Размирици в Демократична република Конго (разискване) 
Председател
Следващата точка са изявленията на Съвета и на Комисията относно размирици в Демократична република Конго.
Сесилия Малмстрьом
Г-н председател, председателството отдава голямо значение на обсъждането с Европейския парламент на много проблематичното положение в Демократична република Конго (ДРК). Нарушенията на правата на човека, и по-конкретно нарастващото сексуално насилие и насилието, основано на пола, са огромен проблем. Крайно време е за разискване относно положението в страната, особено предвид неотдавнашния доклад на ООН. Докладът на групата експерти на ООН подчертава, че редица въоръжени групировки, действащи в страната, се подкрепят от добре организирана мрежа, която отчасти е базирана в Европейския съюз.
Едва ли е необходимо да ви напомням за дългосрочния ангажимент на ЕС към ДРК и целия регион на Големите африкански езера. ЕС от дълго време полага усилия в страната да се установи мир и стабилност. Важно е този ангажимент да продължи както политически, така и от гледна точка на развитието. Сигурна съм, че Комисията ще каже повече по въпроса след малко.
Тази подкрепа беше изразена по различни начини, включително чрез назначаването на първия специален представител на ЕС за региона още през 1994 г. Използвани бяха както военни, така и граждански средства на Европейската политика за сигурност и отбрана (ЕПСО). Проведохме операция "Артемис" в провинция Ituri - временното разполагане на сили под ръководството на Европейския съюз (EUFOR) в периода, предшестващ изборите през 2006 г., както и мисията на Европейския съюз за предоставяне на консултации и подпомагане на реформата в сектора за сигурност в Демократична република Конго (EUSEC ДР Конго) за реформа на въоръжените сили и мисията EUPOL ДР Конго за реформа на полицията. Отчитайки всичко това, имаше както положителни, така и отрицателни събития. Дипломатическите отношения между ДРК и Руанда бяха възстановени. Това трябва да се приветства. С повечето от въоръжените групировки в източната част на страната през 2008 г. и 2009 г. бяха подписани мирни споразумения. Сега те трябва да бъдат изпълнени.
Положението е нестабилно в много отношения. Много въоръжени групировки на изток са в процес на включване в армията и работата по интеграцията им се съпровожда с известна несигурност. Срещу други въоръжени групировки, включително Демократичните сили за освобождение на Руанда (ДСОР) и Божията армия за съпротива, военните действия продължават. Тези групи носят пряка отговорност за вземането на прицел на гражданското население и за огромни човешки страдания. В същото време в други части на страната отново се появяват въоръжени групировки. Източната част на страната остава област, в която международното право и правата на човека се нарушават. Има много убийства, актове на насилие и сексуални посегателства. Тези престъпления се ширят в страната в тревожни мащаби, въпреки обявената от президента Кабила така наречена политика на нулева толерантност.
Незаконната експлоатация на природни ресурси е друг голям проблем. Важно е богатите залежи от минерали в страната да бъдат поставени под законен местен контрол както като източник на твърде необходими приходи за държавата, така и за да се пресече икономическата подкрепа за незаконните въоръжени групировки. Съветът е загрижен и във връзка с подготвителната работа и организацията за планираните местни избори. Проблемите в управлението, недостатъчната прозрачност и нарушаването на гражданските и политически права се явяват сериозни препятствия пред процеса на демократизация.
Тъй като има много съществени проблеми, които все още дават основание за дълбока загриженост, Съветът зае твърда позиция по отношение сериозните престъпления срещу международното право и правата на човека в Северно Киву и Южно Киву. Неотдавна Съветът осъди тези актове в своите заключения и наблегна, че правителството на ДРК трябва да осигури всички виновни да бъдат изправени пред съд.
ЕС е твърдо ангажиран да продължи да работи за мир, стабилност и напредък за населението на страната. В тази връзка реформата на сектора на сигурността е от възлово значение за стабилизацията на Конго. Всички участници в този сектор, включително органите в Конго, трябва да се стремят да осигурят общия интерес за реформа в сектора на сигурността да бъде наистина защитен. Трябва също да насърчим по-нататъшните конкретни подобрения в отношенията в региона чрез по-ефективни политически и икономически партньорства между страните от региона.
Могат да ви уверя, че Съветът и Европейският съюз ще държат на ангажимента си към ДКР и са загрижени за бъдещето й. Ще продължим нашият широкообхватен ангажимент в страната и ще говорим откровено, когато международното право и правата на човека бъдат нарушени. В това отношение сме много благодарни за конструктивната и настойчива роля, която играе Европейският парламент, и очаквам да чуя вашите мнения в разискването.
Карел Де Гухт
Г-н председател, госпожи и господа, преди около година положението в Гома - град, обсаден от войските на Националния конгрес за народна защита (НКНЗ), водени от Laurent Nkunda - беше основната причина за загриженост на органите в Конго и международната общност.
Бяха положени всички усилия за недопускане на най-лошото. Работата по прокарване на политическо споразумение, първо между ДРК и Руанда, след това между правителството на Конго, НКНЗ и другите въоръжени групировки, направи възможно в краткосрочен план да се спре включеният часовников механизъм на насилието, макар потенциалът за дестабилизация да е непокътнат и днес. Той е непокътнат, защото дълбоките причини бяха третирани повърхностно и на основата на краткосрочни, чисто политически аргументи. Изправена само пред лоши решения, международната общност предпочете най-малко сериозното; това не е критика, а очевиден факт, констатация.
Международната общност и Европейският съюз не съумяха да вземат решението за разполагане на защитна сила. Подкрепленията за мисията на Организацията на обединените нации в Демократична република Конго (MONUC), които искаме вече повече от година, едва сега започват да идват. Неотдавнашният доклад на групата независими експерти на ООН и този на правозащитната организация "Хюман Райтс Уоч" правят изобличаваща равносметка на текущото положение, което не може да бъде игнорирано или подминато с мълчание.
Вече е време да се заемем и да се справим със съществените причини и да предложим трайни решения. За да стане това обаче, ще е необходимо съдействие от всички - съдействие от правителствата на Конго и Руанда, на първо място, и на мисията MONUC, ООН и останалата част от международната общност и Европейския съюз, на второ място.
Няма съмнение, че политическото и дипломатическо сближаване между Руанда и ДРК може да бъде полезно от гледна точка създаване на стабилност в региона и, при наличие на воля и у двете страни, може да помогне за установяване на мирно съвместно съществуване и взаимоизгодно сътрудничество между двете страни в рамките на една възродена Икономическа общност на страните от Големите езера.
Обаче това е само началото на пътя, който си остава дълъг и проблематичен. Въпросът за ДСОР е в сърцевината на проблема, както и всички съпътстващи кръгове проблеми, които той води след себе си и които усложняват положението: незаконна експлоатация на природните богатства; липса на защита на малцинствата; безнаказаност в огромен район без държавност, където държавните органи не само са неспособни да контролират територията, но и в тях има представители, които често са част от проблема.
Споразумението Руанда-ДРК означаваше, че НКНЗ и неприемливите искания на Laurent Nkunda временно бяха поставени под контрол. Споразумението просто доведе до смяната на Laurent Nkunda с Bosco Ntaganda, който по-лесно се влияе и е готов на всякакви компромиси в замяна на имунитет, който е в нарушение на всички международни разпоредби относно престъпленията против човечеството и който нито Руанда, нито ДРК имат право или могат да му осигурят.
Засега прибързаната интеграция на НКНЗ в една толкова неефикасна и напълно хаотична армия, каквато са въоръжените сили на Демократична република Конго (ВСДРК); получаването от Bosco Ntaganda на засилена автономна власт в резултат на използването на успоредна верига на подчинение в рамките на ВСДРК, за което нередовното заплащане на войниците и липсата на всякаква форма на дисциплина или йерархия създава благоприятна почва; недостатъчно контролираната и измервана подкрепа от мисията MONUC за военните операции срещу ДСОР; и несъществуващите отговори на исканията на малцинствата, говорещи на руандийски, са фактори, които могат да създадат дори още по-сериозни проблеми от онези, пред които бяхме изправени преди година - проблеми, които нито Руанда, нито ДРК ще могат да продължават да удържат.
На този фон положението почти не се е подобрило: хуманитарната криза продължава без никакви забележими признаци на подобрение, както и нарушенията на правата на човека, отвратителната тенденция на насилие, всъщност на сексуални зверства, безнаказаността на всички видове престъпления и разграбването на природните богатства. Достатъчно е само да прочетем докладите на Обединените нации и на "Хюман Райтс Уоч", които споменах, за да се разбере мащабът на трагедията без край. Ясно е, че действията, целящи да се попречи на ДСОР да вредят, трябва да продължат, но не на всяка цена, не без преди това да се направи всичко необходимо за намаляване до минимум на рисковете, които военният натиск носи за невинното гражданско население.
За това се изисква по-добро планиране, преразглеждане на приоритетите и по-добра защита за населенията от страна на мисията MONUC, което е основната задача, записана в нейния мандат. Условията, в които мисията MONUC може да работи, трябва също да са ясни и еднозначни. Не става дума да призоваваме мисията MONUC да се изтегли или да не се ангажира. Прибързаното изтегляне на мисията MONUC ще е гибелно, тъй като ще създаде още по-голям вакуум: неотдавнашните събития в района на Екватора, които са по същество още един симптом на болестта на Конго, доказват това.
Безспорно важно е също да се прекрати политическият и икономически сговор, от който ДСОР продължават да се възползват в региона и другаде по света, включително в нашите държави-членки. Кампанията на ДСОР не е политическа, а е един престъпен акт, чиято основна жертва е населението на Конго, и именно по този начин трябва да бъдат третирани кампанията и всички, които са пряко или косвено свързани с нея. Ето защо е необходима по-твърда позиция срещу всички форми на трафик. Същевременно извън рамките на процеса на разоръжаване, демобилизация, репатриране, реинтегриране и разселване (РДРРР) органите в Руанда и Конго трябва да бъдат по-възприемчиви по отношение на лицата, които не са задължително престъпници.
След всичко казано, решението до голяма степен на проблема трябва също да бъде намерено в ДРК. Имам предвид, разбира се, местните корени на конфликта. В тази връзка споразуменията от 23 март трябва да бъдат приложени изцяло, в противен случай рано или късно ще се стигне до това разочарованието сред местните населения да вземе връх. Това е абсолютно наложително, ако искаме усилията за стабилизация и волята за възраждане на икономическата дейност в двете провинции Киву да успеят. В този момент международната общност наистина ще трябва да изиграе роля.
Обаче, оставяйки двете провинции Киву настрана, имам също предвид и огромната неразбория, която настана в ДРК през последните около 20 години. В страната практически всичко трябва да бъде изградено наново, започвайки с държавата, отсъствието на която е в сърцевината на всички проблеми.
За да се изпълни тази задача, определени елементи са от възлово значение. Първо, демокрацията трябва да бъде укрепена. Имам предвид, разбира се, местните, парламентарните и президентските избори, обявени за 2011 г. Изборите са един от елементите на демокрацията, но не трябва да забравяме необходимостта от продължаваща подкрепа за политическите институции и сили в диалектическа връзка с опозицията. В отсъствие на това няма да действаме в наистина отворена политическа система.
Вторият елемент безспорно е необходимостта да укрепим доброто управление. Макар да е вярно, че предвид мащаба на проблемите си ДРК не може да поправи всичко наведнъж, тя трябва категорично да покаже стабилна политическа воля, ако се надява на шанс за успех. Парламентът повдигна въпроса за безнаказаността. Това е един добър пример, тъй като е въпрос на политическа воля, и също допринася за цялата дейност по утвърждаване принципите на правовата държава. Проблемът е в това, че нещата не могат да се направят изолирано. Принципите на правовата държава изискват също реформа на сектора на сигурността и истински напредък по отношение икономическото управление.
Мащабът на предизвикателствата предполага необходимост от дългосрочна политика. Обаче това не трябва да става извинение за отсъствие на незабавни действия. Имам предвид по-конкретно въпросите на сексуалното насилие и правата на човека, които Парламентът подчерта. Тук политическата воля може да изиграе ключова роля и в тази връзка трябва да приветстваме ангажимента, поет от президента Кабила, да възприеме подход на нулева толерантност. Този подход сега трябва да бъде приложен.
Комисията, която между другото вече върши много работа в тази област (подкрепя съдебната система, помага на жертвите), е готова да продължи да подкрепя ДРК. В тази връзка изразих също желанието си Международният наказателен съд (МНС) и Комисията по-тясно да сътрудничат във връзка с борбата срещу сексуалното насилие.
Утвърдена демократична система, добро управление и политическа воля: това са ключовите елементи, върху които желаем да градим равноправното си партньорство с ДРК.
Filip Kaczmarek
Г-н председател, на практика всеки журналист, който пише за Африка, желае да бъде следващият Джоузеф Конрад. Затова журналистите най-често се съсредоточават върху неблагоприятните аспекти, тъй като търсят сърцето на мрака.
Обаче Конго не трябва да бъде сърце на мрака. Тя може да бъде нормална страна. В Африка има нормални страни, където богатите природни ресурси служат на благото на хората, държавните органи са загрижени за общото добруване, децата посещават училище, а сексът се свързва с любов, а не с изнасилване или тормоз. Сигурен съм, че ключът към успеха в Киву и в цяла Конго е качеството на управлението. Без демократично, справедливо, честно и ефикасно правителство, мир и справедливост не могат да бъдат постигнати. Без отговорно правителство богатствата на страната служат на малцина, лидерите се грижат за себе си, училищата са празни, а насилието се превръща в част от ежедневието.
Помня оптимизма от 2006 г. Аз самият бях наблюдател по време на изборите и всички бяхме доволни, защото след празнина от 40 години в тази голяма и важна страна се провеждаха демократични избори. Обаче оптимизмът ни се оказа прибързан. Трудно е да не си зададем въпроса защо това се случи, защо изборите не доведоха до по-добър живот за Конго. Според мен това е въпрос на пари, както отбелязаха г-жа Малмстрьом и г-н Де Гухт. Те говориха за незаконното използване на богатствата и как то се използва за финансиране на оръжия, които служат за продължаване и ескалиране на конфликта. Ако съумеем да поставим край на това, ще сме по-близо до целта си.
Michael Cashman
Г-н председател, благодаря на члена на Комисията за неговото изявление, което определено ме успокоява.
Мога ли да заявя, г-н член на Комисията, че съм абсолютно съгласен с Вас: не бива да се изтеглим; не бива да създаваме вакуум, защото там вече има вакуум от политическа воля, и ни е необходимо политическо лидерство за решаване на проблемите в съответствие с международните задължения и принципите на правовата държава.
Нека само се спра на реалността на ставащото. От 1998 г. насам в конфликта са загинали над 5 000 400 души и, пряко или косвено, всеки месец загиват до 45 000 души.
Съобщава се за 1 460 000 души, прогонени от родните си места вътре в страната, повечето от тях изправени пред насилие, и позволете ми да издигна глас заради тези, които не могат да сторят това сами и които страдат от насилието. Въоръжените фактори в ДРК извършват насилие по полов признак в различни форми, включително сексуално робство, отвличания, принудително вербуване на военна служба, принудителна проституция и изнасилвания. Сред жертвите на сексуално насилие в Конго са жени, мъже и момчета, които също търпят изнасилвания, сексуални унижения и генитално осакатяване.
Приемат се резолюция след резолюция. Дошло е времето да поискаме като международна общност тези зверства да бъдат прекратени.
Louis Michel
Г-н председател, г-жо Малмстрьом, г-н член на Комисията, госпожи и господа, както знаете, винаги съм следил отблизо събитията, ставащи в източната част на ДРК. Въпреки обещаващия напредък, постигнат благодарение на неотдавнашното сближаване между Руанда и ДРК - сближаване, без което няма да има решение в източната част и което поради това трябва да бъде затвърдено - въпреки споразуменията от 23 март между Киншаса и конгоанската бунтовническа група, за които говори членът на Комисията, положението в източната част продължава да буди дълбока загриженост.
Искам да направя седем бележки. Първата е, че мир със сигурност не може да бъде установен в източната част на Конго, докато ДСОР не бъде поставена в невъзможност да твори зло. За съжаление, основните жертви на военния натиск, който ДРК упражнява понастоящем и който има за цел да отреже екстремистите от базите им и от източниците им на приходи, са гражданските населения, които страдат от съпътстващи разрушения, но също и от осъждането от страна на едни, и от актовете на насилие от страна на други.
Този риск можеше да се предвиди и, както каза членът на Комисията, потенциалът на мисията MONUC трябваше да бъдат укрепени от самото начало, тъй като тя и до днес страда от остър недостиг на ресурси, подходящи за справяне с всички искания, а и организацията й по места не винаги е идеална.
Макар и да трябва да изискваме по-добра степен на координация и по-голямо и по-активно присъствие по места, ще е опасно да се правят оценки или бележки за мисията MONUC, които могат да бъдат използвани от определени отрицателни фактори като извинение да я злепоставят. Със сигурност това ще бъде дори по-опасно.
Друг елемент е свързан с актовете на насилие от ВСДРК. Положението на война не може по никакъв начин да оправдае такова поведение и затова приветствам решението, взето от ООН, да се спре оказването на логистична подкрепа на тези конгоански части, които не зачитат правата на човека. Политиката на нулева толерантност, въведена наскоро от президента Кабила, със сигурност трябва да бъде приветствана, но дали тя се спазва и прилага или не е друг въпрос.
Слабостите на конгоанската съдебна система създават широко разпространено усещане на безнаказаност. Ето защо приветствам усилията, полагани от Комисията в тясно сътрудничество с определени държави-членки на ЕС, да работи за възстановяване на съдебната система, включително в източната част.
И накрая, последната ми бележка: нещото, което все така остава да бъде изградено наново в Конго, са принципите на правовата държава с реални управляващи сили. Днес такива сили отсъстват напълно и това създава изключително опасен вакуум.
Isabelle Durant
Г-н председател, г-жо Малмстрьом, г-н член на Комисията, както и двамата казахте, положението в региона Киву е крайно тревожно, въпреки присъствието на почти 20 000 войници от мисията MONUC.
Гражданските населения, и по-конкретно жените, са главните жертви на стратегиите на конфликт, прилагани от въоръжените групировки, и дори, както беше казано, от някои части на конгоанската армия, които са превърнали систематичните изнасилвания в оръжие във войната. Нещо повече, миналия месец група жени от Конго дойдоха тук да ни напомнят за това - и съвсем правилно - с цел да си осигурят нашата подкрепа против тази скандална стратегия.
Плячкосването на ресурсите, както казахте, г-н член на Комисията, е друг фактор, който изостря конфликта. Съгласна съм с казаното току-що: много е опасно да се дискредитира мисията MONUC, да се дискредитира ненужно, да се сочи тя за единствен виновник за положението в очите на населенията, които вече са изтощени от толкова много години на война и кланета.
Напълно съм съгласна, че не мандатът на мисията MONUC трябва да се преразгледа и че от нея със сигурност не трябва да се иска да се изтегли. Това, което трябва да се преразгледа, са правилата за употреба на сила, оперативните директиви, така че тя да не може по никакъв начин да бъде свързвана с или да подкрепи конгоанска част, в редовете на която има мъже, които нарушават правата на човека или извършват актове на насилие.
И конгоанските органи носят голяма отговорност в борбата с безнаказаността във връзка с актовете на сексуално насилие - престъпления, които, бих добавила, трябва да бъдат предавани на МНС. Същите тези органи трябва да осигурят войниците да бъдат незабавно прибрани в казармите. Ако те се намираха в казарми, нещата със сигурност щяха да бъдат различни.
Накрая, мисля, че трябва да се върнем към програмата "Амани". Тя дава възможност за установяване на диалог и мир навсякъде, тъй като те сами по себе си са гаранции за трайно възстановяване. Във всеки случай приветствам изказването Ви, което като цяло подкрепям, и се надявам Европейският съюз да остане активен. Това е от ключово значение, макар че, за съжаление, той не пожела да организира въоръжена сила. Това можеше да бъде възможност преди малко по-малко от година. При все това мисля, че действието на Европейския съюз е много важно.
Sabine Lösing
Г-н председател, до момента в никоя друга страна по света не е имало повече операции по линия на ЕПСО, отколкото в ДРК. Както винаги възниква въпросът чия сигурност се защитава. Дали сигурността на конгоанското гражданско население, на жените и децата? Мисията на ООН MONUC не попречи хиляди хора да бъдат убити, измъчвани и изнасилвани, а стотици хиляди да бъдат прогонени - зверства, в които бяха въвлечени правителствени сили, подкрепяни от ЕС.
Така че какво се защитава в Конго? Хуманността? Или защитаваме режим, който между 2003 г. и 2006 г. например е сключил 61 договора с международни минни предприятия, като нито един от тях не е бил оценен от международните неправителствени организации като приемлив от гледна точка на народа на Конго? Президентът Кабила промени курса за известно време и сключи по-малко договори със западни фирми. Промяната беше замразена, когато войната отново ескалира. Въпросът ми е защо за хората, които дърпат конците на най-голямата група, отговорна за убийствата в източната част на Конго - ДСОР - се твърди, че са в Германия? Тук припомням резолюцията, която внесох от името на Конфедеративната група на Европейската обединена левица - Северна зелена левица.
Andreas Mölzer
(DE) Г-н председател, прогонването на милиони хора, хилядите изнасилвания и стотиците убийства не трябва да останат тъжното наследство на най-голямата мироопазваща операция на ООН в света. Решението за операцията в Конго беше взето преди десет години, но нищо значимо не беше постигнато. Милициите продължават да плячкосват изобилните природни богатства в региона, да тероризират жителите и да извършват престъпления срещу човечеството.
До момента ембаргото не беше ефикасно. Бунтовниците просто преминават при противника и извършват престъпленията си със сигурните униформи на конгоански войници. Двама военнопрестъпници наскоро бяха изправени пред Трибунала за военни престъпления в Хага и това позволи да се осъществят проекти за развитие и избори - най-малкото един частичен успех.
Успяхме също да нанесем малък удар на ДСОР като цяло. Не съумяхме обаче да сложим край на жестоката гражданска война. Фронтовете постоянно се сменят.
Особено обезпокоително е, когато обвиненията срещу мисията на ООН се потвърдят. Войниците на ООН не трябва да бездействат, когато се извършват зверства и, дори още по-важно, логистичната подкрепа на армията не трябва да се свързва с подкрепа на нарушенията на правата на човека. Мисията в Конго просто не бива да се превърне в нещо като Виетнам за Европа.
По същество е необходима координирана европейска политика по сигурността и мироопазващите операции, но преди всичко в районите, заобикалящи Европа, а не в далечна Африка, където етническите фронтове са неясни. По мое мнение ЕС трябва да се съсредоточи върху мироопазващите операции в кризисните региони в собствения си заден двор, като например на Балканите или в Кавказ. Поради това трябва може би да прекратим участието на ЕС в мисията на ООН в Африка.
Gay Mitchell
(EN) Г-н председател, че положението в ДРК е плачевно и последиците от конфликта за хората там са трагични, се разбира от само себе си.
Обаче има редица важни съображения, които трябва да бъдат повторени тук и в общото предложение за резолюция. Не трябва да забравяме, че насилието в ДРК, както толкова много конфликти от този вид, често се движи от алчността, но също произтича и се подхранва от бедността. Боевете за територия, етнически вражди, природни ресурси или политика са само клоните на все същото прогнило дърво на нуждата.
Увеличете благосъстоянието на човека и дайте смисъл на живота му и желанието му да убива или да бъде убит ще отслабне. Това е предизвикателството пред Парламента от гледна точка на развитието.
Второ, трябва да осигурим военното присъствие в чужда страна да бъде организирано и използвано така, че да намалява страданието и насилието, а не да ги изостря. Трябва да бъдем стълбове срещу безнаказаността, а не нейни проводници.
Ако има доказателства, че западните мисии не отговарят на този стандарт, присъствието и практиките им трябва спешно да бъдат преоценени.
Най-накрая историята ни показва, че при междуособните конфликти, както в ДРК, политическото решение е единствената надежда за мира. Диалогът и ангажирането са единствените пътища към такова решение.
Със създаването след Лисабон на нашата Европейска служба за външна дейност Европейският съюз трябва да заеме мястото си на международната сцена като по-активен застъпник за диалога и покровител на мира.
Corina Creţu
(RO) Както вече беше подчертано, милиони мирни хора бяха умишлено убити по време на военните операции в източната част на Република Конго. Има опасност новините от такъв вид да станат рутинни поради незапомнената честота, с която актове на насилие се извършват в тази страна. Сред жертвите на тези действия са деца, млади момичета и жени, да не говорим за гражданските лица, борещи се за защита на правата на човека и журналистите.
Хуманитарната криза се задълбочава с всеки отминал ден. Липсата на сигурност в района означава, че хуманитарните организации не могат повече да оказват съдействие. Само през първите девет месеца на тази година са регистрирани повече от 7500 случая на изнасилвания и сексуално насилие, което е повече от числото за цялата изтекла година. Всички тези инциденти станаха на фона на глада и крайната бедност, засегнали милиони хора. Вината за цялата трагедия е както в конгоанската армия, така и в руандийските бунтовници. За съжаление, обаче има признаци, че войските на ООН в Конго носят голяма част от отговорността, тъй като допускат извършване на сериозни нарушения на правата на човека. Ето защо мисля, че Европейският съюз спешно трябва да обсъди как силите на ООН в Конго ще постигнат по правилен начин целите, които са им били поставени в мисията.
Необходими са и мерки за слагане край на дейностите по пране на пари, трафик на оръжие и злато, в резултат на който повече от 37 тона злато нелегално се изнасят всяка година от Конго на стойност над 1 млрд. евро. Парите от него се използват за закупуване на оръжие и подклаждат престъпността в страната.
Sophia in 't Veld
(NL) Г-н председател, току-що изслушах изказването на г-н Mölzer, който в момента не присъства, същността на което беше: толкова е безнадеждно, че трябва просто да се откажем и да се съсредоточим върху собствените си съседи. Трябва да кажа, че ако наистина разгледаме ситуацията, почти ще се изкушим да обявим край. От друга страна, тогава си спомням групата жени, които ни посетиха тук миналия месец, за които спомена и г-жа Durant, и се питам ще можем ли да ги погледнем в очите и да им кажем, че просто се отказваме, че това не е сред приоритетите ни или че мислим да приемем още една резолюция и с това да сметнем дълга си за изпълнен. Когато си спомням за тези жени, за отчаянието и мъката им и за чувството им, че са оставени излъгани, смятам за крайно наложително да проведем подобно разискване.
Резолюцията съдържа твърде много положителни елементи и се надявам наистина да им придадем сила с действия, но искам да наблегна на един аспект. Често говорим за изнасилвания или сексуално насилие, но фактът е, че тези термини почти не предават същността на положението. Жените, с които разговаряхме, казаха, че това отива много по-далеч от нападенията над отделни лица; това не е индивидуално насилие, а по-скоро нападение срещу общността, целящо да унищожи тъканта й. Според мен следователно сега има най-спешна нужда не само да предприемем действия, да сложим край на безнаказаността, да платим веднага и да дадем ресурсите за действията, които сме обявили, но също и да покажем, че подаваме ръка на хората там, че сме солидарни с тях и че не ги оставяме измамени; че поемаме своята морална отговорност.
Cristian Dan Preda
(RO) Мисля, че в сегашния момент, който съвпада по време с подготовката на ООН да обявят продължаването на мандата на мисията MONUC, трябва да помислим върху действията на международната общност в светлината на положението на място в ДРК, което, за съжаление, продължава да се влошава. Както следва също от опита на операция Kimia II, проведена от конгоанската армия с подкрепата на мисията MONUC, военният успех не е достатъчен, когато цената в хуманитарно отношение е висока и ако тя се заплаща със страданията на гражданското население в Конго.
Мисля, че неотдавнашните военни операции, проведени срещу ДСОР, имаха катастрофални последици и доведоха, за което трябва да си даваме сметка, до широкомащабни нарушения на правата на човека и изостряне на хуманитарната криза. От друга страна, безнаказаността става изкушение за извършване на престъпленията отново и отново. Мисля, че защитата на гражданското население трябва да бъде приоритет номер едно. Европейският парламент трябва категорично да заяви, че актовете на насилие, особено на сексуално насилие, и нарушенията на правата на човека изобщо, както и злоупотребите, извършвани в Киву, трябва да се прекратят незабавно, както и атмосферата на безнаказаност.
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Г-н председател, други колеги вече се изказаха за трагичното положение в ДРК. Те говориха за милионите загинали и случаите на изнасилвания и тормоз над гражданското население. Те говориха за мисията MONUC и за съдействието от Европейската комисия на място. По-малко се говори обаче за необходимостта да се поставят под контрол незаконният поток на суровини като диаманти, злато и други продукти към останалия свят. Тези продукти се "изпират" чрез законни сметки и предприятия в нашите собствени страни или в САЩ.
Това ще е важна задача за г-жа Аштън. По силата на правомощията, възложени й от Договора от Лисабон, и с подкрепата на 27-те държави-членки и на Парламента, тя може да координира цяла програма от действия, за да не се допусне всичкото това богатство да се окаже в ръцете на главорезите, които носят отговорност за убийствата и изнасилванията.
Anne Delvaux
(FR) Г-н председател, в светлината на неотдавнашните тревожни съобщения, идващи от Северно и Южно Киву, и в светлината на изключително насилствения характер на нападенията, извършвани срещу мирното население, и по-конкретно срещу жени, деца и възрастни хора, неотложността - дума, която толкова често се използва от Европейския съюз и от цялата международна общност по отношение на Конго - ми изглежда като непосредствено изискване. Трябва да се направи всичко, за да се осигури защитата на гражданското население. Мандатът, даден на персонала на мисията MONUC на място, несъмнено ще бъде продължен, но той задължително трябва да бъде преоценен и също така засилен, така че надигащата се вълна на насилие да може да бъде овладяна.
Вече от много години международните общности, неправителствените организации и жените от Конго полагат постоянни усилия за борба срещу използването на сексуалното насилие като оръжие във войната. Днес това оръжие систематично и широко се използва в мирни райони и винаги при пълна безнаказаност. Приветствам неотдавнашната решимост, показана от конгоанските органи, да сложат край на безнаказаността, но политика на нулева толерантност трябва да бъде амбициозна - всички извършили насилие, без изключение, ще трябва да отговарят за действията си - и наистина ефикасна.
Започването на първите процеси в МНС срещу обвинените в извършване на сексуални престъпления по време на въоръжен конфликт, трябва да доведе до това Съдът да успее да установи всички виновници, за да може те да бъдат осъдени без отлагане.
И накрая, всичко това, безполезно е да казвам, върви ръка за ръка с укрепването на структурите на държавата, поддържането на правовия ред, насърчаването на равенството между половете и защитата на правата на човека и следователно на правата на жените и децата, чието достойнство, детство и невинност често биват принесени в жертва на олтара на друга форма на унижение: безразличието.
Michèle Striffler
(FR) Г-н председател, хуманитарното положение в източната част на Република Конго - и по-конкретно в източната провинция и в региона Киву - е бедствено, както вече знаем. Положението със сигурността на гражданското население се влоши след, наред с други неща, общите военни операции, проведени от конгоанската армия и военни части на Уганда и Руанда, срещу всички бунтовнически въоръжени групировки - операции, които оставиха след себе си безброй кланета и нарушения на правата на човека.
Сексуалното насилие е много обезпокоителна и много широко разпространена тенденция и вече е част от ежедневието на народа на Конго. Нещо повече, многобройни актове на насилие се извършват и срещу хуманитарни работници.
Според официални данни в източната част на Република Конго има 2 113 000 разселени лица. След 1 януари 2009 г. са регистрирани повече от 775 000 нови случаи на разселени лица в Киву и 165 000 случаи в източните райони на източната провинция.
Въз основа оценки към момента хуманитарна помощ е необходима за почти 350 000 уязвими лица: деца, вдовици и жертви на сексуално насилие. Поради това бързата реакция на Европейския съюз е от ключово значение.
Marc Tarabella
(FR) Г-н председател, г-н член на Комисията, госпожи и господа, всички оратори с основание наблегнаха на ужасното положение, в което конгоанският народ и особено конгоанските жени живеят в източната част на страната. Те говориха за изнасилванията и варварските актове, на които тези хора са подложени, и за убийствата, жертва на които стават. Вместо да говорим за тях обаче ви предлагам да посетите уебсайтовете на организациите Уницеф и V-Day (Ден на победата), където явно се казва всичко, което може да се каже по темата.
Днес ще говоря пред вас за истинските последици, които варварските актове имат за Конго; ще говоря за физически и психически травмирани жени, за които трябват грижи; и ще говоря за убитите жени, които вече не могат да дадат принос за икономическото развитие на Конго и чиито неродени деца също никога няма да могат да дадат принос за това. Искам също да кажа за разпространението на СПИН - травма, от която страда цялото конгоанско население и която създава отрицателна представа за Конго у международната общност - травма, с една дума, на страна, която все повече затъва в безизходица.
Насърчаване на траен мир и стимулиране на икономическото развитие на Конго могат се постигнат само ако конгоанското правителство и ООН успеят в своята борба срещу сексуалното насилие над конгоанските жени и, по-широко казано, ако осигурят в страната да бъдат установени действително принципите на правовата държава.
Frédérique Ries
(FR) Г-н председател, г-жо министър, г-н член на Комисията, аз, на свой ред, искам да се спра на трагедията на сексуалното насилие, от което страдат жените в ДРК, и по-конкретно в източната част на страната. Явлението не е ново. То е крайно сложно. То има много измерения. Физическото и психическото страдание на жертвите дори се задълбочава от социалното им изключване, което е трагично за тях. Политиката на нулева толерантност на президента Кабила днес плахо започва да дава плодове, но всички са наясно, че само една цялостна стратегия може да изкорени това бедствие в дългосрочен план.
Знам, г-н член на Комисията, че Комисията вече се намесва и прави това също чрез множество проекти и средства. Но изправени пред тези цифри и пред ужасните, отвратителни съобщения, които чуваме, не мислите ли, че ние в Парламента имаме право да се съмняваме в резултатите от стратегията? Жените, г-н член на Комисията, са основната движеща сила за мира и възстановяването в една страна. Те са бъдещето на Конго. Как възнамерявате да действате по ефективно и по-бързо?
Raül Romeva i Rueda
(FR) Г-н председател, аз също поисках да взема участие в разискването, тъй като то е по тема, която следя от дълго време. За съжаление, в светлината на постоянните актове на насилие и нарушения на правата на човека в източната част на ДРК ние сме длъжни още веднъж категорично да осъдим кланетата, престъпленията срещу човечеството и актовете на сексуално насилие над жени и момичета, които все още се извършват в източната провинция.
Ето защо се присъединявам към моите колеги в призива всички компетентни органи да се намесят незабавно, за да бъдат изправени извършителите на престъпленията пред съда, и в призива към Съвета за сигурност на ООН отново незабавно да вземе всички мерки, които биха могли да възпрат други да извършват нови нападения срещу гражданското население в източната провинция на ДРК.
По същия начин призовавам всички участващи страни да засилят борбата срещу безнаказаността и да наложат принципите на правовата държава чрез борба срещу, между другите неща, изнасилванията на жени и момичета и вербуването на деца за войници.
Franz Obermayr
(DE) Г-н председател, през ноември 2009 г. имаше размяна на посланици между Руанда и ДРК - един мъничък лъч надежда за разорената страна и разорения й народ. Освен това лидерът на ДСОР беше арестуван. И двете са признак за подобряване на положението в Източно Конго. Въпросът ми към Комисията е следният: какви мерки възнамерявате да предприемете, за да има по-нататъшно сближаване между Конго и Руанда?
Колкото до мандата на ООН, днес беше казано много за предприемането на всички видове действия. Нека бъдем честни: ако има мандат на ООН, той еднозначно трябва да бъде за защита на тези, които са потиснати, измъчвани, насилвани и тормозени - по-конкретно жените и децата на тази страна. В тази връзка трябва да бъде съвсем ясно едно нещо: ако бъде даден мандат на ООН - ние, австрийците, сме малко склонни към ограничения в тази област - той трябва да бъде последователен и, при необходимост - включително за защита на потиснатия народ - тези, които са на място, трябва да бъдат въоръжени.
Seán Kelly
(EN) Г-н председател, жалко е, че по време на Коледа отделихме последните два дни за обсъждане на насилието по света, било то в Чечения или в Афганистан и сега в Конго. Но все пак това е действителността.
В същото време, приемайки посланието на празничните дни за мир и добра воля, трябва, както толкова добре го каза колегата ми г-н Mitchell, да станем покровители на мира. И това е отлична възможност за върховния представител, г-жа Аштън, да използва силата и подкрепата на Европейския съюз по начин, който не би бил осъществим преди, за да се възстанови редът в тези страни и да се опитаме да облекчим ужасните страдания по тези места.
Трайното решение обаче ще дойде не от икономическото подобряване, а от образованието, и трябва да се опитаме да осигурим безплатен достъп до добро образование в тези страни, тъй като всъщност това е пътят към мира в дългосрочен план.
Jim Higgins
(EN) Г-н председател, през 1960 г. шведският генерален секретар на ООН, Dag Hammarskjöld, поиска от ирландските части да отидат като миротворци в тогавашно Белгийско Конго, което по-късно стана Конго. Те се справиха превъзходно.
Крайно съм разтревожен от ролята на военните части на ООН в Конго понастоящем: мароканци, пакистанци и индийци. Говорим за изнасилвания, насилие, търговия и така нататък, но военните части на ООН там не се покриват със слава и всъщност правят лоша услуга.
Напълно съм съгласен с г-н Mitchell, че Европейският съюз трябва да заема по-твърда позиция. Ние сме Европейски съюз, напълно единни. Справихме се отлично в Чад. Нуждаем се от наши собствени мироопазващи сили там и не можем да разчитаме на ООН. Фактите са, че имаме един прекрасен народ, жертва на европейска колонизация, жертва на племенните конфликти, жертва на международната слепота - но повече не можем да останем слепи. Просто трябва да отидем и да спасим тези хора.
Alf Svensson
(SV) Г-н председател, почти невъзможно е да се осмислят ужасните статистики, които се цитират, но знаем, че са верни. При все това има усещане - може би споделяно от мнозина - че когато се стигне до най-бедните сред бедните страни от Африка на юг от Сахара, ангажиментът ни не е толкова силен или конкретен, колкото би трябвало да бъде. Беше спомената военна сила. Мисля всички разбираме, че ще трябва да се борим с бедността и корупцията, ако се надяваме да постигнем напредък в облекчаването и подобряването на положението на населението на страната, което изтърпя такива ужасни страдания.
С готовност говорим за Афганистан и отделяме много време за обсъждане на терора там и какво правят талибаните - и с основание. Това е друг народ обаче, който е страдал и все още страда в най-ужасяващи условия. Искам да подчертая, че има неправителствени организации, които могат да действат, ако им бъде оказано съдействие от държавата и подкрепа от ЕС, но това често се оказва много трудно осъществимо.
Сесилия Малмстрьом
Г-н председател, както показа разискването, има изключително солидни аргументи да продължим ангажимента си в ДРК. ЕС вече е силно ангажиран с постигането на дългосрочна стабилност, сигурност и развитие на страната. Членът на Комисията Де Гухт даде подробен отчет за операциите на ЕС.
Взети в цялост, вноските на държавите-членки и Комисията правят ЕС един от най-големите източници на помощ за региона и поради това можем да имаме влияние. За да се запази стабилността в ДРК и в региона, от ключово значение е жизненото равнище на конгоанското население да се подобри, правата на човека да бъдат защитени и срещу корупцията да бъдат взети енергични мерки с цел създаване на общество, основано на принципите на правовата държава.
Ужасяващото сексуално насилие, за което тук свидетелстваха много колеги и за което, за съжаление, чуваме в прекалено много доклади, естествено е напълно неприемливо. Не трябва да се позволи на извършителите да си тръгнат необезпокоявани. Те трябва да бъдат изправени пред съда. Конгоанското правителство има огромна отговорност да осигури това да се случи и политиката на нулева толерантност на президента Кабила да не остане само хубави думи, а наистина да доведе до действия.
Що се отнася до Съвета, мандатът на двете мисии на ЕПСО беше преразгледан след мисията за разследване в ДРК в началото на 2009 г. с оглед да се помогне в борбата именно с този вид сексуално насилие. В резултат на това EUPOL ДР Конго ще изпрати два мултидисциплинарни екипа в провинциите Северно Киву и Южно Киву с мандат, обхващащ цялата страна. Тези екипи ще осигуряват различни видове експертен опит в области като разследване на престъпления и борба срещу сексуалното насилие. Набирането на специалисти за тези мисии понастоящем е в ход.
Разбира се, това е само един малък принос. За една толкова голяма страна той е скромен. Все пак важно е, че новата специализирана сила ще бъде в състояние да подпомага прилагането на правилни процедури по разследване на сексуално насилие, особено когато актовете се извършват от лица в униформа.
Наближава времето за въпроси и това е последното ми разискване в Парламента като представител на шведското председателство. Искам да ви благодаря за множеството добри разисквания, приятни моменти и много доброто сътрудничество, на което се радвах от страна на членовете на Европейския парламент и от Ваша страна, г-н председател.
Председател
Аз също искам да изразя, от името на всички мои колеги, искрената ни благодарност за Вашата експедитивност и за Вашите усилия, от които всички сме толкова доволни.
Карел Де Гухт
Г-н председател, преди всичко искам да благодаря на всички членове на Парламента, които участваха в разискването. Няма да се връщам на встъпителното си изявление. Позволете ми да се спра само на три неща.
Първо, Европейската комисия прави много по отношение на програмите за хуманитарна помощ и програмите за възстановяване на принципите на правовата държава. Говорим за десетки милиони и дори повече от 100 млн. евро първоначално. Но въпросът е колко ефикасно ще е всичко това накрая, след като няма подходящ партньор на политическата сцена?
Второ, искам да коментирам мандата на мисията MONUC, защото макар и мисията да може да бъде критикувана и трябва да бъде критикувана за станалото напоследък, мисля, че ще е фатална грешка да пожелаем да напусне ДРК. Това ще е най-лошото, което можем да си представим.
Нека само ви прочета някои раздели от мандата, приет от Съвета за сигурност на ООН в началото на миналата година. Той заявява, че Съветът също е решил мисията MONUC, считано от приемането на резолюцията, да има мандат, в този ред по приоритетност, да осигури, работейки в тясно сътрудничество с правителството на ДРК, първо, защита на гражданското население, хуманитарния персонал и персонала и съоръженията на ООН; да осигури защита на гражданското население, включително хуманитарния персонал, намиращи се под непосредствена заплаха от физическо насилие, по-конкретно насилие, произтичащо от други страни, ангажирани в конфликта.
Друг имащ много пряко отношение параграф е параграф Ж относно координираните операции. Той изисква координация на операциите с ВСДРК - армията - интегрираните бригади, разположени в източната част на ДРК, и на операциите по подпомагане, провеждани от и съвместно планирани с тези бригади в съответствие с международното хуманитарно право, правото за правата на човека и бежанците, и т. н.
Така че мандатът всъщност е много ясен и това, което трябва да се обсъжда, са правилата за употреба на сила. Всъщност мисията MONUC трябва да разгледа собствените си правила за употреба на сила, тъй като от тях зависи да се реши как тя ще действа.
На последно място, има много критики и към международното наказателно правосъдие. Мнозина питат дали то е съвместимо с политиката. Може ли да има международно наказателно правосъдие, от една страна, и правилно политическо управление на криза, от друга? Един много интересен въпрос.
В Конго виждате един от отговорите. Позволихме Bosco Ntaganda да поеме ръководството на НКНЗ от Laurent Nkunda, макар и да има заповед за арест на Bosco Ntaganda, и виждате какво се случва. Няма безплатен обяд. Не можем да избираме между, от една страна, управление на политическа криза и, от друга страна, задействане на практика на международното наказателно правосъдие. Мисля, че като Европейски парламент и като Европейска комисия превъзходство трябва да има правилното осъществяване на международното наказателно правосъдие.
Председател
Внесени са шест предложения за резолюциисъгласно член 103, параграф 2 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването ще се проведе в четвъртък, 17 декември 2009 г.
