Strategia extinderii 2009 privind ţările din Balcanii Occidentali, Islanda şi Turcia (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct este reprezentat de declaraţiile Consiliului şi ale Comisiei privind strategia extinderii 2009 privind ţările din Balcanii de Vest, Islanda şi Turcia.
Carl Bildt
--Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. - Domnule preşedinte, onoraţi membri, aceasta este o dezbatere cu adevărat importantă asupra unui subiect cu adevărat important. Totuşi, dacă aş fi vrut, aş fi putut limita intervenţia mea de astăzi la a afirma numai că Preşedinţia este întru totul de acord cu propunerea de rezoluţie înaintată de dl Albertini în numele Comisiei pentru afaceri externe. Este important ca Parlamentul şi Consiliul, la fel ca Comisia, să aibă aceeaşi poziţie în privinţa unei chestiuni atât de importante ca aceasta.
Privind în urmă, poate că cel mai important dintre toate articolele acelui tratat care a fost semnat la Roma pe Capitoliu, în urmă cu peste jumătate de secol, este ceea ce reprezintă, în prezent, articolul 49 din Tratatul de la Lisabona: orice stat european care ne respectă valorile şi se angajează să le promoveze poate solicita să devină membru al Uniunii.
Acesta este modul prin care 19 dintre ţările Uniunii noastre de astăzi au devenit membre şi parte a iniţiativei istorice a Uniunii noastre. Acesta este articolul prin care am reuşit să promovăm pacea şi prosperitatea şi, de asemenea, statul de drept şi administraţiile reprezentative în zone şi mai mari ale acestei regiuni a lumii, odată atât de conflictuală.
Uneori, trebuie să mergem în alte părţi ale lumii, aşa cum eu am datoria să fac destul de des, pentru a ni se aduce aminte cât de uriaşă este, într-adevăr, această realizare.
Timp de mai bine de o jumătate de secol, Europa noastră a exportat războaie şi ideologii totalitariste pe restul globului. Două războaie mondiale; două ideologii totalitariste; conflicte şi suferinţă.
Acum, în schimb, exportăm ideea reconcilierii paşnice, a integrării în cadrul vechilor graniţe, a normelor şi reglementărilor comune ca modalitate comună de a obţine o mai bună guvernanţă. Adăugaţi la toate acestea tot ceea am obţinut prin articolul 49, care face, de asemenea, ca Uniunea noastră să se distingă mai bine în lume.
O Europă formată din 6, din 9, din 12, din 15 sau chiar din 25 de ţări ar fi fost mai mică din fiecare punct de vedere - al ambiţiei, al poziţiei, al posibilităţilor, al respectului pe glob.
Rezoluţia domniilor voastre afirmă, cu siguranţă, pe bună dreptate că extinderea, citez: "s-a dovedit a fi una dintre cele mai de succes politici dintre toate politicile Uniunii Europene". Aceasta este, în orice caz, o afirmaţie incompletă.
Ştim cu toţii că acest proces nu a fost pe deplin simplu. Îmi amintesc că m-am prezentat, într-o altă calitate, la un Parlament European anterior, reprezentând o ţară care dorea să adere şi, de asemenea, că m-am întâlnit cu cei care se temeau că viitoarea extindere la cele 12 ţări de la acea dată ar implica riscul reducerii ambiţiilor politice ale Uniunii.
Au existat atât dificultăţi din partea noilor state membre în punerea în aplicare a politicilor noastre şi a acquis-ului nostru în continuă dezvoltare, cât şi dificultăţi din partea noastră în adaptarea la propriul nostru succes în calitate de noi membri, însă, când privim înapoi, este foarte uşor să observăm că perioadele de extindere au fost şi perioade în cursul cărora ne-am consolidat cooperarea.
În cursul ultimelor două decenii, numărul statelor membre a crescut mai mult decât dublu şi, în succesiune rapidă, am obţinut Tratatele de la Maastricht, Amsterdam, Nisa şi Lisabona. Ultimele trei decenii nici nu au reuşit să aplice în totalitate Tratatul de la Roma.
Aş spune că articolul 49 este la fel de important pentru viitorul nostru cum a fost pentru trecutul nostru. Încă mai există fascinaţia pentru noi. În cursul ultimului an, am primit noi cereri de aderare din partea Muntenegrului, Albaniei şi a Islandei şi există şi alte state care ştim cu toţii că sunt la fel de dornice să ajungă în postura de a putea depune o cerere.
După ultima extindere, care a adus Uniunii aproximativ 100 milioane de noi cetăţeni, atenţia noastră este concentrată acum asupra ţărilor din Europa de Sud-Est - unde probabil că sunt, de asemenea, până la 100 de milioane de cetăţeni.
Acest lucru nu va fi nici rapid, nici uşor. Diversele provocări cu care ne confruntăm în diferite ţări din regiunea Balcanilor de Vest sunt binecunoscute, şi nu ne-a scăpat nici dimensiunea transformării Turciei.
Ştim cu toţii foarte bine că există, în opinia publică a fiecăruia, persoane care ar prefera doar să le închidă tuturor uşa, sperând că această problemă va dispărea, şi care optează pentru o idee mai închisă despre Europa.
Eu fac parte dintre cei care sunt convinşi că aceasta ar fi o greşeală de proporţii istorice, ale cărei consecinţe ar bântui Europa noastră foarte mult timp în viitor.
Uşa către Uniunea noastră ar putea să fie pentru ei, uneori, una foarte îndepărtată. Unele dintre ele vor avea de parcurs un drum foarte lung şi dificil al reformelor, însă, dacă acea uşă s-ar închide, alte uşi s-ar deschide imediat pentru alte forţe, iar noi am putea, pur şi simplu, să le vedem îndreptându-se în direcţii care, în timp, vor avea consecinţe negative pentru noi toţi.
Iată de articolul 49 continuă să aibă o importanţă atât de fundamentală. Este lumina călăuzitoare pentru reforme şi reconciliere, care, în egală măsură, inspiră şi îndrumă regiunile europene care nu sunt încă membre ale Uniunii noastre.
Dl comisar Rehn va intra în mai multe detalii referitoare la evaluarea Comisiei privind progresul tuturor acestor ţări vizate, iar Preşedinţia este de acord cu evaluarea făcută de Comisie.
Ambiţia noastră continuă să fie aceea ca toate ţările din regiunea Balcanilor de Vest să avanseze în procesul de aderare, ştiind că se află în etape diferite ale acestuia. Într-o anumită măsură în legătură cu acest lucru, ne aşteptăm să fie luată o decizie ca, începând cu 19 decembrie, să existe acces fără viză în Uniunea noastră pentru cetăţenii Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei, ai Muntenegrului şi ai Serbiei. Acesta este un pas înainte important şi extrem de semnificativ.
Împreună cu Parlamentul, împărtăşim speranţa că Albania şi Bosnia vor recupera distanţa şi vor putea să se alăture acestui pas foarte important cât mai curând posibil.
Procesul de aderare a Croaţiei a fost deblocat, iar în prezent avansează. Acest lucru este important pentru Croaţia şi pentru întreaga regiune. Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei a obţinut un raport foarte pozitiv din partea Comisiei, iar speranţa mea este că, în decembrie, Consiliul va putea să indice în mod concret noi paşi în procesul de aderare al acesteia.
Cererile Muntenegrului şi Albaniei au fost înaintate Comisiei şi cred că putem să ne aşteptăm la avizul acesteia într-o perioadă de aproximativ un an.
Sperăm ca, în Bosnia, liderii politici să poată să se pună de acord asupra reformelor necesare, pentru a permite şi acestei ţări să analizeze posibilitatea depunerii unei cereri de aderare. Chiar în acest moment au loc negocieri indirecte facilitate de Uniunea Europeană şi de Statele Unite, în strânsă cooperare.
Serbia a înregistrat progrese satisfăcătoare cu privire la punerea unilaterală în aplicare a acordului interimar, iar noi vom analiza, bineînţeles, foarte atent următorul raport al procurorului general al TPII cu privire la colaborarea acesteia la eforturile sale. Speranţa noastră este că domnia sa este mulţumit de actualul nivel al eforturilor, cu toate că, bineînţeles, este, de asemenea, crucial ca aceste eforturi să fie menţinute.
Mergând mai departe spre sud-est, aş dori să omagiez reformele esenţiale care se desfăşoară în Turcia cu privire la problema kurdă. Succesul acestora ar aduce ţara mult mai aproape de standardele noastre europene în domenii de importanţă fundamentală.
Există numeroase alte aspecte pe care cred că le va explica dl comisar. Fără o legătură directă, însă, de asemenea, de o importanţă evidentă în această privinţă sunt discuţiile permanente între preşedintele Christofias şi dl Talat cu privire la reunificarea Ciprului. Noi nu putem decât să îi îndemnăm să avanseze în direcţia unei soluţii cuprinzătoare pe baza unei federaţii bicomunale, bizonale, cu egalitate politică, în conformitate cu rezoluţiile corespunzătoare ale Consiliului de Securitate al ONU. Importanţa acestui lucru cu greu poate fi exagerată.
Ne vom îndrepta fie către o nouă eră de reconciliere şi cooperare în această parte a Europei şi în întreaga regiune a Mediteranei de est, fie către o situaţie în care se poate observa cu uşurinţă faptul că ne vom confrunta cu probleme ce se vor agrava rapid.
O mare parte a atenţiei noastre se îndreaptă către provocările din Europa de Sud-Est, însă cererea Islandei se adaugă la motivele pentru care trebuie să ne concentrăm mai mult atenţia asupra tuturor problemelor regiunii Arctice şi a Nordului Îndepărtat. Şi aceasta este o zonă în care Uniunea noastră trebuie să fie mai prezentă şi mai implicată în viitor. Importanţa sa este tot mai mult în atenţia tuturor actorilor globali importanţi, iar cererea Islandei ar trebui, de asemenea, luată în considerare din această perspectivă.
Având o tradiţie democratică ce se întinde pe o perioadă de aproximativ o mie de ani şi fiind membru al pieţei noastre unice prin intermediul Spaţiului Economic European, este evident că Islanda a înaintat deja destul de mult pe drumul către calitatea de stat membru, cu toate că va trebui să evaluăm progresul viitor atunci când vom primi avizul Comisiei.
Domnule preşedinte, aceasta este ceea ce a reuşit să obţină atât de bine Preşedinţia suedeză până în prezent în domeniul atât de important al aderării. Mai avem la dispoziţie câteva săptămâni importante, în cursul cărora mă aştept la noi progrese, însă permiteţi-mi să închei afirmând că nu consider că am finalizat construirea Europei noastre. Sunt totuşi ferm convins că trebuie să rămânem o Europă deschisă şi că ar trebui să rămânem implicaţi într-un proces de extindere care aduce cu sine o bună guvernanţă, statul de drept, reconciliere, pace şi prosperitate în zone tot mai mari ale Europei noastre.
Acest lucru este, în mod evident, extrem de important pentru ele, însă trebuie să recunoaştem că este extrem de important şi pentru noi şi să nu uităm că ne va permite, de asemenea, să ne distingem şi mai mult în lume şi va permite vocii noastre să ceară şi mai mult respect în viitor.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Domnule preşedinte, permiteţi-mi, în primul rând, să mulţumesc membrilor Comisiei pentru afaceri externe şi preşedintelui acesteia, Gabriele Albertini, pentru rezoluţia sa echilibrată şi cuprinzătoare. Aş dori, de asemenea, să vă mulţumesc tuturor pentru colaborarea excelentă oferită în cursul ultimilor cinci ani. Parlamentul European a contribuit foarte mult la elaborarea politicii noastre de extindere, iar domniile voastre aţi reprezentat un exemplu de responsabilitate democratică. Aştept cu interes să ne continuăm excelenta colaborare în viitor, indiferent care ar fi portofoliul meu.
Uniunea Europeană va face un mult aşteptat pas înainte săptămâna viitoare, când intră în vigoare Tratatul de la Lisabona. Acest lucru va iniţia o nouă eră în politica afacerilor externe a UE. Indirect, va consolida şi consensul reînnoit al Uniunii Europene privind extinderea pe baza celor trei "C”: consolidare, condiţionalitate şi comunicare, combinat cu o capacitate acceptată de a integra noi membri. Aceasta ne va permite să continuăm procesul nostru de aderare treptat şi gestionat cu atenţie.
Aşa cum ilustrează proiectul de rezoluţie al domniilor voastre, extinderea este una dintre cele mai puternice instrumente de politică externă de astăzi ale UE. Acesta a fost şi spiritul mesajului lui Carl Bildt, iar eu sunt de acord cu acest mesaj bazat pe dovezi empirice obţinute în cursul Preşedinţiei suedeze şi al anilor şi deceniilor trecute. Este, de asemenea, adevărat că plauzibilitatea Uniunii Europene, în calitate de actor global, se menţine sau scade în funcţie de capacitatea noastră de a ne contura propria vecinătate. Acesta este domeniul în care am înregistrat cele mai remarcabile succese ale noastre în cursul ultimilor 20 de ani de transformare a continentului european prin reunificarea estului şi vestului şi, astfel, de construire a Uniunii Europene.
Extinderea a fost un motor principal al acestui proces şi continuă să transforme, în prezent, Europa de Sud-Est. Cererile de aderare ale Albaniei şi Muntenegrului subliniază permanenta putere de atracţie a Uniunii. Cererea Islandei adaugă o nouă dimensiune politică şi geoeconomică agendei noastre privind extinderea. Bosnia şi Herţegovina şi Serbia analizează amândouă posibilitatea depunerii unei cereri. Având în vedere criza economică, toate ţările acestea ar fi putut cu uşurinţă să se îndrepte înspre interior. În schimb, ele continuă să urmeze orientarea europeană, cu toate alegerile dificile şi reformele îndrăzneţe pe care le implică aceasta. Croaţia se apropie de linia de sosire după patru ani de negocieri de aderare intense. Acum, Zagrebul trebuie să-şi intensifice eforturile de reformare, în special în domeniul juridic şi în cel al luptei împotriva corupţiei şi a crimei organizate, pentru a putea încheia negocierile. Cooperarea cu TPII rămâne o obligaţie.
Am observat progrese constante şi în Turcia. Turcia are un rol-cheie în securitatea energetică şi în dialogul între civilizaţii. Angajamentul Ankarei cu privire la normalizarea relaţiilor cu Armenia este istoric, aşa cum este şi disponibilitatea democratică de rezolvare a problemei kurde, însă Turcia mai are o bucată lungă de drum de străbătut. Pe lângă reforme, ne aşteptăm ca Turcia să asigure punerea în aplicare în totalitate a Protocolului de la Ankara şi să înregistreze progrese în direcţia normalizării relaţiilor cu Ciprul.
Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei a înregistrat, recent, progrese convingătoare şi s-a preocupat temeinic de priorităţile privind reformele-cheie. Ţara îndeplineşte suficient criteriile politice de la Copenhaga. Aceşti factori au permis Comisiei să recomande deschiderea negocierilor de aderare. Am impresia că guvernul de la Skopje a considerat, pe bună dreptate, recomandările noastre drept o încurajare de a rezolva, pentru totdeauna, problema numelui, în care este implicată și Grecia. Există acum un nou context, o nouă dezbatere şi o nouă oportunitate pe care am încredere că, atât Skopje, cât şi Atena, le vor fructifica.
Există veşti bune şi din Serbia. Belgradul şi-a demonstrat angajamentul privind integrarea în Uniunea Europeană, inclusiv prin punerea în aplicare unilaterală a acordului interimar cu UE şi presupun că TPII ar trebui acum să fie mulţumit de eforturile Serbiei. Sunt de acord cu proiectul de rezoluţie al domniilor voastre privind deblocarea acordului. Este, într-adevăr, timpul să-i permitem Serbiei să treacă la următoarea etapă a călătoriei sale europene.
Bosnia şi Herţegovina îşi prezintă propriile provocări serioase, parţial din cauza istoriei sale pline de războaie, însă permiteţi-mi să clarific faptul că, în cadrul extinderii Uniunii Europene, nu pot exista reduceri. Cererea de aderare a Bosniei poate fi luată în considerare numai după ce se va închide OHR. De asemenea, Bosnia trebuie să facă schimbări constituţionale, în parte, pentru a respecta Convenţia europeană a drepturilor omului. Respectarea drepturilor omului este un principiu fundamental al Uniunii Europene. Împreună cu Preşedinţia şi cu Statele Unite, am propus un pachet de reforme pentru a obţine acest lucru. Pentru bine cetăţenilor şi al întregii regiuni, sper ca, în Bosnia, conducătorii să profite de această ocazie şi să ajungă la un acord. UE şi SUA sunt implicate la cel mai înalt nivel, deoarece dorim ca Bosnia să reuşească, iar eu consider că poate să reuşească.
Referitor la Kosovo, stabilitatea a fost menţinută, însă continuă să fie fragilă. Comisia a prezentat un studiu despre cum să promovăm dezvoltarea economică şi socială a Kosovo şi să îl ataşăm Europei. După ce condiţiile sunt îndeplinite, identificăm posibile facilităţi privind vizele şi comerţul ca aspecte-cheie.
În încheiere, am stabilit împreună o agendă ambiţioasă, dar, dacă ne uităm în urmă, realistă, în urmă cu cinci ani, când mi-am început mandatul de comisar pentru extindere. În cadrul audierilor mele, am spus acestui Parlament că, până în 2009, doream să văd o Uniune Europeană formată din 27 de state membre, inclusiv Bulgaria şi România, procesul de aderare cu Croaţia ajuns în etapa finală, celelalte ţări din regiunea Balcanilor de Vest legate la UE prin acorduri de asociere, Turcia angajată cu fermitate pe un drum european, situaţia statului Kosovo rezolvată şi Ciprul reunificat. Sunt bucuros şi mândru de faptul că, cu excepţia importantă a Ciprului, unde negocierile de soluţionare sunt încă în desfăşurare, aproape toate ambiţiile noastre s-au concretizat. Am lucrat împreună pentru atingerea acestor obiective atât de merituoase şi, împreună, am făcut diferenţa. Chiar şi situaţia din Cipru s-ar mai putea concretiza, spre binele tuturor cetăţenilor acestei ţări şi al Uniunii Europene.
În plus, cu toate că am sperat acest lucru, în urmă cu cinci ani nu am îndrăznit să previzionez progrese cu privire la liberalizarea vizelor. Cu toate acestea, ne aflăm în prezent la o lună distanţă de transformarea în realitate a visului cetăţenilor Serbiei, Muntenegrului şi Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei. Sperăm să facem acelaşi lucru şi pentru Albania şi Bosnia şi Herţegovina anul viitor, de îndată ce vor îndeplini condiţiile.
Prin urmare, este o atenţionare foarte importantă pentru noi toţi, cei care lucrăm cu Europa de Sud-Est, despre cât de atrăgător rămâne visul european pentru milioane de cetăţeni din imediata noastră vecinătate. Să le menţinem acest vis şi, cu timpul, să-l transformăm în realitate.
Gabriele Albertini
Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, votul de luni din cadrul Comisiei pentru afaceri externe a adus dovezi suplimentare cu privire la complexitatea şi, în acelaşi timp, la beneficiile extinderii graniţelor geografice şi politice ale Europei pe care le cunoaştem astăzi.
Datorită muncii şi eforturilor colegilor mei raportori şi contribuţiei fiecărui grup politic, am obţinut un text care s-a dezvoltat pe baza originalului şi a redefinit numeroase aspecte care, iniţial, erau numai menţionate în trecere.
Dezbaterea din cadrul comisiei şi, de asemenea, din cadrul grupurilor înselor nu a dus lipsă de contradicţii, uneori chiar aprinse, care sunt tipice unei confruntări cuprinzătoare ce depăşeşte poziţiile politice respective. Evenimentele istorice ale fiecărei naţiuni şi situaţia actuală a relaţiilor acestora contraveneau cererilor depuse de ţările candidate sau potenţial candidate.
În mai puţin de un an, au fost depuse alte trei cereri de deschidere a negocierilor de aderare: Muntenegru în decembrie 2008, Albania în aprilie 2009 şi Islanda în iulie 2009. Aceasta este o indicaţie a faptului că proiectul european se poate lăuda, în continuare, cu foarte multă atractivitate şi că este considerat un factor important de stabilitate, în special în urma căderii pieţelor financiare.
Textul obţinut în urma voturilor din cadrul Comisiei pentru afaceri externe subliniază şi mai mult nevoia ca ţările care doresc să se alăture Uniunii Europene să se confrunte conştient cu această tranziţie, cunoscând datoriile şi implicaţiile pe care le implică acest proces.
Aderarea lor le cere să respecte parametrii europeni, nu numai pe cei economici şi politici, dar şi pe cei culturali, sociali şi legali, pentru a asigura faptul că rezultatul final reprezintă mai mult decât un cuantum al componentelor sale.
Sper ca textul asupra căruia se va vota mâine în sesiune plenară va aborda toate aspectele strategiei generale privind extinderea într-un mod mai echilibrat şi mai concis. Va beneficia, în mod evident, de contribuţia rezoluţiilor specifice cu privire la fiecare ţară.
Kristian Vigenin
în numele Grupului S&D. - Domnule preşedinte, documentul de strategie privind extinderea şi rezoluţia pe care le vom adopta mâine demonstrează angajamentul nostru puternic faţă de politica de extindere, care s-a dovedit a fi cea mai de succes politică dintre toate politicile UE şi a adus beneficii atât statelor membre existente, cât şi celor noi.
Extinderea a contribuit la o dezvoltare fără precedent a zonei de pace, securitate şi prosperitate din Europa, iar acum pregătim extinderea şi mai mare a acestei zone, pentru ca aceasta să cuprindă, în următorii ani, regiunea Balcanilor de Vest, Islanda şi Turcia.
Alianţa Socialiştilor şi Democraţilor rămâne una dintre forţele din acest parlament care sunt cel mai mult în favoarea extinderii, subliniind, în acelaşi timp, că nu pot fi făcute niciun fel de compromisuri în legătură cu îndeplinirea criteriilor de la Copenhaga şi a tuturor criteriilor de referinţă importante pe baza cărora este evaluat nivelul de pregătire al candidaţilor.
Sperăm ca negocierile cu Croaţia să se încheie cât mai devreme posibil anul viitor. Ne aşteptăm ca propunerea Comisiei Europene cu privire la începerea negocierilor cu fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei anul viitor să fie confirmată de Consiliu, pentru ca procesul să poată începe anul viitor. Sperăm să înregistrăm o nouă dinamică în procesul de negociere cu Turcia, inclusiv deschiderea capitolului energie. Iar noi considerăm că UE poate menţine dinamica consolidând progresele pozitive înregistrate în toate ţările implicate în procesul de aderare. Liberalizarea vizelor reprezintă un excelent pas pentru a le demonstra popoarelor din regiunea Balcanilor de Vest că se îndreaptă în direcţia corectă.
Permiteţi-mi să-mi exprim speranţa că intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona va spori şi mai mult capacitatea Uniunii Europene de a integra noi membri, finalizând reformele instituţionale din cadrul Uniunii.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
În calitate de preşedintă a Grupului ALDE, am prieteni, cunoştinţe şi tovarăşi în toate ţările care fac obiectul raportului de astăzi.
Aş dori să încep prin a-i ura dori dlui comisar Olli Rehn mult succes în ceea ce a realizat în decursul ultimilor cinci ani şi, în special, să îl felicit pentru acest eforturi. Merită întreaga noastră recunoştinţă. După cum am afirmat, am prieteni şi cunoştinţe în toate aceste ţări şi pot spune, cu o anumită mândrie, că, din câte ştiu, suntem singura familie politică mare care a ajuns la un acord asupra statutului în cazul Kosovo. Am ajuns la o poziţie unanimă în această privinţă încă din 2006 şi am menţinut-o. Să nu credeţi că a fost o simplă coincidenţă, deoarece a fost un lucru la care am lucrat foarte mult.
Prin urmare, vă puteţi imagina cât sunt de dezamăgită, în primul rând, să văd că Kosovo nu a fost inclus în acordul de facilitare a acordării vizelor. Mi se pare că kosovarii sunt pedepsiţi pentru faptul că anumite state membre ale UE încă nu au reuşit să se împace cu ideea că Kosovo este acum un stat independent. În opinia mea, acest lucru este mare păcat. Domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului şi domnule comisar, permiteţi-mi să semnalez câteva chestiuni despre ceea ce pare să fie actuala stare de fapt în Bosnia şi Herţegovina. Mă tem că sunt mai puţin optimistă decât domniile voastre cu privire la obţinerea unui rezultat pozitiv pe câteva fronturi, chiar şi numai pentru faptul că este posibil ca popoarele de acolo să aibă impresia că, dintr-o dată, totul trebuie să se desfăşoare extrem de rapid şi că nu este timp pentru consultări corespunzătoare, cel puţin cu niciun partid politic altul decât cele mai mari, cu care menţineţi legătura.
În final, aş dori să clarific, în numele grupului meu, faptul că insistăm ca ţările candidate să respecte neapărat toate criteriile de la Copenhaga, fără a se face nicio excepţie, de niciun fel, pentru absolut nimeni. Nu trebuie nici să credeţi că suntem indiferenţi la capacitatea de absorbţie a Uniunii Europene. Cu toate acestea, ceea ce ne nemulţumeşte este faptul că unii dintre colegii noştri par să dorească să folosească această noţiune de capacitate de absorbţie pentru a amâna pe perioadă nedeterminată aderarea noilor ţări. Nu suntem de acord cu aceasta.
Daţi-mi voie să închei. Domnule comisar, cred, într-adevăr, că ultimii cinci ai au fost un real succes. Vă doresc mult succes în viitor. Sunt sigură că ne vom mai întâlni în acest parlament, chiar dacă, poate, într-o altă calitate, însă, oricum, vă mulţumesc foarte mult.
Ulrike Lunacek
în numele Grupului Verts/ALE. - Domnule preşedinte, în numele Grupului Verts/ALE, trebuie să spun că sunt foarte mulţumită că această rezoluţie comună afirmă, din nou, că există o implicare puternică din partea Parlamentului European privind extinderea şi că dinamica de extindere, în privinţa căreia am purtat o discuţie în cadrul Comisiei pentru afaceri externe, va fi menţinută.
Acest lucru este adevărat în special pentru Europa de Sud-Est. Sper că istorica plină de conflicte armate, de cruzime dincolo de imaginaţie, a acelei păţi a Europei se va termina pentru totdeauna şi cred că Uniunea Europeană joacă un rol esenţial în aceasta. Şi în această privinţă sunt foarte mulţumită de faptul că angajamentul solid este menţinut în această rezoluţie.
Aşa cum s-a spus deja, s-au înregistrat progrese în numeroase privinţe. A existat progres în privinţa câtorva dintre conflictele existente acolo şi, în calitate de raportoare pentru Kosovo, sunt foarte mulţumită că Preşedinţia spaniolă a anunţat, în cursul mandatului său, că va invita Kosovo să participe la conferinţa regiunii Balcanilor de Vest, care sper că va fi o posibilitate de a înregistra progres cu privire la problema statutului.
Există un lucru despre Kosovo care a fost deja spus de antevorbitorul meu. Aş fi preferat ca Kosovo să facă parte din aceasta, însă, cel puţin, am asigurat faptul că va exista un început al dialogului cu privire la vize, în scopul liberalizării lor.
Aş dori să comentez un amendament pe care îl vom propune pentru mâine. Acesta se referă la una dintre minorităţile care au un statut foarte dificil în multe regiuni din Europa de Sud-Est, dar şi în alte părţi ale Europei, însă în special în Kosovo, şi anume minoritatea romă. În prezent, aproape 12 000 de romi, în mare parte copii, sunt pe punctul de a fi repatriaţi din statele membre, în mare parte în Kosovo, unde ştim că nu sunt condiţii de natură să le permită să ducă o viaţă omenească. Aşadar, aş solicita deputaţilor în acest Parlament să voteze mâine în favoarea amendamentului pe care îl propunem, pentru a putea, cel puţin pe perioada iernii, să încetăm repatrierea romilor în Kosovo şi pentru a ajuta această ţară să creeze condiţii care să permită minorităţilor rome să trăiască şi acolo, şi aici.
De Ziua internaţională pentru eliminarea violenței împotriva femeilor, sunt, de asemenea, foarte mulţumită că am obţinut amendamente la acest text care clarifică faptul că discriminarea femeilor şi violenţa împotriva femeilor sunt subiecte împotriva cărora trebuie să lucreze atât guvernele regiunii, cât şi Uniunea Europeană.
Încă un lucru: alte minorităţi etnice şi minorităţile sexuale. Consider că aceasta este o direcţie importantă către democratizare.
Charles Tannock
în numele Grupului ECR. - Domnule preşedinte, Grupul ECR susţine cu tărie extinderea europeană. Prin extinderea beneficiilor calităţii de membru al UE asupra ţărilor care sunt eligibile conform articolului 49, sperăm să asistăm la dezvoltarea Europei mai permisive, mai flexibile în care credem ca grup.
Se întâmplă să fiu raportor permanent pentru Muntenegru, care reprezintă un caz de veşti bune în ceea ce priveşte progresul înregistrat în vederea obţinerii calităţii de membru, deşi a depus cererea destul de recent. Cu toate acestea, voi vizita şi eu în curând acea ţară pentru a mă hotărî singur şi pentru a face o evaluare independentă.
Salut şi faptul că Islanda poate deveni un candidat în curând. Totuşi, tot în regiunea Balcanilor, disputa bilaterală a Croaţiei cu Slovenia în privinţa graniţei nu trebuie să constituie o barieră în calea aderarea la UE şi sper că şi Macedonia va deschide în scurt timp negocierile.
Cu privire la Turcia, continuă să existe multe îngrijorări în privinţa drepturilor omului, a blocadei continue asupra Armeniei, a libertăţii religioase şi a refuzului de a primi nave cipriote în porturile turceşti. De asemenea, după părerea mea, a fost regretabil faptul că Turcia l-a invitat recent, la Summit-ul OIC din Istanbul, pe preşedintele Bashir al Sudanului, un om pus sub acuzare de Tribunal Penal Internaţional pentru ororile comise în Darfur.
În cele din urmă, cu toate că Ucraina nu este o ţară direct legată de această dezbatere, sper, de asemenea, că, indiferent de rezultatele alegerilor prezidenţiale ce vor avea curând loc în Ucraina, Uniunea Europeană va continua să menţină posibilitatea unei potenţiale calităţi de membru a Ucrainei, dacă aceasta este, într-adevăr, opinia majoritară a poporului ucrainean. În acelaşi spirit, acest lucru ar trebui să se aplice şi Moldovei şi, într-o zi, Belarusului, dacă va deveni o ţară democratică.
Nikolaos Chountis
Domnule preşedinte, domnule comisar, domnule preşedinte în exerciţiu, pentru a începe cu problema strategiei extinderii, aş dori să spun că, din perspectiva extinderilor de până acum şi a modului în care abordăm noile ţări candidate, cred că politica Uniunii Europene nu ajută întotdeauna la abordarea problemelor economice şi sociale ale lucrătorilor şi societăţilor care au aderat şi vor adera, iar, în numeroase cazuri, asistenţa, fondurile şi altele asemenea sunt fie inadecvate, fie se îndreaptă într-o direcţie greşită şi, drept urmare, egalităţile regionale şi sociale sunt fie continuate, fie extinse.
Aş dori să menţionez cazul Turciei. Trebuie făcute presiuni pentru ca Turcia să-şi respecte promisiunile şi să-şi onoreze angajamentele, în special Protocolul de la Ankara cu privire la recunoaşterea Republicii Cipru, ale cărei drepturi în temeiul dreptului internaţional le contestă. Aş reaminti Parlamentului că mai există probleme cu privire la drepturile democratice şi libertăţile sindicale în Turcia, aşa cum a fost indicat de recenta acuzare şi judecare a unor membri sindicali turci în Izmir.
Aş dori să menţionez cazul Kosovo. Aici, abordarea trebuie să fie cu respectarea Rezoluţiei 1244/99 a Consiliului de Securitate al ONU. Mai există probleme, precum statutul sârbilor din Kosovo, care trăiesc într-o stare de izolare, şi nerespectarea acordurilor privind reintegrarea refugiaţilor.
În cele din urmă, FYROM: problema denumirii trebuie analizată în cadrul Organizaţiei Naţiunilor Unite şi al unui acord bilateral de instituire a graniţelor geografice. Aş dori să vă întreb, domnule comisar şi domnule preşedinte în exerciţiu, ce credeţi despre cea mai recentă iniţiativă a premierului elen nou ales de a se întâlni cu premierul Albaniei şi cel al FYROM?
Nikolaos Salavrakos
Domnule preşedinte, după părerea mea, articolul 49 din Tratatul de la Roma nu reprezintă o solicitare romantică adresată statelor membre de a participa la extinderea unei Europe unificate. Adoptarea principiilor Uniunii Europene reprezintă o ambiţie realistă a cât mai multor ţări europene cu putinţă. Numai atunci se vor aplica condiţiile preliminare de bază pentru cei trei "C”: consolidare, condiţionalitate şi comunicare.
Mâine, Consiliul va analiza propunerea de rezoluţie a dlui Albertini, în care acesta declară în mod expres faptul că, deşi Turcia a înregistrat anumite progrese în sensul respectării criteriilor politice de la Copenhaga, mai sunt încă multe de făcut, atât în sectoarele drepturilor omului, al libertăţii de exprimare şi al libertăţilor religioase, cât şi în comportamentul politic al Turciei în general în cadrul sistemului de justiţie şi aşa mai departe.
Totuşi, este evident că Turcia a făcut recent eforturi pentru a-şi impune supremaţia asupra Orientului Mijlociu şi a Caucazului într-un mod care este contrar principiilor standard ale Uniunii Europene. Un alt exemplu este comportamentul Turciei în privinţa chestiunii Iranului, care este în totalitate contrar politicii externe a UE şi angajamentului său în baza Protocolului de la Ankara. Mai sunt încă opt capitole care trebuie analizate cu Turcia şi, prin urmare, consider că, aceasta fiind situaţia, Turcia nu este încă pregătită să i se acorde o dată de iniţiere a negocierilor.
În ceea ce priveşte FYROM, am două lucruri de spus: am observat că recentele acţiuni şi declaraţii ale premierului său cauzează probleme în ţările învecinate şi am dori ca acest comportament să fie atenuat.
Barry Madlener
(NL) Dl Van Rompuy avea, în mod firesc, foarte multă dreptate când făcea următoarea observaţie, în 2004: "Turcia nu face parte din Europa şi nu va face niciodată".
Prin această observaţie, Van Rompuy sublinia valorile fundamentale ale Europei pe care, în opinia sa, Turcia le-ar submina. Astfel, Van Rompuy a exprimat obiecţii de principiu la adresa calităţii de membru a Turciei. Iar noi, Partidul pentru libertate din Olanda, suntem întru totul de acord cu domnia sa. Bineînţeles, el nu îşi poate retrage acum afirmaţiile de principiu făcute, nici măcar în scopul de a obţine stilata funcţie de Preşedinte al Uniunii Europene. Turcia a demonstrat chiar dispreţ faţă de democraţie şi libertatea de exprimare afirmând că Geert Wilders, liderul partidului pe care îl reprezint, un reprezentant al poporului ales în mod democratic, este fascist şi rasist. Ce comparaţie revoltătoare şi lipsită de fundament! Nu ar trebui să fim privaţi de posibilitatea de a critica Islamul. Însă Turcia îşi arată aici adevărata faţă.
Domnule Rehn, vă adresez următoarea întrebare: care este reacţia dumneavoastră la această atitudine revoltătoare din partea Turciei? Desigur, există un singur răspuns posibil: încetarea imediată a tuturor negocierilor cu Turcia. Să fim sinceri cu turcii. Să fim sinceri cu turcii, aşa cum au fost Angela Merkel şi Nicolas Sarkozy şi cum a fost şi bunul lor prieten, Herman Van Rompuy. Încetaţi orice negociere cu Turcia şi cu alte ţări islamice.
(Vorbitorul a fost de acord să răspundă la o întrebare în conformitate cu procedura cartonaşului albastru menţionată la articolul 149 alineatul (8))
William
Păreţi foarte impresionat de ceea ce are de spus dl Van Rompuy. Nu credeţi că majoritatea persoanelor ar fi mai impresionate de faptul că numai 3% din suprafaţa Turciei se află pe continentul european şi că propunerea ca Turcia să devină membru cu drepturi depline al Uniunii Europene este, din motive geografice, total bizară?
Barry Madlener
Ei bine, nu am auzit o întrebare adevărată, însă, bineînţeles, suntem de acord că există mai multe motive pentru care Turcia să fie refuzată. Am menţionat numai câteva, însă acesta este un alt bun motiv de a spune nu şi, prin urmare, vă mulţumesc pentru aceasta.
Elmar Brok
(DE) Domnule preşedinte, domnule Bildt, domnule comisar, este posibil ca aceasta să fie ultima dezbatere cu privire la extindere pe care o desfăşurăm cu domnia voastră, domnule Rehn. Aş dori să vă mulţumesc pentru numeroasele dezbateri bune pe care le-am desfăşurat cu domnia voastră din 2004.
Aş dori să fac câteva comentarii. După părerea mea, acum este timpul ca dificultăţile create pentru Croaţia din afara ţării să fie rezolvate rapid astfel ca, în cursul anului viitor, să putem ajunge rapid la o decizie cu Croaţia, să finalizăm negocierile şi să ratificăm tratatul de aderare. Consider că aceste aspecte bilaterale, care se aplică pentru câteva ţări, incluzând FYROM şi Grecia, şi, de asemenea, măsurile care sunt luate permanent împotriva Serbiei, care cred că este o ţară extrem de importantă din punctul de vedere al stabilităţii în regiune, ar trebui rezolvate rapid.
Trebuie clarificat că fiecare ţară ar trebui judecată conform capacităţilor sale şi că promisiunea făcută la Salonic, în special cu privire la regiunea Balcanilor de Vest, va fi menţinută. Fiecare ţară trebuie să fie evaluată pe baza capacităţilor sale, iar viteza procesului trebuie adaptată corespunzător.
Totuşi, este important şi să explicăm că se aplică criteriile de la Copenhaga. Regret faptul că social democraţii, verzii şi alţii au refuzat să menţioneze criteriile de la Copenhaga în cadrul comisiei. Sper că vor fi revizuite în plen. Am transmite ţărilor candidate un mesaj complet greşit, în acelaşi mod dacă nu am fi menţionat capacitatea de absorbţie a Uniunii Europene.
Perspectiva europeană trebuie să fie corectă pentru ca procesele de reformare internă să înceapă. Cu toate acestea, este, de asemenea, important să fie îndeplinite condiţiile necesare, pentru a nu se da naştere la false aşteptări.
Din acest motiv, în ceea ce priveşte criteriile de la Copenhaga, în cazul Turciei trebuie să asigurăm şi faptul că condiţiile politice legate de libertatea de exprimare, de democraţie, de statul de drept şi de libertatea religioasă reprezintă o cerinţă pentru aderare şi că nu există posibilitatea unui compromis în acest domeniu.
Adrian Severin
Domnule preşedinte, poate că cea mai importantă lecţie a extinderii anterioare este aceea că am adus în Uniune ţări, pieţe, instituţii şi resurse industriale, însă am lăsat în urmă sentimentele şi părerile oamenilor. Cred că trebuie să evităm să repetăm aceeaşi experienţă în viitor.
Trebuie să pregătim nu numai ţările implicate în procesul de aderare, ci şi actualele state membre.. Renumita oboseală a extinderii spune mai multe despre lipsa pregătirii statelor actuale - a vechilor state membre, nepregătite să trăiască împreună cu noile state membre - decât caracterul de nedigerat al noilor state membre.
În continuare, cred că ar trebui, atunci când vorbim de ţările candidate, să evităm orice condiţionalitate care nu este legată în mod direct de capacitatea lor de a conlucra cu noi din punct de vedere legal, instituţional, politic şi cultural şi de a concura cu noi în cadrul pieţei interne în sensul mai larg al acestui concept. Nu ar trebui să impunem condiţionalităţi care nu sunt direct legate de aceste criterii. Ar trebui să ne amintim că extinderea se referă la un viitor mai bun, nu la un trecut mai bun. Ne gândim prea mult la acest trecut.
În al treilea rând, fiecare ţară ar trebui, într-adevăr, să adere pe baza meritelor sale. Însă ar trebui să le evaluăm capacitatea de a contribui, în urma aderării, la obţinerea unei mai bune situaţii în regiune, a unei mai bune stabilităţi şi a unei mai bune integrări la nivel regional.
Gestionarea aşteptărilor este, de asemenea, extrem de importantă, iar eu consider că, poate, în viitor, ar trebui să avem mai multă imaginaţie atunci când încercăm să permitem un anumit tip de integrare treptată a unei ţări a cărei integrare deplină nu este preconizată pe termen scurt.
Ultima mea observaţie este că eu consider că trebuie să reanalizăm problema identităţii noastre, a identităţii noastre culturale şi politice, pentru a şti cu exactitate care sunt limitele extinderii noastre.
Ivo Vajgl
(SL) Suntem pe punctul de a adopta aici, astăzi, o rezoluţie care este aşteptată cu mult interes şi cu multă nerăbdare în numeroase ţări din Europa de Sud-Est.
Această rezoluţie vorbeşte în termeni foarte diferiţi de cei utilizaţi în Europa de Sud-Est cu numai câţiva ani în urmă. Într-adevăr, aceşti termeni sunt cei care ne-au oferit imboldul către dezbaterea noastră de astăzi şi o îndrumare spre ea. Cred că este important că ceea ce poate fi reţinut din cuvintele dlui Bildt, ale dlui Preşedinte în exerciţiu, ale dlui comisar Rehn, pe de o parte, şi din cele ale dlui Albertini, preşedintele Comisiei pentru afaceri externe, care a asigurat faptul că putem adopta o astfel de rezoluţie substanţială şi fundamentală, pe de cealaltă parte, este că noi susţinem perspectivele europene ale tuturor ţărilor implicate. Aici, aş evidenţia în special Turcia.
Numai atunci când oferim posibilitatea extinderii şi includerii tuturor ţărilor implicate, anumite aspecte din regiunea respectivă, cum ar fi tendinţe care arată o mai mare fragmentare a statelor succesoare ale fostei Iugoslavii, probleme privind graniţele şi incidente ocazionale legate de toleranţa religioasă sau altele de natură similară, devin, într-o anumită măsură, mai puţin periculoase pentru regiunea mai mare.
Prin urmare, putem concluziona că proiectul de a aduce pace şi progres în ceea ce a fost odată o parte nestatornică a Europei va continua, cu siguranţă.
Hélène Flautre
(FR) Domnule preşedinte, sunt de acord, la fel ca grupul meu, că politica de extindere a Uniunii Europene este una dintre cele mai productive şi mai convingătoare politici ale acesteia.
Din acest motiv, domnule Rehn, sunt puţin îngrijorată în privinţa viitorului domniei voastre, pentru că nu sunt pe deplin sigură de modul în care vom putea să găsim un portofoliu pentru dvs. în cadrul viitoarei Comisii care să fie mai atrăgător decât cel al extinderii.
Este absolut uimitor de remarcat ce poate aduce cu sine perspectiva calităţii de membru ca forţă a schimbării, a dezvoltării democraţiei, într-o ţară cum este Turcia. Da, bineînţeles, mai trebuie obţinute multe lucruri: independenţa sistemului judiciar, asigurarea unui rol pentru armată, libertatea de exprimare, faptul că toate aspectele problemei kurde sunt cu adevărat rezolvate odată pentru totdeauna, bineînţeles.
Totuşi, consider că este important să subliniem faptul că această extindere a UE nu este numai în beneficiul ţărilor care fac parte din procesul de aderare; este şi în beneficiul nostru şi, de asemenea, în beneficiul factorilor noştri de decizie europeni.
Este iresponsabil ca eforturile de schimbare ale unei ţări cum este Turcia să fie diminuate permiţând ca îndoielile asupra rezultatului procesului de negociere să persiste. Da, rezultatul procesului de negociere va fi acela că Turcia se va alătura şi trebuie să spunem foarte clar acest lucru.
Ryszard Antoni Legutko
(PL) Domnule preşedinte, extinderea Uniunii Europene nu este numai în interesul ţărilor care aderă la UE sau care aspiră la aceasta, ci este şi în interesul nostru, al tuturor. Aceasta, pentru că contribuie la creşterea integrităţii şi securităţii. Prin urmare, observăm cu plăcere progresul înregistrat cu privire la ţările din zona Balcanilor de Vest şi la Turcia, precum şi faptul că Islanda a depus o cerere de aderare. Există un lucru care se numeşte oboseala extinderii, însă trebuie să ne amintim că fiecare ţară europeană democrată care îndeplineşte criterii specificate foarte clar poate solicita să devină membră a Uniunii Europene. Nu ar trebui să uităm aceste criterii, însă nu trebuie să le închidem uşa candidaţilor. De asemenea, să nu le închidem uşa nici partenerilor noştri din est. Ar trebui să oferim Ucrainei o posibilitate clară de aderare.
Mai este un lucru. Cuvântul "solidaritate” este folosit foarte des în Uniunea Europeană. E un cuvânt care atrage alte ţări europene înspre Comunitatea noastră şi, în acelaşi timp, ne obligă să extindem şi mai mult Uniunea Europeană. Din nefericire, în numeroase cazuri, Uniunea Europeană nu arată solidaritate în relaţiile sale interne. Un exemplu clar este proiectul privind conducta de gaz din Marea Baltică ce are ca scop direct să lovească ţările de tranzit şi Polonia, în special, în timp ce South Stream reprezintă răspunsul Moscovei la planurile de diversificare energetică legate de Nabucco. Este foarte neplăcut să observăm cum anumite ţări au permis cu atâta uşurinţă Rusiei să le manipuleze. Iată de ce realizarea unor interese bilaterale între anumite state membre şi Rusia duce la conflicte interne şi ne slăbeşte poziţia - poziţia UE. Aceasta este o contradicţie a principiului solidarităţii. Extinderea este justificată, însă trebuie să avem coerenţă între retorică şi practică.
Charalampos Angourakis
(EL) Domnule preşedinte, Tratatul de la Lisabona creează un cadru şi mai negativ pentru popoarele statelor membre ale Uniunii Europene şi ale ţărilor implicate în procesul de aderare. Din nefericire, popoarele din zona Balcanilor se află într-o situaţie extremă, cauzată de consecinţele războiului NATO, de restructurările capitaliste, de acordurile cu Uniunea Europeană, de bazele militare străine din zonă, de criza capitalistă şi de concurenţa dintre forţele importante cu privire la energie. Aderarea acestor ţări este utilă intereselor afacerilor importante şi planurilor imperialiste, care includ chiar şi redefinirea graniţelor ţărilor din această regiune. Aderarea FYROM la NATO şi la Uniunea Europeană va intensifica conflictele interne, în timp ce puterile suverane ale acestei ţări continuă să susţină că s-au retras. Turcia îşi exploatează poziţia geostrategică şi continuă să ocupe o mare parte a Ciprului, emiţând pretenţii în zona Mării Egee şi menţinând în arest mii de membri sindicalişti, kurzi, jurnalişti şi alţii. În Islanda, mitul miracolului economic a fost făcut public şi se simte presiunea ca aceasta să se fixeze de carul imperialist european. Partidul Comunist din Grecia este împotriva extinderii Uniunii Europene, deoarece acesta este împotriva Uniunii Europene în sine şi împotriva faptului că Grecia a aderat la aceasta şi a rămas în cadrul său. Ne luptăm împreună cu popoarele europene pentru pace şi justiţie socială şi împotriva uniunilor imperialiste.
Fiorello Provera
(IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, extinderea Uniunii Europene poate fi o oportunitate sau o problemă, însă continuă să fie o mare provocare.
Oportunitatea este reprezentată de faptul că noile state membre pot aduce o contribuţie reală la dezvoltarea politicii europene. Pentru aceasta, nu este suficient să respecte criteriile de la Copenhaga şi doar să le confirme oficial. Este esenţial să sporim conştiinţa europeană a cetăţenilor din ţările candidate prin intermediul unei campanii a sentimentelor şi părerilor, care trebuie să implice politicieni, intelectuali şi mass-media.
Europa nu mai poate fi văzută doar ca un mare loc comun de resurse financiare pentru rezolvarea problemelor economice, sociale şi de infrastructură, ci ca o instituţie căreia fiecare trebuie să-i ofere o contribuţie originală pentru a institui o politică dezvoltată pe valori comune.
Susţinerea extinderii este redusă în statele membre, în special în privinţa anumitor state. Vrem să închidem ochii la această situaţie sau să ne implicăm cetăţenii şi să le cerem părerea? Cred că un referendum este cea mai bună cale de avansare, deoarece reprezintă cea mai directă formă de democraţie şi ar aduce Europa mai aproape de cetăţenii ei şi de libertatea de alegere a acestora.
Philip Claeys
(NL) Trebuie să încetăm să invocăm această mare pretenţie atunci când este vorba de aderarea Turciei. Trebuie să încetăm să ascundem şi să minimizăm problemele. Trebuie să fim cu toţii destul de curajoşi ca să înfruntăm realitatea. Desfăşurăm negocieri de aderare cu Turcia deja de cinci ani şi care a fost rezultatul? Turcia continuă să aplice, tot mai intens, o politică externă antieuropeană şi antioccidentală. Sub conducerea dlui Erdogan şi a preşedintelui Gül, caracterul Turciei devine tot mai islamic. Turcia continuă să refuze să recunoască toate actualele state membre ale Uniunii Europene şi să onoreze obligaţiile pe care trebuie să le îndeplinească conform cadrului uniunii vamale. Turcia îşi continuă ocupaţia asupra unei părţi a teritoriului unuia dintre statele membre ale Uniunii Europene. Şi nici măcar nu am menţionat problema structurală şi persistentă a lipsei de respect a Turciei faţă de libertatea de exprimare.
Dl Bildt tocmai a afirmat că respinge ideea unei Europe închise. Ei bine, din câte cunosc eu, niciunul dintre noi, cei prezenţi aici, nu este în favoarea unei Europe închise, însă există câţiva membri aici, printre care mă număr şi eu, care sunt în favoarea ideii de Europă europeană. Ca să folosesc cuvintele lui Herman von Rompuy, preşedintele desemnat al Consiliului European: Turcia nu face parte din Europa şi nu va face niciodată!
Cristian Dan Preda
Vorbim despre extindere cu referire la Balcanii de Vest, la Turcia şi la Islanda, sunt trei cazuri diferite: avem, pe de o parte ţările din Balcanii de Vest, care sunt departe de a îndeplini criteriile economice şi politice pe care Uniunea le aşteaptă. În aceste ţări, însă, opinia publică şi elitele politice sunt solidare cu obiectivul integrării şi sunt foarte optimiste în privinţa aderării.
Avem, pe de altă parte, cazul Islandei, o ţară care îndeplineşte multe dintre criteriile economice şi politice, dar unde opinia publică şi elitele sunt profund divizate în privinţa acestui obiectiv al aderării. Ceea ce pare să lege doar în acest moment ţările din Balcanii de Vest şi Islanda este faptul că o criză economică profundă dă curaj pentru aderare.
Pe de altă parte avem, însă, cazul Turciei, a cărei aspiraţie europeană nu este legată într-un fel sau altul de ciclul economic şi este una din ţările cu cel mai mare dinamism economic, unde există o mare dezbatere, ultima dată 45% dintre turci susţineau obiectivul acesta.
Vreau să distingem aceste trei situaţii pentru că Balcanii de Vest, Islanda şi, respectiv, Turcia, sunt din perspectiva integrării, trei situaţii diferite. Pe de altă parte, este bine să tratăm aceste cazuri dincolo de o logică politică bilaterală.
În opinia mea, diferendele dintre ţările membre şi ţările ce pot deveni candidate nu pot fi folosite nici de ţările membre, nici de terţi, pentru a bloca un parcurs european. Cred că meritele fiecărei ţări şi consensul public sunt singurele repere ale unui parcurs european.
Maria Eleni Koppa
(EL) Doamnă preşedintă, în ciuda rezervelor unor persoane, politica de extindere a adus Europei stabilitate, pace şi prosperitate. Astăzi suntem chemaţi să continuăm negocierile cu ţările candidate: Balcanii de Vest, Islanda şi Turcia. Integrarea Balcanilor de Vest este, fără dubii, cea mai mare provocare. Integrarea lor va pune capăt unei perioade de confruntări care a început în 1990 şi care va elimina ceea ce se va transforma într-o gaură neagră în inima Europei. Croaţia va fi pregătită pentru integrare peste câteva luni, iar celelalte ţări înregistrează un progres dinamic. În special în cazul Serbiei, trebuie să recunoaştem cu toţii cât de departe a ajuns şi să îi susţinem progresul, încurajând-o să se apropie de Europa. Desigur, rămân întrebări la care nu s-a răspuns. Statutul neclar al Kosovo, situaţia dificilă din Bosnia şi disputa legată de numele fostei Republici Iugoslave sunt răni deschise în zonă. În ceea ce priveşte Grecia, noul guvern face eforturi să găsească o soluţie care va pune capăt disputei. După 17 ani de tensiuni, trebuie să acordăm timp pentru găsirea, în sfârşit, a unei soluţii care să fie acceptabilă pentru ambele părţi. În general vorbind, s-a demonstrat că relaţiile de vecinătate bune, fie că ne place sau nu, reprezintă o condiţie preliminară pentru integrare. Deci, haideţi să lucrăm în această direcţie.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Doamnă preşedintă, aţi avut un discurs bun, clar şi concis, domnule Bildt. Ceea ce aţi spus despre Uniunea Europeană ca factor de stabilizare geopolitică şi despre politica de extindere este corect.
Cu toate acestea, consider că nu este satisfăcător din punct de vedere intelectual sau politic să ne comportăm ca şi cum conflictul de obiective dintre uniunea din ce în ce mai mare şi uniunea din ce în ce mai unită nu există. Aceasta este o întrebare la care nu am dat un răspuns definitiv. Aveţi dreptate când spuneţi că o Uniune Europeană mai mare are mai multă influenţă, însă este, de asemenea, mai complexă, ceea ce influenţează capacitatea noastră de a acţiona. Prin urmare, trebuie să purtăm un nou dialog referitor la extindere, aşa cum a propus dl Severin, de la social-democraţi, un dialog care să cuprindă subiectul integrării treptate şi al noilor forme de membri, pentru a putea împăca aceste două obiective legitime.
Aven nevoie de reforme instituţionale. De exemplu, nu pot explica persoanelor din Germania de ce sunt de partea Salonicului şi de ce statele iugoslave succesoare vor avea într-o zi mai mulţi comisari decât toate statele membre fondatoare ale Uniunii Europene împreună. Acest lucru nu este corect. Trebuie să fim oneşti în legătură cu politica noastră de extindere, astfel încât să avem din nou sprijinul cetăţenilor pentru acest domeniu politic important.
Peter van Dalen
(NL) Conform unui sondaj Eurobarometru, cetăţenii europeni şi-au exprimat în mod clar opinia privind aderarea Turciei: 28% pentru şi 59% împotrivă. Aceste cifre vorbesc de la sine şi niciun politician nu poate şi nu ar trebui să le nege. Dacă le negăm, am lărgi şi mai mult prăpastia dintre cetăţeni şi politicieni.
Din punct de vedere geografic, Turcia nu face parte din Europa, nici din istoria europeană, ale cărei trăsături religioase, culturale şi politice au fost definite de Creştinism, Renaştere, Iluminism şi de statul-naţiune democratic. Pe de altă parte, o formă de parteneriat privilegiat ar combina avantajele ambelor alternative. Pe lângă o mulţime de avantaje economice, un astfel de parteneriat ar crea o relaţie mai relaxată între Europa şi Turcia şi ne-ar elibera de stresul necruţător al aderării. Prin urmare, este timpul să luăm o decizie clară: haideţi să oprim negocierile pentru aderare şi să iniţiem un proces de negociere pentru un parteneriat privilegiat. Haideţi să fie aceasta strategia noastră de extindere în 2010.
Helmut Scholz
(DE) Doamnă preşedintă, domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului, domnule comisar, atât eu, cât şi mulţi dintre colegii din grupul meu am considerat dintotdeauna extinderea ca fiind unul dintre cele mai importante proiecte ale UE şi am susţinut-o întotdeauna. În ciuda criticilor noastre justificate referitoare la diferite aspecte ale extinderii, aceasta a fost unul dintre capitolele cele mai pline de succes ale dezvoltării externe a UE şi reprezintă o misiune complexă pe termen lung atât pentru ţările candidate, cât şi pentru UE. Acest lucru s-a discutat deja astăzi în plen.
Trebuie să ne punem întrebarea dacă este oportună pentru noi continuarea procesului de extindere. În ceea ce priveşte Europa de Sud-Est în special, cu îndelungata sa istorie de divizare a statelor şi de imperii, este corect şi se cuvine ca persoanelor din aceste ţări, care fac parte dintr-o regiune tumultuoasă, să li se ofere posibilitatea de a deveni membri ai Uniunii Europene. Faptul că unii politicieni din statele membre ale Uniunii Europene s-au distanţat de această promisiune sub pretextul că consolidarea identităţii şi instituţiilor UE are prioritate faţă de alte aderări la UE nu numai că a sporit neîncrederea ţărilor candidate, ci a avut şi un efect inhibitor asupra procesului democratic de formare a opiniei şi asupra procesului de reformă din regiune.
Bastiaan Belder
(NL) Încă am viu în memorie momentul în care dl comisar Rehn spunea, la una dintre şedinţele noastre recente, că, pentru a fi comisar însărcinat cu extinderea, trebuie să fii optimist.
Trebuie să admit că, în opinia mea, atributul de optimist i se potriveşte bine însă, în ceea ce mă priveşte, rolul de optimist nu i se potriveşte. Părerea mea este că, în politică, inclusiv în politica europeană, optimismul ar trebui să fie pe planul doi, după realism. Mi se pare de-a dreptul şocant faptul că Parlamentul a acceptat o abordare atât de idilică. De ce a fost necesar să se atenueze semnalul clar adresat Turciei şi Bosniei în prima versiune a raportului dlui Albertini? De ce a trebuit să facem complimente Turciei? De ce am făcut eforturi disperate să găsim un mesaj de deschidere pozitiv pentru Bosnia?
Oare Parlamentul nu este pe deplin conştient de faptul că suntem obligaţi să reprezentăm popoarele statelor membre ale Uniunii Europene? Campaniile de informare nu vor avea niciun efect în înfăptuirea unui proces de extindere care este susţinut de oameni. Vom realiza acest lucru doar printr-o evaluare onestă şi realistă a măsurii în care aceste ţări îndeplinesc criteriile de la Copenhaga.
Franz Obermayr
(DE) Doamnă preşedintă, este alarmant cât este de evident deficitul democratic al UE în cazul aderării Turciei. Majoritatea populaţiei UE este în mod clar împotriva integrării Turciei în UE. Cu toate acestea, procesul de primenire, de evaluare şi de negociere are loc fără a lua în considerare cetăţenii.
Este necinstit să ne comportăm ca şi cum nu ne-am îndrepta spre statutul de membru deplin. În calitate de candidat la aderare, Turcia primeşte deja 2,26 miliarde de euro pentru perioada 2007-2010. Aceşti bani sunt plătiţi de ţările care contribuie net şi ale căror cetăţeni nu doresc aderarea Turciei.
Este clar că totul ţine de interesele Statelor Unite. Ar fi posibil să se rezolve numeroase conflicte non-europene în urma aderării Turciei. Însă, în ciuda participării Turciei la Concursul Muzical Eurovision, sunt de aceeaşi părere cu mult respectatul fost preşedinte german, Theodor Heuss, care a dat o definiţie clară Europei. Europa, a spus domnia sa, este aşezată pe trei coline: pe Acropola umanismului grec, pe Capitoliul din Roma pentru conceptul de stat european şi pe Golgota pentru lumea creştină vestică.
Doris Pack
(DE) Doamnă preşedintă, domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, extinderea UE pentru a include Balcanii de Vest s-a hotărât de la momentul Salonic. Acceptarea acestor ţări după ce vor îndeplini condiţiile nu este un act de caritate, aşa cum susţin multe persoane, ci o simplă necesitate, dată fiind poziţia geografică a acestora în centrul Uniunii Europene.
Stabilitatea noastră este determinată de stabilitatea acestora, după cum am aflat, din nefericire, în anii '90. Desigur, toate ţările trebuie să îndeplinească cerinţele criteriilor de la Copenhaga şi, pentru că aceste ţări au fost inamice în trecut, trebuie să ia parte şi la programele de cooperare regională. Acelaşi lucru este valabil şi pentru ţările care sunt vecine acestor candidate la aderare. Mă aştept ca Slovenia şi Grecia să ajute candidatele la aderare să îşi îndeplinească obiectivele rapid şi uşor.
Din păcate, Bosnia şi Herţegovina se află într-o situaţie foarte dificilă şi cred că nu pot trata subiectul în discursuri de un minut şi jumătate, deşi sunt raportorul pentru această regiune. Nici nu voi încerca. Îmi doresc doar, domnule Bildt şi domnule Rehn, ca negocierile să poată avea loc aproape de oameni şi nu dictate din afară.
Toate ţările din regiune au de parcurs diferite distanţe şi trebuie să le ajutăm să îşi depăşească problemele. Domnule Lambsdorff, ideea că vor exista mai mulţi comisari din partea acestor candidate la aderare decât statele membre fondatoare este un argument de-a dreptul jalnic. De fapt, acesta nici nu este un argument; este un argument decisiv. Această problemă poate fi rezolvată, însă oamenii din aceste ţări nu ar trebui excluşi doar pentru că nu doriţi să rezolvaţi problema.
Zoran Thaler
(SL) Aş vrea să-l felicit atât pe comisarul Rehn, cât şi pe dl Bildt, domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului, pentru remarcile introductive constructive şi pozitive.
În calitate de raportor pentru Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, sunt deosebit de bucuros să observ că această ţară a făcut progrese în 2009 şi că Comisia a recomandat Consiliului să stabilească o dată pentru începerea negocierilor. De asemenea, am luat act de faptul că prim-miniştrii Papandreou şi Gruevski au început să comunice direct.
I-aş invita pe dl Bildt şi pe dl comisar Rehn, precum şi guvernele tuturor statelor membre interesate de această problemă, să ia telefoanele şi să îi contacteze pe prim-ministrul Papandreou şi pe prim-ministrul Gruevski în perioada premergătoare summit-ului din decembrie pentru a-şi manifesta solidaritatea şi pentru a-i încuraja în eforturile ferme pentru găsirea unei soluţii la această dispută care durează de 20 de ani.
Aceasta este singura modalitate prin care Grecia, vechi partener al Uniunii Europene, va putea să îşi îndeplinească ambiţiile şi să îşi onoreze responsabilităţile pe care le are faţă de această regiune.
Jelko Kacin
(SL) Serbia a făcut progrese de-a lungul ultimelor câteva luni şi, prin îndeplinirea criteriilor sale privind liberalizarea vizelor, a demonstrat atât sieşi, cât şi Europei, că este capabilă să realizeze mai mult şi să acţioneze mai bine decât a făcut-o până în prezent. Merită să îi fie recunoscut acest succes.
Serbia are un potenţial ascuns pe care trebuie să-l realizeze pe drumul său către statutul de membru al UE şi trebuie să facă acest lucru în interes propriu şi în interesul vecinilor săi, al regiunii ca întreg şi al Uniunii Europene. Dată fiind dimensiunea şi poziţia sa strategică, ar putea fi forţa propulsoare care consolidează regiunea. Este timpul să conştientizeze acest rol şi să facă mai mult pentru extindere decât a făcut până acum.
Conducerea din Belgrad trebuie să se dedice în mod sistematic reformei politice şi economice urgente şi cooperării cu toţi vecinii săi. Cooperarea deplină cu Tribunalul de la Haga nu este suficientă, deoarece trebuie dusă până la capăt cu succes. Serbia trebuie să îşi amelioreze cultura politică, deoarece istoria sa de până acum în acest domeniu poate sta în calea procesului de aderare. Are nevoie de transparenţă, trebuie să construiască activ un consens public cât mai larg şi trebuie să depăşească dezacordurile dintre coaliţia aflată la putere şi opoziţie în ceea ce priveşte aspecte-cheie legate de UE. Cu toate acestea, două dintre condiţiile preliminare ale unui progres mai rapid sunt libertatea şi independenţa mass-media şi eliminarea manipulării mass-media.
Geoffrey Van Orden
Doamnă preşedintă, tot ceea ce aş solicita este o mai mare onestitate în interacţiunile noastre cu Turcia şi o interpretare corectă şi justă a faptelor, mai ales în legătură cu Ciprul, unde o versiune distorsionată a istoriei recente a devenit, din păcate, versiunea acceptată.
Există o oportunitate reală între momentul prezent şi alegerile prezidenţiale din nordul Ciprului din aprilie, care ar trebui exploatată, iar aceasta este o chestiune care priveşte toate taberele. Ar trebui să ne aducem aminte întotdeauna că ciprioţii turci au aprobat planul de reunificare al Organizaţiei Naţiunilor Unite din aprilie 2004. Acesta a fost respins de sud. De asemenea, ar trebui să ne amintim promisiunea Uniunii Europene, din mai 2004, de a pune capăt izolării nordului Ciprului, promisiune care nu a fost îndeplinită niciodată. Aici, UE are o datorie morală. Mă tem că dacă tratăm în continuare în acest mod interesele turce, riscăm să pierdem un aliat-cheie într-o zonă strategică de mare importanţă şi încurajăm tendinţele greşite ale Turciei.
Desigur, mulţi dintre noi sunt profund îngrijoraţi de problemele privind migraţia. Acesta este un aspect al negocierilor noastre cu Turcia care va trebui tratat într-un mod special şi ferm.
Dacă aş avea timp, m-aş referi şi la Croaţia şi la alte ţări din sud-estul Europei care trebuie să abordeze urgent corupţia, crima organizată şi abuzul anumitor drepturi de proprietate privată înainte de aderare, în cazul Croaţiei, sau candidatura îşi poate urma cursul cu încredere.
William
Doamnă preşedintă, ţările propuse pentru a deveni membre ale UE sunt comparativ sărace. Visul lor european, pentru a-l cita pe comisar, este acela de a primi subvenţii. Acesta este miezul problemei. Ţările bogate, de exemplu Norvegia şi Elveţia, pur şi simplu nu vor să se alăture UE. Un argument relevant este faptul că Islanda, când era o ţară bogată, nu era interesată să se alăture Uniunii Europene. Acum, că este falimentară, din păcate, guvernul islandez stă la coadă pentru a adera. Falia San Andreas pentru Uniunea Europeană se află între cele şapte state membre care contribuie net foarte mult şi restul.
Această situaţie este instabilă, fragilă şi neviabilă. Credeţi că extindeţi imperiul UE prin această politică prost concepută. De fapt, îl conduceţi către haosul economic în viitor.
Francisco José Millán Mon
(ES) Doamnă preşedintă, procesul de extindere a fost un succes răsunător. Ultimul val de extindere ne-a permis să ne apropiem de acele ţări din Europa Centrală şi de Est cărora li s-a negat în mod nedrept libertatea şi prosperitatea după Al Doilea Război Mondial. În prezent, extinderea are ca obiectiv Balcanii de Vest, Turcia şi Islanda.
Aprob ideile care au fost identificate ca fiind principiile directoare ale procesului de extindere din ultimii ani. Mă refer la consolidare, condiţionalitate şi comunicare. Cu alte cuvinte, că ar trebui să ne îndeplinim obligaţiile, dar să nu facem promisiuni pripite privind viitoare extinderi.
În al doilea rând, progresul diferitelor procese de aderare este supus îndeplinirii stricte a condiţiilor. Ţările candidate trebuie să facă un efort ferm pentru a realiza reformele necesare. În al treilea rând, trebuie să facem cu toţii eforturi să comunicăm cu cetăţenii. Rezoluţia pe care urmează să o votăm mâine evidenţiază aspectul foarte important al comunicării.
În această privinţă, aş vrea să reiterez propunerea mai extinsă pe care am făcut-o cu alte ocazii, şi anume că ar fi adecvat, de asemenea, să îmbogăţim cunoştinţele tinerilor europeni despre Uniune transformând-o într-un obiect obligatoriu în curriculumul gimnaziului superior.
O altă idee relevantă inclusă in rezoluţie este capacitatea de integrare. Extinderea solicită membrilor existenţi ai Uniunii luarea anumitor măsuri. În ceea ce priveşte finanţele, de exemplu, extinderea solicită suficiente resurse financiare pentru a asigura că politicile comunitare esenţiale, precum politica agricolă comună sau politica de coeziune, nu sunt puse în pericol.
Cu aceasta voi încheia. Aş vrea să evidenţiez faptul că, după cum ştim cu toţii, Kosovo este un caz special. Din nefericire, însă, există părţi ale rezoluţiei în care acest caracter special nu este clar.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, consider că rezoluţia pe care o discutăm azi în Parlament este cu adevărat pozitivă.
Pentru a dezvolta o parte din acest subiect, consider că subiectul extinderii europene în Balcanii de Vest este şi trebuie să rămână unul dintre elementele centrale ale acţiunilor Uniunii din lunile următoare.
Aş vrea să felicit Preşedinţia suedeză şi, mai presus de toate, pe comisarul Rehn pentru munca depusă. Cu toate acestea, trebuie să ne implicăm mai mult în procesul de extindere.
Unele ţări trebuie, fără îndoială, să îşi intensifice acţiunile pe frontul juridic în ceea ce priveşte combaterea infracţionalităţii şi reformele. Totuşi, nu trebuie să scăpăm din vedere obiectivul politic, care este consolidarea democraţiei în ţările respective, astfel încât acestea să urmeze calea europeană în domeniul economic, social şi al infrastructurii.
Mă gândesc, de exemplu, la ţări precum Kosovo - şi în această privinţă sunt de acord cu amendamentul pus în discuţie de dna Lunacek în legătură cu problema romilor - deoarece aceasta este o ţară pe care nu o putem marginaliza doar pentru că cinci ţări europene nu i-au recunoscut încă independenţa.
Pentru a rezuma, avem nevoie de doza potrivită de curaj şi de o politică prudentă, care să se ridice la nivelul provocării pe care o presupune procesul extinderii pentru noi toţi.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Doamnă preşedintă, domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului, vorbesc în calitate de şef al delegaţiei în Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei şi mă voi concentra asupra acestei ţări. Aş dori să-i adresez calde mulţumiri dlui Rehn pentru curajul său. Raportul său şi unda verde pentru această ţară reprezintă un pas îndrăzneţ înainte, care a generat o forţă de impuls. În acelaşi timp, au avut loc alegeri în Grecia şi există un nou guvern la Atena, ceea ce ne oferă o situaţie şi o fereastră în care putem realiza ceva. Cu toate acestea, aş vrea să cer colegilor deputaţi să reacţioneze cu calm. Vineri are loc o întâlnire între dl Papandreou şi prim-ministrul Gruevski şi dacă aşteptările vor fi prea mari, este posibil să sporim presiunea atât de mult încât să se năruiască totul şi nu dorim să riscăm acest lucru.
Trebuie să încurajăm toate părţile să continue în relaţii de prietenie pe calea pe care s-a pornit deja. Aş vrea să mulţumesc raportorului, dl Thaler, pentru că a descris această cale atât de precis. De asemenea, aş vrea să urez prietenului meu, dl Rehn, un viitor plin de succes în cadrul Comisiei.
( Vorbitorul a fost de acord să răspundă la o întrebare în conformitate cu procedura cartonaşului albastru menţionată la articolul 149 alineatul (8))
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Doamnă preşedintă, am o întrebare pentru dl Chatzimarkakis, dacă îmi permite să o adresez. În mod evident, dna Pack nu m-a auzit când am spus că susţinem Salonicul. Aş dori să repet acest lucru aici.
Voiam să-l întreb pe dl Chatzimarkakis care consideră că sunt paşii cei mai urgenţi pe care Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei trebuie să-i facă pentru a face progrese în disputa privind numele şi pentru a se asigura că negocierile care tocmai încep au cât mai mult succes.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Doamnă preşedintă, vă mulţumesc foarte mult pentru întrebare. Cred că ambele tabere trebuie să-şi schimbe poziţia şi este clar că ambele sunt pregătite să facă un pas înainte. Acum aşteptăm o soluţie de durată. Din acest motiv, mă aştept ca problema numelui să se rezolve clar şi definitiv în cursul unei discuţii de cinci minute. Nu asta este problema.
Aplicarea numelui, aşa-numita sferă, este problema cea mai mare şi este clar că ambele părţi au nevoie de timp pentru a o rezolva. Aş vrea să văd o soluţie de durată, deoarece alternativa este o soluţie pe termen scurt, care ar putea duce la dezastru. Din acest motiv, toţi trebuie să încurajăm prieteneşte ambele tabere să găsească o soluţie pe termen lung şi o aplicare largă.
Mario Borghezio
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, trebuie să analizăm cu foarte mare atenţie premisa că extinderea va fi un factor de stabilitate.
Haideţi să ne gândim la ceea ce a spus prim-ministrul Erdogan acum câteva zile. A spus că nu s-a putut înţelege cu dl Netanyahu, dar că s-a simţit mult mai confortabil cu dl Bashir care, dacă nu greşesc, este preşedintele Sudanului, cercetat pentru că este acuzat de crime împotriva umanităţii.
Referitor la subiectul vecinilor, dacă Turcia ar adera la UE, am deveni vecini cu Iranul, Irakul şi Siria. Aceasta nu mi se pare o situaţie ideală. Ar fi mult mai bine ca Turcia să se alăture Europei într-un parteneriat privilegiat. O tendinţă destul de îngrijorătoare de dezoccidentalizare a Turciei a ajuns la un stadiu foarte avansat chiar sub ochii noştri. Nu trebuie decât să ne gândim la măsurile care afectează traiul în comun, precum piscinele separate pentru bărbaţi şi pentru femei, restricţiile impuse libertăţii de opoziţie, care ajung până la impunerea unei amenzi de 3 milioane de euro pentru transmisiile opoziţiei, şi aşa mai departe.
Cred că trebuie să mai luăm în considerare un lucru: poate că există o majoritate pentru în acest Parlament, însă majoritatea turcilor sunt împotriva aderării Turciei. Insistăm să ne extindem graniţele către Turcia când turcii înşişi nu doresc acest lucru.
Preşedintele Republicii Italiene a spus că înţelegerile trebuie respectate. Sunt de acord, însă trebuie să ne gândim că turcii sunt turci.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Doamnă preşedintă, raportul pe care îl dezbatem azi vrea să transmită un mesaj pozitiv privind perspectivele europene şi, în cele din urmă, privind aderarea ţărilor din Balcanii de Vest, Turcia şi Islanda la Uniunea Europeană. Consider că toţi cei care ne aflăm aici, în această Cameră, sau cel puţin majoritatea, suntem de acord cu acest mesaj pozitiv. În acelaşi timp, însă, trebuie să fie clar că este necesar progresul înainte de aderare. Nu este floare la ureche urmarea acestei căi. Deci este o problemă de credibilitate, pentru ca Uniunea Europeană să vadă că sunt îndeplinite prin fapte şi nu doar prin bune intenţii criteriile şi condiţiile preliminare pe care le-a stabilit. Cu alte cuvinte, este necesară adaptarea deplină pentru integrarea deplină.
În acest cadru, menţinerea relaţiilor de bună vecinătate este foarte importantă. Nu trebuie să încercăm să ne ascundem după deget. Problemele grave nerezolvate legate de relaţiile de bună vecinătate între ţările candidate şi statele membre afectează progresul către aderarea celor care doresc să devină membri ai acestei familii. Precedentul Sloveniei şi Croaţiei confirmă acest lucru. De aceea, problema nerezolvată a numelui Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei trebuie eliminată înainte, nu după începutul negocierilor pentru aderare. Motivaţia este simplă. Dacă acestei ţări îi este oferită o dată de începere a negocierilor fără ca problema să fie rezolvată, atunci guvernul său nu va mai avea niciun stimulent puternic pentru a adopta o poziţie constructivă în vederea găsirii unei soluţii reciproc acceptabile cu Grecia.
În ceea ce priveşte Turcia, regularizarea relaţiilor sale cu Republica Cipru şi oprirea survolării teritoriului grec de către aeronavele sale militare sunt doi factori importanţi în grăbirea progresului său către aderare. Vom decide care este poziţia noastră în privinţa votului de mâine având în vedere toate acestea.
Richard Howitt
Doamnă preşedintă, dezbaterea şi rezoluţia de azi oferă noului Parlament European oportunitatea să îşi manifeste din nou angajamentul faţă de continuarea extinderii Uniunii Europene, să observe evoluţiile pozitive din ţările candidate, în aproape fiecare caz individual, şi ne aminteşte că liberalizarea comerţului, consolidarea stabilităţii, îmbunătăţirea controlului graniţelor noastre şi extinderea oportunităţilor de mobilitate şi de liber schimb pentru popoarele noastre întăresc - nu slăbesc - Uniunea noastră Europeană.
Conservatorii europeni afirmă azi din nou că sunt în favoarea extinderii însă, în acelaşi timp, o exclud din documentul constitutiv al noului lor grup al cărui purtător oficial de cuvânt, care a luat cuvântul în această dezbatere, repetă că se opune Turciei, plasându-se astfel în exact aceeaşi tabără ca şi extrema dreaptă, după cum am auzit cu toţii în această după-amiază.
Cu toate acestea, exprim caldele mele mulţumiri dlui comisar Olli Rehn, al cărui simţ al umorului s-a reflectat în comentariul său recent potrivit căruia, în viitor, Direcţia Generală Extindere nu ar trebui să fie la distanţă egală faţă de Consiliu sau de Comisie, în mijlocul străzii Loi.
Îi apreciez simţul umorului şi judecata sănătoasă. Sper ca moştenirea sa să fie aderarea tuturor statelor care sunt în prezent candidate UE.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Doamnă preşedintă, a existat dintotdeauna o legătură puternică între Islanda şi Uniunea Europeană şi, în calitate de preşedinte al delegaţiei pentru relaţii cu Elveţia, Islanda, Norvegia şi cu Spaţiul Economic European, am fost foarte fericit să întâmpin delegaţia parlamentară din Islanda săptămâna trecută. Sper că se va constitui curând o comisie parlamentară mixtă şi că guvernul islandez va lua parte la negocierile cu Comisia, în urma deciziei ministerelor de afaceri externe ale Uniunii din luna iulie. Sunt sigur că liderii europeni vor da undă verde, astfel încât negocierile să înceapă între Uniune şi Islanda în cursul summit-ului din primăvara viitoare. Deoarece Islanda este membră a Spaţiului Economic European, douăzeci şi două dintre capitolele necesare au fost deja parcurse. O mare parte din muncă este deja încheiată. Sunt încrezător că celelalte capitole vor fi abordate într-o manieră pozitivă, organizată şi în spiritul prieteniei.
Krzysztof Lisek
(PL) Doamnă preşedintă, ca polonez, dar în acelaşi timp în calitate de cetăţean al Uniunii Europene de cinci ani, aş vrea să-mi exprim marea satisfacţie pentru faptul că vorbim aici într-o companie atât de ilustră, care include pe cei care sunt implicaţi îndeaproape în procesul de extindere, precum dl Rehn şi dl Bildt. Vorbim despre continuarea extinderii Uniunii Europene şi facem acest lucru în ciuda celor care spun că UE a atins limita posibilităţilor sale de dezvoltare teritorială. Singura veste bună pe care o am pentru cei care se opun continuării extinderii este că nu va exista absolut nicio extindere a UE în 2009.
Nu aş vrea să analizăm procesul de extindere al UE doar din punctul de vedere al clauzelor legale. Aş vrea să îl privim şi ca proces istoric. La urma urmei, istoria ne învaţă că Balcanii, de exemplu, au fost sursa multor conflicte în secolul XX. Au fost conflicte care s-au extins ulterior pe cuprinsul întregului continent, precum Primul Război Mondial, şi conflicte precum războiul din anii '90, care a afectat şi alte ţări, datorită migrării multor milioane de persoane. Prin urmare, integrarea statelor balcanice în Uniunea Europeană ar putea fi, în opinia mea, cea mai importantă contribuţie realizată vreodată de UE la stabilizarea şi la menţinerea păcii pe continentul nostru.
Dacă aş putea spune încă un lucru despre ceea ce a afirmat dl Bildt în legătură cu porţile deschise, aş vrea să vă rog să nu uitaţi că mai există şi alte ţări, care nu sunt menţionate în documentul de azi, care visează la statutul de membru al UE.
Emine Bozkurt
(NL) În primul rând, regret faptul că în acest moment nu putem descrie o imagine prea roz a situaţiei politice din Bosnia şi Herţegovina.
Procesul de reformă din această ţară este încă paralizat de forţele politice de acolo. Cele două entităţi nu au reuşit să dezvolte o viziune comună, drept care procesul a stagnat.
Încă o dată, aş vrea să subliniez importanţa construirii cadrului constituţional durabil care este necesar pentru ca această ţară şi instituţiile sale să funcţioneze mai eficient. Prin urmare, fac apel la liderii politici ai ambelor entităţi să lucreze în această direcţie ca punct de pornire.
Mai mult decât atât, aş vrea să evidenţiez că sunt fericită să aflu că Turcia este atât de apropiată inimilor şi raţiunii partidului colegului meu deputat Madlener, Partidul Libertăţii din Olanda. Tocmai datorită negocierilor cu Uniunea Europeană a făcut Turcia nişte paşi atât de mari înainte. Prin urmare, mă aşteptam ca Partidul Libertăţii să arate mai mult sprijin pentru procesul de negociere.
În sfârşit, aş vrea să subliniez că procesul de aderare ar trebui să fie orientat către rezultate şi că ar trebui să se ghideze nu după data aderării, ci după rezultatele obţinute. Doar o dată ce ţările candidate au îndeplinit cerinţele stabilite şi s-au calificat pentru statutul de membru deplin pot exista negocieri de aderare.
Arnaud Danjean
(FR) Doamnă preşedintă, domnule comisar, domnule ministru, aţi evidenţiat corect faptul că adoptarea Tratatului de la Lisabona ne va permite să păşim într-o nouă epocă a politicii de extindere şi trebuie să pornim în acest nou proces cu realism şi cu mintea limpede: aceasta este esenţa rezoluţiei.
Pe de o parte, un nou proces nu înseamnă că trebuie să riscăm totul pentru a ajunge la rezultatul dorit. Ar fi modul cel mai sigur de a genera neînţelegeri, chiar suspiciune în rândul publicului, şi ar fi şi cel mai bun mod de a crea idei false între ţările candidate şi de a le încuraja să se refugieze în politici retorice şi cosmetice, şi nu în politici îndreptate către reforme mai profunde. Trebuie să fim prudenţi în legătură cu paşii, condiţiile şi valorile în privinţa cărora nu putem face compromisuri şi cred mai ales în cooperarea cu Tribunalul Penal Internaţional.
Pe de altă parte, trebuie afirmat din nou, cât mai clar, că locul Balcanilor de Vest, al tuturor ţărilor din Balcanii de Vest, inclusiv al Kosovo, este într-adevăr în Uniunea Europeană şi că trebuie să le încurajăm să continue şi să îşi intensifice eforturile. Nu există nicio contradicţie între clarificarea solicitărilor, pe de o parte, şi susţinerea deplină a procesului de extindere pentru includerea Balcanilor de Vest, pe de altă parte, pentru că nu există nicio contradicţie între urmarea acestei filosofii de judecare a tuturor pe baza meritelor şi luarea de iniţiative importante pentru toate ţările din regiune, precum liberalizarea vizelor.
În sfârşit, permiteţi-mi să spun ceva despre Turcia. Înainte de a specula în privinţa oricărui rezultat viitor ipotetic al procesului de aderare al Turciei, voi spune doar că Comisia a observat, pentru al doilea an consecutiv, că nu s-a făcut niciun progres în legătură cu Protocolul de la Ankara, iar acest lucru a împiedicat deschiderea de noi capitole de negociere.
Hannes Swoboda
(DE) Doamnă preşedintă, am pierdut începutul acestei discuţii, pentru că, în calitate de raportor pentru Croaţia, am fost nevoit să raportez comisiei parlamentare mixte UE-Croaţia.
Aş vrea să profit de această ocazie pentru a-i mulţumi dlui Bildt şi dlui Rehn pentru ajutorul acordat în găsirea unei soluţii cel puţin temporare la disputa mai extinsă dintre Slovenia şi Croaţia. Acesta este un bun exemplu al modului în care cooperarea între Consiliu, Comisie şi Parlament poate ajuta ţările să îşi depăşească problemele. Şi eu mi-am adus contribuţia la garantarea faptului că tratatul a fost ratificat aproape în unanimitate, cel puţin în Croaţia.
Însă Bosnia şi Herţegovina mă îngrijorează foarte mult. Recent, am fost în Banja Luka şi Sarajevo. Este adevărat că dl Dodik a făcut nişte compromisuri şi a oferit nişte schimbări în timpul întâlnirii noastre cu care poate fi de acord. Cu toate acestea, aş vrea să tratez o idee pe care tocmai a menţionat-o dna Pack. Cum putem lua contact cu pături largi de populaţie? Există foarte mult interes în depăşirea acestei lipse a unei voci şi a contradicţiilor care caracterizează multe politici la vârf. Trebuie să reuşim într-un mod sau altul să vorbim cu oamenii direct, deoarece, contrar celor afirmate încă o dată de Contele de Dartmouth, există multe persoane în această regiune care nu sunt interesate de banii Uniunii Europene, ci care doresc să se mute dintr-o regiune a urii şi a războiului într-o uniune a păcii şi a înţelegerii. Asta înseamnă Europa. Nu doriţi să înţelegeţi şi nu veţi înţelege niciodată acest lucru. Însă oamenii din Sarajevo şi Banja Luka ştiu ce înseamnă Europa şi ei sunt cei care au nevoie de ajutorul nostru.
Bernd Posselt
(DE) Doamnă preşedintă, trebuie să aducem Croaţia în Uniunea Europeană anul viitor sau cel puţin să finalizăm negocierile pentru aderare şi să iniţiem procesul de ratificare. Timp de 20 de ani, Croaţia s-a îndreptat către integrarea în Uniunea Europeană şi către libertate. Au fost puse în calea sa obstacole artificiale şi sunt recunoscător Preşedinţiei suedeze pentru ajutorul acordat pentru îndepărtarea acestora.
Croaţia a ratificat acum acordul cu Slovenia cu o majoritate de două treimi şi trebuie să facem tot ce ne stă în putere pentru a ne asigura că şi Slovenia îşi îndeplineşte obligaţiile faţă de Uniunea Europeană. Şi data-obiectiv 2010 este importantă, deoarece aceasta este o chestiune ce ţine chiar de credibilitatea Uniunii Europene.
În ceea ce priveşte Macedonia, sper că Preşedinţia suedeză va reuşi să facă posibilă începerea negocierilor de aderare anul viitor, astfel încât să putem rezolva în cele din urmă problema bilaterală care există şi în acest caz. Sper să putem schimba textul raportului care repartizează în mod unilateral prea multe obligaţii Macedoniei şi nu destule obligaţii vecinilor săi. Toţi trebuie să îşi facă treaba, inclusiv cei din Uniunea Europeană.
Consider că este crucial pentru noi să includem întru totul Kosovo în procesul de la Salonic, iar acestea reprezintă fragmente importante din raportul Albertini. Şi această ţară are nevoie de o perspectivă europeană. Aş vrea să invit statele membre care nu au făcut deja acest lucru să recunoască Kosovo, astfel încât să nu mai avem probleme de ordin juridic sau tehnic şi Kosovo să poată juca un rol integral în procesul de integrare.
( Vorbitorul a fost de acord să răspundă la o întrebare în conformitate cu procedura cartonaşului albastru menţionată la articolul 149 alineatul (8))
Nikolaos Salavrakos
(EL) Doamnă preşedintă, am observat că dl Posselt, la fel ca alţi deputaţi, foloseşte termenul de "Macedonia” pentru FYROM. Tocmai termenul "Macedonia” este cel care generează fricţiune între Grecia, care este stat membru al Uniunii Europene, şi această ţară candidată. Aş fi foarte recunoscător dacă s-ar putea face o recomandare colegilor mei deputaţi să folosească numele real al acestei ţări.
Bernd Posselt
(DE) Doamnă preşedintă, aş vrea să răspund pe scurt citându-l pe stimatul meu coleg, dl Cohn-Bendit din Grupul Verts/ALE, care a afirmat odată în această Cameră: "Macedonia este Macedonia este Macedonia.” Sunt de exact aceeaşi opinie. Intimidarea unei ţări învecinate nu este niciodată utilă.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Doamnă preşedintă, există o singură Macedonia şi aceasta este greacă, şi de aceea aceste jocuri trebuie să înceteze. Când vorbim în această Cameră, trebuie să folosim termenii pe care i-a acceptat toată lumea, iar FYROM, ţara candidată, a fost acceptată ca "FYROM” şi nu ca "Macedonia”.
Andrey Kovatchev
(BG) În primul rând, aş vrea să îi mulţumesc dlui Albertini pentru munca depusă pentru acest raport dificil referitor la strategia de stimulare a progresului multor ţări aflate în diferite stadii ale preparativelor pentru îndeplinirea criteriilor pentru aderarea la Uniunea Europeană. Înţeleg şi susţin dorinţa dlui Albertini de a asigura claritatea absolută şi aprob extinderea Uniunii Europene în Balcanii de Vest, Islanda şi Turcia. Însă majoritatea amendamentelor propuse indică faptul că acesta este un subiect complex. După ce Tratatul de la Lisabona va intra în vigoare la 1 decembrie, trebuie să analizăm şi să sporim capacitatea de integrare a Uniunii. Vreau să sugerez Comisiei să efectueze o analiză a capacităţii de integrare a Uniunii Europene, deoarece fără sprijinul cetăţenilor noştri, Uniunea Europeană înseşi este în pericolul de a se transforma într-o cochilie goală.
De asemenea, susţin ideea potrivit căreia un stat membru nu ar trebui să impună unei ţări candidate condiţii de neîndeplinit pentru aderare. Toate problemele bilaterale trebuie rezolvate în spiritul înţelegerii europene, al împărtăşirii valorilor comune, al istoriei şi al culturii. În această privinţă, vreau să solicit comemorarea comună a evenimentelor istorice şi a eroilor din peninsula balcanică.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Doamnă preşedintă, aş vrea să vorbesc în legătură cu interesele Turciei care, în opinia mea, sunt tratate în detrimentul intereselor Republicii Cipru. Doresc să îmi exprim nemulţumirea faţă de faptul că problemele legate de Republica Cipru sunt considerate neimportante; probleme pentru care Turcia ar trebui să fie condamnată sunt folosite astăzi pentru a îmbunătăţi poziţia Turciei în vederea aderării acesteia la Uniunea Europeană. În 2006, Turcia s-a angajat să recunoască Republica Cipru, aplicând Protocolul de la Ankara şi contribuind la rezolvarea problemei Ciprului. Însă Turcia nu a făcut nimic. Dimpotrivă, discuţiile de azi sunt folosite în avantajul Turciei, fiind încununate de eforturile de a deschide capitolul energie, care, desigur, este considerat a fi un avantaj al Uniunii Europene înseşi. Totuşi, înţelegeţi probabil că Republica Cipru, fiind un stat mic, trebuie să îşi apere propriile interese şi să solicite sancţiuni împotriva Turciei, unul dintre acestea fiind, bineînţeles, împiedicarea deschiderii de noi capitole.
Franziska Keller
Doamnă preşedintă, mai întâi, grupul meu, Verzii, ar prefera să nu se stabilească o dată pentru aderarea Croaţiei. Considerăm că experienţa ne-a arătat că aceasta nu a fost o idee bună în trecut, dacă este ca această ţară să adere imediat ce sunt îndeplinite criteriile.
În al doilea rând, domnule Brok, criteriile de la Copenhaga sunt, desigur, valabile. Există; nu este nevoie să le menţionăm din nou. Noi respectăm acordurile pe care Uniunea Europeană le-a semnat referitor la aderare şi la criteriile de la Copenhaga. Scopul progreselor pentru aderare este aderarea însăşi.
Când discutăm despre Turcia, ar trebui să nu uităm şi progresul uimitor realizat în Turcia în domenii unde acum câţiva ani am crezut că nu ar fi posibil vreodată. Aceasta este reuşita clară a procesului de aderare, fapt care nu ar trebui uitat.
Marian-Jean Marinescu
Domnule Preşedinte, domnule comisar, vă rog să îmi permiteţi să vă mulţumesc pentru activitatea dumneavoastră dedicată extinderii Uniunii Europene. Uniunea Europeană a avut un impact puternic în ultimii doi ani asupra schimbării democratice şi a liberalizării economice în Balcanii de Vest. Eliminarea vizelor pentru o parte din ţările Balcanilor de Vest şi începerea negocierilor de aderare a FIROM constituie un progres de care vor beneficia şi cetăţenii europeni atât în urma cooperării judiciare şi poliţieneşti cu UE, cât şi din punct de vedere economic.
Consider că în această perioadă de criză economică procesul de extindere a Uniunii constituie o soluţie pentru revitalizarea economică în Uniunea Europeană. Nu trebuie însă să uităm consecinţele nefaste pe care le antrenează avantajele inegale oferite de Uniunea Europeană diferitelor ţări din pachetul Balcanilor de Vest. Comisia trebuie să analizeze şi includerea Moldovei în pachetul ţărilor Balcanilor de Vest, deoarece ajutorul oferit statelor vecine pentru implementarea reformelor necesare trebuie să continue în mod echilibrat. Moldova este un potenţial candidat, pregătit să se alinieze Uniunii în procesul de integrare politică şi economică.
Corina Creţu
Uniunea Europeană are azi o constituţie - Tratatul de la Lisabona - un Preşedinte şi un Înalt Reprezentant pentru Afaceri Externe şi de Securitate şi, deci, putem aborda într-o altă perspectivă noul proces de extindere care să privească ţările din Balcanii de Vest şi Islanda, dar mai ales Turcia.
Ştiu că în sânul Uniunii Europene sunt mulţi care ezită în a se angaja într-un nou proces de extindere, dar experienţa României şi Bulgariei, de pildă, arată că aderarea la Uniune a reprezentat pentru ţările noastre cel mai puternic instrument de schimbare în bine a lucrurilor.
Sigur, trebuie să privim extrem de critic procesele din toate aceste ţări care vor să adere la Uniunea Europeană, mai ales trebuie să ne axăm asupra solidităţii şi funcţionalităţii sistemelor politice democratice. Avem, însă, suficiente instrumente pentru a veghea la respectarea condiţiilor de aderare. A le oferi o perspectivă mai clară acestor ţări în privinţa aderării ar fi un element stabilizator şi un catalizator al progreselor interne în ţările candidate.
György Schöpflin
Doamnă preşedintă, sunt foarte recunoscător pentru această ocazie de a împărtăşi câteva gânduri cu domniile voastre. Extinderea a fost considerată pe bună dreptate una dintre politicile cele mai reuşite ale Uniunii Europene. Mulţi dintre noi am afirmat acest lucru în această dezbatere. Iar ideea că valorile centrale ale Europei - democraţia, drepturile omului, solidaritatea - ar trebui să cuprindă toate statele Europei a fost şi va rămâne în centrul identităţii Europei.
Europa actuală a fost construită în jurul ipotezei că, prin integrare, statele Europei vor accepta treptat o rezolvare paşnică a conflictelor, însă acest proces nu este unul lipsit de eforturi. Statele candidate trebuie să treacă printr-o transformare profundă pentru a îndeplini cerinţele aderării la UE. Procesul este voluntar, iar acest aspect ar trebui evidenţiat. Niciun stat nu este constrâns să adere, însă trebuie îndeplinite anumite condiţii pentru a adera la UE.
În acelaşi timp, tocmai datorită faptului că îndeplinirea condiţiilor solicită un efort major, statele candidate trebuie să fie încurajate să facă efortul implicat şi nu numai. Obligaţiile aferente statutului de membru al UE trebuie transferate de pe hârtie în practică. Fără implementare, procesul rămâne zadarnic.
Acesta este mesajul pe care îl transmite rezoluţia Albertini viitorilor candidaţi pentru statutul de membru al UE. UE este pregătită să accepte statele din Balcanii de Vest şi Turcia ca membri cu drepturi depline, însă depinde de acestea să respecte condiţiile pe care le-a stabilit UE.
Carl Bildt
--P--reşedinte în exerciţiu al Consiliului. - Doamnă preşedintă, permiteţi-mi să încerc să fiu succint.
Mai întâi, cu permisiunea Preşedinţiei, mă alătur acelor deputaţi care şi-au exprimat stima faţă de comisarul Rehn pentru munca depusă de-a lungul ultimilor cinci ani. S-au realizat foarte multe. Poate fi bine pentru succesorul dvs.că a mai rămas ceva de făcut, însă s-au făcut multe.
De asemenea, aş vrea să-mi exprim aprecierea pentru largul sprijin acordat politicii de extindere, manifestat în cursul acestei dezbateri de către toţi reprezentanţii principalelor facţiuni politice de aici. Cred că acesta este o sursă de putere.
(Interjecţie din partea dlui William (the Earl of) Dartmouth: "Aţi ascultat dezbaterea?”)
Chiar am ascultat dezbaterea. Nu faceţi parte dintr-unul din grupurile principale. Îmi pare rău.
Dl Severin a fost unul dintre cei care au menţionat că acesta este un proces pe care trebuie să-l ancorăm şi în inimile şi minţile oamenilor. Sunt de acord, însă ar trebui să recunoaştem, de asemenea, că acest lucru necesită competenţe politice temeinice din partea fiecăruia dintre noi. Dacă priviţi înapoi la istoria Uniunii, este uşor de observat că foarte puţin din istoria integrării europene s-a întâmplat ca urmare a unei mobilizări bruşte a opiniei publice care a cerut acest lucru.
Aproape totul a fost rezultatul unei politici vizionare, prevăzătoare, adesea dificile şi exigente, însă am câştigat apoi şi sprijinul cetăţenilor noştri pentru ceea ce facem.
Am spus că eram prim-ministru al ţării mele când am intrat în Uniunea Europeană. Am luptat într-o campanie încrâncenată pentru referendum. Am câştigat la mustaţă. Opinia publică a fost împotriva Uniunii Europene destul de mult timp. Dacă vă uitaţi la sondajele de opinie, astăzi suntem una dintre cele mai europozitive ţări din Europa. Au fost necesare competenţe politice pentru a realiza acest lucru. Aşa ceva nu se întâmplă de la sine.
Permiteţi-mi să spun, de asemenea, că atunci când abordăm zonele mai dificile ale Europei, reconcilierea nu este uşoară. Pentru aceasta sunt necesare multe dintre aceste competenţe politice şi există încă multe părţi ale Europei care au nevoie de reconciliere.
Subiectul Balcanilor de Vest a fost invocat de mai mulţi vorbitori şi pe bună dreptate. Permiteţi-mi să vă asigur că suntem conştienţi de problemele din Kosovo şi de nevoia de a le depăşi, luând în considerare şi câteva dintre problemele pe care le avem şi în interiorul Uniunii.
Subiectul Bosniei a fost tratat de câteva persoane, precum dna Pack şi dl Swoboda, şi permiteţi-mi să fac doar câteva remarci pe marginea acestuia. Am petrecut patru zile întregi anul acesta discutând cu liderii politici ai Bosniei, încercând să îi fac să meargă mai departe şi încercând să le explic pericolele rămânerii în urmă, când restul regiunii progresează. Probabil că am făcut prea mult, deoarece la urma urmelor, aşa cum a spus dl Pack, trebuie să facă acest lucru singuri. Aceasta este ţara lor, nu este ţara noastră, însă avem, de asemenea, datoria să le spunem că, dacă nu fac acest lucru, restul regiunii va merge înainte şi acest lucru nu va fi bun pentru ţara lor. Asta am încercat să facem şi, într-o anumită măsură, încă încercăm.
Procesul nostru de extindere, aşa cum au evidenţiat toţi, se bazează pe performanţă. Are nevoie de reforme. Are nevoie de reconciliere. Iar acest lucru este valabil pentru fiecare. A fost odată valabil pentru Suedia şi am reuşit. Este valabil pentru fiecare.
Cât despre domnul care era interesat în angajarea într-o dezbatere, am observat că exista o serie de domni - în principal - din extrema dreaptă, care aveau anumite rezerve în privinţa Turciei, ca să folosesc cei mai neutri termeni posibil. Dacă am înţeles bine, problema era că Turcia este prea mare, prea complicată şi prea musulmană.
Dacă citiţi articolul 49 din tratat, iar acesta trebuie să reprezinte temeiul politicilor noastre, acesta nu face excepţii pentru ţările mari, nu face excepţii pentru cazurile complicate şi nu are criterii religioase.
(Aplauze din centru stânga)
Deci aceasta este ceea ce trebuie să respectăm. Am ascultat cuvintele emoţionante despre moştenirea creştină şi acestea conţin o doză mare de adevăr. Toţi catolicii şi ortodocşii sau protestanţii şi anglicanii ar putea interpreta acest lucru în diferite moduri, însă aş fi prudent în definirea moştenirii iudaice în afara Europei. Ei nu sunt creştini, însă fac parte din Europa trecutului, a prezentului şi a viitorului, cu toate problemele din istoria noastră.
Aş afirma, de asemenea, că ar fi la fel de greşit să vorbim despre cetăţeni de religie musulmană, fie ei în interiorul statelor membre actuale, în Bosnia, în altă parte sau în Turcia, şi să îi excludem de la aplicabilitatea articolului 49 din tratat. Cred că ar fi greşit.
(Aplauze din centru stânga)
Am ascultat-o cu interes în această privinţă pe dna Koppa, care reprezenta Grecia prin comentariile legate de provocările din Balcanii de Vest şi de reconcilierea cu Turcia şi am observat paşii şi declaraţiile făcute recent de prim-ministrul Papandreou.
În sfârşit, aş vrea să abordez unul dintre subiectele mele preferate. Cineva a menţionat, aşa cum se întâmplă uneori în această dezbatere, problema capacităţii de absorbţie - faptul că pur şi simplu nu putem absorbi prea multe ţări. Nu îmi place acest cuvânt. Eu nu văd Uniunea noastră ca "absorbind” naţiuni. Nu ştiu dacă am absorbit Marea Britanie. Şi nu ştiu dacă Franţa doreşte să fie absorbită. Şi sper că Suedia nu va fi niciodată absorbită.
Eu văd că Uniunea ca pe o entitate care îmbogăţeşte ţările când aderă şi încă nu am văzut extindere care să facă Uniunea noastră mai slabă. Absolut fiecare extindere, deşi a fost dificilă, a făcut Uniunea noastră mai puternică, mai bogată, mai ambiţioasă şi eu unul nu sunt dintre cei care cred că istoria s-a sfârşit. Se aplică articolul 49.
În încheiere, unul dintre domni a afirmat că există şi alte ţări despre care nu s-a vorbit în dezbatere. Este adevărat. Articolul 49 se aplică absolut fiecărei ţari europene, inclusiv celor care încă nu au fost menţionate în dezbaterea de azi.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Doamnă preşedintă, aş vrea să vă mulţumesc pentru dezbaterea foarte aprinsă şi consistentă referitoare la extinderea UE şi la strategia noastră - acum, anul viitor şi în viitorul apropiat. Această dezbatere s-a desfăşurat în conformitate cu cele mai bune tradiţii democratice ale acestui Parlament şi sunt recunoscător pentru larga susţinere generală manifestată pentru politica noastră de extindere profesată cu atenţie.
Pe bună dreptate aţi subliniat importanţa angajamentului simultan şi paralel şi a condiţionalităţii în extinderea UE. Sunt de acord şi vreau să evidenţiez importanţa extraordinară a onestităţii şi a fermităţii în acelaşi timp.
Trebuie să fim oneşti şi să respectăm angajamentele pe care ni le-am luat faţă de ţările cuprinse în agenda noastră consolidată pentru extindere în Europa de Sud-Est, adică Balcanii de Vest şi Turcia. În acelaşi timp, putem fi la fel de oneşti pe cât suntem de fermi şi trebuie să aplicăm o condiţionalitate riguroasă în relaţia cu aceste ţări candidate şi potenţial candidate.
Acestea funcţionează numai împreună - în tandem, la unison - şi aceasta este, într-adevăr, cea mai bună reţetă pentru antrenarea reformelor şi a transformării democratice şi economice în Europa de Sud-Est. Ea este, de asemenea, cea mai bună reţetă pentru ancorarea stabilităţii în Balcanii de Vest şi pentru impulsionarea reformelor care consolidează libertăţile fundamentale în Turcia.
Consider că dna Flautre are dreptate că nu poate exista, prin definiţie, un portofoliu mai atractiv decât extinderea. Cu toate acestea, sunt o persoană cumpătată - fie că mă credeţi, fie că nu - şi cred că există anumite limite pentru atracţia şi fascinaţia pe care o poate suporta un om. Şi, aşa cum a solicitat Carl, vor rămâne lucruri de făcut şi pentru succesorul meu, pentru următoarea Comisie şi pentru acest Parlament.
În orice caz, a fost minunat să lucrez cu dvs. Împreună am lăsat ceva în urma noastră. Amintiţi-vă că extinderea UE a contribuit considerabil la întregirea şi la libertatea Europei de azi. Haideţi să lăsăm acest lucru deoparte şi să ducem la bun sfârşit munca noastră din Europa de Sud-Est.
(Aplauze)
Preşedintele
Am primit o propunere de rezoluţie prezentată în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc joi, 26 noiembrie 2009.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Băsescu  
în scris. - Consider că este foarte important ca Parlamentul European să se preocupe de evaluarea procesului de extindere. Acest proces reprezintă un succes major al Uniunii Europene ce a adus pace şi stabilitate. În acest context, trebuie să ţinem seama de faptul că ţările din Balcanii de Vest fac parte din punct de vedere geografic, cultural şi istoric din Europa. Dintre statele potenţial candidate, la care face referire rezoluţia, doresc să subliniez eforturile şi progresele concrete reuşite de Serbia. Această ţară a trecut la aplicarea unilaterală a Acordului Interimar privind Comerţul încheiat cu UE, dovedind astfel că este hotărâtă să se apropie de Uniunea Europeană, în ciuda dificultăţilor politice şi economice cu care se confruntă. Parlamentul European trebuie să încurajeze Serbia să continue drumul către UE. În acest sens, trebuie să cerem Consiliului şi Comisiei să arate deschidere şi să continue negocierile, în mod constructiv, cu aceasta ţară. Consider că evoluţia procesului de integrare în Uniunea Europeană a Serbiei nu trebuie condiţionată de recunoaşterea independenţei Kosovo.
Takis Hatzigeorgiou  
Poziţia împotriva Turciei este o chestiune foarte importantă care va fi discutată, în cadrul extinderii, la summitul-ul Consiliului European din decembrie. Susţinem integrarea deplină, având în vedere că acest obiectiv trebuie să reprezinte o forţă propulsoare pentru reformă şi pentru schimbarea politicilor referitoare la aspecte importante. Am dori să evidenţiem faptul că Turcia încă nu şi-a onorat obligaţiile contractuale către UE şi către toate statele membre. Trebuie să înceapă să-şi onoreze angajamentele imediat, în mod contrar nu va trece uşor de evaluarea din decembrie. Angajamentele în privinţa cărora va fi evaluată şi termenele sunt incluse în concluziile din decembrie 2006. Acestea includ aplicarea Protocolului adiţional, relaţiile bilaterale îmbunătăţite cu Cipru şi recunoaşterea Republicii Cipru şi o poziţie constructivă faţă de procedura pentru rezolvarea problemei Cipru. Este absurd faptul că, deşi urmăreşte integrarea şi asumarea unui rol de reglementare în zonă, Turcia continuă să încalce dreptul internaţional şi principiile care stau la baza UE, menţinând trupe de ocupaţie într-un stat membru. În sfârşit, capitolul energiei nu poate fi deschis atâta timp cât Turcia împiedică Republica Cipru să-şi exercite drepturile de suverană în spaţiul său economic exclusiv.
Cătălin Sorin Ivan  
UE este un edificiu in construcţie, iar spectrul opririi extinderii ar fi o contestare a însuşi principiului care stă la baza sa. Conform articolului 49 din Tratatul UE: "Orice stat european poate solicita să devină membru al Uniunii.” Tocmai de aceea, Strategia de extindere pentru Balcanii de Vest, Turcia şi Islanda, primeşte o atenţie sporită în cadrul acţiunilor noastre, o preocupare la care ader fără rezerve. Croaţia, Turcia şi Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei au statutul de candidate, fiind angajate în mod responsabil pe calea integrării. Islanda, Muntenegru şi Albania au depus cereri de aderare, primele două fiind în prezent evaluate de către Comisie. Fără îndoială, încă există probleme, precum corupţia şi criminalitatea sau libertatea mass-media. Un impuls semnificativ în acest proces îl constituie introducerea regimului fără vize în Serbia, Muntenegru şi Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei începând cu 19 decembrie. Totuşi, vreau să atrag atenţia asupra faptului că atunci când discutăm despre extindere, trebuie să privim şi înspre Republica Moldova, care se află acum într-o perioadă politică crucială pentru angajarea pe calea democraţiei şi a aderării la UE. În acest sens, trebuie să susţinem implementarea obiectivelor Strategiei Europene pentru RM 2007-2013, pentru a obţine rezultatele dorite de ambele părţi.
Tunne Kelam  
în scris. - Aş vrea să fac trei observaţii. În primul rând, mă bucur că ministrul pentru afaceri externe Carl Bildt a evidenţiat mesajul cel mai important al rezoluţiei Albertini - faptul că UE rămâne puternic angajată faţă de politica de extindere şi că o consideră ca fiind una dintre politicile cele mai reuşite ale UE. Acest lucru se datorează foarte mult activităţii excelente a dlui comisar Rehn. Al doilea mesaj important este acela că statul de drept este considerat principiul cheie al progresului democratic şi una dintre condiţiile principale pentru viitoarele aderări. De asemenea, ar trebui să fim clari în ceea ce priveşte relevanţa criteriilor de la Copenhaga. A treia observaţie: Sugerez cu fermitate ca deschiderea negocierilor pentru aderare cu Macedonia să fie decisă de Consiliul European din decembrie, în conformitate cu recomandarea Comisiei.
Petru Constantin Luhan  
în scris. - Islanda este deja un partener activ şi cu tradiţie în procesul de integrare europeană mai larg. Islanda cooperează îndeaproape cu statele membre ale UE în calitate de membră fondatoare a NATO, membră a Consiliului Europei, a EFTA, a OSCE şi a Cooperării Schengen. De asemenea, s-a estimat că Islanda a adoptat deja cca 60% din vastul acquis comunitar. Din acest punct de vedere, obţinerea statutului de membru al UE de către Islanda este un pas logic.
Din punctul meu de vedere, Islanda a avut dintotdeauna o vocaţie europeană, iar aderarea Islandei va fi un câştig de ambele părţi. Deja învăţăm din experienţa Islandei în ceea ce priveşte gestionarea durabilă a resurselor piscicole, utilizarea energiei geotermale şi măsurile pentru combaterea schimbărilor climatice. Islanda şi-a dovedit fermitatea în legătură cu aderarea la Uniune prin prezentarea răspunsurilor la chestionarul Comisiei cu mult înainte de termenul limită şi aştept cu nerăbdare evaluarea care urmează a fi efectuată la summitul-ul de la jumătatea lunii decembrie. Dacă toate condiţiile sunt îndeplinite şi este respectat principiul propriilor merite, sper că aderarea Islandei va putea avea loc odată cu cea a Croaţiei.
Andreas Mölzer  
în scris.- (DE) Este necesară o abordare diferenţiată a strategiei de extindere. În timp ce Islanda este o ţară europeană pregătită pentru a fi membră a UE, statele balcanice sunt departe de a fi pregătite, cu excepţia Croaţiei. Problemele nerezolvate sunt dificil de abordat după aderare şi rămân nerezolvate ani de zile. Deci nu trebuie să existe niciun dubiu în privinţa pregătirii statelor balcanice pentru aderare, iar salariile şi condiţiile de trai trebuie să corespundă mediei europene. Ani la rând, rapoartele referitoare la progresul Turciei au cuprins o lungă listă de probleme. Dacă Turcia ar fi fost un automobil, nu ar fi trecut de mult revizia tehnică periodică. Este adevărat că această ţară nu face parte din Europa nici din punct de vedere geografic, nici din punct de vedere spiritual sau cultural. Acest lucru reiese cu claritate din continua sa lipsă de respect pentru drepturile omului şi pentru libertatea de expresie, pe care planul pentru curzi nu le poate deghiza, şi din problema Ciprului. Totuşi, poate că şi UE doreşte să se abată de la standardele sale privind drepturile omului. Doar aşa poate fi explicată obedienţa sa faţă de decretele Beneš. Turcia se consideră puterea supremă a popoarelor turcice. Drept urmare, problemele UE s-ar înmulţi doar după aderarea Turciei, după cum a reieşit în mod clar şi repetat din acţiunile sale. Aspectele pozitive, precum îmbunătăţirea securităţii energetice, se pot obţine şi prin intermediul unui parteneriat privilegiat. Este timpul să începem să vorbim sincer şi clar.
Csaba Sándor Tabajdi  
în scris. - (HU) În calitate de deputat din Ungaria, o ţară vecină regiunii Balcanilor de Vest, susţin din toată inima ambiţiile ţărilor din Balcanii de Vest de a adera la UE. Un pas important în această regiune a fost iniţiativa implementată de Comisia Europeană prin care se va elimina necesitatea vizei pentru Serbia, Macedonia şi Muntenegru începând cu 1 ianuarie 2010. Cu toate acestea, propunerea Parlamentului European, care ar elimina obligativitatea vizei chiar de la 19 decembrie ar avea o semnificaţie simbolică şi ar oferi, de asemenea, avantaje practice.
Uniunea Europeană nu ar putea oferi un dar de Crăciun mai frumos decât posibilitatea de a călători fără viză pentru ungurii care trăiesc în Voivodina din Serbia, care au numeroase legături cu Ungaria, aducând beneficii familiilor şi prietenilor care trăiesc de ambele părţi ale graniţei. Sunt încrezător că statele membre îşi vor da binecuvântarea pentru această decizie chiar luna aceasta.
Exonerarea de obligativitatea deţinerii vizei este un răspuns pozitiv la eforturile sincere ale ţărilor din Balcanii de Vest în direcţia integrării europene. În ultimul timp, Serbia a făcut progrese foarte importante. Chiar şi raportul emis recent de Comisie susţine că noul guvern al prim-ministrului Mirko Cvetković şi-a asumat cu succes lupta împotriva corupţiei, ca să nu mai vorbim de realizările extrem de importante din domeniul drepturilor minorităţilor. Parlamentul sârb a adoptat o lege privind consiliile naţionale. În scopul încurajării discuţiilor preliminare, se va lua o decizie privind statutul Voivodinei în faţa parlamentului sârb săptămâna viitoare. Pe lângă mulţimea de evoluţii pozitive, trebuie să se facă în continuare eforturi pentru eradicarea completă a crimelor violente cu componentă etnică şi incidenţei din ce în ce mai mari a bătăilor aplicate ungurilor din Voivodina.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Aş vrea să-i mulţumesc dlui Albertini pentru rezoluţia referitoare la strategia de extindere a Comisiei Europene. Desigur, sunt de acord că ţările candidate trebuie să continue procesul de reformă. Eforturile ar trebui să se concentreze asupra asigurării statului de drept şi a tratamentului egal al minorităţilor etnice, cât şi asupra luptei împotriva corupţiei şi crimei organizate. Evaluarea situaţiei politice din Turcia, inclusiv a reformelor care au fost planificate sau realizate, reiterează evaluarea Comisiei cuprinsă în raportul periodic. Progresul este evident în zona îndeplinirii criteriilor politice de la Copenhaga, însă, din nefericire, mai rămân multe de făcut în ceea ce priveşte categoria largă a libertăţilor cetăţenilor. Totuşi, cea mai importantă dintre toate acestea este rezolvarea bilaterală a disputelor prin implicarea părţilor. Acestea nu ar trebui să reprezinte în sine obstacole în calea aderării, însă UE ar trebui să insiste pentru rezolvarea acestora înainte de aderare. Parlamentul European ar trebui să fie un observator obiectiv, pentru că ne-am dori ca negocierile să se termine cu un acord, ceea ce ar facilita aderarea Turciei la UE. În calitate de cetăţean al Poloniei, ţară care a aderat la Uniunea Europeană în 2004, ştiu că strategia de extindere reprezintă unul dintre domeniile cele mai eficiente ale politicii UE. Este crucial să onorăm angajamentele pe care ni le-am luat, iar acest lucru este valabil şi pentru Uniunea Europeană. Obiectivul negocierilor pentru aderare este obţinerea statutului de membru cu drepturi depline şi, prin urmare, îndeplinirea unor condiţil dure, dar clare ar trebui să fie un criteriu preliminar fundamental pentru atingerea acestui obiectiv. Acest lucru este valabil pentru toate statele, inclusiv pentru Turcia.
Dominique Vlasto  
Rezoluţia noastră referitoare la viitoarele extinderi trebuie să reflecte opinia majoritară în Europa. Trebuie să evităm repetarea greşelilor din trecut şi să construim Europa împreună cu popoarele acesteia. Deciziile care urmează a fi luate sunt încărcate de angajamente, trebuie să fie pregătite bine şi explicate bine, astfel încât majoritatea cetăţenilor europeni să le poată susţine. Parlamentul nostru, care reprezintă aceşti cetăţeni, trebuie să fie extrem de vigilent în această privinţă.
Graba ar fi cea mai rea politică posibilă şi ne-ar putea duce înapoi la instabilitate instituţională, chiar dacă Uniunea Europeană aproape a depăşit-o odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Astăzi trebuie să punem la încercare noul mecanism instituţional care rezultă din Tratatul de la Lisabona, să construim o Europă politică şi să consolidăm politicile dorite de cetăţenii noştri în ceea ce priveşte ocuparea forţei de muncă, revenirea economică, lupta împotriva schimbărilor climatice, securitatea energetică şi apărarea comună.
Ar trebui să nu inversăm ordinea priorităţilor, ci să sporim consecvenţa şi eficienţa politicilor comunitare înainte să ne gândim la noi valuri de extindere a UE. În ultimul rând, sunt încă împotriva aderării Turciei la Uniunea Europeană şi continui să sper la un parteneriat privilegiat cu această ţară în cadrul Uniunii pentru Mediterana.
