Svinīga sēde - Portugāle
Priekšsēdētājs
. - Esiet sveicināts Eiropas Parlamentā, Cavaco Silva kungs! Eiropas Parlamentam ir liels prieks uzņemt Portugāles Republikas prezidentu.
Priekšsēdētājs-
Prezidenta kungs, kolēģi, man un visiem mums ir liels prieks šodien sveikt Portugāles Republikas prezidentu Aníbal Cavaco Silva kungu Eiropas Parlamentā. Prezidenta kungs, 10 gadu laikā Portugāles premjerministra amatā jūs esat apvienojis valsts demokrātiskās iestādes un sekmīgi veicinājis valsts ekonomisko attīstību. Kā progresīvs eiropietis jūs ar drošu roku vadījāt Portugāli ceļā uz dalību Eiropas Savienībā. Es redzu, ka šeit ir arī Eiropas Komisijas priekšsēdētājs José Manuel Durão Barroso, un, protams, man vajadzētu arī norādīt, ka Portugāle ir nesen pārņēmusi Eiropas Savienības prezidentūru. Mēs sirsnīgi sveicam arī jūs, Barroso kungs.
Ir pagājuši 10 gadi, kopš Portugāles Republikas prezidents pēdējo reizi uzrunāja Eiropas Parlamentu. Kopš tā laika esam kopā nogājuši garu ceļu. Jūs šodien esat šeit Parlamentā Strasbūrā kā Portugāles prezidents, lai atzīmētu jūsu valsts trešo ES prezidentūru. Portugāles trīs prezidentūras vislabāk var rezumēt kā "vērienīgas Kopienas vārdā”, jo katrā laika posmā Portugāle ir risinājusi kādu būtiski svarīgu attiecīgā laika jautājumu - piemēram, Lisabonas stratēģiju vai ES attiecības ar Āfriku un ar Dienvidameriku. Šī prezidentūra nav izņēmums. Portugāles darba kārtībā šoreiz ir sekmīga Starpvaldību konferences noslēgšana un Reformu līguma pieņemšana; ārpolitikas un drošības politikas nostiprināšana un, jo sevišķi, ciešāku attiecību izveidošana ar Latīņameriku, Āfriku un Vidusjūras reģionu; turpmāka rīcība klimata pārmaiņu jomā un Lisabonas stratēģijas īstenošana.
Atklājumi, ko visās četrās pasaules pusēs izdarīja jūrasbraucēji, kas kuģoja no Lisabonas 14. gadsimtā, būtībā bija pirmais solis globalizācijas virzienā. Tā atvērtība pasaulei un iecietības kultūra, ko jūsu valsts ir attīstījusi gadsimtu gaitā, veido īpaši vērtīgu pieredzi mūsdienu globalizācijas kontekstā, un tā ir mūsu priekšrocība Eiropas Savienībā.
Portugāles centieni attīstīt attiecības ar Latīņameriku un veicināt kontaktus ar Dienvidameriku, izmatojot īpašās attiecības ar Brazīliju, ļoti labi atspoguļo mūsu pašu uzskatus. Jūsu iecietības kultūra un globālais skatījums reprezentē iespēju mūsdienu pasaulē. Jūsu prezidentūras laikā jūsu valsts varēs turpināt 14. gadsimta pētnieku iesākto darbu ar tādu pašu drosmi un neatlaidību, kāda tiem piemita. Mēs vēlam jums daudz laimes un panākumu jūsu darbā.
(Aplausi)
Aníbal António Cavaco Silva
Portugāles Republikas prezidents. - (PT) Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja kungs, Eiropas Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi!
Es vēlētos izteikt pateicību Eiropas Parlamenta priekšsēdētājam par viņa laipnajiem vārdiem un dziļu atzinību par ielūgumu šodien būt šeit. Man ir liels pagodinājums izmantot iespēju uzrunāt jūs visus, Eiropas tautu pārstāvjus, un šīs lielās Eiropas iestādes, Eiropas Parlamenta, deputātus.
Es labi apzinos šā Parlamenta izšķirošo nozīmi Eiropas integrācijas procesa sekmēšanā. Es neesmu aizmirsis intensīvo un rezultatīvo sadarbību ar šo iestādi 1992. gadā, kad es kā premjerministrs vadīju pirmo Padomes Portugāles prezidentūru, kuras moto, jūs varbūt atceraties, bija Ceļā uz Eiropas Savienību. Eiropas Parlamenta ieguldījums bija būtisks stipra iekšējā tirgus izveidē un Māstrihtā dzimušā Eiropas Savienības projekta progresam.
Tagad manai valstij ir trešā Eiropas Savienības Padomes prezidentūra. Un atkal mūs gaida lieli izaicinājumi. Izaicinājumi, kuru pieņemšanai ir vajadzīga visu dalībvalstu un Eiropas iestāžu politiskās gribas konverģence. Vairāk nekā jebkad agrāk ir būtiski koncentrēt mūsu kolektīvo enerģiju un apņēmību uz to, kas ir ļoti vajadzīgs, lai padarītu Eiropu stiprāku un vienotāku. Tieši to Eiropas pilsoņi galu galā gaida no saviem vadītājiem.
Portugāles prezidentūra darīs visu, kas tās spēkos, lai nostiprinātu konverģenci, kas nepieciešama Eiropas celtniecības progresam. Es jo īpaši ceru, ka mums būs tikpat atklāta un atvērta sadarbība ar Eiropas Parlamentu, kāda bija iepriekšējo Portugāles prezidentūru laikā.
Viena no prezidentūras prioritātēm ir noslēgt Reformu līgumu, kas pamatots uz jūnija Eiropadomē panākto vienošanos. Uz vienošanos, ko es uzskatu par ļoti svarīgu soli, un es ceru, ka tas ļaus mums aiziet no laika posma, kurā bija jaušama zināma Eiropas celtniecības procesa erozija. Tādēļ es aicinu uz saskaņotu rīcību, lai nodrošinātu, ka jaunais līgums tiek noslēgts Portugāles prezidentūras laikā.
Kad sarunas būs beigušās un šī nodaļa noslēgta, Eiropas Savienībai būs ar paaugstinātu konsekvenci un atjaunotu pārliecību jākoncentrējas uz problēmām, kas rada bažas Eiropas pilsoņiem: ekonomiskā izaugsme, nodarbinātība, drošība, vide, enerģija un globalizācija. Tā ir darba kārtība, pēc kuras Eiropas Savienībai ir jādarbojas mūsu paaudzes un nākamo paaudžu interesēs.
Tādēļ man šķiet, ka šis ir īstais brīdis uzsvērt solidaritātes kā Eiropas celtniecības fundamentāla pīlāra vērtību. Solidaritātes, kas īstenībā ir obligāts priekšnoteikums Eiropas celtniecības nākotnei līdzvērtīgi citam patiesi fundamentālam principam - subsidiaritātei. Solidaritātes, kas ir taustāma, praktiska, pārvērsta politikā un kopējā darbībā, ne retoriska iepriekš noteikta solidaritāte.
Es atļaušos šajā brīdī atcerēties 1950. gada Šūmana deklarāciju un, citēju - Eiropa ... tiks uzcelta ar konkrētiem sasniegumiem, kas vispirms rada reālu solidaritāti. Mums ir jāturpina vadīties pēc šiem vārdiem mūsu centienos veidot stiprāku un vienotāku Eiropu. Uz solidaritāti stingri pamatotās idejas par piederību Eiropas Savienībai pazaudēšana ir viens no Eiropas integrācijas galvenajiem riskiem. Lai būtu īstena Savienība, ir būtiski saglabāt Kopienas sajūtu, jo tieši šis bija sākotnējais vārds, ko deva Eiropas celtniecībai.
Viens no konkrētajiem sasniegumiem, kas radīja faktisku solidaritāti, bija ekonomiskās un sociālās kohēzijas jēdziens, ko iedibināja ar 1986. gada Vienoto Eiropas aktu. Man bija tas gods piedalīties sarunās par šo aktu un parakstīt to kā Portugāles premjerministram.
Eiropas integrācijas ārkārtējais progress pēdējos 20 gados nebūtu bijis iespējams bez ekonomiskās un sociālās kohēzijas politikas. Tā veicināja politisko kohēziju, ekonomisko izaugsmi, nodarbinātību, teritoriālo kohēziju, vienotas iespējas un Eiropas stāvokļa nostiprināšanos pasaulē
Tagad ir jauni iemesli atjaunotai interesei par kohēzijas principu. Es domāju par pieaugošo globalizāciju, plaša mēroga migrāciju un demogrāfiskajām pārmaiņām, kas rada sociālas un ekonomiskas neatbilstības, kuras saistītas ar iedzīvotāju novecošanos.
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi!
Ilgtspējīgas attīstības trīs aspekti ir labi zināmi - tie ir sociālais, ekonomiskais un vides aspekts. Ilgtspējīga attīstība ir Eiropas integrācijas galvenais mērķis, kas atkārtoti apstiprināts dažādos gadījumos un iekļauts Lisabonas stratēģijā.
Es vēlētos šajā gadījumā koncentrēt uzmanību uz sociālo aspektu un, konkrētāk, uz nabadzību un sociālo atstumtību.
Papildus solidaritātes principam ir progresa ētiskais un morālais jēdziens, bez kura Eiropas idejas pamatvērtības izbālētu, tādas vērtības kā pastāvīga cenšanās pēc miera, brīvības un cilvēktiesību apstiprinājums, kopienas gars, neatlaidīga prasība pēc vienlīdzības un sociālā taisnīguma, darbinieku cieņas apliecinājums un centieni ieviest plašāku un atbrīvojošāku pilsoniskās atbildības apziņu.
Tas, ka cīņa pret nabadzību un sociālo atstumtību nepārprotami noteikta par Eiropas mērķi, uzliek mums visiem atbildību par jaunu risinājumu atrašanu ilgstošām un arvien sarežģītākām problēmām. Sociālā darba kārtība apvienojumā ar Lisabonas stratēģijas mērķiem izklāsta lielo un grūto izaicinājumu, kas mūs sagaida.
Šajā saistībā es atgādinu, ka šogad mēs atzīmējam Eiropas Sociālā fonda izveidošanas 50. gadadienu un Eiropas nodarbinātības stratēģijas 10. gadadienu. Šis ir arī Eiropas gads par iespēju vienlīdzību visiem.
Kā Portugāles Republikas prezidents esmu izvēlējies sociālās iekļaušanas jautājumu par vienu no manas darbības prioritātēm. Savas darbības pirmajā gadā es veicināju Ceļu uz iekļaušanu, lai mobilizētu portugāļu tautu un brīdinātu to par aktuālo nepieciešamību pievērsties pastāvīgas nabadzības, ienākumu nevienlīdzīgas sadales un atstumšanas indikatoriem, kas vēl joprojām ietekmē tūkstošiem pilsoņu.
Tagad esmu daudz pārliecinātāks nekā jebkad iepriekš par nepieciešamību risināt šo problēmu ar elastīgiem un novatoriskiem risinājumiem: vairāk uzdevumu nevalstiskajām organizācijām un pilsoņiem, labāka valsts darbību koordinācija ar pilsoniskās sabiedrības iniciatīvām, tā fakta atzīšana, ka politika ienākumu pārdalīšanai neizslēdz, bet drīzāk prasa vairāk un labāku iespēju radīšanu visiem, lai piedalītos bagātības radīšanas, personīgo sasniegumu un ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanā.
Portugālei vēl ir tāls ceļš ejams līdz Eiropas standartiem. Taču noliedzams nav arī tas, ka Eiropa kopumā vēl ir tālu no sociālās kohēzijas mērķiem, ko tā cenšas sasniegt un no kuriem tā nevar atteikties.
Tā ir realitāte, ka nevienādo labklājības līmeni Eiropas Savienībā, ko atklāj ekonomiskie un sociālie indikatori, pēdējās desmitgadēs papildina ievērojama tuvināšanās Eiropas vidējam līmenim mazāk attīstītajās dalībvalstīs.
Valstu ekonomisko konverģenci tomēr nedrīkst sajaukt ar sociālo grupu konverģenci šajās valstīs; šis process ir pakļauts vienlīdzības un sociālā taisnīguma prasībām. No šā viedokļa ir jāatzīst, ka ir panākts ļoti mazs progress.
Piecu gadu laikā no 2001. līdz 2005. gadam nabadzības robeža ES dalībvalstīs kopumā ir palikusi nemainīga - 16 %. Mēs runājam par aptuveni 75 miljoniem eiropiešu, kuru izmantojamais ienākums ir zemāks par 60 % no vidēja ienākuma viņu valstīs.
Aplūkojot šo skaitli saistībā ar novērotajām ienākumu nevienlīdzīga sadalījuma tendencēm, kļūst skaidrs, ka situācija ir vēl mazāk iepriecinoša. Eiropas Savienībā ar 25 dalībvalstīm 2005. gadā bagātākajiem 20 % iedzīvotāju ienākumi bija piecas reizes augstāki, nekā trūcīgākajiem 20 %. Tie bija tikai četras ar pusi reizes augstāki 2000. gadā.
Šo indikatoru plašāka analīze rāda, ka nabadzības riskam visvairāk pakļautās sociālās grupas ir gados vecie cilvēki un bezdarbnieki - jo sevišķi ilgstoši nenodarbinātie - kā arī cilvēki, kas dzīvo vieni paši, un vientuļo vecāku ģimenes.
Savukārt citas grupas ir pakļautas traucējošiem un pieaugošiem sociāliem riskiem viņu potenciālās atstumtības dēļ. Es runāju par bērniem, invalīdiem, imigrantiem un etniskajām minoritātēm.
ES Padome savā 2007. gada Ziņojumā par sociālo aizsardzību un sociālo iekļaušanu pati atzīst, un es citēju, ka vairākumā dalībvalstu bērnu nabadzības risks ir augstāks par vidējo. Dažās valstīs gandrīz katrs trešais bērns ir pakļauts riskam. Risku papildus paaugstina dzīvošana vientuļā vecāka vai bezdarbnieka ģimenē. Tā ir nopietna situācija, ko mēs nedrīkstam ignorēt.
Kā var Eiropas Savienība, kura saskaras ar iedzīvotāju novecošanās un endēmiskas iedzīvotāju skaita samazināšanās risku, pietiekami nenovērtēt savu vislielāko dārgumu - bērnus un jaunatni?
(Aplausi)
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi!
Es vēlētos zināt, vai mēs neesam sasnieguši robežu, aiz kuras tradicionālā sociālās aizsardzības politika pārstāj efektīvi darboties.
Sociālā nodrošinājuma un aizsardzības politikai bija izšķiroša nozīme ekonomikas atjaunotnē pēc Otrā pasaules kara un modernu Eiropas sabiedrību veidošanā. Tas, ko sāka saukt par labklājības valsti, ir palicis mantojumā, kuram pati Eiropas Savienība ir parādā par savām saknēm.
Attīstot augstākā mērā līdzsvarojošas politikas panākumus, ko iedvesmojusi labklājības valsts ideja, Eiropa ir radījusi un izstrādājusi sociālās aizsardzības modeli, kas, neraugoties uz daudzām atšķirībām dažādās dalībvalstīs, ir vispārpazīstams kā Eiropas sociālais modelis. Nav apšaubāms, ka ar visiem tā ierobežojumiem un trūkumiem šis sociālais modelis ir neatņemama Eiropas identitātes daļa.
Tomēr, ja mēs gribam to aizstāvēt, mums ir jāpieņem, ka šim sociālajam modelim būs jāmainās, lai uzņemtos jaunus uzdevumus un pielāgotos jaunajai globalizācijas pasaulei, kā arī informācijas un zināšanu sabiedrībai.
Valstu galvenokārt līdzsvarojošajai politikai ir arvien grūtāk radīt jūtamus rezultātus sociālajā jomā. Šīs politikas efektivitāte un ilgtspējība kļūst arvien apšaubāmāka.
Nākotnes sociālās politikas plānošanā ir būtiski koncentrēt uzmanību uz labklājības sabiedrību, kurā mums visiem kā pilsoņiem ir lielāka atbildība un kurā mēs rādām lielāku solidaritāti.
Protams, sociālais progress ir atkarīgs no ekonomiskās izaugsmes. Taču nepastāvīga un nepieņemama ekonomiskā izaugsme ir sociāli postoša.
Bezdarbs ir galvenais nabadzības cēlonis vairumā Eiropas Savienības valstu. Mums ir vajadzīga lielāka un labāka ekonomiskā izaugsme, kas nozīmē vairāk un labākas nodarbinātības iespējas.
Piekļuves atvieglošana darba tirgum, lielākas nozīmes un cieņas piešķiršana katram cilvēkam, kas dod ieguldījumu bagātības un labklājības radīšanā, procesā, ko apraksta kā aktīvo iekļaušanu, ir vislabākā aizsardzība pret nabadzību un sociālo atstumtību, kāda pilsonim var būt
Lisabonas stratēģijā paziņotais mērķis paaugstināt nodarbinātības līmeni ES līdz 70 %, ir sociāla prasība, kas jāatceras, lai gan šķiet, ka šo mērķi būs grūti sasniegt līdz 2010. gadam.
Cits veids, kā aizsargāt pilsoņus, ir palīdzēt viņiem iegūt kvalifikācijas, palīdzēt nodrošināt izglītību un apmācību, lai viņi spētu stāties pretī jaunajiem tehnoloģiskajiem, vides un kultūras izaicinājumiem.
Tādēļ dalībvalstīm ir būtiski piešķirt augstāko prioritāti kopējam mērķim uzlabot jaunās paaudzes izglītības un apmācības līmeni un ieaudzināt mūžizglītības paradumu. Tas neapšaubāmi dos viņiem konkurētspēju nākotnes sabiedrībās, kas pamatotas uz informāciju un zināšanām.
Mēs esam noteikuši 2010. gadu par nabadzības un sociālās atstumtības izskaušanas Eiropas gadu. Šajā gadā mums vajadzēs atskaitīties un parādīt, kādā mērā esam saglabājuši ieceres, kas iedvesmoja mūs 2000. gadā Lisabonā. Šīs ieceres ietver, es citēju, ieguldījumus cilvēkresursos un sociālās atstumtības izskaušanu.
Nabadzības un atstumtības izskaušanas mērķus neierobežo Eiropas Savienības ģeogrāfiskās robežas. Solidaritātes principa ārējā dimensija ir galvenokārt to humāno vērtību atspoguļojums, uz kurām balstās Eiropas projekts. Tradīcijas, kas traucē nabadzīgāko valstu attīstībai, tagad savijas ar globalizācijas izraisītajām problēmām, tādēļ cīņai pret nabadzību un nepietiekamu attīstību ir jākļūst par globālu kampaņu. Tikai tādā veidā mēs varam gūt panākumus.
Eiropas Savienība ir uzņēmusies papildu uzdevumus šajā jomā, un tai ir plašas zināšanas un pieredze, kas piešķir tai īpašu nozīmi. ES ir jāuzņemas globālās darba kārtības vadība.
Un šajā kontekstā es vēlētos pievērst jūsu uzmanību Āfrikai, kontinentam, kas ir tuvu Eiropai ne tikai ģeogrāfiski, kontinentam, kuru mums vajadzētu uzskatīt par prioritāru partneri un attiecīgi pret to izturēties. Var izrādīties, ka Eiropas Savienībai būs jāmaksā augsta stratēģiskā cena par Eiropas inerci attiecībās ar Āfriku.
Šajā saistībā es piešķiru īpašu nozīmi gaidāmajai ES un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmei, kas notiks Portugāles prezidentūras laikā. Ir laiks runāt ar Āfriku un beigt runāt par Āfriku un tās problēmām.
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi!
Es jūtu, ka nevaru beigt šo runu, neskarot divus jautājumus, kurus uzskatu par absolūti izšķirošiem ES nākotnei.
Pirmkārt, enerģija un vide. Tās neapšaubāmi būs galvenās nozares 21. gadsimtā, un panākumi šajās nozarēs noteiks pasaules jauno ģeopolitisko struktūru. Enerģijai un videi ir būtiska kopēja nozīme, un tās ir jāuzskata par jauniem dzinējspēkiem Eiropas integrācijā. Arī šeit mums ir jāveido stipra "faktiskā solidaritāte”. Ekonomiskā efektivitāte, drošība un dzīves kvalitāte Eiropas Savienībā ir lielā mērā atkarīga no enerģētikas un vides politikas. Šajā saistībā man vēlreiz jāizsaka atzinība par Eiropas Komisijas un tās priekšsēdētāja stratēģisko redzējumu un apņēmību, bez kuras mēs nebūtu varējuši sasniegt teicamus rezultātus šajā jomā Vācijas prezidentūras laikā.
Otrkārt, visiem mums prātā ir viens jautājums. Kāda ir Eiropas Savienības loma starptautiskajā mērogā un tās ieguldījums jaunas pasaules kārtības veidošanā? Es uzskatu, ka Eiropas integrācijas procesa ilgtspējai ir absolūti izšķiroši nodrošināt, lai Eiropa būtu būtisks un ietekmīgs partneris globālajā, daudzpusīgajā un daudzpolārajā pasaulē, kas rodas. Partneris ar stingru, konsekventu un saskaņotu nostāju. Partneris, kuru ciena un kurš ciena citus. Partneris, kas var aizstāvēt principus un vērtības, uz kurām balstās tā ekonomiskais un sociālais modelis.
Šajā saistībā es atzīmēšu, ka Portugāle bija to valstu vidū, kas vadīja vēsturē pirmo ekonomiskās globalizācijas vilni, un tā labi apzinās, ka Eiropas nākotne ir lielā mērā atkarīga no tās spējas kļūt par uzticamu un ietekmīgu partneri starptautiskā mērogā.
Nobeigumā, priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, man vēlreiz jāsaka, cik lielā mērā Eiropas integrācijas ārkārtējo gaitu ir veicinājis Eiropas Parlaments, iestāde, kas vienmēr ir uzņēmusies vadību, aizsargājot vērtības un principus, kas ir pamatā Eiropas identitātei un kas ir veidojuši "faktiskās solidaritātes” struktūru, ko mūsu dibinātāji mums ir atstājuši mantojumā.
Esmu pārliecināts, ka šajā sēžu zālē tiks atrasta vajadzīgā vīzija, griba un enerģija, lai sasniegtu šo apbrīnas cienīgo mērķi - apvienot Eiropas tautas un nostiprināt Eiropas stāvokli pasaulē.
(Ovācijas, deputāti pieceļas)
Priekšsēdētājs
. - Prezidenta kungs, to, ka jūsu vārdi ir uzņemti ar piekrišanu un sirsnību, apliecina aplausi. Jūs runājāt par solidaritāti un kopienas izjūtu, un šīs lietas ir pamatā tam, ko mēs darām šeit Eiropas Savienībā. Tikai ar solidaritāti, kopienas sajūtu un praktisku rīcību mēs sasniedzam savus mērķus. Jūsu runa nav tukša retorika, jo jūs esat pierādījis savas politiskās dzīves laikā, ka esat uzticīgs Eiropai un spējat veikt praktisku darbu tās labā.
Runājot Eiropas Parlamenta vārdā, es vēlētos apliecināt jums, ka mēs kā EP deputāti darīsim visu, kas mūsu spēkos, lai atbalstītu Portugāles prezidentūru, lai tad, kad valstu un valdību vadītāji tiksies oktobrī, mēs varētu panākt sekmīgu Reformu līguma parakstīšanu. Es gribētu arī izteikt mūsu pateicību un atzinību ārlietu ministram Luķs Amado, valsts sekretāram Manuel Lobo Antunes un vēstniekam Įlvaro Mendonēa e Moura, kā arī visiem viņu kolēģiem, kuru uzdevums ir, izmantojot diskusiju procesu, paust jūsu politisko gribu. Viņiem es saku: "Mēs esam ar jums”. Eiropas Parlamenta vārdā es pateicos jums, prezidenta kungs, par jūsu iespaidīgajiem vārdiem mums un vēlu Portugālei lielus panākumus tās Eiropas interesēs, kas mums visiem ir kopīga. Liels paldies jums, Cavaco Silva kungs!
(Aplausi)
(Sēdi pārtrauca plkst. 12.35 un atsāka plkst. 15.00)
