce členských států Unie. Vyzývám také vás, pane úřadující předsedo Rady, abyste zajistil, že dojde k brzkému obnovení vztahů s Ukrajinou. Děkuji vám za pozornost. Buďte, prosím, pevni.
Hannes Swoboda
jménem skupiny PSE. - (DE) Pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, paní komisařko, už několik dní se v různých novinách objevují inzeráty s následujícím poselstvím: "Lenin. Stalin. Putin. Ustoupit?" Toto poselství je ve skutečnosti poněkud zjednodušující, protože to bylo právě za Lenina, kdy se Jižní Osetie stala součástí Gruzie. Během tohoto procesu přišlo o život asi 18 000 lidí a kolem 50 000 lidí bylo vyhnáno. Abcházie se stala součástí Gruzie za Stalinovy vlády. Je důležité držet se pravdy a vzít v úvahu postoje všech stran. Zviad Gamsachurdia, který se stal prvním http://en.wikipedia.org/wiki/President_of_Georgia" \o "President of Georgia"http://en.wikipedia.org/wiki/Georgia_(country)" \o "Georgia (country)" a který se nyní opět dostal do módy, označil http://en.wikipedia.org/wiki/Ossetians" \o "Ossetians" za "smetí, které je třeba vymést rokským tunelem http://en.wikipedia.org/wiki/Roki_tunnel" ." Musíme mít na paměti i tento aspekt gruzínského nacionalismu.
Nic z toho ovšem - a v tom bych se rád vyjádřil velmi jasně, jako to při mnoha příležitostech učinil Martin Schulz - nic z toho neospravedlňuje ruskou intervenci, která koneckonců trvá už řadu let. Ta je projevem imperialistického chování a my jsme opakovaně byli svědky, jak Rusko v tomto duchu využívá existujících národnostních konfliktů. Byli jsme svědky opakovaných hrozeb a bojkotů, které jsou pro nás absolutně nepřijatelné. Nechci popírat, že Západ a gruzínský prezident Michail Saakašvili učinili chyby, ale Rusko se ve vztazích se svými sousedy opakovaně snažilo využívat vnitřních konfliktů pro své potřeby.
Ani uznání Kosova nepředstavuje žádné ospravedlnění pro tento krok. Skutečností je, že se Evropská unie vždy jasně a jednoznačně snažila o dosažení mezinárodního mnohostranného řešení. Rusko žádný takový pokus nepodniklo. Evropská unie také jasně a jednoznačně podpořila srbskou menšinu v Kosovu a bude v podpoře pokračovat. Co učinilo Rusko? Přinejmenším přihlíželo, když byli Gruzínci vyháněni z Jižní Osetie a Abcházie, a já doufám, že se pan Kouchner nemýlí, když říká, že nyní dojde k přijetí nové politiky.
EU by se nyní měla soustředit na podporování našich sousedů. Už po nějakou dobu jsme navrhovali vytvoření černomořské unie. Ať už pro danou organizaci zvolíme jakékoli jméno, je zřejmé, že musí dojít k posílení současné politiky sousedství a že musíme k účasti vyzvat všechny země v regionu, které mají zájem na jeho celistvosti a stabilitě, Tureckem počínaje a Kazachstánem konče.
Pokud se Rusko rozhodne přiklonit k politice spolupráce a respektování sousedů, bude přizváno také. Rusko se v současnosti cítí silné díky vysokým cenám energií, ale my všichni víme, že to pro ně není stabilní hospodářský základ a že může mnohé získat z partnerského vztahu a spolupráce s Evropou. Mezitím se musíme zaměřit na poskytnutí jasné podpory našim sousedům. V tomto smyslu si, pane úřadující předsedo, dovoluji prohlásit, že závěry dosažené vámi na dnešním summitu jsou závěry dobré, které poskytují dobrý základ pro další postup, neboť jsou jasným vyjádřením realistického a udržitelného. Já doufám, že Evropský parlament na základě konsensu dojde k podobně jasným závěrům jako Rada, aby Evropská unie mohla promluvit jednotným - mocnějším - hlasem.
(Potlesk)
Graham Watson
jménem skupiny ALDE. - Pane předsedo, poněkud mne překvapil dnešní projev úřadujícího předsedy. Stejně jako to, že ho přednesl z podium d'honneur.
Konflikt na Kavkaze patří k těm, za nějž nesou odpovědnost obě strany, jak jste, pane úřadující předsedo, sám prohlásil. Proč tedy závěry Rady tuto skutečnost nereflektují?
Prezident Saakašvili nemohl věřit, že vojenská intervence nevyvolá reakci z ruské strany. Stejně tak byla ruská reakce nepřiměřená.
Prohlásil jste "Les dégâts n'ont pas été considérables," a přesto nám komisařka Ferrero Waldnerová předložila čísla a po této sněmovně se bude žádat, aby souhlasila se zaplacením účtu!
V jedné věci s vámi souhlasíme: musíme odsoudit ruské kroky. Ty jsou neobhajitelné, ale ruského medvěda nezklidníme tím, že Medveděva zaženeme do kouta. Dialog a zapojení uvolní napětí spíše než izolace. Tuto lekci nám poskytla studená válka a Unie - podobně jako v helsinském procesu - má hrát ústřední úlohu.
Tento konflikt zdůrazňuje potřebu vybudovat společnou zahraniční a bezpečností politiku. A přestože členské státy mají rozdílné názory na Rusko, vašemu předsednictví se podařilo rychle vyjednat šestibodový plán, za což si zasloužíte uznání.
Tento plán možná není bezchybný, ale ukončil násilnosti a měl by být plně uskutečněn, včetně stažení ruských jednotek z černomořského přístavu Poti.
Ale jaké kroky by měla Unie učinit nyní? Rada správně odsouhlasila fond pro řešení krize a rekonstrukci a rychlé dodávky humanitární pomoci. Nyní musí určit zástupce EU, který přiměje obě strany naslouchat.
Unie správně chce vyslat pozorovatele, ale ti musí nahradit ruské mírové jednotky, což vyžaduje zapojení těch členských států, které ještě nejsou vojensky vytížené na jiných frontách.
Evropa by měla uspořádat zakavkazskou mírovou konferenci, která by svedla dohromady všechny strany při hledání řešení dosud nevyřešených konfliktů.
Unie by však měla začít u jedné oblasti, z níž čiší nekonzistentní přístup, a jejíž vyřešení vyžaduje jen drobný ministerský úkon. Měla by ukončit nenormální situaci, kdy občané Gruzie s ruskými pasy mají volnější přístup do Evropské unie, protože to je motivuje k přijetí ruského občanství. Gruzínci by měli mít stejný přístup do Evropy jako Rusové, i když by toho mohlo být dosaženo zmrazením dohody o usnadnění vízového styku s Ruskem.
Při posilování naší politiky sousedství, jak můžeme zajistit pokračování spolupráci s Ruskem a zároveň ukazovat, že plné "strategické partnerství" už není důvěryhodné? Jak můžeme dále snížit evropskou závislost na dodávkách ruské energie? Správně jste v tomto ohledu zdůraznili text svých závěrů. Rusko musí pochopitelně nést důsledky svých nezákonných činů, což by možná mohlo zahrnovat i diskusi o budoucnosti zimních olympijských her v Soči, ležícím pouhých 40 km od hranic.
Lze říci, že ruské chování je v souladu s Olympijskou chartou? Ne. Řešení těchto otázek vyžaduje odhodlání, předvídavost a trpělivost. To je tedy výzva, se kterou musí vypořádat Unie, a já se obávám, pane úřadující předsedo, že se s ní musíme vypořádat my, než vám nabídneme vin d'honneur.
Předsedající
Rád bych řekl následujícímu řečníkovi, že na příští prezidentské konferenci se zaměříme na pořadí politických skupin, protože už byla vznesena námitka. Pro dnešek vyzvu pana Szymańského, aby nyní promluvil jménem skupiny Unie pro Evropu národů. Celou záležitostí se budeme zabývat ve čtvrtek, protože mi nikdo není schopný vysvětlit, proč je pořádek takový, jaký je. Jedná se o otázku, kterou je třeba vyjasnit systematicky.
Konrad Szymański
Pane předsedo, paní komisařko, pane Kouchnere, Rusko neplní tři ze šesti bodů smlouvy, kterou naším jménem vyjednal prezident Sarkozy. Touto skutečností Rusko pozbylo práva být považováno za partnera Evropy. V tomto sporu je proto také v sázce důvěryhodnost Evropské unie.
Nestačí jen poskytnout humanitární pomoc, obnovit Gruzii, usnadnit vízový styk a uzavřít dohody o obchodu. Rusko musí v plné míře zakusit, co znamená sebeizolace. Pokud se to nestane, pak ho ve skutečnosti připravíme o možnost přehodnotit svou politiku. Rusko se prostě jen utvrdí v přesvědčení, že mu projde cokoli. Vyvolání povědomí o rostoucí mezinárodní a hospodářské izolaci během předvolební kampaně před prezidentskými volbami, které se mají konat v roce 2012, je naší jedinou možností k zasetí pochybností a rozkolu mezi dominantní skupinu v Moskvě. Rusko nesmí mít z této agrese prospěch.
Musíme přehodnotit svoji energetickou politiku. Manévrovací prostor Evropy je už nyní omezený kvůli závislosti na Rusku. Skutečně chceme tuto situaci ještě zhoršovat? Členské státy by měly při nejbližší příležitosti ukončit své zapojení do budování severního a jižního ropovodu. Pokud nevyvodíme tyto dlouhodobé závěry, riskujeme, že se ocitneme v ústraní v pozici šašků.
Daniel Cohn-Bendit
jménem skupiny Verts/ALE. - (FR) Pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, paní komisařko, dámy a pánové, domnívám se, že v současné situaci bychom měli debatovat o tom, co podnikneme dále. Domnívám se, že Rada rozhodla a učinila v podstatě vše, co bylo možné, i když můžeme vždy hledat hnidy s tím, zda se mimořádná schůze Rady hlav států a předsedů vlád neměla konat okamžitě, aby se ukázala naše jednota, ale prosím.
Podle mého názoru si nyní musíme položit některé základní otázky. Otázka nejzákladnější se jasně týká našeho postoje k Rusku, naší spolupráce s ním a toho, jak vyřešíme tyto problémy na Kavkaze, protože je tu ještě otázka Náhorního Karabachu. Mohli bychom od nynějška být svědky trvalých konfliktů, a prezident Sarkozy by proto mohl neustále čelit podobným situacím. Mohl by si v Kremlu zařídit pokoj a zůstat tam natrvalo, i taková možnost by tu byla.
Já mám následující názor: za prvé, pane Daule, pokud bychom o něčem v současnosti neměli hovořit, pak je to vstup Gruzie a Ukrajiny do NATO. To je momentálně skutečně ten nejpitomější nápad, protože znamená, že bychom se nemohli nikam pohnout politicky. Vstoupí Gruzie a Ukrajina do NATO, až se uskuteční reformy? Možná, nejsem si jistý. To však dnes není skutečně relevantní otázka.
Domníváte se, že v případě členství Gruzie v NATO by došlo k využití článku 5? Samozřejmě, že ne! Neměli bychom proto plácat nesmysly. Na druhou stranu - a v tom souhlasím s panem Watsonem - jak můžeme kontrolovat kroky podobné těm, které podnikl prezident Saakašvili? I když se shodneme, že ruské kroky byly nepřijatelné, rovněž nepřijatelné bylo rozhodnutí gruzínského prezidenta bombardovat město, ať už měl jakýkoli důvod! Pokud jste obětí provokace, měli byste odpovědět jiným způsobem, nikoli bombardováním.
Máme zde tedy skutečný politický problém. My ho navrhujeme řešit následujícím způsobem: měli bychom Gruzii a Ukrajině navrhnout privilegované partnerství jako první krok k možné integraci. K této integraci pak může dojít, pokud v Evropě proběhne zásadní reforma a podobně. Měli bychom však mít k dispozici i politické nástroje, nejenom hospodářské a sociální, k vyvinutí tlaku na tyto politické třídy. Budoucnot v evropském prostoru konkrétně znamená budoucnost, v níž se tyto země zbaví nacionalismu.
Měli bychom mít na paměti výrok Françoise Mitteranda: "Nacionalismus je válka." Gruzínský nacionalismus, ruský nacionalismus, abcházský nacionalismus a jihoosetský nacionalismus znamenají válku! My v Evropě musíme prohlásit "náš pohled jde dále." Při navržení evropského pohledu současně navrhujeme nastolit evropské hodnoty, protože pokud v těchto regionech přetrvá nacionalismus, pak řešení nikdy nenalezneme.
Francis Wurtz
jménem skupiny GUE/NGL. - (FR) Pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, paní komisařko, v otázce Kavkazu povede přijetí progruzínského nebo proruského postoje jedině do slepé uličky. To se s oslepující jasností ukázalo od rozpadu Sovětského svazu před 17 lety, neboť tato oblast je plná opakujícího se napětí a sporů o hranice. Je to oblast, kde v kolektivním vědomí přetrvávají zděděná traumata řady válek a násilí, kde etnická a náboženská mozaika spolu s nahromaděnou záští a ponížením poskytují nebezpečně úrodnou půdu nacionalismu. V tomto kontextu se draze platí za politickou nezodpovědnost, a to platí pro každého. Rozhodně to platí pro gruzínského prezidenta, který se od svého zvolení v roce 2004 neustále podbízel duchu pomsty a odplaty odpadlickým územím. Neustále pokoušel štěstí, co se týkalo jeho spojenectví s Bushovou vládou a jeho konfrontační politiky v oblasti. Zahájil útok na Jižní Osetii, o němž pan Van den Brande, jeden ze zpravodajů Parlamentního shromáždění Rady Evropy zodpovědný za monitorování problémů v regionu, prohlásil, že byl - cituji - "šokován příběhy uprchlíků o masivním plošném ostřelování a bombardování Cchinvali a ničení obytných čtvrtí." To je katastrofická strategie pro Gruzii, Kavkaz i Evropu.
Je to poučení i pro Rusko. Brutalita protiútoku, včetně brutality vůči civilnímu obyvatelstvu, pokračující okupace strategických oblastí gruzínského území, vyhnání gruzínských obyvatel z Jižní Osetie a jednostranné uznání nezávislosti obou odpadlických oblastí budou mít pravděpodobně za následek ohrožení zájmu, který v nejedné evropské zemi vzbudily počáteční mezinárodní iniciativy nového prezidenta. Rusko může ztratit vše návratem do doby politické izolace v Evropě a ve světě.
A konečně, Západ jako celek by udělal dobře, kdyby zhodnotil bezprecedentní škody, které už způsobil americký adventuristický postoj a evropské slepé následování vedení v této části kontinentu. Strategie neomezeného rozšiřování NATO, bombardování Srbska, uznání jednostranně vyhlášené nezávislosti Kosova, podpora vybudování protiraketového obranného štítu na evropské půdě, nemluvě o přehnané glorifikaci regionálních představitelů, kteří by snad měli být opatrnější ve svých protiruských a prozápadních prohlášeních, toto vše je důkazem krátkozraké politiky hodné současného Bílého domu, nikoli však hodné evropské bezpečnostní politiky. Na vlastní oči jsme pozorovali, jak tato strategie militarizace mezinárodních vztahů a vyvolávání politických konfrontací neuspěla. Vedle vyslání evropských pozorovatelů pod záštitou OBSE by prioritou EU mělo být za každou cenu zabránit další eskalaci, aby mohla co nejrychleji bez jakýchkoli projevů arogance prozkoumat možnosti vypracování celoevropské smlouvy o bezpečnosti a spolupráci, která by byla právně závazná a která by zahrnovala všechny problémy, které byly dosud odloženy stranou: územní celistvost, neporušitelnost hranic, osud konfliktů, které se ocitly ve slepé uličce, nepoužití síly, odzbrojení i bezpečnost dodávek energie. Vyrovnat se s touto výzvou je nyní složitější než kdykoli předtím, ale bez této perspektivy se obávám, že mohou nastat ještě horší situace. Při přijímání našeho stanoviska mějme prosím na paměti, že dnešní den, prvního září, je mezinárodním dnem míru.
(Potlesk)
Bernard Wojciechowski
jménem skupiny IND/DEM. - Pane předsedo, pocházím ze země, jejíž historie je poznamenána válkou a utrpením. Polsko podporuje mírová úsilí kdekoli na světě. Je nezbytně nutné, aby tohoto cíle bylo dosaženo.
Východoevropské státy, takzvané "pobaltské státy", inspirovány svými představiteli, po Evropské unii žádají, aby Rusku ukázala, že za svou vojenskou operaci v Gruzii zaplatí jakousi nespecifikovanou cenu. To lze označit za klasický případ politické ortodoxie, která předpokládá, že Rusko sleduje pouze imperiální cíle.
Tento tradiční bezmyšlenkový postoj k Rusku, plný prázdných frází, působí potupně, protože může být chápán, například Ruskem, jako typický příklad reakce několika horkokrevných politiků.
Evropská unie potřebuje Rusko, stejně jako potřebuje Gruzii, ne-li více. Proto je nutné, aby se Evropská unie nestala stranou zapojenou v tomto konfliktu a aby se nepřiklonila na stranu Ruska ani Gruzie. Evropská unie musí světu ukázat, že vede politiku nezávislou na Spojených státech, a že je to politika přátelská, založená na plném partnerství.
Rusko je třetím největším obchodním partnerem EU představujícím půl bilionu dolarů v evropském zboží. Můžeme si dovolit hazardovat s takovým vztahem?
Není pochyb o tom, že Evropský parlament je spolu s Radou spolutvůrcem právních předpisů v rámci postupu spolurozhodování. Je však skutečně rovnocenným partnerem i v otázkách zahraničních záležitostí EU?
Pane ministře, promluvil jste k nám poté, co, jak se zdá, byla přijata veškerá rozhodnutí ohledně Gruzie. Dovolte mi tedy otázku: má mít hlas Evropského parlamentu vůbec nějakou váhu? K čemu je tato rozprava, když už bylo všechno rozhodnuto a vykonáno?
Sylwester Chruszcz
Paní komisařko, existuje silné spojení mezi vypuknutím bojů na Kavkazu a otázkou Kosova. Já jsem jedním z těch, kdo nesouhlasili s rozporcováním Srbska. Od samého počátku jsme poukazovali na skutečnost, že jednostranné rozhodnutí kosovských Albánců, podporované Spojenými státy a řadou evropských zemí, by znamenalo otevření Pandořiny skříňky a znovuzahájení podobných sporů po celém světě. Situace v Gruzii je takovým případem. Gruzínský prezident Saakašvili se rozhodl zaútočit na civilisty v Osetii. Měli bychom mít na paměti, že národy Abcházie a Osetie žily na příslušných územích po staletí. Vytvořily si svou vlastní kulturu a identitu a při několika příležitostech bojovaly o svou nezávislost, o kterou je připravil Stalin před druhou světovou válkou.
Srbsko a Gruzie jsou vynikajícími příklady toho, že na mezinárodní scéně jsou si někteří rovnější než ostatní, a toho, že mezinárodní právo je vždy interpretováno nejsilnějšími spojenci. K tomu byl zničen evropský řád, s pomocí mnohých poslanců této sněmovny. Nastolme v Evropě opět mír a vládu mezinárodního práva! Navraťme evropský řád! Vyzývám země, které podpořily rozdělení Srbska, aby odvolaly své uznání Kosova, a Rusko, aby odvolalo uznání Osetie a Abcházie. Pokud se rozdělení Srbska uznané Spojenými státy a většinou členských států Unie považuje za správné, jak je možné odsuzovat podobnou operaci v Gruzii? Dámy a pánové, nemohu než vás vyzvat k menšímu pokrytectví.
Bernard Kouchner
úřadující předseda Rady. - (FR) Uznávám, že bylo velkou chybou, pane Watsone, že jsem promluvil z tohoto pódia. Pokud mi můžete vytknout jenom to, mohu se polepšit, protože když jsem zde byl posledně, mluvil jsem z tohoto podia a nebyl jsem hlavou státu. Koneckonců každý může učinit chybu.
Mohu se pokusit odpovědět na celou řadu otázek, na jiné skutečně odpovědět nemohu. Pane Daule, je zřejmé, že všichni chceme, zejména v souvislosti s touto krizí - a je to i jednou z priorit francouzského předsednictví - úspěšně zavést evropskou obrannou politiku. Co znamená "úspěšně"? Znamená to, že musíme v každém případě znovu nastartovat proces, který nám v Saint-Malo umožnil dosáhnout alespoň porozumění. Na tomto základě musíme stavět se společným cílem. To učiníme, alespoň doufám. Ve skutečnosti tak musíme učinit, ale nikoli proto, že by si tato krize zasluhovala vojenskou reakci. To ani v nejdivočejších představách! Zvažovat vojenskou odpověď na ruskou invazi do Gruzie by bylo horší, než cokoli jiného. Já se dokonce domnívám, že plavidla, která dorazila do Černého moře, nebyla vhodnou reakcí, neboť některá z nich nesla na palubě rakety. Podle mého názoru jsme tento krok neměli podniknout, ale francouzské předsednictví bylo opačného názoru. Skutečností je, že pro vytvoření pevné evropské obrany, kterou všichni potřebujeme, musí být nejdříve přijata Lisabonská smlouva, čímž se dostáváme zpět k našim vlastním institucionálním problémům. Je absolutně nezbytné najít východisko z této institucionální krize.
Upřímně se domnívám, že NATO není v této situaci správnou reakcí. Je to ve skutečnosti chybná odpověď, neboť pokud bychom bývali byli v Bukurešti hlasovali pro Akční plán pro členství (MAP), nic by se nezměnilo, protože se domnívám, že nikdo byl ochoten zahájit válku kvůli Gruzii. Říkám to bez jakéhokoli cynismu. Říkám to, protože to byl názor jednomyslně sdílený na počátku všech jednání a rozhovorů, které jsme absolvovali. To neznamená - protože jsme to prohlásili - že Gruzie ani Ukrajina nemají právo se stát členy NATO.
Je třeba vzít v úvahu i další skutečnost. V této chvíli se to neříká snadno, takže budu velmi diskrétní, ale existuje jedna země, Rusko, která po 20 let měla pocit, že se k ní ostatní nechovají dobře. Domnívám se, že určitým způsobem, zejména zde v Evropské unii, je to částečně pravda. Nedokázali jsme najít vhodný jazyk, kterým k Rusku promluvit. Možná bychom neuspěli tak jako tak, ale jsem přesvědčen, že jsme si dostatečně neuvědomili změny, ke kterým docházelo, koneckonců i samotná Gruzie byla před dvaceti lety satelitem Sovětského svazu. Byla také komunistickou zemí. Na obou stranách došlo k vytvoření nedokonalé demokracie. Domnívám se, že podobně jako v ostatních zemí, na Ukrajině a v Gruzii dojde později k problémům, ale skutečně si nemyslím, že toto byla vhodná odpověď.
Na druhou stranu máte pravdu: musíme posílit své vztahy s Ukrajinou, jak se v tomto dokumentu konstatuje. To platí i pro Gruzii. Za chvíli budeme hovořit o privilegovaném partnerství.
Panu Swobodovi bych řekl - a to je vtip - že jsem chtěl navštívit Stalinův dům v Gori, protože právě tam se nachází. Právě tam se narodil. Mohli byste říci, že na mapě namaloval malé červené kroužky, aby vyznačil, kde by mohla být ustavena autonomie, a které komunity by ji rozhodně dostat nemohly. Znal tento region velmi dobře a už tehdy nevycházela Osetie ani Abcházie dobře ani s Gruzínci ani se zbytkem regionu. Nepotřebovali jsme tuto krizi, abychom zjistili, že tam existují konflikty. Co je horší než Balkán? Kavkaz. Co je horší než Kavkaz? Balkán. Nejsem si jistý, ale domnívám se, že to, co se tam děje, je ve skutečnosti velmi rozšířený jev. Pokud se vrátíte zpět, pokud se zamyslíte nad tím, co se stalo v Čečensku, což silně odsuzuji, uvidíte, že spojenci Čečenců byli Abcházové proti Gruzii.
To všechno bychom měli nechat v minulosti, i když se k tomu možná jednou budeme muset vrátit. Prohlásil jste, a já s tím souhlasím, že nic nemůže ospravedlnit tuto reakci. Nic. Musíme se však podívat na to, jak došlo k této sérii provokací, protože, upřímně řečeno, příběhy jednotlivých stran jsou natolik odlišné, že to začíná být velmi obtížné. Když jsme v Moskvě vyjednávali o tomto dokumentu, byla nám položena otázka, jak měli zareagovat. Měli nechat své vlastní lidi umírat a dovolit bombardování? Nezapomínejme na počáteční čísla. O nich nebudu diskutovat, protože nemám možnost je nijak ověřit, ale Rusové rovnou hovořili o zhruba 1000 až 2000 mrtvých, což se bezpochyby nezakládá na pravdě, protože jediní lidé, kteří byli v oblasti, konkrétně organizace Human Rights Watch, hovořili o několika stech mrtvých. Hovořili ve skutečnosti o stovkách, snad dokonce desítkách. Nejsem si jistý. Každopádně to byla reakce, která byla teoreticky ospravedlnitelná velmi vysokým počtem obětí a já ještě jednou říkám, že jsem cestoval do Severní Osetie, naslouchal příběhům uprchlíků a byly to hrůzné příběhy: granáty ve sklepích, kde se ukrývaly děti. To jsem si nevymyslel. Možná to nebyla pravda, ale určitý tón hlasu nelže. Já jsem za svůj život viděl spousty uprchlíků. Tihle byli vystrašení k smrti. Dva dny byli na cestě tunelem. I to je třeba prověřit.
Máte naprostou pravdu, že potřebujeme politiku sousedství, ale přesně o to se nyní snaží Turci. Ti ustanovili cosi, co nazývají regionální platformou, a chtějí zahájit rozhovory mezi Ruskem, které už souhlasilo, Ázerbájdžánem, Arménií a - právě oni jsou za toto zodpovědní - přirozeně Gruzií a Tureckem. Domnívám se, že jde o dobrý nápad, a jménem předsednictví jsem souhlasil se setkáním v blízké době. Pan Babachan tu měl dnes být, abychom mohli zjistit, jak si můžeme vyměňovat zkušenosti, ale souhlasím s vaším rozborem, že potřebujeme politiku sousedství. Paní Benita Ferrero-Waldnerová se mnou určitě souhlasí, že právě toto musíme učinit. Oni jsou naším vynikajícím sousedem. Pokud oni nebudou schopni nalézt způsob, jak s Ruskem hovořit, pak my budeme mít rozhodně velké potíže, tím spíše poté, co jsme včera slyšeli pana Medveděva prohlásit, že sankce mohou být uplatněny oběma stranami a že i on ví, jak postupovat. Sankce mají jiný dopad, když jedna strana dodává ropu a druhá strana ji nechce odebírat. Musíme se proto na situaci dívat realisticky. Ruku na kohoutku drží on, ne my.
Pane Watsone, co se týká vámi poskytnutých údajů, souhlasím s vašimi pocity. Co udělal pan Saakašvili? Když jsme s ním diskutovali, setkal jsem se s ním při dvou příležitostech, prohlásil - vlastně bychom se do této diskuse neměli pouštět, protože určitě nebudu nestranný a nemám dostatek informací - tak prohlásil, že musel zareagovat na provokaci. Sledoval, jak protistrana připravuje baterie a zejména rakety Grad. Přišli a rozmístili se v gruzínských vesnicích kolem hlavního města Osetie. Komu máme věřit? Nevím. Každopádně někteří poradci říkají, že se události neodehrávaly tak, jak o nich informoval mezinárodní tisk. V celé záležitosti není nikdo zcela důvěryhodný. Jako pozorovatelé víte, že problém nebyl vyřešen. My jsme se o vyřešení pokusili. Javier Solana říká, že je musíme nazývat pozorovateli. Proto je nazýváme pozorovateli a v textu jsou rovněž označováni ze pozorovatele. Míroví dozorčí znamenají něco jiného, protože to by po ruské straně vyžadovalo plné stažení všech, kteří se podíleli na bojích. Usnesení týkající se Abcházie a Osetie uvádějí, že podíl byl zhruba dvě třetiny k jedné třetině. Dvě třetiny byly jednotky zodpovědné za udržování míru, ruské mírové jednotky, zbytek byli Gruzínci. Obě strany se obviňují navzájem a obě společně obviňují mírové dozorčí vyslané OBSE a OSN, že se od samého počátku bitvy zapojily do bojů na obou stranách. Připadá mi tedy, že v tomto nelze pokračovat a že vyslání mírových dozorčích je rozsáhlejší operace, o jejíž uskutečnění se pokusíme. Momentálně to však bude složité. Potřebujeme mezinárodní konferenci, která by vyřešila tyto konflikty, které se dostaly do slepé uličky. V tuto chvíli bychom se měli pokusit uspořádat konferenci o Osetii, neboť tato otázka je nejpalčivější, a potom o Abcházii.
Co se týká pasů, nevím, kdo nastolil tuto otázku. Ano, pasy byly vydávány, ve velkém rozsahu, takže lidé, se kterými jsem se setkal, osetští uprchlíci, se považovali za ruské občany, což je zcela jasně velmi zvrácené. Cítili se jako ruští občané, v Rusku byli vítáni a jako ruští občané byli i bráněni. Když si uvědomíte, že ke stejné situaci zjevně došlo na Krymu, je důvod k obavám. Tento problém musíme proto s Ruskem řešit velmi delikátně, ale pevně. Rusko vydává pasy lidem, které považuje za Rusy. O této otázce však nelze hovořit bez připomenutí, že hranice Ruska byly poměrně nahodile stanoveny pány Gorbačovem a Jelcinem ve spěchu a bez přihlédnutí k historii. Nebudu se tímto problémem dále zabývat. Nebudu zdůrazňovat skutečnost, že Kyjev býval hlavním městem Ruska a že Krym umožňuje přístup k sedmi mořím. Pokud jste se však domnívali, že Rusko opustí jediný tunel spojující Severní a Jižní Osetii, čili jinými slovy vede napříč Kavkazem, pak jste se mýlili. Musíme chápat tyto historické a geografické paradoxy, ale neposkytovat satisfakci jedné či druhé straně. Předsednictví Evropské unie nevyneslo žádné morální soudy ani o jedné straně. Řeklo se, že tyto kroky byly přehnané, že problém se neměl řešit tímto způsobem, že nemělo dojít k nočnímu bombardování tohoto města a že se nemělo odpovědět tak tvrdým útokem. Znovu však říkám, že musíme vědět, jak k tomu došlo.
Pane Szymański, řekl jste, že došlo k naplnění pouze tří bodů smlouvy. To není tak špatné, neboť kromě nás se nikdo nepokusil ani o jediný bod. Došlo ke splnění tří bodů, a to tří nejdůležitějších bodů: zastavení bojů, stažení vojenských jednotek a umožnění humanitární pomoci. I kdybychom dosáhli jenom toho, nemusíme se za nic stydět. Domnívám se, že bylo zapotřebí začít těmito body. Co se týká zbylých tří, měli bychom vyčkat do 8. září, protože po tomto datu bude využito veškerých tlaků. Společně rozhodneme, jak budeme postupovat. To znamená 27 zemí Evropské rady a také Parlament, s nímž jsme si mezitím zvykli vést konzultace. Jean-Pierre a já jsme skutečně získali zvyk neustále se s vámi radit a hovořit s vámi. Nepovažujeme nic za jisté. Pokud 8. září zjistíme, že přesuny začaly, pak je vše v pořádku. Pokud však k ničemu nedojde, musíme se na situaci znovu podívat. To je zcela zřejmé. Agrese se nesmí vyplácet. Samozřejmě se nesmí vyplácet, ale kdo zaplatí účet? Mám rád kazatele, kteří prohlašují, že co jiného se prý dalo čekat od ruské armády? Co se mělo udělat? Všiml jsem si, že ti nejráznější a také mnozí ti, kteří zítra navštíví Gruzii a ve svých bouřlivých reakcích byli velmi rázní, ve skutečnosti nedělají nic. Spolu s Francisem Wurtzem se domnívám, že po velmi dlouhou dobu se Gruzii dostávalo podpory při dokazování, že je, jak bych to řekl, silná a mužná. Domnívám se, že to nebyla dobrá rada, protože podporovat zemi v její pomstychtivosti nebo ve vzdoru za každou cenu, když k tomu nemá prostředky, mi nepřipadá nejlepší. Spolu s vládou jsem měl pocit, že je nejen potkalo neštěstí, protože došlo k obětem na životech a protože Gruzínci byli v ulicích a nevěděli, ke kterým svatým se modlit, ale že tam byl i určitý pocit, že je všichni opustili. Dostali spousty slibů, naslibovalo se jim hodně, ale tyto sliby pak nebyly splněny.
Co se týká ropovodu Nabucco, samozřejmě, že existují podobná vysvětlení. Je to ropovod, proudí jím ropa. To je samozřejmě třeba vzít v úvahu, v tom či onom smyslu. To nás přivádí zpět k tomu, co jste řekli. Podotkl bych, pane Daule, že toto ve skutečnosti není jediná priorita francouzského předsednictví. Je tam také energetika a toto je jeden způsob, jak se skutečně soustředit - a to se v textu objevuje - na energetiku a samozřejmě na obnovitelné zdroje energie.
Pane Cohn-Bendite, co děláme nyní? Udělali jsme, co jsme mohli, konkrétně jsme se pokusili zastavit válku. Snad to nebylo dokonalé, snad není dokonalý vypracovaný dokument, snad byl sepsán v rychlosti a snad mělo dojít k boji mezi oběma delegacemi, aby se dosáhlo určité provázanosti. Rozhodně to nebylo dokonalé. Ale nakonec to prozatím funguje. Nestačí to, ale zatím to fungovalo. Naprosto souhlasím, že existují další složité oblasti, jako například Náhorní Karabach, Nachičevan a další. Existuje spousta míst - a já nemyslím, že Rusové na nich mají stejný zájem - jako je Náhorní Karabach, ale existují i další oblasti, zejména Krym. O tom není pochyb. Neznamená to urážku Rusů, když řekneme, že sledujeme, co se děje. To je ve skutečnosti naší povinností.
Co se týká NATO, opatrně řeknu ještě jednu věc. Na bukurešťském summitu jsme - šest zakládajících evropských zemí - hlasovali proti MAP. Vlastně jsme nakonec nehlasovali, ani jsme hlasovat nemuseli, protože nedošlo ke shodě. Proto jsme nemuseli hlasovat. Vysvětlení bylo skutečně velmi obtížné a šest zakládajících zemí prohlásilo, že se jedná o našeho souseda. Musíme vzít v úvahu, že jsme s touto velkou zemí nedokázali vybudovat nebo udržet přiměřené vztahy a že v ní nechceme vzbudit pocit obléhání, určitého druhu neustálého obléhání. Jsem přesvědčen, že jsme měli pravdu. Nyní se bavíme o vybudování protiraketových baterií v Polsku a v České republice. Pravda je, že to taky není způsob, jak vést dialog, i když nejsou namířeny proti Rusku. Je však důležité, rozhodně kvůli Íránu a naší politice vůči němu, aby tato šestice držela spolu. Snad by bylo možné tuto politiku vést společně s Ruskem, což je velmi významné, protože podle mého názoru můžeme hodně ztratit, pokud se nám nepodaří uchovat tyto partnerské kanály.
Jak můžeme kontrolovat akce pana Saakašviliho? Nevím, ale nelze v noci bombardovat město. Já jsem přesvědčen, že v noci nelze bombardovat město. Znovu opakuji, že nevím, jaký byl rozsah tohoto bombardování, ale jakou reakci potom od Ruska očekávali? To nechápu.
Rád bych se krátce zmínil o citátu Françoise Mitterranda. François Mitterrand ve skutečnosti prohlásil: "Nacionalismu, v určité míře, je o kultuře a právě on vytváří národ. Příliš nacionalismu je válka.” To jsem chtěl poopravit.
V odpovědi Francisi Wurtzovi bych se rád vrátil ke slovům "studená válka," která sice nepoužil, ale která naznačil, neboť pokaždé slyšíme ze všech stran: "vracíme se do studené války?" Toto však nemůže představovat návrat studené války, především proto, že historické okolnosti jsou naprosto odlišné. Snad existuje určitá nevraživost, ale souhlasím, že musíme rozhodně zamítnout tento výraz. Na druhé straně se hodně hovořilo potřebě znovu zformovat dva bloky, jeden proti druhému. Mnozí poslanci tohoto ctěného Parlamentu a jejich země uvažují tímto způsobem. S tímto názorem se musíme rázně vypořádat. Já s ním rozhodně nesouhlasím. Představuje úplný opak toho, co bychom měli udělat, a zřetelně připomíná studenou válku bez ideologie. To neznamená, že musíme akceptovat všechna hypernacionalistická prohlášení, jako jsme činili dosud. Musíme najít způsob, jak spolu hovořit a udržet komunikační kanály otevřené. O to se snažíme.
Rád bych Francisi připomněl, že některé návrhy v bezpečnostní smlouvě, kterou zmínil, učinil pan Medveděv, i když se nezdá, že by je chtěl hned uvést v praxi. Snad tak učiní později. Tento návrh vám předložil 5. června. Dostalo se mu odpovědi, že se jedná o zajímavý krok a že je třeba ho vzít za slovo. Okamžitě nás však zachvátila malá vlna paniky.
Evropská unie zjevně potřebuje politiku nezávislou na USA, které jsou samy velkou nezávislou zemí. Pane Wojciechowski, toto jsme činili. Evropská unie potřebuje politiku nezávislou na USA a Rusku. Potřebuje politiku EU. A právě o tu jsme se snažili. Počáteční reakce našich amerických přátel, když jsme se rozhodli zapojit se do řešení, nebyla příliš přívětivá. Domnívali se, že bychom tak neměli činit, ale velmi rychle si ve své pragmatičnosti uvědomili, že tomu je právě naopak, že právě tak bychom postupovat měli. Výsledkem bylo, že byli řekněme vstřícní, neboť to byla paní Condoleezza Riceová, která dosáhla skutečnosti, že došlo k podepsání oné šestibodové smlouvy. Poté vznesly ostrou kritiku, ne k šestibodové smlouvě, ale ke skutečnosti, že ji ruská strana neplnila. To chápu. I my jsme vznesli kritiku.
Moje poslední poznámka se týká Pandořiny skříňky a Kosova. O této situaci jsem s vámi chtěl hovořit. Existuje určitá intelektuální tendence směřující ke srovnávání Kosova se situací v Osetii, s čímž nemohu souhlasit. Nemůžeme prostě říci, že jen proto, že někde existuje malá populace, která z jakéhosi nacionalistického puzení cítí potřebu se osvobodit, že se jedná o stejnou věc. Nikoli! Především mají na Kavkaze lidé ve zvyku se cupovat na kusy velmi násilným způsobem a po staletí bylo vraždění velmi výhodným obchodem. To v žádném případě neplatí pro Kosovo a Srbsko. Čím se Kosovo a Srbsko lišily, byla jednotnost jedné skupiny, 98% Kosovanů, a zejména mezinárodního rozhodnutí. Nebylo to kvůli tomu, že jsme prostřednictvím NATO bombardovali Srbsko. Ve skutečnosti se to uskutečnilo až po téměř dvouletém fungování Kontaktní skupiny, v níž působilo i Rusko, a po Rambouilletské konferenci, která trvala více než měsíc a na níž všichni kromě pana Miloševiće dospěli ke shodě. Vše odstartovalo, a tím skončím tuto poznámku, rozhodnutí pana Miloševiće v roce 1999 na Kosově Poli v Obilići vyhlásit, že bude zrušena autonomie, že Kosované budou vyhnáni ze správních orgánů a nahrazeni Srby z Bělehradu, takže pan Ibrahim Rugova z Demokratické ligy Kosova musel zakládat podzemní školy a utajené nemocnice. Situace byla úplně jiná. Mezinárodní mínění tento proces akceptovalo, protože mu předcházel mezinárodní postup. Finský prezident Martti Ahtisaari vypracoval dokument, který všichni v OSN přijali a který uváděl, že "strany nedokázaly dosáhnout shody." Už budu končit. Existují nenávisti, které nelze překonat. Zarmoutilo mne, že jsem vycítil - a dávám si velký pozor na to, co říkám - ve slovech Osetijců na adresu Gruzínců cosi, co připomínalo onu nehynoucí nenávist založenou na desetiletích a staletích sporů. Neznamená to, že jednoho dne nedojde k jejímu utišení, ale domnívám se, že to bude vyžadovat čas a několik generací.
Elmar Brok
(DE) Pane předsedající, pane úřadující předsedo Rady, paní Komisařko: "Le nationalisme, c'est la guerre!” Tak zní přesný, nezkrácený citát projevu Françoise Mitterranda k Evropskému parlamentu. Domnívám se, že si z něho můžeme vzít poučení, a tím poučením je potřeba evropské integrace. Znamená to neusilovat o vyřízení starých účtů, ale začít zcela znovu, aby se v Evropě jednou pro vždy skoncovalo s válkami a diktátory.
Rád bych vyjádřil srdečné díky francouzskému předsednictví za rychlou intervenci pro skončení války a za dosažení dnešního rozhodnutí Evropské rady, které je vyjádřením jednoty. Jednota je ten nejdůležitější signál, který můžeme vyslat. Je signálem toho, že nebudeme tolerovat porušování mezinárodního práva, že nebudeme tolerovat války a invaze do cizích zemí, že nebudeme tolerovat destabilizaci demokraticky zvolených vlád a okupaci cizích zemí. Je proto důležité zcela jasně ukázat, že nedojde k žádným jednáním o partnerství a o smlouvě o spolupráci, dokud nedojde ke splnění 5. článku dohody o příměří - konkrétně stažení za linie ze 7. srpna - a že musí dojít k hodnocení, jak je plněno všech šest bodů, hodnocení musí začít nyní a pokračovat v období předcházejícím blížícímu se summitu, který se má konat v listopadu 2008.
Důležité je, abychom jasně vyjádřili, že určité věci nebudou akceptovány, ale zároveň je důležité - abychom nesklouzli do spirály eskalace sporu - abychom zřetelně ukázali, že komunikační kanály musí zůstat otevřené. Především musíme posílit vlastní kapacity, což znamená také posílit kapacity našich přátel. Znamená to okamžitě bez úředních průtahů poskytnout infrastrukturální pomoc Gruzii. Znamená to zapojit se do mírových misí v Gruzii a do iniciativ prováděných OBSE a OSN. Musíme jasně ukázat, že jednání o dohodě o volném obchodu jsou tou správnou cestou stejně jako návrhy, které byly vzneseny v této sněmovně v souvislosti s polsko-švédskou iniciativou nebo naším návrhem na "EHP Plus".
To se netýká jenom Gruzie, ale i dalších zemí, jako je Moldávie a zejména Ukrajina. Domnívám se, že se jedná o jasné signály, které nám umožní pokročit pozitivním směrem. Při této příležitosti bychom si mohli uvědomit, že bychom všechno mohli udělat mnohem lépe, pokud bychom nemuseli vždycky zachraňovat situaci, kterou způsobili jiní, pokud bychom měli evropskou zahraniční politiku, která by nám v rámci Lisabonské smlouvy poskytla přiměřené postupy a větší možnosti preventivních opatření, jež by mohla zabránit vzniku této situace, a že pávě takovou politiku bychom měli sledovat. Tato krize by měla jasně prokázat, že jako Evropská unie musíme posílit naše vlastní kapacity, pokud chceme zabránit válkám a postoupit směrem k vlídné budoucnosti.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Pane předsedající, připojuji se k výrokům řady kolegů poslanců, že dnešní reakce evropského summitu na události z minulého měsíce je reakce správná. Promluvili jsme jednotným hlasem a zároveň jsme zachovali rozvahu. Evropská unie však - a to je v dnešním prohlášení též zřetelně vidět - také jasnými slovy vyjádřila, že to, k čemu došlo, zejména ruská reakce, je nepřijatelné a že je třeba odsoudit nepřiměřenou ruskou reakci na vývoj vojenské situace v Gruzii.
Zároveň všechny strany prohlásily, že užití vojenské síly není správným řešením, což považuji také za implicitní kritiku kroků podniknutých gruzínskou vládou, která s vojenskými akcemi začala. Tato reakce také ukazuje, že se domníváme, a právem, že v Evropě problémy tímto způsobem neřešíme, že se to neshoduje s bezpečnostními smlouvami, které máme a které byly v minulosti uzavřeny v souvislosti s problémy v Jižní Osetii a Abcházii v Gruzii.
Rovněž se distancuji od prohlášení ruského ministra zahraničí, pana Lavrova, že styl ruské reakce stanovil nový tón ruské zahraniční politiky v přilehlém regionu. Domnívám se, že Evropská unie by měla vyvinout všemožné úsilí, aby pana Lavrova a ruskou vládu přesvědčila, že v Evropě při řešení problémů či prosazování vlastních zájmů nepoužíváme těchto způsobů. Klíčovým slovem je spolupráce, nikoli jednostranná akce.
Vzpomínám si na diskuse během několika minulých let o krocích Bushovy vlády. Doufám, že neskončíme u stejných diskusí s Ruskem. Právě proto je tak důležité, že Rada pod vedením francouzského úřadujícího předsedy dnes znovu vyzvala, aby této otázce byla věnována pozornost, a položila důraz na šestibodový plán, především na návrat k předchozímu vojenskému statu quo. Tímto krokem pokládá základy mezinárodnímu mechanismu pro udržení míru a zejména základy mezinárodní debaty o budoucím statusu Jižní Osetie a Abcházie, zároveň se oprávněně distancuje od ruského uznání nezávislosti těchto dvou separatistických oblastí.
Takové je i naše počáteční stanovisko pro moskevskou misi, která se uskuteční příští týden na nejvyšší úrovni a při které budeme muset znovu vyvinout tlak na Moskvu, aby splnila oněch šest bodů. Za těchto okolností ani netřeba zdůrazňovat, že zastáváme pozici, že dokud nebude jasno ohledně plnění této dohody, dokud nedojde k žádné dohodě, nebudeme pokračovat v hovorech o nové smlouvě o partnerství.
Tato krize klade na Evropskou unii velké nároky. Je správné, že se chápeme vedoucí úlohy při hledání řešení. Neexistuje jiná alternativa: NATO tak učinit nemůže, OBSE je příliš slabá, Amerika není ve stejném postavení jako my a OSN se nemůže ujmout zprostředkovatelské role kvůli obstrukcím v Radě bezpečnosti. Dnešní summit se nesl v jednotném duchu, nechť to tak zůstane.
Marco Cappato
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, ve skutečnosti se nacházíme v situaci, kdy se vyjadřujeme k již přijatým rozhodnutím a já se domnívám, vzhledem k velmi rozdílným informacím o obětech, válečných zločinech a podezření z válečných zločinů, že Evropská unie by měla navrhnout, aby jejich vyšetřování bylo mezinárodní, v případě nutnosti se zapojením Mezinárodního trestního dvora.
Kromě této otázky, co se týká důvodů, proč jsme se ocitli v tomto bodě, pan Kouchner prohlásil, že někteří lidé poskytli Gruzii příliš podpory při ukazování svalů a vydávání hrozeb. To je bezpochyby pravda, ale v tom případě také řekněme, že někteří lidé Gruzínce odrazovali od pocitu příslušnosti k Evropě. Těmi lidmi jsme byli my v Evropské unii, protože evropské směřování Gruzie a jejího lidu je skutečnost, kterou jsme přehlíželi. Stovky Gruzínců podepsaly na konci devadesátých let výzvu Radikální strany volající po evropské budoucnosti pro Gruzii, kterou jsme jim upřeli.
Proto by, a tím končím, navrhovaná mezinárodní konference měla zahrnovat nezastoupené národy z celé oblasti a prošetřit evropské vyhlídky regionu, politické i strategické.
Inese Vaidere
(LV) Dámy a pánové, dnešní schůze summitu se zaměřuje na nabídku pomoci Gruzii. Ta je nutná, ale je rovněž ruskou povinností podílet se finančně na rekonstrukci Gruzie. Co se ještě musí stát, aby Evropská unie mohla řádně zhodnotit ruskou roli v daných událostech a učinit kroky k zajištění toho, že k ničemu podobnému už nikdy nedojde? Především je třeba přiznat, že ze strany Ruska šlo o plánovanou agresi a že začala mnohaměsíční systematickou provokací Gruzie. Pokud se Ruská agrese a uznání nezávislosti separatistických oblastí nesetká s přiměřenou reakcí, pak to vyšle jasný signál, že tímto způsobem může v budoucnu postupovat znovu. Koneckonců i ve státech Evropské unie je řada ruských občanů, kterým je EU ochotna poskytnout ochranu. Rusko od nás potřebuje celou řadu věcí, ale my neustále ztrácíme iniciativu. Především bychom měli zmrazit dohodu o usnadnění vízového styku s Ruskem. Zároveň bychom podobnou smlouvu měli uzavřít s Gruzií. Za druhé, dokud Rusko plně neuvolní okupovaná území, musí být pozastavena platnost smlouvy o partnerství a spolupráci. Za třetí, takzvané ruské mírové jednotky musí být nahrazeny mezinárodními mírovými jednotkami, které budou respektovat územní celistvost Gruzie. Rovněž navrhuji, aby byl Mezinárodní olympijský výbor vyzván k oznámení nové soutěže pro organizaci zimních olympijských her v roce 2014, protože jejich konání v totalitním státě vyvolá jedině potíže. Neměli bychom si dělat starosti či se obávat přerušení takzvaného dialogu. V současné době se tento dialog změnil ve vyjadřování jednostranných nabídek z naší strany a porušování pravidel ze strany ruské. Musíme pochopit, že jedině rázná akce může Rusko přimět k zaujetí postojů hodných státu 21. století. Rusko je jen jeden stát. Není výjimečné.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Pane předsedající, dámy a pánové, zastupovala jsem vás v Gruzii, když mne tam vyslal náš předseda ve dnech 12.-17. srpna. Poskytla jsem gruzínskému lidu naši plnou podporu a ujistila ho prohlášením, že Evropská unie je neopustí. Děkuji proto předsednictví, že se v Gruzii snažilo jednat velmi rychle.
Vyřešení tohoto konfliktu je zcela jasně pro Evropskou unii zkouška, kterou konečně podstoupila, ale za jakou cenu? Cenou jsou opět nevinní občané, protože tyto události byly ve skutečnosti nevyhnutelné. Jak dlouho už někteří z nás káží v divočině? Dokonce i ti, kteří dnes prohlašují, že musíme směřovat k integraci a nabídnout vyhlídku vstupu do Evropské unie, nám dříve říkali: "vyčkejte, buďte rozumní." A nyní máme válku mezi Ruskem a Gruzií. Když jsme říkali, že se nejedná o konflikt mezi Gruzií a Jižní Osetií a Abcházií, ale o konflikt mezi Gruzií a Ruskem, nikdo nechtěl naslouchat. Teď máme za sebou válku. Tyto události byly tedy nevyhnutelné, zejména pokud se vrátíte k dalším událostem a dobám, jež předcházely 11. srpnu. Vraťme se do roku 2005, kdy Rusko vetovalo návrh, aby umístilo pohraniční hlídky na rusko-gruzínské hranici. Nikdo nezareagoval a dokonce i Francie - odpusťte, pane předsedo - dokonce i Francie se postavila proti, když jsme žádali umístění jednotek OBSE na hranici. Nikdo nereagoval. Když Rusko narušilo gruzínský vzdušný prostor, opět nedošlo k žádné reakci a situace eskalovala. Nyní došlo k této politováníhodné válce a my musíme nejen rekonstruovat zemi, ale i vyřešit tento konflikt. Samozřejmě musíme uspořádat konferenci o rekonstrukci, ale musíme uspořádat i konferenci o řešení konfliktu. Navrhovala bych, že by se mohlo využít událostí v Kosovu jako vzoru, jinými slovy by mohla být ustanovena mezinárodní civilní správa spolu s mírovými jednotkami. Který Gruzínec by nyní souhlasil s tím, aby se ruská armáda ujala role policisty?
(Předsedající řečníka přerušil)
Tobias Pflüger
(DE) Pane předsedající, rád bych poděkoval za objektivitu dnešní rozpravy, je rozhodně mnohem objektivnější než mimořádné zasedání Výboru pro zahraniční věci konané 20. srpna. Mluvme bez obalu. Gruzínský prezident Saakašvili nařídil vojenskou ofenzívu. Ta zažehla válku a spustila spirálu násilí. Pokud tuto skutečnost nebereme v úvahu, popíráme skutečnou příčinu války. Tyto útoky, zejména proti civilnímu obyvatelstvu Cchinvali, je třeba nemilosrdně odsoudit spolu s vojenskou reakcí, především vojenskou reakcí Ruska a útoky proti civilnímu obyvatelstvu, zejména ve městě Gori. Obě strany také v tomto konfliktu použily kazetových bomb, což je nepřijatelné. Obě strany konfliktu jasně porušily mezinárodní humanitární pravidla a pravidla války.
Velmi často však slyším myšlenku, že za celou situaci je zodpovědné pouze Rusko. To není pravda a mne těší, že francouzské předsednictví Rady v této otázce zaujalo vyváženější postoj. Můj vlastní postoj se nemění: uznání Jižní Osetie a Abcházie je z hlediska mezinárodního práva srovnatelné s uznáním Kosova. Západní státy uznáním Kosova skutečně otevřely Pandořinu skříňku. Západ, NATO a Evropská unie mají velký podíl na eskalaci tohoto konfliktu a na válce v Gruzii: USA převelely gruzínské jednotky z Iráku do Gruzie a řada západních států - zemí NATO, zemí Evropské unie - se podílela na vyzbrojování Gruzie. Dokonce i Izrael vyzbrojoval Gruzii a připlutí vojenských plavidel NATO do Černého moře není nezbytně znamením míru. Víme, že v této válce jsou v sázce i geopolitické zájmy; v této souvislosti stačí zmínit ropovody.
Tento konflikt by neměl být využit jako záminka k popohnání militarizace Evropské unie. Evropská unie uspěla jako nevojenský hráč. Pokud se nyní přidáme k jedné straně, ztratí EU důvěryhodnost jako prostředník. Jsme na prahu studené války a co se týče toho, co leží před námi, nu, může se to vyvinout kterýmkoli směrem. Dnes je 1. září, den, který slavíme jako den proti válce. To bychom měli mít na paměti: válka je nepřijatelná a země Evropské unie by ji nikdy neměly podporovat, přímo ani nepřímo.
Bastiaan Belder
(NL) Pane předsedající, ukázka obnažené ruské síly na gruzínském území v dnešních dnech a časech je pokusem o legitimizaci dvou etnických čistek, v Abcházii počátkem 90. let a v Jižní Osetii minulý měsíc, v srpnu. Je také založena na masovém vydávání ruských pasů v těchto regionech. Co Evropská unie může udělat a měla by udělat ohledně tohoto brutálního návratu imperiálních názorů do politiky Kremlu? Měli bychom nabídnout hlubší a silnější evropský, nebo i transatlantický, závazek vůči našim východoevropským sousedům v souladu se švédsko-polským návrhem východního partnerství. Děkuji komisařce Ferrero-Waldnerové, že se v tomto ohledu jasně vyjádřila.
Současná situace v Gruzii navíc vyžaduje, aby členské státy skutečně pokročily v otázkách společné energetické politiky, s diversifikací zdrojů energie. Ropovody, které jsou pod kontrolou suverénních států, jejichž územím procházejí, a které nejsou v ohrožení, jsou přirozeně součástí takové politiky.
Jim Allister
Pane předsedající, je těžké nedojít k závěru, že tváří v tvář ruské agresi nebyla Evropa schopna činu. I když se de facto anexe částí suverénního státu Gruzie ze strany Ruska setkala s odsouzením, jeho tón se lišil dokonce i uvnitř EU.
Toto poselství nevyhraněnosti Moskvě neunikne. Rozhodně se jí nerozklepala kolena kvůli nejednotnému mrmlání v Evropě.
Obávám se, že bez rázné reakce na ruskou agresi se věci nezastaví v Gruzii. Můžeme se dohadovat, je teď na řadě Ukrajina? A co bude zapotřebí, aby Evropa, která se nyní duchaplně dostala do závislosti na ruské energii, konečně dospěla k efektivní reakci?
Pokud předcházející týdny něco ukázaly, pak to byla lekce v neuskutečnitelnosti společné zahraniční politiky v této EU. Ta skončila pouhou paralýzou...
(Předsedající řečníka přerušil.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Pane předsedající, Evropská rada se dnes ráno setkala, aby rozhodla o svém postoji ve třech otázkách, jak nám vysvětlil pan Kouchner. Jednalo se o: za prvé, nepřiměřenou reakci, porušení mezinárodního práva a invazi a pokračující okupaci suverénního státu; za druhé, nerespektování mírového plánu podepsaného díky úsilí předsednictví Evropské unie a za třetí, uznání nezávislosti Jižní Osetie a Abcházie, které byly, při podivném odvolávání se na kosovský precedent, rychle uznány Venezuelou, Běloruskem a Hamasem: "Člověka poznáš podle společnosti, ve které se pohybuje."
Dnešní odpověď Evropské rady na tyto výzvy je zcela jasná: naše vztahy s Ruskem jsou na rozcestí. Musíme jednat vážně, pane předsedající, protože tímto způsobem už nemůžeme pokračovat. V sázce je prestiž a důvěryhodnost Evropské unie. EU v těchto velkých dramatech dneška prostě nemůže jenom podepsat šek.
Navzdory skvělé práci komisařky Ferrero-Waldnerové tu my jako Evropská unie nejsme jenom od toho, abychom platili za škody a destrukci, kterou způsobili Rusové v Gruzii nebo Izraelci v Palestině. Musíme mít i řádnou zahraniční politiku.
Rád bych vás požádal, pane Jouyete, abyste se 8. září, kdy předseda Rady Evropské unie, pan Sarkozy, navštíví Moskvu, postaral, čistě v zájmu soudržnosti zásad, které uplatňujeme a ceníme v Evropské unii, že předloží jasné varování a přímé, důvěryhodné poselství v tom smyslu, že nedodržování mezinárodních pravidel a práva a porušování územní celistvosti suverénního státu bude mít následky co se týká vztahů s Evropskou unií. To je velmi důležité, neboť následky se musí objevit, pane předsedající, a v tomto smyslu na této skutečnosti hodně záleží.
Véronique De Keyser
(FR) Pane předsedající, letošního léta došlo k několika pokusům vést naši ruku, což mělo kromě tohoto tragického dramatu dva bezprostřední následky: za prvé to bylo téměř okamžité přijetí protiraketového obranného štítu ze strany Polska - to je problém, i když je zaměřen proti Íránu - a dále závazek Evropské unie k financování rekonstrukce Gruzie, i když dobře víme, že rozpočet pro zahraniční věci to neumožní, neboť je dramaticky podfinancovaný. Komisařko Ferrero-Waldnerová, vy jste to řekla a máte moji podporu: musíme najít jiné zdroje financování, jinak se s touto situací nebudeme schopni vypořádat.
Proto se domnívám, že je třeba zabránit jakékoli další eskalaci. Moje skupina a já se zasazujeme o jasné, byť rázné vztahy s Ruskem, zejména v oblasti energetiky, lidských práv a mezinárodního práva. Jsme však proti jakémukoli návratu ke studené válce.
Rovněž bychom rádi varovali před tím, aby byly do NATO nebo Evropské unie uspěchaně přijímány země, které zatím nemohou poskytnout nezbytné garance. Vyzývám francouzské předsednictví, kterému blahopřeji k rychlé akci letošního léta, aby se zabývalo myšlenkou na vytvoření černomořské unie podobné Unii pro Středomoří.
Závěrem bych ráda sdělila svým kolegům z východu, zejména z Pobaltí, že už se nepíše rok 1938, ale 2008. Na historii nezapomeneme.
(Předsedající řečníka přerušil)
Lydie Polfer
(FR) Pane Kouchnere, dámy a pánové, letošního ledna jsem jako zpravodajka pro otázky jižního Kavkazu pozorovala nebezpečí neomezených závodů ve zbrojení a zdůrazňovala jsem důležitost mírového řešení konfliktů zděděných z éry Sovětského svazu. Navrhovali jsme zorganizování konference tři plus tři, jinými slovy konference tří kavkazských zemí spolu s Evropskou unií, Ruskem a Spojenými státy. Od té doby jsme navrhli, jak připomněla paní Islerová, poskytnout stejná práva při získávání víz Gruzíncům i Abcházům. Nyní dobře víme, k čemu došlo - k vojenské operaci a nepřiměřené reakci - ale skutečností zůstává, že dvě země, které prohlásily, že chtějí dodržovat evropské hodnoty tím, že se stanou členy Rady Evropy, těmito hodnotami opovrhly použitím násilí. To je nepřijatelné. Je třeba tuto skutečnost odsoudit a do druhého dne na ni nezapomenout.
Evropa, která má s oběma státy významné vztahy, musí hrát opatrnou a velmi rozvážnou roli, aby se navrátily k rozumnější politice. Právě proto je třeba promlouvat jednotným hlasem a já jsem ráda, že jsme toho byli schopni i bez Lisabonské smlouvy...
(Předsedající řečníka přerušil)
Předsedající
Musím poslancům připomenout, že o času jim přiděleném rozhodly politické skupiny. Souhlasili jste s minutovými projevy, dámy a pánové, což vyžaduje velmi ukázněné vstupy. Žádám proto o pochopení, když musím řečníky přerušit.
Vittorio Agnoletto
(IT) Pane předsedající, Osetie a Abcházie dneška jsou včerejší Kosovo. Žádná z vlád, které dnes volají po míru v Gruzii, nemůže popřít svoji vlastní zodpovědnost: uznáním Kosova stanovily Spojené státy a většina evropských zemí precedent, který musel destabilizovat oblast Kavkazu. Díky expanzi NATO až k hranicím Ruska nesou USA politickou ještě více než vojenskou zodpovědnost za dodávání odvahy Gruzii ke spuštění překvapivého útoku v noci ze 7. na 8. srpna. Tbilisi se při útoku na Jižní Osetii skutečně domnívalo, že se může spolehnout na ochranu ze strany Spojených států, včetně ochrany vojenské.
Jednalo se o útok neospravedlnitelný, který zasáhl civilisty a roztříštil už tak velmi křehké dohody. Rusko mělo odpověď připravenu dlouho předem a pouze čekalo na příležitost udeřit plnou silou. Žádná vláda není v této záležitosti bez viny! Jedinými oběťmi jsou civilní obyvatelé, ať přísluší ke kterékoli straně, kteří museli opustit své domovy a byli vystaveni nejrůznějším druhům násilí.
Jsme svědky války, ve které jsou nacionalistické ambice místních vůdců překryty střetem mocností kvůli kontrole zdrojů energie: skutečnou příčinou konfliktu jsou plynovody a ropovody, které vedou ze střední Asie na západ. Ať už se jedná o trasu přes Turecko do Středomoří, nebo o trasu z Gruzie přes Ukrajinu do Polska, obě procházejí Kavkazem. Není náhodou, že Spojené státy požádaly právě Polsko, aby v něm mohly umístit rakety namířené na východ.
Evropa musí usilovat o mírové řešení, žádat o stažení ruských jednotek z gruzínského území a o poskytnutí práva na sebeurčení tamním obyvatelům. EU musí hlavně a především poskytnout pomoc uprchlíkům a vyvarovat se jakékoli politické akce, která by mohla situaci dále zhoršit. Vstup Gruzie do NATO musí být jednoznačně zamítnut, loďstvo Spojených států by mělo být vyzváno ke stažení z Černého moře a Polsko by mělo být požádáno o odmítnutí rozmístění amerických raket. Musíme si být jisti, že naše pomoc není využívána k nákupu zbraní a že uprchlíků není znesvářenými stranami využíváno jako nástroje války.
Bruno Gollnisch
(FR) Pane předsedající, mnozí řečníci, počínaje úřadujícím předsedou Rady panem Bernardem Kouchnerem, neschvalují ruské uznání nezávislosti Abcházie a Jižní Osetie. Toto rozhodnutí vedlo k určitým vážným následkům pro kavkazské země, Evropu a v budoucnu možná i pro samotné Rusko. To proto, že uznání Abcházie a Jižní Osetie by mohlo v budoucnu vnuknout podobné myšlenky Severní Osetii, Čečensku, Ingušsku, Dagestánu a dalším, kteří jsou v současnosti součástí Ruské federace.
Ať už se jedná Kavkaz, Tibet, Afriku nebo jinou oblast, jednou z výzev našich časů je nalezení rovnováhy mezi touhou určitých národů po autonomii na jedné straně a neporušitelností hranic na straně druhé. Bez zaručení této neporušitelnosti by mohlo dojít k ohrožení míru, po němž touží skuteční patrioti.
Lze však kritizovat i nás Evropany. Slyšeli jsme promluvy o respektování mezinárodních hranic, ale my jsme v Kosovu stanovili precedent, ať už se to panu Kouchnerovi líbí nebo ne. Prohlašovat, že existovalo mezinárodní rozhodnutí ohledně Kosova, je vtip, protože OSN nikdy neschválila válku proti Srbsku.
Rusko se stáhlo z východní Evropy, kde až do ne tak dávné doby vládla nesmiřitelná komunistická diktatura. Stáhlo se z pobaltských států, z Ukrajiny a ze středoasijských republik. Čím více se stahovalo, tím více se dostávalo do obklíčení. Varšavská smlouva se rozpadla, ale my jsme nepřišli s žádnou reakcí kromě neustálé expanze NATO. Nyní sklízíme ovoce tohoto postupu!
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Pane předsedající, především musím blahopřát francouzskému předsednictví k tomuto úspěchu. Domnívám se, že jsme ušli řádný kus cesty od evropské pozice ohledně Iráku k současnému postoji ke krizi na Kavkaze. K tomu blahopřeji. Díky svému předsednictví byla Unie efektivnější a zareagovala rychleji než Washington. To vše je pozitivní, ale otázky zůstávají: za prvé, jak můžeme minimalizovat utrpení obyvatel, za druhé, jak zajistit, že Rusko bude dodržovat pravidla a jakou strategii bychom měli sledovat v dlouhodobé perspektivě ve vztahu s Ruskem?
Vítám opatření a text schválený Radou s mírným optimismem a uspokojením. Obsahuje všechny hlavní prvky odsouzení a akce, včetně štědřejší nabídky co se týká pomoci Společenství a potenciální mise EBOP. Rád bych však předsednictví řekl, že se jedná jen o hors d'oeuvre.
Jedná se jen o hors d'oeuvre či entrée. Čekáme na hlavní chod, kterým bude mír a stabilita v regionu a dlouhodobá strategie Evropské unie v této oblasti Kavkazu.
Musíme vyvinout veškeré úsilí, aby Rusko pochopilo, že má volbu: buď bude spolupracovat s EU jako zodpovědný partner, ujme se svých závazků a povinností a bude plně respektovat Sarkozyho šestibodový plán, nebo se vystaví odsouzení ze strany mezinárodního společenství, které může přerůst v ostrakismus a nakonec v izolaci, jež může zahrnovat sadu příslušných opatření, která mohou být v případě potřeby přijata.
I my v Unii máme volbu - buď se spokojíme se slovními akcemi a vyvarujeme se opatření, kterým by Rusko rozumělo, nebo v případě potřeby přehodnotíme naši politiku vůči Rusku, jasně ukážeme, že dokážeme respektovat druhé a zároveň být asertivní v případě, že Rusko nebude postupovat podle pravidel, která očekáváme...
(Předsedající řečníka přerušil.)
Dariusz Rosati
(PL) Pane předsedající, paní komisařko, pane Kouchnere, ruské kroky se rovnají pokusu navrátit se k imperialistické politice bývalého Sovětského svazu. Představují pokus vnutit ruskou politickou vizi nezávislému státu. Jak by měla Evropa reagovat?
Podle mého názoru bychom měli začít tím, že s Ruskem budeme mluvit jednotným hlasem a že nade vší pochybnost jasně vyjádříme, že ani náhodou nelze připustit návrat k politice sfér vlivu. Nelze připustit návrat k imperialistické politice, opakování předchozích činů a používání síly v mezinárodních vztazích. Při předávání tohoto poselství Rusku musíme jednat jednotně, jasně a nedvojsmyslně. Musíme Rusku jasně ukázat, že agrese se nevyplácí.
Za druhé, Unie musí zahájit dva druhy dlouhodobých akcí. První z nich zahrnuje drastické snížení naší energetické závislosti na Rusku. Nechci se nechat vydírat Ruskem kvůli ropě či plynu, a jsem si jistý, že to samé platí pro všechny v této sněmovně. Nechceme, aby naše politická činnost a ochrana našich zásad a hodnot závisela na dodávkách ropy nebo plynu.
Druhý typ akce má strategickou povahu a znamená předložit nabídku státům, které v minulosti tvořily součást Sovětského svazu. Nejenomže by do ní měla být zahrnuta Gruzie, ale hlavně a především Ukrajina spolu s ostatními státy. Co můžeme navrhnout my, je rozhodně mnohem přitažlivější, než co navrhuje Rusko. Těší mne, že tyto názory jsou obsaženy v závěrech dnešní Rady a domnívám se, že to je správný směr do budoucna.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Pane předsedající, jsem si jistý, že jsme všichni doufali a snili o tom, že se Rusko začne vyvíjet, stane se demokratickým státem a bude respektovat určité zásady, které tvoří také základy, na nichž je vybudována Evropská unie. Tyto naděje a sny je nyní třeba uvrhnout do zapomnění. Současná situace je naprosto odlišná. Vítám prohlášení, že dojde k pozastavení rozhovorů o smlouvě o partnerství a summitu EU - Rusko do doby, než Rusko splní závazky, jež přijalo podepsáním smluv. Dále se domnívám, že toto pozastavení by mělo být delší a že uvnitř Unie bychom se měli zamyslet nad tím, jaké vztahy s Ruskem vlastně chceme. Skutečně můžeme stále hovořit o společném bezpečnostním prostoru sdíleném s Ruskem? Skutečně můžeme Rusko považovat za strategického partnera, když se hlásí k hodnotám tak radikálně odlišným od našich?
Rád bych se zmínil o dalším problému, konkrétně naší energetické bezpečnosti. Například zde neustále znovu a znovu hovoříme o důležitosti ropovodu Nabucco. Stalo se to mantrou. Nyní nastal čas pokročit od slov k činům a poskytnout tomuto projektu finanční podporu.
Mario Borghezio
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, Rada dnes zcela správně vyslala do Moskvy jasné poselství, konkrétně že my Evropané obhajujeme práva národů a nebudeme je obětovat geopolitickým zájmům či dohodám. Navíc máme morální povinnost k našim vlastním obyvatelům, zejména k těm, kteří řadu desetiletí trpěli pod pěstí sovětského imperialismu, hájit tyto principy svobody.
Avšak i ti, kteří - jako italský ministerský předseda Berlusconi - udrželi otevřený komunikační kanál s Moskvou, udělali správnou věc, aby bylo možné vysvětlovat evropský způsob myšlení a varovat před návratem do atmosféry studené války, nejenom z hlediska politického, nejen z hlediska hospodářského a politického, ale také a především z hlediska historického v tom směru, že jak čas plyne, existují vyhlídky, že Evropa může samozřejmě zahrnovat i Rusko anebo ho jednou pro vždy vyloučit.
Je proto velmi důležité zahájit dialog a pokračovat v něm. Evropa, evropské národy nechtějí studenou válku, protože studená válka vyvolává vzpomínky na smrt, perzekuce...
(Předsedající řečníka přerušil)
Othmar Karas
(DE) Pane předsedající, paní komisařko, dámy a pánové, toto usnesení představuje největší úspěch od dohody o příměří a obsahuje většinu požadavků vznesených Elmarem Brokem a mnou jménem Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) a Evropských demokratů po naší návštěvě Gruzie. To však nestačí.
Evropská unie stále musí hrát svou úlohu a v sázce je naše důvěryhodnost. Usnesení musí následovat rozhodná společná akce, jak dnes jasně ukázala komisařka Ferrero-Waldnerová ve svém povzbudivém prohlášení. Musíme toto usnesení splnit do poslední čárky a písmene, stejně jako po Rusku žádáme plnění onoho šestibodového plánu do posledního písmene.
Navíc jsme v posledních týdnech viděli, jak důležitá Evropská unie je a může být, ale zároveň jsme pozorovali, v čem spočívají naše slabosti a kde musíme podniknout kroky - včetně preventivních kroků - k jejich nápravě. Ano, můžeme jednat jako prostředníci, ale pokud tak chceme činit, musíme mít společnou evropskou zahraniční politiku, aktivní zahraniční, bezpečnostní a obrannou politiku. Také jsme v posledních týdnech velmi akutně pocítili neexistenci společného postoje - a chybějící politickou vůli dosáhnout společného postoje - a, dokonce i nyní, nedostatek společného odhodlání. Chybějící Lisabonská smlouva nás oslabuje.
Rekonstrukce nestačí. Musíme investovat do nezávislosti těchto zemí a sebrat nacionalismu půdu pod nohama. Zapojení do EU je důležitější než vyhlídky na členství v NATO.
Paní komisařko, velmi výmluvně jste řekla, že ve vztahu s Ruskem "nelze pokračovat, jako by se nic nestalo,” a že musíme přehodnotit svoji politiku. Musíme investovat do hospodářské, demokratické, sociální a vzdělávací stability. Nejde jenom o peníze. Musíme také rozšířit naši politiku sousedství a prosazovat praktické projekty podobné těm, které jste ohlásila dnes. Těšíme se na to.
Adrian Severin
Pane předsedající, hlavní problém, který dnes před námi stojí, se netýká odpovědi na otázku, kdo je v právu a kdo ne, kdo je agresor a kdo oběť, co je svrchované právo a co je nepřiměřená reakce. Skutečným problémem je, že nemáme reálné prostředky, jak vynutit status quo ante nebo vyvinout účinný tlak na zemi jako Rusko a přimět ji k přehodnocení určité politiky. Navíc nemůžeme po Rusku vyžadovat dodržování jakéhokoli ustanovení mezinárodního práva, které bychom sami už dříve neporušili.
Svět, ve kterém se každá krize řeší na základě sui generis, není svět uspořádaný, ale svět chaosu. Co kolem sebe dnes vidíme, není začátek nové studené války, ale konec jednopolárního uspořádání. Je to geopolitická konfrontace na globální úrovni, která se odehrává v neregulovaném mezinárodním prostředí, kde se potýkají unilateralisté. Když zahynul jednopolární řád a multipolární se ještě nezrodil, může zavládnout anarchie a vláda silnějšího.
Jedinou rozumnou věcí, kterou musíme učinit, je uspořádat mezinárodní konferenci o bezpečnosti a spolupráci, kde by všichni světoví a regionální hráči spolu s místními zainteresovanými stranami projednali, redefinovali a znovu vymysleli zásady mezinárodního práva v mezinárodních vztazích, úlohu a pravomoci mezinárodních organizací, postupy při řešení místních krizí a systém bezpečnostních záruk, které by vyhovovaly specifickým příležitostem, výzvám a nebezpečím dnešní doby. Mezitím musíme urychlit proces hospodářské integrace, politického sdružování a institucionálního přibližování a našimi východními sousedy jako je například Ukrajina a Moldávie. Doufejme, že Evropská unie bude schopna naplnit tato očekávání.
(Potlesk)
Siiri Oviir
(ET) Už jsme tu dnes hovořili o potřebě vyslat do Gruzie mezinárodní mírové jednotky a civilní mise. Jako členka delegace na jižní Kavkaz tuto myšlenku z plna srdce podporuji, tím spíše, že jsem počátkem jara právě z tohoto místa obracela pozornost k naléhavé potřebě právě těchto opatření.
Historický vývoj způsobil, že mnohé naše země, včetně Gruzie, jsou multietnické. Starosti mi dělá možnost velmi chmurného vývoje. Abych mluvila konkrétně, před řadou dní Rusko uznalo Abcházii a Jižní Osetii. Jako by mluvil na toto téma, severoosetský ministr pro obyvatelstvo hovořil o sloučení Jižní a Severní Osetie pod ruským právem, jinými slovy o tom, že by se Jižní Osetie stala součástí Ruska.
Z pohledu řady zemí zde dochází ke střetu dvou úhelných kamenů mezinárodního práva: národního sebeurčení a územní celistvostí. Víme, že za výchozí bod musíme použít Helsinský závěrečný akt, ale má otázka pro Radu zní: "Jaké kroky se podnikají, aby se zabránilo porušení územní celistvosti nezávislých států?"
Wojciech Roszkowski
(PL) Pane předsedající, výsledek Evropské rady by se dal popsat jako poloprázdná sklenice, nebo sklenice poloplná. Důležité je, že bylo dosaženo shody a že Unie promluvila jednotným hlasem. Zklamáním však je, že společná pozice Rady nejde dostatečně daleko. Nenaplňuje to, co by si přála většina z těch, kdo v této sněmovně vyjádřili svůj názor.
Během ruské ofenzívy v Gruzii ruská média přinesla zprávu o tom, že pan Putin si našel čas k cestě na Sibiř a uklidnil tam tygra, který ohrožoval místní obyvatelstvo. Tato příhoda dobře ilustruje ruské chování a to, jakým způsobem nakládá s Evropou. Za utišení evropského tygra však nebyla zodpovědná pouze Moskva. Jak by měly být v tomto kontextu hodnoceny projekty North Stream a South Stream spolu s podporou, které se jim dostalo od určitých členských států Unie? Nedostatek solidarity a podlézavost agresorovi agresora vždy povzbuzuje. To platí zejména v případě, kdy určití partneři platí za výhody, jichž si užívají jiní. Rozhodně povzbudivá jsou současná prohlášení o jednotě Unie ohledně Ruska, důraz kladený na východní partnerství i další prohlášení. Pokud se však spokojíme pouze se slovy, může agresor udeřit znovu.
Stefano Zappalà
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, rád bych se vyjádřil k několika praktickým bodům rozpravy z dnešního večera. Především bych rád složil poklonu francouzskému ministrovi za odvahu, s níž v této sněmovně učinil několik velmi významných prohlášení.
Plně se připojuji ke všemu, co zde prohlásil. Souhlasím naprosto se vším. Nebudu zde opakovat jeho slova, protože jeho dnešní výroky zaplní stránky zítřejšího tisku, ale musím prohlásit, že pozice vymezená předsednictvím Evropské unie je velmi silná a přesná.
Chtěl jsem tím říct, že se domnívám, že Evropská unie provedla velkou změnu: v tomto sále můžeme říkat, co se nám líbí, ale my zahraniční politiku EU nevytváříme a nemáme pravomoci do ní zasahovat; to může učinit jenom Evropská rada.
Evropská rada - pokud můžu soudit ze své krátké zkušenosti v této sněmovně - ukázala, co Evropa nyní dělá: zásadní změnu. Dnešní Evropská rada ukázala, že Evropská unie skutečně existuje, že i když ještě neplatí Lisabonská smlouva, je EU schopna se zabývat mimořádně důležitými otázkami.
Rád bych také vyjádřil obrovské uznání tomu, co v této krizi učinilo francouzské předsednictví, prezident Sarkozy i kancléřka Merkelová a ministerský předseda Berlusconi. Domnívám se, že jednotná odpověď se přenáší přes poznámky britského předsedy vlády, který se sice dnes řádně připojil k ostatním, ale jehož dřívější prohlášení v tisku rozhodně nebyla vítána.
Domnívám se, a tím skončím, že změna ukazuje následující: Evropská unie existuje! Ve věci rozšiřování NATO a EU postupujme obezřetně. Zjistěme, jak se věci mají. Francouzský ministr má pravdu.
Libor Rouček
(CS) Dámy a pánové, dovolte, abych nejprve ocenil rychlost a efektivitu francouzského předsednictví při sjednání příměří mezi stranami konfliktu. Šestibodový program je nyní nutno uvést do života, a to samozřejmě včetně stažení ruských vojsk do pozic před vypuknutím konfliktu. Otázka Gruzie však není otázkou osamocenou, existuje celá řada vzájemně propojených konfliktů a problémů v celé oblasti jižního Kavkazu. Z tohoto důvodu je nutno, aby se Evropská unie věnovala mnohem efektivněji a intenzivněji než doposud celému regionu východního Středomoří a Zakavkazska. Jinými slovy je nutno posílit konkrétními kroky východní dimenzi naší sousedské politiky.
Protože jsem poslanec ze země, která doposud neratifikovala Lisabonskou smlouvu, chtěl bych vyzvat Českou republiku, Švédsko a samozřejmě také Irsko, aby vlády těchto zemí usilovně pracovaly na ratifikaci tohoto dokumentu, protože tento dokument je předpokladem jednotnější, efektivnější společné zahraniční a bezpečnostní politiky tak, abychom mohli čelit výzvám, včetně výzev, které přicházejí z východu a z Ruska, a řešit tyto problémy.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Dnes si připomínáme výročí zahájení druhé světové války. Této válce bezprostředně předcházelo uzavření tajného paktu mezi Sovětským svazem a Německem a politika ústupků ze strany zemí západní Evropy. V roce 1939 panovala naivní víra, že obětování vybraných malých států agresora uspokojí.
Hovořím o těchto skutečnostech kvůli válce v Gruzii. Gruzie se stala prvním cílem útoku na cestě při naplňování imperialistických tendencí, které současné Rusko zdědilo po Sovětském svazu. Rusko Gruzie využívá, aby vyzkoušelo, s čím vším se jsou členské státy Unie připraveny smířit. Neočekává, že budou pevně stát na svém. Evropský parlament nesmí při vědomí ozbrojeného konfliktu potvrdit ruské předpoklady. Musíme zaujmout jednotnou, jednoznačnou a rozhodnou pozici. Gruzie má právo spoléhat na naši diplomatickou a materiální pomoc. Evropský parlament by měl do Gruzie vyslat své vlastní pozorovatele, aby potvrdili informace o etnických čistkách. Musíme udělat vše, co je v našich silách, abychom zabránili expanzi a zabránili opakování historie.
Tunne Kelam
Pane předsedající, jsme svědky zhroucení paradigmatu o konci historie, ale to by zároveň mělo znamenat konec éry zbožných přání a nahrazení míru proslovy o míru pomocí síly a solidarity.
Rusko se samo zařadilo do kategorie nestabilních, nepředvídatelných států. Už ho nelze považovat za spolehlivého partnera a zcela zjevně s námi nesdílí naše společné hodnoty. Invazí do Gruzie napadlo základy mezinárodního bezpečnostního systému a pokusilo se ho nahradit systémem "práva silnějšího."
Nyní vše závisí na akcích - nikoli pouze reakcích - Evropské unie. Konec postoje "všechno je při starém" zahrnuje podniknutí konkrétních kroků, protože Rusko pochopí, jenom budeme-li jednat.
Navrhuji následující opatření: za prvé, vytvoření skutečných mírových jednotek - Rusko nemůže zároveň hrát roli mírotvorce a útočníka; za druhé, zmrazení všech vyjednávání o dohodě o partnerství a spolupráci; za třetí zastavení projektů Nord Stream a South Stream; za čtvrté, zmrazení usnadněného vízového styku a za páté, zrušení olympijských her v Soči.
Pokud se nestane nic konkrétního, Rusko nejenom že nikdy nepustí Gruzii ze svého sevření, ale bude podle stejného schématu postupovat i jinde. První prioritou demokratické společnosti je stanovení pevných omezení. Dnes před námi stojí stejná morální výzva. Kdo, když ne my? Kdy, když ne teď?
(Potlesk)
Katrin Saks
(ET) Na jaře, během gruzínských voleb jsem se v městě Gori setkala s Gruzínkou, která byla před 15 lety přinucena uprchnout z Abcházie. Dnes se ve své vlastní zemi stala uprchlicí podruhé. Skutečně tragický osud.
Tragické je také to, že dnes v této sněmovně máme tolik rozdílných interpretací toho, co se stalo, a právě proto se domnívám, že je především obzvláště důležité vyslat do Gruzie nezávislou vyšetřovací komisi, mezinárodní komisi, aby zjistila, co se skutečně stalo.
Nejde o konflikt mezi Gruzínci a Osetijci, nezačal 8. srpna, nejde jen o konflikt Ruska a Gruzie, jde o konflikt hodnot a týká se nás všech.
Christopher Beazley
(FR) Pane předsedající, domnívám se, že je třeba blahopřát francouzskému předsednictví, prezidentu Sarkozymu a panu Kouchnerovi, který je tu dnes přítomen, nejen proto, že během této krize zaujali velmi pevný postoj vůči Rusku, ale také proto, že se jim podařilo udržet jednotu Evropské unie, jednotu, která bohužel neexistovala v roce 2003.
Připojil bych se k těm, kteří prohlašují, že tato otázka se přes svou závažnost netýká jenom Gruzie a její nezákonné okupace a invaze do ní. Paní komisařce bych řekl, že se týká také vztahů EU s Ruskem. Věc se dotýká samotného jádra čehosi, co se dříve nazývalo společně sdílené hodnoty. Osobně velmi těžko hledám, jaké společné hodnoty sdílím se zemí, která používá síly, vojenské agrese a propagandistické války, aby obvinila okupovanou zemi, že je útočníkem a agresorem.
Zdá se, že dohoda o spolupráci a partnerství bude pravděpodobně na určitou dobu pozastavena, pokud Rusko nestáhne své jednotky. Vzniká však otázka, co učiníme, pokud Rusko své jednotky stáhnout odmítne. Říká se nám, že musíme vést dialog, ale jaký dialog chcete vést s partnerem, který nerespektuje hodnoty, jež se snažíte hájit a podporovat?
Z historické perspektivy se mi zdá, že chceme harmonické vztahy s Ruskem, ale nikoli za cenu prostého opuštění hodnot, jichž si považujeme. Souhlasím s panem Kelamem a dalšími, že Rusko už pociťuje následky, kdy dochází k mohutnému odlivu investic, neboť mezinárodní investoři nyní Rusko považují za velmi nejisté místo pro své investice. Je však třeba přehodnotit i projekty Nord Stream a South Stream . Nemůžeme v nich prostě pokračovat, jako kdyby ruský monopol na dodávky energie byl úplně normální. Zimní olympijské hry v Soči je třeba také přezkoumat, nelze uzavřít olympijské příměří.
Rusové pochopí důsledky našich rozhodných činů a nebudou se řídit pouze svým vlastním programem.
(Potlesk)
Raimon Obiols i Germà
(ES) Rád bych v rychlosti řekl dvě věci. Především se myslím nemýlím, když řeknu, že pan Jouyet v tisku litoval vlivu amerických konzervativních částí politického spektra, či určitých konzervativních částí, v otázce irského zamítavého referenda. Domnívám se, že nyní všichni litujeme přehnané chvály neokonzervativní politiky v kavkazské krizi. V tomto ohledu je možné zodpovědnost klást na mnohé.
Tbilisi je zodpovědné za nepochopitelné rozhodnutí podniknout vojenskou operaci. Moskva je zodpovědná za rozhodnutí spustit brutální a nepřiměřenou odpověď. Washington se svým prezidentem radostně odcházejícím do důchodu je zodpovědný za dlouholeté přihřívání napětí v regionu.
Za druhé se domnívám, že Evropa má základní zodpovědnost, jíž lze dostát budováním nikoli měkké či tvrdé síly, ale politické síly, která závisí na jednotě vlád všech členských států.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Děkuji vám, pane předsedající. Po mnoho let ruská mocenská politika udržovala napětí v Gruzii, které se zvrhlo v krátkou, ale ničivou válku. Ruské vojenské síly porušily mezinárodní právo a napadly území suverénního státu. Kreml tento proces korunoval uznáním nezávislosti dvou odpadlických provincií. Tím dostala mezinárodní politická scéna novou dimenzi. Jedná se o nebezpečnou situaci, částečně z perspektivy států sousedících s Ruskem, částečně proto, že Putin a jeho lidé pro sebe vytvořili nebezpečný precedent.
Proč je důležité, aby se mezinárodní společenství sjednotilo? Ruská politika uvázla a dostala se do slepé uličky, musíme tedy co nejlépe využít okamžiku. EU musí požadovat vyslání neutrálních, mezinárodních mírových jednotek, a tak ulevit jednotkám, které ztratily svou důvěryhodnost a autoritu. Mělo by dojít k přehodnocení našeho rozhodnutí o usnadnění vízového styku pro Rusy, a zároveň by konečně mělo dojít k uvolnění vízových požadavků co se týká Gruzie. Gruzie je integrální součástí naší sousedské politiky a my jsme povinni zajistit maximální podporu potřebnou při rekonstrukci země. Velmi vám děkuji.
Giulietto Chiesa
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, Saakašviliho dobrodružství je výsledkem neomluvitelné chyby v úsudku: konkrétně domněnky, že Rusko neodpoví na vojenskou agresi, protože o vojenskou agresi se jednalo
Rusko už není tím, co bylo v roce 2000 a už se nestáhne ani takticky ani strategicky. Nejdříve je třeba pohlédnout do tváře faktům: Tato chyba vážně poškodila Evropu a její jednotu. Nesmíme ji opakovat a nesmíme nechat nikoho, aby nás přinutil ji opakovat. Někteří se domnívají, že by nyní mělo dojít k urychlení vstupu Ukrajiny a Gruzie do NATO, ale já bych každého, kdo tento názor zastává, vyzval, aby se znovu vážně zamyslel, neboť toto rozhodnutí by nijak nepřispělo k posílení naší bezpečnosti, naopak by ji oslabilo. Nyní víme, že Rusko zareaguje, pokud ne stejnými opatřeními, pak tedy rozhodně protiopatřeními Brzy bychom riskovali, že budeme muset řešit mnohem větší krizi, než byla ta srpnová, a navíc v zemi jako je Ukrajina, v srdci Evropy. Moudrost radí, abychom znovu provedli řadu výpočtů, neboť byly chybné, a abychom s Ruskem zasedli k jednacímu stolu na základě reciprocity a...
(Předsedající řečníka přerušil)
Vytautas Landsbergis
Pane předsedající, předevčírem jsem u večeře vedl dlouhý rozhovor s jednou z nejmoudřejších hlav Evropy, Ottou von Habsburkem. Na základě svých hlubokých znalostí řekl, že evropské vlády jsou ohromně zkorumpované, neboť je dobře známo, že Rusko proti Západu používá novou tajnou zbraň - globální korupci. Dnešní zasedání Rady vrhlo více světla do tohoto temného zákoutí evropské politiky.
Pokud Rada a náš Parlament, poslední bašta politického svědomí v Evropě, nebudou požadovat okamžité stažení ruských okupačních vojsk z Poti a z nárazníkových zón ustanovených okupantem, pak se na obzoru zřejmě začne rýsovat politická katastrofa pro naši skomírající Evropu. Tyto zóny nejvíce potřebují ruští a osetští pašeráci, aby Gruzie přišla o jakoukoli kontrolu vnitrostátních hranic mezi loutkovou Osetií a stále nezávislou Gruzií. Myšlenka poskytnout okupantovi do summitu EU-Rusko v listopadu čas k vybudování opevnění je naprosto chybná a poukazuje na skutečnost, že Otto von Habsburg se zřejmě nemýlí.
(Potlesk)
Pierre Pribetich
(FR) Pane předsedající, nedočkavě se očekává naše kritická, rozhodná pozice. Spojené státy kvůli ruskému přání ale také kvůli současnému předvolebnímu období nemohou působit jako katalyzátor globální politické situace v této oblasti, která sousedí s Unií.
My, Evropská unie, nyní máme ojedinělou historickou příležitost vybudovat svou mezinárodní a bezpečnostní politiku a rozvíjet Evropu na základě dosažených výsledků a získaných zkušeností. Nesmíme tuto příležitost promrhat. Nezbytná odsouzení nenabízejí řešení. I kdyby v Kosovu uznáním nezávislosti bez ohledu na mezinárodní právo došlo k otevření Pandořiny skříňky, navraťme mezinárodní právo a respekt k lidským právům do jádra řešení situace.
Buďme pevní a jednejme politicky. Přijměme jasný společný, pevný postoj vůči Rusku, který však bude usilovat o hledání řešení a partnerství, protože ve svém jednání s Ruskem 2008 bychom měli postupovat s jasnou hlavou.
Navrhněme pod záštitou Evropské unie konání regionální konference o řešení situace a o budoucnosti našeho partnerství. Právě prostřednictvím odhodlání promlouvat jednotným hlasem Evropské unie minimalizujeme účinky ničivého jedu nacionalismu, který vždy nevyhnutelně vede k válce.
Urszula Gacek
(PL) Pane předsedající, Rada dnes dospěla k dohodě ohledně Ruska. To lze považovat ze úspěch, přestože u mnohých zavládlo zklamání, že se s Ruskem nakládalo tak jemně. Nyní musíme čekat na reakci Moskvy. Není pochyb o tom, že ruský tisk bude citovat ty úseky naší rozpravy, v nichž zástupce Rady a určití poslanci vinili Gruzii. Veřejně Moskva vyjádří ostrou kritiku postoje Rady, ale v soukromí bude potěšena.
Ráda bych vzkázala těm u moci v Moskvě: Neradujte se předčasně. Evropa už vás nepovažuje za spolehlivého partnera, který dodržuje dané slovo a respektuje mezinárodní právo. Evropa vážně zvažuje, zda může být závislá na ruské ropě a plynu. Evropa s vámi dnes nejednala příliš tvrdě, ale řady vašich zastánců povážlivě prořídly.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Všichni se zcela shodneme, že bychom měli odsoudit Rusko za poskytování občanství, že bychom ho měli odsoudit za přehnanou vojenskou roli, které se chopilo, za uznání Abcházie a Osetie. Zároveň bychom měli odsoudit Gruzii, protože gruzínské vedení mělo vědět, jaký je jeho geostrategický manévrovací prostor. Současně se shodneme, že by v oblasti měly být mírové jednotky, ale nehovoříme o tom, co by mělo být základem trvalého řešení, čímž může být pouze rozsáhlá autonomie pro Abcházii a Jižní Osetii podle Ahtisaariho plánu. Nehovoříme o menšinách, které byly zasaženy, ale hovoříme o všem ostatním, takže se domnívám, že zamrzl nejenom tento konflikt, ale v mnohých ohledech i naše myšlení. Měli bychom nalézt dlouhodobé řešení tohoto problému.
Erik Meijer
(NL) Pane předsedající, většina pozornosti se soustředila na ruskou vojenskou intervenci v Gruzii. Možné použití kazetových bomb a okupace přístavu mimo sporné území jsou důvodem pro oprávněné rozhořčení.
To však podle mého názoru neplatí v otázce ochrany Jižní Osetie a Abcházie. Od rozpadu Sovětského svazu tyto regiony prakticky nebyly součástí Gruzie. Většina obyvatel těchto dvou malých států nechce být za žádných okolností podřízena Gruzii, stejně jako většina obyvatel Kosova nechce za žádných okolností patřit Srbsku. V těchto zemích by bohužel byli občany druhé kategorie. Jedinou možností, jak tito lidé mohou dosáhnout rovných práv a demokracie, je, pokud jejich oddělení přestane být přestane být předmětem debaty a pokud budou mít záruky, že se nestanou obětí útoku z vnějšku.
Abych to shrnul, existuje velmi dobrý důvod pro kritiku Ruska, ale ne kvůli skutečnosti, že nyní uznalo tuto de facto nezávislost těchto dvou státečků. Kosovo nemohlo být ojedinělým případem...
(Předsedající řečníka přerušil)
Zita Pleštinská
(SK) Incident v Gruzii se paradoxně odehrává v měsíci srpnu, stejně jako v bývalém Československu před čtyřiceti lety, kdy i má země byla obsazena a po dlouhá léta okupována sovětskou armádou.
Vážení kolegové, nesmíme zapomenout, že Rusko svými činy ukázalo, že svoji minulost nenechalo za sebou. Podobně jako v roce 1968 neváhalo vyslat tanky, aby dosáhlo svých politických cílů. Znovu svou vojenskou silou destabilizuje státy, které se snaží vymanit z ruského vlivu. Dnes je to Gruzie, zítra to může být Ukrajina.
Jsem přesvědčená, že EU musí zaujmout ještě razantnější nesouhlas s postojem Ruska k uznání nezávislosti Abcházie a Jižní Osetie. Jsem přesvědčená, že odpovědí EU musí být zintenzívnění spolupráce s Gruzií a hlavně s Ukrajinou, nejen slovy, ale jasnými a konkrétními činy.
Ioan Mircea Paşcu
Pane předsedající, Gruzie není jen prostou epizodou v mezinárodní politice. Představuje počátek řetězové reakce s významnými následky.
Především ukazuje návrat ruské vojenské síly, který se musí odrazit v připravované nové evropské bezpečnostní strategii.
Za druhé, tato zjevná reconquista ukazuje ruskou touhu využít nově nabyté energie k vyrovnání ztrát z devadesátých let a k odplatě za přidružené ponížení, spíše než ochotu přispívat k formování budoucího světa.
Za třetí odhaluje slabou pozici Evropy kvůli rostoucí energetické závislosti na Rusku a zpožděné ratifikaci Lisabonské smlouvy.
Za čtvrté, může dojít k obnovení, nebo dalšímu poškození transatlantické jednoty.
Za páté dokazuje, že je třeba posílit mezinárodní zákonnost jak v konceptu tak v jejím respektování.
Za šesté jasně ukazuje, že oblast Černého moře vyžaduje mnohem větší pozornost a zapojení ze strany EU, a proto vyžaduje více než pouhou synergii.
Charles Tannock
Pane předsedající, podporuji právo demokratické Gruzie hledat bezpečí na západě a nesouhlasím s ruskou nepřiměřenou agresí a pokračující okupací této země. EU musí zvýšit svou pomoc při rekonstrukci Gruzie, urychlit dohodu o volném obchodu s EU a pokročit v otázce usnadnění vízového styku. Gruzii by mělo být též umožněno postupovat směrem k NATO, ke konečnému plnému členství. Musíme nyní využít této příležitosti prostřednictvím společné evropské politiky pro vnější energetickou bezpečnost prolomit ruské sevření v oblasti dodávek ropy a plynu pro Evropu. Německo a Itálie budují ropovody ve společných podnicích s Gazpromem. K vyrovnání této skutečnosti by měla EU podporovat projekt plynovodu White Stream, který by do Evropy přiváděl plyn od Kaspického moře přes Gruzii a Ukrajinu - obě vlády tento projekt podporují - a tím by se vyhnul Rusku. Zaměření se na monopol Gazpromu a na ruské používání plynu jako zbraně bude dlouhodobá odpověď, která Rusko tvrdě zasáhne.
Jean-Pierre Jouyet
úřadující předseda Rady. - (FR) Pane předsedající, paní komisařko, dámy a pánové, budu stručný, protože Bernard Kouchner už promluvil dvakrát a já vím, že máte spoustu práce.
S blížícím se závěrem této rozpravy bych vám především rád poděkoval za neustálý zájem o tuto otázku. Přijatá usnesení, skutečnost, že předseda Saryusz-Wolski 20. srpna svolal Výbor pro zahraniční věci a že paní Isler Béguinová - jak sama poukázala - odcestovala do oblasti konfliktu a poskytla mocné svědectví jménem této instituce a více než to, jménem Evropské unie, to vše potvrzuje účast Evropského parlamentu na řešení této krize.
To mne přivádí k tomu, že mne překvapily určité poznámky týkající se Evropské unie: za prvé, že nereagovala; za druhé, že byla bezmocná, a za třetí, že zaujala postoj slabosti. Pokud to nebyla Evropská unie, kdo měl vliv, pokud to nebyla ona, kdo hrál roli v řešení této krize, pak by mne zajímalo, kdo ji měl? Kdo měl moc? Kdo prokázal svoji vojenskou nebo jakoukoli jinou sílu? Neviděl jsem žádnou jinou mocnost než Evropskou unii chopit se činu a bylo to během této krize, kdy se Evropská unie snad projevila v novém světle jako partner a jako mocnost.
Každý má svou vlastní odpovědnost. Evropská unie má svou odpovědnost, která se liší od odpovědnosti NATO nebo USA. Prostřednictvím svých hodnot a prostředků - k nimž se vrátím - však Evropská unie svou odpovědnost splnila.
Lidé nám říkají: "Rusko nemá stejné hodnoty jako Evropská unie," ale mezi námi, to není žádná novinka. Není to žádný velký objev. My víme, že Rusko nesdílí stejné hodnoty s Evropskou unií. Pokud by uznávalo stejné hodnoty jako Evropská unie, byly by ohledně Ruska vznášeny jiné otázky. Všechny otázky ohledně Ruska se týkají toho, jaké vztahy chceme mít s tímto sousedem, jaký druh partnerství chceme vybudovat, jaký způsob dialogu chceme vést, jak můžeme Rusko povzbudit, aby splnilo své povinnosti a ujalo se svých odpovědností a jak ho můžeme přímět k postoji, který by byl více v souladu s mezinárodním právem. Tak zní otázky. Co se mne týče, bez ohledu na veškerý respekt, který k Rusku chovám, nikdy jsem se nedomníval, že sdílíme společné hodnoty, a to Rusko už nějakou dobu znám.
Vaše třetí myšlenka, a napadla vás všechny, byla, že nemůžeme zajít příliš daleko, přes rychlou reakci a přes to, co jsme dnes vykonali, protože nemáme potřebné nástroje, protože tyto nástroje dostaneme pouze pokud dojde k ratifikaci Lisabonské smlouvy, a že tato krize skvěle ukázala, jak moc tuto smlouvu potřebujeme, jak moc potřebujeme posílit naši zahraniční politiku a jak moc také potřebujeme posílit naši obrannou politiku. V této otázce musíme mít jasno a někteří z vás to právem zdůraznili.
Nyní se dostávám k Evropské radě. Dnešní zasedání Evropské rady představuje výchozí bod. Nezabývala se vším a ani se nemohla zabývat vším, co se týká řízení této krize ze strany Evropské unie a vztahů mezi Evropskou unií a Ruskem. Dnes se zabývala přezkoumáním situace na místě a zhodnocením následků pro vztahy mezi Evropskou unií a Ruskem. Šlo o to ukázat, že jsme jednotní a aktivní v tomto sporu.
Toto zasedání Evropské rady nám umožnilo ukázat, že jsme jednotní, že jsme jednali a že jsme zaujali pevný postoj. Připomněl bych vám následující body: odsouzení ruské nepřiměřené reakce; podpora Gruzie ve finanční, humanitární, hospodářské a politické sféře; potvrzení posílení vztahů mezi Evropskou unií a Gruzií; plnění šestibodového plánu pro vyřešení konfliktu včetně - a někteří z vás tento bod zdůrazňovali - existence mezinárodního monitorovacího mechanismu; zapojení Evropské unie na místě prostřednictvím vyslání zvláštního zástupce; posílení východního partnerství, zejména co se týká oblasti Černého moře a Ukrajiny, což bylo výslovně zdůrazněno v dnešních závěrech, a rozmanitější, nezávislejší energetická politika s lepší organizací na evropské úrovni.
Chápu vše, co jste tu dnes řekli. Ujišťuji vás, že francouzské předsednictví připomene všem, že usiluje o rozmanitější, nezávislou a lépe strukturovanou evropskou energetickou politiku. V tomto ohledu se můžete na předsednictví spolehnout.
Toto je první krok, protože bylo rozhodnuto, že předseda Rady Evropské unie, předseda Komise a vysoký zástupce vykonají 8. září důležitou cestu do Moskvy a Tbilisi. Právě v tomto kontextu musíme zvažovat následné kroky, které budeme muset učinit.
A konečně jsme se shodli na skutečnosti, že veškerá setkání týkající se dohody o partnerství by měla být odložena do doby, až se Rusko stáhne na své původní pozice.
Jedná se tedy o začátek. Našim dnešním cílem nebylo vyřešit všechny problémy, ale ukázat naši jednotu a odhodlání, a za tímto účelem potřebujeme podporu Evropského parlamentu.
Benita Ferrero-Waldner
členka Komise. - (DE) Pane předsedající, mám poslední slovo, takže se budu snažit být co nejstručnější. Jelikož však mám poslední slovo, ráda bych zdůraznila některé klíčové body dnešní rozpravy.
Především jsem si jistá, že vám nemusím připomínat, že právě dnešního dne, 1. září, začala v roce 1939 druhá světová válka. Při dnešním výročí hovoříme o nově vypuknuvší válce, ale tuto novou válku jsme - Evropská unie - byli schopni velmi rychle zastavit. Podle mého názoru to je velmi důležitá skutečnost. Právě proto byla dnešní rozprava tak dlouhá a rozmanitá, ale byla to zároveň rozprava přínosná. I v Evropské radě jsme vedli dobrou rozpravu a dosáhli jasných závěrů. Podle mého názoru zde hrála klíčovou roli důvěryhodnost Evropské unie: důvěryhodnost a jednota. Jak řekl úřadující předseda Rady i já, tyto události představovaly velkou zkoušku důvěryhodnosti a jednoty Evropské unie, ale my jsme touto zkouškou prošli úspěšně.
Jak jsme slyšeli, důležitá je pomoc Gruzii. Prohlásili jsme, že je zapotřebí humanitární pomoci a pomoci při rekonstrukci, kde budeme vyžadovat podporu Parlamentu. Ráda bych vám zatím poděkovala za dosavadní podporu a samozřejmě vás budu dále informovat a poskytnu vám přesnější údaje. Především však přemýšlím o dohodě o vízovém styku. Samozřejmě si uvědomujeme, že v této oblasti dochází k diskriminaci: Abcházci a Jihoosetijci, z nichž mnozí vlastní ruský pas, jsou v mnohem výhodnější pozici než Gruzínci, ale ráda bych poukázala na skutečnost, že v této oblasti musí hrát svou úlohu také jednotlivé členské státy a také bych ráda zdůraznila, že to samé platí i v otázce dohody o volném obchodu. Ráda bych vám připomněla, že už jsme identifikovali tři otázky v oblasti posílení evropské politiky sousedství, ale ty momentálně příliš nenacházejí odezvu v členských státech. První z nich byla mobilita, druhou otázkou bylo hospodářské partnerství a třetí zvýšená bezpečnost, což samozřejmě znamená, že veškeré konflikty, kroky a následky musí být prodiskutovány, a to včetně ruského případu.
Nacházíme se nyní na rozcestí, na křižovatce, ale o budoucnosti rozhodneme především Rusko, protože právě Rusko bude muset skládat účty, neboť jak tu dnes bylo řečeno: nedojde k žádným dalším vyjednáváním o nové dohodě, pokud nedojde ke stažení jednotek. Je v moci Ruska splnit to, co tu dnes zaznělo. Skutečně doufám, že 8. září se podaří nalézt dobré řešení.
Kromě tohoto tu existují dva hlavní následky: posílená politika sousedství, ať už ji v budoucnu budeme nazývat jakkoli, musí být posílena na regionální a bilaterální úrovni; to znamená neomezovat se na Gruzii, ale zahrnout i Ukrajinu, Moldávii a další země. O této otázce jsme často hovořili, ale doufám, že nyní snad budu moci počítat s větší podporou ze strany jednotlivých členských států.
Závěrem mi dovolte poznámku o energetické politice. Ta představuje další problém, kterým jsem se v posledních 18 měsících velmi zabývala a mohu vás ujistit, že i v budoucnu pro mne osobně zůstane nanejvýš důležitou otázkou.
Tím končím své krátké shrnutí toho, co představovalo dlouhou, ale nanejvýš významnou rozpravu.
(Potlesk)
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat ve středu.
Písemná prohlášení (článek 142)
Roberta Alma Anastase  
Jako zpravodajka pro černomořský region jsem vždy vytrvale zdůrazňovala, jak významnou výzvu představují nevyřešené konflikty pro regionální stabilitu a potřebu pevného, hlubokého zapojení EU ve výše zmíněné oblasti.
Ruský postup v Gruzii je politováníhodný, nebezpečný v kontextu regionální a evropské stability a implicitně nepřijatelný z pohledu mezinárodního společenství.
Proto je nutné a naléhavé, aby EU pokročila od slibů k činům a dokázala svoji pevnost při svém postupu v Gruzii i v přezkoumání svých vztahů s Ruskem.
Pro zajištění stability v černomořské oblasti by se kroky EU měly řídit třemi základními principy.
Především by všechna rozhodnutí měla být založena na respektování územní celistvosti Gruzie a mezinárodního práva.
Za druhé by tento recept pro řešení konfliktů v oblasti měl být prozkoumán, aby došlo k urychlení a zvýšení možností konečného vyřešení. To předpokládá aktivní zapojení EU v mírových operacích v Gruzii i v procesu řešení dalších konfliktů v oblasti, tzn. konfliktu v Podněstří.
Mělo by také dojít k maximálnímu zvýšení úsilí EU o zajištění své energetické bezpečnosti, mimo jiné také rozvojem projektu Nabucco.
Jean-Pierre Audy  
písemně. - (FR) Pane předsedající, pane úřadující předsedo Rady, pane Jouyete, paní Benito Ferrero-Waldnerová, musím především poděkovat kolegům poslancům, kteří blahopřáli francouzskému předsednictví Evropské unie a přivítali kroky Nicolase Sarkozyho ve složité otázce konfliktu mezi Ruskem a Gruzií.
Mohlo trvat věčnost, než by se určily hranice bývalé Východořímské říše s Balkánem a Kosovem na západě a Kavkazem, Jižní Osetií a Abcházií na severu. Evropský přístup se musí řídit respektem k lidem. S přihlédnutím k tomu, jak vážnou se stala situace v Gruzii, navrhuji, aby se naplánovalo mimořádné zasedání Výboru pro zahraniční věci Evropského parlamentu a výborů pro zahraniční věci vnitrostátních parlamentů členských států, protože právě my poslanci zastupujeme lidi.
Konečně se začíná projevovat, že Černomořská synergie, kterou v roce 2007 představila Evropská komise, nedostačuje. Nyní je naléhavé, aby Unie navrhla skutečně ambiciózní politiku sousedství se státy přiléhajícími k Černému moři, počínaje ekonomickou zónou volného obchodu.
Titus Corlăţean  
písemně. - (RO) Evropská unie nemá právo dovolit, aby se gruzínský scénář opakoval i v dalších konfliktních oblastech.
Události v Gruzii představují závažnou zkoušku pro schopnost EU reagovat a působit v oblastech zakonzervovaných konfliktů z období bývalého Sovětského svazu. EU musí prozkoumat možnosti vyslat do Gruzie misi civilních pozorovatelů, aby monitorovala dodržování dohody o příměří.
Nepřiměřený ruský protiúder v Jižní Osetii měl negativní dopad na civilní obyvatelstvo i na infrastrukturu a byl vážným porušením mezinárodních pravidel. To pochopitelně ukazuje, že je třeba posílit bezpečnost prostřednictvím přítomnosti mezinárodních, nestranných mírových jednotek.
EU by měla také vážně zvažovat konzistentnější postup při spolupráci s Moldavskou republikou a možnost nabídnout této zemi, za určitých podmínek co se týká garantování určitých demokratických norem ze strany Kišiněva, mnohem jasnější evropskou perspektivu.
Aby došlo k posílení dobrých vztahů a k zabránění konfliktním situacím, měla by se regionální spolupráce mezi zeměmi sousedícími s Černým mořem přeměnit v mnohostrannou spolupráci, která by měla být institucionalizována například vytvořením unie zemí sousedících s Černým mořem.
Dragoş Florin David  
písemně. - (RO) Pane předsedo Evropského parlamentu, pane předsedo Rady Evropské unie, paní komisařko, vážení kolegové.
Rád bych vyjádřil svou soustrast ruským i gruzínským občanům, kteří ztratili své blízké v tomto hloupém konfliktu, a nabídl jim svou účast. Díky historii k vám teď promlouvám jako evropský občan s hlubokými kořeny v Rusku a Gruzii, jako občan, který pociťuje část evropské rozmanitosti a menší část evropské jednoty.
V tomto konfliktu klademe důraz na energetickou situaci Evropy, na "imperialistický" postoj Ruska a na nacionalismus a nedostatek diplomacie Gruzie, ale přitom zapomínáme, že v tomto konfliktu umřeli lidé a zejména naděje. Domnívám se, že dnes více než kdykoli jindy se všichni musíme stát součástí prospěšné, konstruktivní jednoty, v diplomatické a národní rovnováze, abychom mohli řešit velké výzvy, které očekávají budoucí generace.
Závěrem žádám prezidenta Ruska, prezidenta Gruzie a předsedu Rady Evropské unie, aby podnikli veškeré potřebné kroky k co nejrychlejšímu ukončení tohoto konfliktu a aby zahájili politiku otevřené, vyvážené spolupráci usilující především o blaho občanů. Děkuji vám.
Hanna Foltyn-Kubicka  
písemně. - (PL) pane předsedající, v posledních týdnech jsme byli svědky ruského útoku na suverénní, nezávislý stát. Viděli jsme, jak došlo k okupaci území vzdáleného stovky kilometrů od bojiště a jak byly na cáry roztrhány sliby učiněné západu.
Domnívám se, že evropské aspirace Gruzie představovaly polovinu důvodu pro ruský útok. Druhou polovinou byla touha kontrolovat trasy sloužící k přepravě přírodních surovin k výrobě energie skrz Gruzii. Je naší morální a politickou povinností podporovat lid Gruzie a ukázat Rusku, že dny, kdy mohlo v jím vyhlášených sférách vlivu dělat, co se mu zachtělo, jsou nenávratně pryč.
Poslední události nade vší pochybnost ukázaly, že Rusko nemůže být spolehlivým energetickým partnerem. Jeho kontrola nad ropou a plynem z nás učinila rukojmí Kremlu. Největší výzvou, které následkem toho nyní čelíme, je zprostit se závislosti na ruských přírodních surovinách. Jak toho dosáhnout představuje v současnosti kontroverzní otázku. Pokud však budeme pokračovat v investicích do podniků jako jsou North Stream a South Stream, poskytneme ruským orgánům další mocné prostředky, jak vyvíjet tlak na Evropskou unii. Rusové se nebudou nijak rozpakovat jich využít ve svůj prospěch, až přijde vhodný čas.
Roselyne Lefrançois  
písemně. - (FR) Především musím poděkovat paní Lambertové za kvalitní práci.
Zpráva, o níž dnes musíme rozhodnout, má dvojí zásluhu v tom, že se velmi střízlivě dívá na nedostatky a problémy dublinského systému a že formuluje návrhy na zlepšení efektivity postupů a situace žadatelů o azyl.
Ráda bych zdůraznila řadu bodů, jež mají podle mého názoru základní význam: potřebu posílit práva žadatelů o azyl a zaručit, že stejná práva budou platit na celém území EU; skutečnost, že zadržení žadatelů o azyl by mělo být jen nejzazší rozhodnutí a mělo by být řádně odůvodněno; potřebu zajistit lepší distribuci žádostí o azyl, neboť současný systém klade nepřiměřené břemeno na členské státy ležící na vnějších hranicích EU; potřebu učinit opatření proti členským státům, které nezaručují důkladné, spravedlivé prozkoumání těchto žádostí a konečně důležitost sloučení rodin a širší definice konceptu "rodinný příslušník", aby zahrnoval všechny blízké příbuzné.
Marian-Jean Marinescu  
písemně. - (RO) Obrovským přínosem dnešního mimořádného zasedání Evropské rady je jednota členských států.
Nesmíme se znovu dostat do situace studené války. Ruská federace by měla od EU obdržet jednotné poselství: musí respektovat suverenitu a územní celistvost států, stáhnout své jednotky z oblastí zakonzervovaných konfliktů dodržením mezinárodních úmluv a smluv, jež podepsala, a nesmí svou zahraniční politiku postavit na své pozici dodavatele energií.
Tato jednota členských států by se měla projevit i v budoucích krocích Unie: ve společné energetické politice založené na vytvoření nových přepravních tras pro využívání jiných než současných zdrojů, ve vytvoření souhrnné politiky pro Černomoří, aby došlo ke zvýšení geostrategického a bezpečnostního významu regionu a v aktivním zapojení do řešení zakonzervovaných konfliktů v regionu a v prosazování nových mechanismů jejich řešení.
V tomto kontextu musí dojít k revizi politiky sousedství. Země jako jsou Ukrajina, Moldávie, Gruzie nebo Ázerbájdžán by měly být zařazeny do systematického, urychleného mechanismu, který by v případě, že dojde ke splnění nezbytných požadavků, mohl vést k jejich budoucímu členství v EU.
Péter Olajos  
písemně. - (HU) Gruzie - iluze svobody?
Všichni víme, že rusko-gruzínská válka není o Gruzii. Kolegové poslanci vědí a účastníci dnešního zasedání hlav států a předsedů vlád v Bruselu vědí, že hovoří o možných sankcích.
Uprostřed našeho úsilí o ještě těsnější integraci Evropské unie přišel jako blesk z čistého nebe konflikt mezi Ruskem a Gruzií, aby nám připomněl, že i ve 21. století rozhoduje síla.
V následujících sedmi letech Rusko možná vynaloží 190 miliard dolarů na zbraně a rozvoj armády. Nebude se obávat svou armádu, modernizovanou za dolary pocházející z prodeje ropy a plynu, nasadit - srpen 2008 toho byl přinejmenším důkazem.
Pro mne jako pro Maďara, který byl kdysi přinucen být občanem ruského impéria, je obzvláště obtížné učinit tento závěr. Ruská hrozba žije a už pronikla do našeho každodenního povědomí, nejen prostřednictvím cen energií, ale i prostřednictvím obrazu kolon tanků pronikajících do Gruzie.
Současně věřím, že je mým kolegům a všem účastníkům evropského summitu jasné, že v současném konfliktu s Ruskem není v sázce mír v Gruzii, Ukrajině nebo západní Evropě. Můžeme stanovit rámec a stanovit priority budoucího dialogu prostřednictvím společné, rozhodné odpovědi Unie - nebo budeme mít za společníka přehnaně sebejistou ruskou zahraniční politiku.
Členské státy Unie, které před dvaceti lety trpěly sovětským útlakem, vědí, co toto nebezpečí znamená, ať už na sebe vezme jakoukoli ideologickou podobu. Představitelé těchto nových členských států mají morální povinnost chránit své voliče před touto rostoucí vnější hrozbou.
Toomas Savi
písemně. - Pane předsedající, ruská agrese proti Gruzii přivedla světovou veřejnost ke zpochybňování rozhodnutí Mezinárodního olympijského výboru přidělit ruskému Soči právo organizovat zimní olympijské hry v roce 2014. Soči leží na pobřeží Černého moře jen 20 mil od hranic Ruské federace a Abcházie, a tedy v těsné blízkosti dějiště konfliktu.
Obavy však ve mně vzbuzuje i další aspekt. Podobně jako v Pekingu se při stavbě olympijských sportovišť dostávají do cesty domy obyvatel. Například probíhající stavba smazává z povrchu světa celou vesnici Eesti-Aiake, což znamená "estonská zahrada", kterou před 120 lety založilo 36 estonských rodin, které se přistěhovaly do kavkazské oblasti carského Ruska a kterým tam byla přidělena půda.
Ruské úřady nyní budují tribuny, které budou využívány pouze během 14 dnů konání olympijských her, na místě nejstarší části vesnice. Odškodnění, které bude vyplaceno rodinám, je údajně nižší, než tržní hodnota pozemků.
Takové nehorázné kroky porušují přirozená vlastnická práva a měly by proto být odsouzeny.
Esko Seppänen  
písemně. - Gruzínský prezident Michail Saakašvili, jenž je opozicí obviňován z masivního ovlivňování výsledků voleb a rozsáhlé korupce, se k moci dostal prostřednictvím vybičování extrémního gruzínského nacionalismu a slibů, že přinutí Jižní Osetii a Abcházii, jež jsou příznivě nakloněny Rusku, aby se staly gruzínskými.
Spojené státy se staly nejlepším spojencem Gruzie, ale ani Izrael nezůstával příliš pozadu. Spojené státy vyslaly do Gruzie 130 - 170 vojenských instruktorů, Izrael 100. Jako byl například Tomer, což je krycí jméno, který byl vojákem elitní jednotky izraelské armády vyslaný jako instruktor společností Defensive Shield, což je firma prodávající vojenské služby, řízená generálem Gal Hirschem, antihrdinou války, v níž Izrael podlehl Libanonu. Prohlásil následující: "Podle izraelských měřítek měli vojáci téměř nulové schopnosti a důstojníci byli průměrní. Bylo jasné, že jít s takovou armádou do války nemělo logiku." Ofenzíva, která postrádala logiku a moudrost, vedla k porážce Saakišviliho armády šašků.
Vojáci opouštěli své těžké vybavení, nechávali ho padnout do ruských rukou a v panice prchali k Tbilisi. Troufalé podniky tohoto typu si nezasluhují podporu Evropského parlamentu. Má podporu neokonzervativní gruzínské lobby v Americe, kterou vede Randy Scheunemann, poradce prezidentského kandidáta Johna McCaina pro zahraniční politiku. Byl současně na výplatní pásce McCaina i Saakašviliho a v posledních 18 měsících obdržel 290 000 dolarů v platbách z Gruzie. Souhlasím však, že Rusko reagovalo příliš silně.
Csaba Sógor  
písemně. - (HU) Podle některých začala současná kavkazská krize projevem prezidenta Bushe v Rize v roce 2005, kdy prohlásil, že je zapotřebí nové Jaltské dohody. Mohl zrovna tak říci novou Trianonskou smlouvu, neboť utrpení mnohých malých národů a zemí nezačalo druhou světovou válkou, ale Trianonskou mírovou smlouvou, která ukončila první světovou válku. Doporučení tehdejšího amerického prezidenta Wilsona ohledně sebeurčení národů zůstalo pouhým snem.
Dnes ve spojení s krizí na Kavkaze lidé hovoří o zájmech velkých mocností, o ropě a válce, ale velmi málo hovoří o právu na sebeurčení tamních národů. Nejdůležitějším úkolem pro EU v takovéto konfliktní situaci by mohlo být uvedení příkladu. 11 z členských států EU v té či oné formě zaručuje autonomii menšin. To představuje 41% členských států EU.
Cílem je příkladná politika pro národnostní menšiny v každém členském státě EU: ne ve 41%, ale ve 100%! Evropská unie s příkladnou politikou pro národnostní menšiny by mohla dokonce podnikat efektivnější kroky na Kavkaze.
Daniel Strož  
písemně. - (CS) Od samého počátku vzniku problému uznání nezávislosti Kosova jsme upozorňovali, že tímto krokem se roztočí spirála, jejíž negativní důsledky lze předpokládat a jejíž konec lze těžko dohlédnout.
KSČM i na půdě Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR vyjádřila svůj nesouhlas s uznáním Kosova Českou republikou. Ti, kteří si tehdy zahrávali s ohněm, se nyní nemohou divit, že si v jiné části zeměkoule popálili prsty, zejména pokud se jejich partnerem stala taková problematická osoba, jako je prezident Michail Saakašvili.
Řešením současné situace je dodržování mezinárodního práva, což je zejména důležité pro tak malý stát, jakým je Česká republika s její historickou zkušeností. Vyvolávání jakékoli fobie některými politiky je v této situaci naprosto chybné a nebezpečné.
Reakci některých států NATO a modifikaci vztahů s Ruskem je potřebné konfrontovat např. s účastí Ruska v boji proti mezinárodnímu terorismu, dále např. s faktem, že 70% potřebných zásob pro expediční sbory v Afghánistánu je transportováno přes území Ruské federace. S touto skutečností je jistě centrála NATO obeznámena.
Situaci nevyřeší silácká slova a gesta, ale racionální jednání za kulatým stolem.
József Szájer  
písemně. - (HU) Uplynulo čtyřicet let od doby, kdy vojska Varšavské smlouvy rozdrtila Československo a svrhla vládu, která usilovala o demokratizaci komunistické diktatury. Socialistické Maďarsko bohužel také hrálo ostudnou roli v této operaci, čímž spolu s dalšími satelitními státy Sovětského svazu posloužilo drsnému, imperialistickému despotismu Moskvy. Prosíme národy Čech a Slovenska za odpuštění.
Pro nás Maďary je to obzvlášť bolavé, protože o dvanáct let dříve, v roce 1956, sovětské jednotky podobným způsobem utopily v krvi maďarskou revoluci. Rozdrcením Pražského jara Moskva vyslala signál, že si ve své sféře vlivu, kterou Evropě uloupila na konci druhé světové války, může dělat, co se jí zachce, a že neexistují hranice imperialistické bezostyšnosti a pokrytectví Sovětského Ruska.
Proti tomu existuje jediná zbraň - pevná, rozhodná obrana lidských práv občanů a principů demokracie a národní suverenity a činy proti agresi. Toho je zapotřebí, aby demokratická Evropa měla i dnes co říci!
Andrzej Jan Szejna  
písemně. - (PL) Domnívám se, že při hodnocení konfliktu mezi Ruskem a Gruzií by mělo být postupováno s největší obezřetností.
Není žádných pochyb o tom, že Rusko porušilo zásady mezinárodního práva, když vstoupilo na území Gruzie. Rozhodně odsuzuji nepřiměřenou reakci ze strany Ruska. Měli bychom však mít také na paměti, že na vině je i gruzínská strana, protože zahájila vojenskou operaci. Spory nelze řešit uchýlením se k takovým akcím.
Po Evropské unii se žádalo, aby se ujala velmi důležité role prostředníka v této situaci. Domnívám se, že Unie správně odsoudila ruské uznání nezávislosti Jižní Osetie a Abcházie. Je třeba respektovat suverenitu a územní nezávislost Gruzie.
V současné situaci je podle mého názoru nutné, aby Evropská unie vyslala mírovou a pozorovatelskou misi do Jižní Osetie.
Současná situace dokládá potřebu těsnější spolupráce s černomořskými státy.
Já jsem hlasoval pro společný návrh usnesení ohledně situace v Gruzii.
Marian Zlotea  
písemně. - (RO) Domnívám se, že v tomto velmi citlivém okamžiku je velmi důležité, že Evropa ukazuje, že je jednotná a podporuje jednotný postoj co se týká konfliktu v Gruzii.
Nicméně musíme pokračovat v poskytování pomoci a pomáhat při rekonstrukci zasažených oblastí Gruzie, podporovat opatření pro zvýšení sebedůvěry a také rozvoj regionální spolupráce. Zároveň Evropa musí urychlit vývoj evropských energetických projektů (jako je například Nabucco a P8).
I když je nyní většina pozornosti obrácena ke Gruzii, vezmeme-li v úvahu geografickou polohu Ázerbájdžánu, domnívám se, že bychom měli mít také na paměti potřebu ustanovit partnerství mezi EU a Ázerbájdžánem, aby byla umožněna podpora a pokračování energetických projektů EU.
Rád bych zdůraznil, že vyřešení zakonzervovaných konfliktů v černomořské oblasti musí být dosaženo v rámci a na základě mezinárodního práva při respektování územní celistvosti států a jejich suverenity nad celým svým územím a při dodržování zásady neporušitelnosti hranic.
Podporuji postoj Rady, podle něhož je Evropská unie připravena se angažovat, včetně přítomnosti na místě, v podpoře veškerého úsilí o nalezení mírového, trvalého řešení konfliktu v Gruzii. Domnívám se, že žádaných výsledků lze dosáhnout pouze prostřednictvím dialogu a vyjednávání.
