Тържествено заседание - Грузия
Председател
Г-н президент, госпожи и господа, уважаеми гости и приятели, искам да приветствам с добре дошъл президента на Грузия, Михаил Саакашвили.
(Ръкопляскания)
Това не е първото посещение на г-н Саакашвили в Европейския парламент. Той беше тук преди четири години, както и в Брюксел през 2004 г., веднага след избирането му за президент на Грузия. Днес е специален ден - днес, 23 ноември, бележи седмата годишнина от Революцията на розите, от безкръвния вододел, който донесе промяна не само в Грузия, но и в целия регион на Южен Кавказ. Г-н президент, в продължение на почти 60 години Европейският съюз се движи в посоката, която Грузия сега също избра - на траен мир, благоденствие и незастрашена свобода. Г-н Саакашвили получава първоначалното си образование в Киев. След това учи в европейски и американски университети и винаги е бил свързан със Страсбург - тук учи, тук получава отличия и отново тук, доколкото ми е известно, среща бъдещата си съпруга. Така че това е специално място за г-н Саакашвили.
Последните седем години не бяха лесни за Грузия. Териториалната цялост на Грузия беше нарушена. Искам да припомня, че през май приехме резолюция, която призовава Русия да спазва условията на споразумението за прекратяване на огъня и да изтегли войските си от грузинска територия.
(Ръкопляскания)
Преди четири години г-н Саакашвили каза в залата, че грузинците не само са една от най-старите нации на Европа, но и че са силно заинтересовани от европейската интеграция. Това е предпочитаният от тях подход към международните отношения. Сигурен съм, че ентусиазмът не е отслабнал в последните четири години. Европейският парламент и Европейският съюз отдаваме голямо значение на демократизацията. Стандартите на демократизация и демокрация са много високи и стандартите на свободния пазар също са високи. Правата на човека, принципите на правовата държава и свободата на печата изискват реформи - реформи на конституционната система, на избирателния закон и на съдебната система. Преди малко обсъждахме тези въпроси с президента на Грузия и се съгласихме, че процесът не е лесен, но е от съществено значение, ако искаме да си приличаме и да работим по-лесно заедно.
Доволен съм също, че Грузия бързо преодоля икономическата криза. Европейският съюз също допринесе за това - оказахме помощ. Днес Грузия отново е в етап на бърз икономически растеж. Ние в Европейския съюз искаме Грузия да бъде стабилна и да се развива добре, но искаме същото за целия регион на Южен Кавказ. Грузия може да бъде отличен модел на преход към демократична система на свободен пазар, цялостна защита на правата на човека и функциониране на принципите на правовата държава. Ето защо това, което г-н Саакашвили има да ни предложи и да ни каже днес, е толкова важно. Радваме се, че сте тук; имате думата, г-н президент.
(Ръкопляскания)
Михаил Саакашвили
Г-н председател, Вашата покана е огромна чест за моята държава и благодаря на Вас и на всички политически групи за тази изключителна възможност. Г-н председател, както отбелязахме в предварителните ни разговори, аз бях тук преди четири години, също като на Олимпийските игри. Върнах се четири години по-късно. Надявам се, че този път ще се представя по-добре от предишния.
Дойдох да предам послание на надежда и да направя тържествено обещание. Дойдох да потвърдя, че мирът - справедлив и траен - е възможен в моя регион и че се нуждаем от приноса на Европа за него.
От векове Кавказ е геополитическа мистерия и подвеждащ парадокс: регион, в който личностите бяха свободни, но гражданите бяха потиснати; в който културите бяха толерантни, но правителствата създаваха изкуствени разделения; в който хората не престанаха да се чувстват европейци, но стените, издигнати от империите, превърнаха Европа в далечен мираж; в който мъжете и жените се стремяха към мир, но войните изглеждаха неизбежни.
Дойдох да ви кажа, че трябва да сложим край на това, че сътрудничеството трябва да замени съперничеството и че преговорите трябва да надделеят над реториката на войната.
Във всички размирни краища на света Европейският парламент е символ на надежда. Той е поразително доказателство, че дори и най-жестоките конфликти могат да бъдат преодолени и че мирът си струва политическия риск.
Това място нямаше да съществува, ако сред руините, смъртта и исканията за отмъщение смели лидери не бяха избрали да сложат край на войните, продължили векове, като поставят началото на най-амбициозния и завладяващ политически експеримент на нашето време: обединението на Европа. Парламентът, разделен не по националност, а в политически групи, отговаря на визията, толкова красноречиво изразена от Виктор Юго по време на Международната конференция за мир, проведена в Париж през 1849 г.
Позволете ми да цитирам великия поет на родния му език:
(FR) Ще дойде ден, когато всички народи на този континент, без да изгубят своите отличителни черти или великолепната си индивидуалност, ще се слеят в едно по-велико цяло и така ще образуват европейското братство.
Ще дойде ден, когато единственото бойно поле ще бъде това на съревноваващите се идеи.
Ще дойде ден, когато ще се решава не с куршуми и бомби, а с гласа на всички народи, с уважаван суверен сенат, който ще бъде за Европа това, което е Парламентът за Обединеното кралство, Ландтагът за Германия и Законодателното събрание за Франция.
(EN) Повечето от съвременниците на Юго го смятаха за мечтател. Трябваше да минат повече от сто години и две световни войни, за да чуе историята гласа му.
Госпожи и господа, време е гласът на Юго да бъде чут и в моя регион. Крайно време е гласът на братството да надделее над звуците на оръдията и призивите към омраза. Крайно време е европейският мир да се възцари и в Кавказ.
(Ръкопляскания)
Наша отговорност е, като политически лидери, да формулираме смели инициативи, за да го постигнем.
Госпожи и господа, точно преди седем години Революцията на розите постави началото на ново пътуване към европейското семейство на една стара нация - моята любима Грузия. На 23 ноември 2003 г. стотици хиляди граждани от всички регионални, религиозни и социални прослойки мирно завзеха улиците и Парламента. Не беше счупен нито един прозорец, нищо не беше откраднато от сградата. Хората направиха повече от това да свалят корумпирания, изостанал режим. Те предизвикаха това, което икономистите в Лондон преди няколко седмици нарекоха психологическа революция.
Както добре знаят някои от вас в залата, имаше два начина за излизане от комунистическите режими след освобождаващото разпадане на СССР - европейски и националистически: принципите на правовата държава и принципите на страха. За да обобщим: Вацлав Хавел и Слободан Милошевич.
След като тиранията на Партията свърши, разделянията, корупцията, вертикалността, бюрокрацията, цинизмът и авторитаризмът, които бяха стълбовете на съветското общество, останаха непокътнати. Преди седем години Грузия беше формално независима държава, но все още част от този свят на страх и омраза. Границите на съветския манталитет не бяха премахнати и Съветският съюз все още съществуваше в съзнанието и душите на хората. Само психологическа революция можеше да доведе до европейското преобразяване на нашите общества.
Това е посланието, което ние, грузинците, отправихме в региона. Това е посланието, което отприщи толкова много гняв към нас сред изпитващите носталгия по империята, но това е посланието, което превърна Грузия в лаборатория за реформи на нашия регион. Когато поведохме Революцията на розите, ние бяхме членове на студентски организации, опозиционни партии и групи на гражданското общество, обединени от една мечта: да превърнем нефункционалната пост-съветска държава, невъобразимо осакатена от корупция и престъпност, в европейска демокрация.
Госпожи и господа, Съветският съюз се основаваше на правото да властва. Хората бяха изкуствено противопоставяни един на друг на всички равнища и във всички области. Във всяка република различните религиозни, социални и етнически групи бяха превърнати в постоянни съперници, а политиката се възприемаше като изкуство на манипулация, страх и омраза. Това обяснява защо бивши комунистически лидери се превърнаха толкова лесно в националисти - на Балканите, в Кавказ, в Източна Европа, в Русия. Преди седем години Грузия все още беше разделена на изолирани общности, които се бояха една от друга. Някои екстремисти се възползваха от слабостта на държавата да отхвърлят малцинствата.
Затова първата ни задача беше да приемем културното многообразие и различията. Разработихме програма за насърчаване на малцинствата във всички сфери, от висшето образование до правоохранителните органи. Съветският съюз имаше и друга характеристика - абсолютната централизация. Преди седем години Грузия все още беше съсредоточена изцяло в столицата си. Ние поставихме началото на сериозна програма за децентрализация, инвестирахме в регионалната инфраструктура и предоставихме внушителни правомощия на местните органи. В резултат региони, които преди това бяха изоставени, станаха най-ярките примери за нашето развитие.
До Революцията на розите всички ключови регионални директори се назначаваха от президента, така че докато други възстановяваха известната вертикална власт, отменяйки автономността на всички региони, ние систематично прехвърляхме правомощия на регионално избрани органи. Тази политика неотдавна доведе до провеждането на първите преки избори за кмет на столицата Тбилиси - през май - и решението за преместване на конституционния съд в град Батуми и на парламента - във втория по големина град в Грузия, Кутаиси, в центъра на Грузия.
Съветският съюз се градеше само върху контрола и корупцията - претоварена и неефективна държава. Затова първата ни стъпка беше да разпуснем КГБ и да уволним цялата полиция...
(Ръкопляскания)
...а също митническите и данъчните служители, но и да отворим нашата икономика и образователна система.
Визията, която ръководи всички наши действия, се олицетворява от един символ. До всяко грузинско знаме във всяка служебна сграда поставихме европейското знаме. Направихме го, за да покажем къде искаме да отведем Грузия с нашите реформи.
Разбира се, нашата мирна революция имаше своите недостатъци. Естествено допускаме грешки, но както откривателят на европейския космополитизъм и един от любимите ми философи, Имануел Кант, пише за Френската революция, не може да си готов да бъдеш свободен, докато не си действително свободен. С това, госпожи и господа, Имануел Кант има предвид, че никоя книга не може да ни научи предварително как да управляваме - или дори как да се държим - на свобода. Можем да го научим единствено от собствените си успехи и провали.
Имахме недостатъци и се поучихме от тях, но имахме и изненадващи успехи. Грузия току-що беше обявена от Световната банка за най-големия икономически реформатор в света за последните пет години и сега е на дванадесето място в света и на първо място в Централна и Източна Европа - и със сигурност в постсъветския свят - по подобряване на бизнес средата. Някогашният епицентър на постсъветската мафия Грузия има по-голям напредък по отношение на корупцията, отколкото всяка друга държава в света между 2004 г. и 2009 г. според Европейската банка за възстановяване и развитие (ЕБВР) и "Прозрачност без граници". В класацията на "Прозрачност без граници" Грузия се придвижи нагоре с около 70 места, а по съвпадение по същото време Русия се придвижи надолу с около 70 места. Срещнахме се по средата и не си спомням да ни казаха здравейте, но именно това се случи.
Ценя тези класации, защото отразяват и подкрепят социалното и морално преобразуване на моята държава -психологическата революция, която споменах по-рано. Грузинските граждани спряха да мислят за своята държава като за постсъветска република. Считат я, съдят я и я критикуват като европейска демокрация. Такава промяна далеч надхвърля очакванията на лидерите и партиите, повели Революцията на розите. Това е нещо, което никой не притежава, нито може да спре - нито ние, нито някой друг.
Такава революция води до невероятен факт в нашата част на света: институциите са по-популярни от политическите фигури. Просто проведохме огромна реформа в полицията и според последното проучване - на "Галъп" - полицията печели доверието на 86% - цифра, която преди беше 5%. Същото важи за президентството, за парламента, за други институции в държавата: точно обратното на това, което беше преди. Това показва, че институциите са по-популярни от лидерите и че държавата върви в правилната посока.
Предстои ни още много работа. Очевидно е, че се стремим повече от всякога да следваме пътя на реформата. Наясно сме, че демокрациите са винаги дейност в прогрес.
Разбира се, нашият алтернативен демократичен модел не беше приветстван от всички. Той срещна ожесточена съпротива от страна на ревизионистките сили, които все още възприемат падането на СССР като най-лошата катастрофа на 20 век. Те наложиха пълно ембарго на държавата ни през 2006 г. Преди това имаше пълно енергийно ембарго през 2005 г. Депортираха нашите граждани, многократно бомбардираха нашата територия преди 2008 г. и най-накрая нахлуха през 2008 г. Понастоящем тези сили все още окупират 20% от територията на Грузия в очевидно нарушение на международното право и на споразумението за прекратяване на огъня от 12 август, постигнато благодарение на усилията на моя добър приятел и велик европейски лидер, френския президент Никола Саркози, който тогава беше председател на Европейския съюз.
Понастоящем все още около 500 000 вътрешно разселени лица и бежанци не могат да се завърнат в Грузия, защото някои хора със стар империалистически манталитет решиха да посрещнат 21 век, като организират кампании за етническо прочистване и изградят нова Берлинска стена, която разделя моята държава.
Как отговорихме на агресиите? Първо, изцяло се съобразихме със споразумението за прекратяване на огъня и надхвърлихме нашите задължения, без да използваме нито веднъж отказа на Русия да се съобрази като претекст. През август ръководителят на мисията за наблюдение на Европейския съюз Hansjörg Haber - германец - публично похвали грузинското въздържание и нашата стратегия за ангажимент като конструктивна едностранчивост. Когато танкове и ракети се намират на 50 км от нечия столица, много правителства ще обявят, че са под обсада, че няма време за свобода и демокрацията е лукс - който не могат да си позволят - ще заглушат опозицията и ще призоват за т. нар. обединение на обществото. Ние направихме точно обратното. Градим демокрацията пред дула на оръжия.
Пред желязната завеса, която окупационните сили издигнаха около района на Абхазия, в малкия крайморски град Anaklia, който беше изоставен само преди няколко години, се строи нов туристически курорт с красиви хотели и плажове. Някои предлагат да спрем и да изчакаме, докато ситуацията бъде решена, и да започнем да строим, едва когато земята е по-стабилна, по-сигурна и по-малко опасна. Нашата философия е точно обратната. Строим сгради не защото са на силна и стабилна основа, а защото построявайки ги, в крайна сметка, ще направим земята по-стабилна.
През 2005 г. в Anaklia започна нова фаза на развитие, след като градът вече беше разрушаван два пъти в конфликта през 1993 г. и 1998 г. През 2008 г. беше отново напълно разрушен. Всички нови сгради бяха опожарени от нахлулите руски войски, включително дискотеки, кафета, младежки общежития и други хотели. Няколко седмици по-късно строителството започна отново.
Великият поет и известен руски дисидент Александър Галич, един от осемте героя, които протестираха на Червения площад през 1968 г. срещу нахлуването в Прага, е авторът на следната велика фраза: "Отечество в опасности! Наши танки на чужой земле!", което означава: "Родината е в опасност, нашите танкове навлязоха в друга държава". Той написа и друг чудесен стих относно Грузия, който ще цитирам отново на руски: "Прекрасная и гордая страна! Ты отвечаешь шуткой на злословье!", което в груб превод звучи като "Прекрасна и горда страна, ти отговаряш на замерянето с кал с усмивка".
(Ръкопляскания)
При последното ми посещение в Anaklia видях редица дискотеки, оживени както навсякъде в Европа, където младите хора танцуваха, точно както биха танцували в Ибиса и Сен Тропе. Единствената разлика беше, че дискотека "18", където отидохме, беше последната дискотека на плажа. Точно на пет метра от нея има стена, зад която е разположена окупационната армия, и след това следват почти 100 км мрак и празнота. Искам да ви попитам: има ли нещо по-абсурдно от нова Берлинска стена на пясъчен субтропичен плаж на Черно море?
Накратко, разбираме, че мирът е категорично в наш интерес, и сме убедени, че няма алтернатива на мира. Застрашавайки мира, бихме рискували всичко, което сме постигнали, и всичко, което искаме да постигнем в близките години.
Дойдох да обявя нова стъпка в нашата политика на конструктивна едностранчивост. Тук съм да предприема инициатива, която се надявам, с ваша помощ, да премахне напрежението и да позволи започването на сериозни преговори. Мислих много, преди да дойда. Консултирах се и с нашите приятели - американските и европейските съюзници и хората в региона. Правителството на Грузия се счита за обвързано от споразумението за прекратяване на огъня от 12 август и разбира, че прекратяването на огъня изрично забранява използването на сила.
Но за да докажем, че Грузия категорично желае мирно решаване на конфликта с Руската федерация, днес предприемаме едностранната инициатива да обявим, че Грузия никога няма да използва сила, за да отблъсне руската окупация и да възстанови контрола си над окупираните райони. Ще използваме единствено мирни средства в стремежа ни да си възвърнем териториите и да се обединим отново.
Дори ако Руската федерация откаже да изтегли своите окупационни сили, дори ако войниците й извършват още повече нарушения на правата на човека, Грузия единствено ще запази правото си на самозащита в случай на нови нападения и нахлуване на 80% от територията на държавата, която е под контрола на правителството на Грузия.
Ще отправя съответните писма до генералния секретар на ООН, генералния секретар на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ) и ръководството на Европейския съюз, заявявайки ясно, че се ангажираме да не използваме сила за възстановяване на контрола над незаконно разделената ни държава нито срещу окупационните сили, нито срещу техните пълномощници - въпреки че Хартата на ООН може да ни позволи да го направим.
Моето обещание тук пред вас представлява едностранна декларация на държава съгласно международното право. Тази инициатива съвсем не е лесна за държава, която е частично окупирана и има 500 000 вътрешно разселени лица и бежанци. С инициативата представяме и разширяваме нашата политика на конструктивна едностранчивост. Готов съм за задълбочен, всеобхватен диалог с руския ми колега.
Ние, разбира се, ще продължим да участваме в преговорите от Женева с надеждата, че днешното ни обещание ще убеди Руската федерация да престане да блокира дискусиите. Но трябва да започнем и политически диалог. За целта международната общност трябва да заяви на руските лидери, че сегашното положение е напълно неправилно и неустойчиво.
За да ги накараме да обсъдим компромис, е от съществено значение да разясним действителното положение на място. Затова искаме струпването на руски войски в международните граници на Грузия да се квалифицира като незаконна окупация на суверенна територия. Много европейски държави и САЩ вече го направиха. Защото ако това не е военна окупация, тогава какво е? Може би военен туризъм, след като десетки хиляди войници, ракети и танкове са разположени незаконно против вас и част от населената ви територия е отделена?
Бруталните кампании, в които бяха експулсирани стотици хиляди грузински граждани от окупираните територии, също трябва да се квалифицират като незаконосъобразни актове на етническо прочистване. Ако не осъдим етническото прочистване, окупаторите дори няма да обмислят възможността да разрешат на хората да се върнат обратно в своите домове, градове и села.
Госпожи и господа, ако първата жертва на войната винаги е истината, то истината винаги е най-солидната основа на мира. Нашата конструктивна едностранчивост и обещанието, което направих току-що, няма да имат очаквания ефект, ако нашите европейски приятели не говорят истината. Ако вие не кажете истината, то кой ще я каже? Днес дойдох смирено да ви кажа, че по същество ние - а може би и целият регион - зависим от вас.
Госпожи и господа, в близкото минало имаше твърде много войни в нашия регион. Време е - перифразирам Юго отново - да заменим оръдията с преговори. Нашият регион имаше своите Варшава, Ковънтри, Орадур-сюр-Глан и е време да градим върху общото ни отхвърляне на войната и унищожението. Време е да кажем, че никога не трябва да имаме друг Грозни, регионална столица с 400 000 жители, напълно заличена от лицето на земята. Време е да кажем, че никога повече не трябва да виждаме хора, изгонени от домовете си и депортирани заради тяхната националност, вяра или произход, което се случи в моята държава, както и в други страни в региона.
Готов съм да работя с руските лидери, за да гарантираме, че това няма да се случи отново, че последиците от войната ще бъдат преодолени и ще се създадат условия за установяване на мир. Стените като тази, разделяща Грузия, не се събарят с бомби, а с желанието на гражданите да изградят свободна, обединена, демократична държава и с ангажимента на световната общност да прилага международното право и ние никога няма да се откажем от тази амбиция. Никога няма да се откажем от амбицията да обединим отново нашата държава и да я утвърдим като свободна, демократична нация с мирни средства.
Забележително е, че въпреки огромния натиск и многобройните заплахи от Москва нито една бивша съветска република не е признала разпокъсването на Грузия. Това показва - за голяма изненада и вбесявайки някои хора - че старите времена свършиха окончателно. Показва, че нациите, които бяха пленници на Съветския съюз, с всички препятствия и проблеми станаха силни независими държави, които определят собствените си политики. Накратко, никой няма да се върне в СССР.
Госпожи и господа, нашият регион направи своя избор. Беше започната война да се спре това движение, но танковете не могат да променят смисъла на историята и е време тъжните останки от империализма да бъдат премахнати по мирен начин. Затова призовавам руските лидери да направят избора на бъдещето. Те могат да изиграят важна положителна роля в преобразяването на нашия регион, ако приемат другите държави като партньори, а не като васали.
Всички ние - и аз лично - искаме Русия да бъде наш партньор, а не враг. Никой няма по-голям интерес от нас Русия да се превърне в държава, която действа в съгласие с останалите нации, зачита международното право и защитава основните права на човека. Затова искрено подкрепям усилията на европейските и американските лидери да ангажират Русия в по-конструктивни отношения. Конфликтът не влоши отношенията между нашите два народа. Искам да кажа на руския народ, че винаги са добре дошли в Грузия като партньори, туристи, студенти, бизнесмени, журналисти или просто като приятели - но не и като окупационни сили.
(Бурни ръкопляскания от залата)
Госпожи и господа, искам да завърша речта си, като цитирам президента на първата Грузинска република - Ной Жордания. Както може би знаете, Грузия беше първата европейска социално-демократична република, провъзгласена през 1918 г., и ние сме много горди от това. В конституцията ни са залегнали правата на жените и други социални права. Няколко дни преди Червената армия да нахлуе в Грузия, г-н Жордания обясни нашия европейски избор: "Какво сме взели от културното наследство на европейските нации? Повече от 2 000 години национална култура, демократична система и природно богатство".
Русия ни предложи да се върнем и да водим военен живот. Отговорихме й, че отиваме в Европа и искаме Русия да върви заедно с нас към Европа. Днес друг грузински президент отправя към вас същото послание на любов към европейските идеи и ценности. Рядко една нация получава шанс два пъти в историята си. Днес дойдох да ви кажа, че ще се възползваме от възможността и ще направим всичко възможно да достигнем нашата европейска съдба.
Председател
Г-н Саакашвили, днешното Ви послание е много важно както за всички нас, така и за предстоящата среща на високо равнище на ОССЕ в Астана, Казахстан, която ще се проведе след седмица, на 1 и 2 декември. Най-вече е от решаващо значение за целия Ви регион, за Кавказ - и за Южен Кавказ, и за Северен Кавказ. Винаги сме знаели, че сте смели, сега можем да кажем, че сте и благоразумни. Смелостта и благоразумието винаги трябва да вървят ръка за ръка.
