

Puhemies.
   Haluan toivottaa tämänpäiväisen istunnon aluksi omasta ja kaikkien Euroopan parlamentin jäsenten puolesta lämpimästi tervetulleeksi Alexander Milinkevichin, demokraattisen opposition johtajan ja Valko-Venäjän presidenttiehdokkaan.
Arvoisa herra Milinkevich, uskalsitte osallistua yhdistyneen opposition johtajana Valko-Venäjän äskettäisiin presidentinvaaleihin, joita Euroopan parlamentti ei pitänyt missään nimessä demokraattisina. Ihailemme rohkeuttanne ja sinnikkyyttänne, joita osoititte sekä vaalikampanjan aikana että sen jälkeen. Haluankin ilmaista parlamentin täyden tuen teille, maanmiehillenne ja maallenne.
Eurooppa ei saavuta täyttä demokratiaa, ennen kuin Valko-Venäjä on vapaa maa.
Voitte olla varma, että Euroopan parlamentti jatkaa ihmisoikeuksien ja demokratian tukemista maassanne.
Näette osan parlamentin jäsenistä pukeneen ylleen värikkään huivin osoituksena tuestamme. Haluankin kertoa, että vastikään kannattamamme ja nyt voimaan astuneen uudistuksen ansiosta puhemies voi sallia tällaisten ulkoisten tunnusmerkkien käytön. Aiemmin puhemiehen olisi työjärjestyksen mukaan pitänyt pyytää symbolien poistamista. Meidän onkin syytä iloita työjärjestyksen uudistuksesta. Huomaatte, että puheenjohtajavaltion aloitteet ovat toisinaan myönteisiä. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana rahoitusnäkymiä koskevien neuvottelujen vaihe. Tähän liittyen haluan lyhyesti mainita parlamentille, että jäsen Lewandowskin johtama neuvotteluryhmä pääsi aiheesta sopimukseen komission ja neuvoston edustajien kanssa.
Parlamentti oli, kuten tiedätte, ehdottanut määrällisiä ja laadullisia tavoitteita rahoitusnäkymiin. Nämä koskivat yhtäältä käytettävissä olevien varojen lisäystä, toisaalta talousarvion nykyistä parempaa rakennetta ja toteuttamistapoja.
Neuvoston joulukuiseen kantaan nähden enimmäismäärä on noussut neljällä miljardilla eurolla uutta rahaa, joka lisätään tiettyjen, tuntuvasti tukea menettäneiden ohjelmien varoihin. Näitä ovat erityisesti Erasmus, elinikäisen oppimisen ohjelmat, innovaatiot sekä pienille ja keskisuurille yrityksille annettava apu.
Mainittujen lisäresurssien päälle tulee Euroopan investointipankin varausten kasvu 2,5 miljardilla eurolla. Tällä määrällä on tarkoitus rahoittaa ohjelmia, jotka edistävät tutkimusta ja kehittämistä, liikenneverkkoja sekä pienille yrityksille maksettavaa apua.
Joustoväline pitää sisällään saman summan kuin nykyjaksolla, 200 miljoonaa euroa vuodessa. Siihen sisältyy kuitenkin mahdollisuus siirtää käyttämättömiä varoja kahdelle seuraavalle varainhoitovuodelle.
Tässä oli eilisen sopimuksen sisältö tiivistettynä. Olen varma, että esittelijämme, jäsen Böge, pystyy kertomaan sopimuksesta kattavammin. Poliittiset ryhmät saavat esittää arvionsa sopimuksesta keskustelussa. 
Reimer Böge (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, myönnän avoimesti, etten ole lopputulokseen tyytyväinen. Jos katsotte väliaikaisen valiokunnan yksityiskohtaista analyysia laajentuneen EU:n rahoitusnäkymistä, huomaatte, että tämäkin tulos jättää ulkopuolelle joitakin sellaisia asioita, joita tarvitsisimme kiireellisesti eurooppalaisen lisäarvon saavuttamiseksi. Samalla se merkitsee, että toiset seikat vaativat lisää työtä tulevien seitsemän vuoden aikana.
Haluan silti todeta, että vallitsevissa oloissa kaikki työhön osallistuneet venyivät odotuksiin nähden äärirajoilleen tavoitteenaan aikaansaada pitkäaikainen ratkaisu rahoitusnäkymistä ja toimielinten välinen sopimus. Puhemies osui varsin oikeaan huomauttaessaan, että parlamentin huoli ei koske vain lukuja: olemme kiinnostuneita myös sopimuksen laatunäkökohdista, eurooppalaisen budjettipolitiikan uudistuksen käynnistämisestä, uusista rahoitusvälineistä, koko menettelyyn liittyvän byrokratian vähentämisestä, ulkopolitiikan välineitä koskevien oikeuksiemme takaamisesta sekä siitä, millainen rooli meille lankeaa mahdollisessa vuosien 2008–2009 uudelleentarkastelussa.
Olemme siis työstäneet läpi – toimielinten välisen sopimuksen määräämissä rajoissa sekä yhteisten ja yksipuolisten julkilausumien muodossa – koko laadullisten osatekijöiden ja uudistushankkeiden paketin. Koemme tehneemme työn riittävän hyvin. Omaksumamme kanta merkitsee joka tapauksessa ja kaikilta osin edistysaskelta laadullisesti paremman eurooppalaisen budjettipolitiikan suuntaan.
Parlamentti tuntee ohjelmat yksityiskohtaisesti – olemmehan analysoineet niitä perusteellisemmin kuin neuvosto koskaan – ja niinpä suhtaudumme sovittuihin määriin ehdottomana kipukynnyksenä. Jos kuitenkin onnistumme esimerkiksi elinikäisen oppimisen alalla tai kasvua ja työpaikkojen luomista koskevan kilpailukyvyn alalla kokonaisuudessaan saamaan 2,1 miljardia euroa 40 000 uuden opiskelijan vaihto-ohjelmiin Euroopan rajojen sisällä, sitoutumisemme EU:n lisäarvoon on maksanut itsensä takaisin.
Haluan ilmaista kiitokseni koko jäsen Lewandowskin johtamalle neuvotteluryhmälle, jäsen Walterille ja jäsen Mulderille heidän erinomaisesta yhteistyöstään sekä ryhmien koordinaattoreille. Saavutimme tämän tuloksen ainoastaan siksi, että teimme paljon työtä yli puolueryhmärajojen tiiviinä ja määrätietoisena neuvotteluryhmänä. Olen siitä lämpimästi kiitollinen.
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, minulla on ilo olla täällä tänään jakamassa kanssanne tyytyväisyyteni sopimukseen, jonka Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission neuvottelijat saivat aikaan vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymistä. Haluan erityisesti onnitella jäsen Bögeä, jäsen Lewandowskia, jäsen Mulderia ja jäsen Walteria heidän hienosta työstään, jonka olosuhteiden tiedän olleen erittäin vaikeat. Haluan kiittää myös liittokansleri Schüsseliä ja hänen valtiovarainministeriään väsymättömistä ponnisteluista sopimuksen hyväksi. Olen seurannut neuvotteluja erittäin tiiviisti varmana siitä, että pääsemme hyvään sopuun. Voin olla ylpeä komission, erityisesti komission jäsenen Grybauskaitėn, roolista erittäin vaikeissa neuvotteluissa. Uskon vakaasti, että neuvottelujen tulos on paljon Eurooppa-neuvostossa aikaan saatua sopimusta parempi.
Tietäen, kuinka vaikeaa on alkujaankin ollut päästä tähän pisteeseen, voin rehellisesti sanoa, että kyseessä on menestys. Sopimus on hyvä uutinen Euroopan unionille, koska se merkitsee, että meillä on nyt käytettävissämme varat, joita tarvitsemme seuraavina seitsemänä vuotena unionin kehittämistä koskevien tavoitteidemme toteuttamiseksi. Meillä on nyt selkeä rahoituskehys, jolla voimme vauhdittaa vuonna 2004 liittyneiden kymmenen uuden jäsenvaltion sekä kahden jäsenyyttä vielä odottavan valtion kehitystä.
Olen erityisen iloinen siitä, että olemme saamassa lisärahoitusta uuteen Lissabonin toimintaohjelmaan suoraan liittyviin ohjelmiin: tutkimukseen, elinikäiseen oppimiseen, Euroopan laajuisiin verkkoihin, kilpailukykyyn ja innovaatioihin. Seuraavina seitsemänä vuonna lähes 50 miljardia euroa voidaan käyttää eurooppalaisten tutkimushankkeiden tukemiseen. Lisäksi sopimus sisältää ensi kertaa yhteisiä toimia Euroopan investointipankin kanssa. Investointipankin rahoitus vauhdittaa julkisia ja yksityisiä sijoituksia tutkimukseen ja teknologian kehittämiseen, Euroopan laajuisiin verkkoihin sekä pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Rahoitusta lisätään merkittävästi myös tärkeälle oikeus- ja sisäasioiden alalle.
Kuten muistatte kirjeistäni neuvoston puheenjohtajalle sekä eräistä julkilausumistani täällä parlamentissa, toinen painopistealueeni on ollut lisärahoituksen varmistaminen kansalaisia lähellä oleville ohjelmille, kuten kulttuurille, nuorisolle, terveydelle ja kuluttajansuojalle. Tämä tavoite on nyt saavutettu. Se ei olisi ollut mahdollista, ellemme olisi tehneet yhteistyötä rahoituksen lisäämiseksi Eurooppa-neuvostossa aikaansaadun sopimuksen jälkeen. Olen pannut merkille jäsen Bögen tästä aiheesta juuri tekemät huomiot.
Myös ulkoisiin toimiin tarkoitetut varat lisääntyvät, mikä antaa meille mahdollisuuden jatkaa eurooppalaisten arvojen edistämistä maailmassa. Sopimuksen ansiosta meidän on mahdollista vahvistaa merkittävästi unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Neuvottelijoiden aikaansaama sopimus edellyttää nyt parlamentin ja neuvoston hyväksyntää. Toivomme, että tämä sujuu lisäviivytyksittä. Olemme tehneet lujasti töitä myös varmistaaksemme, että EU:n tuleva talousarvio pohjautuu moitteettoman varainhoidon periaatteisiin. Lisäksi panen huolellisesti merkille sen, mitä jäsen Böge juuri sanoi: kyse ei ole vain luvuista. Määrät ovat kyllä kasvaneet, mutta kyse ei ole vain niistä. Kyse on avoimuudesta, vastuuvelvollisuudesta, menojen luonteesta sekä yhteistyömme – parlamentin, neuvoston ja komission yhteistyön – laadusta.
On oikeutettua sanoa, että parlamentin rooli prosessissa on vahvistunut ja että sille lankeaa tärkeä osa myös rahoitusnäkymien tarkistamisessa, joka on yksi tulevien vuosien tärkeimmistä painopisteistä. Voin vakuuttaa teille tänään jotakin, mitä olen sanonut jo monesti: neuvosto on, kuten tiedätte, pyytänyt komissiolta ehdotuksen rahoitusnäkymien tulevaisuutta koskevasta "tarkistuslausekkeesta", ja haluamme tehdä tässä asiassa parlamentin kanssa mahdollisimman tiivistä yhteistyötä.
Tiedän, että sopimuksen aikaansaaminen oli vaikeaa. Tiedän, että kaikki eivät ole tyytyväisiä ja että kukaan ei ole täydellisen tyytyväinen – ei edes komissio. Sopimus oli kuitenkin jälleen kerran osoitus sitoutumisestamme ja kumppanuushengestämme, ja siksi haluan onnitella lämpimästi kaikkia neuvottelijoita. Mielestäni meidän on iloittava tästä saavutuksesta ja siirryttävä sitten nopeasti hyödyntämään sopimuksen synnyttämää tahtotilaa nopeuttaaksemme ja viedäksemme päätökseen lainsäädäntömenettelyn, joka on välttämätön kaikkien ohjelmien käynnistämiseksi ensi vuodesta lukien. Meillä ei ole enää aikaa hukattavaksi.
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, tie tähän on ollut pitkä ja vaikea, ja ilman Euroopan parlamenttia emme olisi nykytilanteessa. Kehotan meitä kaikkia unohtamaan pelkän kansallisen edun ajattelemisen – tai sen, minkä luulemme edustavan kansallista etua – ja pohtimaan yhteisön etua, Euroopan unionin etua, yhteisen Eurooppamme etua. Jos tätä ei olisi pidetty mielessä, emme olisi koskaan päässeet tulokseen, jolle vastaamme nyt "kyllä, mutta". Kuten jäsen Böge aivan oikein totesi, emme tietenkään ole sataprosenttisen tyytyväisiä. Tiedämme kuitenkin, ettei enempää olisi voitu saavuttaa. Haluan kiittää parlamentin jäseniä – työryhmää johtanutta jäsen Lewandowskia, jäsen Bögeä, jäsen Walteria ja jäsen Mulderia – heidän vakuuttavasta panoksestaan. Voimme olla ylpeitä neuvotteluryhmästämme, joka saavutti tämän lopputuloksen.
Olemme tärkeässä vastuussa Euroopan unionille, eikä tuo vastuu liity vähimmässäkään määrin rahaan. Päinvastoin, kyse on demokratiasta, parlamentarismista ja avoimuudesta. Kyse on kansalaisten luottamuksen voittamisesta Euroopan hyväksi niin, että luomamme Eurooppa tuntuu riittävän vakuuttavalta. Tämän vuoksi haluamme kansalliset viranomaiset jakamaan vastuun unionin varojen käyttämisestä kansallisiin tarkoituksiin, jotta rahat käytetään oikein. Alijäämistä ei pidä aina syyttää unionia, vaan kansallisten viranomaisten on omaksuttava osansa vastuusta.
Pidämme kiinni vaatimuksestamme, että Euroopan parlamentille on annettava sananvaltaa ja vastuuta unionin menoista vuosina 2008–2009. Saanen sanoa niin painokkaasti kuin vain osaan, että viime viikkoina ja kuukausina näkemämme tinkiminen ei saa toistua. Tämän on oltava viimeinen kerta, kun neuvottelumme osoittivat näin suurta vakaumuksen puutetta. Olen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan kanssa vahvasti samaa mieltä siitä, että meidän on pohdittava keinoja löytää Euroopan unionille omat tulonlähteet. Niiden tarkoituksena ei olisi aiheuttaa kansalaisille lisätaakkaa, vaan antaa EU:n käyttöön riittävät varat. Toimikaamme yhdessä tämän tavoitteen hyväksi.
Martin Schulz,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, sopimus on vähemmän kuin halusimme, enemmän kuin monet meistä odottivat ja osoitus järjen voitosta. Toimielinten väliseen sopimukseen sisältyy useita seikkoja, joille annan erityistä painoarvoa. Ensimmäinen on tarkistuslauseke. Vuosina 2008–2009 käymme läpi kaikki summat uudelleen. Niiden, jotka nyt ovat tyytymättömiä – siis niiden, jotka ovat kaikkeen tyytymättömiä – pitäisi ymmärtää, että kyseessä on EU:n talousarvion muutoksesta käynnistyneen prosessin osa, ensimmäinen askel. Komissio on luvannut laatia ehdotuksia seuraaviksi välttämättömiksi askeliksi, jotka on määrä ottaa vuosina 2008–2009 tarkistuslausekeasiassa.
Toimielimet ovat sopineet nykyistä paremmasta varainhoidosta, mikä on erittäin tärkeää. On olennaista, että käytössämme olevat varat käytetään tehokkaasti. Toisillemme annettujen lupausten ja tekemiemme sopimusten soveltaminen käytäntöön on itse asiassa iso harppaus eteenpäin.
Olemme ottaneet toisenkin merkittävän askeleen, ja se liittyy vaatimukseen, jonka mukaan jäsenmaiden pitää nyt tuottaa omat tosittein varustetut raporttinsa varojen käytöstä. Kuten jäsen Poettering juuri totesi, sanomme näin hyvästit asenteelle, jonka mukaan "menestys on kansallista mutta epäonnistuminen pesii Brysselissä". Jäsenvaltioiden on nyt selvitettävä, kuinka ne ja niiden viranomaiset ovat todella käyttäneet rahat. Tästä varsin olennaisesta seikasta on nyt sovittu.
Lisäksi osoittautui mahdolliseksi saada lisärahaa. Siksi haluan käyttää tilaisuuden lausua seuraavaa: kiitos, jäsen Böge, kiitos, jäsen Mulder, kiitos, jäsen Lewandowski. Haluan myös omasta ja ryhmäni puolesta kiittää jäsen Walteria, joka – kuten me kollegat voimme todistaa – hieroi loppuvaiheessa tiukasti kauppaa ryhmämme puolesta. Hän on kotoisin Moseljoen laaksosta ja tottunut tulviin. Aina vesien noustessa lakikorkeuteensa Ralf on parhaimmillaan, siispä lämpimät kiitokset hänelle.
Lopuksi haluan sanoa jotakin, mitä ette kuule minun kovin usein sanovan: haluan kiittää komissiota rakentavasta yhteistyöstä tässä neuvotteluvaiheessa. Haluan myös kiittää neuvoston puheenjohtajaa, liittokansleri Schüsseliä, jolla, kuten tiedämme, on vielä valtavasti työtä jäljellä. Hän on kuitenkin toiminut niin rakentavasti neuvotteluissa, että voi luottaa tukeemme käännyttäessään niitä neuvoston niskoittelijoita, joita hän ei ole vielä voittanut puolelleen. Kaikkiaan eilinen oli mielestäni hieno päivä.
Graham Watson,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää myös liberaalidemokraattien puolesta jäsen Bögeä ja hänen neuvotteluryhmäänsä – kollegoitamme Mulderia, Walteria ja Lewandowskia – sekä puheenjohtajavaltio Itävaltaa saavutetusta sopimuksesta. Toivon, että sopimus tyydyttää ryhmääni, muita parlamentin jäseniä, neuvostoa ja komissiota ja saa niiltä hyväksynnän.
En yritä teeskennellä, että ryhmäni olisi tyytyväinen lopputulokseen. Koemme, ettemme anna riittävästi rahaa tutkimukseen ja kehittämiseen, joita unioni tarvitsee Galileo-ohjelmaan, Euroopan laajuisiin verkkoihin ja elinikäiseen oppimiseen – kaikkiin niihin asioihin, joita meidän pitäisi rahoittaa riittävästi vakuuttaaksemme kansalaiset unionin tuomasta lisäarvosta.
Tiedämme, että eräiden jäsenvaltioiden pääkaupungeissa pidetään muodikkaana kaataa kylmää vettä yhteisten pyrkimysten niskaan. Kehitys alkoi kaksi vuotta sitten kuuden valtion ja hallituksen päämiehen Romano Prodille osoittamasta kirjeestä, jossa esitettiin budjetin pienentämistä yhteen prosenttiin bruttokansantulosta – siis politiikkaa, joka rapauttaisi syvästi unionia. Unionin keskeisin voima ei enää kumpuakaan sisäisestä näkemyksellisestä johtajuudesta, vaan rajojemme ulkopuolisesta kehityksestä. Toivon, että jäsenvaltiot hyödyntävät hyväksymänsä EU:n rahoituksen uudelleentarkastelun ja pohtivat siten uudestaan, kuinka unionille voitaisiin antaa sen tarvitsemat varat.
Ryhmämme toivoo myös, että etenemme neuvoston ehdotuksen mukaan kohti kunnollista tarkastuslausumaa, jotta tilintarkastajat voisivat vihdoin hyväksyä unionin tilit. Tämä on nähdäksemme vähimmäistavoite kansalaisten luottamuksen palauttamiseksi.
Monica Frassoni,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, ette ylläty kuullessanne, että ryhmäni ei ole erityisen tyytyväinen saavutettuun sopimukseen. Emme ole myöskään erityisen vakuuttuneita siitä, etteikö enempää olisi voitu saavuttaa.
Toisin kuin te, puheenjohtaja Barroso, en katso sopimuksen pystyvän takaamaan meille tavoitteitamme vastaavaa rahoitusta, ja minun on myönnettävä, että yllätyin lausumastanne. Mielestäni perusongelma on sama kuin ennenkin, eli jäsenvaltiot eivät halua rahoittaa Euroopan unionin välttämättömiä ohjelmia. Tämä vaikuttaa minusta poliittiselta ongelmalta, johon meidän on vastattava tulevina vuosina.
Myös minä haluan kiittää neuvotteluryhmää, joka muuten sattui koostumaan vain miehistä, sekä vaikeaan työhön osallistunutta joukkoa, joka sattui koostumaan pelkästään ryhmäni naisista. Rahoitusnäkymät ovat yhä rakenteeltaan konservatiiviset, eivätkä niiden tavoitteena taatusti ole uudistukset. Maaseudun kehittämiseltä on leikattu 20 miljardia euroa, ja Natura 2000:n kaltaisilta kunnianhimoisilta hankkeilta puuttuu yhä rahoitus.
Eurooppa-neuvosto on ilmoittanut, että rahoitusnäkymiin sisällytetään tarkistuslauseke, mutta se on kieltäytynyt ottamasta lauseketta sopimukseen. Niinpä emme oikeastaan tiedä, kuinka lauseke toteutuu. Lisäksi haluaisin komission kertovan – toivon komission jäsenten nyt kuuntelevan – ovatko sen aikeet parantaa ulkoisiin ohjelmiin liittyvää päätöksentekojärjestelmää aitoja, sillä asiasta vallitsee vastakkaisia mielipiteitä. Haluaisin, että asia selvitetään minulle.
Lopuksi haluan osoittaa muutaman sanan puheenjohtaja Schüsselille. Olette usein puhunut meille tärkeistä asioista, kuten eurooppalaisesta verosta ja omien varojen järjestelmästä. Mielestäni nämä aiheet on ehdottomasti pidettävä esillä, sillä keskustellessamme tänään tästä täysin epäonnistuneesta sopimuksesta koen, ettemme voi saavuttaa todellista kansalaisille näkyvää edistystä vuoteen 2013 mennessä. Sopimuksesta olisi voinut tulla huomattavasti parempi, jos neuvosto olisi niin halunnut. 
Francis Wurtz,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat Schüssel ja Barroso, ryhmäni ei ole koskaan puoltanut järjetöntä talousarvion paisuttamista. Emme myöskään usko, että talousarvio olisi ainoa unionin käytettävissä oleva väline, kun puhutaan terveen kasvun ja tasapainoisen kehityksen edistämisestä. Siten olisi tuskin suureksi avuksi, jos Euroopan keskuspankki ottaisi tässä asiassa erilaisen roolin kuin nykyisin. Talousarvio on joka tapauksessa aina poliittisen tahdon osoitus. Meidän ei ole järkeä vaalia yleviä tavoitteita, jos hylkäämme varat, joita niiden toteuttamiseksi tarvitaan.
Tämä pitää erityisen hyvin paikkansa laajentumisasiassa. Kaikki tiesivät jo ennen hankkeen alkamista, että laajentumisesta syntyisi oikeutettuja kuluja, erityisesti rakennerahastojen ja koheesiorahaston osalta. Sen vuoksi jo parlamentin alkuperäiset vaatimukset ja Bögen mietintö näyttivät mielestämme jäävän kauas niistä rahoitustarpeista, joita tehdyt sitoumukset edellyttivät. Yhdyimmekin parlamentin päätökseen hylätä Eurooppa-neuvoston viime joulukuussa ehdottama alennusmyyntikompromissi.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, olitte tuolloin oikeassa huomauttaessanne, että tällaiset rahoitusnäkymät sisältäisivät voimakkaasti vaikuttavia leikkauksia. Olitte oikeassa myös vaatiessanne varoja koulutukselle, tutkimukselle, Euroopan laajuisille verkoille, yhteistyölle ja niin edelleen. Näiden tavoitteiden näkökulmasta neuvottelijoidemme vaatima 1,5 prosentin lisäys oli äärimmäisen vaatimaton: 1,5 prosenttia siitä 1,04 prosentista, joka kerätään unionin bruttokansantulosta. Neuvoston mielestä tämä oli kuitenkin kolminkertaisesti liikaa. Ryhmäni katsoo näissä oloissa, että uskottavuutemme ehtona on irtisanoutuminen tästä farssista ja siten oman vastuumme kantaminen. 
Wojciech Roszkowski,
   . Arvoisa puhemies, kuullessani eilen juuri ennen puoltayötä, että neuvottelijamme olivat saavuttaneet neuvoston ja komission kanssa kompromissin uusista rahoitusnäkymistä, reaktioni olivat ristiriitaiset. Yhtäältä halusin antaa tunnustuksen neuvottelijoidemme ponnistuksille ja hyvälle työlle. Olin myös hyvin helpottunut siitä, että 15 kuukauden epävarmuus ja unionin rahoitusta uhannut erimielisyys oli näin saatu päätökseen. Oli olemassa riski, että uusien rahoitusnäkymien puuttuminen olisi pakottanut meidät keskustelemaan erikseen jokaisesta talousarvion summasta vuosittain pakollisia menoja lukuun ottamatta ja että olisimme myöhästyneet pysyvästi talousarvion hyväksymisaikataulusta. Tämä on tilanteen hyvä puoli.
Toisaalta on huomautettava, etteivät rahoitusnäkymät läheskään täytä odotuksia, koska ne sisältävät ankaralla tavalla vaikuttavia rajoituksia unionin rahanjakoon. On odotettavissa, että unionin bruttokansantulo kasvaa 15 prosenttia vuosina 2007–2013 unionin talousarvion kasvaessa samaan aikaan vain noin kaksi prosenttia. Luvut puhuvat puolestaan. Neuvoston vastahakoisuus hyväksyä neuvottelijoidemme hyvin vaatimattomat ehdotukset on tätä vasten lähinnä pikkumaisuutta.
Tiettyjen Euroopan parlamentissa edustettujen, etenkin uusista jäsenvaltioista kumpuavien poliittisten suuntausten on usein sanottu olevan osoitus käsittämättömästä euroskeptisyydestä. Olisin itse asiassa kiinnostunut selvittämään, mitkä puolueista ovat euroskeptisiä tai jopa Eurooppa-vastaisia. Ovatko asialla sittenkin ehkä näiden valtioiden hallitukset, jotka leikkaavat jatkuvasti unionin budjettimenoja ja ajattelevat, että vahvempi Eurooppa voidaan luoda nykyistä vähemmällä rahalla?
Kehotan UEN-ryhmän kollegoitani tukemaan uusista rahoitusnäkymistä saavutettua kompromissia. Jos jäämme jatkossakin vuosittaisissa talousarvioissa säännöllisesti rahoitusnäkymien määräämien rajojen alle, unionin tulevaisuus näyttää hyvin kolkolta. Neuvon yksinkertaisesti, ettemme syyttäisi tilanteesta uusia jäsenvaltioita. Unionin rahoitusongelmat ovat pitkälti seurausta vanhojen jäsenvaltioiden ilkeydestä.
Nigel Farage,
   . Arvoisa puhemies, kaiken tänä aamuna kuulemani jälkeen minusta tuntuu, että Euroopan parlamentti on jälleen kerran langennut suosikkipuuhasteluunsa eli oman napansa tuijottamiseen. Kaikki täällä puhumamme koskee toimielinten välisten sopimusten – tai pitäisikö tässä tapauksessa sanoa epäsovun – pikkuseikkoja, mutta lähestymmekö lainkaan Euroopan unionin talousarvion todellisia kysymyksiä? Onko kukaan tosissaan valmis puhumaan siitä, että tilintarkastajat ovat kieltäytyneet hyväksymästä unionin tilejä 11 vuotena peräkkäin? Haluaako kukaan paikallaolijoista lyödä kanssani vetoa siitä, että seuraavaksi tulee kahdestoista perättäinen vuosi, tai peräti kolmastoista ja neljästoista vuosi? Koko touhu on mennyt pahasti pieleen, eikö totta? Meillä on aivan liian monimutkainen talousarviojärjestelmä, mutta kysymykseni kuuluu: tarvitsemmeko talousarviota lainkaan?
Pääministeri Tony Blair koki murskatappion neuvotteluissa presidentti Jacques Chiracin kanssa: hän antoi vetää itseään täydellisesti nenästä, jäi täysin kumppaninsa varjoon ja antautui häviölle. Tuloksena hän allekirjoitti brittiläisten veronmaksajien kannalta todella melko surkean sopimuksen. Nyt valtaosa briteistä kysyy: "Miksi maksamme 39 miljoonaa puntaa päivässä järjestölle, joka ei kykene hyväksymään omia tilejään?" Miksi brittiveronmaksajien pitäisi auttaa Varsovan uuden maanalaisen tai Budapestin uusien viemärien rakentamisessa? Miksi me syydämme kaikki nämä rahat maaryhmälle, joka antaa meille paljon vähemmän kuin me sille?
Taloudellisten kilpailijoiden tukeminen on taatusti yhtä järkevää kuin hullujenhuoneen taloudenpito! Kukaan järjissään oleva ei sekaantuisi sellaiseen. Arvoisa puhemies, ei vie kovin kauan, kun britit eivät enää maksa lisää rahaa Euroopan unionille. Tiedän, että te kaikki olette hyötyneet 30 viime vuotta, mutta pyydän anteeksi jo etukäteen. Briteiltä ei tule kenellekään teistä enää yhtään rahalahjoitusta muutaman vuoden sisällä. Olemme silti nauttineet täällä olostamme.
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, olimme kaikki yhtä mieltä siitä, että seitsemän vuoden talousarvion kattamiseen tarkoitettu noin tuhannen miljardin euron summa on vaatimaton, kun esimerkiksi Yhdysvaltojen talousarvio on pelkästään yhdelle vuodelle 2 500 miljardia dollaria.
Lissabonissa esitetty väite, jonka mukaan Eurooppa muodostaa vuonna 2010 planeetan kilpailukykyisimmän talouden, on näissä olosuhteissa sukua Nikita Hruštševin puheille. Hruštšev ilmoitti vuonna 1960 Yhdistyneille Kansakunnille, että Neuvostoliitto saa kymmenessä vuodessa Yhdysvallat kiinni.
Parlamentissa tekemämme ehdotukset ovatkin tästä näkökulmasta – ja huolimatta siitä, että onnistuimme yrityksessämme säästää muutamia tuhansia euroja lisää – tismalleen yhtä kelvottomia, kun ajatellaan yleisesti tunnustettuja investointitarpeita laboratorioihin, sairaaloihin, yliopistoihin, vanhustentaloihin, luotijuniin ja niin edelleen. Neuvoston ja parlamentin kannat erosivat toisistaan vain "nolla pilkku jollakin" summalla suhteessa bruttokansantuotteeseen, sillä niiden innoitus kumpuaa samasta lähteestä. Sen voi tiivistää kahteen sanaan: talouspolitiikan osalta malthusilaisuuteen ja talousarviopolitiikan osalta fundamentalismiin. Kaikkialla unionissa ja yhteisessä maatalouspolitiikassa esiintyy malthusilaisuutta: kiintiöissä, kesannoinnissa, viiniköynnösten ylös nyhtämisessä. Me täällä Euroopan parlamentissa tuotamme nälkää ateriapalvelumme henkilöstölle ja autonkuljettajillemme, joille maksetaan häpeällistä tuhannen euron kuukausipalkkaa! Tämä on esimerkki surkeasta taloudellisesta todellisuudesta, jota fundamentalistinen budjettipolitiikkamme ja Euroopan unionin varainhoitoasetuksen määräämä talousarvion laskutekniikka kuvastavat. Kaikki mahdollinen tehdään menojen välttämiseksi! Unionin varainhoitoasetuksessa määritetään julkisen talouden tasapainon periaate, jonka löytääksenne, arvoisa puheenjohtaja Barroso, teidän on palattava Salazarin päiviin asti. Jopa Yhdysvalloilla on ollut sadassa vuodessa vain 38 tasapainoista budjettia.
Toisin sanoen, jos tavoitteemme oli rahoitusnäkymien tarkistaminen, meidän olisi pitänyt tarkistaa myös niiden tukipilarina toimiva ääriliberaali ideologia. Sen sijaan kolmen anglosaksisen ajattelun vitsauksen – Thomas Malthusin, Adam Smithin ja David Ricardon – kyseenalaistaminen on jo kokonaan toinen seikka. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia kaikille puheenvuoron käyttäneille. Neuvosto ja komissio kuulivat poliittisia ryhmiä, jotka esittivät eritasoisia tyytymättömyyden ilmauksia tyydyttävästä tyytymättömyydestä täydelliseen tyytymättömyyteen. Kuulimme myös vetoomuksen työn jatkamiseksi unionin omien varojen järjestelmän luomiseksi. Tämä lopettaisi tulevia budjettineuvotteluja ajatellen kansallisiin etuihin perustuvan tinkimisen, johon useat ryhmien puheenjohtajat viittasivat.
Arvoisa puheenjohtaja Schüssel, kehotamme teitä jatkamaan rohkeasti viitoittamallanne tiellä. Olemme varmoja, että tämä on oikea suunta unionin tulevaisuudelle, sillä tarvitsemme tavoitteidemme saavuttamiseksi nykyistä parempia talousarvioita. Poliittiset ryhmät keskustelevat neuvottelijoidemme aikaansaamasta sopimuksesta, ja parlamentti äänestää asiasta seuraavalla istuntojaksolla.
Keskustelu on päättynyt.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Kolmikantaneuvotteluissa aikaan saatu sopimus rahoitusnäkymistä on huono uutinen, koska summa on 108 miljardia euroa parlamentin alkuperäistä ehdotusta alempi.
Maksusitoumusmäärärahoiksi ehdotettu 1,05 prosenttia bruttokansantulosta on selvästi alhaisempi kuin komission ehdottama 1,21 prosenttia.
Vastauksena Eurooppa-neuvoston joulukuussa 2005 solmimaan sopimukseen parlamentti on ehdottanut, että tilastovaikutusalueille vaadittaisiin hyvitykseksi 12 miljardia euroa lisärahaa. Tällainen alue on esimerkiksi Algarve. Hyvittämiseen saatiin kuitenkin vain neljä miljardia euroa, lähinnä muiden otsakkeiden alta siirtämällä, ja summa on osoitettu tiettyihin painopistealueisiin, muun muassa Lissabonin strategiaan sekä kasvu- ja vakaussopimukseen rakennerahastojen ja koheesiorahaston ulkopuolisilta osin.
Summat ovat surullisen kaukana siitä, mitä laajentuneen unionin taloudellisen, yhteiskunnallisen ja ympäristöä koskevan tilanteen korjaamiseksi tarvittaisiin. Epätasa-arvo on lisääntynyt, ja koheesiolle olisi entistä enemmän tarvetta.
Äänestimme kesäkuussa parlamentin ehdotusta vastaan, koska ehdotus ei olisi taannut riittävää taloudellista ja yhteiskunnallista koheesiota, koska se olisi rankaissut koheesiomaita ja koska se perustui niin kutsutussa Euroopan perustuslakisopimuksessa määrättyihin painopisteisiin.
Näiden syiden vuoksi meillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin vastustaa uutta sopimusta. 
Puhemies.
   Jatkamme keskustelemalla Eurooppa-neuvoston tuloksista ja Lissabonin strategiasta. 
Wolfgang Schüssel,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen hyvin iloinen voidessani neuvoston puheenjohtajana kiittää jälleen teitä, puhemies Borrell, sekä teitä, arvoisat parlamentin jäsenet, ja teitä, arvoisat komission jäsenet. Puhun teille nyt toista kertaa, ja muistanette lupauksen, jonka tein Itävallan puheenjohtajakauden alussa: emme halunneet puheenjohtajakautemme koostuvan pelkästään omista teemoistamme, tavoitteistamme ja toiveistamme, vaan halusimme tarjota teille ryhmäpuheenjohtajuuden, jolle olisi ominaista hyvin toimiva yhteistyö teidän, demokraattisilla vaaleilla valitun Euroopan parlamentin, komission ja tietenkin myös jäsenvaltioiden kanssa. Kansalaisten luottamuksen voittaminen on valtava tehtävä, jossa voimme onnistua vain yhdessä. Yhdessä meidän on ratkottava niitä suuria kysymyksiä, jotka voidaan ratkaista vain Euroopan unionissa. Tähän on käytettävä kaikkia toimielimiä. Toimielinten ei kannata osoitella toinen toistaan syyttävällä sormella ja arvostella toisiaan. Olemme kaikki samassa veneessä, ja meidän on pidettävä airoista tiukasti kiinni ja soudettava yhdessä, mikäli haluamme päästä vauhtiin ja saavuttaa päämäärämme.
Uskon teidänkin havainneen, että olemme heti alusta yrittäneet soveltaa ryhmäpuheenjohtajuudessamme tätä yhteistyötä painottavaa lähestymistapaa. Viime viikkoina ja kuukausina olemme onnistuneet kaikessa hiljaisuudessa, pitämättä asiasta sen suurempaa meteliä, löytämään melko montakin ratkaisua yhdessä teidän kanssanne ja komission kanssa.
Haluan aloittaa tiedottamalla lyhykäisesti Eurooppa-neuvoston kokouksesta. Vuosi sitten Luxemburgin puheenjohtajakaudella asetettiin tavoite, jonka mukaan Lissabonin työllisyys- ja kasvustrategialle on löydettävä uutta pontta. Epämääräiset lupaukset, jotka osoittautuvat lopulta pelkäksi sanahelinäksi, eivät todellakaan riitä. Sen sijaan tarvitaan sellaisia tuloksia ja toimia, joita Robert Schuman tarkoitti todetessaan, ettei Eurooppaa rakennettaisi päivässä vaan toimimalla – ja todennäköisesti toteuttamalla useita toimia. Nyt tehtiin myös ensimmäistä kertaa institutionaalinen muutos, kun Euroopan työmarkkinaosapuolet osallistuivat Eurooppa-neuvoston päätöksentekoon. Kokouksen keskusteluihin ottivat osaa Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön puheenjohtaja Cándido Méndez Rodriguez ja Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön UNICEn puheenjohtaja Ernest-Antoine Seillière, ja ensi kertaa oli läsnä myös Euroopan keskuspankin pääjohtaja Jean-Claude Trichet. Parlamentin puhemies Borrell puhui tietenkin Eurooppa-neuvostolle, ja hänen panoksensa oli hyvin tärkeä yrityksistä ja työpaikkojen luomisesta käydyssä keskustelussa.
Puheenjohtajavaltio on asettanut itselleen hyvin selkeät tavoitteet. Olette saaneet seurata tiedotusvälineistä, että monet näistä tavoitteista ovat herättäneet paljon kiistaa. Emme ole kuitenkaan antaneet sen häiritä, vaan olemme lisänneet päätelmiin useita erittäin tarkkoja – eritoten työtä ja kasvua koskevia – sanamuotoja. Tärkeintä meistä on saada työllisyystilanne kohenemaan Euroopan noin 18 miljoonan työttömän takia. Käytännössä haluamme saavuttaa työllisyydessä 1 prosentin kasvun kansallisilla uudistusohjelmilla ja paremmilla perusedellytyksillä. Näin saataisiin luotua noin 2 miljoonaa työpaikkaa vuodessa tai 10 miljoonaa työpaikkaa vuoteen 2010 mennessä, mikä olisi selvä lisäys.
Toiseksi keskitymme aivan tarkoituksella nuorten koulutukseen. Tavoitteena on, että 85 prosenttia alle 22-vuotiaista suorittaisi ylemmän tason tutkinnon. Tarkoituksena on vähentää koulunsa keskeyttävien määrää 10 prosenttia, ja jo ensi vuodesta nimenomaan kaikille nuorille olisi tarjottava kuuden kuukauden kuluessa joko työtä, oppisopimuskoulutusta tai mahdollisuutta jatkokoulutukseen. Myöhemmin kyseistä määräaikaa lyhennetään neljään kuukauteen.
Olemme päässeet yksimielisyyteen työpaikkojen tasa-arvosopimuksesta, "joustavasta turvasta" keskustellaan tarkasti kaikilla tasoilla ja komission ehdottaman globalisaatiorahaston avulla, uudelleen- tai jatkokoulutusta tarjoamalla, voidaan antaa uusi työllistymismahdollisuus rakennemuutoksesta kärsineille työntekijöille.
Seuraava iso kysymys on tietenkin se, miten tämä kaikki toteutetaan. Olemme päättäneet asettaa etusijalle pienet ja keskisuuret yritykset, joita on saatettu kohdella joskus aiemmin vähemmän ystävällisesti. Olemme pohtineet, miten noin 23 miljoonan pienen ja keskisuuren yrityksen elämää voitaisiin helpottaa käytännössä karsimalla virallisia menettelyjä ja kumoamalla hallinnollisia säännöksiä. Komissio – varsinaisesti siis komission jäsen Verheugen ja puheenjohtaja Barroso – on esittänyt erittäin intensiivisen ohjelman lainsäädännön laadun parantamiseksi alankomaisen mallin mukaan. Hallinnollisia rasitteita on tarkoitus karsia 25 prosenttia. Haluamme tehdä yrityksen perustamisen helpommaksi nuorille yrittäjille. Tarkoituksena on, että nuoret saisivat yrityksen pystyyn ja toimimaan viikon kuluessa. Asioista vastaisi yksi yhteysviranomainen, niin ettei pienten yritysten tarvitsisi ravata lukemattomissa eri viranomaiselimissä, vaan ne voisivat aloittaa toimintansa mahdollisimman pian.
Kiitän komissiota erityisen paljon siitä, että se nosti vähimmäisraja-arvoa, mikä ei tietääkseni ollut aivan yksinkertaista komission sisällä. Raja-arvon kaksinkertaistaminen on erittäin tärkeä aloite, jonka ansiosta pienten ja keskisuurten yritysten elämä helpottuu ja meidän on helpompi kannustaa ja tukea niitä. On syytä muistaa, että pystymme tarjoamaan Euroopan investointipankista ylimääräiset 30 miljardia euroa korkotukilainoina, takauksina ja takuina. Niiden avulla erityisesti pienet yritykset voivat edetä suurin harppauksin työpaikkojen luomisessa.
Kolmanneksi haluaisin käsitellä osaamista ja tutkimusta. Tiedämme vallan hyvin, että Euroopan palkkatason takia voimme päihittää kilpailijamme vain, jos lisäämme koulutusta, tutkimusta ja osaamista. Kolmen prosentin tavoite asetettiin tietysti niinkin kauan sitten kuin vuonna 2000. Sitä ei vain ole saavutettu. Näiden päätelmien uutuus on, että olemme saaneet joka ainoan maan lupaamaan päätelmiin kuuluvassa liitteessä, että ne pystyvät täyttämään 3 prosentin tavoitteen tosiasiassa joka vuosi vuoteen 2010 asti. Huomauttaisin edeltävästä keskustelusta, että jos tässä onnistutaan – onnistuminen edellyttää tietenkin tiukkoja toimia – tutkimukseen investoidaan joka vuosi 100 miljardia euroa, jotka tulevat jäsenvaltioiden talousarvioista ja yksityisiltä yrityksiltä. Tämä olisi tehokkain kasvuruiske, joka on tällä alalla kuviteltavissa.
On edelleen totta, että Euroopan investointipankki auttaa meitä 10 miljardin euron ylimääräisellä riskipääomalla. Kun tähän lisätään yksityiset investoinnit, lisäruiskeena saadaan yhteensä 30 miljardia euroa.
Minusta on erityisen tärkeää, että Eurooppa-neuvosto hyväksyi puheenjohtaja Barroson ajatuksen Euroopan teknologiainstituutista, vaikka ajatus olikin alkuun erittäin kiistanalainen siitä ymmärrettävästä syystä, että toiset pelkäävät valtavan päällekkäisen byrokratian luomista ja toiset taas sitä, että nykyiset huippututkimuskeskukset menettäisivät pelin. Kannatan täysin komission esittämää perusajatusta, jonka mukaan tarkoituksena on luoda yhteyskeskus korkeakoulujen ja teollisuuden välille – yhtäältä tutkimus- ja kehittämistoiminnan ja toisaalta loppukäyttäjien välille. Instituutista ei tulisi mitään superviranomaista, vaan pitkälle kehittynyt verkosto, joka on tarkoitettu pääasiassa todelliseen yhteistyöhön jäsenvaltioiden laitosten kanssa. Onnittelen komission puheenjohtajaa Barrosoa ja koko komissiota ehdotuksen antamisesta ja hyväksymisestä. Odotamme konkreettisia lainsäädäntöehdotuksia tämän vuoden kesäkuuhun mennessä.
Talousarviosta puhuttaessa on tärkeää pitää mielessä, että lupasimme lisätä selvästi opiskelijaohjelmien ja oppisopimuskoulutuksen vaihto-ohjelmien rahoitusta. Olette jo kuulleet, että talousarviosta tehtyyn kompromissiin on lisätty 800 miljoonaa euroa. Tämä on erittäin mielenkiintoinen ja tärkeä aloite, jolla pyritään tarjoamaan nuorille uusia mahdollisuuksia.
Tutustuin vastikään mielenkiintoisiin tutkimuksiin, joissa tarkasteltiin kriittisesti syitä, joiden vuoksi strategiamme kunnianhimoisia tavoitteita – Lissabon, työpaikat, työllisyys – ei ole vielä saavutettu. Yksi Sapirin raportissa esitetty syy, jonka myös mainitsi, on liian vähäinen "kansallinen vastuullisuus" – mikä sanahirviö! Monisanaisemmin selitettynä se tarkoittaa, ettei kukaan jäsenvaltioissa tunne olevansa todella vastuussa.
Toimin tässä esimerkillisesti: neuvoston edellisessä kokouksessa Itävallassa päätin, että ministeritasolle olisi saatava koordinoija, joten talous- ja työministerimme nimettiin välittömästi koko prosessin poliittiseksi koordinoijaksi. Kehotan jokaista jäsenvaltiota tekemään samoin, jotta poliittiset koordinoijat voivat sitten – vaikkapa kilpailuasioiden neuvostossa – seurata, onko asetettuja tavoitteita saavutettu. Tämä olisi hyvin tärkeää, jotta yhdessä tekemillemme lupauksille saadaan uskottavuutta.
Yksi täysin uusi asia on tietenkin energiapolitiikka, ja tässä johtava aloitteentekijä oli Saksan liittokansleri Angela Merkel, vaikka haluan kiittää myös Tony Blairia koko asian alullepanosta Hampton Courtissa. Asiaan herättiin ja hälytyskellot alkoivat soida todenteolla vuoden ensimmäisenä päivänä, sillä juuri 1. päivänä tammikuuta, kun istuin Angela Merkelin vieressä uuden vuoden konsertissa, venäläiset vähensivät energiantoimitusta – ensimmäisenä iltana 30 prosenttia ja toisena 50 prosenttia. Onnistuimme komission, komission jäsenen Piebalgsin ja monien muiden avulla purkamaan kriisin neljässä päivässä, mutta ongelmaa ei tietenkään ole vielä ratkaistu.
Lähes kaikki tuottajat sijaitsevat poliittisilla kriisialueilla, ja lähes kaikilla globaaleilla konflikteilla on jotain tekemistä energian kanssa. Raaka-aineiden hinnat heittelevät paljon. Monipuolistumista on vain vähän. Euroopassa on ajoittain joillain alueilla suuri toimituskatkojen vaara. Ilmastonmuutos kaikkine lieveilmiöineen on väistämättä edessämme. Maailmanlaajuiseen energian kysynnän kasvuun on löydettävä ratkaisu, emmekä saa tietenkään unohtaa valtavia turvallisuusriskejä.
Koko tilanne edellyttää ehdottomasti uusia yhteisiä toimia Euroopan unionilta, ja komissio on tehnyt ensiluokkaista työtä pohjustaessaan asiaa vihreällä kirjallaan, jonka neuvosto on ottanut käsittelyyn. Komissio määritti kolmeksi tavoitteekseen energian toimitusvarmuuden, teollisuutemme kilpailukyvyn ja ympäristön laadun parantamisen. Käytännössä sovimme, että energiankulutusta vähennetään 20 prosenttia. Tämä ei ole mielestäni itsestään selvää, joten sillä on sitäkin enemmän merkitystä. Tosiasiassa tämä tarkoittaa, että pitkällä aikavälillä EU:n tavoitteena on katkaista talouskasvun yhteys energiankulutukseen. Tämä on mielestäni yksi tärkeimmistä neuvoston päätöksistä, ja edellyttää valtavia ponnisteluja toteutuakseen käytännössä.
Haluamme lisätä uusiutuvan energian osuutta nykyisestä 7 prosentista 15 prosenttiin. Tästäkin on kiistelty paljon, eikä tämäkään käy automaattisesti. Tehtävää on paljon sekä jäsenvaltioissa että yhteisesti unionissa. Biopolttoaineiden käytön osuus on tällä hetkellä 2 prosenttia, ja sitä on lisättävä 8 prosenttiin, mikä edellyttää väistämättä tekniikkaa ja tutkimusta. Se edellyttää toisen sukupolven biopolttoaineiden tutkimista, CARS 21 -hankkeen toteuttamista ja yhteistyötä autoteollisuuden kanssa. Se tarjoaa valtavan tilaisuuden kasvuun, ja siihen me haluamme tarttua.
Rajat ylittävässä sähkökaupassa tähdätään verkkojen välillä 10 prosentin osuuteen, mikä vähentäisi merkittävästi kuluttajia kiusaavien sähkökatkojen vaaraa. Ei pidä unohtaa, että putket, verkot, voimalat ja verkkojen toimintavarmuus tarjoavat tilaisuuden saada 800–1 000 miljardia euroa niihin suunnattuja investointeja pääasiassa yksityisiltä rahoittajilta. Mikäli tämä hyödynnetään viisaasti yhteisellä eurooppalaisella talouspolitiikalla, saadaan luotua valtavasti työpaikkoja ja lisättyä energiahuollon varmuutta.
Tähän liittyy vaatimus, jonka mukaan Euroopan kaltaisilla suhteellisen pienillä markkinoilla ei saa esiintyä protektionismia. Keskustelimme tästäkin asiasta suoraan, eikä vastalauseita tuotu julki. Olen toiminut kuuden vuoden ajan talousministerinä ja vastannut siis samalla myös energia-asioista, joten tiedän, mistä puhun. Joskus muinoin pystyimme ehkä kaikki perustamaan omin päin kansallisia markkinajohtajia tai uskoimme voivamme viitata kintaalla unionin säädöksille. Nuo päivät ovat kuitenkin menneet.
Markkinat on avattava, ja näin on sovittu käyvän sähkö- ja kaasumarkkinoille vuoden 2007 puoliväliin mennessä. Välineet tätä varten ovat olemassa: ne löytyvät komissiolta. Komission on siis ryhdyttävä toimeen ja käytettävä niitä pitemmittä puheitta, sillä se toimii perussopimusten vartijana muun muassa juuri taatakseen kuluttajille energian toimitusvarmuuden.
On kuitenkin todettava, että energialähteiden yhdistelmällä on merkitystä yhtä paljon kuin ennenkin ja että päätös siitä, mitä energialähdettä käytetään, on tehtävä edelleen jäsenvaltioissa. Haluan tehdä tämän täysin selväksi. Jokaisen maan on päätettävä itse, haluaako se ydinvoimaloita. Itävallan kanta asiaan on selvä – tiedän muilla mailla olevan muita mielipiteitä – ja kantaa on kunnioitettava. Takaan, että näin käy, ja niin tekee tietenkin myös Euroopan parlamentti.
On erittäin tärkeää, ettei asiaa tarkastella pelkästään talouden vaan myös ulkopolitiikan näkökulmasta. Tämän takia sovittiin, että komissio laatii yhdessä korkean edustajan Solanan kanssa strategia-asiakirjan energiapolitiikan ulkopoliittisesta ulottuvuudesta. Jälkikäteen näitä keskusteluja ja päätöksiä pidetään läpimurtoina aidosti yhteisen eurooppalaisen energiapolitiikan kannalta. Tulevan puheenjohtajakauden kaikissa vaiheissa tehtävillä tarkistuksilla varmistetaan, ettei asiaa unohdeta.
Pidän samoin erittäin merkittävänä saavutuksena sitä, että onnistuin saamaan kaikki hyväksymään palveludirektiiviä koskevan päätöksen, jonka parlamenttinne suuri enemmistö teki demokraattisesti. Sovintoon pääsy ei kuitenkaan ollut helppoa, ja jouduin keskustelemaan pitkään ja hartaasti kaikkien hallitusten päämiesten kanssa pohjustaakseni yhteisymmärrystä.
Olen kiitollinen myös komissiolle siitä, että se on jo nyt laatinut ehdotuksen, joka on nähdäkseni tähän asti tämän yhteisymmärryksen mukainen. Haluaisin meidän todella tekevän mahdollisimman tiiviisti yhteistyötä toisen käsittelyn nopeutetussa menettelyssä, jotta yhteinen päätöslauselma saataisiin aikaan mahdollisimman pian.
Lisäksi haluan esittää kiitokset eurooppalaisille työmarkkinaosapuolille, jotka hoitivat oman osansa asiassa. Se ei ollut helppoa työnantajille, mutta heidän osuutensa oli rakentava. Pidän palveludirektiiviä läpimurtona, mutta pyytäisin vielä vastaavaa sitoutunutta asennoitumista toiseenkin tärkeään asiaan, työaikadirektiiviin.
Me kaikki tiedämme, miten tärkeää asiassa on edistyä ja mihin sen edistyessä päästään. Kansalliset erityispiirteet on kuitenkin otettava järkevällä tavalla huomioon. Pidän tätä klassisena esimerkkinä alasta, jolla voidaan soveltaa toissijaisuusperiaatetta. Järkevä kompromissi on parempi kuin ei ratkaisua lainkaan. Olisin hyvin iloinen, jos Itävallan puheenjohtajakaudella pystyttäisiin yhdessä edistymään todella kolmella alalla: palveluissa, työaikadirektiivissä ja talousarviossa.
Tästä pääsenkin talousarvioon. Tiedän yhtä hyvin kuin muutkin, että sen aikaansaaminen on ollut hankalaa. Osa teistä saattaa tietenkin hymyillä huvittuneesti kuullessaan, että vastoin oletuksia se on edellyttänyt paljon työtä kolmelta puheenjohtajavaltiolta: Luxemburgilta, Yhdistyneeltä kuningaskunnalta ja nyt Itävallalta. Talousarvio on laadittu seitsemäksi vuodeksi, ja sen tarkoituksena on taata ohjelmille oikeudellinen varmuus ja tarjota sen lisäksi ensisijaisesti uusille jäsenvaltioille mahdollisuus toteuttaa haluamiaan asioita. Arvostan todella sitä, että olemme ottaneet huomioon kokonaisedun yksittäisten etunäkökohtien sijaan – kuten kaikki täällä parlamentissa ovat itse asiassa todenneet.
Uskokaa vain, minunkin piti tunkeutua useille suojatuille alueille, jotta yhteisymmärrykseen päästiin. Kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio Itävallan neuvotteluryhmän – valtiovarainministerin, ulkoministerin ja tietysti minun itseni – on pitänyt omistautua erittäin tiiviisti asialle keskusteluissa puheenjohtaja Barroson ja puhemies Borrellin kanssa, joille olemme hyvin kiitollisia.
Tiedätte myös, että meidän oli pitäydyttävä tiukasti joulukuun kompromississa: pystyimme antamaan 3,5 miljardia, vaikka parlamentti halusi 4 miljardia. Puheenjohtajavaltion yhteistyö oli onnistunutta, sillä komissio auttoi meitä lopulta esittämällä puuttuvaa puolta miljardia hallintokuluihin, jolloin parlamentti sai siis ohjelmille ne 4 miljardia, jotka se vähintään halusi.
Jos arvioon otetaan mukaan Euroopan investointipankki, saadaan kiinnostavia tuloksia. EU:n ulkoisten näkökohtien vahvistamiseen saadaan miljardi, ja ylimääräisellä miljardilla vahvistetaan todella yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan varoja. Tähän voidaan lisätä 5 miljardia euroa Lissabonin strategialle käteisenä, puolet Euroopan unionin talousarviosta ja puolet Euroopan investointipankista. Loput ovat lainoja: 10 miljardia tutkimukselle, 20 Euroopan laajuisille verkoille ja 30 pienille ja keskisuurille yrityksille – yhteensä siis 60 miljardia euroa.
Muutamia hyvin merkittäviä siirtoja on tehty. Tämä on mielestäni kompromissi, jonka hyväksymistä voimme vilpittömästi suositella. Minun on keskusteltava nyt vielä pysyvien edustajien komitean ja muiden jäsenvaltioiden kanssa, mutta minusta olemme jo saaneet aikaan jotain, joka näyttää muusta maailmasta todella uskottavalta.
Ulkopolitiikassa on selvittävä erilaisista kriiseistä, kuten lintuinfluenssasta, sarjakuvakohusta ja kaasukriisistä, ja ratkaistava suuria ulkopoliittisia kysymyksiä, ja lisäksi useita kysymyksiä on selvennettävä. Tämä ei kuitenkaan ole pääasia tänään. Näin Alexander Milinkevitšin olevan lehterillä, joten haluan mainita ainoastaan yhden asian, jota käsiteltiin myös Eurooppa-neuvostossa.
Valko-Venäjän tilanne on tietenkin traaginen. Voin kertoa teille tässä ja nyt, että näin minä näen tilanteen. Minulla oli eilen ilo ja kunnia keskustella pitkään kasvotusten Milinkevitšin kanssa. Hän on rauhallinen ja järkevä mies ja ansaitsee kaiken mahdollisen poliittisen ja taloudellisen tuen kaikkialla, missä sitä tarvitaan, etenkin kaikilta eri puolueryhmiltä, sillä Valko-Venäjän oppositio muodostuu mitä erilaisimmista ryhmistä. Valtion joukot ovat kohdelleet mielenosoittajia raa'asti, satoja on edelleen vankilassa ja tuhannet opiskelijat ovat menettäneet paikkansa yliopistossa, työntekijät ovat menettäneet työnsä ja perheet tulonsa. Muutamat jäsenvaltiot ovat muodostaneet koalition, johon kuuluvat myös Visegrad-valtiot: Puola, Slovakia, Tšekin tasavalta ja Unkari. Itävaltakin tekee oman osansa tarjoamalla opintostipendejä valkovenäläisille opiskelijoille. Tämä saakin minut pyytämään komissiolta tukea, jotta Valko-Venäjälle voitaisiin antaa todellista apua. Ennen kaikkea meidän on vaadittava yhteen ääneen, että internoidut, erityisesti presidenttiehdokas Alexander Kozulin, vapautetaan pikaisesti.
Samalla olisi painotettava, ettei EU halua eristää Valko-Venäjää eikä etenkään sen kansaa. Meidän olisi myös tuettava kansalaisyhteiskuntaa Valko-Venäjällä, jotta maahan saataisiin kansalaisten kaipaama demokratia. Hallintoon kohdistetaan Eurooppa-neuvostossa sovittuja rajoittavia toimenpiteitä niin kauan kuin se jatkaa autoritaarista asennoitumista ja kansalaisyhteiskunnan järjestelmällistä tukahduttamista.
Puheenjohtajakaudestamme on jäljellä kolme kuukautta, ja tiedän, että meillä on vielä paljon työtä. Olen kuitenkin luottavainen sen suhteen, että saamme – kuten aiemminkin – tärkeät kysymykset ratkaistua hyvillä suhteilla ja hyvällä yhteistyöllä. Luotan siihen, että te teette entiseen tapaan oman osanne, joka voi olla hyvinkin ratkaiseva tai vaativa, mikäli teillä on erityisiä ajatuksia tai ideoita. Voin luvata teille tekeväni pyyteetöntä yhteistyötä. Pyrin myös viemään asioita eteenpäin neuvostossa niin pitkälle kuin mahdollista pitämättä asiasta suurta meteliä ja pyrkimällä sen sijaan todellisiin tuloksiin. Tällainen on ohjelmani, ja voin mielestäni todeta, että sillä on saavutettu jo jotain, ennen kuin puheenjohtajakautemme on ehtinyt puoliväliin.
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa liittokansleri Schüssel, hyvät parlamentin jäsenet, vastoin vallalla olevaa skeptisyyttä ja eräänlaista nykyajan kyynisyyttä voidaan mielestäni todeta, että Euroopan unionissa päästään vaikeuksista huolimatta eteenpäin. Maaliskuun 23. ja 24. päivänä kokoontunut Eurooppa-neuvosto osoitti, että myös laajentuneessa Euroopan unionissa voidaan edistyä. Viime syksystä alkanut kehitys on saanut Euroopan unionin ja toimielimemme takaisin keskustelun ytimeen.
Eurooppa-neuvoston viesti on selvä. Euroopan unionin on ratkaistava tärkeimmät ongelmat, jotka liittyvät talouskasvuun ja työllisyyteen. Viikkoa ennen kevään Eurooppa-neuvostoa esittelin teille täällä parlamentissa kokouksessa käsiteltäviä kysymyksiä. Kokous oli hyvin tärkeä, sillä uudistettu Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategia aiottiin panna ensimmäistä kertaa täytäntöön. Voin todeta teille tänään, että komission asettamat tavoitteet saavutettiin. En tarkoita pelkästään erinomaista vastaanottoa, jonka energiaa koskeva vihreä kirjamme sai, vaan myönteistä suhtautumista myös muihin käytännön ehdotuksiin, kuten Euroopan teknologiainstituuttiin. En puhu nyt vain komission puolesta, vaan puhun myös Euroopan unionin yleisen edun puolesta. Voimme mielestäni onnitella itseämme varauksetta kevään Eurooppa-neuvostossa aikaan saadusta tuloksesta.
Puheenjohtajavaltio Itävalta teki erinomaista työtä ja toimi sinnikkäästi johtaessaan valtioiden ja hallitusten päämiehiä, jotka hyväksyivät kumppanuusperiaatteen uudelle Lissabonin strategialle. Ne ilmoittivat olevansa valmiita panemaan suurimman vaihteen päälle, ja ne tekivät myös suuria päätöksiä, joilla pohjustetaan uuteen Lissabonin strategiaan sisältyvien sitoumustemme täyttämistä.
Nyt meillä on seurantamekanismeja. Meillä on 25 kansallista uudistusohjelmaa. Jatkossa Euroopan parlamentti, jäsenvaltioiden parlamentit, poliittiset toimijat, työmarkkinaosapuolet ja kansalaiset yleensä voivat toimia niin, että tuloksia syntyy. Ne voivat ryhtyä sanoista tekoihin ja saada aikaan tuloksia. Englanninkielinen avainsana oli "delivery", käytännön tulosten aikaan saaminen.
Eurooppa-neuvoston tärkein esimerkki on askel kohti aitoa Euroopan energiapolitiikkaa. Henkilö, joka kirjoittaa 20:n tai 25 vuoden kuluttua historiikin Euroopan yhdentymisestä, pystyy toteamaan lainkaan liioittelematta, että Euroopan energiapolitiikka käynnistyi maaliskuussa 2006 Itävallan puheenjohtajakaudella. Olemme vasta alussa, eikä se tule olemaan helppoa. Vastustusta esiintyy, mutta sitä esiintyy siksi, että asiat muuttuvat. Jos muutosta ei tulisi, vastustusta ei olisi. Tässä asiassa vakuutan teille komission puolesta, että komissio käyttää kaiken yhdentymiseen liittyvän toimivaltansa, koska Euroopan unionissa ei ole mitään syytä olla 25:tä yksittäistä energiamarkkina-aluetta. Tämän haluamme ilmaista lujasti. Euroopan unionissa ei ole tänä päivänä mitään syytä olla 25:tä kansallista energiapolitiikkaa. Tarvitaan Euroopan yhteistä energiastrategiaa. Kansallismielisille reaktioille ei ole sijaa. Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet haluavansa etsiä yhdessä yhteisiä ratkaisuja, ja ne tunnustavat komission keskeisen aseman perustettaessa avoimia ja kilpailukykyisiä markkinoita unionissa.
Lissabonin strategiassa ei ole aikaa hukattavana, vaan nyt on saatava aikaan tuloksia. Tässä hengessä tapasin välittömästi Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen komission jäsenen Verheugenin kanssa jäsenvaltioiden koordinoijat, jotka huolehtivat Lissabonin strategian täytäntöönpanosta. Ilmoitimme heille, että komissio haluaa täyttää täysimääräisesti tehtävänsä tarjoamalla tukea ja apua sekä seuraamalla lisäksi kansallisten uudistusohjelmien täytäntöönpanoa. Haluan kiittää liittokansleri Schüsseliä, joka ilmoitti juuri haluavansa lisätä Lissabonin prosessin seuraamisesta vastaavien henkilöiden määrää kotimaassaan Itävallassa. Haluamme myös käyttää tilaisuutta hyväksemme ja esittää vetoomuksen kaikille jäsenvaltioille, jotta ne tekisivät samoin. Perusteelliset tekniset valmistelut ovat tietysti tärkeitä, ja olemme erittäin tyytyväisiä jäsenvaltioiden teknisten valmistelujen tasoon. Olemme kuitenkin myös sitä mieltä, että ohjelman onnistumiseksi on tärkeää lisätä sen poliittista painoarvoa, kuten kansleri Schüssel juuri ilmoitti Itävallan tekevän.
Komissio jatkaa samoin asioiden vauhdittamista Euroopan unionin tasolla. Meidänkin mielestämme on tarpeen aloittaa käytännön kokemusten vaihto. Mielestämme nyt on aika järjestää tapaamisia eri jäsenvaltioissa, ja näin tehdäänkin syksystä alkaen. Tiivis yhteydenpito jäsenvaltioihin on erittäin tärkeää, jotta ohjelmassamme edistytään, mutta sekään ei riitä. Haluan ilmoittaa täällä parlamentissa tukevani parlamenttia sen vaatiessa, että kaikkien asianosaisten toimijoiden on lisättävä ja laajennettava osallistumistaan tähän tärkeään täytäntöönpanovaiheeseen.
Olemme yrittäneet selkiyttää vastuutasoja ja eri toimielinten, talousalan toimijoiden ja työmarkkinajärjestöjen valtuuksia Euroopan unionissa, jäsenvaltioissa ja alueellisesti. Nyt on edistettävä kaikkien näiden toimijoiden aitoa vastuuta Lissabonin strategiasta. Kehotan teitä keskittämään kaikki toimet tärkeisiin uudistuksiin, joilla Euroopan unionia valmistetaan kohtaamaan globalisaation ja väestön ikääntymisen asettamat haasteet. Globalisaatiotaistelu on voitettavissa.
Tätä varten meidän jokaisen on osallistuttava tiedottamiseen ja julkiseen keskusteluun. Pidän Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden parlamenttien välistä kumppanuutta myönteisenä asiana. Keskustelitte Lissabonin strategiasta niinkin hiljattain kuin tammikuussa. Voin vain kannustaa teitä jatkamaan vuoropuhelua ja tarjota komission tuen. Euroopan parlamentti ja jäsenvaltioiden parlamentit ovat avainasemassa tässä keskustelussa, sillä yhdessä ne edustavat Euroopan unionin kansalaisia. Emme onnistu tarvittavissa uudistuksissa, ellei toimistamme viime kädessä hyötyvä kansa asetu tukemaan niitä sankoin joukoin. 
 Eurooppa-neuvostolla oli visio, mutta se oli myös käytännönläheinen Eurooppa-neuvosto. Siitä jäi kaikille käteen työtä lähikuukausiksi. Se antoi etenkin komissiolle selvän toimeksiannon tuleviksi kuukausiksi. Haluankin kiittää erityisesti liittokansleri Schüsseliä yhteistyöstä, joukkuehengestä, ymmärryksestä, komission tukemisesta ja siitä, että myös hänestä on tarpeen taata Eurooppa-neuvoston puheenjohtajakausilla tehdyn työn johdonmukaisuus ja jatkuvuus. Neuvoston, komission ja parlamentin välinen kumppanuus on oleellista. Ilman yhteishenkeä ja yhteistyötä ei voida todella edistyä.
Parlamentin asema on ollut jo ratkaiseva, kun etsittiin kompromissia juuri palveludirektiivin osalta. Vei jonkin aikaa saada valtioiden ja hallitusten päämiehet vakuuttuneiksi, mutta lopulta Eurooppa-neuvosto tuki parlamentin hyväksymää linjaa, jota mekin tuemme.
Jos muistatte, olen sanonut aivan alusta alkaen – kuten komissiokin – että jos parlamentissa syntyy todellinen ja selvä yhteisymmärrys, olemme valmiita tekemään töitä kanssanne palveludirektiiviasian ratkaisemiseksi. Esitimme teille eilen muutetun ehdotuksemme, ja näette sen vastaavan täysin kompromissia, jota parlamentin suuri enemmistö kannatti helmikuussa. Tarkistetussa tekstissä tasapainotetaan palvelujen sisämarkkinoiden täysimääräisen vapauttamisen ja Euroopan sosiaalisen mallin säilyttämisen tarve.
Annoimme samanaikaisesti tiedonannon, jossa esitetään selkeät suuntaviivat yhteisön sääntöjen soveltamisesta lähetettäessä työntekijöitä työhön toiseen jäsenvaltioon. Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta haluan kiittää useita jäsenvaltioita siitä, että ne ilmoittivat komission kertomuksen jälkeen aikaistavansa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevan siirtymäajan päättymistä. Irlannin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ruotsin lisäksi Suomi, Espanja, Portugali ja viimeksi Alankomaat ovat nyt ilmoittaneet haluavansa aikaistaa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta. Tällä tavalla meillä on laajentunut Euroopan unioni, joka todella toimii.
Muutetun palveludirektiivin jälkeen annamme myös yleishyödyllisiä sosiaalipalveluja koskevan tiedonannon. Terveyspalvelujen eteen tehdään samoin paljon töitä. Odotan neuvoston ja parlamentin saavan lainsäädäntömenettelyn nopeasti päätökseen nyt esitetyn tekstin pohjalta.
Haluaisin mainita myös kolme alaa, joilla Eurooppa-neuvosto teki päätökset, joilla on nähdäkseni todellista pitkäaikaista vaikutusta. Ensinnäkin yritykset: me kaikki tiedämme, että uusien työpaikkojen osalta katseet on suunnattava yrityksiin ja eritoten pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, sillä niissä työpaikkoja syntyy eniten. Päätös vähentää byrokratiaa uusien yritysten tieltä osoittaa, että Euroopan unionista tulee nyt yritysmyönteinen. Olin pk-yritysten osalta iloinen, että komissio sai tukea valtiontukisääntöjä ja hallinnollisten rasitteiden karsimista koskevalle lähestymistavalleen. Viemme asiaa ripeästi eteenpäin.
Toiseksi osaaminen: Euroopan teknologiainstituuttia koskeva ehdotus herätti keskustelua. Hyvä niin. Minusta se osoittaa, että Euroopan teknologiainstituutilla on todellista merkitystä. Eurooppalaisen osaamisen lippulaiva koulutuksen, tutkimuksen ja innovoinnin alalla on täysin uusi idea, joka edellyttää mielikuvitusta ja tarmoa toimiakseen. Eurooppa-neuvosto näytti vihreää valoa, joten teemme suunnitelmat ja osoitamme, miten Euroopan teknologiainstituutti edistää tehokkaasti osaamista ja kasvua Euroopassa.
Kuten totesin johdannossani, Eurooppa-neuvosto kiinnitti erityistä huomiota energiaan. Se ohjasi unionin todellisen Euroopan energiapolitiikan tielle. Se kannatti vihreän kirjamme kolmitahoista tavoitetta: kestävää, kilpailukykyistä ja varmaa energiahuoltoa. Se asetti myös käytännön toimenpiteitä, joista osa kuului komission vihreässä kirjassa lueteltuihin 20 erityisehdotukseen, kuten todelliset energian sisämarkkinat, yhtenäinen ulkoinen politiikka ja energiatehokkuuden ja uusiutuvien energialähteiden tehokas tukeminen. Komission energiaa koskeva ennusteohjelma on nyt kovassa käytössä. Uskon, että sen pohjalta saadaan aikaan erityistoimenpiteitä. On tärkeää, ettei tämä jää ainutkertaiseksi tapahtumaksi. Nyt on muotia puhua energiasta, ja nyt jäsenvaltiot hyväksyvät sen, mitä olisi ollut kaksi vuotta sitten suoraan sanottuna mahdotonta hyväksyä, eli että yhteinen strategia tarvitaan.
Kuten liittokansleri Schüssel totesi, komissio ja korkea edustaja esittävät kesäkuun Eurooppa-neuvostossa joitakin ajatuksia energiapolitiikan ulkoisesta ulottuvuudesta. Päätimme, että asiaa on tarkasteltava säännöllisin väliajoin, joten sitä seurataan joka vuosi kevään Eurooppa-neuvostossa. Tämä on tärkeää johdonmukaisuuden kannalta.
Kaikkien sisäisten asioiden jälkeen Eurooppa-neuvosto pystyi viestittämään myös olevansa sitoutunut Valko-Venäjän tilanteeseen. Komissio toimii hyvin aktiivisesti neuvoston kanssa edistääkseen kansalaisyhteiskunnan vahvistamista Valko-Venäjällä ja tukeakseen riippumattomia tiedotusvälineitä, jotta Valko-Venäjän kansalaiset saisivat seurata sensuroimattomia uutisia, joita demokraattisen valtion perusperiaatteista piittaamaton hallitus ei kontrolloi.
Nyt edetään oikeaan suuntaan. Sanoista ryhdytään tekoihin. Tiedämme, mitä meidän olisi tehtävä, sovimme sen tekemisestä ja nyt teemme sen. Teemme sen yhteistyössä Euroopan parlamentin, Eurooppa-neuvoston ja jäsenvaltioiden kanssa unohtamatta yrityksiä, ammattiliittoja, kuluttajia ja kansalaisia eri puolilla Euroopan unionia. Minusta se on ainoa keino synnyttää lisää kasvua ja uusia työpaikkoja. Minusta se on oikea tapa päästä ulos tästä Euroopan unionille hyvin kielteisestä tilanteesta.
Kuten totesin aiemmin, Euroopan unionissa vallitsee nyt skeptinen, joskus jopa kyyninen, ilmapiiri. Siihen saadaan muutos saamalla aikaan konkreettisia tuloksia, ratkaisemalla palveludirektiiviä koskeva kysymys – kuten olemme tehneet – ja sopimalla rahoitusnäkymistä, kuten toivon nyt tehtävän. En puutu asiaan nyt, sillä huomautin asiasta johdannossani. Jos siis onnistutaan saamaan aikaan tuloksia, luodaan paras mahdollinen ilmapiiri ratkaisua edellyttävien institutionaalisten ongelmien selvittämiselle ja saadaan uutta pontta Euroopan unionille. Se on meidän velvollisuutemme. Sen eteen on tehtävä enemmän.
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, liittokansleri Schüssel, puhui Euroopan unionin toimielinten yhteisestä vastuusta, ja komission puheenjohtaja puhui juuri toimista. Osoitan sanani eritoten parlamentin puhemiehelle, ja totean saaneeni sellaisen vaikutelman, että me – tarkoitan meillä teitä kolmea ja koko Euroopan parlamenttia – olemme nyt tilanteessa, jossa rintaan hiipii tunne yhteisöllisyydestä ja jaetusta vastuusta Euroopan unionin tulevaisuuden puolesta. Olen täysin vakuuttunut siitä, että nyt on oiva tilaisuus tehdä näkyvillä toimilla Euroopan unionista kansalaisten silmissä miellyttävä. Samalla on oiva tilaisuus saada asennoitumista myönteisemmäksi myös muissa asioissa, joista emme keskustele tänään. Tällainen on esimerkiksi perustuslakisopimus, johon on löydettävä ratkaisu. Se on yhteinen jaettu vastuumme.
Olen hyvin iloinen huomatessani, että Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja tekee lujasti töitä komission kanssa ja meidän kanssamme Euroopan unionin yhteisen tulevaisuuden puolesta. Puheenjohtaja tekee kovasti töitä pitämättä suurta melua itsestään, ammattitaitoisesti ja tehokkaasti, eurooppalaisen vakaumuksen tukemana. Ihmiset näkevät Brysselin usein täysin väärin perustein byrokratian symbolina. Osoitan nyt sanani erityisesti komissiolle: lopussa kiitos seisoo, jos saamme vietyä Lissabonin prosessin hyvään päätökseen ja ilmoitamme haluavamme karsia byrokratiaa ja haluavamme vapaammat sisämarkkinat. Mitä vahvemmat sisämarkkinat meillä on, sitä paremmin onnistutaan avaamaan Euroopan unionin markkinat, joilla on vähemmän sääntelyä, vähemmän tukia ja enemmän kilpailua. Tässä palveludirektiivi on tärkeä. Näin meistä tulee entistä kilpailukykyisempiä maailmanmarkkinoilla. Niinpä yrityksiä – etenkin pieniä ja keskisuuria yrityksiä – koskevaa lainsäädäntöä on vähennettävä ja yrityksille on annettava lisää vapauksia, sillä mitä vähemmän byrokratiaa ja mitä vähemmän kuluja pienten ja keskisuurten yritysten harteille lankeaa, sitä paremmat valmiudet niillä on luoda työpaikkoja. Tämä on kaikkein tärkeintä, sillä kyse ei ole abstraktista taloudesta vaan Euroopan unionin ihmisistä. Näin ollen olen iloinen, että neuvoston puheenjohtajalla oli juuri jotain sanottavaa nuorista. Kaikkein pahinta olisi itse asiassa se, ettei nuorilla olisi mitään odotettavaa tulevaisuudelta, ja tällaisen asiaintilan välttämiseksi on tehtävä kaikki voitava.
Käsittelen seuraavaksi energiapolitiikkaa. Kuulimme Puolan hallitukselta, joka ei vaikuta kovinkaan sitoutuneelta Euroopan unioniin, että se odottaa Euroopan unionilta solidaarisuutta energiapoliittisissa asioissa. Totean sen odotusten olevan täysin aiheellisia, sillä Euroopan unioni perustuu solidaarisuuteen. Euroopan energiapolitiikkaa tarvitaan. Haluan kuitenkin sanoa Puolan hallitukselle, että jos se vaatii solidaarisuutta tällä alalla, voimme olettaa sen osoittavan vastaavaa solidaarisuutta, kun on kyse perustuslakisopimuksen osien, sisällön ja periaatteiden tulevaisuudesta. Solidaarisuus ei ole yksisuuntainen katu, vaan sillä tavataan mennen tullen. Keskinäistä solidaarisuutta on osoitettava yhteisen Euroopan unionin tulevaisuuden puolesta.
Puheaikani loppuu, joten esitän yhden loppuhuomautuksen: lienee paikallaan pohtia hieman, miten parlamentti ja ryhmien puheenjohtajat saavat sanoa sanottavansa kunnolla. He eivät tarvitse yhtä paljon puheaikaa kuin neuvoston ja komission puheenjohtajat, mutta aika on jaettava asianmukaisesti.
Arvoisa puhemies, parlamentti toivotti juuri Alexander Milinkevitšin tervetulleeksi. Hän tuli tänne tänään ryhmäni nimenomaisesta kutsusta. Vaikka keskustellaan energiasta ja taloudesta, ei pidä koskaan unohtaa sitä perustaa, johon saamme tukeutua, eli arvojamme, ihmisoikeuksia ja ihmisarvoa. Niiden vuoksi asetumme puolustamaan demokratiaa Valko-Venäjällä ja annamme vakuuttavan kuvan ihmisoikeuksien puolustamisesta Euroopassa ja ympäri maailman.
Martin Schulz,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, jos aikomuksena on arvioida Eurooppa-neuvostoa, on sanottava muutama myönteinen sana sen puolesta, sillä edellisen kerran kokoontuessaan se osoitti haluavansa antaa uutta pontta Euroopan yhdentymishankkeelle. Panimme tämän tyytyväisinä merkille. Ennen neuvoston edellistä kokousta Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtaja Poul Nyrup Rasmussen antoi ryhmänsä puolesta työllisyyttä ja kasvua koskevan toimintasuunnitelman, jonka olimme laatineet yhdessä sosiaalidemokraattisten valtiovarainministerien kanssa. Toimintasuunnitelmassa keskeisellä sijalla on yksityisen kulutuksen vilkastuttaminen valtion investoinnein ja julkisin varoin. Puhuitte täsmälleen samasta asiasta, kun totesitte, että Euroopan investointipankista saatavia varoja käytettäisiin tähän tarkoitukseen. Se on hyvä sosiaalidemokraattinen lähestymistapa, ja sen valitessanne voitte luottaa tukeemme.
Haluan palata energiapolitiikkaan, sillä se on Eurooppa-neuvoston kertomuksessa keskeisellä sijalla. On aivan totta, että energiapolitiikkaa varten tarvitaan yhteinen eurooppalainen strategia. Strategiaa pohdittaessa on pantava ensimmäisenä merkille, että jäsenvaltiot päättävät omasta energiapolitiikastaan. Haluan toistaa tämän seikan. Kerroitte jälleen, kuinka istuitte uuden vuoden konsertissa Saksan liittokanslerin vieressä, kun Venäjä käänsi kaasuhanansa kiinni. En nyt tiedä, onko näillä asioilla syy-seuraussuhde, mutta se voidaan jättää huomiotta. Ehkäpä voisitte tehdä palveluksen ja sanoa hänelle tavatessanne seuraavan kerran – ei siis seuraavassa uuden vuoden konsertissa – että: "Angela, tehkää kuten minä ja jättäkää energiapolitiikka rauhaan." Ydinvoiman osalta se on aivan oikein. Saatte paljon tukea kannallenne niin oman maanne kansalaisilta kuin Saksankin kansalaisilta.
Keskeinen kysymys kuuluu, miten solidaarisuutta sovelletaan energiapolitiikan käsittelyssä. Neuvoston on päätettävä siitä. Neuvosto ei voi tehdä kuin Buridanin aasi, joka seisoi kahden heinäkasan välissä ja kuoli lopulta nälkään, kun ei tiennyt, kummasta olisi syönyt. Eurooppa-neuvostosta tulee mieleen Buridanin aasi lähes joka alalla, sillä ongelma on aina sama. Neuvoston kuullaan antavan hienoja julkilausumia siitä, mitä Euroopan unionissa on tehtävä, mutta kun sen jäsenet – valtioiden ja hallitusten päämiehet – palaavat kotiinsa, he unohtavat Euroopan unionille antamansa lupaukset ja vastaavat vain oman maansa kansalaisille. Siinä on koko Euroopan unionin kriisi pähkinänkuoressa. Tämä toimielintemme on ratkaistava yhdessä. Euroopan parlamentilla on osansa asiassa. Olemme saaneet kasaan kunnollisen palveludirektiivin, jonka hyväksymisestä komissio ilmoitti eilen. Minusta yksi neuvoston edellisen kokouksen kohokohdista oli neuvoston yksimielinen lausunto, jonka mukaan siitäkin tehdään yksi yhteisen kannan kohta. Se on hyvä merkki. Se osoittaa, että Euroopan unioni edistyy tämän parlamentin johdolla. On valitettava tosiasia, ettei tätä voida jättää pelkästään neuvoston ja komissio harteille, joten hengitämme edelleen niskaanne.
Arvoisa liittokansleri Schüssel, esitän vielä yhden huomautuksen. Olen samaa mieltä siitä, että kaikki näyttää hyvältä. Puheenjohtajavaltio Itävalta tekee hyvää työtä. Esititte jälleen tänään useampia huomautuksia – tiedätte vallan hyvin, mitä niistä tarkoitan – joissa otitte esille muutamia seikkoja, jotka on tarpeen hoitaa lähiviikkojen aikana. Osaatte toimia kaiken kaikkiaan viisaasti: saitte pääministeri Berlusconin vakuuttuneeksi siitä, että halusitte auttaa häntä pelastamaan Euroopan kommunismilta, ja sitten tapasitte Prodin heti pari tuntia myöhemmin. Osaatte tasapainottaa eroavat etunäkökohdat niin, että asiat hoituvat eduksenne. Jos tuollainen taito saadaan käyttöön Euroopan unionin hyväksi, seisomme vankasti takananne.
Graham Watson,
   . – Arvoisa puhemies, liberaalidemokraattien kyynikot toteaisivat viime kuun neuvostosta, että se olisi voinut mennä huonomminkin. Kiitokset Itävallalle siitä, että riita saatiin vältettyä. Puheenjohtajan päätelmissä oli, kuten tavallista, lupauksia talousuudistuksista täysin päinvastaisessa suhteessa kuin talousuudistusten eteen tehtäviä toimia. Ryhmämme optimistit panevat kuitenkin merkille, että puheenjohtajan päätelmien sävy on nyt erilainen. Kuten Mark Twain on todennut Wagnerin musiikista: "Se ei ole niin surkeaa kuin miltä se kuulostaa." Jopa sosiaalidemokraatteja edustavat pääministerit ovat hyväksyneet sen, että peli on nyt menetetty ja että markkinoiden on astuttava kuvaan luomaan kasvua ja hyvinvointia. Kaikki neuvoston jäsenet olivat yhtä mieltä siitä, että ympäristöpolitiikalla voidaan edistää merkittävästi työllisyyttä ja kasvua.
Me edistymme, ja kun se yhdistetään mahdollisesti piankin tehtävään toimielinten väliseen sopimukseen rahoitusnäkymistä ja ennakoituun talouskasvuun, tunnelin päässä näkyy jälleen valoa. Olen erityisen tyytyväinen komission tämänviikkoiseen päätökseen esittää oikeudellisia haasteita niille, jotka pilkkaavat liberalisoinnin sääntöjä, sillä sellaisia toimia komissiolta tarvitaan, jotta eteenpäin päästään.
Euroopan unioni on huomattavan sitkeä. Yhdellä alalla ei ehkä päästä eteenpäin, mutta toisella sen sijaan päästään: Euroopan energiapolitiikka on hieno askel eteenpäin ja useammat maat ovat halukkaita liittymään euroalueeseen. Yhteistä hanketta eteenpäin vievä voima saattaa tullakin nyt ulkopuolisista haasteista eikä sisäisestä vakaumuksesta. Toivon kuitenkin, että puheenjohtajavaltio Itävalta ja seuraava puheenjohtajavaltio Suomi saavat vietyä tätä uutta henkeä eteenpäin ja auttavat rakentamaan uuden perustuslaillisen pohjan, jolle unioni voi perustua tulevaisuudessa.
Ryhmäni mielestä on aika luopua siitä, että kevään neuvostossa keskitytään talousuudistukseen. Neuvoston on kokoonnuttava kolme kertaa vuodessa. Neuvoston on keskusteltava muista asioista – tärkeistä asioista, kuten Valko-Venäjästä. Olisitte voineet keskustella, kuten pari jäsenvaltiota ehdotti, tilanteesta Guantánamon lahdella, jossa pidetään edelleen EU:n kansalaisia. Amerikkalaisia ei haluttu suututtaa, joten ette tehneet niin. Neuvostoista olisi syytä huokua hieman enemmän eurooppalaista henkeä.
Unionia on alettava rakentaa uudelleen jäsenvaltioiden aktiivisen osallistumisen turvin. Roomassa, Pariisissa, Lontoossa ja jopa Berliinissä on yritetty viime vuosina aivan liian usein purkaa yhteisömenetelmä ja saada unioni ratkeamaan saumoistaan – jäsenvaltioiden pääkaupungeissa on siis aiheutettu globaalin anarkian vaara kansallisen itsemääräämisoikeuden säilyttämisen nimissä.
Olin erittäin hämmästynyt nähdessäni teidät, kansleri Schüssel ja jäsen Poettering, ja koko Euroopan kansanpuolueen kerman tukemassa erään pääministerin uudelleenvalintakampanjaa Roomassa, vaikka kyseinen pääministeri vaarantaa eurooppalaiset arvot joka käänteessä...
jarruttaa oikeudellisessa yhteistyössä edistymistä ja jopa oikeudenkäyntejä; menee liian pitkälle omaisuutensa, vapaiden ja riippumattomien tiedotusvälineiden ja jopa vaalijärjestelmien suhteen; käyttää EU:n puheenjohtajuutta ylistääkseen Vladimir Putinia ja jättää Venäjän toimet Tšetšeniassa huomiotta. Euroopan kansanpuolue väittää olevansa Eurooppa-myönteinen. Tämä tuskin on Eurooppa-myönteisen puolueen toimintaa.
Jos italialaiset äänestävät sunnuntaina viisaasti, Roomaan saadaan Eurooppa-myönteinen hallitus, joka voinee toimia yhdessä Berliinin uuden hallituksen kanssa palauttaakseen tasapainon, jota Euroopan unionissa tarvitaan, jotta Euroopan unioni saadaan takaisin oikeille raiteille.
Pierre Jonckheer,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat komission ja neuvoston puheenjohtajat ja varapuheenjohtajat, en halua yllyttää jäsen Schulzia käyttämään uutta puheenvuoroa, mutta totean hänelle, että ryhmäni voi taatusti yhtyä jäsen Watsonin viimeiseen huomautukseen, joka koski Italian tilannetta.
Komission puheenjohtaja Barroso toi aiheellisesti esille, että kansalaiset odottavat tuloksia ja että Euroopan unioni saa hyväksyntänsä velvollisuudesta saada aikaan tuloksia. Ensin tarvitaan kuitenkin välineitä ja voimavaroja. Tältä osin käännyn liittokansleri Schüsselin ja neuvoston puoleen – mehän keskustelemme neuvoston päätelmistä – ja esitän hänelle kolme ehdotusta.
Ensimmäinen ehdotukseni koskee EU:n talousarviota, josta keskusteltiin vähän aikaa sitten. Mielestäni on vain syytä toistaa, että talousarvio on riittämätön ja Lissabonin tavoitteiden kannalta katsottuna epäjohdonmukainen. Parhaillaan käsiteltävänä olevissa ehdotuksissa jäädään 110 miljardia euroa parlamentin ehdotuksesta ja 200 miljardia euroa komission ehdotuksesta. Ensimmäinen ehdotukseni on, että meidän on näin ollen nopeutettava Euroopan unionin omia varoja koskevia toimia, kuten tekin totesitte.
Toinen ehdotus koskee Euroopan investointipankin asemaa. Arvoisa liittokansleri Schüssel, minusta tehty päätös on mielenkiintoinen. Vaikka 30 miljardia euroa on ihan hyvä saavutus, taloustieteilijöiden arvion mukaan todellisuudessa tarvitaan kymmenen kertaa enemmän. Tältä kannalta katsottuna neuvoston ei pitäisi mielestäni ajaa itseään ahtaalle suostumalla aloittamaan keskustelun eurooppalaisista valtionobligaatioista. Kansalaisten säästöillä on rahoitettava Euroopassa sekä kestäviä liikenneverkkoja että ekotehokuutta. Aluksi tämä voitaisiin tehdä euroalueella, mikä mainitaan neuvoston päätelmissä. Tämä on mielestäni tärkeä kohta.
Lopuksi esitän kolmannen ehdotukseni: keskustelua verotusjärjestelmien kehittämisestä Euroopan maissa on mielestäni vietävä neuvostossa aidosti eteenpäin. Kuten hyvin tiedätte, seuraavien 20 vuoden kuluessa sosiaaliturvajärjestelmien rahoittamisesta aiheutuu ongelma lähes kaikissa Euroopan maissa. Jos Euroopan unionissakaan ei tehdä tärkeitä päätöksiä, joiden nojalla verotuloja saataisiin liikkuvasta veropohjasta – mistä päästään takaisin kysymykseen omista varoista – nykytilanne jatkuu ja tulot jakautuvat entistä epätasaisemmin, köyhien määrä kasvaa, eikä heitä pystytä enää tukemaan sosiaaliturvaverkosta.
Arvoisa liittokansleri Schüssel, tässä kolme ehdotustani. Toivoisin neuvoston tarkastelevan tämäntyyppisiä ehdotuksia teidän puheenjohtajakaudellanne ja sitä seuraavilla puheenjohtajakausilla. 

Ilda Figueiredo,
   . – Kevään huippukokouksen päätelmiä tarkastellessa ja verratessa niitä siihen, mitä talouksissamme ja yhteiskunnissamme todella tapahtuu, voidaan tulla vain siihen tulokseen, että toimien ja kansalaisten välinen kuilu kasvaa.
Missä ovat käytännön toimet, joilla kaksinkertaistetaan talouskasvu ja sellaisten työpaikkojen määrä, joissa työntekijöiden oikeudet otetaan huomioon, jotta tavoitetaan vuoden 2000 tasot? Missä ovat ratkaisut nuorten, alle 25-vuotiaiden työikäisten työttömyyteen, joka on kasvanut 18,5 prosenttiin, ja työikäisten naisten työttömyyteen, joka on noin 10 prosenttia? Missä ovat ratkaisut tilapäisten, huonopalkkaisten töiden määrän kasvuun? Tällä hetkellä 32 prosenttia työssä käyvistä naisista työskentelee osa-aikaisesti ja yli 43 prosenttia työssä käyvistä nuorista on töissä vain määräaikaisella sopimuksella ilman mitään takeita tulevaisuudesta.
Tosiasiassa ainoat esitetyt ratkaisut ovat olleet pari epämääräistä lupausta työpaikoista, ilman mainintaa työn laadusta tai käytännön toimenpiteistä, joilla työpaikkoja syntyisi. Tämä on selvin oire siitä, että jännitteet lisääntyvät useissa EU-maissa.
On erityisen järkyttävää, ettei köyhyyteen, joka koskee yli 15:tä prosenttia väestöstä, ole löytynyt ratkaisuja eikä sitä tunnusteta vakavaksi ihmisoikeusrikkomukseksi. Sosiaalisen osallisuuden olisi siis oltava komission, neuvoston ja jäsenvaltioiden poliittisen asialistan kärkipäässä. Näin ei kuitenkaan tällä hetkellä ole. Niinpä esitänkin haasteen. Nyt tarvitaan suunnanmuutosta: painopiste on asetettava taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta edistävään politiikkaan. 
Brian Crowley,
   . – Arvoisa puhemies, haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa ja komission puheenjohtajaa Barrosoa heidän tämänpäiväisistä puheistaan.
Haluan kuitenkin aloittaa ilmoittamalla olevani erittäin pahoillani siitä, että parlamenttia on käytetty tänä aamuna tässä keskustelussa kansalliseen poliittiseen vaalitaistoon. Jos emme osaa käyttäytyä parlamentissa tarpeeksi kypsästi käsitelläksemme huippukokousta ja Eurooppa-neuvostoa koskevia todellisia kysymyksiä, vaan ajaudumme jälleen yksilöiden väliseen puoluepoliittiseen peruskiistelyyn, joutuu parlamentti huonoon valoon. Itse asiassa Eurooppa-neuvoston kokouksella oli monia myönteisiä tuloksia, joita meidän pitäisi edistää vahvasti. Tällaisia ovat eritoten lupaukset työllistymismahdollisuuksien lisääntymisestä ja tutkimus- ja kehittämistoimintaan tarkoitettujen varojen lisäämisestä; elinikäistä oppimista, koulutusta ja ammattikoulutusta koskevien ohjelmien laajentamisen tukeminen sekä Euroopan investointipankin varojen käyttäminen pienten ja keskisuurten yritysten alkuun panemiseen, jotta ne saavat tilaisuuden luoda työpaikkoja ja lisätä talouden hyvinvointia ja kasvua, mikä on välttämätöntä Euroopan unionissa. Yhteinen energiajärjestelmä kuuluu tällä hetkellä työn alla oleviin uusiin yleisiin politiikkoihin. Tunnustamme tietenkin, että jäsenvaltioilla on oikeus päättää omista energia-asioistaan, mutta nähdäksemme yksittäiset jäsenvaltiot voivat kuitenkin tehdä yhteistyötä taatakseen vähimmäisvoimavarat energiaturvan, energiavarmuuden ja yhteenliittämisen osalta sekä sen varmistamiseksi, että tutkimus- ja kehittämistoimintaan tarkoitetut varat käytetään asianmukaisesti uusiutuviin energialähteisiin ja eritoten biopolttoaineisiin.
Kun halutaan auttaa ympäristöä, on vähennettävä riippuvaisuutta tuontipolttoaineista, ja sen lisäksi koko Euroopan unionin julkisen liikenteen energiantarve voitaisiin täyttää uusilla energiakasveilla, jos niin haluttaisiin. Taloja voitaisiin lämmittää aurinkoenergialla, jos niin haluttaisiin. Tehtaita, kouluja ja sairaaloita voitaisiin lämmittää biomassalla, jos niin haluttaisiin. Tämä edellyttäisi meiltä kuitenkin investointeja, joilla taataan tekniikka kaikkien saataville. Verotuksen avulla olisi asetettava etusijalle ne energiamuodot, jotka ovat vähiten haitallisia ympäristölle, kuten tehtiin vuosia sitten otettaessa käyttöön lyijytön bensiini.
Tarkastellaanpa asian valoisaa puolta. Eilen nähtiin, missä parlamentti voi toimia. Parlamentti haluaa toimia palveludirektiivin ja rahoitusnäkymien osalta poliittisena elimenä ja varmistaa saavansa aikaan tuloksia Euroopan unionin kansalaisten puolesta yhdessä muiden toimielinten kanssa.
Kun puhutaan pienistä ja keskisuurista yrityksistä ja kannustamisesta tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisäämiseen ja esitetään hieno ajatus Euroopan teknologia- ja huippututkimusinstituutista, tästä kaikesta puuttuu kuitenkin yksi asia: kunnollinen EU-lainsäädäntö, jolla suojataan teollis- ja tekijänoikeudet. Tässä siis asian varjopuoli. Yritykset ja yhtiöt eivät investoi tutkimukseen ja kehittämiseen, ellei niiden keksinnöille taata suojaa. Euroopan unionissa ei ole onnistuttu laatimaan kunnollista lainsäädäntöä, jonka turvin varoja voitaisiin käyttää saatavilla olevan julkisen rahoituksen ohella. Olemme täyttäneet lupauksemme, ja nyt meidän on varmistettava, että voimme täyttää tulevat lupaukset Euroopan tuleville sukupolville. 
Georgios Karatzaferis,
   – Arvoisa puhemies, olemme kuulleet erinäisiä asioita komission puheenjohtajalta. Kommentoin hänen käyttämäänsä ilmaisua. Hän totesi, että meidän on päästävä entisistä kansallismielisistä reaktioista. Hän käytti tietysti sanaa "kansallismielinen", sillä "kansalliset reaktiot" kuulostaisi pelottavalta.
Eikö Euroopan kansoille kuitenkin opetettu kansallisia reaktioita silloin, kun kommunismi ja kansainvälistyminen kohosivat kaiken yläpuolelle? Kommunismin kansainvälistyessä kansan keskuuteen kylvettiin kansallisia reaktioita. Kansainliitto nimettiin "Kansainliitoksi" eikä "Valtioiden liitoksi", ja Yhdistyneiden Kansakuntien järjestö nimettiin "Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöksi" eikä "Yhdistyneiden valtioiden järjestöksi" – nimenomaan kansallisten reaktioiden kylvämiseksi.
Nyt käskemme lopettamaan nämä reaktiot nimenomaan siksi, että meidän on palveltava globalisaatiota, joka on kansainvälistymisen nurja puoli. Tämä on totuus, ja kun puhutaan yhteisestä energiapolitiikasta, tarkoitetaan, että valtiot joutuvat sitoutumaan niin, ettei niillä ole omaa kansallista energiapolitiikkaa. Jos niillä ei ole omaa kansallista energiapolitiikkaa, niillä ei voi myöskään olla parempia suhteita Lähi-idän valtioihin, joilla on öljyä, eikä Venäjään, jolla on energiaa. Otatte siis kaikki kansat ja valtiot panttivangeiksi, ja ihmiset tietenkin ymmärtävät tämän. Siksi he reagoivat. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   – Arvoisa puhemies, talouden tilan ja kansalaisten elintason koheneminen Euroopan unionissa riippuu siitä, että kaikki talouden toimijat selviytyvät hyvin globaaleilla markkinoilla. Tämä edellyttää, että kaikki hieman saamattomat Euroopan unionin toimielimet toimivat tehokkaasti. Se edellyttää myös kaikkien käytettävissä olevien varojen keskittämistä sisäisiin uudistuksiin. Lainsäädäntö ja sisäiset toimintamenetelmät on sovitettava nykytarpeisin. Kehotan näin ollen hyväksymään puheenjohtajan ehdottamat muutokset kiireellisellä menettelyllä.
Haluaisin korostaa, etteivät rahoitusnäkymät ole niin hyvät kuin voisivat olla, vaan niissä on merkittäviä vajeita, jotka vaikuttavat moniin talouden aloihin. Nämä asiat olisi hoidettava mitä pikimmin. Moniin talouden aloihin, kuten maatalouteen, liittyviä kysymyksiä olisi käsiteltävä kiireellisellä menettelyllä, kuten tehdään muun muassa energia-alalla. Näin Euroopan unionin talous pystyy kehittymään jatkossa tyydyttävällä tavalla. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, meillä kaikilla on sellainen kutina, että Euroopan unionilla on nyt hyvät ajat edessään. Palveludirektiivissä ja rahoitusnäkymissä päästään pian maaliin, puheenjohtajavaltio on saanut puheenjohtajakautensa alkupuolella aikaan hyviä tuloksia ja voittajia on lukuisia: pk-yritykset, nuoret, Euroopan laajuisia verkkoja koskevat hankkeet ja monet muut näiden lisäksi.
Palautetaanpa mieliin, että vuoden takainen huippukokous meni pipariksi: sen keskusteluja leimasivat syytökset ja vastasyytökset. Kaikki sanoivat, että EU oli kriisissä. Puoli vuotta sitten huippukokous hylättiin, EU vaikutti lamaantuneen eikä sillä vaikuttanut olevan mitään näytettävää. Parlamentin suuri enemmistö kieltäytyi hyväksymästä joulukuun huippukokouksen tuloksia. Mitä nyt on sitten tapahtunut? Parlamentti on osoittanut pystyvänsä viemään asioita eteenpäin, yksikään kolmesta toimielimestä ei ole lyönyt hanskoja tiskiin ja neuvosto pystyy jälleen neuvottelemaan ja saamaan työt hoidettua. Meillä kaikilla on nyt sellainen kutina, että olemme saaneet EU:n yhdessä takaisin oikeille raiteille. Kunnia onnistumisesta kuuluu osaltaan neuvoston puheenjohtajavaltiolle ja sen puheenjohtajalle Wolfgang Schüsselille – sitä emme voi kieltää, enkä minä taatusti haluakaan. Hänen kokemuksensa, ammattitaitonsa, työskentelytapansa ja tapansa käydä puheiden sijasta suoraan toimeen on tuonut meidät kaikki yhteen ja tehnyt tämän päivän tuloksesta mahdollisen. Olemme tästä kiitollisia, ja me itävaltalaiset voimme olla tästä ylpeitä.
Rahoitusnäkymissä on kohdennettu uudelleen yhteensä 7,9 miljardia euroa. Huippukokouksen tulosten ohella palveludirektiivi tarjoaa meille kaikkein tehokkaimman ohjelman kasvun ja työpaikkojen luomiseksi EU:ssa vuosiksi eteenpäin. Asiassa on tehtävä vielä töitä, jotta asetetut tavoitteet voidaan todella saavuttaa. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, pyrin pitäytymään tosiasioissa. On taatusti totta, että energiapolitiikan saralla on edistytty jonkin verran ainakin edellisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nyt on kuitenkin huolehdittava sen täytäntöönpanosta. Toivoisin, että täytäntöönpanoon ja infrastruktuuriin uhrattaisiin paljon enemmän aikaa. Poul Rasmussen ja hänen aloitteensa mainittiin jo.
Hyväksyimme maanantaina Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevat direktiivit. Nyt on paneuduttava rahoitukseen. Unionin talousarviossa kyseiseen tarkoitukseen on varattu liian vähän varoja, joten jäsenvaltioiden on annettava osuutensa omista talousarvioistaan. Totesitte, että olemme kaikki samassa veneessä ja että kaikkien on soudettava. Minusta kaikki eivät ole vielä tarttuneet airoihin, mutta toivon kaikkien tarttuvan.
Osoitan seuraavan huomautukseni komissiolle. Olemme esittäneet samaa, ulkopolitiikkaan liittyvää vaatimusta siitä lähtien, kun komissio nimettiin ja se aloitti työnsä. Vastaus tulee myöhässä, mutta se on tulossa. Toivon jonkinlaisia lausuntoja saatavan tällä vuosipuoliskolla.
Neuvoston puheenjohtaja on oikeassa todetessaan, että ydinenergiapolitiikka kuuluu kansallisvaltioille. Kannatan tietenkin Itävallan lähestymistapaa, mutta turvallisuudella, asevarustelulla ja sillä, että ydinenergia tekee tällä hetkellä paluuta, on jatkossa paljon merkitystä, joten toivoisin näiden kysymysten osalta tehtävän enemmän.
Tieteen ja tutkimuksen osalta neuvoston päätelmien luettelo on oikeastaan surullinen. Kaksi maata, Ruotsi ja Suomi, ovat kaukana kärjessä, ja niiden ansiosta yllämme 3 prosentin rajaan. Valitettavasti Itävaltakaan ei ole edistynyt tarpeeksi tavoittaakseen 3 prosentin rajan. Tässäkin meidän kaikkien on tartuttava airoihin. Erityisesti niiden, joilla on korkeat tulot ja enemmän taloudellista vaikutusvaltaa, on soudettava lujempaa, jotta 3 prosentin tavoite saavutetaan.
Viimeinen huomautukseni koskee palveludirektiiviä. Kiitän teitä tuestanne. Se on oleellinen osa sosiaalisessa Euroopan unionissa, mikäli vain saamme sen läpi täällä parlamentissa ja te saatte sen läpi neuvostossa. Tämä on erittäin tärkeä kysymys. Mainitsitte työnantajat, mutta ette maininnut työnantajia yhteisötalouden alalla – joka on itsessään erittäin tärkeä – ettekä maininnut etenkään työntekijöiden edustusjärjestöjä, jotka ovat tehneet paljon sosiaalisen Euroopan unionin eteen. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on totta, ettei kevään huippukokous ollut epäonnistunut. Siinä toistuivat kuitenkin muutamat aiemmat virheet, joita on mielestäni syytä arvostella.
Lupaus kymmenen miljoonan työpaikan luomisesta toi loppujen lopuksi vahvasti mieleen ensimmäisen Lissabonin huippukokouksen. Nuorten painottaminen oli samoin pikemminkin pelkkää sanahelinää, ja Ranskan esimerkin perusteella nuoret eivät näytä sitä juurikaan noteeranneen. Globalisaatiorahastolla palkitaan mielestäni niitä, jotka vastustavat uudistuksia, ja rakennemuutosten edistäminen on juuri sitä, mitä varten rakenne- ja koheesiopolitiikat ovat olemassa.
Jäsen Schulz on samoin oikeassa todetessaan, etteivät jäsenvaltiot tee osuuttaan. Berliinissä eilen pidetyssä energiakokouksessa keskusteltiin kaikesta muusta paitsi sähkö- ja kaasumarkkinoiden avaamisesta. Tällä saralla jäsenvaltioilta ei voi odottaa paljoakaan, joten on erityisen rohkaisevaa, että komissio ottaa viimein osaa kahakkaan ja käynnistää oikeustoimet jäsenvaltioita, etenkin Ranskaa, vastaan energiamarkkinoilla harjoitetun protektionismin takia.
On siis välttämätöntä tehdä toisin kuin ennen ja lisätä lupausten antamisen sijasta kilpailua. Valoa näkyy tunnelin päässä nyt, kun komissio viimein tekee jotain. Haluan lisätä, että meidän pitäisi mielestäni käydä tätä keskustelua Brysselissä eikä Strasbourgissa. 
Claude Turmes (Verts/ALE ).
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionissa tarvitaan uutta energia- ja liikennepolitiikkaa. Toteaisin liittokansleri Schüsselille, että nähtäväksi jää, onko päätös lisätä energiatehokkuutta 20 prosenttia ja nostaa uusiutuvan energian osuus 15 prosenttiin läpimurto. Omasta puolestani olen vakuuttunut siitä, että kaikkein tärkeintä on, että liikenne- ja energia-alalla tarvitaan uutta kulttuuria. Mitä tarkoitan tällä?
Jos haemme todella tehokkuutta, on solmittava liitto käsiteollisuuden ja pankkien kanssa, jotta rakennuskannassa viimein edistytään. On solmittava liitto suurimpien kaupunkien kanssa, jotta niistä tulee jälleen vastaanottavia ja miellyttäviä paikkoja elää. Liikenteen määrää on vähennettävä, ja on pystyttävä liikkumaan vähemmän öljyä kuluttaen. Aloite ei ole mielestäni tarpeeksi oikeudenmukainen siksi, että komissio luottaa liian paljon suuryrityksiin sen sijaan, että luottaisi liittoutumiseen pienten ja keskisuurten yritysten ja kansalaisten kanssa.
Minulla on kolme yksittäistä kysymystä, joihin toivoisin liittokansleri Schüsselin vastaavan. Ensimmäinen koskee energiatutkimusta. Miten aiotte selittää Itävallan kansalaisille ja pienille ja keskisuurille yrityksille, että viidennessä tutkimusohjelmassa käytetään – tai aiotaan käyttää – viisi kertaa enemmän varoja ydinvoimaan kuin uusiutuviin energialähteisiin? Miten aiotte käydä keskustelua ydinvoimakysymyksistä Itävallassa ja Euroopan unionissa, kun puheenjohtaja Barroso on poistanut vihreästä kirjasta kaikki maininnat ydinvoimaan liittyvistä "riskeistä"? Minun on todettava, että puolueeton keskustelu on sellaista, jossa voidaan puhua myös ydinvoimaan liittyvistä riskeistä.
Arvoisa liittokansleri Schüssel, teillä on vastuu siitä, että käymme objektiivista keskustelua. Ette voi vain perääntyä ja piiloutua kansallisen itsenäisyyden taakse. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, jos Lissabonin strategiaan suhtaudutaan kaksitahoisesti siten, että sitä tarkastellaan ensin osana talousarviota ja sitten kansallisten suunnitelmien kautta, ihmettelen, onnistutaanko kompromissilla, johon unionin talousarviossa nyt pyritään, todella takaamaan riittävät varat. Minusta sillä ei onnistuta sen paremmin kuin ei kansallisilla talousarvioillakaan, jos vaivautuu niitä tarkastelemaan. Tutkimukseen ja kehittämiseen sekä koulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen tarvittavien varojen määrää ei yksinkertaisesti lisätä tarpeeksi.
Totesitte huippukokouksessanne, että pienten ja keskisuurten yritysten eteen on tehtävä enemmän. Tämä oli täysin aiheellista, mutta jos pienten ja keskisuurten yritysten eteen halutaan tehdä jotain, jos työpaikkoja halutaan luoda, on tehtävä jotain julkisten investointien lisäämiseksi. Valitettava tosiasia on, ettei niitä lisätä ainakaan jäsenvaltioissa. Kotimaisen kysynnän lisäämiseksi on tehtävä jotain, eikä sitä voida tehdä leikkaamalla tuloja, pidentämällä työikää tai korvaamalla solidaarisuusperiaatteeseen perustuvat sosiaaliturvajärjestelmät yksityisillä vakuutusjärjestelmillä. Tämä on nimenomaan väärä tapa toimia tässä asiassa.
Lissabonin strategia on sen sijaan korvattava eurooppalaisen solidaarisuuden ja kestävyyden strategialla. Katsokaapa vain tuloksia. Köyhyysriskirajalla elävien osuus ei ole muuttunut: se oli 16 prosenttia vuonna 2000, ja se on edelleen samalla tasolla. Pitkäaikaistyöttömyys on lisääntynyt samalla aikavälillä 3,9 prosentista 4,1 prosenttiin. Työssä käyvien ihmisten osuus on lisääntynyt 63 prosentista 64 prosenttiin, eli se on parantunut hieman. Olemme kaukana siitä, mihin olemme luvanneet päästä, koska strategia on väärä. Nykyisenlaisena Lissabonin strategia ei johda mihinkään. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, tarkastelemme tänään kevään huippukokouksen tuloksia. Se oli vain yksi uusi hallitusten päämiesten tapaaminen, jossa ei päästy puusta pitkään. Alankomaat on jo ehdottanut, että kaksi Eurooppa-neuvoston kokousta vuodessa riittäisi päätöksentekoa varten. Minä puoltaisin näiden keskustelukokousten lakkauttamista kokonaan, sillä tehdyt lupaukset osoittautuvat mahdottomiksi täyttää, kun edustajat palaavat kotiin. Yksin Ranskan esimerkki osoittaa minun olevan oikeassa. Ranskan energiayhtiöt tekevät yritysostoja ulkomailla, mutta rajat pysyvät kiinni niin, etteivät ulkomaiset yritykset voi tehdä yritysostoja Ranskassa. Nyt kun palveludirektiivi on jäissä, ulkomaiset työntekijätkin jäävät nuolemaan näppejään. Tällä tavoin yksi askel eteenpäin viekin kaksi askelta taaksepäin.
Tältä osin Ranskan mellakat osoittavat, miten hankala sosiaaliturvajärjestelmää on uudistaa. Lissabonin prosessi ajautuu karille äänestäjien vastalausemyrskyssä. Myös protektionistisessa Ranskassa on voitava olla kuin kotonaan, vaikkei sosiaaliturvajärjestelmä kestä ilman uudistuksia. EU ei voi enää sulattaa Ranskan jarruttelua. Jos hallitusten päämiesten huippukokouksessa tehtäisiin tällainen päätös ja pantaisiin se täytäntöön, kokous olisi täysin perusteltu. 
Jana Bobošíková (NI ).
   – Arvoisa puhemies, olen lukenut tarkkaan läpi maaliskuun Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmät, ja minun on todettava olevani hyvin pettynyt. Ne ovat hyvin pintapuolisia ja ennen kaikkea läpikotaisin tekopyhiä.
Eurooppa-neuvosto tunnustaa päätelmissään, että on poikkeuksellisen tärkeää luoda yritysmyönteisempi ympäristö, ja ylistää pieniä ja keskisuuria yrityksiä Euroopan talouden kulmakivenä. Eurooppa-neuvoston mukaan niitä on tuettava, kuten on tuettava yrittäjyyttä yleisestikin, mutta tämä kaikki jää valitettavasti vain paperille. Eurooppa-neuvosto jätti käyttämättä ainoan tilaisuuden siirtyä sanoista todellisiin tekoihin. Odotin poliitikoilta löytyvän rohkeutta tukea sisämarkkinoiden palveluja koskevaa komission alkuperäistä ehdotusta ja eritoten alkuperämaaperiaatetta. Odotin neuvoston antavan meille selvän merkin siitä, että se suhtautuu todella vakavasti yritysmyönteisen ympäristön kehittämiseen. Näin ei kuitenkaan käynyt. Neuvosto päätti valita parlamentin silotellun ja populistisen ehdotuksen, ja lopulta pienten ja keskisuurten yritysten eteen ei tehdä mitään muuta kuin esitetään rohkaisevia sanoja. Minusta näin ei täytetä Lissabonin strategiaa eikä lisätä kilpailukykyä. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   – Minusta Eurooppa-neuvosto onnistui erittelemään haasteet, jotka unionilla on nykypäivänä edessään: globalisaatio, väestörakennetta koskeva ongelma ja Euroopan talouden avainalat, kuten energia ja palvelut, tutkimus ja kehittäminen, innovointi, koulutus, työllisyys ja kasvu.
Millainen maku tästä sitten jäi? Vaikka yhtäältä energia-alalla on edistytty huomattavasti – puoli vuotta sitten tällainen edistyminen ei olisi ollut ajateltavissakaan – muilla aloilla ei valitettavasti ole edistytty yhtä pitkälle. Miksi? Siksi, että Lissabonin strategiassa tehtiin sellainen perusvirhe, ettei komissiota nimetty strategian yhteysyksiköksi eikä strategian täytäntöönpanoa annettu sen vastuulle.
Komissio on ryhtynyt nyt toimeen, minkä ansiosta on päästy eteenpäin. Paljon enemmän on kuitenkin tehtävä. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle vastuuta ja voimavaroja, jotta kauan kaivattu edistyminen toteutuu. Tältä osin minun on todettava, että olemme erittäin tyytyväisiä Euroopan teknologiainstituutin saamaan tukeen. Loppujen lopuksi ei ole mitään järkeä, että meillä on 25 eurooppalaista tutkimuspolitiikkaa, joita ei ole suunnattu kohti päätavoitetta eli tietoon perustuvaa taloutta, joilla ei ole tarpeeksi voimavaroja ja jotka eivät ole riittävän laajamittaisia, jotta voisivat kilpailla kehittyneempien talouksien kanssa.
Jos siis haluamme viestittää tänään Lissabonin strategian olevan hengissä ja jos haluamme sen toteutuvan nopeasti, komissiolle on annettava voimavarat, joilla Euroopan teknologiainstituutti saadaan perustettua ja sen toiminta käyntiin. Tämä olisi mielestäni erittäin tärkeää. 
Bernard Poignant (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Ranskan kansalaiset muistavat neuvostosta kaksi asiaa. Ensiksikin kun ranskalainen puhui englantia, presidentti poistui salista. Toiseksi kun toimittaja kysyi presidentiltä, pitäisikö säädettyä lakia soveltaa, vastaus oli "kyllä" Brysselissä ja "ei" Pariisissa.
Ranskan kansalaisille on jäänyt mieleen, että tähän on parempi tottua, että työtä tehdään turhaan. Pinnan alla kuohuu: kymmenen kuukauden aikana maassa on noustu vastarintaan kolme kertaa. Ensimmäisellä kerralla vastarinta näkyi vaaliuurnilla kapitalismiin kohdistuvana vihana. Toisella kerralla se kiteytyi esikaupunkialueiden mellakoina, joissa vastustettiin syrjintää. Kolmannella kerralla se ilmeni lakkoiluna ja mielenosoituksina, joilla vastustettiin työntekoon liittyvää epävarmuutta. Tästä päättelen – suokaa anteeksi, että puhun vielä hieman kotimaastani – että seuraavassa Eurooppa-neuvostossa on saavutettava keskinäinen luottamus paremmin kuin tässä kokouksessa, tehtiinpä siellä mitä hyvänsä.
Kansalaisten mielestä tuolloin näkyi paljon enemmän "jokainen vastaa omasta nahastaan" -asennetta. Ranskan on kannettava vastuunsa asiasta, sillä tällainen asenne on sille tyypillistä. Se ei kuitenkaan ole ainoa. Näin ollen tarvitaan luottamusta eli yhdessä uskomista sanan latinalaisen juuren mukaisesti. Komission ja neuvoston on seurattava näitä raiteita. Toinen näkökohta liittyy suojeluun, sillä kansalaiset tavallaan pelkäävät, ettei Euroopan unioni suojele heitä tarpeeksi. Onnea matkaan! 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission puheenjohtaja, kiittelette toisianne ja taputtelette toinen toistanne olalle. Olette hyvin tyytyväisiä kevään huippukokouksen tuloksiin. Uskotteko Euroopan kansalaisten tuntevan samoin?
Minä en usko, sillä eteenpäin ajamassanne uudistetussa Lissabonin strategiassa yhteenkuuluvuus ja ympäristö uhrataan uusliberalistiselle kilpailukyvylle. Juuri tätä paljon puhuttu "joustava turva" tarkoittaa.
Viiden epäonnistuneen vuoden jälkeen asetatte kunnianhimoisia tavoitteita sitovine aikatauluineen työpaikkojen, tutkimuksen, energian ja kasvun osalta. Samalla talousarviolle on ominaista äärimmäinen eurosentin venyttäminen ja kunnianhimon puute.
Millä voimavaroilla ja toimenpiteillä aiotte saavuttaa nämä tavoitteet, kun tärkeät alat – kuten rakennerahastot, Euroopan laajuiset verkot, kuluttaja- ja terveyspolitiikka, tutkimus ja koulutus – kärsivät valtavista määrärahojen leikkauksista?
Uskotteko saavuttavanne asettamanne tavoitteet? Poliittinen ryhmäni ei usko, ja siksi se on politiikastanne eri mieltä. 
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, tässä eurooppalaisessa laitoksessa on kamala tapa käyttää terrori-iskuja, luonnonkatastrofeja, poliittisia kriisejä ja talousvaikeuksia poliittisten tarkoitusperien ajamiseen. Kansalaisten oikeutettua vihaa, ahdistusta ja poliittista sitoutumista käytetään hyväksi eurooppalaisen supervaltion puolesta käytävän taistelun jatkamiseksi. Siksi meidän on ollut täällä parlamentissa monta kertaa pakko kuunnella loputonta puheiden litaniaa Madridin ja Lontoon terrori-iskuista, Intian valtameren tsunamikatastrofista ja Lähi-idän sodan uhkasta. Puhujat, myös puhemies, ovat käyttäneet usein häpeämättä näitä traagisia ja kohtalokkaita tapahtumia edistääkseen piilo-ohjelmaansa: taistelua eurooppalaisen supervaltion puolesta.
Nyt Euroopan energiantoimitus on kriisissä, ja tarina on sama vanha. Eurooppa-neuvoston 25 naisella ja herralla ei ole hajuakaan siitä, miltä energiatekniikka ja -politiikka näyttävät kymmenen vuoden päästä. Heidän ei siis pitäisi asettaa prosentuaalisia osuuksia biopolttoaineille ja uusiutuville energialähteille. Yksittäisten valtioiden olisi itse kokeiltava ja etsittävä ratkaisuja vapailla energiamarkkinoilla. EU:n tehtävänä on ylläpitää vapaita energiamarkkinoita ja koordinoida infrastruktuuriin tehtäviä investointeja. 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja Barroso mainitsi väestön ikääntymisen ja globalisaation kahtena suurimpana haasteenamme. On tärkeää, että ensin mainittu nostetaan poliittisen asialistan kärkipäähän. Väestön ikääntyminen Euroopassa ei ole niinkään haaste vaan itse asiassa hengenvaarallinen ongelma, joka uhkaa sosiaaliturvajärjestelmien ja sitä kautta talouksien pysymistä ennallaan ja yksinkertaisesti myös Euroopan kansojen olemassaolon turvaamista.
Lisäksi joskus esitetään sellaisia ratkaisuja, joilla tilannetta vain itse asiassa pahennetaan. Ajatellaan vaikka pyyntöä, joka koskee uutta laajamittaista maahanmuuttoa. Komissio julkaisi vihreän kirjan tutkiakseen tätä mahdollisuutta. Tämä saattaa palvella joidenkin yritysten tai teollisuuden alojen lyhytaikaisia etuja, mutta sille ei taatusti saada kansalaisten tukea. Ongelmia on jo nyt lukematon määrä. Jos EU haluaa etääntyä kansalaisista entisestään, on valittava tämä tie. Todellinen ratkaisu olisi kannustaa nuoria perheitä hankkimaan lisää lapsia ja luoda lasten hankinnalle suotuisat edellytykset. Ellei näin tehdä, Lissabonin tavoitteet jäävät vain katteettomiksi lupauksiksi. 
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvoston kokousta edeltävinä viikkoina odotukset olivat korkealla yhteisen energiapolitiikan laatimisen suhteen, joten tältä osin neuvoston päätelmät herättävät yhtäältä toivoa ja tuottavat toisaalta pettymyksen.
Ne herättävät toivoa siinä mielessä, että neuvoston tekstissä on nyt ensimmäistä kertaa kokonainen kappale, joka on omistettu yksinomaan yhteisen energiapolitiikan käynnistämiselle. Tekstissä painotetaan asioita, joita Euroopan parlamentti on vaatinut jo pitkään: voimassa olevia direktiivejä on sovellettava asianmukaisesti, jäsenvaltioiden on täytettävä yhteenliittämistä koskevat sitoumuksensa, infrastruktuuriin ja tutkimus- ja kehittämistoimintaan investoidaan liian vähän ja sähkön sisämarkkinoiden toteuttaminen on saatettava loppuun. Toivottavasti jäsenvaltiot toimivat näiden ehdotusten mukaisesti mahdollisimman pian.
Tosiasiat on kuitenkin kohdattava. Neuvostolla ei ollut taaskaan visiota eikä kunnianhimoa tärkeällä energia-alalla. Kansainvälisissä suhteissa välttämätöntä yhteistä linjaa, kriisitilanteisiin tarkoitetun solidaarisuusmekanismin mahdollista perustamista ja muutamia muita toimia lukuun ottamatta toimenpiteet on jo kirjattu voimassa oleviin direktiiveihin ja aiempien huippukokousten sopimuksiin.
Lisäksi valtioiden ja hallitusten päämiesten on keskusteltava reilusti muutamien hallitusten asettamista poliittisista esteistä, jotka haittaavat energian sisämarkkinoiden kunnollista toimintaa. Yhtenäismarkkinoiden perustamista puoltavia päätelmiä ei pidä allekirjoittaa, jos samaan aikaan ylistetään kansallisia markkinajohtajia ja harjoitetaan protektionismia, joka haittaa pahoin yhdentymistä.
Arvoisa puhemies, päätän puheeni ilmoittamalla neuvostolle, että olemme tyytyväisiä sen ehdotukseen, jonka mukaan nykyisiä velvoitteita on noudatettava. On kuitenkin pettymys, ettei sillä ollut poliittista rohkeutta laatia aitoa yhteistä energiapolitiikkaa, jota parlamentti ja Euroopan komissio vaativat ja jota unioni tarvitsee kipeästi, sillä siitä riippuu unionin tulevaisuus. 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, minulla on teille kolme asiaa sanottavana. Haluan ensinnäkin kiittää Eurooppa-neuvostoa ja eritoten liittokansleri Schüsseliä Espanjan hallituksen tukemisesta nyt, kun aloitettiin pitkä taival terrorismin kukistamiseksi terroristiryhmä ETAn julistettua tulitauon. Kiitos paljon.
Toiseksi ilmoitan olevani tyytyväinen siihen, että Eurooppa-neuvosto hyväksyi sukupuolten välistä tasa-arvoa koskevan espanjalais-ruotsalaisen aloitteen. Tasa-arvo on yksi eniten edistyneitä aloja Euroopan unionissa.
Kolmanneksi käsittelen energiapolitiikkaa. Viimeinkin energiapolitiikasta aletaan puhua. Protektionismia vastaan hyökkäämisen sijasta on laadittava energiapolitiikka. On aloitettava luomalla tasavertaiset toimintaedellytykset. Euroopassa on tällä hetkellä kahdet vapautetut markkinat: Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Espanjassa. Muurit on purettava ja on laadittava Euroopan yhteinen politiikka.
Komission on hoidettava velvollisuutensa sen lisäksi, että se läksyttää muita. Olisi mielenkiintoista tietää esimerkiksi, mitä komissio ajattelee Euroopan unionin kannalta katsottuna Baltian kaasuputkesta ja eurooppalaisesta solidaarisuudesta. Komissio hyväksyi parlamentin näkemykset palvelujen vapauttamista koskevasta direktiivistä, minkä lisäksi komission pitäisi nyt antaa direktiivi yleishyödyllisistä taloudellisista palveluista. Kyse ei ole markkinoista vaan julkisia palveluja tarjoavista liikelaitoksista ja yhtiöistä, ja komission on pakko hoitaa velvollisuutensa. 
Sergej Kozlík (NI ).
   Haluan ottaa esille kaksi seikkaa. Euroopassa tarvitaan nyt ja jatkossa kipeästi energiaa. Euroopan unionin painostuksen ja heikon kansallisen hallituksen takia Slovakian on suljettava kaksi yksikköä Jaslovské Bohunicen ydinvoimalasta vuoteen 2008 mennessä. Turvajärjestelmiensä puolesta nuo yksiköt olisivat voineet jatkaa toimintaansa ainakin vuoteen 2015.
Slovakia saa EU:lta vain rippeet siitä rahamäärästä, joka näiden yksikköjen sulkemiseen tarvitaan. Tänä vuonna kaksi Euroopan laajuisesti merkittävää autotehdasta on määrä käynnistää Slovakiassa. Kuljetusjärjestelmällä on näin ollen vaikeuksia täyttää tilausten toimittamiseen ja valmiiden tuotteiden laivakuljetuksiin liittyvät tarpeet. Pitkän aikavälin rahoitusnäkymissä Euroopan unioni kuitenkin vähentää Euroopan laajuisten verkkojen määrärahoja 20 miljardia euroa. Tämä ei lisää mitenkään Slovakian kansalaisten luottamusta EU:n toimintaan. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, aloitan kiittämällä neuvostoa siitä, että se otti tiukan kannan Valko-Venäjän tilanteeseen ja sopi siihen kohdistettavista sanktioista.
Olen tyytyväinen moniin puheenjohtajan päätelmiin, jotka koskevat Lissabonin strategiaa, mutta valitettavasti unionin on vielä löydettävä ratkaisu talouden kehnoon tilaan. Aiejulistusten allekirjoittaminen käy hallituksilta helposti, mutta niiden käytännön toteuttaminen onkin jo vaikeampaa.
Myönnän olevani pettynyt palveludirektiiviä koskevaan neuvoston kompromissiin. Olen aina vaatinut Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta ja neuvostoa lisäämään liberalisointia, mutta puheeni ovat kaikuneet kuuroille korville. Pääministeri Blair osaa asettaa sanansa: hän väittää näyttävänsä tietä ja muun Euroopan palaavan ruotuunsa. Minusta hän kuitenkin vain pettää itseään – eikä tämä ole ensimmäinen kerta. Aidosti liberalisoiva palveludirektiivi olisi selvin osoitus Euroopan unionin uudistumisesta. Sen on uudistuttava nyt eikä joskus hamassa tulevaisuudessa.
Kaikkein suurimman pettymyksen neuvosto aiheutti kuitenkin siinä, etteivät johtajat onnistuneet puhumaan tiukkaan sävyyn protektionismin noususta. Odotimme kuulevamme jotain pääministeri Berlusconilta – edes muistion – sillä hän on näyttänyt puhuvan viime aikoina kaikista muista aiheista. Odotimme jotain myös pääministeri Blairilta. Mitä siis tapahtui? Eurooppa-neuvoston kokouksessa olisi voitu tehdä selväksi, että Euroopan hyvinvointia ja yhtenäismarkkinoiden toimintaa uhkaavaa protektionismia on tarkoitus torjua päättäväisesti. Tuolloin oli täydellinen tilaisuus saada tilanne haltuun, mutta sitä ei käytetty.
Puheenjohtaja Barroson tehtäväksi jäi jälleen ottaa asia esille. Kiitän häntä itsepintaisesta sinnikkyydestä tämän asian suhteen. Hän totesi viime viikolla Firenzessä, että jäsenvaltioiden hallitukset lankeavat populistisiin houkutuksiin. Olen samaa mieltä. On aika pohtia, miten olisi toimittava niitä vastaan, jotka pyrkivät rikkomaan yhtenäismarkkinoiden perussääntöjä.
Kiitän puheenjohtaja Barrosoa myös toimista, jotka hän aloitti eilen kiristääkseen energiajättien valvontaa Euroopassa. Energiajätit pyrkivät kyynärpäätaktiikkaa käyttäen estämään kilpailua ja vääristämään markkinoita. Me kaikki, jotka uskomme vapaisiin markkinoihin ja yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseen, olemme tyytyväisiä näihin oikeustoimiin niitä toimijoita vastaan, jotka pyrkivät rajoittamaan avoimia Euroopan energiamarkkinoita. 
Puhemies.
   Toivotan joulupukkien valtuuskunnan tervetulleeksi yleisölehterille. Joulu taitaa olla jo ohi, joten toivottavasti osaatte käyttäytyä! Ainakin teillä on tänä aamuna oikean väriset vaatteet päällänne – punaista ja valkoista, kuten minullakin. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olemme päässeet Lissabonin strategiassa puoliväliin, ja tähän mennessä menestys on ollut selvästi vajavaista. Unionin painopisteeksi on asetettava nyt innovointi sanan laajassa merkityksessä ja osaamiseen panostaminen. Tästä syntyy talouskasvua ja lisää työllisyyttä. On näin ollen yllättävää, että Eurooppa-neuvosto vähentää jälleen tutkimuksen ja koulutusohjelmien menoja. Joissakin tapauksissa vähennyksiä tehdään prosentuaalisesti kaksinkertainen määrä. Miten tällaiset päätökset voidaan perustella? Miten unionin oletetaan pystyvän kilpailemaan, kun sen talouskasvu on hädin tuskin 2 prosenttia ja keskimääräinen työttömyys on lisääntynyt 9 prosenttiin.
Euroopan unionin talousarviossa kiristetään vyötä, mutta jos sitä kutistetaan asteittain, se ei riitä täyttämään laajenevan unionin tarpeita. Lisäksi Euroopan unioni ei voi näivettyessään kilpailla Yhdysvaltojen, Kiinan eikä Intian kanssa, sillä niiden taloudet ovat vankalla pohjalla.
Rahoitusnäkymiä koskevissa neuvotteluissa eilen aikaansaatu kompromissi on varmasti tervetullut ja herättää pieniä toiveita siitä, ettei Lissabonin strategia jää pelkästään paperille vaan että siitä tulee ensisijainen tavoite. Paradoksaalista kyllä se on laitettu edelleen menoluettelon loppupäähän, ja kun sinne asti päästään, varat ovat tavallisesti olleet loppu. 
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen Valko-Venäjää koskevan Eurooppa-neuvoston lausunnon tiukkaan sävyyn sekä liittokansleri Schüsselin parlamentissa ilmaisemaan kantaan. Neuvoston tekemä ero Valko-Venäjän viranomaisten ja Valko-Venäjän yhteiskunnan välillä on erityisen merkittävä. Euroopan parlamentti ehdotti tätä tärkeää eroa Valko-Venäjää koskevan unionin strategian perustaksi. Vilpillisten vaalien ja voimankäytön tuomitseminen ja vankien vapauttamisen vaatiminen eivät kuitenkaan yksin riitä. Tarvitaan lisää tarkemmin kohdennettuja sanktioita. Unionin alueelle saapumista koskevaa kieltoa on sovellettava useampiin henkilöihin, ja pankkitilejä on jäädytettävä.
Euroopan unioni ja etenkin Euroopan komissio tekevät liian vähän Valko-Venäjän eteen ja reagoivat liian hitaasti. Unionin olisi tuettava enemmän eritoten Valko-Venäjän kansalaisyhteiskuntaa. Valko-Venäjää olisi kohdeltava samalla tavalla kuin Ukrainaa aikanaan. Ensiksi olisi vaadittava, että vilpilliset vaalit järjestetään uudelleen. Toiseksi Valko-Venäjän tueksi olisi perustettava kansalaisjärjestöjen hallinnoima mittavahko solidaarisuusrahasto. Kolmanneksi olisi vaadittava enemmän toimia tähänastisten symbolisten toimien lisäksi, jotta varmistetaan, että Valko-Venäjällä voidaan seurata riippumattomien tiedotusvälineiden lähetyksiä. Uutislähetysten tekoon olisi palkattava valkovenäläisiä. Neljänneksi joidenkin Euroopan unionin ohjelmien – kuten opiskelijoiden vaihto-ohjelman, Erasmuksen – soveltamisalaa olisi laajennettava Valko-Venäjälle ja sen kansalaisyhteiskuntaan. Viidenneksi ja viimeiseksi unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi järjestettävä vahvempi diplomaattinen edustusto Minskiin. 
Markus Ferber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, haluan esittää vain kaksi pientä huomautusta. Ensinnäkin olen hyvin iloinen, että onnistuimme eilen illalla pääsemään sovintoon rahoituskehyksestä, niin että meillä on nyt tarpeeksi aikaa antaa asioiden lähteä todella liikkeelle vuonna 2007 kaikkien ohjelmien toteuttamisella. Arvoisa komission puheenjohtaja, luotamme siihen, että hyväksytte tämän pian ja tarkistatte jäsenvaltioiden aikaansaamiset rakennepolitiikan alalla, niin ettei aikaa hukata.
Aiheena on huippukokous, joten toiseksi haluaisin todeta, ettei kilpailukykyä voida mielestäni määrätä ylhäältä käsin, vaan sitä on kasvatettava alhaalta ylös. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minustakin olisi mukava nähdä, että kaikki ne toimet, jotka luettelitte aiheellisesti tänä aamuna, herätetään henkiin ja pannaan täytäntöön paikallistasolla. Minusta on päivänselvää, että asioita on saatava tapahtumaan, sillä yrityksen perustaminen kestää Saksassa vielä tänäkin päivänä seitsemästä kahdeksaan viikkoa, koska ihmisiä pompotellaan paikasta toiseen. Toivottavasti tekemänne aloitteet auttavat tässä. Voin ilmoittaa jäsen Schulzille, että lähellä rajaa sijaitsevan Aachenin asukkaat tietävät vallan hyvin, miten epäsuotuisa Saksan lainsäädäntö on kilpailukyvyn kannalta jopa Nordrhein-Westfalenissa. 
Wolfgang Schüssel,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kiitollinen rohkaisevista sanoista, joita Itävallan puheenjohtajakauden puolivälissä on esitetty. Emme kuitenkaan jää lepäämään laakereillemme – meillä ei ole edes laakereita, joilla levätä – vaan haluamme tehdä edelleen lujasti töitä rinnallanne.
Haluan esittää pari lyhyttä huomausta. Ensinnäkin tavoitteista: Mitä haluaisimme nähdä? Pitäisikö meidän todella asettaa itsellemme tavoitteita? Tätä voidaan väistämättä kritisoida peräämällä tavoitteiden täytäntöönpanoa. Emmekö sitten asetakaan itsellemme tavoitteita? Asettuisin sille kannalle, että meidän olisi uskallettava asettaa itsellemme tiukat tavoitteet, joita voidaan tarvittaessa tarkistaa, huolimatta siitä, että yksi tai useampi maa tai ehkäpä koko Euroopan unioni saattaa epäonnistua saavuttamaan asetettuja tavoitteita täysin. Kymmenen miljoonaa työpaikkaa – 2 miljoonaa vuodessa – on kuitenkin realistinen tavoite.
Vuonna 2005 Euroopan unionissa onnistuttiin luomaan 2 miljoonaa uutta työpaikkaa. Voimme olla ylpeitä siitä, että meille avautuu todellinen mahdollisuus nyt, kun talouden kiertokulku on tullut suhteellisen hyvään vaiheeseen ja monissa Euroopan maissa alkaa nousukausi. Tätä ei pidä aliarvioida. Tavoite edellyttää tietenkin jäsenvaltioilta sitoutumista ja infrastruktuurin rahoittamista. Esimerkiksi Itävallassa asian eteen tehdään hyvää työtä samoin kuin muissakin maissa, mutta päämäärät on asetettava.
Joidenkin mielestä Eurooppa-neuvostosta pitäisi päästä kokonaan eroon. Minusta he ovat väärässä. Sen sijaan on uhrattava enemmän aikaa ja energiaa, mikä saattaa siis tarkoittaa jopa useampia kokouksia – mutta ehkäpä ilman sen suurempaa suitsutusta ja mediajulkisuutta. Töitä on paiskittava todella lujasti, jos haluamme päästä yhtään minnekään.
Käsittelen nyt toista aihetta. Useat puhujat totesivat, etteivät ole täysin tyytyväisiä rahoitusnäkymiin ja vertasivat sitä ainoastaan Prodin komission alkuperäiseen ehdotukseen. Olette nyt kaikki asiantuntijoita ja tiedätte vallan hyvin, ettei se ehdotus ollut realistinen. On väärin sanoa, että meillä olisi nyt 200 miljardia euroa vähemmän, kuin mitä tuolloin ehdotettiin. Jos vertaatte tätä siihen, mitä meillä on ollut seitsemän edellisen vuoden aikana, lisäystä on tullut yli 100 miljardia.
Valtavia lisäyksiä on annettu eritoten ohjelmille, joita parlamentin jäsenet pitävät tärkeinä. Jos esimerkiksi otetaan tutkimus ja kehittäminen, talousarviossa lisätään määrärahoja yli 75 prosenttia seuraaviksi seitsemäksi vuodeksi. Euroopan laajuisille verkoille tarkoitetut varat on kaksinkertaistettu. Elinikäiseen oppimiseen tarkoitettuja varoja on lisätty 50 prosenttia, joten nyt käytännössä ympäri Eurooppaa 30 000–40 000 nuorta enemmän saa tilaisuuden opiskella. Naapuruuspolitiikalle on annettu 40 prosenttia enemmän, ja ulkopolitiikan määrärahoja on lisätty 250 prosenttia.
Meillä on kaksi vaihtoehtoa: joko viestitämme ihmisille, että tämä on aivan liian vähän – minkä he varmasti uskovat, sillä teitä, Euroopan parlamentin jäseniä, pidetään vaalipiireissänne erittäin uskottavina – tai voimme sanoa, että tämä on suuri edistysaskel, joka vie meitä lähemmäs asetettuja tavoitteita. Silloin ihmiset suhtautuvat tähän vakavasti ja myöntävät, että tämä on merkittävä edistysaskel. Toistan, että jokainen teistä tietää tämän ja jokainen teistä tietää, missä asemassa minä olen. Olen puun ja kuoren välissä, toisella puolella ovat maksumiehet ja toisella puolella saajat. Kaikki tämä on saatava jäsenvaltioiden talousarvioista, ja senhän te tiedätte. Ainoa ratkaisu on määritellä uudelleen, mitä "omilla varoilla" tarkoitetaan. Vain näin tilanne voidaan ratkaista.
Rahoitusnäkymien pääseminen vauhtiin oli ensinnäkin suuri saavutus, mistä haluan kiittää komission puheenjohtajaa Barrosoa, parlamentin puhemiestä, kaikkia parlamentin ryhmiä ja neuvottelijoita. Se ei ollut helppoa, mutta nyt meillä on tilaisuus käydä heti toimeen. Pyydän todella yleistä tukea asialle, sillä ihmiset, olivatpa he missä tahansa, haluavat kuulla asioiden edistyvän. He eivät halua kuulla pelkästään ryhmien ja toimielinten välisistä kiistoista. Ketään ei kiinnosta, olisiko jostain löytynyt vielä 500 miljoonaa euroa enemmän tai tarjosiko neuvosto 500 miljoonaa euroa liikaa.
Ihmisiä kiinnostaa, pystymmekö tekemään nyt töitä seuraavien seitsemän vuoden ajan ihmisten ja Euroopan unionin etujen puolesta. Olen valmis ja halukas tekemään töitä, ja toivon kovasti, että teemme yhdessä töitä yhtä hyvin myös perustuslakiasian eteen. Emme pysty ehkä esittämään ratkaisua vielä kesäkuussa, mutta sen sijaan pystymme löytämään keinon oikeusperustan parantamiseksi, mikä on välttämätöntä.
José Manuel Barroso,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minusta tärkeimmät seikat on jo mainittu, mutta haluan esittää teille tiivistetysti tästä keskustelusta tekemäni analyysin. Nähdäkseni Eurooppa-neuvoston päätelmiä tuettiin laajalti. Rehellisestä arviosta kävisi varmasti ilmi, että tuloksiin ollaan yleisesti tyytyväisiä.
On selvää, etteivät kaikki parlamentin jäsenet ole täysin tyytyväisiä, sillä mielipiteissä on luonnollisesti eroja. Sitä ei voida kuitenkaan kiistää, etteikö tuloksia olisi saatu aikaan energia-alalla, pk-yritysten alalla, tutkimuksessa, työllisyystavoitteissa ja yleisemmin Lissabonin strategian uudessa hallinnointijärjestelmässä. Eurooppa-neuvostossa on päästy yksimielisyyteen myös palveludirektiivistä.
Energia-asiassa haluan painottaa, ettei työmme tietenkään päättynyt Eurooppa-neuvoston kokoukseen. Eilisen komission tapaamisen tulokset osoittavat, että komissio aikoo varmistaa päättäväisesti, että kaikkia yhteisön oikeuden periaatteita noudatetaan. Esimerkiksi sisämarkkinoita ja kilpailusääntöjä koskevia periaatteita on noudatettava. Tämä on ehdoton edellytys, mikäli haluamme säilyttää uskottavuuden sekä EU:n sisällä että sen ulkopuolella.
Pienten ja keskisuurten yritysten kannalta oli erityisen tärkeää, että puheenjohtajavaltio Itävalta ja komissio kannustivat karsimaan byrokratiaa, joka haittaa yritysten monia aloitteita mahdollisten työpaikkojen luomiseksi.
Kaikki jäsenvaltiot pystyivät nyt ensimmäistä kertaa hyväksymään toteutettavissa olevat tutkimus- ja innovointitavoitteet, mikä on erittäin tärkeää. Yhtä tärkeää oli Euroopan teknologiainstituuttia koskevan idean saama tuki sekä se, että komissio sai nyt tehtäväkseen antaa ehdotuksen. Työllisyystavoitteiden asettaminen oli samoin erittäin myönteistä.
Haluan painottaa yhtä uutta näkökohtaa, joka nousi esille Eurooppa-neuvoston kokouksessa mutta jota kansleri Schüssel ei maininnut. Minusta se on kuitenkin syytä mainita. Ryhmäpuheenjohtajuutta käytetään jo toiminnassamme jossain määrin. Kansleri Schüssel on pyrkinyt neuvoston puheenjohtajana käymään joka käänteessä keskustelua komission ja tulevien puheenjohtajavaltioiden – Suomen, Saksan, Portugalin ja Slovenian – kanssa.
Minusta tämä on tärkeää varmistettaessa Eurooppa-neuvoston toimien jatkuvuus ja kestävyys. Komissiokin pystyy tarjoamaan vastaavaa jatkuvuutta ja johdonmukaisuutta, sillä olipa neuvoston puheenjohtaja miten pätevä tahansa, se vaihtuu puolivuosittain. Toimien on oltava jatkuvia, ja tämä onnistuu vain, jos komissio tekee leijonaosan aloitteista ja jos parlamentti antaa jatkuvasti tukea.
Nämä seikat olivat myönteisiä. Yhtä tervetulleita olivat palveludirektiiviä koskevan periaatesovun vahvistaminen ja eilisiltana – tai sanoisinko, että aikaisin tänä aamuna – tulleet rahoitusnäkymiä koskevat uutiset. Olen täysin vakuuttunut siitä, että jos saamme aikaan käytännön tuloksia ja onnistumme ratkaisemaan ongelmia säännöllisesti, saamme vietyä tätä hankkeiden Eurooppaa eteenpäin, voitamme kansalaisten luottamuksen ja luomme paremmat edellytykset ratkaisua kaipaavien institutionaalisten ongelmien selvittämiseksi. Olen näin ollen sitä mieltä, että voimme suunnata katseet myönteisin mielin kesäkuun Eurooppa-neuvostoon, jossa ei pystytä tietenkään ratkaisemaan perustuslakikysymystä mutta jossa voidaan taatusti viitoittaa tietä Euroopan unionin tulevaisuudelle. Komissio tekee aktiivisesti töitä neuvoston kanssa tätä varten, ja toivomme pystyvämme antamaan arvokkaan panoksen asiaan.
Tällaisen joukkuehengen ja kumppanuuden vallitessa Euroopan unionissa voidaan – ja on pakko – edistyä.
Martin Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan käyttää työjärjestyspuheenvuoron. Jäsen Farage ei näytä olevan istuntosalissa. Mahtaakohan tuolla lehterillä istua Yhdistyneen kuningaskunnan Itsenäisyyspuolueen edustajia?
Puhemies.
   Minulle on kerrottu, että joulupukit ovat tulleet Tanskasta.
Keskustelu on päättynyt.
Margie Sudre (PPE-DE ). –
   Odotamme Eurooppa-neuvostolta paljon – joskus jopa liikaa. Maaliskuun lopussa pidetyssä kokouksessa keskityttiin pääasiassa Euroopan yhdentymisen taloudellisiin näkökohtiin.
Euroopan unionilla on edessään suuri ongelma, jonka laajuus ja kiireellisyys kävi ilmi Venäjän–Ukrainan-kriisistä tammikuussa: yhteinen energiapolitiikka puuttuu. Monet maat ovat tehneet erityisen lujasti töitä asian eteen. Asia on ratkaisevan tärkeä maidemme – myös Ranskan – itsenäisyyden kannalta. Ranska esitti muistiota, josta oltiin laajalti yksimielisiä.
Eurooppa-neuvosto käynnisti kunnianhimoisen strategian, jolla edistetään varmaa, kilpailukykyistä ja kestävää energiahuoltoa Euroopassa. Tämä on merkittävä edistysaskel, jonka pohjalta konkreettiset toimet on nyt aloitettava.
Kevään Eurooppa-neuvosto päätti myös kaksinkertaistaa tutkimukseen ja innovointiin tarkoitetut määrärahat vuosiksi 2007–2013. Tämä on oleellista talouksiemme kilpailukyvyn kannalta ja vaikuttaa sitä kautta Euroopan unionin asemaan maailmassa, jossa kehitysmaat vahvistavat asemaansa.
Samalla Eurooppa-neuvosto perusti virallisesti globalisaatiorahaston, jota kansalaiset ovat niin laajalti vaatineet.
Euroopan unioni käy läpi eittämättä vaikeita aikoja, mikä ei saa tietenkään jättää varjoonsa myönteisiä merkkejä, joita saatiin talouskehitystä ja solidaarisuutta edistävien välineiden täytäntöönpanosta. 
Dominique Vlasto (PPE-DE ).
   – Mikäli Euroopan unionista aiotaan tehdä kilpailukykyisin tietoon perustuva talous vuoteen 2010 mennessä, kaksi toimenpidettä ovat mielestäni etusijalla: laajamittaiset investoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen ja eritoten pienimpiä yrityksiä painavien rasitteiden poistaminen.
Euroopan parlamentissa aikaansaadusta paremmasta sovinnosta huolimatta unionin talousarviossa ei anneta mahdollisuutta näihin suuriin investointeihin. Eurooppa-neuvosto pyysi Euroopan investointipankilta apua tutkimus- ja kehittämistoiminnan varojen lisäämiseksi, mikä on tässä yhteydessä uusi ja käytännönläheinen ratkaisu, jos 30 miljardia euroa saadaan todella tällä tavalla käyttöön.
Tämä toimenpide ei ehkä riitä paikkaamaan kroonista vajetta unionin tutkimus- ja kehittämismenoissa, ja paljon vielä vaaditaan, mikäli aiotaan saavuttaa tavoite, jonka mukaan 3 prosenttia BKT:stä olisi ohjattava tutkimus- ja kehittämistoimintaan.
On tärkeää saada yksityinen sektori mukaan, sillä on selvästi nähtävissä, etteivät julkiset varat riitä. Verotuksessa on näin ollen edistyttävä, jotta yrityksiä kannustetaan investoimaan vaivattomammin tutkimus- ja kehittämistoimintaan.
Tällaista tarkoituksenmukaista politiikkaa odotamme tarkistetulta Lissabonin strategialta, jonka on tarjottava eurooppalaisille yrityksille kannustava, tehokas ja ennen kaikkea yksinkertainen eurooppalainen sääntelykehys. 


Puhemies.
   Siirrymme äänestyksiin.

Edith Mastenbroek (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan käyttää työjärjestyspuheenvuoron 170 artiklan 4 kohdan ja 150 artiklan 3 kohdan perusteella. Se koskee istuntokalenteria ja PPE-DE-ryhmän tarkistusta kalenteriin. Tahtoisin lykätä äänestystä kyseisestä tarkistuksesta näiden työjärjestyksen artiklojen mukaisesti seuraavalle istuntojaksolle, koska haluaisin aloittaa uudelleen poliittisen keskustelun työskentelymenetelmistämme täällä parlamentissa.
Kuten me kaikki tiedämme, matkustaminen työhuoneen ja täällä sijaitsevan varsinaisen istuntopaikan välillä tekee elämästä jossain määrin hankalaa. Minulla itselläni oli erityisesti tällä viikolla uskomattomia vaikeuksia päästä tänne, joten myöhästyin äänestyksestä. Siksi osa tämän parlamentin jäsenistä – puheenvuoron pitäjä mukaan luettuna – on laatinut tämän esityksen äänestyksen lykkäämisestä.
Haluamme niin ikään pyytää puheenjohtajakokousta aloittamaan uudelleen keskustelun kalenteriin tehtävistä tarkistuksista.
Gary Titley (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olemme tällä viikolla keskustelleet paremmasta lainsäädännöstä. Yksi paremman lainsäädännön suurimmista esteistä on istuntokalenteri. Meillä on vuodessa 12 viikon ajan täysistuntoja täällä Strasbourgissa. Usein täysistuntoihin ei ole tarpeeksi asiaa, joten esityslistaa paisutetaan. Tämän seurauksena valiokuntakokouksiin kohdistuu jatkuva paine eivätkä yhteispäätösvaliokunnat pysty nykyisellään tehokkaaseen lainsäädäntötyöhön.
Meidän on keskusteltava oman työmme järjestämisestä. Tämä kalenteri on esitelty ilman keskustelua. Haluamme lykätä äänestystä kalenterista seuraavaan täysistuntoon, jotta esityksen jättäneet jäsenet ehtivät keskustella työtavoistamme eli siitä, miten voimme parantaa Euroopan parlamentin lainsäädäntötyötä ja käyttää entistä tehokkaammin ne 300 miljoonaa euroa, jotka meidän paremman lainsäädännön tavoittelumme täällä maksaa. Tähän asiaan käytetään valtavasti veronmaksajien varoja, ja se haittaa tämän parlamentin työskentelyä.
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jos Strasbourgille on vaihtoehto, kannatan keskustelua siitä. Tätä olen aina sanonut, mutta sen sanominen tässä yhteydessä on järjetöntä ja epäreilua. On kuitenkin ilmiselvää, että niin kauan kuin neuvosto yksimielisesti pitää kiinni Strasbourgista, meillä on 12 istuntojaksoa täällä. Sikäli kuin kollega Titley ymmärtää englantia, saksaa tai ranskaa, hänen tarvitsee vain katsoa perussopimuksia. Tämä olisi Blairin hallituksellekin terveellistä silloin tällöin.
Katson näin ollen, että meidän olisi käytävä Strasbourgista toinen keskustelu eikä keskustella siitä tällä tavoin. Tällä viikolla meidän on äänestettävä kalenterista. Kollega Titley, miten perustelette väitettänne, etteivät meidän esityslistamme täällä Strasbourgissa ole täysiä? Yrittäisittepä asettua kollega Schulzin housuihin puheenjohtajakokouksissa, niin tietäisitte, että väitteenne on puhdasta valhetta eikä perustu tosiasioihin.


Avril Doyle (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, kun otetaan huomioon komission eilen illalla tiettyjä fluorattuja kasvihuonekaasuja koskevasta asetuksesta käydyn täysistuntokeskustelun aikana tämän parlamentin tiedoksi antama julkilausuma, jonka tekstiä ei ollut esitelty sovittelun aikana ja jossa vaarannetaan sovittelun yhteisymmärryksen henki ja osoitetaan suurta halveksuntaa ja piittaamattomuutta parlamentin ja neuvoston selkeää tahtoa kohtaan, pyydän näitä kahta fluoratuista kaasuista laadittua mietintöä koskevan äänestyksen lykkäämisestä ainakin huomiseen.
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, ryhmäni suhtautuu tähän erittäin myönteisesti, koska näin pystymme osaltaan selvittämään asiat huomiseen mennessä. Jos tämä ei kuitenkaan onnistu, tarvitaan lisälykkäystä. Meidän tulisi joka tapauksessa pystyä hyödyntämään aika tehokkaasti. 


Avril Doyle (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, pyysin lykkäämään äänestystä kahdesta fluorattuja kaasuja koskevasta mietinnöstä. Niitä on viety eteenpäin koko ajan yhdessä, ja minusta olisi johdonmukaista säilyttää ne yhdessä. 


Hannu Takkula (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, haluaisin lyhyesti sanoa parlamentille muutaman sanan, sillä olen hyvin yllättynyt siitä käytöksestä, jota meidän valiokuntamme puheenjohtaja on toteuttanut lähettämällä eilen illalla kaikille sähköpostia minun mietintöäni koskevasta äänestyksestä. Mietintö hyväksyttiin valiokunnassa yksimielisesti, kukaan ei äänestänyt sitä vastaan, ja minun mielestäni tällainen puheenjohtajan hyökkääminen omaa valiokuntaa vastaan on vähintäänkin erikoista, uskoisin että myös poikkeuksellista. Sen vuoksi toivonkin, että parlamentti ymmärtää, mistä tässä on kysymys eikä lähde mukaan puheenjohtajan tekemään kahteen tarkistukseen. Olisi suuri virhe parlamentilta hyväksyä hänen tekemänsä tarkistukset 62 ja 63, koska ne murtaisivat pohjan tältä aktiiviselta muistiperinnöltä, joka sisältyy tähän ohjelmaan. Tämä menettelytapa, arvoisa puhemies, on mielestäni valiokuntaamme loukkaava.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan selventää seuraavaa seikkaa: olen parlamentin jäsen ja minulla on oikeus esittää tarkistuksia täysistunnossa. Juuri niin olen tehnyt. Kollega Takkulan suositus ja mietintö ovat ällistyttäviä, mutta meidän ehdotuksemme ja siihen sisältyvät kaksi tarkistusta täydentävät sen kokonaiseksi.
Emme voi puhua pelkästään natseista ja stalinismista, kun Kreikassa, Espanjassa ja Portugalissa oli 40 vuoden ajan keskitysleirejä, joissa tuhannet ihmiset asuivat 20 vuoden ajan.
Valiokunnan puheenjohtajana olen noudattanut asianmukaista menettelyä, mutta parlamentin jäsenenä minulla on oikeus esittää tarkistuksia.
Puhemies.
   Äänestykset ovat päättyneet. Äänestysselitykset käsitellään juhlaistunnon jälkeen. 

Puhemies.
   Arvoisa Maltan tasavallan presidentti, minulla on suuri ilo toivottaa teidät tervetulleeksi tänään Euroopan parlamenttiin ja tarjota teille mahdollisuus puhua sen jäsenille, jotka ovat keskustelleet maastanne perusteellisesti viime päivinä.
Olette tänään läsnä valtionpäämiehenä, mutta olemme hyvin perillä pitkäaikaisesta sitoutumisestanne Euroopan yhdentymiseen ollessanne maanne pääministerinä monia vuosia – ne vuodet, jotka Maltan matka Euroopan unioniin kesti.
Allekirjoititte liittymissopimuksen lähes kolme vuotta sitten. Maltan liittyminen Euroopan unionin jäseneksi oli monen vuoden ja pitkän työsaran huipentuma.
Maltalla Euroopan yhdentymisestä nykyisin vallitsevasta konsensuksesta saatiin hyvin merkittävä osoitus, kun te, teidän maanne sekä eli Maltan edustajainhuone ratifioitte viime heinäkuussa perustuslakisopimuksen yksimielisesti, vaikka muut olivat sen torjuneet. Tämä on hyvin merkittävä osoitus Euroopan yhdentymisestä Maltalla nykyisin vallitsevasta konsensuksesta.
Tällä tavoin lähetitte erittäin selkeän viestin Euroopan unionille vaikealla hetkellä ja lopetitte maassanne Euroopan unionista käydylle keskustelulle ominaisen poliittisen kahtiajaon.
Läsnäolonne täällä parlamentissa on meille muistutus tärkeästä asiasta: Euroopan unionin laajentumisessa on katsottu pitkään itään, ja nyt eteläinen Malta palauttaa mieliimme välimerellisen kutsumuksemme ja tarpeen voimistaa vuoropuhelua Välimeren altaan maiden kanssa.
Maanne sijaitsee Välimeren reittien risteyskohdassa ja on aina ollut Euroopan unionin etelärajoja koskevan politiikan keskipisteessä. Suhteet eteläisiin maihin ovat Euroopan unionille ja erityisesti teidän maallenne nykyisin tärkeä geopoliittinen haaste, onhan maanne näiden kohtaamisten eturintamassa: sinne saapuu monia Eurooppaan haluavia ihmisiä usein henkensä vaarantaen, sillä näille ihmisille me olemme uusi Eldorado, jonka elintaso vetää puoleensa magneetin tavoin äärimmäisestä köyhyydestä kärsiviä ihmisiä.
Tiedämme siis hyvin, että Maltan rannoille saapuu nykyisin paljon turvapaikanhakijoita ja maahanmuuttajia. Olemme keskustelleet aiheesta täällä. Olemme kuulleet leireillä vierailemaan päässeen Euroopan parlamentin valtuuskunnan raportin. Nämä ihmiset edustavat Euroopan unionin tärkeintä haastetta, johon liittyvät myös ihmisoikeuksien puolustaminen ja suojeleminen sekä entistä parempien suhteiden luominen eteläisiin naapureihin.
Arvoisa presidentti, näissä erityisissä olosuhteissa vierailunne on erittäin tervetullut, ja parlamentti onkin erittäin kiinnostunut kuulemaan, mitä teillä on meille sanottavaa.
Kiitän teitä läsnäolosta luonamme. Puheenvuoro on teidän.
Edward Fenech-Adami,
   Arvoisa puhemies, arvoisat Euroopan parlamentin jäsenet, minulle on suuri ilo ja kunnia puhua teidän toimielimessänne. 
Koska edustan yhtä Euroopan unioniin vuonna 2004 liittyneistä maista, minulla on tuomisina tuoreita kokemuksia siitä, mitä laajentuminen merkitsee Euroopan unionin jäsenyyteen valmistautuvalle maalle ja mitkä ovat uuden jäsenvaltion jäsenyyden vaikutukset. 
Euroopan unionin jäsenyys on maalleni luonnollinen kotiinpaluu Eurooppaan, johon me kuulumme. Olemme ylpeitä kuulumisestamme Euroopan unionin kansojen sukuun ja sen kaikkinaiseen henkiseen, kulttuuriseen ja humanistiseen perintöön. 
Tiemme jäsenyyteen ei ollut helppo. Kävimme pitkät ja hankalat keskustelut, jotka johtivat kolme vuotta takaperin Maltan kansan selkeään ja suvereeniin päätökseen jäsenyyden puolesta kansanäänestyksessä ja sen jälkeen parlamenttivaaleissa. Vilkas keskustelu antoi meille tilaisuuden käsitellä avoimesti ja vapaasti jäsenyyden hyötyjä ja vaaroja, sillä me tarkastelimme jäsenyyden mahdollista vaikutusta talouden ohella myös poliittiselta ja sosiaaliselta kannalta. Tässä mielessä toiminta lähensi Euroopan unionia kansaan, ja tätä toimintaa meidän kaikkien tulisi jatkaa.
Jäsenyysvalmistelut olivat rasite viime laajentumisen yhteydessä liittyneille maille. On totta, ettei näin laajamittaista laajentumista ollut missään aiemmassa vaiheessa tapahtunut eikä ehdokasmaita ollut koskaan aiemmin pyydetty toteuttamaan niin valtavia uudistuksia jäsenyysvalmisteluissaan. Haluan onnitella kaikkia Euroopan unionin uusia jäsenvaltioita näin vaikean prosessin viemisestä päätökseen. Haluan niin ikään onnitella Euroopan unionia siitä, että se toimi valtavan voimakkaana katalysaattorina uudistusten toteuttamiseksi näissä maissa. 
Usein puhutaan pessimismistä, joka valtasi Euroopan unionin viime vuonna, kun sopimus Euroopan perustuslaista torjuttiin kahdessa kansanäänestyksessä. Tällöin ei kuitenkaan anneta tunnustusta sille, että Euroopan unioni onnistui sulauttamaan uudet maat luonnollisesti. 
Vuosi 2005 ei ollut pelkästään Euroopan unionin , kuten eräät väittivät. Vuosi oli pikemminkin suuri menestys Euroopan unionille, sillä silloin nähtiin, että Euroopan unioni kykeni vastaamaan historiansa suurimman laajentumisen muodostamaan haasteeseen. Meiltä unohtuu nykyään usein, että laajentumisesta on todellakin vähemmän kuin kaksi vuotta. 
Tämä ei tarkoita elämän mitenkään helpottuneen laajentumisen jälkeen. Päinvastoin. Niin talouden kuin yhteiskunnankin on vaikea sopeutua jäsenyyden realiteettiin. Sopeutuminen edellyttää johtajilta vaikeita päätöksiä, jotka ovat usein epäsuosittuja. Yksittäisen maan on tehtävä tällaiset päätökset, liittyi se Euroopan unioniin tai ei. Euroopan unionin jäsenyys ainoastaan tekee näistä päätöksistä entistä todellisempia ja vaativampia – ja väistämättömämpiä. 
Teemme varmasti väärin, jos syytämme Euroopan unionia uudistuksista, jotka eivät ole suosittuja mutta jotka tosiasiassa ovat tulosta jokaisen vastuullisen hallituksen velvollisuudeksi katsottavista päätöksistä. Hallitukset tekevät virheen syyttäessään Euroopan unionia vaikeista päätöksistä ja kerätessään sen jälkeen kaiken hyödyn niillä saaduista eduista. 
Arvoisa puhemies, haluan vaihtaa ajatuksia kanssanne myös eräistä muista aiheista. 
Aloitan muutamalla ajatuksella sopimuksesta Euroopan perustuslaista. 
Meidän on hyväksyttävä, että perustuslakihankkeen esittelytavassa oli puutteita, jos kohta vaikeudet johtuivatkin enemmän muodosta kuin sisällöstä. 
Esimerkiksi uusista jäsenvaltioista perustuslakihanke vaikutti ennenaikaiselta ja tarpeettomasti kiirehdityltä. Sen ajoitus oli oikeutettu huolenaihe. Jäsenyyteen töin tuskin valmistautuville maille näköpiirissä ollut sopimuksen muuttaminen merkitsi kilpailun sääntöjen muuttamista juuri maaliviivan alkaessa häämöttää.
Tiedän, että perustuslakisopimuksen oli tarkoitus nopeuttaa 27 jäsenvaltion Euroopan unionin päätöksentekoa, mutta eräiden jäsenvaltioiden kansalaiset näkivät asian toisin. Euroopan unioni, jossa he olivat kasvaneet, muuttui vuoden 1995 laajentumisen myötä ja vielä enemmän vuonna 2004, ja globalisaation valossa perustuslakihanke näytti johtavan loppumattomaan muutokseen.
Jälkikäteen tarkastellen voimme siis havaita, että olisi ollut kenties viisaampaa varata tälle tärkeälle hankkeelle enemmän aikaa ja odottaa niin kauan, että 10 uutta jäsenvaltiota ovat asettuneet taloksi ja kaikki 25 jäsenvaltiota ovat ehtineet mukautua Euroopan unionin uusiin realiteetteihin. 
Ongelma on joka tapauksessa se, miten pääsemme eteenpäin nykyisestä umpikujasta. 
On sanomattakin selvää, että meidän on noudatettava niiden kahden maan kansojen toivomusta, jotka eivät hyväksyneet perustuslakisopimusta, mutta samaa voidaan sanoa sopimuksen ratifioineiden 14 maan päätöksistä. Esimerkiksi omassa maassani perustuslakisopimus hyväksyttiin yksimielisesti kansallisessa parlamentissa, joten sitoutumisemme jäsenyyteen oli itsestäänselvyys ja kahtiajako on lakannut selkeästi olemasta.
Nyt on aika käydä keskustelemaan ja vaihtaa mielipiteitä vastassamme olevista mahdollisista etenemistavoista. Yksi niistä on pitäytyä allekirjoittaneiden valtioiden ja hallitusten päämiesten sitoumuksessa ja yrittää löytää ratkaisu Euroopan unionin neuvostossa, jos neljä viidesosaa jäsenvaltioista ratifioi perustuslakisopimuksen ja toisaalta yhdellä tai useammalla maalla on vaikeuksia tehdä näin. Näin ollen ratifiointimenettelyä olisi välttämätöntä jatkaa. Tällä tavoin sovittu prosessi voisi jatkua ja voisimme päättää myöhemmin, miten sen jälkeen etenemme.
Toiseen vaihtoehtoon voisi sisältyä perustuslakisopimuksen kahden ensimmäisen osan käyttäminen "Euroopan unionin perusoikeuskirjan" laadintaan. Näin eurooppalaiset saisivat selkeän ja tiiviin asiakirjan, johon he voisivat helpommin samastua. Muun osan perustuslakisopimuksesta voidaan katsoa jo tulleen suurelta osin ratifioiduksi olemassa olevissa sopimuksissa. 
Kolmanteen vaihtoehtoon voisi sisältyä kansallisten parlamenttien roolia koskevan pöytäkirjan vahvistaminen. Erityisesti näiden neuvoa-antavaa roolia voitaisiin laajentaa Eurooppaa koskevassa hankkeessa. 
Muitakin vaihtoehtoja voitaisiin luonnollisesti harkita, ja tämän pohdintakauden tarkoituksena on nimenomaan mahdollistaa tämä. Älkäämme hukatko tilaisuutta.
Arvoisa puhemies, käsittelen seuraavaksi aihetta, joka koskee poliittista johtajuutta Euroopan unionissa. Puhumme usein tällaisen johtajuuden puutteesta. Tilanne ei johdu aloitteiden puutteesta eikä missään nimessä myöskään Euroopan unionia koskevia aloitteiden puutteesta. Jos siihen on jokin syy löydettävä, se voi olla tulosta aloitteiden välisen johdonmukaisuuden puutteesta. Miten me voimme olettaa poliittisen johtajuuden toteutuvan, jos kaikki aloitteet eivät istu toisiinsa? 
Millaista johdonmukaisuutta on, että me tähdennämme yhteisvastuuta emmekä toisaalta anna käyttöön tarvittavia varoja? Millaista johdonmukaisuutta on, jos poistamme rajoja ja toisaalla luomme esteitä? Millaista johdonmukaisuutta on, jos kehotamme yhteisiin ponnistuksiin mutta jätämme maat niiden jälkeen ypöyksin ongelmineen? 
Poliittisen johtajuuden puutteesta ei mielestäni voi syyttää yhteisön yksittäisiä toimielimiä, joiden aloitteet ja periksiantamattomuus puhuvat puolestaan. Kaikkinaiseen luottamuksen puutteeseen näissä elimissä on puututtava.
Luottamuksen herättämiseen ei tarvita erityistä lahjaa. Ihmisellä ei ole tätä taitoa syntyjään, se on hankittava. Meidän on kysyttävä itseltämme, miten voimme palauttaa ihmisten luottamuksen Euroopan unioniin ja sen toimielimiin. 
Voimme onnistua siinä luomalla vahvat siteet kansaan, ja tässä yhteydessä haluan kiittää komission työtä. Se on K-suunnitelmassaan ottanut hoitaakseen EU:n ja sen kansalaisten välisen kuilun umpeen kuromisen vaikean tehtävän. Euroopan unionin suoraan valittuna toimielimenä Euroopan parlamentilla on paras tilaisuus tukea komission työtä. Jos haluamme luoda läheiset siteet kansalaisiimme, emme tarvitse enää lisää sanoja. Meidän on kuunneltava enemmän, ja jos Euroopan unioni viestii tehokkaammin, se pystyy paremmin vastaamaan eurooppalaisten pyrkimyksiin ja saamaan aikaan tuloksia kaikilla heille tärkeillä aloilla. 
Luottamuksen vahvistamiseksi meidän on paitsi viestittävä paremmin myös oltava tehokkaampia niillä aloilla, joille Euroopan unioni on tähän mennessä sitoutunut. Voimme rakentaa luottamusta myös näyttämällä, että Euroopan unioni pyrkii ja pystyy sitoutumaan uusiin yhteisiin aloitteisiin aloilla, joilla vastassamme oleviin haasteisiin yksittäiset maat eivät yksin pysty puuttumaan. Meidän on jatkuvasti varmistettava, että Euroopan unioni tuottaa entistä enemmän lisäarvoa jäsenvaltioilleen ja kansalaisilleen. 
Vielä tärkeämpää on lisätä luottamusta EU:hun osoittamalla, että kun teemme sisäisesti ja ulkoisesti vaikuttavia päätöksiä politiikasta, Euroopan unioni sallii järjen käytön. Tällä tarkoitan, että Euroopan unioni osoittaa jatkuvasti tasapainon ja oikeidenmukaisuuden tajua poliittisessa kehityksessään, päätöksenteossaan ja toiminnassaan muiden maiden kanssa eri puolilla maailmaa. 
Tältä osin näyttöä on riittävästi, joten olen optimistinen sen suhteen, että Euroopan unioni pystyy voittamaan uudelleen ihmisten luottamuksen, sillä se on selvästi valmistautunut asettumaan järjen puolelle. Saanen antaa muutaman esimerkin. 
Koska olen kotoisin Maltalta, tarkkailen myös sitä, millä tavoin Euroopan unioni pyrkii löytämään tasapainon suurten ja pienten maiden etujen kesken. Olen ainut ollut vakuuttunut siitä, että Euroopan unionissa tärkeää ei ole kotimaan koko vaan ajatusten voima ja näkemyksen selkeys. Totta kai koolla on väliä. Euroopan unioni on kuitenkin ainutlaatuinen, koska se kehittää johtajuudelle sellaista mallia, jossa tasapainotetaan suurten ja pienten maiden edut ja usein liitetään ne yhteiseen etuun.
Tähän Euroopan unionin tuottamaan erityiseen arvoon on kiinnitettävä sen ansaitsema huomio. Se on Euroopan unionin hyve ja tekee EU:sta sen, mikä se on: moninaisuudessaan rikas ja jäsentensä selvien erojen ehdoton kunnioittaja. Tämä voi selittää myös sen, miksi pienet maat tuntevat voimakasta sitoutuneisuutta Eurooppaa koskevaan hankkeeseen ja erityisesti yhteisömetodiin.
Euroopan unioni lisää pienten maiden vaikutusvaltaa. Se vahvistaa niiden identiteettiä ja erityisesti niiden kielellistä identiteettiä. Se avaa niille todella laajat näkymät muuhun Eurooppaan ja maailmaan.
Euroopan parlamentin tulisi jatkossakin kehittää tätä tasapainoa ja ottaa huomioon pienten valtioiden erityiset intressit. Euroopan unioni ei voi eikä saa olla suurten maiden direktoraatti. 
Palveludirektiivi on toinen esimerkki siitä, miten Euroopan unionin toimielimet toimivat järjen äänitorvina. Kiitän tämän parlamentin työtä kompromissin laadinnassa näin tärkeästä aloitteesta. Euroopan unionin neuvoston laajamittainen hyväksyntä on niin ikään kelpo osoitus työnne erinomaisuudesta. Kun toiminnallinen kompromissi on saavutettu, on aika viedä lainsäädäntöprosessi päätökseen pikaisesti, jotta Euroopan unionin kansalaiset pääsevät korjaamaan palvelujen sisämarkkinoiden satoa.
Samalla tavoin yhteiseen energiapolitiikkaan tähtäävä aloite, jolla on tarkoitus vastata luotettavan energiahuollon valtavaan haasteeseen, on myönteistä kehitystä, jonka yhteydessä komissiota tulisi kiittää ja tukea. Juuri tällaiset haasteet osoittavat, että Euroopan unioni ansaitsee todella kansan luottamukseen. 
Silti Euroopan unioni on vastannut osaan haasteista liian hitaasti ja toisissa tarvitaan entistä kipeämmin koko Euroopan unionin laajuista toimintaa. Näillä aloilla meidän on työskenneltävä ankarammin, jotta järjen ääni kuuluu, jotta pääsemme oikeudenmukaiseen tasapainoon ja lisäämme ihmisten luottamusta Euroopan unioniin. 
Mielestäni Euroopan komission työ meripolitiikan kehittämiseksi on erityisen merkittävää, koska sen tarkoituksena on luoda Euroopan unionille sisäistä merenkulun etua tärkeänä osana sen asialistaa. Voin todeta epäröimättä, ettei Euroopan merenkulkuperintöä hyödynnetä riittävästi Euroopan unionissa. En sano näin pelkästään siksi, että edustan vanhaa merenkävijäkansaa. Meidän on omaksuttava holistinen asenne. Me emme saa antaa tiettyjen alojen lyhytkestoisten intressien estää meitä suhtautumasta merenkulkuasioihin edistyksellisesti, kokonaisuutena. Meidän on pyrittävä merenkulun johtoasemaan maailmassa eikä niinkään luomaan alan sisään etuoikeutettua aluetta. 
Meidän on palautettava ihmisten luottamus paitsi Euroopan unionin sisällä myös sen ulkopuolella ja osoitettava, että pystymme lisäämään ihmisten luottamusta meihin toimimalla oikeudenmukaisesti. Euro–Välimeri-politiikkamme on tästä selkeä esimerkki. Tämän meille naapureidemme kanssa yhteisen alueen monitahoisuus ja sen luontainen liittyminen Lähi-idän rauhanprosessiin edellyttävät, että olemme entistäkin selkeämmin järjen äänenä. Viimeaikaiset tapahtumat pilakuvien julkaisun jälkeen olivat valitettavasti taka-askeleeksi tältä osin. Nämä tapahtumat antavat meille kuitenkin tilaisuuden rakentaa luottamusta uudelleen tälläkin tasolla. 
Toinen haaste juontaa globalisaation ilmiselvistä mutta väistämättömistä seurauksista. Vastausta tähän haasteeseen ei löydy protektionismista tai tähänastisten saavutusten sysäämisestä syrjään. On löydettävä reilu tasapaino vapaakaupan väistämättömien seurausten ja toisaalta Euroopan unionin keskeisten arvojen, varsinkin sosiaalisen mallin, vahvistamisen kesken. Tasapaino ei toki ole helppo saavuttaa mutta emme saa unohtaa, että juuri tasapainon ja järjen hallinta erottaa meidät eurooppalaiset muista kansainvälisen areenan toimijoista. 
Toinen haaste, joka näkyy selkeän inhimillisesti, on laittoman maahanmuuton haaste. Toimielimenne valtuuskunta vieraili muutamia päiviä sitten maassani osana parlamentin nykyistä vierailuohjelmaa Euroopan unionin valtioissa ja ulkopuolisissa maissa selvittämässä laittoman maahanmuuton haasteellisuutta. Tämä ongelma rasittaa nykyään kovasti monien jäsenvaltioiden eikä vähiten oman maani valmiuksia selvitä valtaosin Saharan eteläpuolisesta Afrikasta lähtöisin olevien ihmisten ilmeisen loputtomasta virrasta.
Kuten valtuuskuntanne saattoi nähdä keskustellessaan maahanmuuttajien ja turvapaikanhakijoiden kanssa, ongelma on sekä todellinen että kiireellinen. Toisaalta Välimerellä on edessä humanitaarinen katastrofi, jonka aikana sadat ihmiset kuolevat pyrkiessään Eurooppaan ja edelleen tuhannet elävät epävarmuudessa ja vaikeissa oloissa päämääräänsä päästyään. Samaan aikaan suuria maahanmuuttajavirtoja vastaanottavien maiden valmiudet ja resurssit pakotetaan venymään yli äärirajojen. 
On selvää, ettei tämä ole pelkästään Maltan tai minkään muunkaan yksittäisen maan ongelma. Tämä on yhteinen haaste, johon tarvitaan yhteistä toimintaa. En voi siltikään olla korostamatta, että Maltan ongelma on muita akuutimpi, koska Malta on EU:n tiheimmin asuttu jäsenvaltio. Euroopan unioni tarvitsee kiireesti maahanmuuttopolitiikan, joka tarjoaa käytännön ratkaisun tähän ongelmaan kaikessa monimutkaisuudessaan – ratkaisun, joka tarjoaa tyypillistä eurooppalaista solidaarisuutta murhenäytelmässä osallisina oleville ihmisille ja alkuperämaille mutta myös niille maille, joiden kautta nämä ihmiset saapuvat Eurooppaan ja joilla ei ole keinoja puuttua ongelmaan yksin. 
Kiitän näin ollen Euroopan parlamenttia ja Maltalla käyneen valtuuskunnan jäseniä siitä, että olette ottaneet tämän aiheen parlamentin asialistalle ja tuoneet julki maamme pyynnön toimia asiassa nopeasti. 
Jos haluamme lisätä ihmisten luottamusta meihin, meidän on osoitettava, että vastaamme tehokkaasti ihmisten intresseihin. Tätä varten meidän pitää ymmärtää ihmisten tuntoja. Poliittisten johtajien ei pidä seurailla vaan johtaa kansaa. Silti he eivät saa edetä hoppuillen. Muuten kansa jää jälkeen ja poliitikot vieraantuvat maailman realiteeteista. Tässäkin on löydettävä tasapaino. 
Monet arvot erottavat Euroopan muista maanosista ja Euroopan unionin muista alueelliseen yhdentymiseen tähtäävistä hankkeista maailmalla. Eurooppa erottuu jo nyt täydestä sitoutumisestaan rauhan, suvaitsevaisuuden, ihmisoikeuksien ja solidaarisuuden arvoihin. Euroopan unionista on tulossa entistä selkeämmin kuuluva järjen ääni naapuriensa keskuudessa ja koko maailmassa. 
Jotta Euroopan unioni pystyy puhumaan järjen äänellä, meidän on hylättävä kansallisen itsekkyyden ikeet ja pyrittävä yhdessä yhteiseen hyvään. Meidän on vaalittava näitä arvoja toiminnassamme niin keskenämme kuin muidenkin maiden kanssa. Tällaista Euroopan unionia ihmiset meiltä odottavat, ja tällaiseen Euroopan unioniin he ovat valmiita luottamaan.
Kiitos. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia sanoistanne, arvoisa presidentti.
Olen varma, että läsnäolonne täällä on auttanut kaikkia jäseniä ymmärtämään maanne vaikeuksia entistä paremmin.
Kiitokset Euroopan parlamentin työtä ylistävistä sanoistanne.
Toivon myös, että maassanne vierailleiden jäsenten soittama hälytyskello on kuulunut kaikille asiassa vastuullisille tahoille ja että niin teidän hallituksenne kuin Euroopan unionin toimielimetkin tekevät todella kaiken voitavansa, jotta Euroopan unionin maahanpääsypolitiikassa osoitetaan entistä suurempaa kunnioitusta niille muiden maiden kansalaisille, jotka yrittävät tulla meidän maihimme.

Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . Olen Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustavien konservatiivikollegojeni kanssa pitkään tukenut pyrkimyksiä siihen, että Euroopan parlamentilla olisi vain yksi virallinen toimipaikka ja että se sijaitsisi Brysselissä. Strasbourgin toimipaikasta veronmaksajille aiheutuviksi vuotuisiksi kustannuksiksi on arvioitu noin 150 miljoonaa puntaa. Tämä on valtavaa julkisten varojen tuhlausta. Yhdistyneen kuningaskunnan veronmaksajat ansaitsevat rahoilleen vastinetta.
Haluamme jatkaa työtämme äänestäjiemme puolesta siellä, missä se on tehokkainta ja kustannuksiltaan edullista, eli Brysselissä. Parlamentin toiminnan ylläpitämistä sekä Strasbourgissa että Brysselissä on enää mahdoton puolustella, ja kampanjoimme jatkossakin sen puolesta, että parlamentti kokoontuu vastedes vain Brysselissä. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, äänestin Rouren mietinnön puolesta sen vuoksi, että se on hyvin myönteinen aloite turvallisuuden kohentamiseksi. Ensimmäistä kertaa jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten ulkomaille lähettämien yhteyshenkilöiden yhteistyö määritetään institutionaalisesti ja sitä säännellään nimenomaisesti. Niin ikään ensimmäistä kertaa nyt varmistetaan yhteyshenkilöiden yhteistyö Europolin yhteyshenkilöiden kanssa ja heidän koordinointinsa Europolin ulkomaille lähettämien yhteyshenkilöiden toimesta. Lisäksi jäsenvaltioille, joihin kohdistuu mahdollista uhkaa sellaisista valtioista, joissa niillä ei ole yhteyshenkilöitä, voidaan toimittaa ajoissa tietoa muiden jäsenvaltioiden yhteyshenkilöiltä.
Yhteyshenkilöiden yhteistyön institutionalisointi lisää turvallisuutta Euroopan unionin ympärillä ja sen välittömässä naapurustossa. Tämä on yleisen edun ja Euroopan unionin turvallisuuden mukaista. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Tämä ehdotus on jatkoa päätöstä 2003/170/YOS koskevalle arvioinnille. Päätöksellä tehostettiin jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ulkomaille ja kansainvälisiin järjestöihin lähetettävien yhteyshenkilöiden osalta.
Kannatan tarkistuksia, joilla varmistetaan, että nykyinen Europolin yhteyshenkilöiden käyttö katetaan ja tehdään oikeudellisesti velvoittavaksi.
Tällä tavoin jäsenvaltioiden yhteyshenkilöt luovat ja ylläpitävät suoria yhteyksiä paikallisiin viranomaisiin vastaanottavassa valtiossa tai kansainvälisessä järjestössä tarkoituksena helpottaa ja jouduttaa lopulta Europolille toimitettavien tietojen keräystä ja vaihtoa.
Tavoitteena on luoda eurooppalainen yhteistyöhenki poliisiviranomaisten keskuuteen, toisin sanoen yhteisön lähestymistapa yhteyshenkilöille annettujen tehtävien hoitoon ja suora tiedonvaihto näiden yhteyshenkilöiden ja Europolin keskushallinnon välille. Näin parannetaan näille virkailijoille kuuluvien toimintojen johdonmukaisuutta ja tehokkuutta ja estetään koordinoinnin ja yhteistyön puutteesta johtuvia ongelmia ja jopa päällekkäisyyksiä.
Siksi puollan esittelijän tekemiä tarkistuksia ja toivon meidän pääsevän yhteisymmärrykseen ensimmäisessä käsittelyssä. 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Takkulan mietintöön sisältyvän ohjelman sisältö kuvastaa täydellisesti virallisen Euroopan unionin ylimielistä ja alentuvaa asennetta Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten jälkeen. Vähä-älyiset ranskalaiset ja alankomaalaiset eivät ole ymmärtäneet viestiä, ja heidät on sivistettävä uudelleen. Tätä ylimielistä eliittiä edustaa hyvin komission jäsen Michel, joka kirjaimellisesti totesi, etteivät kansalaiset ole aina oikeassa ja että tällaisissa tapauksissa poliitikkojen tulee näyttää tietä.
Nykyinen "Kansalaisten Eurooppa" -ohjelma sopii tähän epäilyttävään viestintä- ja tiedotusstrategiaan. Panostamalla satoja miljoonia euroja kaikin tavoin merkityksettömiin, poliittisesti korrekteihin hankkeisiin ja järjestöihin komissio haluaa muka lähentää kansalaisia Euroopan unioniin. Ironista kyllä, asiakirjassa viitataan myös suunnitelmaan D, jonka D-kirjain viittaa demokratiaan, dialogiin ja debattiin. Tästä huolimatta samassa kuussa, kuin mainittu suunnitelma esiteltiin, aloitettiin Turkin kanssa liittymisneuvottelut, vaikka oli yleisesti tiedossa, että valtaosa Euroopan unionin väestöstä on sitä vastaan. Juuri tällaista tekopyhyyttä yhä useammat eurooppalaiset vastustavat. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   .Äänestin kollega Takkulan mietinnön puolesta, joka koskee ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi kaudella 2007–2013 toteutettavasta "Kansalaisten Eurooppa" -ohjelmasta unionin aktiivisen kansalaisuuden edistämiseksi. On välttämätöntä korostaa tätä Euroopan yhdentymisen erityispiirrettä, jonka ansiosta eurooppalaisille annetaan kaksi kansalaisuutta: jäsenvaltion ja Euroopan unionin kansalaisuus.
Jäsenvaltioiden kyky tuoda julki yhteisiä tavoitteita ja vahvistaa samalla meidän arvojamme riippuu suoraan kansojen osallistumisesta Euroopan yhdentymiseen. Siksi meidän kaikkien on kannettava kortemme kekoon. Tämä koskee erityisesti jäsenvaltioiden kansalaisuuksia edustaviin kansallisten parlamenttien kollegoihin yhteydessä olevia Euroopan parlamentin jäseniä.
Euroopan unionin kansalaisuus on sitova voima, jota vahvistettava kaikkialla olemalla ylpeä kuulumisesta tähän koko maailmassa omalaatuiseen ja ainutlaatuiseen hankkeeseen eli Euroopan unioniin. Se ei ole kansakunta vaan luomus, jonka humanistinen sivilisaatio on aikaansaanut rauhanomaisissa olosuhteissa demokraattisin voimin. 
Gerard Batten, Graham Booth, Derek Roland Clark, Roger Knapman, Michael Henry Nattrass, Jeffrey Titford ja Thomas Wise (IND/DEM ),
   . UKIP-puolue on äänestänyt "Kansalaisten Eurooppa -ohjelman" tarkistuksia 62 ja 63 vastaan, koska se katsoo, että ehdotetut hankkeet, joihin se suhtautuu täysin myötämielisesti, olisi järjestettävä ja rahoitettava kansallisesti. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark ja Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Ruotsin konservatiivit ovat päättäneet äänestää tänään tyhjää "Kansalaisten Eurooppaa" koskevasta mietinnöstä. Mietinnössä tähdennetään rakentavia ratkaisuja, kuten tietojen levittämistä natsien ja kommunismin uhreista. On niin ikään hyvä, että EU:n toimielimet antavat tietoa toiminnastaan ja Euroopan unionin kansalaisuuteen liittyvistä oikeuksista ja velvollisuuksista. Emme kuitenkaan hyväksy, että EU:n mielipiteen muokkaukseen kohdennettuja määrärahoja lisätään eurooppalaisen identiteetin kehittämiseksi. Eurooppalainen identiteetti kehittyy ihmisten välisissä tapaamisissa ja syventämällä yhteistyötä, ei julkisten instituutioiden harjoittamalla mielipiteenmuokkauksella. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Äänestin tämän mietinnön lopullisesta hyväksymisestä äänestettäessä tyhjää, koska tarkistuksia 62 ja 63, jotka itsekin allekirjoitin, ei hyväksytty. Mielestäni tämä historian uudelleenkirjoitusyritys on kauhistuttava. Fasismin ja muiden Euroopassa varsin äskettäin vallassa olleiden diktatoristen järjestelmien uhreja ei saa unohtaa. Tarkistuksia 62 ja 63 vastaan äänestäminen on historiallisesti ja poliittisesti virheellinen teko.
Koska uuden ohjelman päätavoitteena on Euroopan unionin arvojen, saavutusten ja kulttuurisen moninaisuuden edistäminen EU:n lähentämiseksi kansalaisiin vahvistaen tällä tavoin Euroopan unionin kansalaisia ja toimielimiä yhdistäviä siteitä ja edistäen eurooppalaisten välistä koheesiota, emme voi jättää huomiotta fasismin uhreja tai väheksyä historiallisen vapaus- ja demokratiataistelun merkitystä, sillä ilman sitä esimerkiksi Portugali ei voisi olla osana Eurooppaa koskevaa hanketta. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Kansalaisuuden edistäminen merkitsee paljon muutakin kuin pelkästään Euroopan unionin demokratian sekä poliittisen ja sosiaalisen yhdentymisen vahvistamista, mitä mietintö väittää kannattavansa. Kansalaisuuden edistäminen merkitsee kansalaisten rohkaisemista osallistumaan heihin suoraan ja epäsuorasti vaikuttavan eri alojen politiikan määrittelyyn. Tähän vaikuttavat muun muassa seuraavat: naisten ja miesten tasa-arvo, laadukas ja kattava julkinen koulutus, oikeus työhön ja työntekijän oikeudet, oikeus ilmaiseen ja laadukkaaseen terveydenhoitoon, oikeus kulttuuriin, oikeussuoja, oikeus säälliseen asumiseen ja rauhaan. Tämä luettelo sisältää itse asiassa Portugalin tasavallan perustuslaissa vahvistetut taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset vapaudet, takuut ja oikeudet.
Meidän mielestämme ihmisten yksityinen ja yhteinen identiteetti muodostuu kollektiivisesta muistista, ja tämä on tuotava esiin, jotta me kaikki tiedämme, mistä me tulemme, ja pystymme päättämään, mihin me olemme matkalla.
Valitamme kuitenkin, että tällä hyväksytyllä mietinnöllä tahrataan Euroopan historiaa ja että parlamentin enemmistö on päättänyt tahrata sen kollektiivisen muistin, jonka varaan nykyisten ja tulevien sukupolvien identiteetti rakentuu. Enemmistö on esimerkiksi hylännyt fasismin uhrien kunnioittamiseen tähtäävät aloite-ehdotukset…
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Suhtaudumme erittäin kielteisesti osaan Euroopan parlamentin kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan tarkistuksista.
Mietinnön pääasiallisena lähtökohtana on ymmärtämätön suhtautuminen vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa ilmenneeseen huonoon äänestysintoon ja perustuslakiluonnoksen torjuntaan Ranskassa ja Alankomaissa. "Kansalaisten Eurooppa" - ohjelma ei auta muuttamaan poliittista tilannetta.
Vastustamme ohjelman talousarvion kasvattamista yli kaudeksi 2007–2013 päätettyjen 235 000 000 euron, mitä tarkistusehdotuksessa 36 suositetaan. Edellä mainittu määrä on sellaisenaankin liian suuri.
Paikallisiin amatööriurheiluseuroihin kohdistuva työ haiskahtaa kansalaisten halveksunnalta. Samalla tavoin katsomme, että niin tärkeää kuin eurooppalaisten onkin muistaa historiansa diktatuureja ja suuria murhenäytelmiä, tämän olisi tapahduttava kansallisesti. Brysselin eurokraattien ei tarvitse osallistua sellaiseen.
Siksi olemme äänestäneet tätä mietintöä vastaan. 
Anna Hedh (PSE ),
   Suhtaudun myönteisesti mietintöön niiltä osin, kuin se koskee EU:n kansalaisten tietoisuuden ja tietojen lisäämistä EU:sta ja omista vaikutusmahdollisuuksistaan. Kannatan niin ikään esittelijän näkemystä siitä, että ohjelman tulisi olla avoin kaikille eikä vain korkeasti koulutetuille etuoikeutetuille ryhmille. Suhtaudun kuitenkin kriittisesti sanamuotoihin, joissa viitataan uuteen perustuslakiin sekä pyrkimykseen kohti yhteistä Euroopan unionin kansalaisuutta. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . Olen Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustavien konservatiivikollegojeni kanssa yhtä mieltä siitä, että EU:n kansalaiset ovat vieraantuneet laajalti Euroopan unionin toimielimistä. Tämä kävi ilmi EU:n perustuslaista järjestettyjen Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten ei-äänistä. Se kävi ilmi myös vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaalien huonosta äänestysaktiivisuudesta.
Katsomme, että Euroopan unionin toimielinten on lisättävä avoimuuttaan ja tilintekovastuutaan äänestäjille. Niistä on tultava entistä tehokkaampia, myös kustannustehokkaampia. Parlamentin ja muiden toimielinten on toimittava siten, että ne herättävät luottamusta ja kunnioitusta. Mietinnössä lähestytään näitä ongelmia perustavalla tavalla väärin. Se kalvaa luottamusta EU:hun vaatimalla veronmaksajien rahojen haaskaamista liki 300 miljoonan euron talousarvion verran mielivaltaisiin hankkeisiin, joilla yritetään istuttaa ihmisiin keinotekoinen eurooppalainen identiteetti.
Haluamme tehdä selväksi, että Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit kannattavat vahvasti arvokkaita tapahtumia, joissa muistetaan ja muistellaan natsien ja stalinismin miljoonille ihmisille Keski- ja Itä-Euroopassa ja entisessä Neuvostoliitossa aiheuttamia kärsimyksiä. Katsomme kuitenkin, että tällaiset tapahtumat ovat yksittäisten jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten asioita. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Euroopan kansalaiset tuntevat itsensä hyvin pettyneiksi ja vieraantuneiksi Euroopan unionin toimielimistä ja yhdentymisprosessista. Perustuslain torjunta Ranskassa ja Alankomaissa on tuonut asian entistä selvemmin esiin. Tätä taustaa vasten komissio on perustanut "Kansalaisten Eurooppa" -ohjelman, jonka tarkoituksena on edistää eurooppalaisia arvoja ja aktiivista Euroopan unionin kansalaisuutta.
Ohjelmassa aiotaan toteuttaa toimia, jotka kokoavat Euroopan unionin kansalaiset yhteen jakamaan ja vaihtamaan kokemuksia, mielipiteitä ja arvoja, kannustetaan keskustelua ja pohdintaa Euroopan unionin kansalaisuudesta kansalaisjärjestöjen yhteistyön kautta, järjestetään näkyviä tapahtumia, tehdään tutkimuksia ja kyselyjä sekä tuetaan muita tiedon välitys- ja levitysvälineitä.
Kannatan yleisesti ottaen mietintöön esitettyjä tarkistuksia, varsinkin ohjelman nimen osalta. Nimi "Kansalaisten Eurooppa" vahvistaa ajatusta siitä, että Euroopan tulisi toimia välineenä kansalaisten pyrkimysten toteutumiseen eikä päinvastoin. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – "Kansalaisten Eurooppa" -ohjelman avulla komissio ja Euroopan parlamentti laskevat valloilleen Euroopan kansoja vastaan suunnatun aivopesukampanjan, jonka tarkoituksena on torjua sen harjoittamaan politiikkaan kohdistuva kasvava tyytymättömyys ja vastustus sekä koko EU:n asettaminen kyseenalaiseksi.
Ohjelman ideologinen aseistus perustuu kahteen pilariin: kapitalistisen hirmuvallan pyhittämiseen kansojen ainoaksi kehitysvaihtoehdoksi sekä kommunisminvastaisuuteen, jossa fasismin kommunismiin rinnastava "muistelu" yritetään ujuttaa tekstiin takaoven kautta.
Ohjelman määrärahat ovat 235 miljoonaa euroa, joista maksetaan – ja hyvin – kaikenlaisille Euroopan yksisuuntaisen väylän eulogisteille ja propagandisteille. Siinä otetaan hyödynnettäviksi vuosia sitten perustetut mekanismit ja niin sanotut kansalaisjärjestöt, joilla muokataan ilmastoa myönteiseksi ja kylvetään ihmisten keskuuteen harhaluuloa EU:n luonteesta ja politiikasta. Samanlainen tehtävä määrätään myös ammattiliittojen valjastetuille johtajille, jotta he voivat kätkeä "Kansalaisten Euroopan" kaltaisen nimen taakse kapitalistien ja työväenluokan suuret ja sovittamattomat luokkaerot.
Kommounistiko Komma Elladasia edustavat parlamentin jäsenet äänestivät mietintöä vastaan. Natsien ja Euroopan diktatuurien tuomitsemiseen viittaavan tarkistuksen kohdalla äänestimme tyhjää, koska siinä ei viitata Espanjan, Portugalin ja Kreikan diktatuureihin nimeltä ja se on muotoiltu niin, että sosialistiset järjestelmät voidaan tulkita diktatuureiksi.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Kuten tiedämme, EU elää vaikeita aikoja. Uusia haasteita kasvaa eri rintamille. Heikko talouskasvu on vaikuttanut sosiaalisesti ja luonut globaaleja haasteita, joihin emme ole vielä keksineet ratkaisuja. Edessämme olevista haasteista suurin on kuitenkin kansalaisten suhtautuminen Eurooppaa koskevaan hankkeeseen. Epäilysten ja selkeän tyytymättömyyden lisääntyminen suhteessa Euroopan yhdentymishankkeeseen leventää kansalaisten ja poliittisten päättäjien välistä juopaa. Siksi meidän on pohdittava uudelleen, millä tavoin Euroopan unionin demokraattiset toimielimet viestivät.
Mielestäni tämä ohjelma on tärkeä työkalu perehdytettäessä kansalaisia entistä paremmin Euroopan unionin arvoihin hyödyntäen monenlaisia kansalaishankkeita, tukea Euroopan unionin kansalaisyhteiskunnasta tiedottamiselle, laajalti huomiota saavia tapahtumia ja teoksia, joilla lisätään tietoa Euroopan muistista.
Eurooppaa koskevalle hankkeelle on ominaista erilaisuuden ja kulttuurisen rikkauden kunnioittaminen. Se toteutuu eurooppalaisten välistä koheesiota syventämällä, sillä tämä on välttämätöntä sisämarkkinoiden loppuun viemiseksi ja kestävän kasvun ja kehityksen aikaansaamiseksi yhteiskunnassamme.
Siksi äänestin tämän mietinnön puolesta. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .Kannatan luonnollisesti tätä mietintöä, jonka tarkoituksena on lähentää kansalaisia ja Euroopan unionin toimielimiä. Onhan tämä todella tärkeä tavoite, jollei suorastaan pakko, nykyisessä EU:ssa, jossa epäilykset valtaavat jatkuvasti alaa.
Mietinnössä esitellään uudenlaisia ajatusmalleja viestintään, kansojen rajat ylittäviä kansalaishankkeita ja ennen kaikkea velvollisuus "Euroopan aktiiviseen muistiperimään". Viimeksi mainitun kokoavan aloitteen tarkoituksena on muistaa natsi- ja kommunistihallintojen järjestämien joukkokarkotusten ja -surmien uhreja. Vastustin äänestyksessä kaikkia yrityksiä vesittää teksti, sillä muutamat jäsenet olivat halunneet viitata muunkinlaiseen totalitarismiin Euroopassa. Julmuudet, joihin näissä kahdessa järjestelmässä syyllistyttiin ja joista kaikki Euroopan kansat kärsivät, ovat Euroopan yhdentymisen alkujuuri, ja siksi on ehdottoman tärkeää, ettemme trivialisoi niitä.
Tämän aloitteen ohella meidän tehtävänämme on tiedottaa, kohdata, ylläpitää vuoropuhelua, puhua vakuuttavasti ja toimia niin, että jokainen kansalainen tietää, miten Euroopan unioni vaikuttaa hänen päivittäiseen elämäänsä, vahvistaa tunnetta Euroopan unioniin kuulumisesta, torjua kaikenlaista käpertymistä nationalismiin, tehdä Euroopan lisäarvosta todellisuutta ja muistuttaa siitä, että ajatus Euroopan unionista on 1900-luvun hienoin ajatus.
Muistuttakaamme, että osan meistä alkaessa epäillä muu maailma unelmoi Euroopasta. 
Lydia Schenardi (NI ),
   ."Kansalaisten Eurooppa" -ohjelma on ainoastaan Euroopan unionia hyödyttämään tarkoitettu propagandaväline. Mietinnössä todetaan, että perustuslakisopimus torjuttiin Ranskassa ja Alankomaissa ja että eurooppalaiset suhtautuvat epäilevästi laajentumiseen, millä tarkoitetaan Turkin liittymistä. Silti tästä ankarasta arvostelusta ei oteta opiksi vaan pyritään "uudelleenkouluttamaan" kansalaisia! Kauan sitten toimivaksi osoittautunut ystävyyskaupunkijärjestely otetaan häpeämättömästi käyttöön, ja miljoonia euroja aiotaan kaataa viestintäpiirien ja viestintätoimien kaivoon.
Yhdessä tarkistuksessa, tarkistuksessa 14, jopa rohkaistaan vähemmistöhakuiseen toimintaan! Urheilun alalla tapahtuvaan toimintaan viitaten mietinnössä korostetaan, että se on tärkeää – tämä on suora lainaus – "passiivisen väestön ja jopa euroskeptikkojen tavoittamisessa". Aikomuksenanne on siis ajaa loukoistaan sellaiset eurooppalaiset, jotka eivät tuudittaudu teidän harhaluuloihinne. Tässä mietinnössä käytetty uudisilmaisu "aktiiviset eurooppalaiset arvot" on vailla minkäänlaista merkitystä. Arvo ei ole aktiivinen eikä passiivinen, se ei ole laite, jonka me voimme kytkeä päälle ja pois, paitsi jos me toimimme teidän tapaanne ideologeina. 
John Attard-Montalto (PSE ).
   – Kiitos, arvoisa puhemies. Aivan aluksi haluan kiittää kaikkia niitä jäseniä eli 30 prosenttia parlamentista, joka kunnioituksesta maatani kohtaan kuunteli Maltan presidentin puheen. Itse puhun tänään kuitenkin selittääkseni äänestystä Euroopan kulttuuripääkaupunkia koskevasta mietinnöstä. Eilen ilmeni väärinkäsitys. Minun oli tarkoitus pitää puheenvuoro, mutta jostain syystä minulle ei annettu siihen mahdollisuutta. Itse asiassa halusin todeta, että äänestin tyhjää muiden sosialistipuolueen valtuuskunnan jäsenkollegojen kanssa, koska meidän maamme oli uusista jäsenvaltioista viimeisenä luettelossa niistä maista, jotka voitaisiin nimetä, ja kaikista jäsenvaltioista, ja toisaalta kaksi unioniin seuraavaksi liittyvää valtiota olivat listalla toiseksi viimeisinä. Mielestäni on epäoikeudenmukaista, että Malta oli sijoitettu siten, että sen kaupunkien nimeämiseen kuluu vähintään 12 vuotta. Kiitos. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Äänestimme esittelijän tarkistusten puolesta, koska ne parantavat komission alkuperäistä ehdotusta ja suojelevat Portugalin etuja. Tällä tarkoitan 13 artiklan uudelleenmuotoilua siten, että Portugali saa yhden Euroopan kulttuuripääkaupungin vuonna 2012.
Lisäksi yksinkertaistetaan hallinnollisia menettelyjä, joissa valitaan ja seurataan Euroopan kulttuuripääkaupunkeja, ja varmistetaan arviointi uusia, entistä kattavampia perusteita käyttäen. Ohjelman osalta ainoa vaatimus on, että sen on oltava johdonmukainen jäsenvaltion kotimaan kulttuuristrategian tai -politiikan kanssa.
Näin jokaisen Euroopan unionin jäsenvaltion kulttuuriperinnön moninaisuus ja erityispiirteet tulevat mielestämme esiin ja vuoropuhelu eri kulttuurien välillä helpottuu. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Suhtaudumme myönteisesti Euroopan kulttuuripääkaupunkitapahtuman perusajatukseen. Samalla kuitenkin näemme, miten tapahtuma paisuu EU:n sitoumusten ja sitä ympäröivän organisaation myötä.
Ajatus Euroopan kulttuuripääkaupungista on hyvä, niin hyvä, että sitä voitaisiin rahoittaa monilla muilla tavoilla, esimerkiksi paikallisella sponsoroinnilla. Euroopan unionin varoja ei pitäisi tarvita tämän hankkeen hengissä säilymiseen.
Siksi äänestämme mietintöä vastaan, mutta emme vastusta varsinaista ajatusta Euroopan kulttuuripääkaupungista. 
Andreas Mölzer (NI ),
   "Euroopan kulttuuripääkaupungin" nimen myöntämisen tarkoituksena on parantaa huomattavasti kaupungin imagoa, ja näin sen tulisi vaikuttaakin. Silti Euroopan kulttuuripääkaupungiksi pääsemisen ensisijaisena tarkoituksena ei tulisi olla vuoden kestävän festivaalin järjestäminen kaupunkiin ja lyhytkestoinen paikalliskulttuurin markkinointi. Newcastle ja Bilbao ovat osoittaneet, että kulttuurilla on myös pitkäaikaisvaikutuksia.
Lohduttomien taloudellisten näkymien aikana uusien loistohankkeiden seurantakustannukset usein unohtuvat. Ehdotettu Internet-portaali tietojen vaihtoon ja avun järjestämiseen voisi estää ongelmat kulttuurivuoden järjestämisessä ja toteuttamisessa ennen niiden ilmenemistä. Käyttämällä sitä huomattavasti varhemmin hakijat välttyisivät käyttämästä miljoonia pitkälle kehitettyihin mainoskampanjoihin, jotka voivat olla turhia, jos ne eivät lopulta saakaan määrärahaa, tai kuten entisen kulttuuripääkaupungin Weimarin kohdalla, sulkemasta kaupunginmuseota suurten taloudellisten tappioiden vuoksi.
Vuoden 2009 kulttuuripääkaupungin arvonimi on myönnetty jälleen kerran Itävallan maakunnalliselle pääkaupungille, tällä kertaa Linzille. Valmistelut ovat jo käynnissä, ja nähtäväksi jää, onko ne tehty riittävän kaukonäköisesti. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – Euroopan kulttuuripääkaupungin instituution rakenneuudistus liittyy yleiseen pyrkimykseen yhdentää ja yhtenäistää jokaisen maan kulttuuriset kerrokset tarkoituksena luoda yksi tukijärjestely "eurooppalaiselle kulttuurille", joka sisältää yhdistelmän alakulttuuria, kansallisten kulttuurien folkloristista esittelyä ja nykyaikaisia kaupallisia rakenteita.
Maamme kokemukset Ateenasta vuonna 1985 ja Thessalonikista vuonna 1997 ovat kulttuuri- ja taloussektoreilla masentavat. Ylitsepääsemättömän kalliiden, historiallisesta taustastaan irrotettujen pinnallisten kulttuuriohjelmien vetäjinä toimivat yhteisyritykset, virastot ja sponsorit perustivat toimintansa rahvaanomaisiin, kaupallisiin ja voittoa tavoitteleviin kriteereihin, jotka jättivät varjoonsa kaikki onnistuneet poikkeuksetkin. Hienostotapahtumissa, ylitsepursuavilla illallisilla ja mauttomissa juhlissa marginalisoitiin tai torjuttiin kaikki Kreikan tai naapurimaiden edistyksellinen toiminta. Sellainen on "eurooppalainen kulttuurimalli", joka toimii valtavana voitonlähteenä lukuisille yhtiöille.
Ehdotettu muutos säilyttää entiset piirteet ja siirtää kustannukset jäsenvaltiolle, lisää EU:n seurantaa ja valvontaa ja pakottaa jäsenvaltioiden kansalaiset maksamaan sekä liikemiesten että EU-politiikan kustannukset, jotka aiheutuvat eurooppalaiseen alakulttuuriin pakottamisesta ja kapitalistisen hirmuvallan "arvoista". Äänestämme mietintöä vastaan ja kehotamme työläisiä sekä taide- ja kulttuurialan ihmisiä nousemaan vastarintaan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Perustamisestaan eli vuodesta 1985 lähtien "Euroopan kulttuuripääkaupunki" -ohjelma on auttanut lähentämään Euroopan unionin kansalaisia toisiinsa korostamalla Euroopan kulttuuriperinnön rikkautta, moninaisuutta ja ominaispiirteitä.
Ohjelman valtaisa menestys kansalaisten keskuudessa on auttanut vahvistamaan eurooppalaista ulottuvuutta ja sosiaalis-taloudellista kehitystä kulttuuripääkaupungeiksi valituissa kaupungeissa.
Nämä hyödyt voivat kasvaa eksponentiaalisesti, jos toteutamme uusia toimia ja laadimme perustavan metodologian, jonka avulla voimme saada muulla tavoin hyödyntämättä jäävää synergiaetua. Esimerkkinä tästä on Web-sivuston perustaminen tiedon jakamiseksi Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi nimetyistä kaupungeista, nykyisistä yhteysverkostoista ja kokemusten vaihdosta. Tämä strategia tulisi laajentaa kattamaan kaikki yhteisön ohjelmat. Haluan vielä muistuttaa, että innovatiivisuutensa ja onnistuneisuutensa ansiosta tämä ohjelma on innoittanut esittämiäni ja parlamentin hyväksymiä ehdotuksia. Niiden tarkoituksena on perustaa eurooppalaisten matkakohteiden laatupalkinto, joka auttaa tekemään Eurooppaa tunnetuksi maailmanlaajuisesti.
Näin ollen äänestin tämän mietinnön puolesta. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Tästä päätöksestä ei aiheudu uusia kustannuksia, mutta se antaa uusille jäsenvaltioille ja tuleville jäsenvaltioille mahdollisuuden valita kulttuurikaupunkeja. Kulttuuriyhteistyö voi lisätä ihmisten tietoa toisistaan ja opettaa heitä kunnioittamaan toinen toisiaan. Se on siis myönteistä. Komission valtaa rajoitetaan, maat ja kaupungit ovat vastuussa asioiden järjestämisestä.
Kaikki tämä on rohkaisevaa, toisin kuin ylhäältä määrätty EU:n lainsäädäntö, joka rajoittaa kansalaisten demokraattisia mahdollisuuksia aktiiviseen osallistumiseen. Siksi äänestin ehdotuksen puolesta, huolimatta siihen sisältyvästä joltisestakin euronationalismista. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, esitän tämän äänestysselityksen Itävallan kansanpuolueen valtuuskunnan puolesta.
Äänestimme mietintöä vastaan, koska siinä kehotetaan kumoamaan kaikki työntekijöiden vapaaseen liikkumiseen nykyisin sovellettavat siirtymäjärjestelyt. Me äänestimme mietintöä vastaan, koska vaadimme, että kaikkien valtioiden – uusienkin jäsenvaltioiden – allekirjoittamaa liittymissopimusta noudatetaan, myös sen siirtymämääräyksiä Itävallan työmarkkinoiden suojelemiseksi. Tämä on aivan perusteltua, koska tilastojen mukaan uusista jäsenvaltioista lähtöisin olevien työntekijöiden lukumäärä on kaksinkertaistunut kahdessa vuodessa.
Itävallan kansanpuolueen valtuuskunta vastustaa mietintöä, koska sekä nyt että vastaisuudessa vain Itävalta voi ja saa päättää siitä, kuinka kauan liittymissopimuksessa taatut maahantulorajoitukset pidetään voimassa Itävallan työvoiman edun nimissä – ja ne voidaan pitää voimassa enintään seitsemän vuotta. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission tiedonannosta KOM(2006) 0048 – Kertomus vuoden 2003 liittymissopimuksessa vahvistettujen siirtymäjärjestelyjen toimivuudesta – käy ilmi, ettei kymmenestä EU:n jäsenvaltiosta avoimille työmarkkinoille kohdistuva työntekijävirta ole ollut runsas ja että asiantuntijoiden mukaan sen vaikutus on ollut myönteinen tuottavuuden kasvun ja talouden kehittymisen myötä. Kun otetaan lisäksi huomioon, että siirtymäjärjestelyt ovat selkeästi lisänneet laittomien työntekijöiden määrää, pidän kollega Őryn mietinnön hyväksymistä merkittävänä aloitteena työmarkkinoiden avaamiseksi täysin kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Vain tällä tavoin voimme toteuttaa kaikki Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksessa määritellyt vapaudet ja edistää koko EU:n taloutta. Näin ollen äänestin tämän mietinnön hyväksymisen puolesta. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   Ihmisten vapaa liikkuvuus ja pääsy työmarkkinoille kuuluvat Euroopan yhdentymisen pilareihin. Jollemme pidä yllä tätä periaatetta yhteisön perusarvojen mukaisesti, emme saavuta Yhdysvaltoja, vaikka Amerikka lähestyisi meitä. Emme myöskään onnistu hidastamaan Aasian tuhovoimaa.
Uskon vakaasti, että huolet, joita osa EU 15:n jäsenvaltioista on tuonut julki, ovat perusteettomia. On valitettavaa, etteivät ne hyväksy Euroopan komission liittymissopimusten mukaisesti laaditun kertomuksen suosituksia. Toisaalta on kehuttava niiden maiden päätöksiä, jotka aikovat avata työmarkkinansa Euroopan työntekijöiden liikkuvuuden teemavuonna.
Näistä syistä Őryn mietintöön ei tulisi suhtautua kuin mörköön, vaan sitä tulisi pitää yksinkertaisena oppaana tarkistetun Lissabonin strategian tavoitteiden asteittaiseksi saavuttamiseksi. Se on pyrkimys varmistaa yhtäläiset oikeudet vanhoille ja uusille jäsenvaltioille yhdistyneessä Euroopassa. Tämän vuoksi äänestin mietinnön puolesta. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, myös Kreikan ja Portugalin liittyessä EU:hun käytettiin siirtymäjärjestelyjä, jotta työmarkkinat ehtivät sopeutua uuteen tilanteeseen. Näin ollen tällä ole tarkoitus leimata uusia jäsenvaltioita toisen luokan valtioiksi. Myös itäiset uudet jäsenvaltiot suhtautuvat siirtymämääräyksiin myönteisesti, koska niillä puolustetaan myös näiden valtioiden kansallisia etuja. Korkean työttömyyden vuoksi – erityisesti Itävallassa ja Saksassa – ja matalapalkka-aloihin kohdistuvan kasvavan paineen vuoksi työntekijöiden vapaa liikkuvuus juuri nyt olisi täysin vastuutonta.
Meidän on jo nyt pystyttävä selviytymään suuresta määrästä ihmisiä, jotka väittävät työllistävänsä itse itsensä ja joista osa pakoilee veroja ja sosiaaliturvamaksuja. Niin kauan kuin yhtiöt lakkaavat siirtämästä toimintojaan Itä-Euroopan vähän verottaviin talouksiin ja yrittävät vapautua tariffisopimuksista ja niin kauan kuin markkinat ovat sopeutuneet uuteen tilanteeseen tai on saatettu voimaan muita asianmukaisia keinoja, täydellinen työntekijöiden liikkumisvapaus on vastuutonta. Siksi äänestin tätä mietintöä vastaan. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionin neljä vapautta, nimittäin tavaroiden, palvelujen, pääoman ja ennen kaikkea ihmisten vapaa liikkuvuus, ovat aina olleet ihmisten Euroopan unionissa eniten arvostamia asioita. Sen vuoksi on käsittämätöntä, epäoikeudenmukaista ja syrjivää, että kahdeksasta uudesta jäsenvaltiosta, myös Tšekin tasavallasta, lähtöisin olevat ihmiset eivät saa nauttia samoista oikeuksista kuin muiden EU:n valtioiden kansalaiset. Tämän eurooppalaisen perusvapauden rajoittamisen syyt ovat täysin perusteettomat ja järjettömät. Yhdistyneen kuningaskunnan, Ruotsin ja Irlannin esimerkit osoittavat, ettei työmarkkinoita uhkaa mikään. Olen tyytyväinen, että muutkin valtiot aikovat avata työmarkkinansa, ja luotan siihen, että avaaminen tapahtuu ripeästi. Tarvitsemme Euroopan unionin, jossa kaikilla kansalaisilla on samat oikeudet ja velvoitteet, emmekä sellaista, jossa jotkut ovat tasa-arvoisempia kuin toiset, kuten George Orwellin . Siksi olen äänestänyt jäsen Őryn mietinnön puolesta. 
Milan Cabrnoch (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yhdessä muiden ODS-puoluetta edustavien parlamentin jäsenten kanssa olen tukenut kollega Őryn mietintöä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta. Kunnioitamme täysin yksittäisten jäsenvaltioiden hallitusten oikeutta päättää työntekijöiden vapaan liikkuvuuden väliaikaisista rajoituksista liittymissopimuksen puitteissa. Arvostamme myös Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Ruotsin päätöstä olla käyttämättä tätä oikeutta ja suhtaudumme myönteisesti Suomen, Espanjan, Alankomaiden ja Portugalin hallitusten päätöksiin lakkauttaa rajoitukset. Olemme varmoja siitä, ettei työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoittamiselle Euroopan unionissa ole objektiivisia syitä. Tämän vapauden rajoittamisen poliittiset syyt taas näyttävät houkuttavan vanhoja jäsenvaltioita yhtä vastustamattomasti kuin työntekijöiden vapaa liikkuvuus kiinnostaa uusia jäsenvaltioita. Tämän vuoksi me olemme kannattaneet kaikille hallituksille osoitettua vetoomusta poistaa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden esteet Euroopan unionin sisällä. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Äänestys tästä työntekijöiden vapaata liikkumista EU:n työmarkkinoilla rajoittavasta siirtymäkauden järjestelystä koskevasta mietinnöstä kuvaa hyvin parlamentissa vallitsevia ristiriitoja.
Toiset parlamentin jäsenet väittävät puolustavansa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja haluavat lopettaa uusien jäsenvaltioiden työntekijöitä koskevan epäreilun tilanteen.
Silti he äänestävät vastaan silloin, kun vapaa liikkuvuus voisi johtaa yhtäläisiin oikeuksiin. Se tarkoittaa, että he haluavat vapaata liikkuvuutta vain silloin, kun se johtaa pieniin palkkoihin ja oikeuksien menetykseen.
Näin ollen meidän esittämämme seuraavanlaiset tarkistusehdotukset valitettavasti hylättiin:
– on erittäin tärkeää estää useissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa esiintyvä pimeän työn avulla tapahtuva työntekijöiden vakava hyväksikäyttö, jolle monet uusista jäsenvaltioista ja joistakin vanhoista jäsenvaltioista, kuten Portugalista, kotoisin olevat työntekijät altistuvat,
– pidämme välttämättömänä tehokasta valvontaa ja jatkuvaa puuttumista tilanteeseen tavoitteena estää syrjintä, epätasa-arvoinen kohtelu ja pimeän työvoiman käyttö siten, että kaikille jossakin jäsenvaltiossa työskenteleville henkilöille on turvattu samat työntekijöiden oikeudet ja heihin sovelletaan samaa työ- ja sosiaalilainsäädäntöä riippumatta siitä, mistä jäsenvaltiosta he ovat kotoisin.
Näin ollen äänestämme tyhjää. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Puolustamme tehokkaita sisämarkkinoita ja kannatamme täysin työntekijöiden vapaata liikkuvuutta EU:ssa. Se on yksi EY:n perustamissopimukseen perustuvista perusvapauksista. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus auttaa luomaan lisää työpaikkoja ja vahvistaa EU:n kilpailukykyä. Olemme ylpeitä siitä, että yhtenä kolmesta maasta Ruotsi ei ole ottanut käyttöön siirtymäjärjestelyjä.
Pahoittelemme sitä, että valtion ja hallitusten päämiehet päättivät ottaa käyttöön siirtymäkauden järjestelyjä 10 uuden jäsenvaltion kanssa tehdyssä liittymissopimuksessa. Toisaalta kunnioitamme yksittäisten jäsenvaltioiden päätöstä toimia tehdyn liittymissopimuksen tarjoamien mahdollisuuksien puitteissa.
Mietinnössä Euroopan parlamentti kehottaa jäsenvaltioita lakkauttamaan voimassa olevat siirtymäkauden järjestelyt. Katsomme, että yksittäisten jäsenvaltioiden olisi päätettävä tästä asiasta kansallisesti. Vastustamme siis sitä, että Euroopan parlamentti muokkaa mielipidettä vaikuttaakseen jäsenvaltioihin, jotta nämä omaksuvat tietyn kannan tässä tärkeässä asiassa.
Emme myöskään katso, että EU:n pitäisi järjestää tiedotuskampanjoita työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta. Luotamme täysin asianomaisten kansallisten viranomaisten kykyyn hoitaa tämä tehtävä tyydyttävällä tavalla. Kyseenalaistamme myös ehdotuksen perustaa järjestelmä "työntekijöiden muuttoliikkeen seuraamiseksi järjestelmällisesti EU:ssa" ja tarjota tähän tarkoitukseen tarvittavat varat (11 kohta).
Olemme päättäneet äänestää tätä mietintöä vastaan. 
David Martin (PSE ),
   . Toukokuun 1 päivänä 2004 kolme "vanhaa" jäsenvaltiota (Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi) avasivat työmarkkinansa rajoituksitta "uusien" jäsenvaltioiden kansalaisille. Muut EU 15:n jäsenvaltiot valitsivat kansallisten rajoitusten soveltamisen siirtymäkauden järjestelyksi.
Työmarkkinoiden avaamisen jälkeen vuonna 2004 Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuli uusista jäsenvaltioista 60 000 työnhakijaa. Kaksi huomattavinta toimialaa olivat maanviljely ja kalastus. Koska vapaita työpaikkoja oli paljon, tämä virta ei varmastikaan lisännyt työttömyyttä kummallakaan alalla. Sitä vastoin välittömänä vaikutuksena oli kyseisten yritysten kannattavuuden ja kilpailukyvyn parantuminen, mikä lisäsi niiden tuottavuutta ja vahvisti niiden taloudellista tilannetta.
Makroekonomisin käsittein ilmaistuna työmarkkinoiden avautuminen näkyy merkittävänä parannuksena Yhdistyneen kuningaskunnan kasvuprosentissa. Käytettävissä olevien asiantuntijaraporttien mukaan työntekijöiden siirtyminen 10 uudesta jäsenvaltiosta on auttanut lisäämään tuotantoa ja luonut uusia työpaikkoja sekä vähentänyt huomattavasti laittomien työntekijöiden määrää. Suhtaudun myönteisesti näihin positiivisiin saavutuksiin. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Pääomien vapaan liikkuvuuden täydentämiseen työvoiman vapaalla liikkuvuudella suhtaudutaan solidaarisena tekona. Käytännössä asia on kuitenkin päinvastoin. Se vahvistaa riistoa ja luo tarpeettomia konflikteja eri jäsenvaltioista kotoisin olevien työntekijöiden välille.
Kiirehditty täytäntöönpano johtaa vastaanottavissa maissa vähimmäispalkkojen ja työehtosopimusten noudattamisen riittämättömään valvontaan. Vuoteen 2011 asti sovellettavista rajoituksista huolimatta uusien jäsenvaltioiden työntekijöitä käytetään jo nyt työvoimakustannusten leikkaamiseen. Sosialistipuolueeni Alankomaissa tekemän tutkimuksen mukaan uusista jäsenvaltioista tuleva työntekijävirta on johtanut ihmisten syrjäytymiseen työmarkkinoilta, epärehelliseen kilpailuun pienyritysten kesken ja halpatyövoiman riistoon, huonoihin asuin- ja työskentelyolosuhteisiin ja alle 3 euron tuntipalkkoihin. Monet alankomaalaiset kuorma-autonkuljettajat on jo korvattu puolalaisilla.
Sosialistipuolueen Haagin alueen urakoitsijoiden keskuudessa aiemmin tekemän tutkimuksen mukaan Itä-Euroopan maista tuleva epäoikeudenmukainen kilpailu, jota vastaan alankomaalaiset ammattiliitot järjestivät kampanjan maaliskuussa, vaikuttaa kielteisesti moniin rakennusyrityksiin. Alkuperämaissa on jo pulaa tiettyjen alojen pätevistä työntekijöistä. Koska puolueeni kampanjoi tällaisia uusliberalistisia vapaamarkkinoita vastaan, minä äänestän Őryn mietintöä vastaan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Mietintö työntekijöiden vapaata liikkumista EU:n työmarkkinoilla rajoittavasta siirtymäkauden järjestelystä on oikein ajoitettu, sillä samaan aikaan julkaistaan Portugalin, Espanjan ja Suomen päätös poistaa 1 päivästä toukokuuta 2004 alkaen voimassa olleet esteet.
Työntekijöiden vapaa liikkuvuus on EU:n ydinkohtia, sillä se edustaa Euroopan unionin anteliasta puolta ja kuvaa hyvin yhteisen alueen nykyistä rakentamista.
Aikoinaan Itä-Euroopan asukkaat halusivat paeta maistaan mutta eivät pystyneet siihen. Nyt tulevaisuus on näissä maissa varmasti toiveikas, ja liittymisen herättämät odotukset ovat saaneet uskomaan niiden kansallisten talouksien kehittymiskykyyn, mitä onkin ilmennyt. Rajoitukset poistaneissa maissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Ruotsissa, maahanmuuttovirta ei ole kasvanut muita jäsenvaltioita merkittävämmin – muutamia, useimmiten väliaikaisia työlupia on myönnetty. Tämä on käytännössä osoittanut todeksi maahanmuuttajien myönteisen vaikutuksen maiden talouteen, kuten on asianmukaisesti dokumentoitukin. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .Kannatan ilman muuta periaatteessa EU 15:n työmarkkinoiden avaamista kahdeksan uuden jäsenvaltion työntekijöille.
Vuonna 2004 Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Ruotsi avasivat maansa rajoituksitta. Kun tästä on nyt kulunut kaksi vuotta, komission kertomuksessa puolustetaan tällaista poliittista lähestymistapaa myös numeroin: maahanmuuttajia on odotettua vähemmän, ja he sijoittuvat tietyille aloille, aiemmin täyttämättömiksi jääneisiin työpaikkoihin.
Koska emme voi kuitenkaan tuudittautua naiiviin optimismiin, kannatan useimpien jäsenvaltioiden tällä alalla toteuttamia väliaikaisia toimenpiteitä. Siksi kannatan Belgian liittovaltion hallituksen päätöstä pysyttää työmarkkinoille pääsyä koskevat tietyt ehdot voimassa enintään vuoteen 2009 asti.
Rajoitusten vaikutukset ovat rajalliset eivätkä rajoitukset koske itsenäisiä ammatinharjoittajia, kuten kauppiaita, käsityöläisammatteja ja vapaita ammatteja, joilla on ollut täydellinen sijoittautumisvapaus laajentumisesta lähtien.
Rajoitukset ovat ensinnäkin ajallisesti rajallisia ja vastaavat todelliseen tilanteeseen kentällä sekä aika ajoin Euroopan työnantajien ja työntekijöiden kesken ilmenevään epäoikeudenmukaiseen kilpailuun. Meidän on annettava "valmistautumattomille" jäsenvaltioille aikaa ottaa käyttöön kirjaus- ja seurantajärjestelmät, joita tarvitaan työntekijöiden vapaaseen liikkumiseen kotimaansa ulkopuolelle. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . Juhlimme äskettäin Portugalin 20 vuotta sitten tapahtunutta liittymistä Eurooppaa koskevaan hankkeeseen. Portugalilaisten työntekijöiden liikkumisvapautta rajoitettiin alun alkaen esteillä, joita työmarkkinoidensa romahtamista pelkäävät jäsenvaltiot asettivat.
Historia toistaa itseään, ja nyt Itä-Euroopan kahdeksan uuden jäsenvaltion työntekijät kokevat saman kurimuksen.
Äänestin tämän mietinnön puolesta, koska on osoitettu, että aivan samoin kuin vuonna 1986 näistä maista suuntautuva muuttoliike on vaikuttanut myönteisesti niiden jäsenvaltioiden talouksiin, jotka ovat päättäneet avata työmarkkinansa. Nämä maat ovat todenneet, ettei liikkumisvapauden rajoitusten voimassa pitämiselle ole enää päteviä syitä. Juuri tällaiset rajoitukset lietsovat laitonta työtä ja työntekijöiden riistoa.
Tässä on kysymys ennen muuta solidaarisuudesta uusia jäsenvaltioita kohtaan.
EU ei saa vastata maailman haasteisiin sellaisella nationalismilla ja protektionismilla, joita eräissä sen jäsenvaltioista harjoitetaan. Kaikkia Euroopan unionin työntekijöitä tarvitaan elinkeinoelämän kilpailukyvyn kohentamiseen ja sitä kautta talouskasvun lisäämiseen EU:ssa. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   . Kannatan Őryn mietintöä työntekijöiden vapaata liikkumista EU:n työmarkkinoilla rajoittavasta siirtymäkauden järjestelystä. Syynä tähän on, että olen sen kanssa samoilla linjoilla siinä, että kaikkien jäsenvaltioiden, myös Belgian, olisi parempi lakkauttaa kansallisen siirtymäkauden toimenpiteet.
Rajansa avanneet kolme maata eivät ole joutuneet laajamittaisen muuttoliikkeen kohteeksi. Meillä on sitä vastoin todisteita siitä, että siirtymäkaudet johtavat harmaan työn ja teeskennellyn omaehtoisen työllistymisen huomattavaan kasvuun, mistä kohdistuu palkkoihin paineita. Lisäksi työntekijät päätyvät huonoihin ja epäoikeudenmukaisiin työskentelyolosuhteisiin.
Uusien jäsenvaltioiden työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen on syrjintää, johtaa riistoon ja on osoitus lyhytnäköisestä ajattelusta, joka ei vastaa millään tavoin tämän päivän todellisuutta. Mietintö onnistuu vakuuttamaan siitä, että kun siirtymäkauden järjestelyt lopetetaan, sosiaaliset oikeudet eivät ole enää suljettuja ja tie sosiaaliseen ja oikeudenmukaiseen Eurooppaan on auki.
On ratkaisevan tärkeää luoda eurooppalaiset työmarkkinat, joilla samasta työstä maksetaan sama palkka, joilla sovelletaan yhtäläisiä työskentelyehtoja ja joilla kaikille työntekijöille taataan yhtäläinen mahdollisuus sosiaalisiin oikeuksiin. Samalla sosiaalista tarkastustoimintaa on tehostettava ja sitä koskeva yhteistyö on ulotettava kansallisten rajojen yli. 
Gary Titley (PSE ),
   . Tässä mietinnössä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta todetaan kannattavuuden ja kilpailukyvyn parantuneen Irlannissa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa eli työmarkkinansa avanneissa maissa.
Yhdistyneen kuningaskunnan kokemus on osoittanut, että rohkea päätös työmarkkinoiden avaamisesta oli oikea. Maan kasvu- ja tuottavuusprosentit ovat osoittaneet, että pelot EU:n työmarkkinoiden avaamisesta ovat pohjaa vailla.
Yhtenäismarkkinat eivät voi toimia kunnolla, jos työmarkkinat ovat suojattuja ja suljettuja. Yhdistynyt kuningaskunta on osoittanut, kuinka vapaat työmarkkinat asianmukaiseen sosiaaliseen suojeluun yhdistettynä voivat saada talouden kukoistamaan. Tämä on johtanut Yhdistyneen kansakunnan miesmuistiin pisimpään jatkuvan talouskasvun jaksoon.
Euroopan parlamentin työväenpuolueryhmä katsoo, että Euroopan unionin työmarkkinoiden tulisi olla avoimet Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoiden tapaan ja ettei maahanmuuttoaaltojen pelkoon ole aihetta. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ja komission julkilausumat Lähi-idän tilanteesta Israelin vaalien jälkeen. 
Javier Solana,
   . Arvoisa puhemies, puhun teille täällä Euroopan parlamentissa hetkellä, jolla on mielestäni ratkaiseva merkitys Lähi-idän tulevalle rauhalle välittömästi Palestiinan uuden hallituksen muodostamisen ja Israelin vaalien jälkeen.
Haluaisin puhua lyhyesti nykytilanteesta ja esittää joitakin päätelmiä velvollisuuksista, jotka Euroopan unionin olisi otettava harteilleen tässä tilanteessa, joka on mielestäni ehdottoman ratkaiseva Lähi-idän tulevalle rauhalle.
Haluan aloittaa tarkastelemalla miehitettyjen alueiden tilannetta. Kuten tiedätte, Hamas on ottanut vallan hallituksessa. Kyse ei ole koalitiohallituksesta vaan Hamasin muodostamasta hallituksesta, eikä kansainvälinen yhteisö voi valitettavasti hyväksyä sen pääministerin Ismail Haniyan esittämää ohjelmaa. Ohjelmassa ei anneta selvää viitettä siitä, että Hamasin hallitus olisi valmis noudattamaan paitsi Euroopan unionin myös kvartettiryhmän ja kansainvälisen yhteisön vahvistamia periaatteita hyvin laajassa merkityksessä: luopumaan väkivallasta konfliktien – ja etenkin tämän konfliktin – ratkaisukeinona, tunnustamaan Israelin valtion ja kunnioittamaan Palestiinan ja Israelin aiemmin allekirjoittamia sopimuksia.
Arvoisa puhemies, mainitut periaatteet ovat mielestäni vähimmäisedellytyksiä sille, että Euroopan unionin aina puolustama poliittinen ihanne voi toteutua. Tämä ihanne ei ole sen enempää eikä vähempää kuin neuvotteluratkaisu, jonka pohjalta voidaan perustaa kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti Israelin kanssa rauhanomaisesti elävä, elinkelpoinen Palestiinan valtio. Arvoisa puhemies, on selvää, ettei asiasta voida neuvotella, jos osapuolet eivät tunnusta toisiaan, eikä rauhanomainen järjestely ole mahdollista, jos osapuolet katsovat, että konflikti voidaan ratkaista asein. On mahdotonta saavuttaa kansainvälisen oikeuden periaatteisiin perustuva ratkaisu, jos osapuolet jättävät huomiotta sen perusperiaatteen, että sopimuksia on noudatettava.
Mielestämme tällä kaikella on väistämättömiä seurauksia Euroopan unionin näkökulmasta. Meidän on odotettava ja katsottava, mitä tulevaisuudessa tapahtuu, mutta tällä hetkellä on mahdotonta pitää Hamasia pätevänä keskustelukumppanina, ellei se muuta näkemyksiään.
Arvoisa puhemies, sallinette minun sanoa muutaman sanan Israelin vaalien tuloksesta. Ei ole epäilystäkään siitä, että tulosta voidaan tulkita hyvin monin eri tavoin. Ei ole tarkoituksenmukaista esittää yksityiskohtaista analyysia vaalien tuloksesta, mutta mielestäni muutama kommentti voi auttaa meitä kaikkia löytämään mallin, jonka avulla voimme arvioida tilannetta erilaisten toimintatapojen määrittämiseksi. Haluan ensimmäiseksi korostaa sitä, että vaikka vaaleissa olikin selvä voittaja, Kadima-puolue, se ei ole saavuttanut toivomiaan tuloksia, ja tällä voi olla tietty vaikutus ensisijaisen tärkeän koalitiohallituksen muodostamisesta käytäviin neuvotteluihin, vaikka Olmert onkin jo valinnut työväenpuolueen koalitionsa pohjaksi.
Toiseksi katson, ja mielestäni tämä on tärkeää, että meidän on pantava merkille se, että vaalitulos ilmentää siirtymistä puhtaasti poliittisesta ajattelutavasta taloudelliseen ja sosiaaliseen ajattelutapaan. Mielestäni tämä analyysi voi selittää työväenpuolueen ja eläkeläisten puolueen vaalituloksen, mikä pätee myös yhteiskunnallisesti tai kielellisesti rajallisen kannatuspohjan omaaviin puolueisiin, kuten Shas-puolueeseen tai venäjää puhuvan yhteisön Jisrael Beitenu -puolueeseen.
Kolmanneksi katson, ja mielestäni tämä on ehkä kaikkein huolestuttavinta sekä meidän kaikkien että rauhanprosessin kannalta, että vaaleissa on ilmennyt entistä voimakkaampi pyrkimys erotteluun – ainakin minä kutsuisin sitä tällä nimellä – mistä on osoituksena muurin valmiiksi saattaminen ja näiden kahden kansan välisen, Israelin rajojen määrittämisestä käytävän vuoropuhelun puuttuminen. Mielestämme tilanne on kestämätön. Olemme aina olleet sitä mieltä, että lopulliset rajat voidaan vahvistaa vain molemminpuolisen sopimuksen pohjalta. Samoin kuin aina ennenkin, kannatamme siten neuvotteluja näiden ongelmien ratkaisemiseksi.
Israelilaisen valitsijakunnan sisäänpäin kääntynyt ajattelutapa muistuttaa Hamasin halua keskittyä palestiinalaisiin kysymyksiin ja jättää huomiotta Israel, jonka oikeutta olemassaoloon se ei edelleenkään tunnusta. Emme voi myöskään sivuuttaa sitä, että tällä kaikella on vaikutusta mahdollisuuksiin soveltaa tiekartaksi kutsumaamme rauhansuunnitelmaa. Vaikka ajat ovatkin vaikeat rauhansuunnitelman kannalta, sen on oltava jatkossakin lähtökohta, jonka pohjalta rauhanprosessissa pyritään saavuttamaan lopullinen ratkaisu.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Lähi-idän rauhanprosessiin liittyvien näkökohtien lisäksi jotain aivan uutta on Muslimiveljeskuntaan yhdistetyn Hamasin kaltaisen järjestön voitto Palestiinassa järjestetyissä vapaissa ja demokraattisissa vaaleissa, jotka unionin omat tarkkailijat ovat tunnustaneet. Euroopan unioni ei toivo Hamasin hallituksen epäonnistuvan, eikä se periaatteessa saakaan toivoa sitä. Haluamme, että kyseinen hallitus paitsi kunnioittaa periaatteita, joista se on täysin tietoinen ja joita kansainvälinen yhteisö on ehdottanut, myös noudattaa oikeusperiaatteita, oikeusvaltioperiaatetta ja demokraattisen vuorottelun periaatetta ja säilyttää palestiinalaisen yhteiskunnan moniarvoisen luonteen. Jos se tekee näin, voimme kohdella Hamasia täysin laillisena poliittisena elimenä.
Minkälainen kanta Euroopan unionin olisi sitten mielestäni tässä yhteydessä omaksuttava? Haluaisin painottaa jälleen kerran yhtä täysin selvää asiaa: tyydyttävä ratkaisu konfliktiin on ollut ja on vastakin meidän eurooppalaisten keskeinen tavoite. Nyt jos koskaan meidän on vaadittava, että ainoastaan neuvotteluratkaisu voi olla vakaa ja kestävä. Siksi meidän on painostettava edelleen molempia osapuolia pyrkimään neuvotteluratkaisuun, joka perustuu kahden valtion olemassaoloon. Mielestäni meidän olisi myös toistettava tänään, että Euroopan unioni katsoo, että rauhan on perustuttava vuoden 1967 rajojen kunnioittamiseen ja että ainoastaan molempien osapuolten hyväksymät aluemuutokset ovat hyväksyttäviä.
Kuten tiedätte, Euroopan unionin tehtävät ovat kasvaneet merkittävästi viime kuukausien aikana. Meillä on nyt käynnissä kaksi operaatiota: poliisioperaatio ja Rafahin raja-asemaa koskeva tärkeä operaatio, joka on edelleen hyvin aktiivisesti käynnissä. Sen jälkeen kun raja-asema avattiin marraskuussa, yli 200 000 ihmistä on ylittänyt rajan Egyptistä Gazaan ja Gazasta Egyptiin, mikä on Euroopan unionin avuliaiden ihmisten läsnäolon ansiota.
Arvoisa puhemies, perimmäinen tavoitteemme on selviytyä edessä olevasta kaudesta, joka on jatkossakin eräänlainen epävarmuuden kausi, siten että kun olosuhteet ovat suotuisammat rauhasta neuvottelemiseen – ja toivon, että tämä tapahtuu pian – Euroopan unionilla on edelleenkin molempien osapuolten luottamus ja että se voi myötävaikuttaa aktiivisesti rauhan aikaansaamiseen, kun se aika koittaa.
Konfliktin perimmäisiä osapuolia koskevat periaatteemme ovat tällä hetkellä selkeät, ja tarkastelen niitä seuraavaksi. Palestiinasta totean, että Euroopan unioni tukee jatkossakin presidentti Abbasta ja rauhanohjelmaa, jonka perusteella palestiinalaisten äänestäjien valtava ja ylivoimainen enemmistö valitsi hänet presidentiksi, emmekä saa unohtaa sitä. Kvartettiryhmän 30. maaliskuuta antaman julkilausuman mukaisesti Euroopan unioni tarkastelee parhaillaan uudelleen Palestiinan viranomaisille annettavaa tukea koskevia ohjelmiaan. Ennen kuin Hamas ilmaisee yksiselitteisesti aikovansa kunnioittaa kansainvälisen yhteisön periaatteita, emme selvästikään voi keskustella toimimisesta tavalliseen tapaan. Haluaisin kuitenkin tehdä täysin selväksi, että Euroopan unioni tukee jatkossakin Palestiinan kansaa, ja sen on tehtävä näin ainakin kahdesta syystä: ensinnäkin koska se on moraalisesti välttämätöntä, mitä Euroopan unioni ei saa koskaan kieltää – se ei ole tehnyt sitä aiemmin, se ei tee sitä nyt eikä se aio tehdä sitä tulevaisuudessa – ja toiseksi koska miehitettyjen alueiden humanitaarinen kriisi ja epävakaus eivät hyödytä ketään, eivät myöskään Israelia.
Hyvät parlamentin jäsenet, toinen Euroopan unionin perustavoite on säilyttää palestiinalaishallinnon institutionaalinen rakenne. Euroopan unioni on tehnyt valtavia investointeja, myöntänyt paljon varoja ja toteuttanut useita toimia palestiinalaishallinnon perustamiseksi, ja sen mielestä palestiinalaishallinto olisi säilytettävä, jotta eräänä päivänä meillä on elinkelpoinen ja demokraattinen Palestiinan valtio.
Arvoisa puhemies, Israelista totean, että Euroopan unionin on jatkossakin torjuttava kaikki yksipuoliset toimenpiteet, jotka voivat vaarantaa kahden valtion ratkaisun. EU seuraa etenkin Itä-Jerusalemin tilanteen kehittymistä Jordanin laaksossa, jossa Israel toteuttaa palestiinalaisille erityisen vahingollisia toimia, sekä eristysmuurin rakentamista. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden mukaan Israelilla on miehittäjävaltana useita velvollisuuksia. On ensisijaisen tärkeää helpottaa humanitaarisen avun antamista palestiinalaisväestölle, mutta tämän velvoitteen tiukan tulkinnan lisäksi Israelin olisi myös helpotettava liikkumista miehitetyillä alueilla, jotta mahdollistetaan taloudellinen kestävyys tinkimättä kuitenkaan Israelin turvallisuudesta, jonka kukaan ei halua vaarantuvan. Tässä yhteydessä katson, että osapuolten on sovellettava kiireellisesti liikkumis- ja pääsysopimusta (Agreement on Access and Movement), joka allekirjoitettiin Jerusalemissa marraskuussa 2005, ja olin läsnä sopimusta allekirjoitettaessa. Sopimus johti Rafahin rajanylityspisteen avaamiseen – jossa unionilla on oma tehtävänsä, kuten jo totesin – ja muiden Israelin ja miehitettyjen alueiden välisten kauttakulkujärjestelmien käynnistämiseen.
Israelin – ja sallinette minun korostaa tätä asiaa, jonka haluan esittää mahdollisimman voimallisesti, ja toivon, että kaikki ymmärtävät sen, myös hyvä ystävämme tuleva pääministeri Olmert – on siirrettävä rahat, jotka se kerää perimällä maksuja ja veroja palestiinalaishallinnon puolesta – ja jotka eivät kuulu sille – kyseiselle hallinnolle.
Israel ei voi eikä saa omia näitä rahoja. Haluan todeta mahdollisimman painokkaasti ja selvästi, että olemme valmiita työskentelemään molempien osapuolten kanssa varmistaaksemme, että nämä varat käytetään hyvään tarkoitukseen, ja uskon tämän olevan mahdollista, jos molemmilla osapuolilla on riittävästi tahtoa siihen.
Kolmanneksi haluaisin sanoa muutaman sanan kansainvälisistä puitteista ja unionin tavoitteista. Meidän on jatkettava työskentelyä kvartettiryhmän kanssa. Kansainvälisen lain puolustaminen edellyttää kaikkien niiden kansojen muodostaman yhteisön ratkaisevaa tukea, jotka ovat tällä hetkellä enemmän tai vähemmän edustettuina kvartettiryhmässä. Meidän on saatava myös arabivaltiot mukaan toimiin, sillä ne voivat tehdä – ja nykypäivänä niiden on tehtävä – paljon enemmän taloudellisesta ja poliittisesta näkökulmasta. Tältä osin haluan viitata Beirutin rauhansuunnitelmaa koskevaan aloitteeseen, jonka tarkoituksena on lähentää myös Hamasia kyseiseen suunnitelmaan, jota on kutsuttu muissa yhteyksissä "arabien rauhansuunnitelmaksi", sillä uskon, että se voi tarjota tiettyjä mahdollisuuksia edetä tähän suuntaan.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni emme saa unohtaa tässä vaiheessa sitä, että Israelin ja Palestiinan välinen konflikti on osa vakavaa kriisiä, joka koskettaa koko Lähi-idän aluetta. Meidän on tehtävä töitä rauhanprosessin hyväksi pitäen samalla mielessä alueen valtioiden mahdollinen myönteinen rooli mutta myös tiettyjen valtioiden mahdollinen kielteinen rooli ja tietyt kielteiset vaikutukset ja kielteiset heijastusvaikutukset, kuten Irakin tai Iranin tilanne.
Arvoisa puhemies, lopettelen puheenvuoroani, jottei teidän tarvitse pyytää minua lopettamaan. Miehitettyjen alueiden ja Israelin vaalitulokset ovat epäilemättä luoneet uuden tilanteen. Katson, että Euroopan unionin on lähestyttävä tätä tilannetta kahden periaatteen pohjalta, jotka saattavat vaikuttaa näennäisesti, mutta vain näennäisesti, ristiriitaisilta: nimittäin kurinalaisuus ja joustavuus.
Miksi kurinalaisesti? Jotta säilytetään ne periaatteet, joiden pohjalta Euroopan unionin kanta on määritetty vuonna 1980 kokoontuneen Venetsian neuvoston ajoista lähtien. Toisin sanoen Israelin ja Palestiinan kansan oikeuksia on kunnioitettava ja lujitettava neuvotteluratkaisussa, joka johtaa – kuten olen niin monta kertaa todennut ja kuten te kaikki olette toistaneet – Israelin rinnalla rauhanomaisesti elävän riippumattoman, suvereenin ja demokraattisen palestiinalaisvaltion perustamiseen.
Toiseksi tarvitsemme joustavuutta, jotta voimme mukautua paikan päällä vallitsevaan todellisuuteen, joka muuttuu ja jota voidaan muuttaa, ja tukea ratkaisuja, joilla mahdollistetaan eteneminen kohti rauhaa.
Haluaisin myös kääntyä hyvin avoimesti Palestiinan hallituksen puoleen täältä istuntosalista käsin, joka on Euroopan unionin sydän. Hamas ei voi muuttaa menneisyyttään, mutta se voi muuttaa ja sen on muutettava tulevaisuuttaan.
Haluaisin sanoa Hamasin johtajille, että jos he päättävät, ettei tulevaisuudessa ole sijaa terrorismille, väkivallalle tai Israelin valtion olemassaolon kieltämiselle, Euroopan unioni tietää, miten vastata asianmukaisesti, kuten se on aina tiennyt.
Benita Ferrero-Waldner,
   Arvoisa puhemies, mielestäni korkea edustaja Solana tarkasteli jo miltei kaikkia näkökohtia, mutta saanen lisätä vielä muutaman huomautuksen, sillä komissiolla on edessään hyvin vaikea kausi, jolloin Lähi-idän tilanne muuttuu voimakkaasti ja nopeasti. Sillä, miten me reagoimme ja minkälaisen kannan osapuolet omaksuvat, on määräävä vaikutus mahdollisuuksiimme edistyä kohti toivoakseni rauhanomaista ratkaisua Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa.
Olemme onnitelleet nykyistä pääministeriä Olmertia Kadima-puolueen vaalivoitosta. Se merkitsee epäilemättä jonkinlaista muutosta Israelin politiikassa, ja odotamme kiinnostuneina parhaillaan käytävien koalitioneuvottelujen tulosta. Ne kestävät jonkin aikaa.
Sallinette minun korostaa, että me Euroopan unionissa olemme valmiita työskentelemään yhdessä Israelin seuraavan hallituksen kanssa edistääksemme turvallisuutta ja rauhaa niin israelilaisten kuin palestiinalaistenkin näkökulmasta. Olen vakuuttunut siitä, että enemmistö molempien maiden väestöstä toivoo hartaasti rauhanomaista ja kestävää ratkaisua konfliktiin. Euroopan unionin ja Israelin kahdenvälisestä suhteesta totean, että haluamme vilpittömästi lujittaa vahvaa ja tasapainoista suhdettamme, mistä on osoituksena assosiaatiosopimuksemme ja Euroopan naapuruuspolitiikkaa koskeva toimintasuunnitelmamme. Haluamme jatkaa toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa jo nyt aikaan saatua edistystä ihmisoikeuksien, vähemmistöjen suojelun, tutkimuksen ja kehittämisen sekä taloudellisen yhdentymisen kaltaisilla aloilla.
On pohdittu paljon sitä, mikä vaikutus näillä vaaleilla on rauhanmahdollisuuksiin, joita korkea edustaja Solana juuri pyrki hahmottelemaan. Voi olla houkuttelevaa ajatella, että vaalitulos oikeuttaisi laajasti nykyisen pääministerin Olmertin avoimen pyrkimyksen jatkaa Israelin pysyvien rajojen vahvistamista vuoteen 2010 mennessä, sen jälkeen kun vetäytymistä miehitetyltä Länsirannalta on jatkettu. Meidän on pohdittava, miten tämä toteutetaan. Uskomme vakaasti, ettei Israelin oikeutettuja turvallisuushuolia voida poistaa – ja haluaisin toistaa tämän komission puolesta – yksipuolisilla toimilla tai päätöksillä, jotka on pantu täytäntöön käyttäen voimaa. Ainoastaan neuvotteluratkaisu on kestävä.
Euroopan unioni hyväksyisi ainoastaan sellaiset vuotta 1967 edeltäviin rajoihin tehtävät muutokset, joista osapuolet ovat päässeet yhteisymmärrykseen. Kannatamme kahden valtion ratkaisua, joka johtaa konfliktin lopulliseen ja kattavaan ratkaisuun siten, että Israelin ja Palestiinan valtiot voivat elää rinnakkain turvallisten ja yhteisesti tunnustettujen rajojen sisällä.
Mielestäni on tärkeää todeta yhä uudelleen, että meidän olisi korostettava israelilaisille kumppaneillemme, miten tärkeää on pidättyä toimista, jotka voivat vahingoittaa lopullista asemaa koskevia neuvotteluja. Komissio odottaa, että Israelin seuraava hallitus vahvistaa sitoutumisensa neuvotteluratkaisuun panemalla täysimääräisesti täytäntöön kvartetin laatiman rauhansuunnitelman ja osoittaa tämän sekä teoilla että sanoilla. Kuten aina, meidän on kuitenkin tehtävä töitä molempien osapuolten kanssa. Meidän on ilmaistava kantamme selkeästi Israelin uudelle hallitukselle, aivan kuten meidän on pysyttävä erittäin lujana Palestiinan uuden hallituksen suhteen. Kvartetin periaatteista ei voida tinkiä – Solana hahmotteli niitä juuri aiemmin, mainitsimme ne neuvoston julkilausumassa ja olemme tuoneet ne esille myös kvartettiryhmässä.
Odotamme, että Palestiinan uusi hallitus – joka vannoi virkavalansa viime viikolla – sitoutuu väkivallattomuuden periaatteisiin, tunnustaa Israelin ja hyväksyy aiemmat sopimukset ja velvoitteet, myös rauhansuunnitelman. Näiden sopimusten nojalla Palestiinan viranomaiset ovat sitoutuneet rauhan ja demokratian perusperiaatteisiin sekä oikeusvaltioperiaatteen ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen. Olemme tietenkin kuulleet hyvin monia kommentteja, ja jotkin niistä menevät vielä pidemmälle. Olemme myös nähneet joitakin hyvin hienoisia merkkejä mahdollisista ratkaisuista ja muutoksista.
Olemme täysin tietoisia palestiinalaisten merkittävistä taloudellisista ja humanitaarisista tarpeista – emmekä varmastikaan halua tuottaa heille pettymystä – ja tarpeesta katkaista köyhyyden ja ääriliikkeiden noidankehä. Siksi komissio on jo myöntänyt yli 120 miljoonaa euroa auttaakseen palestiinalaisten perustarpeiden täyttämisessä ja vakauttaakseen juuri eronneen, edunvalvojana toimineen hallituksen talouden. Siksi tarkoituksenamme on jatkaa humanitaarisen hätäavun ja tuen antamista inhimillisten perustarpeiden täyttämiseksi.
Toimintaa ei kuitenkaan voida jatkaa tavalliseen tapaan, ellei uusi hallitus noudata kvartettiryhmän asettamia ehtoja, ja minun on toistettava tämä seikka, sillä se muodostaa perustan toimille, joihin voidaan ryhtyä. Mikäli olosuhteet eivät muutu, se vaikuttaa väistämättä Palestiinan hallitukselle annettavaan tukeen, jota komissio tarkastelee parhaillaan kvartettiryhmän lausunnon mukaisesti. Tältä osin olemme valmistelemassa seuraavaa neuvoston istuntoa, jossa pyrimme esittämään uusia lähestymistapoja. Meillä ei ole täydellisiä ratkaisuja, mutta pyrimme etenemään oikeaan suuntaan.
Näin ollen sekä Palestiinan että Israelin uuden hallituksen velvollisuutena on selvästikin toimia vastuullisesti ja täyttää niille annetut tehtävät. Uskon vakaasti, että molemmat osapuolet ja etenkin niiden kansalaiset ovat väsyneitä konfliktiin ja haluavat epätoivoisesti rauhaa, mutta heidän johtajiensa on osoitettava vastuullisuutta ja valtiomiestaitoa jatkaessamme eteenpäin. Heidän, ja ainoastaan heidän, vastuullaan on tehdä loppu väkivallasta ja epätoivosta, joka on tuhonnut niin monien sukupolvien elämän. Olemme valmiita tekemään yhteistyötä sekä Euroopan unionin toimielinten kesken että kansainvälisen yhteisön kanssa tämän mahdollistamiseksi jopa kaikkein vaikeimmissa olosuhteissa.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra,
   . Arvoisa puhemies, kuultuani korkean edustajan ja komission jäsenen Ferrero-Waldnerin julkilausumat olen sitä mieltä, että Lähi-idän rauhan ja sodan aina monimutkaisen yhtälön tekijät ovat hyvin selvät: Israelissa 28. maaliskuuta järjestettyjen vaalien jälkeen toimiva koalitiohallitus – ja komission jäsen totesi julkilausumassaan, että meidän on edettävä Euroopan unionin ja Israelin assosiaatiosopimuksen kehittämisessä – ja miehitettyjen alueiden yhden ainoan puolueen, Hamasin, muodostama hallitus.
Kuten Solana on todennut, tähän kaikkeen liittyy myönteisiä ja kielteisiä näkökohtia. Myönteistä on se, että Euroopan unionin ja Libanonin assosiaatiosopimus tulee voimaan 1. huhtikuuta – seuraava assosiaationeuvoston kokous pidetään lähipäivinä. Kielteiset näkökohdat liittyvät Irakin ja Iranin tilanteeseen, jonka osalta meidän pitäisi todellakin odottaa Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston Iranille asettaman, Kansainvälisen atomienergiajärjestön vaatimusten täyttämistä koskevan 30 päivän aikarajan umpeutumista.
Katson, ettei poliittisella ryhmällämme ole muuta mahdollisuutta kuin tukea päättäväisesti kvartettiryhmän päätöstä vaatia Hamasin muodostamaa hallitusta luopumaan väkivallasta ja tunnustamaan Israelin valtio ja palestiinalaishallinnon allekirjoittamat sopimukset.
Tässä yhteydessä haluan esittää kolme kysymystä Solanalle ja Ferrero-Waldnerille.
Ensinnäkin panivatko he merkille kvartetin 30. maaliskuuta järjestetyssä kokouksessa, että Venäjä olisi osoittanut minkäänlaista erimielisyyttä Hamasin Moskovaan suuntautuvan vierailun ja Euroopan unionin Valko-Venäjän vaaleihin omaksuman kannan osalta.
Arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, toiseksi on selvää, että Euroopan unionin on annettava jatkossakin humanitaarista apua, sillä tilanne Gazan kaistaleella on järkyttävä ja köyhyydessä elävien ihmisten määrä on kasvanut räjähdysmäisesti. Mitä Euroopan komissio aikoo tehdä sen varmistamiseksi, ettei humanitaarista apua käytetä terrorismin rahoittamiseen?
Korkea edustaja Solana, lopuksi totean, että me kaikki ymmärrämme, miten välttämätöntä on tukea palestiinalaishallintoa. Onko palestiinalaishallinto tällaisessa tilanteessa kuitenkin edelleen merkityksellinen, sillä nyt on kyse työskentelystä sellaisen hallituksen kanssa, joka ei ole tunnustanut kyseisen hallinnon aiemmin allekirjoittamia sopimuksia?
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni toteamalla, että tänä aamuna Maltan presidentti sanoi, että Euroopan unionin äänen on oltava järjen ääni. Katson, että sekä Solana että Ferrero-Waldner ovat osoittaneet hyvin selvästi edustavansa järjen ääntä Euroopan unionissa, jonka on jatkettava toimiaan tämän Lähi-idän tuhoisan konfliktin ratkaisemiseksi sekä väkivallattomuuden, demokratian, rauhan, harmonian ja sovinnon aikaansaamiseksi.
Véronique De Keyser,
   . Arvoisa puhemies, Palestiinan ja Israelin vaaleja edeltänyt levottomuus on laantumassa, ja tilanne on selkeytymässä.
Meidän on nyt kohdattava uudet osapuolet, uudet toimijat ja uudet vaikeudet mutta sen lisäksi meillä on ehkä myös toivoa. Sekä palestiinalaiset että israelilaiset haluavat lopettaa konfliktin ja pitävät köyhyyden pikaista torjumista välttämättömänä. Tämä yhtälö ei ole lainkaan huono, ja jos Euroopan unioni haluaa osallistua siihen, sen on tarkasteltava kolmea ongelmaa.
Ensinnäkin EU:n on annettava Palestiinalle taloudellista tukea, joka kattaa perustarpeiden lisäksi myös julkiset palvelut, jotka ovat romahtamaisillaan. Gazassa, jossa 35 prosenttia työntekijöistä on palestiinalaishallinnon palveluksessa ja jossa 75 prosenttia palestiinalaisista elää köyhyysrajan alapuolella, nälänhätä on yleistymässä, työntekijöille ei enää makseta palkkaa ja virallisten lähteiden mukaan lintuinfluenssa ja ihmisinfluenssa voivat yhdistyä ja johtaa pelättyyn pandemiaan. Tämä julkisille palveluille myönnettävä tuki ei voi kuitenkaan olla tukea, jota annetaan enemmän tai vähemmän oppositioon joutuneelle epäviralliselle presidentin hallinnolle.
Toiseksi Euroopan unionin on neuvoteltava Hamasin kanssa, tietenkin edellyttäen että tiettyjä ehtoja noudatetaan, mutta sen on käytävä neuvotteluja. Carter totesi tämän jo tammikuussa, ja Clinton vahvisti sen. Kaikki ne, jotka muistavat lukuisat terroristiliikkeet, joista on tullut kunniallisia poliittisia puolueita, mutta myös kaikki ne liikkeet, jotka haluavat rauhaa ja jotka kunnioittavat lähes puolta Palestiinan väestöstä edustavan valitsijakunnan valintaa, pitävät keskustelujen ja neuvottelujen käynnistämistä ensiarvoisen tärkeänä. Hamas on pitänyt kiinni tulitauostaan, ja sen ulkoministeri on juuri – myönnettäköön – kaikkien hämmästykseksi raottanut ovea kahden valtion ratkaisulle. Hyödyntäkäämme tätä mahdollisuutta. Ajatus vetäytymisestä ja Israelin valtion tunnustamisesta vuoden 1967 rajojen pohjalta on jo sinänsä neuvottelua, sillä se viittaa siihen, että Israel tunnustaa itse tämän vuodelta 1967 peräisin olevan piirroksen.
Kolmanneksi Euroopan unionin on saatava Israelin hallitukselta takeet siitä, että yksipuolinen vetäytymissuunnitelma on ainoastaan suunnitelma B eikä suunnitelma A. On totta, että on vaikeampaa neuvotella rauhasta kuin varmistaa itselleen kohtuullinen turvallisuuden taso yksipuolisilla ja voimaan perustuvilla keinoilla. Jos yksipuolinen lähentymissuunnitelma muuttuu Israelin salaiseksi ohjelmaksi, se merkitsee paitsi rauhansuunnitelman ja kahdenvälisten aloitteiden loppua myös rauhantoiveiden hiipumista, ja Euroopan unioni menettää kaiken uskottavan vaikutusvaltansa, jota sillä on kyseisessä maailmanosassa.
Nämä kolme ongelmaa on ratkaistava, mutta huomaan, että olette jo oivaltaneet tätä koskevat päätoimintalinjat.
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   Arvoisa puhemies, Palestiinan ja Israelin valitsijakunnat ovat todellakin jakaneet meille vaikean käden. Molemmilla valitsijakunnilla näyttää olevan suosikkipuolue, joka on päättänyt toimia yksipuolisesti ja joka ilmoittaa, ettei se tunnusta toista osapuolta tai neuvottele sen kanssa. Olen täysin tietoinen siitä, että on kokonaan eri asia kieltää valtiolta olemassaolon oikeutus kuin kieltäytyä tunnustamasta sellaisen osapuolen laillisuutta, joka ei tähän mennessä ole virallisesti luopunut väkivallan käytöstä. Tilanne näyttää siten melko synkältä.
Voisiko olla niin, että valitsijakunnat ovat asettaneet painopisteen omiin sisäisiin huolenaiheisiinsa; asioihin, joilla on vaikutusta heidän jokapäiväiseen elämäänsä? Voisiko olla niin, että palestiinalaiset haluavat päästä eroon korruptiosta, sisäisistä erimielisyyksistä ja epäpätevästä hallinnosta? Voisiko olla niin, että israelilaiset haluavat paremmat taloudelliset näkymät, sosiaaliturvaa ja oikeudenmukaisemman järjestelmän? Voisiko olla niin, että kumpikin valitsijakunta äänesti sen puolesta, mitä se piti parhaiden etujensa mukaisena, eikä niinkään toista kansakuntaa vastaan?
Jos asia on näin, meillä voi olla vielä toivoa. Jos Hamas tunnustaa Israelin, pitää edelleen kiinni tulitauosta eikä turvaudu väkivaltaan ja jos Israel helpottaa monia rajoitteita, takaa sadoille pidätetyille palestiinalaisille todelliset oikeudet puolustautua ja luopuu siitä, että ihmisiä pidetään tällä tavoin pidätettyinä määräämättömän ajan, sekä Palestiinan uusi hallitus että Israelin tuleva hallitus voivat löytää jonkin keinon tehdä yhteistyötä, vaikka vain elämän jatkumisen turvaamiseksi.
Tiedän, että tämä poikkeaa huomattavasti vaatimuksista elvyttää rauhanprosessi, mutta ehkäpä voimme toivoa lyhyellä aikavälillä vain pieniä askelia oikeaan suuntaan. Haluamme lähettää parhaat terveisemme molemmille osapuolille.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, arvoisa korkea edustaja Solana, hyvät parlamentin jäsenet, on vaikeaa olla samanaikaisesti järkevä ja seurata tiettyä toimintalinjaa. Samaten on vaikeaa, jos vastassa ovat neuvotteluosapuolet, jotka molemmat haluavat kuulla vain osan totuudesta. Näin ollen Palestiinan hallitus haluaa määrittää yksipuolisesti sen, mistä Palestiina muodostuu ja mistä Israel ei saa muodostua, ja Israelin hallitus haluaa määrittää yksipuolisesti sen, mistä Israel muodostuu ja mistä Palestiinan valtio ei saa muodostua.
Tätä taustaa vasten meidän on mielestäni tarkasteltava konkreettisia esimerkkejä. Jos tarkastellaan alueen juomavesiongelmaa – ja jäsen de Keyser puhui lintuinfluenssasta – on mahdotonta ratkaista juomavesi- tai lintuinfluenssaongelmaa ilman, että Palestiinan hallituksen ja Israelin hallituksen välillä käydään neuvotteluja, sillä juomavesi tulee Länsirannalta ja johdetaan sieltä Israeliin. Kyse on samasta vedestä. Jos Euroopan unioni ei myönnä 230 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, sen enempää Israelilla kuin Länsirannallakaan ei ole juomavettä. Kuka voittaa? Ei kukaan!
Pohtikaamme joitakin esimerkkejä, ensinnäkin lintuinfluenssaa. Jos se koskettaa Gazaa, se koskettaa myös Israelia. Emme pysty pysäyttämään sitä, eikä sitä pysäytetä sen paremmin Israelin yksipuolisella vetäytymiselläkään. Se ei ole mahdollista. Edes Israel ei pysty siihen. Olosuhteet ovat siten sellaiset, että Euroopan unioni voi pakottaa hallitukset neuvottelemaan, sillä niiden keskeiset edut edellyttävät sitä, ja ympäristö on yksi tällainen esimerkki.
Toiseksi totean rauhansuunnitelman osalta, että miksei kvartetista tehtäisi kvintettiä? Ottakaamme toimiin mukaan myös Arabiliitto, saattakaamme kvartetti yhteen Arabiliiton kanssa ja aloittakaamme neuvottelut toteamalla, että "Arabiliitto on läsnä, joten presidentti Abbasin ja Israelin on neuvoteltava samanaikaisesti kvartetin ja Arabiliiton kanssa". Joukossa voi olla järkeviä ihmisiä, jotka torjuvat pari Arabiliiton valtuuskunnan palestiinalaista edustajaa, mutta se ei olisi huono asia. Siksi voimme olla ja meidän on oltava kekseliäitä, meidän on oltava älykkäitä ja meidän on ilmaistava asiat selkeästi. Muuri ei ole ainoastaan turvatoimi vaan myös aluevaltaus, se on yksipuolinen ja Euroopan unionin kaikkien periaatteiden vastainen toimi, aivan samoin kuin Israelin tunnustamatta jättäminen on vastoin Euroopan unionin periaatteita. Molemmat ovat vastoin Euroopan unionin periaatteita, ja tämä edellyttää selvitystä. Vuoden 1967 rajojen sisäpuolelle rakennettu muuri on yksi asia, mutta nykyinen muuri merkitsee aluevaltausta, emmekä voi hyväksyä sitä.
Lopuksi sallinette minun sanoa yhden asian: meidän on oltava hyvin selkeitä molempien osapuolten kanssa ja saatava ne täysin tietoisiksi siitä, että nämä ovat periaatteemme. Tällä tavoin saamme ne neuvottelemaan keskenään.
Esitän vielä yhden loppuhuomautuksen presidentti Abbasista: on totta, että hänet valittiin, mutta minä tulen puolestani maasta, jossa eräs tietty Chirac-niminen henkilö valittiin 82 prosentilla äänistä, ja kaikesta huolimatta hyvin pieni osa Ranskan väestöstä kannattaa nykyään häntä. 
Francis Wurtz,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, arvoisa korkea edustaja Solana, Israelin yhteiskunnan hyvin tuntevat vakuuttavat meille vaalien jälkeen, että valtaosa maan väestöstä on nyt vakaasti päättänyt hyväksyä, halukkaasti tai vastentahtoisesti, sen, että Palestiinan alueiden miehitys on jokaisesta näkökulmasta umpikuja, josta on päästävä pois.
Uusi pääministeri seuraa valitettavasti edeltäjänsä strategiaa, joka merkitsee yhtäältä yksipuolista erottelua tapahtuneiden tosiasioiden pohjalta, mikä tekee mahdottomaksi elinkelpoisen Palestiinan valtion rakentamisen, ja toiseksi Palestiinan kansalaisten sortamista, jotta heidät saataisiin antautumaan. Tämä politiikka on vastuutonta.
Eilen Israelin suurin päivälehti siteerasi Yhdistyneitä Kansakuntia otsikossaan, jonka mukaan Gaza on tuhon partaalla. Länsirannalla sijaitsevassa Nablusissa alle kolmekymppiset nuoret eivät saa enää poistua kotikaupungistaan! Kalandia, joka sijaitsee Palestiinan ydinalueella, on juuri muutettu raja-asemaksi! Itä-Jerusalem on piiritetty! Mikä tarkoitus on siten ehdotuksella neuvotella palestiinalaishallinnon johtajan kanssa, jonka asemaa ihmiset pyrkivät kaikin tavoin horjuttamaan, kuten tapahtui hiljattaisen voimannäytön yhteydessä Jerikossa?
Tässä yhteydessä on lähestulkoon liikuttavaa nähdä Palestiinan ja Israelin yhteiskuntien esittävän uusia rauhanaloitteita, kuten rauhantaistelijoiden aloite, joka on määrä käynnistää virallisesti maanantaina. Tähän aloitteeseen osallistuu Israelin armeijan entisiä sotilaita, jotka ovat yhdistäneet voimansa Palestiinan entisten taistelijoiden kanssa ja jotka ovat päätyneet kokemustensa perusteella siihen yhteiseen näkemykseen, että alueen ongelmat voidaan ratkaista vain poliittisella tasolla ja Yhdistyneiden Kansakuntien vuodesta 1967 lähtien antamisen asiaa koskevien päätöslauselmien pohjalta.
Me kaikki osoitamme kunnioitusta näille tarkkanäköisille ja rohkeille naisille ja miehille. Mitä he oikeastaan odottavat Euroopan unionilta? Pelkkä taloudellinen tuki ei riitä: jokainen kansakunta tarvitsee vapautta aivan yhtä kipeästi kuin leipääkin. On totta, että peruuttamalla tuki, jopa osittain tai väliaikaisesti, ja aiheuttamalla siten Palestiinan yhteiskunta-, hallinto- ja turvarakenteiden viimeistenkin jäännösten sortuminen romutettaisiin kaikki toiveet oikeudenmukaisesta rauhasta pitkäksi ajaksi.
Yleisesti ottaen minkälainen poliittinen rooli Euroopan unionin olisi nyt omaksuttava? Korkea edustaja Solana viittasi juuri Venetsiassa vuonna 1980 kokoontuneeseen Eurooppa-neuvostoon, joka on hyvä viitekohta. On itse asiassa kulunut neljännesvuosisata Lähi-idän historian toisesta avainhetkestä, jolloin kykenimme olemaan velvollisuuksiemme tasalla. Tunnustimme tuolloin virallisesti PLO:n ja hyväksyimme "kaksi kansaa, kaksi valtiota" -periaatteen. Mielestäni nykytilanne vaatii Euroopan unionilta lisää voimakkaita toimia. Näiden toimien tavoitteena on oltava uusien ja selvien viitekohtien asettaminen siten, että luodaan näkymät, joiden perustana on oikeus, ja palautetaan toivo rauhanturvajoukkojen keskuuteen kaikkialla alueella. Tässä hengessä olen ehdottanut, että tekisimme omasta toimielimestämme liikkeellepanevan voiman: se voisi päättää pitää puheenjohtajakokouksen Itä-Jerusalemissa, jotta lähetetään todellinen rauhanviesti kaikille alueen avainhenkilöille. 
Bastiaan Belder,
   . Arvoisa puhemies, Hamasin ja al-Fatahin valtataistelu Palestiinan alueilla on kärjistymässä. Gazassa viime viikonloppuna puhjenneet väkivaltaisuudet puhuvat tältä osin puolestaan, ja Palestiinan eri ministeriöiden samanaikaiset valtaukset Länsirannalla eivät juurikaan anna viitteitä siitä, että tilannetta hallitsisi jokin viranomaistaho tai laki ja järjestys.
Miten neuvosto ja komissio kuvittelevat voivansa vetäytyä avusta tämän Palestiinan syvän sisäisen jaon torjumiseksi? Palestiinalaisilla ei ole vakavasti otettavaa keskustelukumppania, joka vastaisi näissä olosuhteissa Israelin vaaliuurnilla voittanutta Olmertia. Joka tapauksessa emme saa kuitenkaan epäillä sitä, ettei Hamas terroristijärjestönä sovellu tähän tehtävään.
Kun otetaan huomioon al-Qaida-järjestön soluttautuminen Gazan kaistaleelle sekä iranilaisten Hizbollahin kanssa Etelä-Libanonissa läheisessä yhteistyössä toteuttamat toimet ja niistä aiheutuva kasvava terroriuhka, tämä ei tiedä hyvää Israelin tulevaisuudelle. Miten räjähdysalttiiksi neuvosto ja komissio arvioivat nämä uhat, ja millaisiin toimiin ne harkitsevat ryhtyvänsä Egyptiä ja Libanonia vastaan, jotka ovat molemmat allekirjoittaneet assosiaatiosopimuksen Euroopan unionin kanssa? 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, terroristijärjestö Hamasin Palestiinan parlamenttivaaleissa saavuttaman suuren menestyksen jälkeen vaarana oli, että Israelin valitsijakunta reagoisi äärimmäisin keinoin, mitä se ei selvästikään tehnyt, sillä vaalit voitti uusi Kadima-puolue. Nyt kun valtaosa israelilaisista äänestäjistä on päättänyt kannattaa rauhanprosessin edistämistä, kysymys kuuluu tietenkin: "mitä seuraavaksi?". Riippumatta siitä, miten Israelin uusi hallitus muodostetaan, Hamasia koskeva ongelma on täällä jäädäkseen.
Korkea edustaja Solana totesi, ettei tarkoituksena voi olla uuden palestiinalaishallinnon epäonnistuminen. Tämä on tietenkin jossain määrin totta, sillä Palestiinan vaalit olivat oikeudenmukaiset ja demokraattiset. On kuitenkin ilmeistä, että uuden palestiinalaishallinnon olisi tunnustettava Israelin oikeus olemassaoloon, otettava huomioon kaikki voimassa olevat sopimukset ja pidättäydyttävä väkivallan käytöstä. Tämä on EU:n virallinen kanta, ja voin vain toivoa, ettemme luovu siitä. Loppujen lopuksi Euroopan unioni on osittain vastuussa Hamasin vaalivoitosta.
Olimme liian hölläkätisiä myöntäessämme tukea palestiinalaishallinnolle ja jatkoimme sen myöntämistä lähes rajattomasti, vaikka olimme täysin tietoisia laajan korruption aiheuttamasta ongelmasta, vaikka tiesimme joidenkin palestiinalaisten koulukirjojen lietsovan vihaa ja vaikka emme koskaan voineet poistaa täysin epäilystä siitä, ettei Euroopan unionin verorahoja käytetä terroristitoimien rahoittamiseen. Siksi tämä uusi tilanne merkitsee Euroopan unionille myös mahdollisuutta palauttaa oma uskottavuutensa. 
Elmar Brok (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa korkea edustaja, sekä Palestiinassa että Israelissa järjestetyissä vaaleissa minulle oli edelleen selvää, että erilaisista lopputuloksista huolimatta selvä enemmistö molempien alueiden kansalaisista on maltillisia ja että he haluavat rauhaa ja väkivallan loppumista.
On tärkeää päästä kestävään sopimukseen. Siksi sopimuksesta on neuvoteltava, sillä ainoastaan molempien osapuolten hyväksymät neuvottelusopimukset voivat kestää. On tärkeää, että myötävaikutamme tähän ja että etenkin kvartetti on johtajiensa avustuksella entistä voimakkaammin läsnä kyseisellä alueella, jotta annetaan välttämättömät turvatakeet ja rohkaistaan ihmisiä.
Tässä yhteydessä minulle on selvää, että Palestiinan on oltava elinkelpoinen valtio ja että meidän on siksi jatkettava humanitaarisen avun antamista. Jää kuitenkin nähtäväksi, missä määrin sitä voidaan antaa autonomisen hallinnon välityksellä. Lukiessani Xinhuan uutisia siitä, miten Palestiinan uusi ulkoministeri toivoo, että heidän unelmansa itsenäisestä valtiosta Palestiinan koko historiallisella alueella toteutuu jonakin päivänä, ja miten hän on varma siitä, ettei tällä alueella ole tilaa Israelin valtiolle, minun on todettava, ettei tällaista lausuntoa ole hyvä kuulla tällaisina aikoina. Ehkä hänen sanomisiaan on siteerattu väärin, mutta vaikka niin olisikin, asia on korjattava, jotta prosessi voi jatkua oikeaan suuntaan.
On täysin selvää, että väkivallasta luopuminen ja Israelin olemassaolon oikeutuksen tunnustaminen ovat vastakin kaksi olennaista ennakkoehtoa hyville suhteille Palestiinan hallituksen kanssa, joka haluaa saada meiltä tukea – etenkin taloudellista tukea. Meidän on ymmärrettävä, miten tärkeä tämä tehtävä on: kyseisen alueen rauha ja maailmanrauha ovat vuorovaikutussuhteessa.
Siksi meidän olisi autettava uutta joukkuetta saavuttamaan läpimurto tässä vaalien jälkeisessä uudessa tilanteessa. 
Emilio Menéndez del Valle (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, meidän on saavutettava rauha, oikeudenmukainen rauha ja kaksi elinkelpoista valtiota. Hamas on esittänyt rauhanomaisia lausuntoja, joissa viitataan siihen, että se hyväksyy rauhanprosessin ja tunnustaa – vaikkakin mielestäni epäsuorasti – Israelin.
Kuten tiedätte, Palestiinan ulkoministeri viittasi kahden valtion ratkaisuun perustuvaan rauhaan todetessaan eilen Kofi Annanille, että "odotamme toiveikkaina, että saamme elää rauhassa ja turvallisesti – – rinta rinnan naapureidemme kanssa tässä pyhässä osassa maailmaa".
Valtiovarainministeri on todennut, että Hamasin tarkoituksena on lujittaa siteitä länteen ja päästä sopimukseen Israelin kanssa. Mielestäni pääministeri tunnustaa myös kvartetin todetessaan seuraavasti: "Hallituksemme on valmis käymään vuoropuhelua kansainvälisen kvartetin kanssa keinoista, joilla lopetetaan konflikti ja rauhoitetaan alue. Hallituksemme tekee kaikkensa saavuttaakseen oikeudenmukaisen rauhan alueella."
Mielestäni unionin velvollisuutena on ottaa huomioon tämä uusi todellisuus ja noudattaa strategiaa, jolla voidaan päästä nykyisestä umpikujasta, kahden kansan, kahden elinkelpoisen valtion ja oikeudenmukaisen rauhan vuoksi. 
Hannu Takkula (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Israelin vaalitulos ilmentää Israelin kansan vastausta. Kaikki Knessetissä edustettuina olevat puolueet ovat sitoutuneet edistämään rauhanprosessia, ja valtaosa puolueista kannattaa Olmertin ehdottamaa lähentymissuunnitelmaa, joka perustuu kahden valtion ratkaisuun.
Lähi-idän rauhanprosessista haluaisin todeta, että tarkasteltaessa Palestiinan vaaleja meidän on muistettava, että demokratiassa kyse ei ole yksistään vapaista vaaleista eikä yksinkertaisesti rauhanprosessista. Emme voi määrittää demokratiaa siten, että se on "demokraattisesti valittu terroristihallitus", ja hyväksyä sitä, kuten Palestiinan tapauksessa. Demokratiassa on kyse EU:n arvoista, jotka liittyvät rauhaan ja kunnioitukseen, eikä siitä, että halutaan naapurivaltion häviävän maailmankartalta, kuten Palestiinan uusi ulkoministeri al-Zahar totesi tällä viikolla. Hän sanoi: "unelmoin siitä, että saan ripustaa seinälle valtavan maailmankartan, jossa ei näy Israelia".
EU:n on vaadittava, että Palestiinan hallitus luopuu väkivallasta, tunnustaa Israelin valtion ja asiaa koskevat sopimukset sekä sitoutuu noudattamaan rauhansuunnitelmaa, muutoin EU:n ei pitäisi tunnustaa Hamasia millään tavoin lailliseksi. Nyt kun Israelilla ei ole palestiinalaista kumppania, se tarvitsee kaiken tukemme, jotta se sitoutuu jatkossakin edistämään rauhanprosessia. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, muutama päivä sitten amerikkalaisia diplomaatteja kiellettiin olemasta yhteydessä minkään Hamasin johtaman palestiinalaishallinnon viraston virkamiehiin. Samaan aikaan Kanada keskeytti palestiinalaishallinnolle annettavan tuen ja presidentti Bush totesi, ettei hän koskaan myönny antamaan tukea Hamasin johtamalle hallitukselle. On kuitenkin ymmärrettävä, että Hamas valittiin vapaissa ja oikeudenmukaisissa vaaleissa.
Olen tyytyväinen Haniyehin hiljattain antamiin lausuntoihin, joiden mukaan hänen hallituksensa tekisi yhteistyötä presidentti Abbasin kanssa, mikä näyttää antavan pehmeämmän kuvan Hamasista. Eilen ulkoministeri antoi samanlaisen lausunnon.
Meidän on jatkossakin tuettava kvartetin lausuntoja, joiden mukaan Palestiinan uuden hallituksen on sitouduttava väkivallattomuuden periaatteisiin, tunnustettava Israel ja hyväksyttävä aiemmat sopimukset ja velvoitteet, myös rauhansuunnitelma. Emme saa koskaan unohtaa sitä, että palestiinalaisille myönnettävän tuen keskeyttäminen näyttäisi siltä kuin rankaisisimme suoraan Palestiinan kansaa sen valinnasta ja lisäisimme siten sen kärsimyksiä. Euroopan parlamentin on osallistuttava kaikkiin mahdollisiin toimiin rauhan palauttamiseksi, eikä ainoastaan Israelin ja Palestiinan välillä vaan myös laajemmin Lähi-idän alueella. 
Gerard Batten (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, te esittelitte Solanan Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeaksi edustajaksi. Mikä tällainen yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on? Ehkäpä se sisältyi Euroopan perustuslakisopimusta koskevaan ehdotukseen, joka torjuttiin erittäin päättäväisesti Ranskassa ja Alankomaissa viime vuonna järjestetyissä kansanäänestyksissä ja jonka brittiläiset torjuisivat, jos heille annettaisiin siihen mahdollisuus.
Euroopan unionin yhteisellä ulko- ja turvallisuuspolitiikalla ei ole minkäänlaista oikeutusta. Solanalla ei ole minkäänlaista oikeutusta EU:n todellisena ulkoministerinä. Solana puhuu ikään kuin Euroopan unionin yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka olisi jo toteutunut tosiasia. Yhä uudelleen EU omii itselleen laittomasti poliittisen valtion tehtäviä ja ominaisuuksia. Tässä keskustelussa ei pohdita, miten ratkaista Lähi-idän ongelmat. Tässä keskustelussa kyse on siitä, miten lujitetaan laitonta Euroopan yhdysvaltoja. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, sattumalta vaaleja on järjestetty hiljattain useilla rauhattomilla alueilla, kuten Valko-Venäjällä, Ukrainassa, Palestiinassa ja Israelissa. Euroopan unionilla on keskeinen rooli kaikilla näillä alueilla. Tähän on suhtauduttava myönteisesti, sillä Yhdysvallat ei ole enää puolueeton toimija Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa.
Arvoisa korkea edustaja Solana, uskoakseni teidän vastuullanne on koko unionin ja kaikkien tässä istuntosalissa edustettuina olevien poliittisten ryhmien toiveiden ilmaiseminen. Israel on itsekin kokenut, mitä on olla valtioton kansa. Se loi valtionsa turvautumalla voimankäyttöön ja siksi sen olisi näytettävä hyvää esimerkkiä suostumalla Palestiinan valtion perustamiseen. Vasta sitten se voisi vaatia Hamasia tunnustamaan Israelin valtion. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen hyvin tyytyväinen korkean edustajan ja komission jäsenen julkilausumiin. Puhutte muuten parlamentin ja Euroopan unionin enemmistön puolesta, ja tiettyjen muiden tahojen on hyväksyttävä se.
Olen myös hyvin tyytyväinen siihen, että täällä on painotettu tarvetta päästä neuvotteluratkaisuun. On totta, että meidän on neuvoteltava, mutta tämä tarkoittaa, että myös Hamasin ja Israelin on oltava valmiita toimimaan samoin. Gazassa Israel ei käynyt neuvotteluja. Meidän on tietenkin tutkittava myös Hamasin valinnan taustalla olevia syitä. Vuosien ajan toista hallitusta, nimittäin Fatahin hallitusta, väheksyttiin osittain sen omasta syystä – esimerkiksi korruption ja muiden olosuhteiden takia – mutta myös siksi, että Israel kieltäytyi hyväksymästä sitä neuvottelukumppaniksi. Sitä ei hyväksytty myöskään Arafatin kuoleman jälkeen, kun Abbas toimi presidenttinä – ja tämä tapahtui Gazasta vetäytymisen aikana. Siksi neuvotteluihin tarvitaan kaksi osapuolta, ja molempien on oltava halukkaita neuvottelemaan.
Toiseksi Israelin oikeus olemassaoloon rauhanomaisessa ympäristössä ja järkevien rajojen ympäröimänä on selvästikin tunnustettava, mutta myös Israelin on hyväksyttävä ainakin periaatteessa se, että sen rajoja koskeva YK:n päätöslauselma on oikea. On täysin selvää, että korjauksia on vielä tehtävä – jos olemme realistisia, me kaikki tiedämme sen – mutta jos edes tätä periaatetta ei hyväksytä, olemme vaikeuksissa.
Kolmanneksi katson, että meidän on tehtävä kaikki voitavamme parantaaksemme Gazan tilannetta myös taloudellisesti, jotta Gazasta tulee elinkelpoinen. Sitä ei voida taata pelkästään vetämällä Israelin joukot pois.
Lopuksi totean, että olemme syvästi huolissamme Itä-Jerusalemin kehityksestä. Vaikka suhtaudummekin myönteisesti Kadima-puolueeseen ja sen järkeviin jäseniin, Itä-Jerusalemia koskevassa kysymyksessä he eivät ole vielä valmiita tunnustamaan, että sen lisäksi, että Jerusalem on Israelin pääkaupunki, palestiinalaiset ovat oikeutettuja Itä-Jerusalemiin. Euroopan unionin on jatkossakin noudatettava tällaista selvää politiikkaa. 

Sajjad Karim (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, yhdessä Hamasin valinnan kanssa Israelissa järjestetyllä äänestyksellä on merkittävä vaikutus Lähi-idän rauhannäkymiin. On katsottu yleisesti, että Israelin vaalit olivat samalla kansanäänestys yksipuolisesta toiminnasta pysyvien rajojen määrittämiseksi. Kuitenkin 25 prosenttia äänestäjistä ei selvästikään anna Kadima-puolueelle tällaisia valtuuksia, ja vaikka se saisikin lisäkannatusta Knessetissä, yksipuolinen vetäytyminen Länsirannalta ja rajojen yksipuolinen määrittäminen vuoden 1967 rajojen vastaisesti ei voi olla mikään ratkaisu.
Ainoastaan rauhanomaisella neuvotteluratkaisulla voidaan ottaa huomioon rauhansuunnitelmaan liittyvät oikeutetut ja pitkäaikaiset huolenaiheet. Kaikkien osapuolten on edistettävä myönteisiä suhteita, kuten kvartetti on vahvistanut, ja tähän sisältyvät myös neuvottelut uuden palestiinalaishallinnon kanssa.
Ei ole helppoa olettaa kansainvälisen yhteisön luovan suhteita sellaiseen tahoon, joka ei ole vielä luopunut väkivallasta, mutta sitä odottaessa meillä ei ole mitään vaihtoehtoa, jos haluamme edetä asiassa. On tarjottava vaihtoehtoa toivottomalle väkivallalle ja jokin syy vastata haasteeseen. Muussa tapauksessa heidän tilanteensa huononee ja he kaivautuvat yksinkertaisesti yhä syvemmälle puolustusasemiin.
Jos rakentavilla suhteilla EU:hun ja kansainvälisellä painostuksella Ariel Sharonin varhaisvaiheen poliittinen toiminta voi muuttua hänen Kadima-puolueelle jättämäkseen perinnöksi, se varmastikin osoittaa, että myönteisillä suhteilla voidaan muuttaa ilmeistä nollasumma-ajattelutapaa. 
Luisa Morgantini (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, miehitetyllä alueella kolmen sadepäivän jälkeen tämä muuri, jonka te kaikki olette jo todenneet laittomaksi, synnytti vesimassan, joka huuhtoi mukanaan kahden veljeksen ruumiit Bil'inin kylässä. Israelin sotilaat estivät kaivuut veden johtamiseksi pois. Pohjois-Gazan pommituksissa on tuhottu maatalousalueita ja tapettu siviilejä. Nablus ja Hebron on piiritetty, ja alueelle tehdään hyökkäyksiä.
Meillä on suuri vastuu, emmekä voi toistaa jatkuvasti kliseetä kahdesta kansasta ja kahdesta valtiosta. Ei ole mitään kahta kansaa ja kahta valtiota: on yksi valtio ja jotain, mitä kehitetään: alue, jota revitään jatkuvasti rikki sekä tällä laittomalla muurilla että voimankäytöllä. Kadima ja työväenpuolue voivat olla vaihtoehto. Kannatan kaikkien vaihtoehtojen hyödyntämistä, muttei kuitenkaan hiljaisuudessa, vaan meidän on vaadittava ja vaadittava sitä voimallisesti.
Hamas on nyt kahden vuoden ajan julistanut ja noudattanut tulitaukoa ja lopettanut väkivaltaiset toimensa. Meidän on oltava äärimmäisen selkeitä tältä osin: kahden viime vuoden aikana Hamas ei ole toiminut väkivaltaisesti, eikä se saa tehdä niin enää koskaan. Älkäämme kuitenkaan toistako jatkuvasti – kuten olemme tehneet vuodesta 1980 alkaen – sanontaa kahdesta kansasta ja kahdesta valtiosta, samalla kun todistamme, miten Palestiinan maata yksinkertaisesti sanottuna varastetaan.
Meidän on oltava aktiivisia Hamasin mutta myös Israelin suhteen, jotta se ymmärtää, että kansainvälisellä yhteisöllä on merkitystä. 
Mario Borghezio (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Hamas on voinut hyvinkin pukeutua lampaan vaatteisiin, mutta näiden lampaan vaatteiden alta pilkistää toisinaan susi, jos tosiaankin on totta, että viime päivinä sisäministeri Said Siam, joka on luopumassa ensimmäistä kertaa presidentti Arafatin käyttöönottamasta käytännöstä maan sekularisoimisen edistämiseksi, on kannustanut Taleban-liikkeen näkyvää levittämistä Palestiinassa Hamasin näkemyksen mukaisesti sallimalla palestiinalaisten poliisien kasvattaa parran. Tämä on vastoin Palestiinan poliisivoimien aiempaa toimintalinjaa, ja sen tarkoituksena on osoittaa täydellistä kunnioitusta Muhammedin opeille, joiden mukaan pakanoista on erotuttava antamalla parran kasvaa ja leikkaamalla viikset.
Näin edistetään Taleban-liikkeen leviämistä, mikä on jokseenkin huolestuttavaa nyt, kun Israelin valtion rajojen sisällä on tunnistettu mahdollinen saudiarabialainen itsemurhapommittaja ja havaittu al-Qaidan läsnäolo. Tilanne vaikuttaa kaiken kaikkiaan äärimmäisen huolestuttavalta. Myöskään ulkoministeri al-Zaharin lausuntoja, jotka on julkaistu laajasti kansainvälisessä lehdistössä ja joissa hän antoi toivoa avoimesta suhtautumisesta Israelin tunnustamiseen ja siten kahden valtion politiikkaan, ei voida pitää erityisen kannustavina tai rohkaisevina, kun pidetään mielessä, että vain muutamaa päivää aiemmin samainen henkilö antoi uskomattoman lausunnon, jossa hän totesi, että hänen unelmansa on ripustaa kotinsa seinälle maailmankartta, jossa ei ole Israelin valtiota.
Taleban-liikkeen levittäminen Palestiinassa antaa aihetta huoleen. Euroopan unionin on avattava silmänsä tämän todellisen vaaran edessä. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, koska Palestiinan hallitus on Hamas-terroristiryhmän käsissä ja koska se kieltäytyy luopumasta väkivallasta ja tunnustamasta Israelia, minusta vaikuttaa oikealta ja välttämättömältä, että Israel antaa yksipuolisia säädöksiä määrittääkseen omat rajansa ja puolustaakseen niitä. Jos Israel ei tekisi näin, se ei pystyisi antamaan kansalaisilleen turvaa, minkä on oltava jokaisen hallituksen ensisijainen tehtävä.
Siksi kannustan Israelia kaikesta mahdollisesta kansainvälisestä painostuksesta huolimatta toimimaan päättäväisesti ja sinnikkäästi tässä kysymyksessä. Terroristien tai heidän poliittisten puolustelijoiden mielistelemisestä ei koskaan koidu mitään hyvää, ja toivon, etteivät Israel, EU ja Solana anna periksi tällaiselle toimintatavalle ja etteivät ne tingi vaatimuksestaan, että ainoa tapa edetä on saada Hamas luopumaan väkivallasta ja tunnustamaan Israel. 
Monika Beňová (PSE ).
   – Arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen, kaikista täällä tarkastelluista aiheista keskityn korkean edustajan Solanan sanoihin ja siihen, miten hän kuvaili palestiinalaisalueiden ja Israelin tilannetta. Voimme tehdä tästä kuvauksesta kaksi olennaista johtopäätöstä. Palestiinalaisia hallinnoi Hamas-järjestö, joka on haluton tunnustamaan kansainvälisen oikeuden perusperiaatteet, mutta Israelin tilanne on erilainen. Maassa järjestettyjen vaalien tuloksena voi olla hallitus, joka haluaa käsitellä ennen kaikkea sosiaalisia ja taloudellisia kysymyksiä, joita kaikki demokraattisissa yhteiskunnissa elävät kansat pitävät kaikkein tärkeimpinä hallituksen ratkaistavina olevina kysymyksinä.
Tästä huolimatta Euroopan unionilla on edessään pelottava haaste. Riippumatta siitä, miten suhtaudumme Hamasiin – ja olen varma, että useimmat meistä pitävät sitä terroristijärjestönä – haasteemme on se, miten te ulkosuhteiden korkeana edustajana keksitte keinon tehdä yhteistyötä Hamasin muodostaman hallituksen kanssa.
Samalla kun etenemme tätä tietä, pyydän, ettette unohda sitä, että kaiken palestiinalaisille annettavan EU:n tuen ehtona on oltava vastakin se, että Palestiinan hallitus kunnioittaa Israelin olemassaoloa. Haluaisin myös kysyä teiltä, voisitteko tiedustella Kofi Annanilta, mitä hänen Palestiinan ulkoministeriltä saamassaan kirjeessä on tarkkaan ottaen todettu Israelin olemassaolosta? 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Israelissa hiljattain järjestettyjen vaalien tulokset oikeuttivat periaatteessa Palestiinan ongelman ratkaisemista koskevien ehtojen yksipuolisen määräämisen. Ei ole sattumaa, että Israelin poliittinen johto käyttää useammin sanaa turvallisuus ja paljon harvemmin sanaa rauha, koska rauha edellyttää neuvotteluja ja tuskallisia kompromisseja.
Toisaalta turvallisuus on kytketty yhteen rajojen lopullisen sijainnin yksipuolisen määrittämisen kanssa siten, että säilytetään Itä-Jerusalemin miehitys, Länsirannan siirtokunnat ja häpeämuuri.
Mielestäni Israelin strategisella suunnitelmalla, jota palestiinalaisalueiden uusi poliittinen tilanne on lujittanut, ei luoda edellytyksiä rauhalle. Sillä ei luoda elinkelpoista Palestiinan valtiota. Päinvastoin sillä edistetään sellaisen näennäisen valtion luomista, jonka alueet ovat toisistaan irrallaan ja jossa ei ole vakaita rajoja.
Euroopan unioni on oikeassa asettaessaan Hamasille ehtoja ja edellytyksiä. Emme kuitenkaan katso Euroopan unionin Israelille asettamien ehtojen ja edellytysten täyttyvän, sillä myös Israel uhmaa Oslon sopimuksia ja rauhansuunnitelman ehtoja.
Tänään sekä Solana että Ferrero-Waldner viittasivat siihen, miten meidän on parannettava realismia Euroopan unionissa. Meidän on jatkettava samaa luotettavaa linjaa, jos haluamme, että Euroopan unioni toimii tehokkaasti. 
Richard Howitt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla Israelin työväenpuoluetta hallitukseen pääsystä. He ovat sosiaalidemokraatteja ja sisarpuolueemme, ja olen tyytyväinen työväenpuolueen selkeään julistukseen, jonka mukaan miehitys syövyttää Israelin yhteiskunnan moraalista luonnetta, ja Amir Peretzin Herzliyan puheeseen, jossa annetaan tuki kansainvälisten rajojen kunnioittamiselle. Molemmat ovat hyvin tärkeitä sitoumuksia edistyksen kannalta.
Kiitän sekä komission jäsentä että korkeaa edustajaa siitä, että he ovat osoittaneet uudelleen tänä iltapäivänä Euroopan unionin olevan sitoutunut neuvotteluratkaisuun yksipuolisen ratkaisun asemesta. Toistan komission jäsenelle yksityiset keskustelumme siitä, miten hän on ehdottomasti oikeassa asettaessaan ehtoja Euroopan unionin palestiinalaishallinnolle antamalle avulle, mutta samalla pyydän häntä laatimaan suunnitelmia, jotta estetään humanitaarinen katastrofi palestiinalaisalueilla, jos Hamas ei etene yhtä nopeasti kuin me kaikki toivomme.
Solanaa pyydän pohtimaan sitä, miten helppoa Israelin oli sulkea viimeaikaisilla toimillaan Rafahin rajanylityspiste – jonka EU:n oletettiin turvaavan – ja sitä, toimiiko Israel laillisesti pidättäessään itsellään palestiinalaishallinnon tullimaksut, jotka taataan Pariisin sopimuksessa. Nämä ovat laissa säädettyjä velvollisuuksia, joiden noudattamisen Euroopan unioni ja kvartetti ovat velvollisia varmistamaan. 
Edith Mastenbroek (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi esittää muutaman lyhyen huomautuksen. Ensinnäkin korkean edustajan Solanan hahmottelemien kolmen vaatimuksen osalta kannatan kaikkia kolmea mutta pelkään, etteivät ne riitä. Mielestäni sen lisäksi, että meidän on vaadittava Hamasia kunnioittamaan voimassa olevia sopimuksia, mihin sisältyy myös Israelin valtion tunnustaminen, meidän olisi vaadittava Hamasia myös kunnioittamaan täysin demokraattista päätöksentekoa Palestiinan politiikassa, jonka tulos tämä on. Meidän on vaadittava, ettei Hamas kajoa palestiinalaisten ihmisoikeuksiin. Meidän olisi annettava täysi tukemme palestiinalaisnaisille, jotka osoittivat mieltään oikeuksiensa puolesta kansainvälisenä naisten päivänä.
Korkea edustaja Solana totesi, ettei Hamas voi muuttaa menneisyyttä mutta että se voi muuttaa tulevaisuuden. Ariel Sharon totesi aikoinaan, että kun kerran pääsee valtaan, näkökulma maailmaan muuttuu perusteellisesti, ja jotkin maailmanjohtajat ovat kuvanneet häntä rauhanmieheksi. Emme voi sulkea pois sitä mahdollisuutta, että Hamas nousee tilanteen tasalle. En kuitenkaan pistäisi viimeistä kolikkoani likoon sen puolesta. Siksi meillä on oltava pitkän aikavälin strategia.
Toivon, että kun Palestiinassa järjestetään seuraavan kerran vaalit, Palestiinan kansa äänestää Hamasin pois hallituksesta, ja ainoa puolue, joka voi voittaa Hamasin, on al-Fatah. Al-Fatahin nuori sukupolvi, eli kaikki alle 50-vuotiaat, vaatii sisäistä uudistusta, ja mielestäni se on oikeassa tehdessään niin. Nuorella sukupolvella on mahdollisuudet yhdistää uudelleen al-Fatah tavallisiin Palestiinan kansalaisiin. Kannatan täysin sen päämääriä ja vetoan kaikkiin kollegoihini, jotta he tarkastelisivat eri keinoja, miten tähän uudistusliikkeeseen voitaisiin investoida. 
Pierre Schapira (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa esittämällä muutaman huomautuksen. Ensinnäkin poliittisissa keskusteluissa on painotettu väestöongelmaa. Toiseksi suurta Israelia koskevaa utopiaa ei enää ole. Kolmanneksi sosiaalinen kysymys on ollut Israelissa käytyjen keskustelujen painopisteenä, ja neljänneksi Hamas ei vaikuttanut Israelissa järjestettyihin vaaleihin.
Israelilaiset ovat huomaamatta tunnustaneet lopullisesti kahden valtion olemassaolon. Nyt on neuvottelujen aika, mutta Hamasia on painostettava, jotta se kumoaa peruskirjansa ja tunnustaa lopultakin Israelin lailliseksi neuvotteluosapuoleksi. Hyvät parlamentin jäsenet, muussa tapauksessa molemmin puolin harjoitetaan yksipuolista politiikkaa.
Molemmissa maissa julkinen mielipide on rauhan kannalla. Euroopan unionin on hyödynnettävä tätä tilannetta, koska sillä on nyt tärkeä tehtävä hoidettavanaan. Euroopan unioniin kohdistuu suuria odotuksia, ja palestiinalaisille annettavan tuen osalta toistan vielä, että Euroopan unionin on annettava tukea jatkossakin, sillä muutoin Palestiinaa kohtaa onnettomuus. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Ensinnäkin haluan kiittää useita puhujia heidän kattavasta tuestaan pyrkimyksillemme jatkaa rauhanprosessia. Jopa tällaisena vaikeana aikana meidän on yritettävä tehdä kaikki voitavamme. Päävastuu on kuitenkin näillä kahdella osapuolella, ja meidän – eli kansainvälisen yhteisön – on tuettava niitä tämän tien seuraamisessa. Toistan, että on päästävä neuvoteltuun – ei yksipuoliseen – sopimukseen, ja mielestäni se on tehty hyvin selväksi.
Me kaikki olemme samaa mieltä siitä, että on tärkeää, että Hamas noudattaa kolmea ehtoa. Sen on luovuttava väkivallasta, tunnustettava Israelin valtion olemassaolo ja pidettävä kiinni aiempien hallitusten tekemistä voimassa olevista sopimuksista. On myös hyvin tärkeää, että kansainvälinen kvartetti pysyy yhtenäisenä. Se ei ole aina helppoa, mutta yritämme pysyä mahdollisimman yhtenäisenä.
Toiseksi humanitaarinen apu on ehdottoman välttämätöntä. Aiempien analyysien mukaan kutakuinkin puolet tuestamme on mennyt humanitaarisen avun eri muotoihin, ei kuitenkaan palestiinalaishallinnon kautta. Siksi tämän avun antamista jatketaan Yhdistyneen Kansakunnan alaisten järjestöjen ja kansainvälisten järjestöjen välityksellä. Löydämme vielä keinot avun antamiseksi kansalaisjärjestöjen avulla, mutta meidän on myös tarkasteltava uudelleen kantaamme ja löydettävä vaihtoehtoisia mekanismeja. Teemme töitä tämän eteen. Tämä on kuitenkin hyvin vaikea kysymys, joten meidän on pohdittava tarkkaan, mitä voimme tehdä.
On myös tehtävä täysin selväksi – ja meidän on selvitettävä tämä asia – että apumme ei päädy terroristeille. Siksi meidän on löydettävä oikea tasapaino, mikä ei ole helppoa.
Meidän on myös luonnollisestikin tuettava Mahmoud Abbasia. Hän toimii tällä hetkellä keskustelukumppaninamme. Siihen on mahdollisuus, joten meidän on pyrittävä kaikin keinoin lujittamaan hänen virkaansa, mutta tässäkin yhteydessä meidän on oltava kärsivällisiä, sillä työstämme edelleen yksityiskohtia.
Venäjä on todennut selvästi noudattaneensa kvartettimme 30. kesäkuuta antamaa lausuntoa tavatessaan Hamasin. Venäjä totesi, että on tärkeää keskustella Hamasin kanssa, jotta päästään oikeaan suuntaan jopa ennen hallituksen muodostamista. Olemme valitettavasti kuulleet, ettei Hamas ole täyttänyt kaikkia ehtoja, vaikka joitakin edistysaskelia onkin jo otettu.
Saanen sanoa muutaman sanan myös Itä-Jerusalemista. Olemme erityisen huolestuneita siirtokuntatoiminnasta ja eristysmuurista Itä-Jerusalemissa ja sen ympärillä, sillä se vaarantaa tulevan Palestiinan valtion yhtenäisyyden ja uhkaa myös hankaloittaa laajalti lopullisesta asemasta käytäviä neuvotteluja. Kaupungin asemaa koskevasta sopimuksesta on käytävä neuvotteluja näiden kahden osapuolen kesken, eikä niitä saa tehdä tyhjäksi uusilla seikoilla paikan päällä, kuten totesin aiemmin. Neuvoston ja kvartetin antamissa lausumissa on tehty tämä täysin selväksi.
Olemme valmiita auttamaan pyydettäessä molempia osapuolia. Israelin olisi lopetettava ensimmäiseksi palestiinalaisiin kohdistuva syrjintä kaupungeissa. Tällaisia tekijöitä on hyvin monia.
Eristysmuurista totean, että Euroopan unioni on todennut useissa yhteyksissä, että samalla kun se tunnustaa täysin Israelin oikeuden suojella kansalaisiaan terroristihyökkäyksiltä, se on erityisen huolissaan miehitetylle Länsirannalle merkitystä eristysmuurin linjasta, joka poikkeaa huomattavasti vihreästä linjasta ja jolla anastetaan palestiinalaisten maa-alueita ja hankaloitetaan valtavasti liikkuvuutta ja alueelle pääsyä.
Kehotamme jälleen Israelia lopettamaan eristysmuurin rakentamisen ja purkamaan sen miehitettyjen palestiinalaisalueiden alueella, myös Itä-Jerusalemissa ja sen ympärillä.
Javier Solana,
   Arvoisa puhemies, haluan muistuttaa parlamentin jäseniä siitä, että jotakin erittäin tärkeää on tapahtunut näissä vaaleissa. Palestiinassa ja Israelissa pidetyissä vaaleissa on luotu uusi poliittinen luokka. Israelissa ja Palestiinassa viimeisten 20 vuoden aikana hallinneet poliittiset ryhmät ovat kadonneet tai niiden suosio on romahtanut vaaliuurnilla. On ilmestynyt uusia puolueita, jotka on perustettu vain muutama kuukausi sitten. On ilmestynyt uusia johtajia. Mitä tämä tarkoittaa? Tämä tarkoittaa luultavasti monia asioita, mutta ainakin meille sen pitäisi tarkoittaa jotain uutta johtajuuden osalta. Meidän on asetettava toivomme tähän liikkeeseen nähdäksemme, voimmeko hyötyä tilanteesta ja viedä rauhanprosessia eteenpäin.
Olen siinä käsityksessä ja vakuuttunut siitä, että näiden vaalien tulokset merkitsevät perusteellista muutosta molempien yhteiskuntien sosiaaliseen rakenteeseen. Palestiinalaiset eivät luultavasti toivo uskonnollista hallitusta. Haluan painottaa tätä erityisesti. En usko, että enemmistö palestiinalaisista äänesti Hamasin puolesta, koska he haluavat uskonnollisen hallituksen palestiinalaishallinnon johtoon. Mielestäni he äänestivät joitakin sellaisia asioita vastaan, jotka liittyvät pikemminkin siihen, ettei asioita tehdä kunnolla, lahjontaan ja asianmukaisen organisoinnin puutteeseen.
Meidän on nyt tehtävä parhaamme sen varmistamiseksi, että Palestiina, joka on todennäköisesti maallisin osa Lähi-itää, ei muutu sellaiseksi, jota enemmistö palestiinalaisista ei halua. Samalla hallituksessa on kuitenkin oltava henkilöitä, jotka kykenevät saamaan aikaan enemmistön toivomia tuloksia: sosiaalipalveluja, lahjonnan torjuntaa, demokratiaa ja niin edelleen. Tähän meidän on yritettävä vaikuttaa eniten.
Tämä koskee myös Jerusalemia ja Israelia. On todellakin vaikuttavaa, että pääministeriksi tulee Ehud Olmert eikä Sharon. Lyhyessä ajassa on tapahtunut hyvin syvällinen muutos. Kadima-puoluetta ja Likud-puoluetta, joka on päättänyt asioista Jerusalemissa yli 20 vuoden ajan, johtanut henkilö on nyt sairaalassa. On perustettu uusi puolue, jolla on uusi johtaja, eikä kukaan odottanut hänen olevan johtaja tänä päivänä.
Avaako tämä mahdollisuuksia? Haluan uskoa, että näin tapahtuu. Käytämmekö hyväksemme näitä mahdollisuuksia? Haluan ajatella, että kyllä, hyödynnämme näitä mahdollisuuksia. Kun keskustelen Olmertin kanssa, kuten teen usein, kerron hänelle yhä uudestaan, ettei yksipuolisuus ole mahdollista. Olemme jo nähneet tämän. Yksipuolinen vetäytyminen Gazasta ei ollut mahdollista. Lopuksi heidän oli ensin kutsuttava kansainvälinen yhteisö ja sitten heidän oli kutsuttava palestiinalaiset, koska on mahdotonta purkaa niin yhteinen tilanne yksipuolisesti.
Jäsen Cohn-Bendit totesi, että on kauheaa, että lintuinfluenssa voi levitä Israelista Palestiinaan. Tänään on annettu lausunto, jossa todetaan, että meidän on varmistettava, ettei lintuinfluenssa leviä paikasta toiseen. Sama henkilö ei kuitenkaan todennut, ettei köyhyys eikä kärsimys saa levitä paikasta toiseen. Joskus näyttää siltä, että olemme enemmän huolestuneita lintuinfluenssan leviämisestä emmekä todella välitä jo vuosia vallinneesta kärsimyksestä, kurjuudesta ja tragediasta. Ihmiset erotetaan toisistaan esteellä, joka ei voi pysäyttää lintuinfluenssaa mutta joka voi estää ihmisiä siirtymästä paikasta toiseen.
Tämä on todellakin surullista. Meidän on voitava tehdä molemmat asiat: tehtävä yhteistyötä, jotta lintuinfluenssa ei leviä, ja varmistettava, että ihmiset voivat liikkua, työntekijät voivat liikkua ja että edistystä voi tapahtua, ja mielestäni tämä on paljon tärkeämpää.
Vuonna 1980 sanoimme jotain erittäin tärkeää, joka on toteutunut. Siitä ei ole kauan, kun totesimme, että uskomme vuoden 1967 rajojen olevan neuvottelujen lähtökohtana. Haluaisin toistaa tämän tänään parlamentissa. Olemme valmiita puolustamaan sitä. Olemme valmiita hyväksymään muutoksia rajoihin, jotka useimmat ihmiset – molemmat puolueet – hyväksyvät. Emme kuitenkaan voi kuvitella muuta ratkaisua, jossa ei oteta huomioon, että neuvottelut on aloitettava vuoden 1967 rajoista.
Haluan myös sanoa, että jokaiselle on annettu tilaisuus muuttua. Jäsen Cohn-Bendit on muuttunut. Minä olen muuttunut. Kuinka moni tässä istuntosalissa on muuttunut? Mielestäni olemme kaikki muuttuneet parempaan päin. Miksi emme usko, että ihmiset voivat muuttua parempaan suuntaan?
Meidän on nyt annettava tämä mahdollisuus, mutta meidän on oltava erittäin tiukkoja, kunnes he muuttuvat. Meidän on kerrottava heille, että jos he muuttuvat, heillä on mahdollisuus kuulua ryhmään. Jos he eivät muutu, he eivät valitettavasti voi kuulua siihen. Kuten totesin aiemmin, on erittäin vaikea muuttaa menneisyyttä. Kukaan ei voi muuttaa menneisyyttään, vaan ainoastaan keventää muistojaan, kuten monet tekevät. Tulevaisuudessa voimme kuitenkin muuttua. Meidän on toimittava ja luotava edellytykset, jotta ihmiset voivat käyttäytyä eri tavalla tulevaisuudessa.
Haluaisin, että Hamas muuttuu ja tunnustaa Israelin. On mahdotonta neuvotella, jos toinen ei tunnusta, että toisella osapuolella on oikeus olla olemassa. Tämän on myös oltava vastavuoroista. On mahdotonta neuvotella, jos ei halua neuvotella ja samalla haluaa pitää pistoolia taskussa. Tämä ei ole neuvottelemista. Meidän on saatava ihmiset ymmärtämään tämä sanoma.
Meidän on myös edistettävä moniarvoisuutta Palestiinan yhteiskunnassa. Se on ollut erittäin maallinen yhteiskunta ja on sitä edelleen. Se ei ole pakottavan uskonnollisen yhteiskunnan alainen, kuten joissakin Hamasin lausunnoissa todetaan. Tämä on erittäin tärkeä seikka, ja meidän on ajateltava tätä ensimmäistä kertaa. Muslimiveljeskuntaan kuuluva ryhmä on noussut valtaan demokraattisesti. Meidän on ajateltava tätä, koska näin on tapahtunut Palestiinassa. Se voi tapahtua myös muissa maissa, ja meidän on pohdittava, miten suhtaudumme siihen. Haluaisin todellakin, että pohdintaryhmien lisäksi myös Euroopan unionin poliittiset toimijat miettivät näitä kysymyksiä.
Sydämessäni elää toivo, ja haluan, että myös teidän sydämissänne elää toivo. Katsokaamme yhdessä, voimmeko toteuttaa nämä toiveet, joita tiedän teidän vaalivan sydämissänne.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Haluan toivottaa tervetulleeksi kunniavierasaitioomme Valko-Venäjällä hiljattain järjestetyissä vaaleissa ehdokkaana olleen Milinkevichin ja Valko-Venäjän kansanrintamapuolueen johtajan Viacorkan.
Euroopan parlamentin puhemies on kutsunut heidät paikalle osoitukseksi Euroopan parlamentin tuesta Valko-Venäjän demokratialle ja vapaudelle. Milinkevich johti urheasti presidenttikampanjaa Valko-Venäjän diktatorisen hallituksen luomissa painostavissa oloissa sekä puolusti ihmisoikeuksia, demokratiaa ja kansalaisyhteiskuntaa ja taisteli myös meidän arvojemme puolesta.
Alexandra Dobolyi (PSE ). –
   Mitä vaaleissa oikeastaan tapahtui? Mielestäni vaaleissa oli oikeasti kyse Sharonin ja hänen seuraajansa Olmertin suunnitelman sijaan vaaleista, joilla edistetään vetäytymistä Länsirannan alueelta ja säilytetään siten Israelin uskonnollinen identiteetti.
Sharonin perintö muodostuu kolmesta asiasta:
- Palestiinalaiset eivät halua tehdä pysyvää sopimusta Israelin kanssa. Abu Mazen olisi siihen halukas, mutta hänellä ei ole siihen valmiuksia. Hamasilla olisi siihen valmiudet, mutta se ei ole siihen halukas.
- Israelin olisi määritettävä rajansa yksipuolisesti, de facto.
- Raja olisi rakennettava eristysmuuria pitkin, Länsirannan suuret juutalaissiirtokunnat mukaan luettuina. Tämä merkitsisi 70 000 asukkaan tuskallista ja radikaalia vetäytymistä.
Jos näin toimitaan, muodostetaan kolme erillistä hallinnollista aluetta, ja voimme olla varmoja siitä, että tämä "jokin" johtaisi epäonnistuneeseen valtioon.
Tässä yhteydessä meidän EU:ssa on tehtävä selväksi israelilaisille ystävillemme, etteivät tällaiset toimet enää ole heidän etujensa mukaisia, sillä ne johtavat varmastikin palestiinalaisten uuteen kapinaan, ja kaikki tietävät, mitä se merkitsee.
Arabiliitolla on mielenkiintoinen kanta tähän kysymykseen: se haluaa neuvotella rauhasta Israelin vuoden 1967 rajojen pohjalta. Ehkäpä meidänkin olisi tarkasteltava neuvotteluja tältä pohjalta ja katsottava, johtaako tämä tie turvallisuuteen ja rauhaan tulevaisuudessa.
Olen yhä vakuuttuneempi siitä, ettei Israelin turvallisuus ole riippuvainen siirtokuntien säilyttämisestä vaan konfliktin ratkaisemisesta. 
Cristiana Muscardini (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Israelin äskettäisten vaalien tulos vahvistaa, että pääministeri Sharonin valitsema tie kohti sellaista rauhaa Lähi-idässä, jonka sekä palestiinalaiset että israelilaiset voivat hyväksyä, on oikea, osittain koska se on ehkä ainoa mahdollinen tie. Ongelmana on nyt se, pystyykö Palestiinan uusi hallitus jatkamaan tällä tiellä huolimatta Hamasin viimeisimmissä parlamenttivaaleissa saavuttamasta voitosta.
Euroopan unionin on ryhdyttävä toimiin, jotta siitä tulee tärkein toimija rauhanprosessissa, johon EU on toistuvasti osallistunut vähemmän aktiivisesti välittäjän roolissa, joka sille on annettu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kautta.
Aidon rauhan aikaansaaminen yhdellä maailmanlaajuisen geopoliittisen maiseman hauraimmilla alueilla on mahdollista vain antamalla todelliset takeet molempien maiden turvallisuudesta ja näin ollen Euroopan unionin poliittisella toiminnalla, jolla pystytään takaamaan kehitys ja vuoropuhelu ja jossa lisäksi tuomitaan ponnekkaammin niiden tahojen harjoittama terrorismi ja väkivalta, jotka yhä edelleen haluavat pyyhkäistä Israelin valtion kartalta.
EU:n toimielinten yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien toimivaltuuksien on vastattava todellisiin odotuksiin lisääntyvästä neuvottelutoiminnasta, minkä tarkoituksena on varmistaa, että vuoropuhelua kaikissa muodoissaan käydään asianmukaisesti ja että molempien väestöjen poliittisia ja sosiaalisia oikeuksia suojellaan asiaankuuluvalla tavalla. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausuma Valko-Venäjän vaaleista. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, Euroopan parlamentissa on hiljattain keskusteltu Valko-Venäjän kysymyksestä, ja valitettavasti siihen on ollut erittäin hyvä syy. Haluan muistuttaa, että tästä aiheesta pidettiin parlamentissa heti vaalien jälkeen erittäin vakava ja vakuuttava erityiskeskustelu, johon myös minulla oli kunnia osallistua. Myös neuvoston on täytynyt pitää Valko-Venäjä asialistallaan jo jonkin aikaa, koska maa antaa aihetta aivan erityiseen huoleen.
Valko-Venäjän kansa joutuu parhaillaan käymään läpi järkyttäviä tapahtumia, ja meidän onkin tänään tuotava julki myötämielisyytemme heitä kohtaan. Tiedän, että parlamentissa tehdään juuri näin, aivan kuten neuvostossakin ja tietenkin komissiossa. Haluan myös yhtyä puhemiehen sanoihin ja toivottaa Milinkevitšin mitä lämpimimmin tervetulleeksi ja kertoa hänelle, että olen erittäin iloinen hänen osallistumisestaan tähän keskusteluun. Toivon, että hän saa lisää rohkeutta siitä tuesta, jota kaikki Euroopan unionin toimielimet, hänen kannattajansa ja kaikki Valko-Venäjän rohkeat naiset ja miehet hänelle antavat. Haluan muistuttaa, että Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, liittokansleri Schüssel puhui Milinkevitšistä tämän aamun keskustelussa sanoen, että olemme hänelle velkaa kaiken mahdollisen poliittisen ja taloudellisen tuen, jota hän mahdollisesti tarvitsee. Haluan korostaa kyseistä asiaa myös tässä keskustelussa.
Neuvosto oli syvästi huolissaan Valko-Venäjän tilanteesta jo ennen vaaleja ja se esitti hallitukselle ja varsinkin presidentti Lukašenkolle selkeän varoituksen siitä, ettei ihmisoikeuksia saa polkea ja että hallituksen on kunnioitettava kansan kokoontumisoikeutta ja -vapautta ja sen oikeutta osoittaa mieltään. Erään ministerin esittäessä aivan uskomattoman uhkauksen siitä, että mielenosoittajia kohdeltaisiin terroristeina, neuvosto huomautti myös, ettei Euroopan unioni aio hyväksyä sitä. Kuten hyvin tiedämme ja kuten ETYJ:n demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimiston (ODIHR) tarkkailijat ovat vahvistaneet, vaalit eivät olleet demokraattiset. Tämä on erittäin valitettavaa: muistan, että eräät teistä toivoivat vaalien muodostuvan käännekohdaksi.
Euroopan unioni kokonaisuudessaan ja varsinkin neuvosto voivat tehdä tällä hetkellä lähinnä kaksi asiaa: meidän on ensinnäkin tehtävä selväksi, ettemme siedä tällaista käyttäytymistä. Meidän onkin ryhdyttävä erityisiin toimiin niitä vastaan, jotka ovat vastuussa tapahtumista. Neuvosto – ja nyt myös Eurooppa-neuvosto – on periaatteessa päättänyt ryhtyä toimiin niitä vastaan, jotka ovat vastuussa ihmisoikeuksien loukkauksista ja demokratian sääntöjen rikkomisesta Valko-Venäjällä. Neuvostossa laaditaan parhaillaan päätöstä näiden toimien toteuttamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi. Useat ihmiset, myös itse presidentti, määrätään viisumikieltoon, kuten Eurooppa-neuvostokin selkeästi totesi päätelmiinsä liitetyssä julkilausumassa.
Neuvostossa tarkastellaan myös mahdollisuutta ryhtyä lisätoimiin, joiden osalta on aina huolehdittava siitä – ja tiedän teidän olevan yhtä mieltä tästä asiasta – ettei millään toimilla vahingoiteta väestöä. Emme halua toteuttaa mitään toimia, joilla vahingoitaan kansalaisia niiden sijaan, jotka ovat vastuussa ongelmista. Sen vuoksi toinen asia, jonka Euroopan unioni voi tehdä ja joka sen täytyy tehdä – tästä on keskusteltu jo neuvostossakin – on ryhtyä erityisiin toimiin väestön auttamiseksi. Olen varma siitä, että komission jäsen Ferrero-Waldner esittää yksityiskohtaisen selvityksen mahdollisista erityistoimenpiteistä ja luettelee ne.
Jäsenvaltioilla on myös velvollisuus, jonka haluan tuoda selkeästi esiin kaikille jäsenvaltioille: myös meidän, jäsenvaltioiden, on Euroopan unionin ja erityisesti komission toteuttamien erityistoimien ohella ryhdyttävä aivan erityisiin toimiin tarjotaksemme nuorille tilaisuuden opiskella maissamme ja tarjotaksemme kansalaisyhteiskunnalle apuamme. Kuten liittokansleri Schüssel tänä aamuna totesi, ryhmä valtioita – muun muassa Itävalta – on jo päättänyt tarjota erityisavustuksia Valko-Venäjän nuorille, jotta he saisivat tilaisuuden matkustaa maihimme, nähdä, miten demokraattisissa maissa toimitaan, oppia ja viedä viesti kotimaahansa siitä, että Euroopan unioni tukee heitä eikä ole unohtanut heitä. Myös tämä viesti siitä, ettemme ole unohtaneet ihmisiä, että haluamme auttaa heitä ja antaa heille tukemme, on ehdottoman tärkeä.
Lopuksi haluan todeta, että meidän on nyt osoitettava kyllästyneemme vaatimaan hallitusta vapauttamaan vangitut ihmiset. Meidän on muistutettava heitä siitä, että kyseiset ihmiset ovat ainoastaan käyttäneet yhtä ihmisoikeuksistaan eli oikeutta osoittaa mieltään ja ilmaista mielipiteensä vapaasti. Neuvostossa jatketaan työtä tämän eteen. Emme aio jättää Valko-Venäjän kansaa pulaan emmekä lepää, ennen kuin – kuten Plassnik totesi – maahan koittaa kevät.
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi todeta, että on ilahduttavaa nähdä Milinkevitš täällä. Meillä oli yhteinen kokous tänä aamuna, joten päivä alkoi hyvin, ja sain kuulla suoraan, mitä Valko-Venäjän kansalla on sydämellään. Tämänpäiväinen keskustelumme onkin mielestäni erittäin tärkeä, koska olemme kaikki nähneet, että Minskin tapahtumat osoittavat Lukašenkon päättäneen voittaa vaalit hinnalla millä hyvänsä. Muistan, mitä Milinkevitš sanoi minulle tänään: vaikka Lukašenko näyttääkin voittaneen vaalit, vaalien voittajana oli todellisuudessa Valko-Venäjän kansa, ja Lukašenko on alkanut hävitä vaaleissa. Tämä on tulevaisuuden kannalta erittäin merkittävää.
Valitettavasti vaaleissa kävi juuri niin kuin odotimme. Yllättävää oli kuitenkin se, miten hyvin moniarvoiset voimat kykenivät kokoamaan joukkonsa. Ihailen heidän rohkeuttaan. Toivon, että voimme vastedeskin antaa mahdollisimman paljon tukea demokraattisille voimille.
ETYJ:n ODIHR-toimiston virallisen raportin lopussa todettiin, että vaalit eivät selvästikään täyttäneet ETYJ:n demokraattisille vaaleille asettamia vaatimuksia. Tämä johtui varsinkin valtiovallan mielivaltaisesta käytöstä ja monista pidätyksistä, vapaata kokoontumista, yhdistymistä ja ilmaisua koskevien oikeuksien sivuuttamisesta sekä ennakkoäänestystä, ääntenlaskentaa ja vaalitulosten esittämistä koskevista ongelmista. Vaalit olivat meidän kaikkien mielestä selvästikin puutteelliset. Pidämme valitettavana varsinkin sitä, että ETYJ:n ja EU:n parlamenttien rekisteröidyt tarkkailijat, joihin kuului myös Euroopan parlamentin jäseniä, eivät päässeet maahan. Olemme tuoneet tämän asian julki.
Tuomitsemme täysin mielenosoitusten väkivaltaisen tukahduttamisen ja rauhanomaisten mielenosoittajien vangitsemisen. Vangituiksi joutuivat muun muassa Kozulin, entinen Puolan suurlähettiläs Maszkiewicz sekä monia tuntemattomia opiskelijoita, käsityöläisiä ja työntekijöitä, jotka lähtivät kadulle osoittamaan mieltään.
Annamme täyden tukemme neuvoston puheenjohtajan toteamukselle siitä, että meidän on erittäin tärkeää langettaa selkeästi kohdennettuja seuraamuksia, jotka eivät vahingoita väestöä vaan niitä, jotka ovat vastuussa vilpillisistä vaaleista. Meidän on selvitettävä, mitä voimme tehdä. Komissio osallistuu asian valmisteluun.
Meidän on jatkossakin tuettava kansalaisyhteiskuntaa. Meidän on jatkettava tätä strategiaa, koska haluamme tukea kansaa ja tehdä työtä heidän hyväkseen. Emme kuitenkaan halua työskennellä maan hallituksen kanssa – tai haluamme ainakin työskennellä sen kanssa mahdollisimman vähän.
Tuemme jatkossakin demokratiakehitystä neuvoston päätelmien mukaisesti erilaisten avustusvälineidemme avulla. Olemme tehneet myös erityisesti työtä tiedotusvälineiden kanssa, koska tiedämme, että ihmisten on erittäin tärkeää tehdä omat päätöksensä. EY:n tukemat nykyiset TV- ja radio-ohjelmat edistävät osaltaan merkittävästi demokratiakehitystä, mutta ne lisäävät myös EU:n näkyvyyttä Valko-Venäjällä, mistä olemme tänään keskustelleet. Vielä on paljon tehtävää – parannuksia on saatava aikaan – mutta meidän on vietävä kyseisiä hankkeita eteenpäin. Olen samaa mieltä siitä, että meidän on selvitettävä, millä keinoilla voimme tukea opiskelijoita, jotka erotettiin yliopistoista. Ehkä ei vielä seuraavassa neuvoston kokouksessa mutta lähiaikoina laadimme ohjelmia, ja komissio antaa niille varmasti tukensa yhdessä neuvoston kanssa.
Olemme jo rahoittaneet Vilnan yliopistoa, koska Minskin yliopisto on ollut suljettuna, ja olemme yrittäneet tarjota nuorille tilaisuuden. Ihmisten keskinäiset yhteydet ovat erittäin tärkeitä yhteistoimintamahdollisuuksien lisäämisessä.
Meidän on tehtävä kaikkemme vastustaaksemme sortoa yhtäältä neuvoston kautta annetuin virallisin julkilausumin ja toisaalta puhumalla suorin sanoin venäläisten kanssa järjestetyissä kokouksissamme ja tuomalla julki, että haluamme Valko-Venäjän, jossa noudatetaan ihmisoikeuksia ja oikeusvaltioperiaatetta.
Bogdan Klich,
   . Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen keskustelun aihe on itse asiassa jatkoa kaksi viikkoa sitten pidetylle keskustelulle. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että tuolloin läpäisimme kirkkaasti valkovenäläisiä kohtaan tuntemamme solidaarisuuskokeen. Reagoimme aivan oikein tuomitessamme sorron ja vaatiessamme pidätettyjä ja vangittuja vapautettavaksi. Mikä tärkeintä, annoimme tukemme mielenosoittajille, jotka käyttivät kansalaisoikeuksiaan Lokakuun aukiolla. Merkittävää on myös se, että kaksi viikkoa sitten komissio, neuvosto ja parlamentti puhuivat kaikki yhdellä äänellä. Niin meidän pitää tehdä myös jatkossa Valko-Venäjän suhteen.
Poliittisten julkilausumien aika on kuitenkin ohi, ja nyt on aika ryhtyä toimeen. Taudinmäärityksemme on tehty, ja nyt on aika aloittaa hoito. Tämä tarkoittaa sitä, että neuvoston ja komission on tehtävä useita rohkeita päätöksiä. Olen ilahtunut siitä, että niin neuvoston puheenjohtaja Winkler kuin komission jäsen Ferrero-Waldner ovat jo maininneet joitakin niistä, mutta haluan ottaa esille vielä pari muuta asiaa.
Jos ensinnäkin olemme sitä mieltä, että vaalit olivat epädemokraattiset, se tarkoittaa, ettei Lukašenkolla ole valtuuksia pitää vallasta kiinni kolmatta kautta. Se puolestaan merkitsee, että meidän on lähetettävä selkeä vaatimus presidenttivaalien uusimisesta, mitä Valko-Venäjän oppositiokin on jo pitkään vaatinut.
Toiseksi niiden henkilöiden luetteloa, joilta on kielletty pääsy Euroopan unioniin, pitäisi laajentaa huomattavasti niin, että siihen otettaisiin myös ne eri henkilöryhmät, jotka ovat vastuussa ihmisoikeuksien ja vapauksien rikkomisesta. Luetteloon on näin ollen otettava mukaan paikallis-, alue- ja keskushallinnon edustajien lisäksi myös ne yliopiston rehtorit, jotka ovat vastuussa mieltään osoittaneiden opiskelijoiden erottamisesta, sekä toimittajat, jotka ovat vastuussa hallitusmyönteisestä propagandasta.
Kolmanneksi Valko-Venäjän kansalaisia koskevaa viisumipolitiikkaa olisi lievennettävä mahdollisimman pian. Se auttaisi meitä panemaan täytäntöön periaatteemme siitä, ettei Valko-Venäjän yhteiskuntaa pidä eristää maan johdon eristämisen yhteydessä. Valkovenäläisten on pystyttävä matkustamaan nykyistä helpommin, ja meidän onkin ehdottomasti helpotettava heidän viisumiprosessiaan.
Neljänneksi meidän on tuotava äänemme kuuluviin YK:n ja ETYJ:n kaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä ja vaadittava poliittisten vankien vapauttamista. Puolalainen diplomaatti Maszkiewicz on parhaillaan poliittisena vankina Minskissä, ja olenkin iloinen, että komission jäsen mainitsi hänet tänään. Luotan siihen, että neuvosto toimii nopeasti ja huolehtii siitä, että hänet vapautetaan mahdollisimman pikaisesti.
Viidenneksi Valko-Venäjä on ehdottomasti otettava asialistalle seuraavassa EU:n ja Venäjän välisessä huippukokouksessa, koska Venäjä kykenee painostamaan Valko-Venäjää poliittisesti ja taloudellisesti. Tämä saattaisi auttaa lieventämään maan hallintoa. Euroopan unioni voi puolestaan painostaa Venäjää ja kannustaa sitä käyttämään vaikutusvaltaansa Valko-Venäjään mainitulla tavalla. Neuvoston on varmistettava, että sen käytettävissä olevia keinoja käytetään asianmukaisesti tähän tarkoitukseen.
Lopuksi haluan todeta, että jos tiedotusmonopoli aiotaan murtaa, meidän on todellakin tuettava radioasemia ja tulevia tv-asemia, jotka lähettävät ohjelmaa Valko-Venäjälle. Tässä asiassa on kuitenkin myös tärkeää toimia varovaisesti, ja pyydänkin, ettei varoja enää haaskattaisi tukeen aloitteille, joilla ei saavuteta Valko-Venäjän kansaa.
Jan Marinus Wiersma,
   . Arvoisa puhemies, myös minä haluan ryhmäni puolesta toivottaa lämpimästi tervetulleeksi Valko-Venäjän presidenttiehdokkaan Milinkevitšin ja lähettää hänen kauttaan terveiseni ja tukeni Valko-Venäjän oppositiolle ja kaikille toisinajattelijoille sekä varsinkin niille, jotka ovat pidätettyinä tai vangittuina.
Jo kaksi viikkoa sitten todettiin, ettemme voi hyväksyä vaalitulosta vapaan ja demokraattisen prosessin tulokseksi. Komission jäsentä mukaillakseni haluan lisätä, ettei Lukašenko voittanut mutta ettei niin tehnyt myöskään Valko-Venäjän kansa. Tämä on tärkeä päätelmä. Meidän on myös vahvistettava, ettei Lukašenko voi vaatia demokraattista oikeutusta, ja siksi onkin hyvä, että Euroopan unioni on ryhtynyt näkyviin toimiin. Määräämällä Lukašenkon viisumikieltoon olemme välittäneet hänelle viestin siitä, että meidän mielestämme on parempi, mitä pikemmin hän luopuu vallasta, ja ettei hän todellakaan voi luottaa saavansa meidän hyväksyntäämme. Me emme halua tavata häntä emmekä enää puhua hänen kanssaan. Tämä on ensimmäinen kohta, jonka halusin tuoda esiin. Olen samaa mieltä siitä, että viisumikieltoa on laajennettava muihinkin viranomaisiin ja henkilöihin Valko-Venäjällä. Meidän on mietittävä tarkkaan, miten voimme tehdä sen mahdollisimman laajasti, ja odotamme komissiolta ja neuvostolta tähän liittyviä ehdotuksia.
Voisimme myös miettiä, mitä vaihtoehtoja meillä on jäädyttää Valko-Venäjän valtaa pitävän eliitin varoja päästäksemme käsiksi tähän ryhmään. Meidän on tärkeää vahvistaa täällä tänään, että meidän on pysyttävä lujina kaikkien niiden päätelmien osalta, joita olemme tehneet Valko-Venäjän vaalien jälkeen. Meidän on seurattava jatkuvasti maan tapahtumia. Käsittelin Valko-Venäjän asioita itse viiden vuoden ajan Klichin edeltäjänä ja valtuuskunnan puheenjohtajana. Vaikka edelliset vaalitkin olivat ilmeisen peukaloidut, Valko-Venäjän saama huomio väheni muutaman kuukauden jälkeen. Olemme velvollisia paitsi toimielimenä myös parlamenttina keskittämään jatkossakin hellittämättömän huomiomme maahan.
Ilahduin komission jäsenen huomauttaessa Moskovan kanssa käytävästä vuoropuhelusta. Haluaisin myös kuulla neuvoston puheenjohtajan Winklerin kertovan mielipiteensä siitä, miten voimme lisätä tämän kohdan Venäjän kanssa järjestettävien kokoustemme asialistalle, koska – kuten olen jo todennut – presidentti Putin lähetti Lukašenkolle onnittelunsa jälleen uskomattoman nopeasti.
Lisätoimenpiteiden osalta olisi hyvä, jos voisimme suostutella komission ja neuvoston ajattelemaan laaja-alaisemmin. Mitä voimme keksiä nykyisten välineiden lisäksi edistääksemme täkäläisten ja sikäläisten ihmisten välisiä yhteyksiä? Meidän parlamentin jäsenten on esimerkiksi erittäin vaikeaa matkustaa Valko-Venäjälle. Mitä erityisiä luovia toimenpiteitä voimme toteuttaa vahvistaaksemme tavalla tai toisella tätä ihmisten välistä yhteyttä, käytännön tukea Valko-Venäjän kansalle? Lopuksi haluan todeta, että meidän on pysyttävä lujina eikä ainakaan annettava Milinkevitšille ja hänen kansalleen sitä käsitystä, että jätämme hänet pulaan. Meidän pysyttävä sinnikkäinä ja keskitettävä asiaan niin paljon huomiota kuin pystymme keräämään tässä talossa.
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minun on kaikella kunnioituksella todettava – koska huomaan, että neuvosto käyttää jo suhteellisen kovaa kieltä – että julkilausumat ovat minulle jossain määrin pettymys. Vieläkään ei ole selvää, milloin ja millä tavalla kaikki jäsenvaltiot ja myös komissio toteuttavat ehdotetut seuraamukset ja toimenpiteet.
Viisumikiellon laajentaminen hallituksen edustajiin on tietenkin suurenmoista, mutta mitä teemme tuomareille, pahoinpitelyyn osallistuneille poliiseille ja muuhun vastaavaan syyllistyneille? Määrätäänkö heidätkin viisumikieltoon? Mitä tapahtui ajatukselle siitä, että alamme kaikki yhtä aikaa ja välittömästi myöntää joustavasti halpoja viisumeita tavallisille Valko-Venäjän kansalaisille ja varsinkin opiskelijoille? Tai ajatukselle ulkomaisten varojen jäädyttämisestä, erityistilanteita koskevien rahoitusohjelmien paremmasta ohjauksesta, riippumattoman lehdistön tukemisesta ja niin edelleen? Milloin ja millä tavalla jotain tehdään näiden asioiden hyväksi? Kauniit sanat eivät loppujen lopuksi kanna kovinkaan kauas. On suurenmoista, että ilmaisemme solidaarisuutemme sanoin, mutta tarvitsemme konkreettista toimintaa. Odotin kuulevani päivämääriä, tilastotietoja, aikatauluja ja kovia faktoja.
Kuten jäsen Wiersma lisäksi hetki sitten huomautti, Venäjä ei ole vieläkään paljastanut rooliaan. Putin onnitteli silmääkään räpäyttämättä Lukašenkoa tämän voitosta. Hän on myös se henkilö, joka pitää Valko-Venäjän teollisuuden pyörät pyörimässä toimittamalla maalle halpoja raaka-aineita. Huhtikuun lopulla tiedämme, jatkaako Putin arveluttavan halpojen hintojen soveltamista Valko-Venäjään. Kaikki riippuu siitä, säilyykö Venäjän mielenkiinto valkovenäläiseen Beltransgas-yhtiöön. Tavoitteena on siis taloudellinen voitto.
Haluan jälleen kerran kehottaa neuvostoa ja komissiota selittämään Putinille selkein sanoin, mitä EU puolustaa. Meidän on nyt lisättävä painostusta varsinkin G8-maiden energiahuippukokouksessa, joka pidetään Pietarissa heinäkuun puolessa välissä, mutta neuvoston asenne on ollut tähän mennessä äärimmäisen varovainen. Haluankin kysyä neuvostolta, pelkääkö se, että selkeän kannan omaksuminen saattaisi olla ristiriidassa muiden painopisteiden, kuten sen omien energiatoimitusten, kanssa?
Elisabeth Schroedter,
   – Arvoisa puhemies, aluksi haluan Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän puolesta toivottaa lämpimästi tervetulleiksi valkovenäläiset vieraamme Milinkevitšin ja Viachorkan. Ryhmämme kunnioittaa äärimmäisen paljon Valko-Venäjän aktiivisen oppositioliikkeen saavutuksia ja rohkeutta. Väkivaltauhkauksista huolimatta osoititte mieltänne vaalivilppiä vastaan rauhanomaisissa mielenosoituksissa. Olemme myös sitä mieltä, ettei Lukašenkolla ole enää mitään laillista oikeutta valtaan, ja ihailemme, miten itsenäisesti, rauhallisesti ja selkeästi te, Milinkevitš, hoiditte vaikean tilanteen Lokakuun aukiolla ja Kupalan puistossa. Onnittelen teitä tästä saavutuksesta!
Televisioreportaaseista näimme, miten poliisi pidätti rauhanomaisia mielenosoittajia raaoin ottein. Monet kannattajistanne joutuivat pidätetyksi, vankilaan ja erotettiin yliopistosta ainoastaan siitä syystä, että he käyttivät oikeuttaan ilmaista vapaasti mielipiteensä – perusoikeutta, joka on itsestään selvä Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Meidän mielestämme nämä ihmiset ovat kuitenkin uusi valta maassanne ja voivat tuoda demokratian ja talouden elpymisen Valko-Venäjälle. Toivomme, että vapaus pysyy hengissä Valko-Venäjällä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Winkler, kiitos, että otitte monet pyynnöistämme huomioon. Älkää kuitenkaan viisumikieltoa asettaessanne unohtako niitä, jotka pidättivät mielenosoittajia niin julmin ottein. Heidät on otettava mukaan luetteloon. Pyydän, että myös muistatte – kuten toiset ovat jo todenneet – että Putin kannattaa Lukašenkoa ja että tämän seikan on oltava keskeisellä sijalla Venäjän kanssa käytävissä neuvotteluissa.
Jonas Sjöstedt,
   Arvoisa puhemies, poliittinen ryhmämme on sitä mieltä, etteivät Valko-Venäjän vaalit olleet demokraattiset. Oppositiota vastaan käytettiin mitä erilaisimpia keinoja sen estämiseksi toimimasta asianmukaisella tavalla. Tiedotusvälineet ovat Lukašenkon hallinnon valvonnassa. Kaikki tämä käy selvästi ilmi päätöslauselmaesityksestämme. Tässä tilanteessa on tärkeää, että Valko-Venäjää ympäröivillä mailla on läheiset yhteydet sen demokraattisiin voimiin, kuten kansallisiin liikkeisiin ja vapaisiin ammattiyhdistyksiin. Valko-Venäjän kansa ei saa joutua eristyksiin. Lukašenkon epädemokraattisista menetelmistä huolimatta hän saa yhä merkittävää tukea ruohonjuuritasolta. Tämä johtuu osittain siitä, että maassa on suhteellisen hyvä yhteiskunnallinen tasa-arvoisuus ja suhteellisen korkea sosiaaliturva. Vaikka sosiaaliturva on tietenkin hyvä asia, se ei kuitenkaan voi milloinkaan olla oikeutuksena demokraattisten vapauksien ja oikeuksien rajoituksille. 
Konrad Szymański,
   . Arvoisa puhemies, myös minä haluan Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän puolesta toivottaa Milinkevitšin ja Viacorkan tänään tervetulleiksi parlamenttiin. Hyvät herrat, toivon vilpittömästi, että jonain päivänä voitte istua tässä parlamentissa omilla paikoillanne.
Meillä on täysin selkeä käsitys Lukašenkon diktatuurista. EU ei enää epäröi eikä ole huolissaan maan johdon eristämis- ja vastustamispolitiikasta eikä avoimuuden osoittamisesta Valko-Venäjän kansalle. Jalot suunnitelmamme valuvat kuitenkin tyhjiin, ellemme ota suurempaa poliittista vastuuta Valko-Venäjän tulevaisuudesta. Jos delegoimme liian paljon vastuuta muutosprosessista Venäjälle, ponnistelumme ovat turhia.
Venäjän suojeluksessa demokratia jää vääjäämättä puolitiehen, aivan kuten itse Venäjälläkin. Venäläisten liian suuri osallistuminen muutosprosessiin estää välttämättömät geopoliittiset muutokset alueella. Poliittista ja taloudellista vakautta ei voida saavuttaa ilman tällaisia muutoksia eikä ilman Valko-Venäjän ja EU:n välisiä aitoja yhteyksiä. Tarvitsemme näin ollen keinoja välittömän avun tarjoamiseksi oppositiolle mutta lisäksi uutta Valko-Venäjää koskevan laajan poliittisen suunnitelman, ja tarvitsemme sen nyt heti. Kyseisen suunnitelman on taattava Valko-Venäjälle mahdollisuus ottaa ansaitsemansa paikka Euroopassa.
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, on hyvä muistaa, että niin oudolta kuin se saattaa kuulostaakin, Euroopan unionilla ja Puolalla on yhteistä rajaa Valko-Venäjän kanssa. Lisäksi Euroopalla, Puolalla ja Valko-Venäjällä on yhteinen historia ja uskon, että niillä on myös yhteinen tulevaisuus.
Parlamentti on tehnyt viime aikoina paljon työtä tukeakseen Valko-Venäjälle syntymässä olevaa demokratiaa. Milinkevitš ja Viacorka, jotka ovat tänään täällä kanssamme, uskovat diktaattorin lopun olevan lähellä. Meidän ei pidä odottaa seuraaviin vaaleihin. Nyt meidän on aika auttaa antamaan armonisku järjestelmälle, joka vastustaa demokratiaa voimakeinoin.
Valkovenäläiset ovat poikkeuksellisen rauhanomaista ja kärsivällistä kansaa, jonka keskuudessa demokratia kehittyy hitaasti, mutta kun se on kehittynyt, Euroopan unioni voi olla varma siitä, että Valko-Venäjä osoittautuu luottamuksenarvoiseksi kumppaniksi ja takaa rauhan säilymisen monien tulevien vuosien aikana. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, myös minä haluan toivottaa Milinkevitšin lämpimästi tervetulleeksi. Hänen saamisensa meidän keskuuteemme on suuri kunnia mutta myös hyvin tärkeä asia, sillä emme elä ainoastaan pelon ja uhan vaan myös ainutlaatuisen toivon hetkiä. Milinkevitš puhui viisain sanoin maaliskuun 19. päivänä: Valko-Venäjän kansa on päässyt eroon pelostaan, ja presidentti Lukašenko on syystäkin peloissaan, sillä parhaimminkaan aseistettu diktaattori ei kykene kestämään sellaisen kansan sankarillista rohkeutta, joka ei enää suostu vaikenemaan.
Meidän EU:ssa pitää nyt lähettää oikeita viestejä. Tämä tarkoittaa, että meidän on asetettava etusijalle viisumijärjestelmän rajoittaminen ja varojen jäädyttäminen ja että meidän on myös katsottava eri suuntaan. Meidän on tarjottava tilaisuuksia opiskelijoille ja niille ihmisille, jotka eivät voi jäädä Valko-Venäjälle. Meidän on huolehdittava siitä, että he voivat opiskella täällä ja valmistautua täällä uuteen ja demokraattiseen Valko-Venäjään.
Voinko pyytää teitä myös harkitsemaan, että määräisimme asevientiin liittyvän seuraamuksen, joka iskisi Valko-Venäjän presidenttiä juuri kipeimpään kohtaan? Presidentti saa suuren osan varoistaan juuri aseviennistä. Summa ovat vuosittain 1–2 miljardia, ja suuri osa siitä päätyy presidentin ja hänen hännystelijöidensä taskuun. Saattaisi olla hyvä ajatus suostutella EU ja sen liittolaiset määräämään tiukkoja seuraamuksia aseviennille myös siinä tarkoituksessa, että presidenttiä estetään lisäämästä enää varojaan, koska tällaiset seuraamukset eivät vaikuta kansaan. Voimme tehdä vain vähän estääksemme aseviennin Valko-Venäjältä.
Parlamentin Venäjän-suhteista vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajana haluan tehdä vielä yhden huomautuksen. Jokaisella maalla on oikeus suosia tiettyjä ehdokkaita tai tiettyjä hallituksia. Tämä koskee myös Venäjää, mutta on mahdotonta hyväksyä, ettei ETYJ:n jäsen yksinkertaisesti piittaa ETYJ:n tarkkailijoiden päätelmistä. ETYJ on todennut, etteivät vaalit olleet vapaat eivätkä rehelliset, eikä Venäjä voi vastata tähän toteamalla, että ne olivat rehelliset ja yksinkertaisesti onnitella presidentti Lukašenkoa. Onkin tärkeää, että tämä lisätään Venäjän kanssa järjestettävän kokouksemme ja myös G8-huippukokouksen asialistalle. On hyvä, että presidentti Putin kehottaa presidentti Lukašenkoa estämään väkivallan, mutta se ei ole vielä läheskään riittävää. Jos Venäjä haluaa esitellä itsensä demokraattisena maana, sen on hyväksyttävä EU:n yhteiset arvot ja pidettävä yllä demokratiaa ja ihmisoikeuksia.
Monika Beňová (PSE ).
   – Kenelläkään täällä ei voi olla epäilystäkään Lukašenkon hallituksen epädemokraattisuudesta. Myös minä toivotan tervetulleeksi Milinkevitšin ja yhdyn kollegojeni ilmaisemaan tukeen Valko-Venäjän oppositiolle.
Sanallinen tuki ei kuitenkaan yksin riitä, ja meidän onkin mielestäni toteutettava myös muita toimenpiteitä. Jotkin toimenpiteistä voi toteuttaa komissio, jotkin neuvosto ja jotkin me parlamentin jäseninä. Toimenpiteisiin täytyy kuulua keinoja lisätä Valko-Venäjän kansan tietoisuutta, koska tiedostava kansalaisyhteiskunta kykenee paremmin näkemään merkittävien muutosten läpi. Voin todellakin vakuuttaa, että asia on näin, sillä edustan Euroopan parlamentissa Slovakian tasavaltaa, joka on ollut samassa tilanteessa vuosien ajan.
Meidän on mielestäni mietittävä myös viisumivaatimuksia koskevaa kysymystä erittäin tarkkaan, koska emme todellakaan lisää Valko-Venäjän kansan tietoisuutta sillä, että estämme heitä matkustamasta EU-maihin ja saamasta toisenlaisen kuvan kuin sen, minkä Lukašenko esittää tiedotusvälineidensä välityksellä. 
Janusz Onyszkiewicz (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan unionissa ollaan yleisesti sitä mieltä, että meillä on vain vähän mahdollisuuksia painostaa Lukašenkon hallintoa, koska unionilla on vain vähäinen rooli Valko-Venäjän politiikassa ja taloudessa. Asia ei ole lainkaan näin.
Vuonna 2004 Valko-Venäjä vei Euroopan unioniin 10 prosenttia vähemmän kuin Venäjälle, mutta viime vuonna vienti unioniin oli jo 12 prosenttia enemmän kuin vienti Venäjälle. Euroopan unionista on selvästi tulossa yhä merkittävämpi tekijä Valko-Venäjän taloudessa. Meillä on näin ollen hyvät perusteet uskoa, että voimme todellakin vaikuttaa Valko-Venäjän tapahtumiin.
Jäsen Klich mainitsi jo keinoja, joilla voimme käyttää vaikutusvaltaamme. Haluan mainita ainoastaan yhden asian. Lukašenko on toimillaan vaikeuttanut valkovenäläisten matkustamista ulos maasta. Matkustamisesta peritään ylimääräisiä maksuja. Nuorten ei ole helppoa matkustaa ulkomaille, ja matkustusesteitä on asetettu jopa niille ihmisille, jotka haluavat lähteä maasta saadakseen lääkinnällistä hoitoa. Meidän on näin ollen tehtävä enemmän kuin vain helpotettava matkustamista, ja tarkoitan tässä viisumin myöntämiskriteerejä. Meidän on tehtävä paljon enemmän. Meidän on kavennettava viisuminsaannin taloudellista kynnystä ja supistettava viisumien kustannuksia. Voimme ottaa käyttöön jopa ilmaiset viisumit. Lopuksi haluan korostaa tarvettamme muuttaa lähestymistapaamme. Valko-Venäjälle myönnettävältä taloudelliselta tuelta on poistettava useita esteitä. Pyydänkin komission jäsentä Ferrero-Waldneria kertomaan meille, millaiset muodolliset esteet estävät meitä toimimasta joustavasti, jos sellaisia todellakaan on edes olemassa. Parlamentti auttaa kyllä. Hyvät kuulijat, lopetan puheenvuoroni elämänohjeeseen: kuten englantilaiset ja amerikkalaiset sanovat, meidän pitää siirtyä sanoista tekoihin. 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Vaalit eivät ole diktatuureja varten, koska vaaleissa esitetään eri vaihtoehtoja, jotka hyväksytään ja joiden välillä tehdään myöhemmin tietoinen valinta – parhaimmalta vaikuttava ehdokas valitaan. Jos vapaa valinta tosiasiallisesti poistetaan äänestysmenettelystä, sitä ei pidä kutsua vaaliksi. Valko-Venäjällä järjestettiin hiljattain ainoastaan äänestys, joka ääntenlaskennan tavoin oli ikuisen viranhaltijan hallituksen käsissä. Hän ei saanut demokraattista oikeutusta. Kuka Lukašenko on tänään? Hän näyttää yhä enemmän koko Venäjän hallitsijan nimittämältä maaherralta, joka joutuu käymään läpi jälleen kerran vanhan tutun, epärehelliseen menettelyyn perustuvan vilpillisen äänestyksen jatkaakseen tuttuja toimiaan kentällä.
Meidän on tuotava täällä julki, että uusi Neuvostoliiton jälkeinen kolmikantainen sotilasliitto, joka muodostuu Moskovassa, Minskissä ja Taškentissa sijaitsevista yhteisistä diktatuureista, ei ole keino parantaa kyseisten kolmen valtion ja kansan tulevaisuutta.
Olemme pitäneet Valko-Venäjälle syntynyttä uutta demokratiaa maana, jolla on siteitä Eurooppaan eikä Euraasiaan. Se, että Venäjä itse pitää Neuvostoliiton jälkeistä autoritaarista nationalismia nyt parempana kuin mitään "oranssia" uudistusta, lisää vaaraa siitä, että Valko-Venäjä sulautetaan voimakeinoin putinistiseen Venäjään tavalla, jolle on luotu perusta jo etukäteen. Tästä on varoitettava kaikkia maailman maita.
Jos emme halua Milinkevitšin katoavan kokonaan kuvasta, kuten Valko-Venäjän oppositiojohtajille tapahtui useita vuosia sitten ja kuten tapahtuu Tšetšeniassa edelleen päivittäin, päätöslauselma on oikea ratkaisu. Meidän on ensin vaadittava YK:ta perustamaan kansainvälinen toimikunta tutkimaan Valko-Venäjän terroristihallinnon aiempia rikoksia ja sitten estettävä uusia tapahtumasta tänään. Vincuk Viacorka, joka on täällä tänään, on väliaikaisesti vapautettu vankilasta. Kukaan ei kuitenkaan tiedä, mitä maassa saattaa tapahtua minä päivänä hyvänsä. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Lähitulevaisuuden toimillemme on oltava ominaista lähinnä sinnikkyys ja sitkeys. Minskin hallitus toivoo, että Valko-Venäjän tapahtumat kadottavat aikanaan merkityksensä kansainvälisissä tiedotusvälineissä. Hallitus toivoo, että eurooppalaiset unohtavat tämän veljeskansamme kärsimykset. Niin ei saa tapahtua, ja koska olemme Euroopan parlamentti, velvollisuutenamme on pitää kyseiset tapahtumat elävinä muistissa ja toimia omatuntona, joka muistuttaa jopa muita EU:n toimielimiä siitä, ettei kukaan saa unohtaa tämän kansan vaatimusta. Kuten sanoin viime istuntojaksolla, olen iloinen havaitessani, että olen saanut huomiota pyynnölleni siitä, että meidän pitäisi huolehtia opiskelijoista, jotka on erotettu yliopistoista mielenosoituksiin osallistumisen vuoksi ja joille meidän on tarjottava koulutusta omissa maissamme. Meidän pitäisi sitä paitsi tehdä vielä enemmän. Olen myös iloinen siitä, että ehdotus varojen jäädyttämisestä on hyväksytty. Se on yksi ehdotuksista, joita Valko-Venäjän suhteista vastaava valtuuskunta teki jo kauan sitten, ja olen varma siitä, että yli vuosi sitten esittämämme toimintasuunnitelman tarkastelussa paljastuu vielä enemmän ehdotuksia. Milinkevitš, emme koskaan salli teidän katoavan. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ). –
   Olemme joutuneet mutkikkaaseen tilanteeseen Valko-Venäjän presidenttivaalien jälkeen. Meidän on ymmärrettävä, että voitettuaan vaalit Lukašenko tuntee asemansa turvatuksi. Hän pyrkii tulevina vuosina lujittamaan valtaansa aiempaa voimakkaammin. Meidän on tältä osin muistettava yksi erittäin tärkeä merkityskokonaisuus: yhteydet Venäjään, Lukašenkon hallinnon ja Venäjän federaation välinen tiivis yhteistyö sekä Lukašenkon hallinnon – ja Valko-Venäjän – riippuvaisuus venäläisistä talouden ja energian aloilla. Jos Euroopan unioni etsii tehokasta ratkaisua, sen olisi näin ollen tärkeää ottaa tämä asia Venäjän kanssa käytävien kahdenvälisten neuvottelujen asialistalle.
Myös kansainvälistä painostusta on lisättävä. Tältä osin huomiota ansaitsee 31. maaliskuuta annettu Naton lehdistötiedote. Lukašenkon lisäksi kaikki hänen hallintonsa edustajat on saatava eristettyä mahdollisimman tehokkaasti. Erilaisten avustusten myöntämisehdot on tehtävä selviksi ja niiden noudattaminen on tarkkaan varmistettava, ja meidän on jatkuvasti vältettävä joutumasta edes vahingossa osallistumaan Lukašenkon hallinnon menestykseen ja lujittamiseen tai sen kannattamiseen.
Yksi tärkeimmistä tavoitteistamme on tarjota Aljaksandr Milinkevitšin johtamille Valko-Venäjän demokraattisille voimille sekä kansalaisjärjestöille moraalista tukea ja lisäksi tarkkaan harkittua konkreettista taloudellista apua. Meidän on ensi kädessä herätettävä Valko-Venäjän kansa ja saatava se – television, radion, Internetin ja muiden keinojen avulla – tietoiseksi siitä, että todellinen demokratia, oikeusvaltioperiaatteeseen perustuva valtio, ei näytä tältä. Vangittuina olleiden Valko-Venäjän opposition kahden edustajan, Aljaksandr Milinkevitšin ja Vincuk Viachorkan, kutsuminen oli erinomainen aloite: saakoon diktatuurihallinto tietää, että me kaikki annamme täyden tukemme kahdelle vieraallemme. Luotan siihen, että te kaikki kannatatte käsiteltäväksemme jätettyä päätöslauselmaesitystä. 
Aloyzas Sakalas (PSE ). –
   Kannatan Winklerin ja Wallnerin kantaa ja haluan omalta osaltani korostaa neljää seikkaa. Lukašenko ei ole ensinnäkään laillinen presidentti eikä hänelle voida antaa tätä arvonimeä missään Euroopan parlamentin asiakirjassa, koska Valko-Venäjän vaalit olivat epärehelliset. Lukašenkoa ei pitäisi kutsua presidentiksi myöskään täällä parlamentin istuntosalissa. Toiseksi jos haluamme torjua Valko-Venäjän kansan indoktrinoimisen Lukašenkon valvomissa tiedotusvälineissä, meidän on lähetettävä jatkuvasti Liettuasta, Puolasta ja jopa Ukrainasta televisio-ohjelmia koko Valko-Venäjän alueelle, ei ainoastaan sen tiettyihin osiin. Ei radiolla vaan juuri televisiolla on suurin vaikutus ihmisten tietoisuuteen. Kolmanneksi meidän on vahvistettava Valko-Venäjän yhtenäistä oppositiota kaikin mahdollisin keinoin. Neljänneksi meidän on jatkuvasti muistutettava Venäjän presidenttiä Putinia siitä, että Valko-Venäjän hallinto on pysynyt pystyssä osittain Venäjän tuen ansiosta ja että Venäjä on vastuussa tästä. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, 10 vuotta sitten julkaistiin valkovenäläisen kirjailijan Vasil Bykovin hieno kertomus nimeltä . Kyseisessä teoksessa kirjailija kuvaa – tietenkin symbolisesti – miten Valko-Venäjä samastuu eurooppalaiseen sivistykseen, koska se kannattaa samanlaista arvojärjestelmää, ja hylkää näin vihaan perustuvat ideologiat.
Valko-Venäjän kansa näytti Lokakuun aukiolla, että se oli tunnistanut yleisen hallituspropagandan valheiden levittelyksi ja Eurooppaa koskevien valheiden lietsomiseksi. Tuosta aukiosta tuli muutaman päivän ajaksi vapauden sillanpääasema, josta käsin Valko-Venäjän kansalle esitettiin pyyntöjä ja kehotuksia puolustaa kansallista identiteettiään. Opposition yritykset herättää kansallinen identiteetti uudelleen henkiin saivat tukea Valko-Venäjän kulttuuri- ja kirjallisuuselämän johtohahmoilta, jotka asettivat luovat kykynsä opposition käyttöön. Heistä mainittakoon Vasil Bykov, Uladzimir Arlov ja Slawomir Adamowicz. Jopa nykyisen popkulttuurin edustajat antoivat asialle oman tukensa. Näin ollen meidän velvollisuutenamme on kumota se Euroopassa yleisesti hyväksytty myytti, jonka mukaan valkovenäläiset on venäläistetty niin pitkälle, ettei heitä kiinnosta saada takaisin omaan erityiseen kulttuuriinsa, kieleensä ja kansallisiin symboleihinsa perustuvaa erillistä identiteettiään.
Mitä erityistä tukea Euroopan unioni voi myöntää tähän tarkoitukseen? Vapaille tiedotusvälineille komissiosta myönnetyt 2 miljoonaa euroa ovat vain pisara meressä. Ne eivät ole kovinkaan paljon verrattuna niihin 60 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin, jotka presidentti Lukašenko on yksin tänä vuonna myöntänyt laajamittaiseen propagandaan, indoktrinaatioon ja hallituksen tiedotusvälineiden käyttöön.
Vapaiden tiedotusvälineiden ja riippumattomien toimittajien tukemisen lisäksi varoja tarvitaan muihin tarkoituksiin, joista mainitsen tässä vain muutaman. Tukea olisi myönnettävä riippumattomille kustantamoille, jotka julkaisevat kirjallisuutta valkovenäjän kielellä. En ajattele ainoastaan poliittisten julkaisujen tai tutkimusjulkaisujen tukemista vaan myös valkovenäläisen kirjallisuuden tukemista. Valkovenäläisiä tutkijoita ja luovia taiteentekijöitä, kuten kirjailijoita, runoilijoita ja taidemaalareita, varten olisi luotava apurahoja, jotta he voivat pysyä hengissä ja jatkaa työtään. Apurahoja on oltava myös korkeakouluista erotettuja opiskelijoita varten ja niitä opiskelijoita varten, jotka eivät halua mennä mukaan hallituksen järjestelmään ja tulla täysin indoktrinoiduiksi vaan valitsevat mieluummin Valko-Venäjän yksityiset korkeakoulut tai hakevat eurooppalaisiin korkeakouluihin.
Ainoa keino vastata yksilöitä pelkän runon kirjoittamisen perusteella vangitsevan hallinnon toimiin on tarjota laajaa tukea ajattelun ja luovuuden vapaudelle. Haluan lopuksi kehottaa arvoisaa komission jäsentä ottamaan vapaalle Valko-Venäjälle myönnettävän taloudellisen tuen sekä keinojen ja tukea myöntävien yhteisöjen määrittelyn yhteydessä päätöksentekoelimiin mukaan ihmisiä, joilla on hyvät tiedot ja hyvä tuntemus Valko-Venäjästä, sen elinoloista, ongelmista ja aiemmin mainitsemastani kansallisesta identiteetistä. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, parlamentti on tänään jälleen kerran lähettänyt voimakkaan viestin, ja puheenvuoronne ovat osoittaneet jotain mielestäni täysin keskeistä, josta olen kiitollinen, nimittäin sen, että annatte tukea ja tunnustusta komission ja neuvoston pyrkimyksille. Tässä asiassa Euroopan unionin on tärkeää puhua yhdellä äänellä ja lähettää oikeansuuntainen viesti. Neuvosto ja varmasti myös komissio jatkavat työtään tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Jäsen Klich ja muut hänen jälkeensä puhuneet ottivat esiin kysymyksen Venäjään vaikuttamisesta. Haluan muistuttaa, että Eurooppa-neuvoston päätelmiin liitetyssä julkilausumassa todetaan jo selvästi, että meidän on löydettävä keinoja saada kansainväliset kumppanimme ja varsinkin Valko-Venäjän muut naapurit mukaan tähän keskusteluun. Asia on epäilemättä otettava esiin myös Venäjän kanssa, joka on Valko-Venäjän tärkeä naapuri. Voitte olla varmoja siitä, ettei neuvosto vältä tätä aihetta suhteissaan Venäjään – olemme juuri keskustelleet ihmisoikeuksista, ja siihen tulee myös muita tilaisuuksia. Meiltä kysyttiin myös – toivottavasti retorisesti – olemmeko peloissamme. Ainoa vastaukseni siihen on ei, emme ole peloissamme. Me tiedämme täysin hyvin, mitkä ovat arvomme, ja puolustamme niitä selkeästi.
Monet teistä huomauttivat, että viisumisäännöksiä on lievennettävä erityisesti ja konkreettisesti niiden ihmisten osalta, jotka haluamme ottaa tänne vastaan ja joille haluamme näyttää, miten läntinen demokratia toimii. Tämä asia on tietenkin kiinteästi yhteydessä tiettyihin hallinnollisiin kysymyksiin. Teemme työtä asian eteen – haluamme kutsua tänne oikeita ihmisiä ja tarjota heille tilaisuuden tulla tänne. Keskustelussa on toisaalta myös vaadittu, että meidän pitää asettaa viisumikieltoluetteloon oikeat ihmiset, nimittäin ne, jotka ovat asioista vastuussa.
Tämän tilanteen ja jo ennen vaaleja asetetun viisumikiellon erona on se, että aiemmin kielto koski ainoastaan virkamiehiä, kun taas nyt olemme tekemässä sitä, mitä monet teistä vaativat: haluamme kohdistaa kiellon asioista vastuussa oleviin poliitikkoihin. Joku kysyi, mitä neuvostossa tehdään ensi viikolla, 10. huhtikuuta. Aiomme tarkalleen sanottuna hyväksyä kyseisen luettelon, jonka jälkeen sen täytäntöönpanolle ei ole enää mitään esteitä.
Neuvostossa tutkitaan myös muita mahdollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä, ja tässä yhteydessä meidän on oltava todellakin hyvin varovaisia, ettemme ryhdy toimenpiteisiin, joiden vaikutus on loppujen lopuksi päinvastainen kuin mitä haluamme saavuttaa. Meidän ei pidä toimenpiteillämme asettaa ihmisiä tarpeettomasti vaaraan. Haluamme suojella muiden muassa myös Milinkevitšiä, ja haluamme lähettää selkeän viestin siitä, että olemme väestön puolella ja kaikkien niiden puolella, jotka käyttävät oikeuksiaan.
Voitte näin ollen olla varmoja siitä, että neuvosto jatkaa työtään vakavissaan ja tarmokkaasti etenkin niiden toimenpiteiden osalta, jotka osoittautuvat hyödyllisiksi ja joilla saavutetaan meidän kaikkien yhteinen tavoite eli maan demokratisoituminen ja liittäminen EU:n naapuruusohjelmiin. Siitä on nimittäin loppujen lopuksi kysymys. Meidän on kerrottava ihmisille ja näytettävä heille, että edellytysten täyttyminen on heidän etujensa mukaista, jotta Ukrainan ja muiden maiden tavoin myös tämä maa voidaan ottaa mukaan EU:n naapuruusohjelmaan.
Toinen tämän maan tavoite on liittyä Euroopan neuvostoon, sillä Valko-Venäjä on ainoa maa, joka ei ole vielä sen jäsen. Se ei ole mahdollista tällä hetkellä, koska Euroopan neuvostoon voivat liittyä ainoastaan maat, jotka haluavat kunnioittaa ihmisoikeuksia koskevassa eurooppalaisessa yleissopimuksessa määrättyjä ihmisoikeuksia ja kykenevät siihen. Tarkoituksena on, että Valko-Venäjän pitäisi jonain päivänä pystyä tähän, ja neuvosto tulee jatkamaan työtään päämäärän saavuttamiseksi. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, äskeisen puheenvuoron tärkein viesti oli mielestäni se, että toivomme voivamme ottaa Valko-Venäjän mukaan naapuruuspolitiikkaan. Sen haluamme tehdä kaikkine etuineen, joita siitä koituu väestölle ja maalle. Haluan seuraavaksi vastata muutamaan keskustelun aikana esiin tuotuun kysymykseen.
Myönnämme tukea Valko-Venäjän ulkopuolella rekisteröidyille kansalaisjärjestöille toimiin Valko-Venäjän hyväksi demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevan eurooppalaisen aloitteen (EIDHR) välityksellä. Tämä on poikkeuksellista, koska sääntöjemme mukaan voimme yleensä tehdä yhteistyötä ainoastaan maan sisäisten kansalaisjärjestöjen kanssa. Olemme siis yrittäneet löytää asiaan joustavan ratkaisun. Tätä joustavaa järjestelyä jatketaan tulevina vuosina. Valko-Venäjän ulkopuolella sijaitsevien kansalaisjärjestöjen haettavaksi myönnetään piakkoin 420 000 euron lisärahoitus mainitun rahoitusvälineen nojalla, ja ehdotuspyynnöt on jo laadittu.
Tulevista avustusvälineistämme, joilla korvataan EIDHR, sekä seuraavien rahoitusnäkymien mukaisista hajautetun yhteistyön määrärahoista voidaan myöntää tukea Valko-Venäjän ulkopuolelle. Viimeistelemme myös parhaillaan tulevien vuosien avustusstrategiaamme koskevaa ehdotusta.
Tiedotusvälineitä koskeva hanke täällä jo mainittiinkin. Oli erittäin tärkeää aloittaa juuri tällä hankkeella, jonka rahoitimme. Myönsimme tiedotusvälineille rahoitusta viidellä eri osa-alueella: TV, radio, Internet, riippumaton lehdistö sekä toimittajien koulutus seuraavien kahden vuoden aikana. Kyseistä hanketta on jatkettava. Valko-Venäjälle suunnatut päivittäiset radiolähetykset ja viikoittaiset TV-ohjelmat alkoivat helmikuussa, ja heti sen jälkeen – noin kaksi viikkoa sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen – yritimme kaikin tavoin saada Valko-Venäjän kansan tietoiseksi siitä. Sekä radion että TV:n kautta lähetetään riippumatonta, luotettavaa ja – toivoaksemme – erittäin tasapuolista tietoa Valko-Venäjästä sekä EU:sta, sen 25 eri jäsenvaltiosta ja suhteistamme Valko-Venäjään. Pyrimme komissiossa jatkuvasti yhdistämään tähän hankkeeseen myös muiden avunantajien toimien vaikutuksia, ja radio-ohjelmia lähetetäänkin nykyään useiden teknisten palveluntarjoajien välityksellä niin FM- kuin AM-aalloilla – minkä tiedän aiheuttavan muunlaisia ongelmia – sekä Internetin kautta niin, että ohjelmia voidaan myös ladata Internetistä.
Me kaikki tiedämme, että viisuminsaannin helpottamista on pyydetty jo aiemminkin. Neuvosto omaksui viime joulukuussa viisuminsaannin helpottamiseen yleisen lähestymistavan, jonka mukaan viisuminsaantia – toisin kuin takaisinottosopimuksia – ei etukäteen helpoteta EU:n ulkopuolisille maille. Tästä yleisestä ja yhteisestä kannasta huolimatta haemme mahdollisuuksia helpottaa ihmisten keskinäisiä yhteyksiä Euroopan unionin ja Valko-Venäjän välillä toimenpiteillä, joilla viisumimaksut poistetaan tilapäisesti. Päätöstä asiasta ei ole vielä tehty, mutta se on valmisteilla. Tältä osin nykyinen säännöstö ja valmisteilla olevat toimenpiteet tarjoavat jo jäsenvaltioille sopivaa liikkumavaraa, jonka puitteissa ne voivat toivottavasti poistaa viisumimaksut Valko-Venäjältä tulevilta vierailijoilta.
Todettakoon vielä, että olemme erittäin halukkaita helpottamaan valkovenäläisten opiskelijoiden pääsyä maan yliopistoihin. Olemme täysin samaa mieltä kuin monet teistä siitä, että opiskelijoita on autettava varsinkin siksi, että he ovat näkyvimmin, perusteellisimmin ja runsaslukuisimmin osoittaneet mieltään rauhanomaisesti vaalien jälkeen, mutta myös siksi, että demokratian lujittaminen on paljolti heidän harteillaan. Siksi voimmekin helpottaa opiskelijoiden pääsyä myös omiin yliopistoihimme edellyttäen, että kaikki jäsenvaltiot ja komissio yhdistävät voimansa ja että voimme saada aikaan jonkinasteista koordinaatiota jäsenvaltioiden ja omien toimiemme välille. Luulen, että komissio olisi valmis tähän.
Tämä edellyttää myös taloudellisia toimia, joita olemme valmiit harkitsemaan. Meillä on Tempus- ja Erasmus-ohjelmat, joten luulen, että jäsenvaltioiden toimien säestyksellä voimme saada paljon aikaan.
Venäjän osalta todettakoon lopuksi, että – kuten neuvoston puheenjohtaja Winkler jo totesi – Venäjä on tietenkin aina poliittisen vuoropuhelun aiheena, koska puhumme yhteisistä naapureistamme. Niitä ovat Etelä-Kaukasus, Ukraina, Moldova ja Valko-Venäjä. Komission puheenjohtaja Barroso puhui ponnekkaasti 17. maaliskuuta ja muistutti presidentti Putinia yleisesti tunnetusta kannastamme demokratisointiin. Hän varoitti myös, ettemme aio hyväksyä väkivaltaa vaalipäivänä. Vaalien yhteydessä ei esiintynyt verilöylyjä ainakaan vaalipäivänä, mutta Venäjän on oltava vakuuttunut siitä, etteivät presidentti Lukašenkon jälkeen tulevat muut johtajat uhkaa erityissuhdetta Valko-Venäjään. Voitte olla varmoja siitä, että yritämme jatkaa tässä asiassa työtämme teitä varten ja teidän kanssanne. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ). –
   ( Euroopan unioni pitää erittäin tärkeänä ihmisoikeuksien kunnioittamista ja demokratian luomista koko maailmaan. Sen on kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota tapahtumiin, joita esiintyy välittömästi sen rajojen ulkopuolella. Euroopan viimeinen diktaattori on jälleen kerran antanut tuskallisen muistutuksen uhkaavasta luonteestaan. Valko-Venäjän hallinto syyllistyy vilpillisten vaalien, poliittisten vastustajien vainoamisen sekä kokoontumis- ja ilmaisuvapauden tukahduttamisen kaltaisiin tekoihin.
Tuemme Valko-Venäjän oppositiota, koska se taistelee demokratian ja vapauden puolesta – arvojen, jotka ovat meille itsestään selviä. Se taistelee myös säilyttääkseen kansakunnan itsemääräämisoikeuden, jota diktaattorin sairaat ja kansakunnan etujen vastaiset päämäärät uhkaavat. Emme tue oppositiota siksi, että meillä olisi samat poliittiset mielipiteet, vaan niiden tavoitteiden vuoksi, joita oppositio niin kovasti yrittää saavuttaa.
Meidän on tehtävä myös kaikki voitavamme vaikeuttaaksemme hallinnon ja Lukašenkon toimintaa. Ihmisten, jotka eivät arvosta meille tärkeitä arvoja, ei pitäisi kyetä hyötymään niistä. Diktaattorin kannattajien on tajuttava, ettei heillä ole sijaa Euroopassa. Eurooppa on niitä varten, jotka kunnioittavat vapautta, demokratiaa ja oikeusvaltiota.
Milinkevitš on todennut, ettei diktatuuri elä pitkään ja että muutoksen tuulet puhaltavat. Toivon vilpittömimmin Valko-Venäjän kansan ja koko Euroopan puolesta, että hänen sanansa osoittautuvat todeksi. Toivokaamme, että vapauden puolesta taistelevat saavat voimaa optimismistaan ja onnistuvat suistamaan tyrannin vallasta. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Ukrainan vaaleista. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, miten suuri onkaan ero! Muutama minuutti sitten keskustelimme niin kutsuista "vaaleista" maassa, jossa kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan vaalit eivät olleet vapaat, oikeudenmukaiset eivätkä demokraattiset. Nyt taas puhumme maasta, jossa demokratisoituminen on edistynyt valtavasti ja jossa Euroopan unionin on vaikuttanut siihen ratkaisevasti. 
Ukrainan parlamenttivaalit 26. maaliskuuta edustavat vastakkaista päätä siinä demokratian kirjossa, jonka toisessa päässä on Valko-Venäjä. Huolimatta muutamista ongelmista ja puutteista vaalit olivat vapaat ja oikeudenmukaiset, ja ne antoivat ukrainalaisille valitsijoille mahdollisuuden antaa esteettä äänensä sen jälkeen, kun he olivat saaneet asianmukaista tietoa aktiivisen, avoimen ja vapaan vaalikampanjan aikana, jota vapaa lehdistö saattoi seurata. Tästä kansainväliset tarkkailijat ovat yhtä mieltä. 
Tämä on suuri menestys kaikille – menestys Euroopalle, Euroopan unionille, ETYJ:lle ja Euroopan neuvostolle. On ilo havaita, että nämä vaalit vietiin läpi toivomallamme tavalla. 
Vaalit osoittivat myös, että Ukrainan kansa on hyväksynyt vastuun demokratiasta omassa maassaan. Tämä on virstanpylväs demokratian vahvistumisprosessissa, joka alkoi Ukrainan oranssista vallankumouksesta. Itselleni on erityisen tärkeää, että vaalit ovat luoneet tervetulleen uuden normin vaaleille koko alueella ja että ne ovat siksi esimerkki tälle alueelle ja EU:n jäsenvaltioille, ja siksi sopii hyvin, että keskustelu Valko-Venäjästä ja Ukrainasta käydään peräkkäin. 
Teknisiä ongelmia ja puutteita esiintyi, muttei siinä määrin, että tämä aiheuttaisi meille huolta. Odotamme viranomaisten kykenevän ratkaisemaan nämä ongelmat itse, jottei niitä ilmenisi enää seuraavissa vaaleissa.
Toisin kuin Valko-Venäjän tapauksessa, Euroopan unioni on nyt asemassa, jossa se voi kiirehtiä toimiaan kumppanuuden vahvistamiseksi Ukrainan kanssa. Tämä kumppanuus perustuu yhteisiin arvoihin, jotka ilmenevät demokratian laadussa ja uudistuksissa Ukrainassa. Tässä suhteessa vaalit edustivat tärkeää askelta ja avasivat tien neuvotteluille Ukrainan kanssa tehtävästä uudesta, laajemmasta sopimuksesta, joka korvaisi kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen. 
Meillä on ilo tukea Ukrainan uutta hallitusta sen pyrkiessä edistämään uudistusohjelmaansa. Teemme oman osuutemme sen varmistamiseksi, että ohjelma elää ja toimii naapuruuspolitiikan ja toimintasuunnitelman viitekehyksessä ja että Ukraina edistyy edelleen demokraattisesti, ja tässä suhteessa maa onkin jo päässyt pitkälle. Haluamme varmistaa, että se edistyy myös taloudellisesti, sosiaalisesti ja poliittisesti. Me Euroopan unionissa haluamme auttaa tässä. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti, koska neuvoston puheenjohtaja on jo sanonut tärkeimmän. Vaalit olivat todellakin avoimet ja oikeudenmukaiset, ja voimme todella olla iloisia siitä. Presidentti Juštšhenko asetti itselleen tämän tavoitteen, jonka hän todellakin myös saavutti.
Nyt jää nähtäväksi, millainen koalitio perustetaan. Koalitiota koskevat neuvottelut ovat parhaillaan käynnissä, eivätkä ne ole helpot. On kuitenkin tärkeää tehdä nyt selväksi, että työskentelemme mielellämme minkä tahansa koalition kanssa, joka haluaa jatkaa yhteistyötä Euroopan unionin kanssa ja kulkea samaan suuntaan kuin me. Meille on hyvin tärkeää ilmaista juuri nyt, että annamme Ukrainalle mahdollisuuden tiiviimpään sopimukseen, jossa WTO:ta koskevalla kysymyksellä on erityisen tärkeä rooli. Kun Ukrainasta tulee WTO:n jäsen, meillä on vapaakauppa-alue, joka on aivan elintärkeä Ukrainan edistymiselle.
Tässä olikin kaikki. Kannattaa tietysti mainita, että haluamme jatkaa yhteistyötä Ukrainan kanssa naapuruuspolitiikan viitekehyksessä sen lähestyessä Euroopan unionia. 
Charles Tannock,
   . Arvoisa puhemies, minulla oli etuoikeus toimia Euroopan parlamenttia ja omaa poliittista ryhmääni PPE-DE:tä edustavana tarkkailijana Ukrainan parlamenttivaaleissa 26. maaliskuuta. Nämä vaalit toimitettiin mielestämme esimerkillisellä tavalla. Henkilökohtainen näkemykseni on, että vaalit oli järjestetty monin tavoin paremmin kuin kotimaani Yhdistyneen kuningaskunnan vaalit.
Ensinnäkin Ukrainan vaaliviranomaiset vaativat, että kaikkien äänestäjien henkilöllisyys tarkastetaan huolellisesti, mitä emme tee Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Toiseksi äänestyspaikoilla oli läpinäkyvät, muoviset ja sinetöidyt vaaliuurnat, joita tarkkailijat valvoivat sitä mukaa, kun ne täyttyivät päivän aikana. Lisäksi äänet laskettiin paikalla. Kotimaassani vaaliuurnat ovat mustaa puuta, äänestyspaikoilla ei sallita tarkkailijoita ja vaalivirkailijat kuljettavat vaaliuurnat ilman, että tarkkailijat saattaisivat heitä laskentapaikalle, jossa äänet lasketaan keskitetysti. Lisäksi Ukrainassa ei suoriteta postiäänestystä, jota käytetään kotimaassani Yhdistyessä kuningaskunnassa ja joka antaa mahdollisuuden petoksiin. Ainoa kohtaamamme vähäinen ongelma oli tungos joillakin äänestyspaikoilla, mikä osoittaa ainoastaan suurta innostusta osallistua vaaleihin.
Olen myös tyytyväinen tarkkailijoiden ja tiedotusvälineiden laatimiin pitkän ajanjakson valvontaraportteihin, joissa todettiin selvästi, että niin hallitus kuin oppositiopuolueetkin kävivät koko kampanjan avoimuuden hengessä ja että tiedotusvälineet käsittelivät kampanjaa tasapuolisesti.
Olen puhunut aina Ukrainan puolesta modernina eurooppalaisena maana, jolla on perustamissopimuksen 49 artiklan nojalla aikanaan oikeus hakea EU:n jäsenyyttä. Siihen on kuitenkin vielä matkaa, sillä EU:ssa tunnetaan laajentumisväsymystä ja jotkin jäsenvaltiot pelkäävät Ukrainan jäsenyyden loukkaavan Venäjää. Tämä ei kuitenkaan edusta ryhmäni tai parlamentin näkemystä.
Euroopan unionin on kuitenkin tällä välin tehtävä yhteisesti enemmän tunnustaakseen, että Ukraina on osoittanut poliittisen kypsyytensä noudattaa täydellisesti eurooppalaisia demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteita. Meidän on nyt palkittava tämä peruuttamaton prosessi.
Kiovassa muodostetaan uutta hallitusta, mutta luotan siihen, että hallitus sitoutuu Euroopan yhdentymiseen kokoonpanostaan riippumatta. Tästä syystä päätöslauselmassamme kehotetaan neuvostoa ja komissiota laatimaan kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen sanamuotoa kattavampia suunnitelmia vapaakauppa-alueesta ja erityisesti viisumivapaasta matkustusalueesta etenkin, jos Ukraina voi nopeasti liittyä WTO:hon. Parhaassa tapauksessa sopimuksen pitäisi olla assosiaatiosopimus, vaikka komissio saattaakin tässä vaiheessa johdonmukaisesti puoltaa naapuruussopimusta – voisin olla samaa mieltä tästä Euroopan naapuruuspolitiikkaa koskevan mietinnön esittelijänä. Joka tapauksessa ukrainalaiset on tuotava lähemmäksi Eurooppaa, jonne he oikeutetusti kuuluvat. Meille kaikille on nyt selvää, että Ukrainan oranssin vallankumouksen kestävä perintö, nimittäin pysyvä demokratia ja vapaat tiedotusvälineet, on nyt kaikkien nähtävissä. 
Marek Maciej Siwiec,
   . Arvoisa puhemies, "Yhdessä meitä on monta, meitä ei voiteta" -iskulauseen saattamana Ukrainan kansa saavutti vapautensa 18 kuukautta sitten Itsenäisyyden aukiolla. He voittivat taistelunsa paremman maan puolesta. Nämä samat ihmiset samassa maassa, 18 kuukautta vanhempina ja viisaampina, esittivät itselleen 26. maaliskuuta kysymyksen: miten voittaa rauha? Ukrainalaisista 70 prosenttia kävi vaaliuurnilla luottavaisina siihen, ettei mitään äänistä väärennettäisi tai hylättäisi. Tämä oli alku heidän taistelulleen rauhan puolesta.
Minulla oli etuoikeus johtaa Euroopan parlamentin edustajia kansainvälisten tarkkailijoiden tiimissä. Tämä tarkkailijat päättelivät, että vaalit olivat vapaat ja oikeudenmukaiset. Ukrainan demokratia läpäisi laadunvalvontatestin, mistä voidaan osittain kiittää parlamenttimme ponnisteluja. Haluan kiittää kaikkien poliittisten ryhmien edustajia, jotka osallistuivat tarkkailutehtävään ja viettivät äskettäin aikaan Ukrainassa. Voimme olla tyytyväisiä hyvin tehtyyn työhön.
Nyt vaalien jälkeen Ukrainan parlamentissa on edustettuna vain viisi ryhmää. Pienet ja heikot puolueet, jotka nojautuivat yksinomaan johtajiinsa, jäivät armotta pois. Janukovitš ja alueiden puolue voittivat, mutta he eivät toitota voittoaan koko maailmalle. Tymošenkon, Jehanurovin ja Morozin johtama oranssi koalitio sai yli puolet paikoista korkeimmassa neuvostossa, ja sillä on raskas vastuu Ukrainan menneistä ja tulevista tapahtumista. Maan maantieteellinen ja poliittinen jakautuneisuus on syventynyt, vaikka eri puolueiden ohjelmissa näyttää olevan vain vähän eroja.
Entä tulevaisuus? Ukraina tarvitsee vahvaan koalition ja vakaan hallitukseen. On toivottavaa, että tuleva koalitio ja Ukrainan uusi hallitus eivät perustu Itsenäisyyden aukion historiallisten tapahtumien muistelemiseen vaan rohkeaan uudistusohjelmaan. Presidentti Juštšhenkolla on erityinen rooli ja velvollisuus hoidettavanaan. Sen lisäksi, että hänen on pidettävä oranssi koalitio koossa, hänen on saatettava ukrainalaiset yhteen käsittelemään mitä kiireellisintä kysymystä, nimittäin kansallista uudistusohjelmaa. Viimemainittua ei voida toteuttaa alistamalla vähemmistö enemmistön tahtoon. Ainoa tie eteenpäin on saavuttaa yhteisymmärrys vähemmistön kanssa. Ukrainan johtajien on opittava, miten tehdään kompromisseja ja mitä yhteiselo sisältää. Heidän täytyy myös ymmärtää, että erimielisyyksistään huolimatta heidän velvollisuutensa on saavuttaa yhteisymmärrys tietyissä kysymyksissä.
Käsiteltävänä oleva päätöslauselma heijastaa Euroopan parlamentin yksimielisyyttä Ukrainaa koskevista asioista. Siinä asetetaan myös velvollisuuksia kaikille niille, jotka ovat sitoutuneet varmistamaan edistyksen Ukrainassa, mukaan lukien parlamenttimme jäsenet ja Euroopan toimielimet. 
Šarūnas Birutis,
   . – Seurattuani edellisiä presidentinvaaleja ja viime vaaleja näen tervetulleita muutoksia Ukrainan demokratisoitumisprosessissa. Vaalikampanjan avoimuus, vaaliprosessien avoin organisointi, äänestäjien aktiivisuus ja hyvä tahto olivat kaikkien kansainvälisten tarkkailijoiden ja ukrainalaisten itsensä yleiset päätelmät. On hyvin tärkeää, ettei demokratisoitumisprosessi pysähdy. Tietyt asiat aiheuttavat huolta: kansallismielisyyteen vetoaminen, laaja korruptio, ulkomaisten investointien esteet ja oligarkkien runsaus vaaliluetteloissa sekä henkilöiden, ei vaalijulistusten, ylivalta. Nämä ovat kaikki neuvostoajan perintöä. On tärkeää, että ne eivät tule edistysprosessin tielle. Tässä tarvitaan ennen kaikkea moraalista tukeamme. Myönteiset kokemukset on jaettava niin laajasti kuin mahdollista. Liettuan kaltaiset maat, jotka ovat tulleet samasta neuvostoleiristä, sopivat erityisen hyvin tähän roolin. Euroopan pitää lisätä kansojen mahdollisuuksia yhteistyöhön kulttuurin, koulutuksen ja yksinkertaisesti kansalaisten yhteistoiminnan aloilla. Meidän on autettava Ukrainaa liittymän eurooppalaiseen perheeseen. Eurooppalainen assosiaatiosopimus olisi realistinen tapa ojentaa käsi Ukrainalle. 
Rebecca Harms,
   – Arvoisa puhemies, mikä oli tärkein asia, jonka havaitsin vaalitarkkailijana Ukrainassa? Se oli täydellinen omistautuminen, jolla monet kansalaiset käyttivät oikeuttaan äänestää vapaasti, mitä he olivat puolustaneet vuosi sitten. Oli melkein sokki palata takaisin Saksaan näiden vaalien jälkeen ja nähdä, kuinka vähämerkityksinen tämä oikeus on nyt saksalaisille ja kuinka harvat ihmiset todella arvostavat siitä.
Tästä kokemuksesta tekemäni päätelmä on, että EU voi hyötyä valtavasti Ukrainan prosessista. Emme voi jatkaa tavalliseen tapaan, sillä tämä asenne on vallinnut Euroopan unionin ja Ukrainan suhteessa vain vuosi oranssin vallankumouksen jälkeen. Osin kirjailija Juri Andrukovitšin Leipzigissä pitämään sytyttävään puheeseen perustuva vaikutelmani on, että Kiova on menettämässä toivonsa Euroopan suhteen. Tätä ei saa päästää tapahtumaan. Arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, haluan siksi sanoa teille ja neuvostolle: teidän pitää olla täsmällisempi ja kunnianhimoisempi Ukrainalle tekemissänne tarjouksissa. Teidän on kumottava aikaisemman laajentumisesta vastaavan komission jäsenen Verheugenin lausuma, jonka mukaan Ukrainalle ei olisi 20 vuoteen paikkaa Euroopan unionissa. Kukaan Euroopan unionissa vastuullisessa asemassa oleva ei saa esittää tällaisia ahdasmielisiä lausumia julkisuudessa. 
Michał Tomasz Kamiński,
   . Olen täysin samaa mieltä siitä, mitä edellinen puhuja juuri sanoi. Minäkin pyydän komission jäsentä esittämään vankemman ja täsmällisemmän tekstin, joka koskee Ukrainan tulevaisuutta Euroopan unionissa.
On vaikea löytää ilahduttavampaa, vakuuttavampaa ja sydäntä lämmittävämpää esimerkkiä demokratian menestymisestä Euroopan uuden aikakauden historiassa. Erityisen tärkeää on se, että ukrainalaiset, joista 70 prosenttia käytti äänioikeuttaan, joka kyseenalaistettiin ja oli uhattuna maassa vain 18 kuukautta sitten, osoittivat meille demokratian tärkeyden. Meillä Euroopan unionissa on taipumus pitää demokratiaa jonakin varsin arkipäiväisenä, jota ei tarvitse vaalia.
Haluaisin sanoa, että mielestäni tähän keskusteluun osallistuvien puhujien ei pidä kommentoida Ukrainan kansakunnan vaalien tuloksia. Kun parlamentin jäsenet osallistuivat vaalien järjestämiseen 18 kuukautta sitten, sitä ei tehty tiettyjen ehdokkaiden tukemiseksi. Me tuimme Ukrainan kansaa sen vahvistaessa oikeutensa ilmaista tahtonsa vapaasti. Tätä vapautta kunnioitettiin viime vaaleissa, ja Ukrainan kansa kävi vaaliuurnilla. Nyt se tarvitsee tukeamme aloittaessaan taipaleensa kohti Euroopan unionia. 
Jerzy Buzek (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kuten aikaisemmat puhujat ovat todenneet, Ukraina on Euroopan unionin lähin naapuri ja siitä on tullut parlamentaarinen demokratia. Demokratioiden vakiintuminen kestää kauan, ja niitä pitää tukea. Terve, vapaa markkinatalous on yksi demokratian pääpiirteistä, ja tässä onkin suurin haaste itäisille naapureillemme.
Ukraina tarvitsee tukea, ja sille pitää vakuuttaa, että unioni on sille avoin ja että se on tervetullut. Tämä merkitsee, että meidän ei tule ainoastaan tukea kalliita arvojamme vaan myös intressejä, jotka ovat yhteisiä Ukrainan kanssa.
Ensinnäkin Ukraina voi tukea unionin energiapolitiikkaa. Sillä on omat maakaasuvarantonsa ja Euroopan suurimmat maakaasukentät. Öljy ja kaasu Kaspianmereltä voidaan kuljettaa EU:hun Ukrainan kautta niin, etteivät muut maat osallistu kuljetukseen. Tämä edellyttää yhteisiä sijoituksia öljyputkiin, mihin Euroopan investointipankki osallistuu, naapuruuspolitiikkaa ja Euroopan laajuisia verkkoja. Toiseksi, kun Eurooppa avaa asteittain taloutensa Ukrainalle, yhteiset tavaramarkkinat laajenevat huomattavasti. Kolmanneksi unionin investoinnit Ukrainaan voisivat olla erityisen tuottoisia, koska Ukrainan työvoima on hyvin koulutettua ja markkinat ovat vastaanottavaiset. Neljänneksi Ukrainalla ei ole muiden Euroopan maiden tavoin demografisia ongelmia. Viidenneksi riippumaton ja demokraattinen markkinatalousmaa Ukraina vakiinnuttaa tilannetta EU:n itärajan takana. Se edistää myös myönteisiä poliittisia ja taloudellisia muutoksia naapurimaissa.
Toistan vielä, että meidän ei pidä huolehtia ainoastaan puolustamistamme tärkeistä arvoista vaan myös omista intresseistämme. On tärkeää edistää niitä ja tehdä assosiaatiosopimus Ukrainan kanssa mahdollisimman pian. Ukrainan kansalaisia koskevan viisumivapauden periaate pitäisi myös hyväksyä ensimmäisen tilaisuuden tullen. 
Thijs Berman (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Ukraina taisteli demokratian puolesta 15 kuukautta sitten, kun taas tällä kertaa se taisteli demokraattisen taistelun. Tässä on suuri ero. Tämä askel eteenpäin ansaitsee ihailumme ja suurimman kunnioituksemme. Euroopan unioni on tässä avainasemassa. Juuri näin Kiovassa sijaitseva komission edustusto tekee, ja voisin lisätä, että se tekee sen asiantuntevasti. Komission ja jäsenvaltioiden tarjoamaa konkreettista apua on nyt vahvistettava kahdenvälisellä tasolla. Näitä yhteyksiä on nyt vahvistettava kunnianhimoisesti. Tätä tuetaan jossain määrin muttei tarpeeksi.
Euroopan unioni oli liian raukkamainen tuomitakseen presidentti Putinin tunteettoman kyynisen asenteen Valko-Venäjää kohtaan. Meidän pitää nyt lähettää ukrainalaisille myönteinen merkki osoittaaksemme Ukrainan kansalle, että sen valinta demokratian puolesta johtaa myös konkreettisiin parannuksiin jokapäiväisessä elämässä. 
Grażyna Staniszewska (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, olen varma, että Euroopan unionin on ylpeä osallisuudestaan Ukrainan konfliktin ratkaisemiseen muutama kuukausi sitten. Euroopan unionin osallistumisen ansiosta verta ei vuodatettu tässä maassa. Euroopan unionin ansiosta Ukrainassa alkoi myös kehittyä demokratia, vaikkakin hitaasti. Demokratia on edelleen olemassa, ja viime vaalit olivat suuri menestys.
Kysymys kuuluukin: mitä seuraavaksi? Mitä muuta voimme tehdä Ukrainan auttamiseksi? Neuvoston puheenjohtaja Winkler vakuutti juuri, että on olemassa tahto auttaa. Mielestäni EU:n on sanottava aivan selvästi, että Ukrainaan voi liittyä siihen. On aika antaa tällainen lausunto, vaikka unionin on luonnollisesti asetettava haasteelliset ja vaativat kriteerit jäsenyydelle. Voimme odottaa kestävän kauan ennen kuin Ukraina kykenee täyttämään ne. Tällainen lausunto pitää kuitenkin antaa, koska ainoastaan tällainen tarjous riittää kannustamaan maan sisäisiä voimia toimintaan demokratian ja vapaan markkinatalouden kehittämiseksi. 
Inese Vaidere (UEN ). –
   Hyvät kollegat, minulla oli mahdollisuus tarkkailla Ukrainan parlamenttivaaleja, joissa ilmapiiri oli hyvin erilainen verrattuna presidentinvaalien aikana vallinneeseen kiihkeyteen. Tällä kertaa vaalit olivat vapaat ja demokraattiset, ja ilmapiiri oli hyvin samanlainen kuin kotimaissamme.
Vaaleissa esiintyi kuitenkin teknisiä puutteita. Epätarkkuudet vaaliluetteloissa ja se, että parlamenttivaalit järjestettiin samanaikaisesti kuin eri paikallistasojen hallintovaalit, tekivät äänestysprosessista pitkän ja monimutkaisen. Ukrainan olisi myös otettava käyttöön rajoitus, joka koskee poliittisten puolueiden vaalikampanjointiin ennen vaaleja käyttämiä varoja, jotta mahdollista korruptiota voitaisiin vähentää ja taata oikeudenmukainen kilpailu.
Ukrainan kansan oranssin vallankumouksen voimille antama verrattain vähäinen kannatus voidaan selittää sillä, että uudistusvauhti viime vuoden aikana oli riittämätön. On kuitenkin mielenkiintoista, että vastoin Venäjän odotuksia sen painostus kaasutoimitusten yhteydessä ja viennin estäminen Ukrainasta tukivat suoraan demokratian voimia. Nämä voimat ovat ainoat, jotka voivat varmistaa uudistusten jatkumisen. Vaaliyönä Julija Tymošenko vahvisti meille, että hän on halukas muodostamaan Meidän Ukrainamme -ryhmän kanssa oranssin koalition, johon kuuluisivat myös sosiaalidemokraatit.
Euroopan unionin pitäisi puolestaan todeta, että Ukrainan yrityksiä yhdentyä Eurooppaan arvioidaan parhaillaan. Haluan kehottaa komissiota antamaan Ukrainalle kaiken mahdollisen avun, jotta se voisi parantaa heikkoa hallinnollista suorituskykyään, torjua korruptiota tehokkaasti ja vähentää oligarkkien vaikutusta politiikassa sekä uudistaa oikeusjärjestelmäänsä ja näin vahvistaa demokratiaa. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ). –
   Minulla on suuri ilo onnitella Ukrainaa siitä, että 26. maaliskuuta pidetyt vaalit olivat demokraattiset, vapaat, oikeudenmukaiset ja täyttivät kansainväliset demokraattiset normit. Tämä on suuri voitto Ukrainan kansalle sen luodessa kansalaisyhteiskuntaa erityisesti, kun muistamme joulukuun 2004 tapahtumat, jotka aiheuttivat suurta huolta ja päättyvät demokraattisiin presidentinvaaleihin. On muistettava myös se, että kahden viime vuoden aikana Ukraina on saavuttanut hyviä tuloksia toteuttaessaan demokraattisia uudistuksia. Nyt voimme vain toivoa, että koalitio, johon kansalaisten enemmistö asetti toivonsa vaalien aikana, pääsee yhteisymmärrykseen ja muodostaa koalitiohallituksen jatkaakseen jo aloitettuja demokraattisia ja markkinoihin liittyviä uudistuksia sekä vahvistaa näin demokratiaa.
YUTP:n korkea edustaja Javier Solana totesi pian vaalien jälkeen, että EU aikoo tehdä aktiivisesti yhteistyötä Ukrainan kanssa, tukea poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, jotka takaavat oikeusvaltion periaatteen noudattamisen, sekä vahvistaa markkinatalouden periaatteita maassa. Lisäksi on tuettava tehokkaammin korruption ja harmaan talouden torjuntaa. EU tukee Yhdysvaltojen tavoin nyt ja jatkossa Ukrainan tavoitetta päästä WTO:n jäseneksi ja pyrkii nopeuttamaan liittymistä tähän organisaatioon. Ukrainan on myös suoritettava omat tehtävänsä alueella. Tällä tarkoitan Moldovaa ja Transnistriaa koskevan ongelman ratkaisemista, jossa Ukraina ansaitsee Euroopan unionin tuen. Viime kuussa Ukrainassa tehdyn sosiologisen tutkimuksen tulokset osoittivat, että 42,9 prosenttia ukrainalaisista tukee maan EU:n jäsenyyttä. Yhdysvaltojen presidentti Bush todennut, että Yhdysvallat on valmis tukemaan Ukrainaa sen yhdentyessä Euroopan unioniin ja Natoon. Ja miten Euroopan unioni itse vastaa tähän? Miten vastaamme Ukrainan kansan ja sen valitsemien edustajien odotuksiin? Olemmeko me Euroopan parlamentissa valmiita rakentavaan keskusteluun Ukrainan yhdentymisestä EU:hun vai ainoastaan sen eurooppalaisista tulevaisuudennäkymistä? Mielestäni tulevaisuus riippuu jälleen kerran Ukrainan kansan poliittisesta tahdosta ja määrätietoisuudesta, heidän ponnisteluistaan. Riippumatta siitä, miten näemme asian, Ukraina on osa Eurooppaa. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 49 artiklassa todetaan, että kaikki Euroopan maat ovat oikeutettuja pääsemään EU:n jäseneksi. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin vastata muutamiin kysymyksiin.
 Hyvä jäsen Tannock, selontekonne vaaleista teki minun suuren vaikutuksen. En haluaisi verrata Ukrainan vaalilakia kotimaidemme vaalilakeihin, koska eri maissa on eri vaalilait. Tärkeää kuitenkin on, että Ukrainan vaalit olivat todellakin oikeudenmukaiset ja demokraattiset, ja minusta tämä on hyvin tärkeää. 
 Minuun teki myös suuren vaikutuksen vaalitarkkailijoiden toteamus suuresta innostuksesta. Tämän innostuksen ja Euroopan unioniin kohdistuvan uskon ylläpitämiseksi meidän Euroopan unionissa on toteutettava tiettyjä toimia. Olemme valmiit siihen. Olen täysin samaa mieltä siitä, ettei kannata puhua tietystä aikataulusta, mutta kompastelun välttämiseksi on tarpeen ottaa askel kerrallaan, eikä yrittää juosta ennen kuin osaamme kävellä.
Seuraava askel on yhteistyön laajentaminen. Tähän on erityinen tarve, ja neuvosto tekee niin yhteistyössä komission kanssa. Teemme tämän auttaaksemme Ukrainaa kehittymään edelleen ja toteuttamaan tarvittavat uudistukset.
Kun jäsen Kaminski totesi, että meidän tehtävämme ei ole arvioida vaaleja ja puolueita, hän oli aivan oikeassa. Voimme kuitenkin todeta tyytyväisinä, että ne, jotka puhuivat kiinteämmän suhteen puolesta Euroopan unioniin, voittivat ja että heillä on enemmistö. Meidän pitäisi siksi ojentaa kätemme heille. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, minäkin puhun lyhyesti. Haluan vakuuttaa teille, että emme anna tämän tulla rutiiniasiaksi. Olen pahoillani siitä, että jäsen Harms on jo poistunut, koska olisin halunnut sanoa tämän hänelle henkilökohtaisesti. Tämä saavutetaan hyödyntämällä mahdollisuutta syvempään ja vahvempaan sopimukseen. Tiiviimmän poliittisen vuoropuhelin lisäksi tämä kaikki sisältää ennen kaikkea yhteistyön oikeudellisissa asioissa ja erityisen tärkeällä oikeus- ja sisäasioiden alalla.
Ensinnäkin yksi keskustelun aikana mainittu asia on meille erityisen tärkeä. Se on energiapolitiikka, josta on tulossa meille kaikille kasvavan tärkeä ulkopolitiikan osa. Sitten on vapaakauppasopimus, johon viittasin aikaisemmin. Sen vuoksi tällä alalla ei voida enää edetä tavalliseen tapaan. 
Toiseksi alasta vastaavana komission jäsenenä olen jo tehnyt kantani erittäin – joidenkin mielestä ehkä liiankin – selväksi. Olen aina sanonut, ettei tulevaisuudesta voida päättää edeltäkäsin.
Tällä hetkellä työskentelemme naapuruuspolitiikan kautta, joka ei tarjoa jäsenyyttä. Asiaa ei voi ilmaista tämän täsmällisemmin. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että emme jatkaisi työtä Ukrainan kanssa innokkaasti ja tarmokkaasti, kuten neuvoston puheenjohtaja totesi.
Olemme hyvin tyytyväisiä vaaleihin. Ne olivat valtava askel eteenpäin, ja olen iloinen siitä, että niin monet teistä seurasivat niitä ja ovat samaa mieltä asiasta kanssamme. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1). 
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat toimenpiteistä tieturvallisuuden (SAFETY) ja turvatoimien parantamiseksi liikennealalla, rahoitus mukaan lukien (SECURITY). 
Hubert Gorbach,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää teitä siitä, että tieturvallisuutta koskeva keskustelu on tänään esityslistallanne. Kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio Itävallan erityisenä huolenaiheena on lisätä kaikkien EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten tietoisuutta aiheesta entisestäänkin. Puheenjohtajavaltion tarkoituksena on luoda tästä uusi tärkeä peruskivi Euroopan yhteiselle tieturvallisuuspolitiikalle.
Tämä oli syynä siihen, että puheenjohtajavaltio kutsui Bregenzissä Itävallassa 2. ja 3. maaliskuuta koolle epävirallisen kokouksen, jossa oli tarkoitus pyhittää kaksi kokonaista päivää yhteisön tasolla vain ja ainoastaan tieliikenneturvallisuudelle. Kokouksen ja monien kahdenvälisten keskustelujen aikana onnistuimme tekemään oikeutta puheenjohtajavaltio Itävallan iskulauseelle "Tieliikenneturvallisuuden rajojen ylittäminen – Euroopan laajuista tieliikenneturvallisuuskulttuuria luomassa" (Crossing Borders in Road Safety – Creating a Trans-European Road Safety Culture).
Kiitän myös erityisesti komissiota sen esittämästä tieliikenneturvallisuuden eurooppalaisen toimintaohjelman väliarvioinnista, jota käsiteltiin liikenneministerien epävirallisessa kokouksessa 2. ja 3. maaliskuuta, kuten jo mainitsin, sekä äskettäin liikenneministerien neuvostossa Brysselissä 27. maaliskuuta. Tässä vaiheessa haluaisin ilmoittaa, että puheenjohtajavaltio Itävalta pyrkii myös siihen, että virallinen Luxemburgin Eurooppa-neuvosto hyväksyisi 9. kesäkuuta tieliikenneturvallisuutta koskevat lopulliset päätelmät.
Tieliikenneturvallisuuden eurooppalaisessa toimintaohjelmassa, joka hyväksyttiin vuonna 2003 ja jonka tavoitteena on vähentää Euroopan unionissa tapahtuvien tieliikennekuolemien määrä puoleen vuoteen 2010 mennessä, asetetaan vuosiksi 2003–2010 koko unionin kattavia tieliikenneturvallisuutta koskevia tavoitteita ja esitetään 60 toimenpidettä, joita toteutetaan kaikkialla EU:ssa ja joista suurin osa on muita kuin lainsäädäntötoimia. Tällä tavoin toistetaan johdonmukaisesti tieliikenneturvallisuutta koskevaa ensisijaista tavoitetta, joka asetettiin jo vuonna 2001 hyväksytyssä liikennepolitiikkaa käsittelevässä valkoisessa kirjassa.
Kaikkien näiden tieturvallisuuteen tähtäävien toimien taustalla on pitkäaikainen päättäväisyys siitä, ettei tulevaisuudessa yksikään EU:n kansalainen saisi enää kuolla tai loukkaantua vakavasti tieliikenneonnettomuuksissa. Edelleenkin tarvitaan paljon yhteisiä ponnistuksia, mikäli haluamme päästä lähemmäs tätä tavoitetta. Mainitsemassani kokouksessa komission varapuheenjohtajan Barrotin esittelemästä tieliikenneturvallisuuden eurooppalaisen toimintaohjelman väliarvioinnista käy selvästi ilmi, että Euroopan unioni voi hyvinkin olla oikealla tiellä mutta se etenee edelleen liian hitaasti.
Mainitsen pari kolme merkittävää lukua, jotka varapuheenjohtaja Barrot on meille jo esittänyt. Tavoite, jonka mukaan vuonna 2010 tieliikennekuolemia olisi noin 25 000 – mikä on toki valitettava määrä sekin – voitaisiin hyvin saavuttaa, mikäli edistyksemme olisi jo nyt nopeampaa. Tähänastisten saavutustemme perusteella voidaan päätellä, että luku, johon päädymme, on 32 500. Meidän on lisättävä ponnistuksiamme, jotta pääsemme mahdollisimman lähelle asettamaamme kunnianhimoista tavoitetta.
Onnistunut liikennepolitiikka perustuu kolmeen tärkeään pilariin – ihmisiin, ajoneuvoihin ja infrastruktuuriin – ja mainitsemassani kokouksessa pystyimme käsittelemään yksityiskohtaisesti kaikkia niitä. Huolestuttavaa on kuitenkin – ja tätä haluan tänään erityisesti korostaa – moottoripyöräilijöiden ja mopoilijoiden kuolemantapausten määrä. He muodostavat ainoan tienkäyttäjäryhmän, jossa kuolemien määrä pikemminkin kasvaa kuin pienenee. Ellei tätä kehitystä pysäytetä, tieliikennekuolemien määrä on vuonna 2010 vähentynyt puoleen, mutta joka kolmas kuolonuhri on moottoripyöräilijä nykyisten joka kuudennen sijaan.
Euroopan unionin on tiedostettava vastuunsa tarjota infrastruktuurien ylläpitäjille sopivat välineet, sillä vain tällä tavoin voimme onnistua vähentämään niitä vaaroja, joille Euroopan laajuista tieverkkoa käyttävät altistuvat. Ajoneuvojen osalta on korostettava, että nykyaikainen eSafety-tekniikka voi auttaa huomattavasti parantamaan tieliikenneturvallisuutta. Teknologian tarkoituksena on varmistaa ihmisen ja koneen välinen älykäs yhteys, jotta kuljettajat voivat vapauttaa itsensä rutiinitoiminnoista.
Yksi Bregenzissä Itävallassa pidetyn epävirallisen neuvoston kokouksen pääaiheista oli yleisölle tiedottaminen. Bregenzissä meillä oli mahdollisuus tarkastella ja vertailla lyhyesti ja keskittyneesti eurooppalaisten kollegoidemme toteuttamia tiedotustoimia. Erilaisten kampanjoiden keskinäinen vertailu osoitti, että kohdennetuilla tiedotuskampanjoilla voidaan itse asiassa saada paljon aikaan. Itävallassa olemme myös tehneet viime vuosina paljon tällä alalla. Olemme ravistelleet ihmisiä hereille, ajatelleet tai panneet ihmiset ajattelemaan, ja lopulta kaikkein tärkeimpänä asiana olemme saaneet ihmiset muuttamaan omaa käyttäytymistään niin, että tieliikenneturvallisuus on parantunut ja että liikennekuolemien sekä liikenneonnettomuuksissa lievästi tai vakavasti loukkaantuneiden määrä on vähentynyt.
Olimme samaa mieltä siitä, että yhteinen eurooppalainen tiedotuskampanja voisi tuoda synergiavaikutuksia ja lisätä tiedotuksen tehokkuutta. Mielipidekyselyn perusteella totesimme, että rattijuopumusta ja väsyneenä ajamista olisi käsiteltävä ensisijaisen tärkeinä kysymyksinä. Voin tyytyväisenä todeta, että komissio lupasi avustaa etupäässä organisoinnissa ja tietenkin asiaan sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Se myös ehdotti, että tieliikenneturvallisuutta käsittelevää korkean tason työryhmää voitaisiin pyytää laatimaan asiaa koskeva ehdotus.
Myös komission ehdottama eurooppalainen tieliikenneturvallisuuden teemapäivä on täysin tieliikenneturvallisuutta koskevien yhteisten tavoitteidemme mukainen. Olen varma, että tällainen aloite myös edistää yleisön tietoisuuden lisäämistä kaikkialla Euroopassa. Kiitän erityisesti komission varapuheenjohtajaa Jacques Barrotia hänen vankasta sitoutumisestaan asiaan.
Vuodesta 2001 alkaen on pyritty merkittävästi lisäämään Euroopan teiden turvallisuutta. Useita lainsäädäntötoimia on toteutettu niin tekniikan kuin sääntelyn aloilla. On esimerkiksi annettu turvavöitä, digitaalista ajopiirturia, ajo- ja lepoaikoja ja ajokortteja koskevia säännöksiä tai ammattimaisia rekkojen kuljettajia koskevia sääntöjä. Tässä yhteydessä olisi mainittava myös CARS 21:n kaltaiset aloitteet ja tieliikenneturvallisuutta koskeva eurooppalainen peruskirja, jolla lisätään muun muassa Euroopan paikallisviranomaisten, alueiden, yritysten ja yhdistysten tietoisuutta. Varapuheenjohtaja Barrotin toimet ja aloitteet, joihin sisältyy myös jo ilmoitettuja ehdotuksia ajovalojen käytöstä päiväsaikaan ja laajakulmapeileistä sekä infrastruktuuriin liittyviä ehdotuksia, auttavat lisäämään teiden turvallisuutta yhteisön tasolla.
Lopuksi totean, että mikäli joissakin jäsenvaltioissa voimakkaan kauttakulkuliikenteen aiheuttamat ongelmat ovat vielä suurempia kuin Euroopassa keskimäärin, meidän olisi aloitettava sieltä, missä luvut eivät juurikaan pienene tai missä kuolemantapausten määrä joissakin tapauksissa kasvaa yhä. Jokainen kuolema Euroopan teillä on yksi kuolema liikaa.
Haluan kiittää parlamenttia siitä, että minulla oli tänään tilaisuus puhua tästä tärkeästä tieturvallisuutta koskevasta aiheesta, ja haluaisin todeta, että meidän on väsymättä pyrittävä tekemään Euroopan teistä mahdollisimman turvallisia ja välttämään siten suurta surua ja murhetta. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Gorbach, hyvät parlamentin jäsenet, esityslistalla olevassa keskustelussa käsitellään kahta aihetta: tieliikenneturvallisuutta ja liikennealan turvatoimia.
Palaan siihen, mitä neuvoston puheenjohtaja Gorbach totesi erinomaisessa puheessaan, ja kiitänkin häntä heti hänen henkilökohtaisesta sitoutumisestaan tärkeään tieliikenneturvallisuuteen. Puheenjohtaja Gorbach, kiitos siitä, että olette ottaneet tämän tieliikenneturvallisuutta koskevan ongelman yhdeksi puheenjohtajavaltio Itävallan ensisijaisista tavoitteista.
Kuten silloin, kun selostin viiden vuoden jälkeen Euroopan unionin vuonna 2002 tavoitteekseen asettaman ohjelman perusteella tehtyä arviointia, meidän on nytkin pantava merkille, että vuonna 2001 nykyisin Euroopan unioniin kuuluvissa maissa kuoli maanteillä 50 000 ihmistä. Vuonna 2001 ehdotettu ja tänään päivitetty yhteinen tavoite on, että kuolemia olisi vuonna 2010 enintään 25 000. Tarkoitus on säästää 25 000 ihmishenkeä!
Mikä on tämänhetkinen tilanne? Vuonna 2005 kuolemia oli vielä 41 600. Se vastaa 17,5 prosentin laskua neljässä vuodessa. Etenkin joissakin jäsenvaltioissa on tapahtunut merkittävää edistystä, mutta se ei riitä. Puheenjohtaja Gorbach, kuten totesitte, liikennekuolemien määrä on vaarassa nousta Euroopassa 32 500:een vuoteen 2010 mennessä, ellemme ota tehtäväksemme antaa tieturvallisuuspolitiikalle uutta pontta. Lisätoimenpiteitä tarvitaan, ja jäsenvaltioiden väliset erot on korjattava.
Puheenjohtajavaltio Itävallan ansiosta olemme edistyneet ja päässeet sopimukseen eurooppalaisesta ajokortista. Haluan kiittää tästä vielä kerran. Haluan todeta, että tämän ajokortin lisäksi sopimukseen on päästy myös mopoajokortista ja suurimpien moottoripyörien portaittaisesta ajoluvasta. Tämän pitäisi auttaa meitä vähentämään moottoripyöräkuolemien määrää, joka on kasvamassa hälyttävästi.
Tämän arvioinnin ja puheenjohtajakauden aikana tapahtuneen edistyksen lisäksi komissio aikoo esittää vuonna 2006 uusia aloitteita yhdistettäväksi toimintasuunnitelmaan, jota ehdotan tarkistetussa valkoisessa kirjassa.
Ensinnäkin esitämme ehdotuksen direktiiviksi tieliikenneturvallisuuden hallinnasta Euroopan laajuisessa verkossa. Kysymys ei ole siitä, että me selitämme, miten tiet saataisiin turvallisemmiksi, vaan että Euroopan unioni varmistaa, että aina kun uutta tietä rakennetaan tai kun vanhaa tietä kunnostetaan, jokaisessa jäsenvaltiossa kiinnitetään erittäin suurta huomiota turvallisuuteen.
Toiseksi ehdotamme direktiiviä, joka mahdollistaa rajat ylittävät oikeustoimet kaikkein vakavimmissa tielain rikkomistapauksissa, joita ovat ylinopeus, rattijuopumus ja ilman turvavyötä ajaminen. On väärin, että vakaviin rikkomuksiin syyllistyneet voivat paeta rangaistusta vain ylittämällä valtion rajan.
Kuten totesitte, puheenjohtaja Gorbach, lopuksi aiomme korjata nykylainsäädännössä olevan aukon, joka koskee laajakulmapeilien asentamista raskaisiin tavaraliikenteen ajoneuvoihin. Pyrimme saamaan edistystä aikaan myös kolmannen päiväsaikaan käytettävän ajovalon käyttöönotossa. Jotkin jäsenvaltiot haluavat jo nyt mahdollisuuden pyytää tämän lisävarusteen autoihinsa. Aion nyt tarkastella yhdessä kollegani Verheugenin kanssa, miten tätä kysymystä olisi käsiteltävä ja mihin jatkotoimiin olisi ryhdyttävä CARS 21 -työryhmän antamien suositusten pohjalta. Työryhmä on laatinut pitkän luettelon turvavarusteista, joista on todennäköisesti paljon hyötyä Euroopan maanteillä ajaville ajoneuvoille.
Ensimmäisen aiheen lopuksi haluan vahvistaa, että jatkamme tieturvallisuudessa aikaan saatavan edistyksen arviointia vuosittain. Puheenjohtaja Gorbach mainitsi myös eurooppalaisen tieliikenneturvallisuuden teemapäivän sekä tiedotuskampanjoiden käynnistämisen. Nämä ovat tapahtumia, jotka on toteutettava yhteisön tasolla. Voin vahvistaa parlamentille, että teemme yhteistyötä puheenjohtajavaltion kanssa kaikissa näissä kysymyksissä.
Jos sallitte, käsittelen seuraavaksi liikennemuotojen turvallisuutta sekä sen rahoitukseen liittyvää vaikeaa kysymystä. Tiedän, että Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat huolissaan tästä kysymyksestä. Komissio ehdotti 11. syyskuuta 2001 tapahtumien jälkeen puiteasetusta, jonka tarkoituksena oli säätää yhteisistä siviili-ilmailun turvaamista koskevista säännöistä. Parlamentin ja neuvoston tuki vaikutti ratkaisevasti lainsäädäntömenettelyn onnistumiseen. Asetuksen lisäksi annettiin toimielinten välinen lausuma, jossa kaikki kolme toimielintä vakuuttavat uudelleen jatkavansa päättäväisesti yhteisön ilmailun turvallisuusjärjestelmien laadun tehostamista. Lisäksi katsottiin tarpeelliseksi välttää sisäisen ja ulkoisen kilpailun vääristymiä.
Lopuksi kolme toimielintä panivat merkille komission aikomuksen tilata tutkimus, jossa tarkastellaan, kuinka turvatoimenpiteiden rahoitus jakautuu viranomaisten ja alan toimijoiden välillä. Komissio lupasi toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle tutkimuksen tulokset sekä tutkimuksen pohjalta tehdyt ehdotukset. Samanlainen kanta omaksuttiin, kun alusten ja satamien turvatoimien parantamista koskeva asetus hyväksyttiin vuonna 2004. Asetuksessa myönnettiin, että turvatoimien yhtenäinen soveltaminen käytäntöön herätti tärkeitä kysymyksiä, jotka liittyivät aina rahoitukseen. Tältä osin komission on myös täytynyt käynnistää tutkimus voidakseen toimittaa Euroopan parlamentille tietoja ja tarkastellakseen kaikkia mahdollisia ehdotuksia, joita kannattaisi esittää.
Komissio perusti vuonna 2004 tarkastusjärjestelmän, joka on auttanut merkittävästi parantamaan ilmailun turvaamista. Tähän mennessä komissio on toteuttanut 69 tarkastusta kaikissa jäsenvaltioissa. Näiden tarkastusten pohjalta komissio ehdotti vuoden 2005 lopulla neuvoston asetuksen (EY) N:o 2320/2002 muuttamista. Liikenne- ja matkailuvaliokunta työskentelee parhaillaan tämän parissa, ja te, jäsen Costa, olette ehdotuksen esittelijä. Tämän muutosehdotuksen lisäksi komissio esitti nykyisin voimassa olevan asetuksen täytäntöönpanoa koskevan ensimmäisen vuosikertomuksen sekä tarkastusten tärkeimmät tulokset.
Lisäksi haluaisin korostaa sitä, että vuoden 2002 puiteasetuksen nojalla perustettu sääntelykomitea on tehnyt kovasti töitä ja mahdollistanut sen, että kahdeksan täytäntöönpanoasetusta on hyväksytty. Komissio on myös käynnistänyt kaksi tärkeää tutkimusta, joissa on vahvistettu, miten tärkeä rahoitukseen liittyvä kysymys on.
Ilmailun osalta tutkimus saatiin päätökseen vuonna 2004. Tulokset julkaistiin komission verkkosivustolla. Meriturvallisuuden rahoittamista koskeva tutkimus saadaan piakkoin päätökseen, ja tulokset toimitetaan teille heti kun ne ovat saatavana.
Siviili-ilmailun turvaamista koskeva tutkimus osoittaa, että vuonna 2002 silloiselle 15 jäsenvaltion muodostamalle unionille aiheutuneet kustannukset olivat 2,5–3,6 miljardia euroa. Voimme pitää tätä summaa suurena ja samalla kuitenkin korostaa, että yhteisön sisäisessä liikenteessä lentokenttä- ja turvallisuusmaksujen sekä verojen osuus oli yhteensä 1–2 prosenttia lentolippujen keskimääräisestä hinnasta.
Tutkimus paljasti myös joitakin eroja rahoitusmenetelmissä. Valtion rooli vaihtelee suuresti. Tutkimuksesta kävi ilmi myös, että turvallisuusmaksujen ja -verojen avoimuudessa on puutteita. Tältä osin minun on kerrottava parlamentille, että olen päättänyt järjestää huomenna ja ylihuomenna kokouksen kaikkien lentoliikenteen toimijoiden välillä. Kokouksessa keskitytään pääasiassa lentokenttäveroihin mutta pohditaan varmasti myös näitä turvallisuusongelmia ja niihin liittyviä kustannuksia.
Tutkimuksen alustavat tulokset vahvistavat, että myös meriturvallisuuden osalta kustannukset ovat huomattavat, vaikka merenkulkualalla kustannukset ovatkin kokonaiskustannuksiin nähden melko vähäiset. Euroopan unionilla on yli 1 200 merisatamaa ja noin 3 700 satamalaitteistoa, joiden turvallisuuteen tehtävät investoinnit ovat tämän kertomuksen mukaan keskimäärin yli 400 000 euroa ja niihin liittyvät juoksevat kulut ovat yli 200 000 euroa vuodessa. Alusten turvallisuuteen tehtävät investoinnit ovat keskimäärin 100 000 euroa ja siihen liittyvät juoksevat kulut noin 25 000 euroa vuodessa.
Nämä ovat tähän monimutkaiseen ongelmaan liittyvät tosiasiat. Myönnän tämän olevan suuri ongelma, mutta minun on myös myönnettävä, etten nyt pysty sanomaan varmasti, että löydämme kaikille sopivan ratkaisun. Sen vuoksi meidän on pohdittava yhdessä näitä turvallisuusongelmia ja niiden rahoituskeinoja, ja olen iloinen, että voin kuulla teidän mielipiteitänne tästä aiheesta. Tämä on ongelma, johon on tulevaisuudessa selvästikin puututtava erittäin tarkasti.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämän halusin sanoa ja haluaisin kiittää teitä sekä puheenjohtajavaltio Itävaltaa siitä, että voimme käydä tätä keskustelua tieliikenneturvallisuudesta ja turvallisuusongelmista. 
Georg Jarzembowski,
   Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä esittämästänne kysymyksestä, ja meidän olisi keskusteltava puhemiehistössä, miten voimme luoda järkevän menettelyn ja kunnioittaa samalla toimielinten perustuslaillisia oikeuksia. On väärin, että neuvosto ja komissio puhuvat yhteensä 25 minuutin ajan keskustelussa, jolle on varattu puoli tuntia aikaa. Milloin ne aikovat todella keskustella meidän kanssamme? Mikäli nämä kaksi toimielintä haluavat keskustella keskenään, ne voivat varmasti tehdä sen neuvostossa.
Haluan kuitenkin palata asian ytimeen. Tieturvallisuus ei ole asian ydin. Arvoisa varakansleri, kiitos siitä, mitä sanoitte. Olen kanssanne samaa mieltä. Asian ydin on se yksinkertainen kysymys, miten maksamme ilmailualan turvatoimet. Tämä ongelma tuotiin esiin jäsen Costan mietinnössä, ja on korkea aika keskustella siitä. Haluan muistuttaa, että Euroopan parlamentti oli vuonna 2002 yhtä mieltä siitä, että jäsenvaltioiden olisi maksettava terrorismin torjuntaan liittyvät ilmailun turvatoimet. Terrorismin torjuminen on valtion tehtävä, ja sen vuoksi myös siitä aiheutuvien kustannusten maksaminen on valtion tehtävä. Koska emme vuonna 2002 päässeet perusasetusta koskevassa lainsäädäntömenettelyssä sopimukseen, tyydyimme toimielinten väliseen sopimukseen, jonka mukaan komissio esittää terrorismin torjuntaan liittyvien ilmailun turvatoimien julkista rahoitusta koskevan ehdotuksen.
Arvoisa varapuheenjohtaja, tiedätte, kuinka paljon kunnioitan teitä. En kuitenkaan odota teidän toimittavan meille tutkimuksia, vaan odotan, että esitätte meille selkeän kertomuksen, jossa on selkeitä lainsäädäntöehdotuksia. Neljän vuoden jälkeen teidän pitäisi kyllä pystyä – ainakin tämän voisitte ehkä ystävällisesti hyväksyä – sanomaan, milloin esitätte meille lopullisen ehdotuksen. Huhujen mukaan se tapahtuisi huhtikuussa. Nyt sanotaan, että vuoden lopussa. Nyt neljän vuoden jälkeen tätä ei voida enää hyväksyä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan teiltä myös selkeän vastauksen: mikäli olemme samaa mieltä siitä, että vuoden 2001 jälkeen toteutetut lisätoimenpiteet olivat terrorismin vastaisia toimenpiteitä, oletteko myös sitä mieltä, että valtion pitäisi rahoittaa nämä toimet? Kyllä vai ei? Meidän mielestämme sen pitäisi. 
Saïd El Khadraoui,
   . Arvoisa puhemies, yhdyn jäsen Jarzembowskin näkemykseen ja olen sitä mieltä, että liikenneturvallisuus ansaitsee aivan oman keskustelunsa, ja olemme halukkaita tekemään niin toisena ajankohtana.
Puhuisin mielelläni ainoastaan turvallisuuden rahoittamisesta. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen liikennealan turvallisuudesta on tullut tärkeä huolenaihe yhtä lailla eurooppalaisille kuin keille tahansa muille ja hyvästä syystä. Satama-alaa on tarkasteltu, unionin lainsäädännöllä on muutettu täydellisesti lentokenttien turvallisuutta, ja iloitsen siitä, että uusia toimenpiteitä ollaan suunnittelemassa.
Mikäli kuitenkin haluamme hyväksyä järkeviä turvatoimia, olisi meidän sekä laadittava yhteisiä turvallisuusohjeita, joita olisi tietenkin sovellettava kaikkialla samalla tavalla, että tehtävä selväksi, kuka tämän kaiken maksaa. Tähän tarvitsemme yhteisiä yhteisön sääntöjä sekä tasavertaiset lähtökohdat. Emme voi sallia sellaista tilannetta, että yhdessä jäsenvaltiossa matkustajat maksavat kaikki kustannukset ja toisessa jäsenvaltiossa valtio maksaa suurimman osa kustannuksista. Asiaa koskevaa asetusta tarvitaan etenkin siksi, että uusien turvatoimenpiteiden kustannukset kohoavat koko ajan suhteettomasti. Vuodesta 2001 lähtien Brysselin lentokenttä on kaksinkertaistanut turvallisuusmaksunsa, jotka se veloittaa matkustajilta. Nyt olemme alkaneet luonnostella uutta lainsäädäntöä.
Kuten jo todettiin, toimielinten välinen sopimus tästä aiheesta laadittiin kuitenkin jo vuonna 2002. Tämän lisäksi annettiin lupaus, että ratkaisu rahoitusongelmaan esitettäisiin pian. Komissio lupasi esittää tiedonannon ongelman ratkaisemista koskevasta strategiasta vuoden 2005 loppuun mennessä. Odotamme tätä tiedonantoa edelleen. Hiljattain huhuttiin, että se voitaisiin julkaista huhtikuun loppuun mennessä, mutta tämä ei pitänyt paikkaansa. Haluaisin kysyä komission jäseneltä, milloin voimme odottaa tiedonannon valmistuvan.
Näissä oloissa meidän on lainsäätäjinä todellakin vaikea tehdä työtämme kunnolla. Voimme ehkä keskustella asetuksen (EY) N:o 2320/2002 muuttamisesta, mutta yhden tärkeän osa-alueen osalta meillä ei ole aavistustakaan, mihin suuntaan olemme menossa. Arvoisa komission jäsen, myönnän sen olevan vaikeaa, mutta teidän olisi esitettävä joitakin ajatuksia mahdollisimman pian, jotta voimme käydä asiasta perusteellista keskustelua. 
Paolo Costa,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, äidinkielessäni sana "sicurezza" sisältää kahden englanninkielisen sanan "safety" ja "security" merkityksen. Tämänpäiväinen sekaannus ei mielestäni kuitenkaan voi johtua ainoastaan kielellisistä tekijöistä.
Nämä aiheet ovat liian tärkeitä, jotta niitä voitaisiin käsitellä yhdessä. On kuitenkin myönnettävä, että kun puhutaan tieliikenneturvallisuudesta ("safety"), on parlamentin ansiosta edistytty merkittävästi ajoaikaan ja ajokortteihin liittyvissä kysymyksissä.
Toteaisin vain yhden asian: parhaiten voisimme lisätä tieliikenneturvallisuutta vähentämällä teiden käyttäjien määrää. Jos siis tekisimme kovemmin ja ripeämmin töitä kolmannen rautatiepaketin loppuun saattamiseksi, sillä onnistuttaisiin ehkä lisäämään turvallisuutta tehokkaammin kuin millään muulla tänään esitetyllä ehdotuksella.
Sen sijaan turvatoimien ("security") ja niiden rahoittamisen osalta – se on minua suoraan koskeva ongelma, koska olen tätä toimenpidettä koskevan mietinnön esittelijä – kysyn kuitenkin itseltäni seuraavaa: "Voimmeko jatkaa asetuksen muuttamista niiden normien mukaisesti, joilla turvallisuus määritetään, kysymättä kansalaistemme esittämää kysymystä, eli kuka tämän maksaa?" Mielestäni tämä on keskeisin kysymys. Tähän on melko vaikeaa vastata "kyllä" osittain siksi, että mekin olemme viimein ymmärtäneet, että turvallisuus tarkoittaa kaikille samaa asiaa, ettei ole olemassa 25:ttä erilaista turvallisuuden määritelmää ja ettei jokainen jäsenvaltio voi luoda omaa turvallisuusjärjestelmäänsä.
Mikäli on kuitenkin olemassa yksi ainoa turvallisuuden määritelmä kaikissa maissa, meidän on vain määritettävä yleisiä ja mahdollisesti yhtenäisiä toimenpiteitä sekä luotava selkeä ja avoin menetelmä niiden maksamiseksi. Voidaan suunnitella myös lisätoimenpiteitä, jotka ovat muita tiukempia ja joita sovelletaan vain tietyissä maissa. Miten voimme kuitenkaan tässäkään tapauksessa taata, ettei näillä riippumattomilla toimenpiteillä ole kielteisiä vaikutuksia ja jälkiseurauksia muiden maiden turvallisuuteen?
Meidän odottaessamme todellisuus rientää eteenpäin. Tällä hetkellä meillä on itse asiassa perustason turvatoimia, joita rahoitetaan erillisillä maksuilla ja lippujen lisähinnoilla ja joiden rahoitukseen jäsenvaltiot osallistuvat enemmän tai vähemmän sen mukaan, kuinka korkean turvallisuustason ne haluavat. Tätä järjestelmää olisi säänneltävä eri tavalla. Mielestäni jäsenvaltioiden olisi maksettava ainakin lisätoimenpiteistä, ja on tärkeää, että toimijoiden tai paremminkin käyttäjien asemassa olevien jäsenvaltioiden välillä olisi selvyys yhteisrahoituksen perustasosta. Voidaksemme jatkaa työtämme meidän on noudatettava ainakin näitä periaatteita. 

Eva Lichtenberger,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämänpäiväisessä keskustelussa palataan hyvin vakavaan liikenne- ja matkailuvaliokunnan esittämään kysymykseen, joka koskee nykyisten ja tulevien turvatoimien rahoitusta. Haluan kommentoida tätä. Liikenneturvallisuutta olisi voitu käsitellä myös jäsen Titleyn mietinnön yhteydessä.
Asiasta keskustellaan siis nyt, ja puhumme etupäässä lisätoimenpiteiden rahoituksesta yksittäisissä jäsenvaltioissa, jotka vaativat lentoasemien turvallisuuden parantamista, sekä – ja tämä on vakava asia – koko järjestelmästä. Meille luvattiin tiedonanto, jonka pohjalta meidän olisi pitänyt käydä tämä keskustelu. Nyt parlamenttia kehotetaan tekemään ehdotuksia. Olemme varmasti kaikki samaa mieltä siitä, että tarvitsemme hyvän asiakirjan, jonka pohjalta voimme näitä ehdotuksia tehdä.
Emme puhu ainoastaan ilmailualasta. Madridin traagiset tapahtumat antoivat meille syyn pohtia sitä, että muutkin liikennereitit ja liikennemuodot ovat saman haasteen edessä. Jos kuitenkin haluamme oikeudenmukaista kilpailua eri liikennemuotojen välille, on meillä oltava myös oikeudenmukaiset säännöt turvatoimien rahoittamista varten. Tästä syystä kysyn: milloin voimme odottaa tutkimuksen tuloksia? Sisältyykö tämä näkökohta niihin ja voimmeko luottaa siihen, että voimme laatia tämän tutkimuksen perusteella hyviä toiminnan jatkamista koskevia suunnitelmia? 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, voimme antaa kaikille unionin kansalaisille vain hyvän vaikutelman, jos voimme mahdollisimman monen esimerkin avulla tehdä selväksi, että yhteisön tasolla toimiminen tuottaa kansalaisille varmasti lisäarvoa.
Turvallisuuden lisääminen liikennealalla, erityisesti maanteillä, hyödyttää satoja miljoonia unionin kansalaisia: se lisää turvallisuutta, vähentää onnettomuuksia sekä inhimillistä kärsimystä. Tämä käy ilmi moneen kertaan mainitusta väliarvioinnista. Siitä käy kuitenkin ilmi myös se, että meillä on vielä paljon työtä.
Jos tarkastelemme asiaa tästä näkökulmasta, on tärkeää toteuttaa uusia toimenpiteitä. Erityisen tärkeää on kuitenkin myös se, että kaikki hankkeet ja toimenpiteet organisoidaan kunnolla. Ehdotettu toimenpideyhdistelmä kuulostaa järkevältä, mutta se myös maksaa. Tässä tilanteessa meidän on pyrittävä varmistamaan, että unionin rahoja käytetään järkevästi, asianmukaisesti ja säästäväisesti. On tietenkin myös tärkeää, että nämä vähäiset Euroopan unionin resurssit päätyvät lopulta kansalaisille eivätkä vain hupene jonnekin.
En tarkoita nyt kavallusta, petosta enkä muuta vastaavaa, vaan itse asiassa ajattelen, että erityisesti ilmailualalla suurin osa Euroopan unionin lentoasemista ja lentoasematoiminnan harjoittajista ansaitsee paljon rahaa. Sovimme neljä vuotta sitten toimielinten välisessä sopimuksessa julkisesta yhteisrahoituksesta, ja jos nyt annamme varat käyttöön – mikä kestää jonkin aikaa – olen lähes varma, etteivät kansalaiset hyödy näistä varoista vaan että meille määrätään uusi maksu, jonka vastineeksi ehkä korvataan muita maksuja. Jos siis valitsemme tämän tien ja käytämme julkisia varoja, meidän olisi varmistettava, että kansalaiset ja lentomatkustajat todella hyötyvät siitä konkreettisesti. 
Jörg Leichtfried (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa varakansleri, arvoisa komission varapuheenjohtaja, olen nyt melkoisen hämilläni. Jäsen Lichtenberger totesi jo, että tämänpäiväisen keskustelun aiheena – mikä oli myös liikenne- ja matkailuvaliokunnan tarkoituksena – pitäisi olla liikenteen turvallisuus ja kaikki siihen liittyvä. Nyt kun kuuntelen varakansleria, hän ei viittaa liikenneturvallisuuteen sanallakaan. Tämä ei mielestäni ole hyväksyttävä tapa kohdella parlamenttia. Teidän olisi pitänyt puheessanne käsitellä tätä aihetta edes jonkin verran. Sitä ainakin parlamentti odotti. En ymmärrä, miksette tehnyt niin, sillä en usko, että 11. syyskuuta jäi teiltä huomaamatta. Aino syy lienee se, ettei tämä aihe kiinnosta neuvostoa. Se olisi kuitenkin väärä tapa suhtautua asiaan.
Sisällön osalta olen tietenkin kollegojeni kanssa samaa mieltä siitä, että terrorismin torjunta on selkeästi valtion vastuulla ja että vastuualueet on rajattava tässä tarkasti. On selvennettävä, että joissakin maissa veronmaksajat, joissakin lentoyhtiöt ja joissakin lentoasemat ja matkustajat maksavat terrorismin torjunnasta aiheutuvat kustannukset. Tästä syystä haluan komission ryhtyvän toimiin suhteellisen pian, jotta voimme käsitellä asiaa käytännössä ja varmistaa lainsäätäjinä, että tilanne on selvä ja ettei alalla ole kilpailun vääristymiä. 
Hubert Gorbach,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yritän esittää asiani mahdollisimman lyhyesti. Puheenjohtajavaltio Itävalta aikoo käsitellä turvatoimien rahoitusta koskevaa ongelmaa seuraavassa neuvoston työryhmässä, joka kokoontuu huomenna 6. huhtikuuta, ja keskustella erityisesti siitä, miten asiassa edetään etenkin nyt, kun komissio on ilmoittanut, ettei se esitä asiaa koskevan tutkimuksen tuloksia ennen vuoden 2006 loppua. Joka tapauksessa neuvoston puheenjohtajavaltion, komission ja parlamentin tiivis yhteistyö on tässä asiassa tärkeää, varasinkin kun haluamme päästä parlamentin kanssa pikaisesti sopimukseen. Keskustelen mielelläni yksityiskohtaisesti kaikista rahoitukseen liittyvistä kysymyksistä puheenjohtajavaltion näkökulmasta, mutta tänään siihen ei ole aikaa. Olen pyrkinyt raportoimaan tieliikenneturvallisuudesta, johon neuvosto on keskittynyt kuluneiden viikkojen ja kuukausien aikana, ja tekemään sen olemalla läheisessä yhteydessä komissioon, joka on puolestaan keskittynyt enemmän esimerkiksi ilmailualan turvatoimien rahoittamiseen.
Myös Euroopan parlamentilla on eriäviä mielipiteitä tästä rahoituskysymyksestä, mistä voidaan päätellä, että kysymys on erittäin vaikea. Tämä käy ilmi jäsen Costan mietinnöstä ja myös siitä, mitä te sanoitte, jäsen Jarzembowski. Tiedän tietenkin yhtä hyvin kuin tekin, että tarvitaan selkeitä sääntöjä jo oikeudenmukaisten kilpailuolojen ja avoimuuden vuoksi. Mielestäni tässä on todella kysymys myös terrorismin torjunnasta, jonka on oltava valtioiden tehtävä, sillä jos se annetaan lentoyhtiöiden tehtäväksi, vastuu kaatuu jälleen matkustajien harteille, eikä se minun mielestäni ole oikein. Matkustajilla on oikeus saada riittävää suojelua kaikenlaisia uhkia vastaan. Tästä syystä olen selkeästi sitä mieltä, että tämä on valtioiden tehtävä, ja meidän on hyväksyttävä se. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Gorbach, hyvät parlamentin jäsenet, toisin kuin eräs teistä totesi, olen erittäin tietoinen sekä tieliikenteen että turvallisuusongelmien merkityksestä. Teemme työtä näiden kysymysten parissa, ja olen kuunnellut erittäin tarkasti, mitä tässä keskustelussa on sanottu.
Haluan todeta, että tiedonannossaan 11. syyskuuta tehtyjen terrori-iskujen seurauksista ilmailualalle komissio on jo painottanut, että viranomaisten olisi otettava tehtäväkseen vahvistaa kyseisten iskujen jälkeen käyttöön ottamiaan turvatoimia. Nämä iskut kohdistuivat koko yhteiskuntaan eivätkä vain liikennealaan. Yhdyn jäsen Costan näkemykseen tästä erottelusta, joka on todennäköisesti yksi tärkeimmistä periaatteista, joiden pohjalta Euroopan toimielimet muodostavat tulevaisuudessa asiaa koskevia kantoja.
Arvoisa puhemies, kuten totesin, ilmailualan turvaamista koskevia tutkimuksia on tehty ja meriliikennettä koskevien tutkimusten tulokset toimitetaan pian parlamentille. Nämä tutkimukset paljastavat – mainitsin aiemmin muutamia lukuja – että turvatoimien kustannukset voivat olla korkeita, vaikka ne liikennemuodon kokonaiskustannuksiin nähden saattavatkin näyttää pieniltä. Ne ovat joka tapauksessa absoluuttisia kustannuksia, ja totesin täällä aivan äsken, että otamme ehdottomasti tämän asian esiin huomenna ja ylihuomenna, kun tapaamme eurooppalaisten kuljetusyritysten ja lentoasemien edustajien kanssa.
On totta, että eri jäsenvaltiot soveltavat erilaisia rahoituskeinoja, että avoimuudessa on tiettyjä puutteita ja että meidän on yritettävä arvioida ja oikaista kaikki kilpailun vääristymät.
Jäsen Jarzembowski, jäsen El Khadhraoui ja jäsen Lichtenberger, huomaan teidän olevan kärsimättömiä. Samalla kun komissio odottaa meriliikennealaa koskevan tutkimuksen tuloksia, se laatii kertomusta, jonka on määrä valmistua kesällä ja jossa vastataan toimielinten väliseen lausumaan, joka koskee yhteisistä siviili-ilmailun turvaamista koskevista säännöistä annettua asetusta sekä alusten ja satamien turvatoimien parantamisesta annettua asetusta. Vakuutan teille, että saamme kertomuksen valmiiksi kesän alussa.
Toivon, että pystyn hyödyntämään tämänpäiväistä keskustelua, vaikka se onkin ollut liian lyhyt, jotta siinä olisi voitu käsitellä kaikkia kysymykseen liittyviä näkökohtia. Haluan kiittää parlamenttia sen sitoutumisesta tähän tärkeään asiaan sekä puheenjohtajavaltiota siitä, että pystyimme ottamaan esiin tämän hankalan mutta hyvin tärkeän kysymyksen. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0017/2006).
Kristittyjen vainoaminen Kiinassa huolestuttaa minua syvästi. Vaikka Kiinan perustuslaki turvaa sekä omantunnon että uskonnon vapauden, kommunistihallinto vainoaa, vangitsee ja kiduttaa Kiinan kristittyjä.
Monien ihmisoikeusjärjestöjen selvitykset ja tiedot osoittavat, että kristinuskon vainoaminen on ollut laajamittaista vuodesta 2001 erityisesti Zhejiangin, Jiangsun ja Hebein provinsseissa. Kristittyjen lukumäärä Kiinassa arvioidaan 70 miljoonaksi, mikä osoittaa selvästi ongelman vakavuuden ja laajuuden. Ei voida hyväksyä Kiinan hallinnon käyttäytymistä eikä välinpitämättömyyttä ihmisiin kohdistuvaa vääryyttä ja kärsimystä uskon takia 21. vuosisadalla. 
Mitä toimia neuvosto aikoo toteuttaa puolustaakseen perustavia omantunnon ja uskonnon vapauksia Kiinassa? Otetaanko vainoaminen esille ministeritasolla EU:n ja Kiinan edustajien välillä? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, vastaan jäsen Sonikin kysymykseen toteamalla ensiksi, että neuvosto yhtyy parlamentin jäsenen huolenaiheeseen. Tästä syystä neuvosto myös vuosia sitten määritti useita avainalueita, joilla Euroopan unioni pyrkii edistämään vuoropuhelua.
Avainalueisiin kuuluu erityisesti oikeus harjoittaa vapaasti – niin julkisesti kuin yksityisesti – uskontoaan ja vakaumustaan sekä kulttuuristen oikeuksien ja uskonnonvapauden kunnioittaminen Tiibetissä ja Xinjiangissa. Uskonnonvapaus on tästä syystä asetettu selkeästi ensisijaiseen asemaan EU:n ja Kiinan välisissä kokouksissa, eikä ainoastaan vuoropuheluun liittyvissä kokouksissa vaan myös korkeammilla tasoilla.
Sen kokemuksen perusteella, jota olen saanut aiemmin asianajajan – joka vastasi myös ihmisoikeusasioista – työssä sekä nykyisessä virassani, voin vahvistaa, että näitä aiheita otetaan itse asiassa esiin hyvin monella tasolla.
Tämän neuvoston päätelmän mukaisesti Euroopan unioni on ottanut säännöllisesti esiin kristittyjen vainoamisen, kodeissa kokoontuvien uskonnollisten ryhmien toiminnan rajoittamisen ja raamattujen jakamisen estämisen vankiloissa. Lisäksi EU on ottanut monissa tilaisuuksissa esiin buddhalaisten, muslimien ja Falun Gong -liikkeen jäsenten vainoamisen. Olemme myös tehneet selväksi, että mielestämme nämä toimet eivät ole Kiinan kansainvälisten velvoitteiden mukaisia.
Melko äskettäin uskonnonvapaudesta keskusteltiin yksityiskohtaisesti syyskuussa 2004 ja lokakuussa 2005 käydyissä vuoropuheluissa. Myös EU:n troikka on vieraillut Tiibetissä ja Xinjangissa tämän vuoropuhelun yhteydessä. EU on jo vaatinut Kiinaa noudattamaan YK:n erityisraportoijan ja YK:n komiteoiden antamia uskonnonvapautta koskevia suosituksia. EU on myös jatkuvasti tuonut esiin yksittäisiä tapauksia ja kehottanut Kiinan viranomaisia tutkimaan raportoituja kidutuksia ja antamaan tietoa annettavista tuomioista. Tähän asti näiden keskustelujen tulos on ollut se, että vaikka EU onkin suhtautunut myönteisesti mahdollisuuteen käydä yksityiskohtaisia keskusteluja esimerkiksi asiasta vastaavien ministerien ja viranomaisten kanssa, se on huomannut, että monet sen huolenaiheista uskonnonvapauden rajoittamisesta Kiinassa on vahvistettu.
Vuonna 2005 Kiina lähetti virallisen kutsun uskonnonvapautta käsittelevälle YK:n erityisraportoijalle, ja EU odottaa innokkaasti vierailupäivän vahvistamista. On todettava, että jo tämä kutsu on huomattava edistysaskel. Euroopan unioni jatkaa kaikilla tasoilla Kiinassa painostusta aidon uskonnonvapauden puolesta ja erityisesti osana kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen sopimuksen ratifiointi- ja täytäntöönpanoprosessia. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ),
   Paljon kiitoksia hyödyllisestä vastauksestanne. Jäsen Sonik halusi myös varmistaa, onko neuvosto tyytyväinen Kiinan antamaan vastaukseen. Tämähän ei ole kuitenkaan mikään uusi ongelma. On tärkeää, että asia on troikan ja korkean tason kokousten asialistalla, mutta jäsen Sonik tietenkin toivoi, että Kiinaa voitaisiin painostaa voimakkaammin määräysten täytäntöön panemiseksi. 
Hans Winkler,
   . Voin todeta parlamentin jäsenelle selvästi, ettemme ole tyytyväisiä, ennen kuin kaikki kansainväliset velvoitteet on täytetty. Sen vuoksi meidän on tehtävä jatkuvasti kyselyjä ja tuotava yksittäisiä tapauksia esiin. Tilanne ei ole vieläkään tyydyttävä. Tämän vuoksi otamme kysymyksen esille jatkossakin kaikilla tasoilla.
Mikäli vaaditte meitä lisäämään painostusta, minun on kysyttävä teiltä, jäsen Kaczmarek, millä tavoin EU:n olisi painostettava Kiinaa. Olisiko se poliittista painostusta, eli kysymysten esiin ottamista ja jatkuvaa muistuttamista niistä? Kyllä! Muita tilaisuuksia, joissa Euroopan unioni ei kohtaa Kiinaa suoraan – ja joita pidän tärkeinä – ovat kansainväliset elimet, Yhdistyneet Kansakunnat ja sen ihmisoikeuskomitea. Asia on varmasti myös Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeusneuvoston asialistalla. Totesin jo, että YK:n erityisraportoijalla on tässä erityinen tehtävä. Nämä ovat kaikki niitä tasoja ja kanavia, joiden kautta kysymys voidaan tuoda esiin. Voimme olla tyytyväisiä vasta sitten, kun täydellinen uskonnonvapaus on saavutettu. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Kuuntelin hyvin tarkasti puheenjohtaja Winklerin vastausta, mutta hänen esiin ottamissaan seikoissa on yksi, jota haluaisin korostaa, nimittäin se, ettei vaino kohdistu ainoastaan katolilaisiin vaan myös muiden uskontojen edustajiin.
Kysyisin, onko neuvosto kuullut Falun Gong -liikettä koskevasta raportista, jonka mukaan Liaoningin maakuntaan kuuluvalla Sujiatunin alueella on kuolemanleiri, jolla Falun Gongin vangittuja jäseniä murhataan, ja aikooko neuvosto tutkia nämä raportoidut vakavat ihmisoikeusloukkaukset Kiinassa. 
Hans Winkler,
   . En ole koskaan sanonut, että ponnistelemme vain katolilaisten tai vain kristittyjen puolesta, koska se ei pitäisi paikkaansa. Uskonnonvapaus on ihmisoikeus, joka koskee kaikkia demokraattisesti harjoitettavia uskontoja. Falun Gong on erityistapaus, koska tiedämme, kuten mainitsitte, että sen jäseniä kohdellaan halventavasti ja kidutetaan. Seuraamme tietenkin tilannetta erittäin huolestuneina ja otamme asian toistuvasti esiin.
Mainitsitte niin sanotut uudelleenkoulutusleirit. Mekin olemme ottaneet ne esiin keskusteluissa, emmekä pelkästään uskonnonvapauden osalta vaan yleisesti. Kiina on tiennyt jo monien vuosien ajan, että uudelleenkoulutusleirit ovat olleet piikki Euroopan unionin lihassa, koska ne eivät todellakaan täytä normaaleja kansainvälisiä ihmisoikeusnormeja. Voitte siis olla varma, jäsen Casaca, että pyrimme tekemään lopun myös Falun Gong -uskonnon ja sitä tunnustavien sortamisesta. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Kiitos, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Vastalauseet tuntuvat kaikuvan jatkuvasti kuuroille korville, joten eikö ole mitään tiukempia keinoja, joita EU voisi käyttää erityisesti kaupan alalla? Kiinan ja muidenkin maiden kanssa tekemissämme kauppasopimuksissa on aina ihmisoikeuslausekkeita, mutta olemme niin arkoja panemaan niitä täytäntöön, että ne voitaisiin yhtä hyvin poistaa sopimuksista.
Kysytte, mitä muuta voimme tehdä. Eikö ole tullut aika ryhtyä järeämpiin toimiin ja harkita kauppapakotteita, mikäli ne ovat tarpeen ja mikäli ne ovat ainoa keino, jolla Kiina saadaan kunnioittamaan ihmisoikeuksia? Mitä hyötyä on ihmisoikeuslausekkeesta, jollemme voi toimia sen mukaisesti? 
Hans Winkler,
   . Jäsen Allister, en ole kanssanne samaa mieltä siitä, että vetoomuksemme kaikuvat kuuroille korville. Edistystä on tapahtunut ja tapahtuu edelleen, ja me uskomme, että käyttämillämme keinoilla tilannetta voidaan parantaa.
En mielelläni puhu pakotteista, sillä meidän on puhuttava niistä keinoista, jotka antavat toiveita parhaista tuloksista. Mielestäni vuoropuhelu on tarvitsevamme keino, sillä epäilen vahvasti, että saavuttaisimme haluamamme tulokset, jos alkaisimme puhua kauppapakotteista. Mielestäni olemme oikealla tiellä. Saamme edistystä aikaan. Meidän on jatkettava tällä tiellä, jotta edistymme lopulta vieläkin enemmän.
Uskokaa minua, me todella otamme näitä kysymyksiä esiin. Puheenjohtajavaltio Itävalta ja kaikki jäsenvaltiot ottavat niitä esiin kahdenvälisissä suhteissaan, samoin koko Euroopan unioni ja neuvosto, ja lisäksi teemme sen Yhdistyneissä Kansakunnissa. On täysin selvää, että tämä on loppujen lopuksi paras etenemistapa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kreikkaa ravisuttaa matkapuhelinkeskustelujen kuuntelua koskeva skandaali. Kreikan parlamentin tutkimusvaliokunnan tutkimusten mukaan Vodaphonelle järjestelmän kehittänyt Ericsson oli asentanut järjestelmään kuuntelulaitteen, jota ei ollut kuitenkaan kytketty. Näin tehdään myös kilpailevissa yrityksissä kaikkialla Euroopassa oleville asiakkaille. Tietojen sieppaamisen käytetty laite kytki asennetun kuuntelulaitteen päälle. Kyseinen laite voidaan asentaa mihin tahansa muuhun Euroopassa toimivan yrityksen laitteistoihin, joka käyttää samanlaista järjestelmää.
Tämä asia on tärkeä jäsenvaltioiden turvallisuudelle ja kansalaisten oikeuksille. Onko tietoja siitä, mihin eri jäsenvaltioissa toimiviin yrityksiin on asennettu ja kytketty laillinen kuuntelulaite? Aikooko neuvosto tutkia, onko muissakin jäsenvaltioissa ryhdytty samankaltaiseen laittomaan salakuunteluun? Aikooko se kieltää järjestelmän toimittavia yrityksiä asentamasta matkapuhelinyrityksiin kuuntelulaitteita, elleivät kansalliset viranomaiset anna siihen ennalta lupaa ja ellei asiakkaille ilmoiteta asiasta? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, vastaan jäsen Papadimoulisin kysymykseen toteamalla aivan ensiksi, ettei neuvosto ole koskaan keskustellut hänen mainitsemistaan tapahtumista. On myös todettava, että on komission tehtävä varmistaa, että perussopimuksia ja Euroopan unionin elinten näiden sopimusten nojalla antamia säännöksiä noudatetaan. Mikäli komissio katsoo, että jäsenvaltio ei ole täyttänyt yhteisön lainsäädännön mukaisia velvoitteitaan, se voi tietysti antaa asian Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja niin se myös tekee.
Arvoisa puhemies, seuraavaksi voisin sanoa muutaman sanan oikeudellisesta tilanteesta. Oletan, että jäsen Papadimoulis on perehtynyt oikeudelliseen tilanteeseen, enkä sen vuoksi mielelläni mainitse jokaista direktiiviä vaan ainoastaan muutaman, esimerkiksi tietosuojadirektiivin, direktiivin 95/46 sekä muutaman muun, esimerkiksi sen, jossa yleisesti saatavilla olevien sähköisen viestinnän palvelujen tarjoajia vaaditaan ryhtymään asianmukaisiin teknisiin ja organisatorisiin toimenpiteisiin voidakseen taata palvelujensa turvallisuuden. On olemassa myös suuri joukko muita yhteisön säädöksiä. Ellei näitä säädöksiä noudateta, komissiolla ei ole vain oikeus vaan myös velvollisuus ryhtyä asianmukaisin toimiin, ja niin se myös tekee. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   – Arvoisa puhemies, teidän ja komission välinen pompottelu sekä vihjauksenne, että komission olisi tehtävä enemmän, on mielenkiintoinen.
Maatani ravistellut puhelinkuuntelua koskeva skandaali koskee kuitenkin pääministerin, muiden ministerien ja asevoimien ylempien upseereiden puhelinten kuuntelua.
Olen hämmästynyt, ettei skandaalin ilmiselvästi Euroopan laajuinen ulottuvuus huolestuta teitä neuvostossa. Arvoisa ministeri, miten voitte olla niin varma, ettei teidän puhelujanne kuunnella? 
Hans Winkler,
   Arvoisa puhemies, uskon oikeusvaltion periaatteeseen. Säännökset ovat selkeitä. Jäsenvaltioiden ja yhteisön viranomaiset valvovat näiden säännösten noudattamista.
Kukaan meistä ei tietenkään ole suojassa lain rikkomiselta. Tärkeää on kuitenkin se, että asiasta vastaavat yhteisön viranomaiset ryhtyvät asianmukaisiin toimiin, kun yhteisön lainsäädäntöä rikotaan. Neuvostolla ei ole tässä asiassa toimivaltaa. Mikäli komissio katsoo, etteivät säännökset ole riittäviä, vain ja ainoastaan sillä itsellään on oikeus ehdottaa niiden muuttamista.
Näin Euroopan unioni toimii, ja meidän olisi viisasta noudattaa näitä menettelyjä, joista määrätään perussopimuksissa. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Haluaisin esittää hieman filosofisemman kysymyksen. Mikäli lakia laajennettaisiin niin, että se mahdollistaisi sekä ministerien että presidenttien salakuuntelun, kuten Liettuassa tehtiin, ja mikäli tämä varmistaisi tehokkaamman taistelun rikoksia, korruptiota ja vallan väärinkäyttöä vastaan, olisitteko edelleen sitä mieltä, että tällainen menettely olisi vaarallinen ja että meidän olisi ajateltava enemmän kansalaisten oikeuksia? 
Hans Winkler,
   . En tiedä, oliko tämä filosofinen kysymys. En ole filosofi vaan lakimies. Vastaisin kysymykseenne näin: kansalaisoikeuksien rikkomisen pitäisi aina olla huolenaiheenamme, eikä vain teoriassa vaan varsin konkreettisesti, olipa kyse sitten laittomasta puhelujen kuuntelusta tai jostakin muusta. Antamiemme sekä kansallisten että yhteisön sääntöjen tehtävänä on estää tämä. Mikäli säännöillä ei tähän pystytä, on meidän tehtävä siitä asianmukaiset johtopäätökset. Tämä on mielestäni looginen vastaus sekä teidän kysymykseenne että kreikkalaisen kolleganne esittämään kysymykseen.
Sikäli kuin tiedän ja komission viime vuonna laatiman uusimman aihetta käsittelevän kertomuksen mukaan Kreikka ei muuten ole vielä ilmoittanut toimenpiteistä, joita se aikoo toteuttaa kyseisen direktiivin täytäntöön panemiseksi, ja tästä syystä komissio on antanut asian Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, mikä vain todistaa, että järjestelmä toimii. Myös Itävaltaa syytetään toistuvasti perussopimusten rikkomisesta. Meille annetaan tilaisuus esittää asiaa koskevia huomautuksia. Näin järjestelmä toimii, ja näin sen mielestäni myös pitää toimia. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puheenjohtaja Winkler, uskon teidän tavoin oikeusvaltion periaatteeseen. Olen kuitenkin varma, että voitte yhä muistaa kiusallisen Justus Lipsius -rakennuksessa tapahtuneen salakuunteluskandaalin, jossa useiden valtuuskuntien ja erityisesti tämänhetkisen neuvoston puheenjohtajavaltion tiettyjä toimistoja salakuunneltiin. Kun selvisi, ketkä olivat salakuuntelun takana, koko juttu kuivui kokoon.
Onko asiasta tehty lopullista raporttia, ja mihin toimiin on ryhdytty rakennuksen salakuuntelun estämiseksi? 
Hans Winkler,
   Jäsen Seeber, rehellisesti sanoen en tiedä. En osaa vastata kysymykseenne siitä, miten tapauksessa lopulta kävi, mutta mielestäni väärin tekeminen on kuitenkin aina väärin. Sen perusteella, että jotain laitonta pääsi tapahtumaan, ei saisi kyseenalaistaa koko oikeusjärjestelmää. En pysty antamaan teille varmaa vastausta tapauksesta. Tämä myös tapahtui ennen Itävallan puheenjohtajakautta, eikä puheenjohtajavaltio siksi katsonut, että sen täytyisi ryhtyä mihinkään erityisiin toimiin asian osalta. Sitä paitsi oletan, että asianmukaisia toimia toteutettiin ja toteutetaan edelleen vastaavien tapahtumien estämiseksi tulevaisuudessa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Jokin aika sitten itävaltalaiselle Profil-nimiselle aikakauslehdelle antamassaan haastattelussa Turkin pääministeri Erdogan vahvisti jälleen, että hänen hallituksensa kieltäytyy ratifioimasta tulliliiton lisäpöytäkirjaa, ja kytki tämän kysymyksen jälleen kerran yhteen kyproksenturkkilaisen yhteisön kanssa käytävää kauppaa koskevan asetuksen kanssa. Samanaikaisesti päivälehti Hürriyet paljasti uuden kansallista turvallisuutta koskevan opin, jonka Turkin ministerineuvosto on ottanut käyttöön sen saatua maan kansallisen turvallisuusneuvoston hyväksynnän. Tämän arvossapidetyn päivälehden mukaan Turkin poliittinen johto hyväksyy nyt "sodan perusteeksi" sen, että Kreikka käyttäisi kansainvälisen oikeuden sille tunnustamaa oikeuttaan laajentaa aluevetensä Egeanmerellä 12 merimailiin, ja suhtautuu edelleen kielteisesti siihen, että Halkin teologisen koulun toiminta käynnistettäisiin uudelleen.
Kun otetaan huomioon, että edellä mainitut näkemykset ovat ilmiselvästi vastoin EU:n toimielinten tekemiä päätöksiä ja ehdokasvaltio Turkin velvoitteita ja että armeija puuttuu jatkuvasti poliittiseen elämään, aikooko neuvosto tehdä tarvittavan yksimielisen päätöksen ja antaa komissiolle valtuutuksen aloittaa Itävallan puheenjohtajakauden aikana liittymisneuvottelut avaamalla ensimmäiset neuvotteluluvut? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, vastaan jäsen Beglitisin kysymykseen toteamalla aivan aluksi, että neuvosto on tietenkin hyvin tietoinen hänen esiin tuomistaan seikoista. Myös se, että pöytäkirja, jolla Ankaran sopimus mukautetaan kymmenen uuden jäsenvaltion liittymiseen EU:hun, ratifioidaan ja pannaan täytäntöön, on ensisijaisena tavoitteenamme ja erityisesti lyhyen aikavälin tavoitteenamme tammikuussa 2006 hyväksytyssä tarkistetussa liittymiskumppanuudessa.
Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot myös totesivat 21. syyskuuta 2005 antamassaan julkilausumassa, että unioni aikoo seurata, sovelletaanko lisäpöytäkirjaa kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin ilman rajoituksia ja syrjintää, ja arvioida asiaa vuonna 2006. Kuten tiedätte, pöytäkirjan soveltaminen on edellytyksenä asiaa koskevien neuvottelulukujen avaamiselle. Ellei pöytäkirjaa panna täysimääräisesti täytäntöön, se vaikeuttaa ehdottomasti koko neuvottelujen etenemistä. Neuvosto aikoo seurata tämän vuoden aikana, miten näissä kysymyksissä edistytään.
Mitä tulee ratkaisemattomiin rajakiistoihin, viittaan Eurooppa-neuvoston Helsingissä vuonna 1999 ja Brysselissä joulukuussa 2004 hyväksymiin asiaa koskeviin päätelmiin. On tietenkin täysin selvää, että mikäli Turkki aikoo liittyä unioniin, sen on hyväksyttävä perussopimuksiin kirjatut Euroopan unionin arvot ja tavoitteet. Turkin on osoitettava sitoutuvansa kiistatta hyviin naapuruussuhteisiin ja ratkaistava selvittämättömät rajariitansa YK:n peruskirjan mukaista riitojen rauhanomaisen ratkaisemisen periaatetta noudattaen.
Nämä kysymykset ovat neuvottelujen aiheina. Ne ovat liittymiskumppanuuden lyhyen aikavälin tavoitteita ja ne otetaan säännöllisesti esiin Turkin kanssa poliittiseen vuoropuheluun liittyvissä kokouksissa.
Unioni vaatii toistuvasti ja voimakkaasti Turkkia aloittamaan uudelleen Halkin teologisen koulun toiminnan. Yleinen uskonnonvapaus, josta olemmekin tänään jo puhuneet, on yksi niistä aloista, joilla edistystä on tapahduttava kiireellisesti ja joilla on nyt toteutettava konkreettisia toimia. Sellaisen lain säätäminen, joka käsittelee kaikkia muiden kuin islamilaisten uskonnollisten vähemmistöjen ja yhteisöjen kohtaamia vaikeuksia eurooppalaisten normien mukaisesti, on yksi liittymiskumppanuuden lyhyen aikavälin tavoitteista.
Tapasin Turkin perustuslakituomioistuimen puheenjohtajan vain kaksi päivää sitten ja otin tämän kysymyksen esiin myös hänen kanssaan. Hän vakuutti minulle, että perustuslakituomioistuin on ryhtynyt toimenpiteisiin, jotka koskevat uskonnollisten vähemmistöjen oikeushenkilöyttä ja niiden mahdollisuutta hankkia omaisuutta, ja että nämä toimenpiteet ovat joko jo saaneet tai ne saavat myöhemmin lainvoiman. Tämä on ehdottomasti sellainen aihe, jonka otamme säännöllisesti esille.
Tämän perusteella neuvosto voi vakuuttaa teille, että jatkamme näiden kysymysten käsittelyä Turkissa meneillään olevassa uudistusprosessissa ja otamme näin täysimääräisesti huomioon Eurooppa-neuvoston joulukuussa 2004 tekemät päätelmät, Turkkia koskevan neuvottelukehyksen sekä tarkistetun liittymiskumppanuuden. Tietenkin neuvotteluprosessiin vaikuttaa se, missä määrin uudistuksissa edistytään ja missä määrin Turkki täyttää sopimusvelvoitteensa.
Tämänhetkisen tilanteen huomioiden en kuitenkaan voi ennustaa, mitä päätelmiä neuvosto tekee näihin kysymyksiin liittyvissä myöhemmissä keskusteluissa. 
Panagiotis Beglitis (PSE ),
   – Arvoisa ministeri, kiitän vastauksestanne. Meidän on kuitenkin oltava nyt rehellisiä, sillä pelkään, että Euroopan unioni lähettää edelleen Turkille ristiriitaisia viestejä.
Toisaalta sanomme, että pöytäkirjan soveltaminen on Turkin osalta lyhyen aikavälin tavoite seuraavien 1–2 vuoden aikana. Toisaalta sanomme, että pöytäkirjan soveltaminen on ennakkoedellytys tulliliittoa koskevan neuvotteluluvun avaamiselle.
Arvoisa ministeri, kysyn teiltä seuraavaa: jos Turkki on valmis tai halukas avaamaan tulliliittoa koskevan neuvotteluluvun viiden vuoden kuluessa, mitä Euroopan unioni aikoo tehdä? Tarjoaako se Turkille oikotietä?
Toiseksi ette vastannut kysymykseeni armeijan roolista Turkin poliittisessa elämässä. Tämä on poliittinen kriteeri, ja nykyisin voimme nähdä, miten armeija on Turkin poliittisessa järjestelmässä johtavassa asemassa. 
Hans Winkler,
   . En ole samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin neuvosto lähettää ristiriitaisia signaaleja. Noudatamme selkeää menettelyä, jossa tapahtuu edistystä. Kaikki asiat tutkitaan aikanaan, ja monet vaatimukset on täytettävä sopimusten mukaisesti.
Neuvosto käy myös jatkuvasti keskusteluja, ja sen on tehtävä päätelmiä. Aina emme ole asioista yksimielisiä. Signaaleja lähetetään kuitenkin vain silloin, kun asioista vallitsee yhteisymmärrys. Mielestäni neuvosto todellakin etenee neuvotteluissa johdonmukaisesti ja pyrkii siihen, että velvoitteet täytetään, ja se aikoo tehdä näin myös jatkossa. Olen tehnyt erittäin selväksi, että nämä velvoitteet on täytettävä. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä, miten puheenjohtajavaltio aikoo käsitellä Turkin esiin tuomia epäkohtia ja sen ponnistuksia saattaa tulliliittoa koskevat neuvottelut päätökseen Kyproksen ongelman huomioon ottaen. Oletteko vastannut Turkille selkeästi?
Kuinka kauan Halkin koulun on vielä odotettava kärsivällisesti? 
Hans Winkler,
   . Kysymys ei ole siitä, tyydymmekö johonkin vastukseen vai emme. Kysymys on siitä, täytetäänkö velvoitteet. Nämä velvoitteet on täytettävä. Kuten jo totesin vastauksessani alkuperäiseen kysymykseen, edistyminen neuvotteluissa riippuu hyvin pitkälti siitä, missä määrin nämä velvoitteet täytetään, eikä siitä, millaisia lausumia annetaan. Velvoitteen täyttäminen tai sen täyttämättä jättäminen ei ole sidoksissa annettuun vastaukseen.
Mitä Halkin teologiseen kouluun tulee, toistamme jatkuvasti sen tilannetta koskevan vaatimuksen. Luonnollisesti tämäkin kysymys vaikuttaa perusoikeuksia ja -vapauksia koskevien neuvottelujen etenemiseen. Näitä aiheita käsitellään omassa neuvotteluluvussaan. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Maaliskuun 20. päivänä Libanonin sotilastuomioistuin aloitti sotilassyyttäjää kuulemalla oikeudenkäynnin Muhammad Mugrabya vastaan. Oikeudenkäynnin syynä ovat kyseisen asianajajan ja ihmisoikeusaktivistin Euroopan parlamentille antamat lausunnot 4. marraskuuta 2003.
Edellisen komissaarin Chris Pattenin ja Euroopan parlamentin jäsenten mukaan Muhammad Mugrabyn antamat tiedot olivat tärkeitä, asianmukaisia eivätkä millään tavalla loukkaavia.
Samana päivänä neuvosto otti vastaan Libanonin pääministerin keskustellakseen EU:n ja kyseisen maan yhteistyösopimukseen liittyvistä asioista.
Voiko neuvosto vahvistaa todenneensa kyseisessä tilaisuudessa, että edellä mainittu oikeudenkäynti on ihmisoikeuksien kunnioittamista koskevan sopimuksen määräysten vastainen? Voiko neuvosto ilmoittaa, mitä takeita se voi antaa, että kyseisen asianajajan ja ihmisoikeusaktivistin vainoaminen Libanonissa loppuu? 
Hans Winkler,
   Arvoisa puhemies, vastaan tähän kysymykseen ensiksi, että Muhamad Mugrabyn tapausta ei käsitelty Libanonin ulkoministerien ja pääministeri Fuad Sinioran välisessä kokouksessa, joka oli osa 20. maaliskuuta pidettyä neuvoston kokousta. Osallistuin itse tuohon kokoukseen.
Ministeri Sinioran Brysseliin tekemällä hyvin lyhyellä vierailulla meillä oli tilaisuus painottaa Euroopan unionin Libanonin itsenäisyydelle, itsemääräämisoikeudelle ja demokratialle antamaa tukea tässä maan historian tärkeässä käännekohdassa. Koska kyseisessä kokouksessa olivat läsnä kaikki ulkoministerit, se ei ollut oikea tilaisuus käsitellä Mugrabyn tapausta.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei neuvosto seuraa tiiviisti Mugrabyn tapausta. Se on ottanut asian esiin Libanonin hallituksen kanssa jo monessa tilaisuudessa. Yksi näistä tilaisuuksista oli se, kun käännyimme Libanonin viranomaisten puoleen 22. joulukuuta ja totesimme Euroopan unionin olevan huolissaan Mugrabya vastaan nostetuista syytteistä.
Haluan myös tehdä erittäin selväksi neuvoston olevan ehdottomasti sitä mieltä, että henkilön asettamista syytteeseen sen vuoksi, että hän on toteuttanut oikeuttaan ilmaista vapaasti mielipiteensä ja varsinkin Euroopan unionin toimielimessä, eli Euroopan parlamentissa, ei voida hyväksyä. Seuraamme tätä tapausta siis tarkasti. 
Paulo Casaca (PSE ),
   . – Olen aidosti tyrmistynyt, ettei asiaa käsitelty pääministerin kanssa pidetyssä kokouksessa, ja kysyisin neuvostolta, pitääkö se Beirutin sotilastuomioistuimen oikeudenkäyntiä Euroopan unionin vastaisena? Mugrabya syytetään siitä, että hän vastasi Euroopan unionin hänelle esittämään kysymykseen. Tämä horjuttaa toimielinten toimivuutta ja meidän kykyämme esittää kysymyksiä ihmisille, jotka ovat valmiita työskentelemään kanssamme. Tämän vuoksi haluan kysyä neuvostolta, eikö se pidä tätä riittävän vakavana asiana soveltaakseen Libanonin kanssa tehtyjen sopimusten ihmisoikeuslausekkeita. 
Hans Winkler,
   . Olen täysin samaa mieltä siitä, että tämä on äärimmäisen vakava tapaus. Vaikka tapausta käsiteltiinkin kohtalaisen lyhyen lounaan aikana, se ei tarkoita, ettemme suhtaudu tapaukseen vakavasti. Kuten tiedätte, Euroopan unioni on aloittamassa Libanonin hallituksen kanssa neuvottelut Euroopan naapuruuspolitiikkaan liittyvästä toimintasuunnitelmasta, jossa tietenkin asetamme ihmisoikeudet ja demokratian ensisijaisiksi tavoitteiksi, kuten yleensä teemme vastaavissa toimintasuunnitelmissa.
Toimintasuunnitelmassa todetaan myös, että riippumattoman ja puolueettoman oikeuslaitoksen perustaminen on välttämätöntä. Se on hyödyllinen väline, jolla voidaan tukea hallitusta tärkeissä ja tarpeellisissa uudistuksissa tällä alalla.
Mainitsitte 1. huhtikuuta voimaan tulleen assosiaatiosopimuksen. Tämä tarkoittaa, että meillä on nyt käytettävissämme uusi väline Libanonin hallituksen kanssa käytävän ihmisoikeusvuoropuhelun kehittämiseksi ja tehostamiseksi. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Haluan todella onnitella hyvää ystävääni Casacaa tästä kysymyksestä, mutta lisäisin, että kuluneen vuoden aikana monia arvostettuja toimittajia ja monia arvostettuja intellektuelleja, jotka taistelivat Libanonissa vasemmiston puolesta, on murhattu.
Kysymys ei ole vain siitä, että alamme nyt tehdä Euroopan unionina yhteistyötä Libanonin kanssa. Kysymys ei ole vain YK:n turvallisuusneuvoston päätelmien soveltamisesta Syyriaan.
Mielestäni neuvoston ja puheenjohtajavaltion olisi painostettava Libanonia ja sen uutta hallitusta kunnioittamaan ihmisoikeuksia, ja mielestäni puheenjohtajavaltion olisi myös otettava tähän asiaan kantaa. 
Hans Winkler,
   . Voin vastata hyvin lyhyesti tähän kysymykseen. Olen täysin samaa mieltä jäsen Beglitisin kanssa. Kysymys ei ole ainoastaan – kysymys on myös – siitä, täytetäänkö Syyriaa koskevien aloitteisiin ja toimenpiteisiin liittyvät velvoitteet sellaisina kuin Yhdistyneet Kansakunnat on ne esittänyt. Euroopan unionin osalta kysymys on erityisesti ihmisoikeuksia koskevien velvoitteiden täyttämisestä. Asiaa käsitellään, me suhtaudumme siihen vakavasti. Nyt meillä on tarvittavat keinot puuttua näihin kysymyksiin täydellä vakavuudella ja kiireellisyydellä, ja sen me myös teemme. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Yli 400 intellektuellia, joiden joukossa myös 7 Nobel-palkinnon saajaa, on pyytänyt Yhdysvaltojen hallitukselle osoittamassaan kirjeessä massiivisten ja järjestelmällisten ihmisoikeusloukkausten tutkimista, joita tehdään terrorismin vastaisen sodan nimissä, ja erityisesti Guantanamon tukikohdan sekä muiden keskusten, joissa pidetään mielivaltaisesti vangittuja henkilöitä, sulkemista sekä kidnappausten ja kidutuksen käytön lopettamista, johon EU:n jäsenvaltiot sekä muut CIA:n salaisten vankiloiden toiminnan ja salaisten lentojen toteuttamisen sallineet tahot ovat myötäsyyllisiä.
Tuomitseeko neuvosto Yhdysvaltojen yritykset estää tämän ihmisarvon törkeää loukkaamista koskevan kysymyksen ottaminen käsittelyyn YK:n ihmisoikeusneuvostossa? Yhtyykö se siihen pyyntöön, että Guantanamon tukikohta suljettaisiin? 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, voisin todeta aluksi – koska tämä on minulle henkilökohtaisesti erittäin tärkeä asia – että neuvosto puolustaa johdonmukaisesti kaikkien kansainvälisten ihmisoikeuksia ja kansainvälistä oikeutta koskevien vaatimusten varakusetonta suojelua terrorismin torjunnassa – ja erityisesti siinä. Neuvosto on ilmaissut tämän myös säädöksissä ja ohjelmissa, esimerkiksi 13. kesäkuuta 2002 tehdyssä puitepäätöksessä terrorismin torjunnasta sekä 1. joulukuuta 2005 hyväksytyssä EU:n terrorismin vastaisessa strategiassa.
Ulkoministerit keskustelivat Guantánamon vankileiriä koskevasta kysymyksestä 22. ja 23. maaliskuuta pidetyn Brysselin Eurooppa-neuvoston yhteydessä järjestetyillä illallisilla. He panivat muun muassa merkille, että Guantánamo on edelleen vakava huolenaihe. Ministerit totesivat, että tietyt Yhdysvaltain läheisten liittolaisten valtion päämiehet ovat vaatineet Guantánamon sulkemista, ja että nämä vaatimukset olivat oikeutettuja ja että ne esitettiin oikeaan aikaan. Muutamat EU:n jäsenvaltioiden ministerit totesivat myös, että he olivat jo ilmaisseet huolestumisensa Yhdysvaltain ulkoministerin kanssa järjestetyssä tapaamisessa Brysselissä. Totean myös, että neuvoston puheenjohtaja, ulkoministeri Plassnik, totesi julkisuudessa 22. maaliskuuta, että EU:n jäsenvaltiot ja Yhdysvaltain liittolaiset olivat jo monessa yhteydessä vaatineet Guantánamon tukikohdan sulkemista. Hän totesi, että nämä vaatimukset olivat asianmukaisia ja tärkeitä, mutta ne eivät riittäneet.
Noudattaen periaatetta, jonka mukaan kukaan ei voi olla lain yläpuolella, EU on käynyt jo jonkin aikaa määrätietoista oikeudellista vuoropuhelua Yhdysvaltain kanssa. Sen tavoitteena on varmistaa, että terrorismin torjunnassa noudatetaan humanitaarista kansainvälistä oikeutta ja kunnioitetaan ihmisoikeuksia. Oletamme – siteeraan jälleen – että Guantánamo kuuluu pian menneisyyteen. Näin todettiin samalla kun tunnustettiin, että terrorismia on torjuttava uskottavalla ja ihmisoikeuksia kunnioittavalla tavalla ja että meidän on vaadittava tätä erityisesti Euroopan unionina, joka tarjoaa mahdollisia ratkaisuja ongelmaan. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toisinaan puhutte selkeästi, kuten tänä aamuna todetessanne, että ryhdytte ihmisoikeuksia loukanneen Valko-Venäjän vastaisiin toimenpiteisiin. Toisinaan taas puhutte arvoituksin.
Meillä on teille kaksi suoraa kysymystä:
Ensimmäinen kysymys: pyrkiikö Amerikan Yhdysvallat estämään Guantánamon tukikohdan sulkemista koskevan kysymyksen käsittelyn YK:n ihmisoikeusneuvostossa? Pitäisikö asiaa teidän mielestänne käsitellä siellä vai ei?
Toiseen kysymykseen haluaisin teidän vastaavan selkeästi, koska vastasitte minulle epäsuorasti. Oletteko nyt sitä mieltä, että Guantánamon tukikohta pitäisi sulkea, ja jos olette, niin mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä suostutellakseen Amerikan Yhdysvallat sulkemaan Guantánamon tukikohdan? 
Hans Winkler,
   . Haluan tehdä ehdottoman selväksi, että me emme neuvostossa todellakaan toimi kaksinaismoralistisesti. Ihmisoikeusloukkaukset otetaan esiin aina kun niitä tapahtuu. Yhdysvaltain kanssa on käsitelty etenkin kysymystä, noudatetaanko Guantánamossa asiaan kuuluvia kansainvälisen oikeuden ja humanitaarisen oikeuden sääntöjä. Siteerasin myös neuvoston puheenjohtajan sanoja hänen toivoessaan, että Guantánamo kuuluisi pian menneisyyteen.
Euroopan unionin neuvostona olemme myös tukeneet kidutusta käsittelevän YK:n erityisneuvottelijan Novakin toimia mielivaltaisten pidätysten ja epäinhimillisen kohtelun estämiseksi. Me todellakin otamme tämän kysymyksen esiin Yhdysvaltain edustajien kanssa, myös ja etenkin maan presidentin ja ulkoministerin kanssa. On täysin väärin ajatella, että pyrimme sivuuttamaan asian. 
Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Viime viikolla Yhdysvaltain korkein oikeus aloitti oikeuskäsittelyn sotilastuomioistuimia vastaan tutkiakseen asiaa. Tuomioistuimet tietenkin rikkovat oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevia kansainvälisiä vaatimuksia, ne eivät ole erillisiä toimeenpanovallasta, eikä niissä anneta puolustukselle mahdollisuutta esittää todisteita. Tuomioistuimet selvästikin hyväksyvät kidutuksen aikana annettuja lausuntoja, eikä itsenäisiä valituksia voida tehdä.
Voiko neuvoston puheenjohtaja todeta ehdottomasti vastustavansa näitä sotilastuomioistuimia? Pyytäisin teitä jälleen vastaamaan tarkasti, aiotteko painostaa Yhdysvaltain hallitusta sulkemaan Guantánamo Bayn tukikohdan. Tähän tarvitsemme vastauksen. 
Hans Winkler,
   . Ensinnäkin emme voi emmekä saa esittää kansallista oikeusjärjestelmää koskevia kommentteja, mikäli kansallisella tasolla asiaa voidaan käsitellä lainmukaisin keinoin. Mainitsitte korkeimman oikeuden. Korkein oikeus ja muut tuomioistuimet Yhdysvalloissa ovat toistuvasti käsitelleet monien vankileirin yhteydessä tapahtuneiden asioiden laillisuutta. Mielestäni Yhdysvaltain oikeuslaitoksella on melko hyvät valmiudet käsitellä tätä kysymystä.
Totean ehdottomasti, että toivomme Guantánamon leirin kuuluvan pian menneisyyteen. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Onko yksikään jäsenvaltio neuvostossa todennut vastustavansa Guantánamon vankileirin tilanteen jyrkempää tuomitsemista? Mitkä jäsenvaltiot vastustavat konkreettisempiin toimiin ryhtymistä tässä asiassa? 
Hans Winkler,
   . Eurooppa-neuvoston yhteydessä järjestetyillä ulkoministerien illallisilla käydyissä keskusteluissa kukaan ei vastustanut mitään. Oli selvää, että tämä oli kaikkien yhteinen kanta. Ei siis ole kysymys siitä, että jotakin vastustettaisiin, vaan se mitä sanoin, on selkeästi kaikkien jäsenvaltioiden kanta. 
Puhemies.
   Kysymys nro 6 ja kysymys nro 7 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset:
Ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen (10. tammikuuta 2006) lentomatkustajille maksettavissa korvauksista, mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä sen varmistamiseksi, että kuluttajat todella saavat kyseisen lain tarkoittaman suojan ja sen mukaiset oikeudet?
Voiko neuvosto ilmoittaa, aikooko se esittää uusia toimenpiteitä eurooppalaisilla lentoyhtiöillä lentävien matkustajien oikeuksien parantamiseksi? 
Hubert Gorbach,
   . Arvoisa puhemies, näiden kysymysten ja erityisesti jäsen Evansin kysymyksen osalta neuvosto vahvistaa, että se on pannut merkille Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 10. tammikuuta 2006 antaman tuomion tapauksessa International Air Transport Association ja European Low Fares Airline Association vastaan Department for Transport. Neuvosto suhtautuu myönteisesti siihen, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen mukaan esitettyjen kysymysten tarkastelussa ei ole tullut ilmi mitään seikkaa, joka vaikuttaisi matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11. päivänä helmikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5, 6 ja 7 artiklan pätevyyteen.
Totean myös, että Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 261/2004 matkustajille myönnetään tiettyjä oikeuksia heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai viivästymisen johdosta. Asetuksen 16 artiklassa ("Asetuksen rikkominen") kukin jäsenvaltio velvoitetaan nimeämään asetuksen täytäntöönpanosta jäsenvaltion alueella vastaava elin. Tämä elin toteuttaa tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että matkustajien oikeuksia kunnioitetaan.
Artiklassa säädetään myös, että matkustaja voi valittaa mille tahansa nimetylle elimelle asetuksen oletetusta rikkomisesta. Lopuksi 16 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden säätämien tämän asetuksen rikkomiseen sovellettavien seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
Näin ollen on ensisijaisesti jäsenvaltioiden ja täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten elinten tehtävä varmistaa, että kun matkustajat tekevät valituksen, he todella voivat nauttia asetuksessa heille myönnetyistä oikeuksista.
Myös EY:n perustamissopimuksen 211 artiklan mukaan komission tehtävänä on varmistaa, että asetuksen säännöksiä todella sovelletaan. Neuvosto valvoo tarkasti asetuksen soveltamista. Se aikoo tarkastella erityisen huolellisesti asetuksen toimivuutta ja tuloksia koskevaa kertomusta, joka komission on 17 artiklan mukaisesti annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle 1. tammikuuta 2007 mennessä.
Erityisesti jäsen Ryanin esittämän kysymyksen osalta neuvosto toteaa, että se antoi yhteispäätösmenettelyssä vuonna 2004 Euroopan parlamentin kanssa edellä mainitun asetuksen matkustajille annettavasta avusta.
Toteaisin myös, että neuvosto aikoo piakkoin hyväksyä yhteispäätösmenettelyssä parlamentin kanssa vammaisia ja liikuntarajoitteisia matkustajia koskevan asetuksen.
Lopuksi on vielä syytä todeta, että Euroopan komissiolla on aloiteoikeus ehdottaa säädöksiä lentomatkustajien oikeuksien vahvistamiseksi ja ettei uusia ehdotuksia ole tehty. Neuvosto ei näin ollen aio hyväksyä uusia alaa koskevia säädöksiä lähitulevaisuudessa. 
Robert Evans (PSE ),
   . Vaikka kunnioitankin suuresti neuvoston puheenjohtajaa, on todettava, että hänen vastauksensa ei ollut läheskään riittävä. Hän nimittäin vain toisti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen, jonka tunnen kyllä hyvin.
Päätös on ollut olemassa, mutta silti lentoyhtiöt välttelevät maksamista. Minulla on kansio täynnä tapausselvityksiä lentoyhtiöistä, jotka eivät maksa korvauksia, joihin ihmiset ovat kuitenkin selkeästi oikeutettuja. Sanoitte neuvoston valvovan tätä tarkasti, mutta siitä ei ole apua. Kuten kysyin kysymyksessäni: mitä neuvosto tekee tai mitä toimenpiteitä se harkitsee varmistaakseen, että kyseinen päätös pannaan toimeen ja että kuluttajia autetaan saamaan niitä oikeuksia, joihin heillä selvästi on oikeus, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätös osoittaa? 
Hubert Gorbach,
   . – Toistaisin vielä, että tämä asia kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Neuvosto voi vain huomauttaa neuvoston kokouksissa, että näitä säännöksiä, jotka todellakin ovat selkeitä, on valvottava asianmukaisesti ja että jäsenvaltioiden on vaadittava, että niitä noudatetaan. Valitettavasti emme voi tehdä enempää, mutta tästä me pidämme kiinni, sillä oikeudellinen tilanne on selvä. Yksinkertainen tosiasia on se, että kussakin tapauksessa vastuu on asianomaisilla jäsenvaltioilla, ja niiden täytyy myös täyttää tämä vastuu. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, hyvät kollegat, koska matkustamme usein lentämällä, tunnemme kaikki lentoasemilla vallitsevan tilanteen, jossa valitukset joskus menevät vain suoraan roskakoriin ja jossa kuluttajat eivät usein tiedä, miten pitää puoliaan. Olisiko mahdollista perustaa välimiespalvelu tai oikeusasiamiehen virka, jotta nämä valitukset tulisi käsiteltyä kunnolla? 
Hubert Gorbach,
   – Mikäli tällaisia tapauksia alkaa ilmetä yhä useammin, tämä voisi varmasti olla yksi mahdollinen tapa ratkaista ongelma matkustajien tai kuluttajien hyväksi. Huomauttaisin kuitenkin jäsen Rübigille, että tämäkin kuuluu asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaan. Voin luvata hänelle vain, että kehotan neuvostoa käsittelemään asiaa ja kerron sille tästä vaihtoehdosta siltä varalta, että valitusten määrä kasva niin suureksi, että se edellyttää toimia. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jäsen Rübigin tavoin haluan kiinnittää huomiota asiaan, joka tapahtuu meille kaikille lähes päivittäin. Suurella eurooppalaisella lentoasemalla Frankfurtissa jaetaan pyydettäessä esitettä, jossa selitetään neuvoston ja Euroopan parlamentin asetuksen sisältöä. Kun lukee huolella tämän tekstin, joka on kirjoitettu 10–15 A4-kokoiselle sivulle niin, että teksti kattaa sivusta noin kolme neljäsosaa, käy ilmi, ettei matkustajilla ole mitään oikeuksia.
Onko neuvosto valmis ja halukas kertomaan parlamentin kanssa komissiolle, että komissio tosiaankin itse vastaa siitä, että kyseistä asetusta noudatetaan? 
Hubert Gorbach,
   . – Minulle matkustajien oikeuksien kunnioittaminen on erittäin tärkeä asia, samoin kuin yhteistyö parlamentin kanssa. Vastaan siis jäsen Rackin kysymykseen selkeästi "kyllä". 
Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Olen tyytyväinen, että edellinen puhuja sai tietoja tilanteesta. Kun Air France peruutti minun lentoni sunnuntaina Gatwickin lentoasemalla, emme saaneet mitään ohjeita emmekä oikeuksia. Ymmärrän, että asia kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, mutta voisitteko ystävällisesti yrittää kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan, että lainsäädäntöä noudatetaan. Tällä hetkellä sitä ei noudateta. Ellei matkustajille edes anneta tietoja korvauksista, mitä he voivat tehdä? 
Hubert Gorbach,
   . – Voin vain toistaa jäsen Lynnelle lisäkysymykseen jo antamani vastauksen, eli on sanomattakin selvää, että olen valmis ja halukas kertomaan ystävällisesti – teitä siteeratakseni – jäsenvaltioille, että nämä asiat ovat tärkeitä ja että niihin täytyy suhtautua vakavasti. Keskustelen asiasta neuvostossa. 
Puhemies.
   Kysymys nro 8, nro 9 ja nro 10 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset:
Joulukuussa 2005 Eurooppa-neuvoston kokouksessa tehdyssä vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevassa poliittisessa sopimuksessa alennettiin komission alun perin Euroopan laajuisten liikenneverkkojen rahoitukseen esittämät 20 miljardia euroa 7 miljardiksi euroksi.
Kun otetaan huomioon Euroopan laajuisten verkkojen merkitys Lissabonin strategian ja sisämarkkinoiden toiminnan kannalta, katsooko neuvosto, että 7 miljardin euron määrärahoilla on mahdollista toteuttaa ne kolmekymmentä tärkeintä hanketta, jotka on ollut tarkoitus toteuttaa lähitulevaisuudessa? Onko se sitä mieltä, että tämä merkittävä määrärahaleikkaus, jonka suuruus on kaksi kolmannesta alun perin suunnitelluista määrärahoista, vaikuttaa lykkäävästi laajemminkin liikennealalla, kun otetaan huomioon, että jo nyt joidenkin hankkeiden kohdalla on ongelmia niiden toteutuksessa, ja millä tavoin se aikoo toimia tässä asiassa kuluvan puolivuotiskauden aikana? Aikooko se kallistua siihen ratkaisuun, että joitakin ensisijaisista ohjelmista tarkistetaan tai niiden toteutusta lykätään?
Mikä on puheenjohtajavaltion arvio Pariisista Strasbourgin kautta Budapestiin kulkevan suurnopeusjunayhteyden kehittämismahdollisuuksista ja toteuttamisaikataulusta, ottaen huomioon linjan Münchenistä Brennerin tunnelin kautta Roomaan kulkeva tärkein haara sekä erityisesti Saksan ja Itävallan osuudet molemmista reiteistä?
Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen ei ole mahdollista ilman tehokkaita eurooppalaisia liikenneverkkoja. Eurooppa-neuvoston kokouksessa Essenissä vuonna 1994 ja sittemmin komission päätöksissä 1692/96/EY(1) ja 884/2004/EY(2) sekä Karel Van Miertin vetämän korkean tason ryhmän laatimassa raportissa on määritelty yhteisön TEN-T-suuntaviivat ja yksilöity 30 ensisijaista hanketta. 
Haluaisin ilmaista syvän huolestumiseni sen seikan johdosta, että komission ehdotuksesta, jossa nimitetään koordinaattorit kaikkiaan 30:stä Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan hankkeen joukosta valituille 6 hankkeelle, on jätetty pois rautatielinja 23:a (Gdansk–Varsova–Brno/Bratislava–Venetsia) koskeva hanke, joka on Keski-Euroopan yhteiskunnallis-taloudellisen kehityksen kannalta strategisen tärkeä.
Käännyn siis neuvoston puoleen kysyen: Aikooko puheenjohtajavaltio Itävalta pitää Baltian maat Keski-Eurooppaan yhdistävää hanketta ensisijaisen tärkeänä? Missä vaiheessa tämän hankkeen toteuttaminen on? Millä tavoin se tullaan rahoittamaan? 
Hubert Gorbach,
   . – Arvoisa puhemies, haluaisin vastata Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskeviin kysymyksiin seuraavasti.
Pyydetyn rahoituksen osalta komissio on joulukuun Eurooppa-neuvostossa tehdyn sopimuksen mukaisesti aloittanut yhteisön uusia rahoitusnäkymiä koskevan arvioinnin uudessa kehyksessä. Kun arviointi on saatettu loppuun, neuvosto jatkaa keskustelujaan viipymättä, jotta voidaan päästä mahdollisimman pian sopimukseen ehdotuksen lopullisesta hyväksymisestä vuoden loppuun mennessä.
Yleisesti liikennealan osalta on korostettava, että Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskeva yhteisön rahoitustuki on tarkoitettu sellaisten hankkeiden yhteisrahoitukseen, joita toteutetaan jäsenvaltioissa yleensä yhteistyössä kansallisten, julkisten ja yksityisten viranomaisten kanssa. Yhteisön rahoitustuella voidaan ikään kuin lisätä julkisten ja yksityisten viranomaisten myöntämää rahoitusta jäsenvaltioissa ja edistää erilaisten kansallisten toimenpiteiden koordinointia varsinkin rajanylittävillä osuuksilla. Vastuu hankkeiden täytäntöönpanosta on kuitenkin asianomaisilla jäsenvaltioilla – sekä tietenkin hankkeen osapuolilla.
Mikäli yhteistä etua koskevan hankkeen täytäntöönpano viivästyy huomattavasti, komissio voi yhteisön suuntaviivoista Euroopanlaajuisen liikenneverkon kehittämiseksi tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1692/96/EY nojalla kuulla asianomaisia jäsenvaltioita ja hyväksyä sopivia toimenpiteitä toimivaltajakoa asianmukaisesti noudattaen. Komissio voi käyttää aloiteoikeuttaan ja esittää päätöksessä esitettyjen ensisijaisten tavoitteiden uudelleentarkastelua koskevia lainsäädäntöehdotuksia suuntaviivojen täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen yhteydessä, joka sen on esitettävä joka toinen vuosi.
Vuosien 2007–2013 rahoituskehykseen sisältyvän Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan budjettikohdan rahoittamisen osalta haluaisin todeta yleisesti, että olen jo puhunut sen puolesta – kun vierailin puheenjohtajavaltion edustajana parlamentin liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 25. tammikuuta – että kyseisen kauden rahoituskehyksessä TEN-hankkeiden rahoittamiseen osoitettuja varoja lisättäisiin mahdollisuuksien mukaan entisestään. Olen myös kertonut päättäjille ja neuvottelijoille, miten kiireellinen ja tärkeä asia tämän on, sekä todennut, ettei liikkuvuutta ja kestävyyttä – joille Euroopan laajuisten verkkojen laajentaminen on tärkeä ennakkoedellytys – voida jättää huomiotta, kun laaditaan kasvua ja työpaikkojen luomista koskevia strategioita. Saatoin todeta tyytyväisenä, että eilisessä kolmikantaneuvottelussa päästiin kompromissiin. Voidaan toivoa, että kaikki mahdollisuudet hyödyntämällä voimme nyt ainakin pienentää TEN-hankkeille osoitettujen varojen leikkaamista vuosina 2007–2013. Liikenne-, televiestintä- ja energianeuvoston puheenjohtajana olen toistanut lakkaamatta, miten tärkeää on toteuttaa ensisijaiset TEN-hankkeet ja, kuten olen jo todennut, olen myös tiedottanut tästä neuvotteluista vastaaville osapuolille ja painostanut niissä asioissa, joissa se on ollut mahdollista ja joissa siitä on ollut hyötyä.
Olen iloinen, että asiassa on päästy sopimukseen ainakin toistaiseksi, ja toivon, että pystymme nyt tämän ansiosta käymään käsiksi ainakin kaikista tärkeimpiin hankkeisiin. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ),
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos paljon niistä tiedoista, joita olette antanut meille sekä tänään että Euroopan parlamentin liikenne- ja matkailuvaliokunnassa.
Kysymykseni on selvä: kun otetaan huomioon, että Euroopan laajuisten liikenneverkkojen laajentamista sekä sisämarkkinoiden loppuun saattamista tarvitaan liikkuvuuden ja kaikkien muiden mainitsemienne syiden vuoksi, voidaanko nämä tavoitteet saavuttaa 7 miljardilla eurolla?
Mikäli tavoitteet ovat niin tärkeitä ja rahoituksen alijäämä on kuitenkin näin suuri, mitä neuvosto aikoo ehdottaa alijäämän korjaamiseksi sen lisäksi, että julkista ja yksityistä sektoria pyydetään yleisesti tekemään yhteistyötä?
Mikä on energia-alalle ja mikä liikennealalle varattu osuus noin 500 miljoonan euron lisäsummasta? 
Hubert Gorbach,
   . – Liikennealalle on varattu yhteensä 7,3 miljardia euroa. Toteatte aivan oikein, että mikäli ensisijaiset TEN-hankkeet halutaan toteuttaa, meidän on myös pantava täytäntöön innovatiivisia rahoitusmalleja eikä vain suunniteltava niitä. Tarkoitan nyt yksityisten rahoittajien ja sijoittajien osallistumista. Muuta keinoa ei ole. Lisäksi on selvää, että meidän on asetettava ensisijaisia tavoitteita, ja muutaman vuoden kuluttua voimme todeta, että niillä hankkeilla, joissa rakennustyöt voidaan aloittaa nopeimmin, on myös parhaat mahdollisuudet toteutua. Tästä syystä neuvostojen asiasta vastaavien henkilöiden ehdottomasti tärkeimpänä tehtävänä on varmistaa, että niille ensisijaisille Euroopan laajuisille verkoille, joiden katsotaan olevan tärkeitä työllisyyden ja talouskehityksen kannalta, on annettu välttämätön ja asiaankuuluva hyväksyntä, ja että näin ollen niiden rakennustyöt voidaan aloittaa. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   . – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysymykseni liittyi erityisesti Pariisista Strasbourgin ja Münchenin kautta Wieniin kulkevan suurnopeusjunayhteyden sekä sen Brennerin tunnelin kautta Roomaan kulkevan haaran toteuttamisaikataulua. Kysyisin siis neuvoston puheenjohtajalta koko hankkeen ja etenkin Münchenistä Wieniin ja Roomaan kulkevien yhteyksien toteuttamisaikataulusta. 
Hubert Gorbach,
   . – Vastaan jäsen Posseltin kysymykseen, että neuvoston puheenjohtajavaltion mielestä näiden kahden rautatiereitin – reitin nro 17 (Pariisi–Strasbourg–Stuttgart–Wien–Bratislava) sekä reitin nro 1 (Berliini–München–Verona–Palermo) – jatkaminen on välttämätöntä, jotta erityisesti raskaiden tavara-ajoneuvojen aiheuttamaa maanteiden ruuhkautumista voidaan vähentää.
Nämä ovat laajamittaisia hankkeita, joilla pyritään tasapainottamaan eri liikennemuotojen käyttöä ja edistämään kestävän liikennejärjestelmän luomista EU:ssa. Lisäksi näillä rajanylittävillä hankkeilla parannetaan taloudellista integroitumista sisämarkkinoilla.
Koska jäsen Posselt kysyi erityisesti aikatauluista, voin todeta, että näiden kahden rautatiereitin rakennustöiden odotetaan valmistuvan vuonna 2015. Lopullinen päätös näistä laajamittaisista rajanylittävistä hankkeista ja niiden ripeästä toteutuksesta riippuu tietenkin osittain vuosien 2007–2013 rahoituskehyksestä ja osittain – kuten jo totesin – siitä, että hankkeille on saatava yksityisiä rahoittajia.
Kunhan välttämättömästä budjetista päästään sopimukseen, näiden kunnianhimoisten hankkeiden loppuun saattamiseksi tarvitaan pitkän aikavälin täytäntöönpanosuunnitelma. Lopuksi haluan korostaa, että itse uskon vahvasti siihen, että varsinkin rautatiereitin nro 1 (Berliini–Mïnchen–Verona–Palermo) pohjoinen–etelä-kauttakulkureitin osalta ensimmäinen lapiollinen maata käännetään tämän vuoden lopulla ja työt voidaan aloittaa. Käänsin itse ensimmäisen lapiollisen maata hankkeen ydinosuuden eli Brennerin rautatietunnelin töiden alkaessa, ja kolmen ja puolen vuoden aikana olen yhdessä ministerikollegani Lunardin kanssa tehnyt parhaani, jotta hanke on saatu siihen vaiheeseen, jossa se on nyt. Mielestäni näillä kahdella rautatiereitillä on tarkoituksenmukaista ja välttämätöntä tehdä yhteistyötä. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ),
   . En saanut vastausta kysymykseeni, joka koski erityisesti Gdańskin ja Wienin välistä rautatiereittiä. Tämä on erityisen tärkeä rataosuus, koska uusien Keski-Euroopan jäsenvaltioiden ja vanhojen jäsenvaltioiden välisten yhteyksien kannalta tämä on selvästi keskeinen osa liikenneverkkoa. Kaksi muuta reittiä on suunnitteluasteella. Tarkoitan Pariisin ja Wienin välistä reittiä sekä ensisijaista  -reittiä, joka kulkee Antverpenistä Varsovan kautta Helsinkiin. Kysymykseni aiheena olevaa rataosuutta koskevia säännöksiä ei kuitenkaan ole annettu, ja siksi esitin kysymyksen varakanslerille. 
Hubert Gorbach,
   . – Käsittelen mielelläni myös Jałowieckin esittämää suullista kysymystä H-0237/06. Kuten jäsen Jałowiecki varmasti tietää, parlamentti ja neuvosto ovat hyväksyneet päätöksen yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi. Siinä otaksutaan, että rautatiereitin nro 23 – mainittu Gdánsk–Varsova–Brno/Bratislava–Wien-rautatiereitti – saadaan valmiiksi vuosina 2010–2015. Neuvoston puheenjohtaja katsoo, että tämä rautatiereitti on äärimmäisen tärkeä, sillä se edistää liikeyritysten perustamista reitin varrelle ja edesauttaa siirtymistä vaihtoehtoisiin liikennemuotoihin pitkän matkan kuljetuksissa. Lisäksi tällä reitillä pyritään ottamaan huomioon alueellista liikennettä käyttävien matkustajien vaatimukset.
Vuoden 2005 heinäkuussa kuusi eurooppalaista koordinaattoria nimettiin vauhdittamaan viiden ensisijaisen rautatiereitin toteutusta sekä Euroopan rautatieliikenteen hallintajärjestelmän käyttöönottoa. Rautatiereitti nro 23 ei kuulu näihin ensisijaisiin hankkeisiin, mutta tässä vaiheessa puheenjohtajavaltio ei voi vielä ennustaa, mitkä liikennereitit päätetään luokitella tulevaisuudessa ensisijaisiksi hankkeiksi ja aiotaanko eurooppalaisia koordinaattoreita nimetä lisää – pahoittelen tätä.
Rautatiereittiä nro 23 koskevat liikennehankkeet ovat osa Tšekin tasavallan, Puolan ja Slovakian kansallisia uudistusohjelmia. Alustavat taloudelliset tutkimukset on jo tehty, ja suunnittelua koskevien selvitysten sekä vaikutustenarviointien laatiminen on jo aloitettu. Haluaisin lisätä tähän, että Itävallassa suunnitellaan laajamittaista investointia Wienin ja Venetsian väliseen osuuteen, joka myös mainittiin kysymyksessä.
Toistan myös, että kuten tänään on jo moneen kertaan todettu, rautatiereittiä nro 23 koskevaan päätökseen vaikuttaa myös rahoituskehyksestä vuosiksi 2007–2013 tehtävä sopimus sekä yksityisen pääoman saanti. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kyseisellä suurnopeusjunayhteydellä on meille kaikille suuri merkitys, koska se kulkee Euroopan pääkaupungin Strasbourgin läpi. Onko neuvoston puheenjohtaja sitä mieltä, että nimetyllä koordinaattorilla on mahdollisuus raportoida liikenne-, televiestintä- ja energianeuvostolle säännöllisin väliajoin koordinoinnin edistymisestä? 
Hubert Gorbach,
   . – Jäsen Rübig, mielestäni on hyvä ajatus, että kyseisestä osuudesta vastaavan koordinaattorin, jonka on tietenkin oltava hyvin asioista perillä, on perusteltava toimintaansa ja raportoitava edistymisestä vastuuntuntoisille ja kiinnostuneille parlamentin jäsenille. Välitän mielelläni tämän ehdotuksen eteenpäin. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Komissio on ehdottanut, että 30 hankkeen joukosta valittua 6 hanketta varten nimetään 6 koordinaattoria. Nämä hankkeet tuntuvat olevan orwellilaiseen tapaan ne keskenään tasavertaisimmat eläimet kaikista TEN-T-hankkeista. Milloin komissio aikoo ehdottaa toista vaihetta, joka koskee seuraavia muita etuoikeutetumpia ensisijaisia hankkeita? Milloin aiotte tehdä tämän neuvostossa? 
Hubert Gorbach,
   . – Asia on niin kuin jo totesin. Ensisijaisia TEN-hankkeita on yhteensä 30. Nämä on asetettu tärkeysjärjestykseen, ja kuusi koordinaattoria on nimetty kuutta tärkeintä hanketta varten. Kokemuksemme perusteella viivästyksiä kuitenkin ilmaantuu siellä täällä, ja hankkeiden järjestystä on myöhemmin tarkistettava. Tästä syystä olen korostanut, että hankkeiden arviointijärjestelmä on hyvä ja tärkeä. Van Miertin johtama korkean tason työryhmä on tehnyt tässä asiassa erinomaista työtä.
Meidän on kuitenkin oltava joustavia, sillä kyseiset reitit ovat tärkeitä paitsi talouskasvun ja työllisyyden kannalta myös siksi, että monissa valkoisissa ja vihreissä kirjoissa esitetty periaate, nimittäin rahtiliikenteen siirtäminen maanteiltä rautateille, voitaisiin toteuttaa. Tätä varten on myös tarjottava täydellisiä hankkeita. Emme varmasti voi taistella liian kovasti yhdessä varmistaaksemme, että tähän on käytettävissä riittävästi varoja myös tulevan kauden jälkeen. Luotan tässä vahvasti aiemmin mainittuihin innovatiivisiin mahdollisuuksiin ja tapoihin hyödyntää myös yksityistä pääomaa niin, että hankkeita voidaan toteuttaa nopeammin kuin muuten olisi mahdollista. Tästä on hyötyä sekä taloudelle ja työpaikkojen luomiselle että erityisesti myös ympäristölle ja monien kauttakulkureittien varrella asuville ihmisille. 
Othmar Karas (PPE-DE ). –
   Kiitän kovasti varakansleria siitä, että hän käsitteli ensiksi rahoituskehystä. Olemme tänään todellakin sopineet, että TEN-hankkeille myönnetään 500 miljoonaa euroa lisää suoraa rahoitusta ja toiset 500 miljoonaa euroa Euroopan investointipankilta saatavaa lainaa varten. Näin ollen hän sai loppusummaksi 7,3 miljardia.
Varakanslerille osoittamani kysymys liittyy Euroopan unionille ja Itävallalle tärkeään hankkeeseen, Brennerin rautatietunneliin. Koska hanke on niin tärkeä EU:lle, voisiko varakansleri kertoa, miten hänen mielestään tässä TEN-hankkeessa on edistytty? 
Hubert Gorbach,
   . – Jäsen Karas, teen sen oikein mielelläni. Berliinin ja Palermon välisen kauttakulkureitin ytimessä olevan Brennerin rautatietunnelin tilanne on seuraava. Komissio on luvannut yhteisrahoittaa tunnelin rakentamisesta noin 50 prosenttia – se on suuri summa. Tähän pilottitunneliin on investoitu noin 450 miljardia euroa. Olemme parhaillaan vaiheessa 2, joka on valmisteluvaihe, ja tulevana kesänä aloitamme pilottitunnelin poraamisen ja teemme kaikkemme, jotta vaihe 3 – se on Brennerin rautatietunnelin varsinainen rakennusvaihe – voidaan toteuttaa enintään 2,5–3 vuoden kuluessa, niin että tunneli saadaan valmiiksi viimeistään vuonna 2015, kuten Italian ja Itävallan välisessä kansainvälisessä sopimuksessa määrätään. Kuten olen aina todennut, mikäli pyrimme kunnianhimoisesti näihin tavoitteisiimme, saatamme hyvinkin säästää muutaman vuoden, niin että parhaassa tapauksessa tämän kauttakulkureitin ydinosuus – Brennerin tunneli – saadaan valmiiksi vuonna 2013.
Haluan kuitenkin korostaa, että mikäli asianomaiset maat ovat yksimielisiä ja mikäli komissio antaa niille kaiken tukensa – kuten varapuheenjohtaja Barrot, joka on myös kysellyt tunnelin tilanteesta, juuri teki – edistystä saadaan aikaan. Luotan myös vahvasti komissioon ja EU:hun vielä avoimena olevan yhteisrahoituksen osalta. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olin esittänyt kysymyksen, johon odotin vastausta, ja luulin, että aika riittäisi sen käsittelyyn. Valitettavasti kuitenkin monet parlamentin jäsenet esittivät yhtä tiettyä kysymystä koskevia puheenvuoroja, eikä minun kysymystäni ehditty käsitellä.
Kuten huomaatte, olen odottanut täällä puolitoista tuntia, mutta valitettavasti saan kirjallisen vastauksen. 
Gay Mitchell (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Joka ikinen kuukausi huomaan, ettei kysymystäni käsitellä kyselytunnilla, vaikka se on ensimmäisten 12–13 kysymyksen joukossa. Jos kolmea kysymystä käsitellään yhdessä ja silti ehditään käsitellä vain kymmenen kysymystä, on parlamenttia syytä moittia. Asialle on tehtävä jotain. Ihmiset pyytävät minua esittämään täällä kysymyksiä. Meitä on 700. Se, että vain näin vähän kysymyksiä ehditään käsitellä, antaa todella aihetta moittia parlamenttia ja järjestelmää. Pyytäisin, että välitätte tämän viestin puhemiehistölle, sillä asialle on tehtävä jotain. 
Puhemies.
   Olen todella pahoillani. Merkitsin muistiin sen, mitä sanoitte, mutta se tosiasia, että muut keskustelut ovat tärkeämpiä, tarkoittaa, että joudumme usein lyhentämään kyselytuntia.
Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Maailman terveyspäivästä. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, lääkäreiden, sairaanhoitajien ja muiden terveydenhoitoalan ammattilaisten maailmanlaajuinen puute on johtanut kriisitilanteeseen monilla maailman alueilla. Väestön ikääntyminen Euroopassa, Yhdysvalloissa ja useimmissa vauraissa maissa yhdistyneenä yhä vaativampiin lääketieteellisiin hoitoihin, jotka edellyttävät erikoistunutta henkilöstöä, tarkoittaa sitä, että kehittyneissä maissa terveydenhuoltoalan henkilöstön kysyntä on tarjontaa suurempi. Terveydenhuoltoalan henkilöstön kysyntä on suurempi kuin sisäinen kapasiteettimme kouluttaa lääkäreitä ja sairaanhoitajia, ja tästä aiheutuu myös terveydenhuoltoalan ammattilaisten kansainvälisille markkinoille valtavia paineita.
Terveydenhuoltoalan ammattilaisten puute vauraissa kansakunnissa ei ole kuitenkaan lähimainkaan verrattavissa terveydenhuoltoalan ammattilaisten ankaraan pulaan monilla Afrikan alueilla. Näillä alueilla terveydenhuoltoalan ammattilaisten puute voi usein tarkoittaa ihmishenkien menetyksiä. Koska Afrikassa on alle yksi terveydenhuoltoalan ammattilainen tuhatta henkeä kohden, kun taas Euroopassa heitä on yli kymmenen 1 000:tta henkeä kohden, on tuskin yllättävää, että äitejä ja lapsia kuolee jatkuvasti järkyttävän ja sietämättömän paljon. Monissa Afrikan maissa enemmän kuin yksi viidestä lapsesta kuolee ennen viidettä ikävuottaan ja enemmän kuin yksi sadasta äidistä kuolee raskauteen liittyviin komplikaatioihin. Afrikassa vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttaminen edistyy sietämättömän hitaasti, ja eräissä maissa kehitys on ollut päinvastaista HI-viruksen ja aidsin vuoksi. Sairaista huolehtiminen kuuluu perheille ja yhteisöille, joilla ei ole riittäviä edellytyksiä selviytyä tästä tehtävästä.
Koko maailman kattavassa vuoden 2006 terveysraportissa, joka on otettu hyvin myönteisesti vastaan, kansainvälinen huomio kohdistetaan terveydenhuoltoalan ammattilaisten puutteeseen. Raportissa tuodaan näkyvästi esiin pikkuhiljaa vuosien ajan pahentunut kriisi, joka on tällä hetkellä todennäköisesti suurin este vuosituhannen kehitystavoitteiden tiellä. Näitä tavoitteitahan ovat äitien ja lasten kuolleisuuden alentaminen sekä HIV:n/aidsin, tuberkuloosin ja malarian kaltaisten tarttuvien tautien saaminen hallintaan. Ilman lääkäreitä, sairaanhoitajia, proviisoreja ja muita terveydenhuoltoalan ammattilaisia on mahdotonta parantaa terveydenhuollon tasoa tai saavuttaa niitä sitoumuksia, jotka olemme tehneet keskeisimpien palvelujen saatavuuden lisäämisestä.
Kriisin syyt ovat monimutkaisia. Kehitysmaissa on monien vuosien ajan jatkuvasti investoitu liian vähän terveydenhuoltopalveluihin, muun muassa terveydenhuoltoalan ammattilaisten koulutukseen. Monet Afrikan maat pyrkivät edelleen selviytymään terveydenhuoltopalvelujensa tarjoamisesta alle 10 eurolla henkeä kohden – se on paljon vähemmän kuin näiden elintärkeiden palvelujen tarjoamista varten välttämättömäksi katsottu vähintään 30 euroa henkeä kohden.
Ongelmana ei ole kuitenkaan pelkästään investointien puute Afrikassa, sillä monissa Euroopan maissa ja muuallakin investoiminen ja suunnittelu on ollut riittämätöntä terveydenhuoltoalan ammattilaisten kouluttamiseksi siinä määrin, että se vastaisi ikääntyvän väestön tarpeita. Rikkaat maat voivat houkutella terveydenhuoltoalan ammattilaisia muista maista. Köyhissä maissa tämä johtaa siihen, että niiden kouluttamat ammattilaiset lähtevät muualle, mikä tarkoittaa tosiasiassa sitä, että ne tukevat kieroutuneesti kehittyneiden maiden terveydenhuoltopalveluja osallistumalla niiden koulutuskustannuksiin.
Terveydenhuoltoalan ammattilaisten koulutuksen lisääminen koko maailmassa on vain osa ratkaisua. Monet koulutetut terveydenhuoltoalan ammattilaiset eivät halua työskennellä kaikkein köyhimmillä ja syrjäisimmillä alueilla, joilla tarpeet ovat suurimmat. Yleinen suuntaus on sisäinen muuttoliike maaseutualueilta kaupunkialueille ja siirtyminen julkiselta sektorilta yksityiselle sektorille sekä maastamuutto köyhistä maista vauraampiin naapurimaihin ja sen jälkeen vauraampiin kehittyneisiin maihin. Jos on nähnyt ne olosuhteet, joissa näiden ihmisten on työskenneltävä, on kuitenkin vaikea osoittaa heitä syyttävällä sormella. Meidän on ymmärrettävä paremmin terveydenhuoltoalan ammattilaisten motiivit ja luotava sellainen kannustinjärjestelmä, joka innostaa heitä tekemään työtä siellä, missä tarve on suurin.
Huonot työolot, alhaiset palkat – jotka maksetaan epäsäännöllisesti – lääkkeiden ja välineiden puute sekä olemattomat urakehitysnäkymät "työntävät" terveydenhuoltoalan työntekijöitä muualle. On itse asiassa yllättävää, että monista Afrikan maista löytyy tässäkin vaikeassa tilanteessa työhönsä omistautuneiden terveydenhuoltoalan ammattilaisten ydinjoukko, joka tekee jatkuvasti erinomaista työtä hyvin vaikeissa olosuhteissa. On tärkeää, että pidämme mielessä ne ansiot ja sen kasvavan panoksen, jonka monet terveydenhuoltoalan ammattilaiset antavat palvelemalla kansaansa alituisesti työpaikkojensa ja työympäristönsä haasteellisuudesta huolimatta.
Rikkaiden maiden paremmat palkat, paremmat työolot ja turvallisemmat olot, joihin yhdistyy yksityisten rekrytointiyritysten toisinaan aggressiivinen rekrytointitoiminta, "vetävät" terveydenhuoltoalan ammattilaisia muualle, ja niillä on suuri merkitys näiden ammattilaisten liikkuvuuden lisäämisessä.
Kaikkia näitä kysymyksiä on käsitelty komission tiedonannossa parlamentille EU:n toimintastrategiasta kehitysmaiden terveysalan henkilöresurssikriisiin vastaamiseksi. Kriisistä selviytyäksemme ratkaisujen etsiminen on aloitettava niistä maista, joita tämä tilanne eniten koskee, ja tällä tavoin on edistettävä näiden maiden terveydenhuoltoalan ammattilaisten koulutuksen suunnittelun ja rahoituksen parantamista, tukea ja rahoitusta sekä palveluolosuhteiden kohentamista. On olennaisen tärkeää tukea maiden toteuttamia toimia alueellisilla ja maailmanlaajuisilla toimilla, jakamalla tietoja, parhaita käytäntöjä ja koulutusresursseja sekä muuttamalla kansainvälisiä rekrytointitapoja niiden eettisyyden lisäämiseksi. On tärkeää, että perehdymme huolellisesti omiin terveydenhuoltoalan ammattilaisten kouluttamista koskeviin koulutusohjelmiimme ja lisäämme omaa koulutuskapasiteettiamme, jotta omavaraisuutemme lisääntyisi.
Komissio on johtanut ja koordinoinut Euroopan tasolla annettavaa johdonmukaista vastausta. Keskusteluja on käyty terveysalan henkilöresursseja koskevasta tiedonannosta, ja neuvoston on määrä antaa sitä koskevat selväsanaiset päätelmät. EU:n jäsenvaltiot ovat sopineet sitoumuksesta, joka annetaan maailman terveyspäivän yhteydessä. Tämän olisi osoitettava muulle maailmalle se, että Eurooppa suhtautuu tähän asiaan vakavasti ja aikoo tukea merkityksellisen vastauksen antamista tähän kriisiin. 
John Bowis,
   . – Arvoisa puhemies, yhdyn kaikkeen siihen, mitä komission jäsen on edellä maininnut muistaessamme tänä iltana tämänvuotista maailman terveyspäivää, jonka teemaksi Maailman terveysjärjestö on valinnut järkyttävän pulan terveydenhuoltoalan ammattilaisista.
Euroopassa on kolme lääkäriä tuhatta henkeä kohden, ja kuten komission jäsen totesi, terveydenhuoltoalan ammattilaisista on edelleen pulaa. Afrikassa on alle viisi lääkäriä 100 000:tta henkeä kohden. Euroopassa tilanne on omaa syytämme ja myös Afrikan tilanne on varsin usein meidän syytämme. Miksi tilanne on meidän syytämme? Koska kehittyneet maat vievät vuosittain kehitysmaista 63 000 lääkäriä ja sairaanhoitajaa ja vain 1 300 palaa näihin maihin. Tämä on epäeettinen ja moraaliton epätasapainotila. Euroopassa on tehtävä enemmän terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekrytoinnin ja työssä pitämisen hyväksi käyttämällä apuna koulutusta, palkkaa, työoloja, tutkimusmahdollisuuksia ynnä muuta sellaista. Kehitysmaiden osalta meidän on tehtävä vielä paljon enemmän ja ennen kaikkea lopetettava näiden maiden riistäminen niiden ammattilaisia rekrytoimalla.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on 750 000 terveydenhuoltoalan ammattilaista ja 682 miljoonaa ihmistä. Euroopassa terveydenhuoltoalan ammattilaisia on henkeä kohden 15 kertaa enemmän. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on miljoonan terveydenhuoltoalan ammattilaisen vajaus. Ghanassa, jonka väkiluku on 20 miljoonaa, on ainoastaan 1 500 lääkäriä. Ghanassa kaksi kolmasosaa nuorista lääkäreistä lähtee maasta kolmen vuoden kuluessa valmistumisesta. Afrikka kantaa maailman terveydenhuolto- ja sairaustaakasta 25 prosenttia, ja silti maailman terveydenhuoltoalan ammattilaisista Afrikassa työskentelee ainoastaan 0,6 prosenttia.
Kotimaassani Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaksi kolmasosaa uusista lääkäreistä ja 40 prosenttia uusista sairaanhoitajista tulee ulkomailta. Tämä on meille häpeäksi, ja meidän onkin tunnustettava syyllisyytemme lopettamalla tämä rekrytointiriisto ja varmistamalla se, että Afrikan kansat voivat säilyttää niiden kipeästi tarvitsemat terveyspalvelut ja terveydenhuoltoalan ammattilaiset. 
Margrietus van den Berg,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tänä maailman terveyspäivänä käsittelen mielelläni sitä, miten Eurooppa myötävaikuttaa vuosituhattavoitteiden saavuttamiseen. Kahdeksasta vuosituhattavoitteesta kolme liittyy terveydenhuoltoon: aidsin ja malarian kaltaisten tautien torjuntaan, lapsikuolleisuuden vähentämiseen ja äitien raskauden tai synnytyksen aikaisen kuolleisuuden vähentämiseen. Maailma ja erityisesti Afrikka ovat yhä pahasti jäljessä. Maailmassa kuolee vuosittain yli miljoona lasta malariaan, kuusi miljoonaa alle viisivuotiasta lasta ruoan puutteeseen tai laadullisesti huonoon ravitsemukseen ja kahdesta kolmeen miljoonaa lasta sairauksiin, jotka olisi voitu estää rokotuksella. Vuonna 2005 joka minuutti menehtyi yksi nainen raskauden ja synnytyksen aikaisiin komplikaatioihin.
Komissio ja jäsenvaltiot lupaavat kerta toisensa jälkeen asettaa etusijalle kehitysmaiden terveydenhuollon. Siitä huolimatta komissio ja jäsenvaltiot eivät pidä kaikkia hurskaita lupauksiaan eivätkä sisällytä niitä vuosibudjettiin. EU:n kehitysyhteistyöbudjetista ei käytetä vuositasolla edes viittä prosenttia perusterveydenhuoltoon, mikä on täysin ristiriidassa niiden parlamentin esittämien lupausten ja toiveiden kanssa, joiden mukaan EU:n tukibudjetista 20 prosenttia käytettäisiin peruskoulutukseen ja perusterveydenhuoltoon. On ryhdyttävä sanoista tekoihin.
Lisäksi meidän on budjettitukea myöntäessämme suhtauduttava tiukemmin varojen käyttöä koskeviin kriteereihin. Budjettitukea ei pitäisi myöntää niille maille, jotka eivät täytä tukien edellytyksiä huonon hallintotavan vuoksi. Kun budjettitukea annetaan, se on kohdistettava erityisaloille eli nimenomaan terveydenhuoltoon tai koulutukseen. Ei saa jäädä epäilyksen häivääkään siitä, että rahat todella käytetään terveydenhuoltoon, kuten ei myöskään rahoituksen kohteista ja tuloksista. Samalla tietty prosenttiosuus käytetään kansalaisvalvontaryhmän harjoittamasta valvonnasta aiheutuvien kulujen kattamiseen. Olemme tämän velkaa eurooppalaisille veronmaksajille sekä vastaanottavien maiden kansoille ja parlamenteille. Rahaa ei pitäisi käyttää ainoastaan eurooppalaisten ohjelmien kautta, koska usein tehokkaampi tapa on voimien yhdistäminen esimerkiksi Maailman terveysjärjestön, UNAIDS:n ja UNFPA:n kanssa, ja lisäksi tarvitaan Global Fundin kaltaisia maailmanlaajuisia aloitteita.
Euroopan olisi taattava rahoitusvajeesta kärsivien seksuaali- ja lisääntymisterveydenhuoltoa koskevien hankkeiden rahoitus, koska Yhdysvaltojen presidentti on toiminnallaan jäädyttänyt näille hankkeille myönnetyt resurssit. Yhdysvallathan käyttää sen sijaan 12 miljardia järjettömään kampanjaan, jolla kannustetaan pidättäytymään seksistä ennen avioliittoa ja pysymään uskollisena puolisolle. Yhdysvaltojen kongressi on todennut tänään, että tämä kampanja aiheuttaa hämmennystä ja vaikeuttaa nykyisiä kampanjoita. Monet naiset ja tytöt ovat menehtyneet tämän häikäilemättömän politiikan vuoksi. Eurooppa ei voi eikä sen pidä sietää tällaista. Toivon, että parlamentin muita puolueita edustavat kollegani eivät asetu Bushin vaan pikemminkin miljoonien naisten ja tyttöjen puolelle.
Rahoituksen lisäämisen ohella meidän olisi lähestyttävä kehitysmaiden terveydenhuoltokysymystä rakenteellisesti ja integroidusti. Terveydenhuollon kaltaisen peruspalvelun saatavuus on olennaisen tärkeää kaikkein köyhimmille, mutta tämä saatavuus on usein riittämätöntä asiantuntemuksessa ja ruohonjuuritason infrastruktuurissa ilmenevien puutteiden vuoksi. Tämän takia meidän on investoitava logistiikkaan ja sosiaaliseen infrastruktuuriin, tietojen siirtoon ja paikallisen henkilöstön kouluttamiseen samoin kuin peruskoulutukseen, jonka avulla jaetaan perustietoja hygieniasta, terveellisestä juomavedestä ja terveellisestä ravitsemuksesta. Köyhyyteen liittyvät sairaudet ja muut tarpeettomat kuolleisuuden syyt voidaan poistaa todella järjestelmällisesti vasta, kun perusrakenteet on luotu.
Keskitymme päätöslauselmassamme perustellusti terveydenhuoltoalan ammattilaisten puutteeseen. Tämä puute johtuu usein aivovuodosta eli ilmiöstä, jossa korkeasti koulutetut lääkärit ja sairaanhoitajat päättävät työskennellä maailman muissa osissa. Meidän on ehkäistävä tätä aivovuotoa tehokkailla alojen ja maiden välisillä sopimuksilla, edistämällä kiertosiirtolaisuutta, jolloin ihmiset palaavat kotimaihinsa lyhyen ulkomailla oleskelun jälkeen, koulutuksen ja tietojen siirtämisen sekä työolojen parantamisen avulla.
Monissa maissa myös korruptio ja huono hallintotapa estävät huomattavaa osaa terveydenhuoltoon käytettävistä rahoista päätymästä kaikkein köyhimmille. Tutkimuksissa on ilmennyt, että esimerkiksi Tšadissa ainoastaan yksi prosentti valtion terveydenhuoltoon käyttämistä varoista päätyy varsinaiseen kohteeseen.
Seuraavaksi käsittelenkin omaa korruptiota ja kehitysyhteistyötä koskevaa mietintöäni, josta on määrä keskustella huomisessa täysistunnossa. Hyvä hallintotapa ja korruption torjunta ovat olennaisen tärkeitä vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi. Sekä avunantaja- että vastaanottajamaiden olisi tehtävä kaikkensa, jotta tässä onnistuttaisiin tulevina vuosina.
En voi tässä täysistunnossa korostaa liikaa vuosituhattavoitteiden ja varsinkin terveydenhuoltoa ja koulutusta koskevien vuosituhattavoitteiden merkitystä. Nyt on todella elintärkeää kaksinkertaistaa näihin aloihin käytetyt määrärahat. Tällä tavalla kaksinkertaistetaan mahdollisuudet kohentaa maailman kaikkein köyhimpien ihmisten oloja ja autetaan heitä pääsemään pois köyhyydestä sekä tulemaan terveiksi. Jättäkäämme köyhyys historiaan! 
Fiona Hall,
   . Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti komission jäsenen äsken esittämään yhteenvetoon ongelman monimutkaisista näkökohdista. Maailman terveyspäivä on sopiva hetki pysähtyä arvioimaan asiaa. Olemme asettaneet vuosituhannen kehitystavoitteet, ja hallitukset ja parlamentit ovat eri puolilla maailmaa antaneet monia hyvää tarkoittavia julkilausumia, mutta valitettavasti valtava kuilu erottaa edelleen puheet ja käytännön todellisuuden toisistaan. Liian monilla alueilla ihmisiä kuolee edelleen vain siksi, ettei heillä ole käytössään lääketieteellisiä peruspalveluja, joilla heidän henkensä olisi voitu pelastaa hyvin vähäisin kustannuksin. Mainitsen ainoastaan yhden alueen eli päiväntasaajalla sijaitsevan Kongon demokraattisen tasavallan, jossa väestön kuolleisuus on järkyttävän suuri. Se ei suinkaan johdu nälänhädästä tai jatkuvasta väkivallasta ja turvattomuudesta, kuten Kongon itäosissa, vaan olemattomista lääkintäpalveluista tällä kauniilla mutta vaikeapääsyisellä metsäalueella.
Meidän on perehdyttävä tarkasti komission terveydenhuoltoon osoittamaan rahoitukseen ja kysyttävä, miksi näin pieni prosenttiosuus EKR:n budjetista on varattu terveysalaan, kuten jäsen van den Berg äsken totesi. Näinhän on siitä huolimatta, että parlamentti on esittänyt, että yksi viidesosa kaikista kehitysrahaston määrärahoista käytetään perusterveydenhuoltoon ja peruskoulutukseen.
Seuraavaksi käsittelen terveydenhuoltoalan ammattilaisia koskevaa kysymystä. Kyse ei ole pelkästään rahoituksen riittämättömyydestä: Euroopan unionin jäsenvaltiot heikentävät tällä alalla aktiivisesti kehitysmaiden terveyspalveluja anastamalla itselleen näiden maiden koulutettua terveydenhuoltohenkilöstöä. Jäsenvaltiot ovat ehkä allekirjoittaneet sitoumuksia siitä, että ne eivät aktiivisesti rekrytoi terveydenhuoltohenkilöstöä köyhimmistä valtioista, mutta käytännössä ne keksivät keinoja näiden lupausten kiertämiseksi. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa on annettu terveydenhuoltoalan ammattilaisia koskeva kansallinen terveyspalvelulaki, mutta sitä sovelletaan ainoastaan kansallisen terveydenhuoltopalvelun suoraan rekrytoimiin työntekijöihin. Lakia ei sovelleta yksityisten yritysten rekrytoimiin sairaanhoitajiin. Näiden välittäjien tarjoamat työpaikat ovat usein vähemmän ammattitaitoa edellyttäviä, minkä vuoksi nämä sairaanhoitajat eivät voi hyötyä edes siitä, että he hankkisivat Euroopassa ollessaan erityisasiantuntemusta. Tulokset ovat järkyttäviä. Swazimaassa on noin 3 000 sairaanhoitajaa, ja maassa koulutetaan vuosittain noin 100 sairaanhoitajaa. Maasta lähtee pelkästään Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vuosittain 80 sairaanhoitajaa. Tämän lisäksi suuri määrä Swazimaan sairaanhoitajista kuolee aidsiin: vuosina 2003 ja 2004 aidsiin kuoli 300 sairaanhoitajaa.
Jäsenvaltioiden on tukittava terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekrytoinnista antamiensa lakien porsaanreiät ja käynnistettävä tehokas terveydenhuoltoalan työvoimasuunnittelu, jotta jäsenvaltioilla ei olisi enää kiusausta anastaa koulutettua henkilöstä maista, joissa olisi kiireellisesti parannettava terveydenhuollon tasoa. 
Marie-Hélène Aubert,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka voidaankin pohtia näiden jollekin hyvälle asialle omistettujen maailmanlaajuisten päivien hetkellisyyttä tai niiden tehoa, ne tarjoavat meille kuitenkin tilaisuuden valottaa eteläisten maiden vakavaa tilannetta ja näissä maissa vallitsevaa pulaa terveydenhuoltoalan ammattilaisista – mihin emme tavallisesti juuri kiinnitä huomiota – ja toisaalta tilaisuuden tehdä ehdotuksia toimista, jotka olisivat toteutettavissa lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Nämä terveyttä koskevat tavoitteet on näin ollen sisällytettävä sellaiseen monivuotiseen rahoitusohjelmaan, jonka puitteissa on mahdollista lisätä EU:n rahoituksesta tällä hetkellä harmillisesti puuttuvaa ennakoitavuutta ja tukea käytännöllisemmin kansallisia strategioita terveydenhuollon ammattilaisten määrän lisäämiseksi.
On kuitenkin muistettava, että tämänpäiväisen keskustelun aiheena oleva ongelma ei ole jälleen vain yksi kohtalon voimien määräämä lisäonnettomuus. Pula terveydenhuollon ammattilaisista johtuu tosiasiallisesti niin sanotuista "rakenteellisen sopeuttamisen" ohjelmista, joita kansainväliset rahoituslaitokset ovat tylysti soveltaneet ja jotka ovat johtaneet julkisten terveydenhuolto- ja koulutuspalvelujen romahtamiseen varsin monissa maissa. On näin ollen melkoisen tekopyhää kuuluttaa suureen ääneen vuonna 2006, että seuraavien vuosien aikana pyritään määrätietoisesti lisäämään terveydenhuollon ammattilaisten määrää, kun muualla harjoitetuilla makrotaloudellisilla rahoituspolitiikoilla on yli kymmenen vuoden ajan ollut vahingollinen vaikutus näihin samoihin henkilöresursseihin. Olemme kuitenkin tyytyväisiä tietoisuuden viriämiseen – vaikkakin myöhään – siitä, että on kiireellisesti investoitava henkilöresursseihin, joita ilman ei voida toteuttaa minkäänlaista kehityspolitiikkaa, olipa se miten erinomaista tahansa.
Tämän vuoksi Euroopan unionin on mielestämme keskityttävä toimissaan kolmeen alaan. Kuten edellä on todettu, ensimmäinen koskee sitä osuutta, joka on virallisessa kehitysavussa varattava terveysalaan. Tällä hetkellä osuus on noin viisi prosenttia. Tämähän ei ikävä kyllä riitä, eivätkä näkymät ole kovin rohkaisevat. Osuuden on oltava vähintään 20 prosenttia, mikäli halutaan kattaa edes koulutuksesta aiheutuvat palkkakustannukset ja kaikista edellä jo mainituista seikoista aiheutuvat kustannukset. Toiseksi on luovuttava kansainvälisten rahoituslaitosten määräämistä budjettia rajoittavista toimista. Tällaisissa tapauksissa EU:n on käytettävä painoarvoaan erityisesti palkkakattoa ja julkisiin virkoihin rekrytointia koskevissa kysymyksissä. Kolmas asia koskee eettisiä sääntöjä, joilla voidaan puuttua häpeällisiin käytäntöihin, joissa pohjoiset maat käyttävät rekrytoinnissaan aseman ja palkan osalta kahta eri mittapuuta. Tällaista rekrytointia, jota ilmenee monissa jäsenvaltioissamme, on torjuttava, ja alkuperämaaperiaate on hylättävä.
Lopuksi totean vielä meidän luottavan siihen, että näitä avokätisiä aiejulistuksia todella noudatetaan EU:n toimielinten ja erityisesti parlamentin tekemien erittäin lujien sitoumusten sekä kansalaisjärjestöjen ja Euroopan kansalaisyhteiskunnan aloittaman kampanjoinnin ansiosta. 
Ilda Figueiredo,
   . – Terveydenhuollon saatavuus on tunnustettu yhdeksi perusihmisoikeudeksi, mutta huomattavan suuri osuus väestöstä on edelleen näiden terveydenhuoltotakeiden ulkopuolella.
YK:n vuosituhannen kehitystavoitteisiin sisältyy alle viisivuotiaiden lasten kuolleisuuden vähentäminen kahdella kolmasosalla, äitien kuolleisuuden vähentäminen kolmella neljäsosalla, aidsin leviämisen pysäyttäminen ja sen leviämisen kääntäminen laskuun sekä malariaan ja muihin vakaviin tauteihin sairastuvuuden pysäyttäminen ja sairaustapausten kääntäminen laskuun. On aika estää se, että miljoonat lapset ja naiset menehtyvät perusterveydenhuollon, äitien ja lasten terveydenhuollon, seksuaali- ja lisääntymisterveydenhuollon, vesi- ja saniteetti-infrastruktuurin sekä koulutuksen, muun muassa terveysvalistuksen, puutteeseen.
Jotta tämä olisi mahdollista, kehittyneimpien maiden on oltava solidaarisempia. Tämän takia pidämme erittäin tärkeänä sitä, että tuemme aktiivisesti lääkärien kouluttamista kehitysmaissa ja sitä, että maaseudulta ja syrjäseuduilta kotoisin olevat opiskelijat voivat saada lääketieteellisen koulutuksen. Tältä osin haluan ottaa esiin Kuuban esimerkillisen toiminnan, koska se kouluttaa maksuttomasti tuhansia lääkäreitä ja muita terveydenhuoltoalan ammattilaisia Afrikkaan ja Latinalaiseen Amerikkaan.
Yhtä lailla elintärkeää on taata se, että kaikkialla EU:ssa on yleisesti tarjolla korkealaatuisia, maksuttomia, julkisia terveydenhuoltopalveluja. Nykyiselläänhän tilanne ei ole tämä vakaus- ja kasvusopimuksen makrotaloudellisen lähestymistavan vuoksi. Eräissä maissa, kuten viime aikoina Portugalissa, kehitys on mennyt huolestuttavasti taaksepäin, ja tämä pahentaa köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä.
Olemme tämän vuoksi esittäneet yhteiseen päätöslauselmaan useita tarkistuksia, jotka toivottavasti hyväksytään. Arvoisa komission jäsen, maailman terveyspäivänä on tärkeää, että tämä keskustelu johtaa käytännön toimiin. 
Kathy Sinnott,
   . Arvoisa puhemies, tarvitsemme EU:ssa yhä enemmän hyvin koulutettuja, sitoutuneita lääkäreitä, sairaanhoitajia, terapeutteja ja teknikkoja. Väestön ikääntyminen, lukuisammat sairaustapaukset ja sairauksiin kehitettyjen hoitojen lisääntyminen nostavat terveydenhuoltoalan työntekijöiden kysyntää. Emme saa kuitenkaan ajatella pelkästään omaa terveydenhuollon tarvettamme vaan meidän on ajateltava myös terveydenhuollon työntekijöiden tarpeita. Aivan ensimmäiseksi he tarvitsevat turvaa. Meidän on tehtävä kaikkemme heidän suojelemisekseen sairauksilta ja onnettomuuksilta ja erityisesti neulanpistoista ja altistumisesta aiheutuvilta vammoilta. On muodostunut lähes tavaksi, että lääkäreillä ja sairaanhoitajilla teetetään liikaa työtä, mutta väsynyt ja ylirasittunut henkilöstö on alttiimpaa vaaroille. Rokotuksilla on oma osansa terveydenhuoltoalan työntekijöiden suojelemisessa, mutta meidän on terveydenhuoltoalan henkilöstön rokotuksista päättäessämme tunnustettava, että jotkut ovat kärsineet kuntoa heikentävistä ei-toivotuista reaktioista, ja maksettava heille korvauksia.
Olemme Irlannissa supistaneet tuntuvasti ja supistamme edelleen lääkäri- ja sairaanhoitajakoulutuksen sekä farmakologia- ja terapia-alan koulutuksen saavien nuorten irlantilaisten määrää. Kun palveluissamme ilmenee puutteita – mikä on väistämätöntä – ratkaisemme ongelman palkkaamalla väkeä muista maista. Tällä hetkellä meillä on tähän varaa, ja nämä erinomaiset ammattilaiset ovat piristysruiske terveyspalveluillemme. Sairaaloissamme ja terveydenhuoltopalveluissamme työskentelee terveydenhuoltoalan ammattilaisia Intiasta, Filippiineiltä, Etelä-Afrikasta ja monista muista maista. Eräät heistä ovat kertoneet minulle, että he pitävät työskentelyä EU-maassa erinomaisena tilaisuutena, mutta minua askarruttaa kuitenkin, olemmeko koskaan ajatelleet niitä, jotka nämä terveydenhuoltoalan ammattilaiset ovat jättäneet taakseen ja erityisesti niitä, jotka ovat sairaita.
Me hyödymme varmasti terveydenhuoltoalan ammattilaisten maastamuutosta, mutta samalla, kun henkiä säästetään kehittyneissä maissa, niitä menetetään vähemmän kehittyneissä maissa. Sambian hallituksen virkamies kertoi minulle, miten vaikeaa Sambian on saada lääkärinsä pysymään maassa. Maan hallitus lähettää lupaavia opiskelijoita EU:hun harjoittelemaan, mutta harjoittelun päätyttyä he eivät joko palaa tai palatessaan huomaavat, että heidän korkealla teknisellä koulutuksellaan on hyvin vähän tekemistä sen työn kanssa, jota he joutuvat tekevät niukalla välineistöllä ja vähillä lääkkeillä. He lähtevät pois turhautuneina. Meidän on heti otettava tämä ongelma asialistallemme.
Tästä pääsenkin viimeiseen aiheeseeni. Haluan kysyä parlamentin jäseniltä, millä toimivallalla me heidän mielestään tuomitsemme toisen suvereenin valtion sen vuoksi, että maa kieltäytyy rahoittamasta hankkeita, joita se ei kannata. Viittaan tällä Yhdysvaltojen Meksiko Cityn -politiikkaan, jonka mukaisesti Yhdysvaltojen valtiolta saatavan tuen edellytykseksi on asetettu se, että kansalaisjärjestöt luopuvat aborttien tekemisestä tai niistä tiedottamisesta muiden kansakuntien perhesuunnittelukeinona. Samalla, kun tarkistuksessa 5 tuomitaan tapa, jolla Yhdysvallat myöntää ulkoista tukea, siinä käytetään valtuutusta, jota tällä parlamentilla tai tällä unionilla ei yksinkertaisesti ole. 
Irena Belohorská (NI ).
   Joka vuosi 7. huhtikuuta vietetään maailman terveyspäivää. Tänä vuonna terveyspäivä on omistettu terveydenhuoltoalan ammattilaisille, jotka ovat seuraavan vuosikymmenen ajan näiden toimien kohteena. Vaikka maailman ongelmia ovat terveydenhuoltohenkilöstön puute kehitysmaissa sekä malaria ja HI-virus, myös meillä on EU:ssa suuria terveydenhuoltoalan ongelmia etenkin Euroopan unionin uudessa osassa.
EU:hun liittymisen jälkeen kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa on ilmennyt "aivovuotoa", koska valtava määrä lääkäreitä ja sairaanhoitajia on muuttanut läntiseen Eurooppaan. Tämän vuoksi uusissa jäsenvaltioissa on pulaa lääkäreistä. Olemme menettäneet pääasiassa nuoria, kielitaitoisia ihmisiä, jotka ovat päättäneet lähteä työn perässä Euroopan unionin läntisiin osiin parempien olosuhteiden houkuttelemina. Toiveet heidän palaamisestaan ovat hyvin vähäiset.
On surullista, että maailman terveyspäivää viettäessämme yhdestä Slovakian suurimmista sairaaloista on annettu vakava lakkovaroitus, ja lisää sairaaloita on liittynyt mukaan yksi toisensa jälkeen. Tämän lakon syynä ovat lääkäriemme ja sairaanhoitajiemme kestämättömät työehdot. Lääkärille maksetaan Slovakiassa palkkaa 350–500 euroa kuukaudessa ja sairaanhoitajalle 250–300 euroa kuukaudessa. Tässä tilanteessa on suorastaan yllättävää, että korkeasti koulutettu henkilöstömme ylipäänsä haluaa jäädä kotimaahansa. Heille maksetaan yövuorotyöstä 2 euroa tunnilta, mikä on todella hävytöntä. Meidän on siis huolehdittava siitä, että näiden ammattilaisten palkka on asianmukainen. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan onnitella niitä, jotka ovat tehneet tämän aloitteen – heitä on paljon tässä päätöksentekoketjussa – koska tämä on mielestäni ainutlaatuista.
Haluan puhua erityisesti kahdesta asiasta, joista ensimmäinen koskee lähtöpaikassa kouluttamista. Mielestäni yksi Euroopan ongelmista on se, ettemme ole laatineet strategiaa terveydenhuoltoon ja erityisesti koulutukseen liittyvistä tukitoimista. Toisaalta olemme mielestäni toteuttaneet Euroopassa hyvin itsekeskeistä politiikkaa, johon on kuulunut se, että suurimmassa osassa yliopistoja ja sairaanhoitajakouluja on ollut pääsykiintiöt opiskelijoidemme työllistymisen takaamiseksi. Samalla olemme jättäneet huomiotta sen, että Euroopan kehitysnäkymät ja tarpeet ylittäisivät hoitokapasiteettimme. Tämän vuoksi tarvitaan lääkäreitä ja sairaanhoitajia muista maista.
Tämä johtaa selvästi "aivovuotoon", josta on käyty viime aikoina usein keskustelua. Samalla olen kuitenkin sitä mieltä, että kehitysapustrategiaan olisi kuuluttava sairaaloiden perustamisen lisäksi yliopistojen perustaminen. Investointipolitiikassa ei pidä rajoittua pelkästään tiestöön, vaan siinä on otettava huomioon myös sairaalat ja henkilöresurssien kouluttaminen. Lisäksi on laadittava sellainen erityisohjelma, jolla saavutetaan tuloksia.
Olen sangen huolestunut vielä yhdestä asiasta, jonka olen itse nähnyt hyvin läheltä, eli lääkkeiden jakeluun liittyvistä vaikeuksista ja niiden jakelussa ilmenevästä korruptiosta. Olemme tietoisia niistä vaikeuksista, joita monilla paikallisilla sairaaloilla on Kamerunissa ja muissa maissa työnsä suorittamisessa ja lääkkeiden hankkimisessa. Tiedämme myös, että usein ne, jotka jakelevat ilmaiseksi toimitettavia aids-lääkkeitä, vaativat niistä ylimääräisen maksun.
Mielestäni Euroopan on tässä tilanteessa osoitettava omissa ohjelmissaan enemmän rahaa koulutukseen, mutta samalla sen on valvottava paljon tehokkaammin avun jakelua ja estettävä jatkuvia ongelmia aiheuttava korruptio niin, että sairaita hoitavan henkilöstön turhautuminen voidaan välttää. 
Glenys Kinnock (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, on mielenkiintoinen tilastotieto, että Manchesterissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, asuu enemmän Malawista kotoisin olevia sairaanhoitajia kuin Malawissa ja että Chicagossa asuu enemmän Etiopiasta kotoisin olevia lääkäreitä kuin Etiopiassa. Maailmassa on arviolta 820 000 lääkärin, sairaanhoitajan ja muun terveydenhuoltoalan ammattilaisen vajaus. On ilmeistä, että henkilöresurssit ovat keskeinen osa kaikkia terveydenhuoltojärjestelmiä, mutta tosiasia on, että terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekrytointi ja HIV/aids-epidemia pitkittävät entisestään sitä kriisiä, joka jo nyt koettelee kehitysmaiden hyvin hauraita terveydenhuoltojärjestelmiä.
Monet lähtevät pois kehitysmaista – kuten te, arvoisa komission jäsen, totesitte – koska kehitysmaissa palkat ovat alhaiset, työolot huonot, uralla eteneminen vähäistä ja kouluttaminen puutteellista. Lisäksi näitä ammattilaisia kuormittaa se, että he joutuvat työskentelemään varsin monien HIV/aids-potilaiden ja muiden vakavista sairauksista kärsivien potilaiden kanssa.
Tämä aivovuoto haittaa merkittävästi laadukkaan hoidon tarjoamista Afrikassa, jossa maat menettävät kaikkein pätevimpiä ja kokeneimpia sairaanhoitajiaan. Viime vuonna Keniasta lähti 3 000 sairaanhoitajan tutkinnon suorittanutta sairaanhoitajaa muihin maihin, enimmäkseen Yhdysvaltoihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Afrikasta virtaa enemmän taitoja ulos kuin sisään, koska yksilötasolla ihmiset päättävät lähteä sinne, missä he voivat ansaita ja edetä urallaan. Monet naisista, joita olen tavannut Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja jotka työskentelevät vanhustenhoitolaitoksissa ja sen sellaisissa, ovat päätyneet sinne, koska haluavat ansaita rahaa ja lähettää sitä kotimaihinsa lapsilleen. Tämän seurauksena menettäviltä kansakunnilta puuttuu se taitotaso, jota ne tarvitsevat nuorisonsa kouluttamiseen ja omien talouksiensa kehittämiseen. Meidän on Euroopan Unionissa pohdittava sitä, kuinka voisimme hyvittää tämän niille maille, joista niiden tarvitsemat taidot tällä tavoin virtaavat ulos.
Olen tyytyväinen siihen, että komissio kiinnittää kriisiin kiireellisesti huomiota. Toivottavasti saamme nähdä strategioita – ja ne ovat seuraava vaihe – joilla voidaan hoitaa tämäniltaisena keskustelunaiheena olevan ongelman perussyitä. Ongelmana on se, että Afrikassa on vain 0,6 prosenttia maailman rekisteröidyistä terveydenhuoltoalan työntekijöistä, vaikka maanosaa rasittaa kauhistuttava tautitaakka. Kuinka tämä voidaan hyväksyä, vaikka tällä alueella terveydenhuollon ja sairauksien paineet ovat valtavat?
Olen huolestunut komission jäsenen Frattinin äskeisestä ehdotuksesta, jonka mukaan korkeasti koulutettujen maahanmuuttajien rekrytointia olisi edistettävä. Ehdotukseen sisältyy muun muassa tutkijoille, insinööreille ja lääkäreille tarkoitetun "vihreän kortin" myöntäminen. Parlamentin on vaadittava terveydenhuoltoalan ammattilaisten aktiivisen rekrytoinnin lopettamista. Parlamentti kehottaa Euroopan unionia vaatimaan painokkaasti eettisen rekrytoinnin maailmanlaajuisia menettelysääntöjä. Arvoisa komission jäsen, yhdyttekö siihen näkemykseen, että juuri näihin toimiin komission olisi ryhdyttävä lievittääkseen kriisiä, josta tämäniltaisessa keskustelussa on kyse?
Kolikon kääntöpuoli on Euroopan väestön ikääntyminen ja syntyvyyden aleneminen. Tämän vuoksi yritämme houkutella terveydenhuoltoalan ammattilaisia muista maista omien ongelmiemme ratkaisemiseksi. Kehitysmaiden on hyvin vaikeaa nostaa palkkoja vertailukelpoiselle tasolle teollistuneiden maiden palkkojen kanssa, mutta terveydenhuoltojärjestelmälle on osoitettava rahoitusta ja terveydenhuollon hajauttamiseksi ja alueellisen kehityksen tukemiseksi on ryhdyttävä toimiin.
Olen myös sitä mieltä – eikä kukaan muu ole tätä maininnut, vaikka se sisältyy päätöslauselmaan – että etälääketiede on hyvin tärkeä keino hoitaa tätä asiaa. Vierailin äskettäin Mauritaniassa ja näin, kuinka maan aavikkoalueella sijaitsevassa hyvin pienessä sairaalassa terveydenhuoltoalan työntekijät olivat yhteydessä ranskalaisiin lääkäreihin kuullakseen heidän arvionsa potilaita koskevista diagnooseista. Tällaisia investointeja mekin voisimme harkita nykyistä vakavammin.
Ammattimaisille sairaanhoitajille olisi annettava kehitysmaissa nykyistä suurempi arvo. Tämä on hyvin tärkeää, ja tärkeää on myös kiinnittää huomiota siihen, mitä tapahtuu Ugandan kaltaisissa maissa, joissa on tarkoitus hajauttaa terveydenhuoltojärjestelmä ja siirtää se suurimmista kaupungeista maaseutualueille.
Meillä on valtava työsarka vuosituhannen kehitystavoitteiden käytännön toteuttamisessa. Terveydenhuollon alalla työsarka on huomattavan suuri, ja meidän on tehtävä oma osuutemme. Mitä tulee rahoitusnäkymiin, joista parhaillaan keskustelemme, meillä ei tosiasiassa ole mahdollisuuksia toteuttaa käytännössä niitä näkökohtia ja sitoumuksia, joista olette tänä iltana keskustelleet. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvä terveys on korvaamaton asia, eikä sen vuoksi ole yllättävää, että kehittyneissä maissa investoidaan varsin paljon terveydenhuoltoon ja halutaan saada parasta mahdollista hoitoa aina tarvittaessa. Jotta meillä olisi tehokas ja toimiva terveydenhuoltojärjestelmä, tarvitsemme terveydenhuoltoalan ammattilaisia eli henkilöitä, jotka ovat hyvin koulutettuja, sitoutuneita ja omistautuneita kanssaihmisten hoitamiseen. Terveydenhuollon ammattilaiset ovat terveydenhuoltojärjestelmiemme selkäranka, ja meidän on oltava heille mittaamattoman kiitollisia.
Valitettavasti terveydenhuollon tilanne on kehitysmaissa, häpeällistä kyllä, täysin toisenlainen. Kehitysmaissa hyvä terveys on useammin poikkeus kuin sääntö. Asian havainnollistamiseksi haluan kertoa teille joitakin tilastotietoja. Eräs indikaattori, jota voidaan käyttää maan terveydenhuollon tason arviointiin, on imeväiskuolleisuus, kuten edellä on jo todettu. Tämä luku kuvaa sitä, kuinka monta vastasyntynyttä kuolee tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden. Imeväiskuolleisuus on Ruotsin, Saksan tai Ranskan kaltaisissa maissa – itse asiassa useimmissa EU:n valtioissa – noin viisi kuollutta lasta tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden. Vastaava luku on Mosambikin, Sierra Leonen ja Liberian kaltaisissa maissa noin 140 kuollutta lasta tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden ja Angolassa noin 200 kuollutta lasta tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden. Imeväisen todennäköisyys menehtyä on toisin sanoen Angolassa noin 4 000 prosenttia suurempi kuin EU-maassa. Angolassa ennenaikaisella tai sairaalla lapsella ei ole juuri minkäänlaisia mahdollisuuksia selviytyä.
Monista kolmannen maailman maista perusterveydenhuolto puuttuu lähes täysin, ja näissä maissa työskentelevien harvojen, urheiden terveydenhuoltoalan ammattilaisten on taisteltava kaikkia mahdollisia vaikeuksia vastaan ihmishenkien pelastamiseksi. Näiden ammattilaisten on hyväksyttävä sekä puutteellinen infrastruktuuri että välineistö samoin kuin lääkepula ja se, että väestöllä on puutteellinen käsitys hygieniasta. Hyvin usein näitä ammattilaisia vainotaan, pidätetään, kidutetaan tai surmataan paikallisten sotien tai yhteiskunnallisten levottomuuksien tiimellyksessä. Niitä, jotka toimivat näillä alueilla terveydenhuoltoalalla, olisi pidettävä sankareina. Meidän on paitsi ihailtava ja kunnioitettava heitä myös tuettava heitä aktiivisesti ja tehtävä se, minkä suinkin pystymme, toimittaaksemme heille kaiken heidän tarvitsemansa avun. Olemme tämän heille velkaa, ja tähän omatuntomme meidät velvoittaa. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, maailman terveyspäivän motto on "yhteistyötä terveyden hyväksi", vaikka tästä yhteistyöstä ei ole valitettavasti paljon jäljellä. Yhteistyö tarkoittaa ennen kaikkea "aivovuotoa". Meille on tänään kerrottu rajuja ja vaikuttavia lukuja, joita meidän olisi syytä hävetä, koska niistä käy selvästi ilmi, että Euroopan terveydenhuoltoalan kriisin perimmäisiin syihin ei yritetä puuttua täällä Euroopassa, vaan se yritetään ratkaista näistä maista tulevalla aivovuodolla.
Euroopassa terveyden alalla on tärkeintä torjua elämäntapasairauksia, jotka johtuvat ravitsemus- ja ympäristötekijöistä. Kehitysmaissa tilanne on taas se, että ihmisiä menehtyy tosiasiassa parannettaviin sairauksiin esimerkiksi synnytyksen yhteydessä, jolloin naiset voivat saada esimerkiksi fistulan. Toisaalta, kuten äsken toistettiin, lasten rokotteista on yksinkertaisesti pulaa eikä kaikkein tarpeellisimpiin toimiin ryhdytä.
Samalla tiedämme, että väestökehitys pahentaa ongelmaa entisestään. Väestön vanhenemisen takia on pulaa niistä, jotka valmistuvat hoiva-ammatteihin. Tämän vuoksi olen myös sitä mieltä, että EU:n on osoitettava kaukonäköisyyttä ja ryhdyttävä vihdoin toimiin tämän vaarallisen kehityksen ehkäisemiseksi.
Rahavarat on jo mainittu. Olemme tänään puhuneet paljon Afrikan maista, mutta minulla on sellainen vaikutelma, että erityisesti kehitysyhteistyöpolitiikassa resursseja kohdistetaan muihin maihin. Olemme tänään kuulleet, että komissiolla ei ole strategiaa – esimerkiksi äsken vihreä kortti mainittiin jälleen. Komission jäsen on tänään lausunut meille hienoa sanoja, mutta hänen kollegansa muilla aloilla toimivat usein päinvastaisesti tai harjoittavat politiikkaa, jolla tätä kehitystä tuetaan sen sijaan, että sitä ehkäistäisiin tai siihen etsittäisiin ratkaisua.
Lisäksi komissio jätti mainitsematta riidat, joita on käynnissä aids-lääkkeiden patenteista Afrikassa. EU:n olisi pitänyt tuomita äänekkäästi ne lääkealan suuryritykset, jotka katsovat vierestä ihmisten kärsiessä tuskallisen kuoleman patenttien vuoksi.
Toivon, että komission jäsenen puheet johtavat tekoihin. Emme tarvitse hienoja sanoja sen vuoksi, että maailman terveyspäivä on lähellä, vaan strategiaa, todellista ratkaisua ongelmaan. Toivon, että olemme täällä tänä iltana päässeet alkuun ja että tämä on suunnanmuutos. Loppujen lopuksihan me kaikki olemme samaa mieltä tavoitteesta: tarvitsemme todellisia tekoja ongelman ratkaisemiseksi. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, "yhteistyötä terveyden hyväksi" on hieno motto maailman terveyspäivälle niin kauan kuin kaikki ne, jotka pitävät puheita, laativat lehdistötiedotteita tai lähettävät viestejä huhtikuun 7. päivän johdosta, myös suhtautuvat siihen vakavasti. Tältä osin haluan yhtyä edellisen puhujan sanoihin.
Tämä pätee erityisesti niihin, jotka työskentelevät terveydenhuoltoalalla ja joille maailman terveyspäivä 2007 on omistettu. Tämän vuoksi parlamentin on käsiteltävä mielestäni myös sitä ongelmaa, että EU ei tosiasiassa suhtaudu vakavasti "yhteistyöhön terveyden hyväksi" eikä terveydenhuoltoalan työntekijöiden työolojen parantamiseen. Asia on aivan päinvastoin.
Haluan tämän jälkeen esittää vain neljä huomiota. Ensimmäinen on se, että työaikadirektiiviä ja terveydenhuollon uudistamista koskeva keskustelu on heikentänyt ja heikentää koko ajan terveydenhuoltoalan ammattilaisten työoloja. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä yhä avoimesta kiistasta, joka koskee päivystyksen tunnustamista työajaksi, ja Saksan sairaalahenkilöstön useita viikkoja kestäneestä lakosta, joka on halvaannuttanut Saksassa monien sairaaloiden toiminnan ja vaikeuttaa siten vakavasti myös ihmisten hoitamista. Miljoonien ihmisten pääsyä terveyspalveluihin on rajoitettu tai vaikeutettu, eikä sitä ole missään nimessä parannettu tai turvattu.
Toinen huomioni on se, että EU:n laajentumisesta ja lisääntyvistä terveysongelmista huolimatta terveydenhuoltoon ja kuluttajainsuojaan varattuja määrärahoja on Eurooppa-neuvoston joulukuussa 2005 hyväksymässä talousarviossa vähennetty nykyiseen kauteen verrattuna.
Kolmas huomioni on se, että vaikka valtioiden tai hallitusten päämiesten kevään huippukokous, jossa käsitellään Lissabonin strategiaa, pidetään vain pari päivää ennen jokavuotista maailman terveyspäivää, terveyskysymyksillä on siellä vain toissijainen asema. Todellinen kysymys on kilpailukyvyn lisääminen ja yksilön kuormituksen ja stressin lisääminen, mikä on tunnetusti vahingollista väestön enemmistön terveydelle.
Tässä yhteydessä rohkenen esittää neljännen huomion. Toissa päivänä komissio aloitti julkisen kuulemisen Euroopan puolustusalan markkinoiden perustamisesta. Tästä käy ilmi maailman terveyspäivästä käytävän tämänpäiväisen keskustelun todellinen poliittinen merkitys. Aseilla voidaan suoraan tuhota terveys. Tässä yhteydessä haluan kiinnittää huomiota myös sotilaallisten näkökohtien yhä tärkeämpään merkitykseen kehitysyhteistyöpolitiikassa, jonka perimmäisenä tarkoituksena pitäisi tosiasiassa olla köyhien maiden kansanterveyden parantaminen.
Oma näkemykseni on, että meillä on riittävästi aihetta – ja myös aineksia – käydä täällä sellaista keskustelua, jolla pyritään parantamaan EU:ssa asuvien ihmisten terveyttä ja lisäämään EU:n osallistumista terveyden kohentamiseen koko maailmassa.
Tässä yhteydessä haluan lisäksi esittää nimenomaisen vetoomuksen siitä, että perehtyisimme maailman terveystilannetta käsittelevään vaihtoehtoiseen "Global Health Watch 2005–2006raporttiin. Tässä raportissa vaaditaan erityisesti kansanterveysalan laajentamista, laadullista parantamista ja demokratisoimista. Raportissa terveydenhuoltoalan työntekijöitä kuvataan terveydenhuollon elinehdoksi. Kyse ei ole siis ensisijaisesti kustannuksista, pääomasta tai arveluttavasta tuottavuudesta vaan terveydenhuoltoalan työntekijöiden ammattitaitoisesta ja vastuullisesta sitoutumisesta, koska heidän persoonallisuudellaan, ammatillisella ja sosiaalisella pätevyydellään sekä heidän mielipiteillään ja ehdotuksillaan olisi oltava merkitystä.
Tästä syystä ehdotan terveydenhuoltoalan ammattilaisten julkista kuulemista, jonka yhteydessä heille esitettäisiin seuraavat kysymykset. Mikä on heidän mielestään tavallisin sairauden syy tai mikä on erityisen vahingollista kansanterveydelle? Mikä estää heitä eniten käyttämästä kaikkea taitotietoaan kansanterveyden hyväksi? Miten poliittisia taustatekijöitä olisi heidän mielestään muutettava, jotta he voisivat työskennellä paremmin ja parantaa kansanterveyttä? Mitä EU:n olisi heidän näkökulmastaan tehtävä edistääkseen paremmin koko maailman terveyttä, HI-viruksen, aidsin ja tarttuvien tautien voittamista sekä nälän, juomavesipulan ja ympäristön pilaantumisen terveysvaikutusten torjuntaa? 
Urszula Krupa (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, maailman terveyspäivän tämänvuotinen iskulause on "yhteistyötä terveyden hyväksi". Kuten me kaikki tiedämme, terveys on monitahoinen kysymys. Voisin puhua terveyden lääketieteellisestä tai sosiaalisesta ulottuvuudesta, mutta sen poliittinen ulottuvuus on erityisen tärkeä. Terveys ei ole näin ollen vain yksilön asia. Jokaisen valtion olisi pidettävä ensisijaisena asiana jokaisen kansalaisensa terveyttä.
On anteeksiantamatonta vähentää rahoitusta siten, että miljoonilta ihmisiltä riistetään olennainen lääkehoito ja köyhimpien ja kaikkein haavoittuvimpien sosiaaliryhmien tilannetta heikennetään. Lisäksi on erityisen anteeksiantamatonta, että niiltä, jotka eivät kykene puolustamaan itseään, viedään heidän tarvitsemansa hoito tai tätä hoitoa supistetaan voimakkaasti. Tarkoitan tällä syntymättömiä lapsia, vanhuksia ja vakavasti sairaita.
Se, että esitetään vetoomuksia yksi toisensa jälkeen ja vietetään maailman terveyspäivää, ei riitä. Terveydenhuoltoalan ammattilaisia on koulutettava asianmukaisesti. Toimiminen terveysalalla on näille yksilöille sekä palvelua että kutsumus. Ilman heitä on mahdotonta taata tehokasta terveydenhuoltoa, ja tällä en viittaa pelkästään köyhiin maihin. Nykyisen globalisaation ja vapaan liberalismin oloissa on erityisen tärkeää, että eettisiä ja moraalisia periaatteita sovelletaan lääketieteeseen ja terveydenhuoltoon, minkä ansiosta jokaista yksilöä voidaan kohdella arvokkaasti ja kunnioittavasti ja hänen terveyttään voidaan kohentaa.
Nykyisen terveydenhuollon ongelma on ennen kaikkea vallitseva maailmankatsomus, jossa elämää katsotaan materialistisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että vallalla ovat finanssi- ja yritysmaailman sekä talouden edut ihmisten elämän ja terveyden kustannuksella. Uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden välillä on suuri taloudellinen kuilu. Se, että vanhoissa jäsenvaltioissa palkat ovat moninkertaiset ja työolot erinomaiset, on johtanut hyvin koulutettujen työntekijöiden maastamuuttoon. Ammatillisen koulutuksen ja ammatissa kehittymisen edellytykset ovat Puolassa melko suotuisat, mutta todennäköinen palkkataso ei houkuttele, mikä johtaa aivovuotoon.
Olen huolestunut siitä, millainen eettisen rekrytoinnin säännöstön käyttöönottoa koskevasta mahdollisesta ehdotuksesta muotoutuu. Minua kiinnostaisi tietää, mitä kriteerejä tällaisessa säännöstössä käytettäisiin, jotta työntekijöiden olisi helpompaa tai vaikeampaa muuttaa maasta. Toivon, että nämä kriteerit eivät olisi sisältöön liittyviä, jotta köyhät maat eivät menettäisi vieläkin enemmän erinomaisia asiantuntijoita. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kuten meille on tänään kerrottu, Euroopan terveyspalvelut ovat varsin epätyydyttävällä tolalla, mutta asiat ovat paljon huonommin Afrikassa. Yksi keskeinen Afrikkaa koskeva seikka on sen varmistaminen, että aidsin uhrit saavat geneerisiä lääkkeitä. Ne ovat varmasti paljon halvempia, mutta afrikkalaisille ne ovat yhä liian kalliita.
Jäsen Bowis otti esiin erään toisen Afrikkaan liittyvän tärkeän asian eli sen, että Euroopassa koulutettuja henkilöitä on kannustettava palaamaan kotimaahan, jossa heitä tarvitaan kipeästi. Euroopassa on lisättävä sekä potilaiden että lääketieteellisten palvelujen liikkuvuutta. Esimerkiksi Puolassa sairaanhoitajan on vaikeaa löytää työpaikkaa, jossa palkka olisi yli 250 euroa kuukaudessa, ja samalla Belgiassa sairaalaosastoja suljetaan sairaanhoitajapulan vuoksi.
Liikkuvuuden lisäksi on tärkeää yhdenmukaistaa lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön tutkintojen tunnustaminen. Yleisesti ottaen Euroopalta puuttuu yhteinen terveydenhuoltostrategia ja -politiikka.
Lopuksi haluan mainita lisäinvestoinnit esimerkiksi syöpätautien tutkimusohjelmiin. On häpeällistä, että tällaisia ohjelmia on rahoitettava televisiotapahtumien avulla. Rahoituksen olisi tultava sen sijaan kansallisista talousarvioista tai mahdollisesti eurooppalaisista ohjelmista. Osoitimme, että pystymme toimimaan ja vastaamaan yhtäkkiseen lintuinfluenssan uhkaan, mutta emme näytä pystyvän voittamaan niitä tappavia sairauksia, jotka ovat vaivanneet meitä hyvin kauan. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, oikeus terveyteen on yleismaailmallinen oikeus. Viimeisten 50 vuoden aikana on tapahtunut valtavaa edistymistä. Kustannukset eivät ole kuitenkaan samalla lakanneet kasvamasta. Lisäksi meidän on hyvin vaikea myöntää, että ehkäiseminen maksaa paljon vähemmän kuin hoitaminen. Olemme ajautuneet todelliseen terveydenhuoltokriisiin ajattelemattomuutemme vuoksi ja varsinkin sen vuoksi, että olemme soveltaneet terveyspolitiikkaan puhtaasti kirjanpidollista lähestymistapaa.
Oikeus terveyteen on universaali oikeus, kuten edellä totesin. Se ei koske pelkästään Eurooppaa vaan myös koko maailmaa ja ennen kaikkea kehitysmaita. Se, että hoitohenkilöstöä eli lääkäreitä, sairaanhoitajia ja muita vastaavia koulutetaan EU:ssa todistetusti liian vähän, johtaa siihen, että jäsenvaltiot etsivät lääkäreitä kehitysmaista, mikä pahentaa entisestään pulaa näissä maissa.
Haluan esittää kolme pääkohtaa. Ensinnäkin terveydenhuoltoalan ammattilaisia on koulutettava kehitysmaissa ja on tehtävä kaikki mahdollinen, jotta he jäävät sinne. Tämän toteuttamiseksi sairaanhoitojärjestelmien suunnittelua on parannettava Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Toiseksi maailmassa on ollut useiden vuosikymmenten ajan kauhistuttavia pandemioita. Kehitysmaat ovat kaikkein haavoittuvimpia, koska niillä ei ole voimavaroja tiedottamiseen tai valistamiseen eikä riittävästi lääkkeitä aidsin, malarian ja tuberkuloosin kaltaisten sairauksien torjuntaan, mikä on selvästi yhteydessä henkilöstön puutteeseen.
Kolmanneksi olisin halunnut, että päätöslauselmassamme käsiteltäisiin täsmällisemmin eräitä keskeisiä seikkoja, esimerkiksi lääkkeiden saatavuutta. Mielestäni tässäkin asiassa henkilöstöpulalla on suuri merkitys, koska kukaan ei toimi välittäjänä. Suhtaudun tämän vuoksi myönteisesti niihin toimiin, joihin eräät eurooppalaiset yritykset ovat ryhtyneet, kun ne jakelevat elintärkeitä lääkkeitä tai rokotteita osoittaen solidaarisuutensa näiden maiden kansoille. Koska olemme tietoisia siitä, miten vaikeaa tällainen jakelu on niissä maissa, joissa on puutteellinen infrastruktuuri ja pulaa pätevästä henkilöstöstä ja joista toisinaan puuttuu kokonaan poliittinen tahto, johtopäätös on väistämättä se, että EU:n on tehtävä kaikkensa ja vieläkin enemmän näiden toimien tukemiseksi. On surullista, että komission ehdotukset ovat kovin riittämättömiä ja että kuuluisa rahoitusnäkymistä tehty sopimus ei paranna asiaintilaa. Kuka kärsiikään eniten? Kaikkein vakavin asia on se, että laiminlyöntiemme uhreja ovat pääasiassa haavoittuvassa asemassa olevat ihmiset, muun muassa naiset ja lapset. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, ylihuomenna, 7. päivänä huhtikuuta, vietetään maailman terveyspäivää, joka on tänä vuonna omistettu terveydenhuoltoalan ammattilaisille. Tämä on hyvä tilaisuus vaatia tasapuolisia ja asianmukaisia työoloja näille työntekijöille ja kiinnittää huomiota siihen, että näistä työntekijöistä on nykyään pulaa.
Puhuessamme tasapuolisista ja asianmukaisista työoloista emme puhu tietenkään vain kehitysmaista, vaikka ne ovatkin erityisen huomiomme kohteena, vaan myös Euroopasta. Erityisesti työaikadirektiivistä – joka on tänään jo mainittu – piakkoin käytävän keskustelun yhteydessä paljastuu se, kuinka vakavasti Eurooppa ja Euroopan parlamentti suhtautuvat tämän alan ammattilaisten työoloihin ja korkeatasoisten julkisten palvelujen ja terveyspalvelujen merkitykseen.
Terveydenhuoltoalan ammattilaisten puute on maailmanlaajuinen ilmiö, ja siihen on monia syitä. Tätä komissio tähdentää, ja tätä tähdennetään myös päätöslauselmassa, jonka aiomme huomenna hyväksyä. Lisäksi on keskusteltu yksityiskohtaisesti siitä, miten erityisesti kehitysmaat – Afrikan maat ovat pahin esimerkki – joutuvat kärsimään aivovuodon eli rikkaiden maiden rekrytointitoimien vuoksi.
Mielestäni eräs terveydenhuoltoalan ammattilaispulaan liittyvä tärkeä seikka on hämärtynyt. Monet maat karsivat julkisia menojaan, ja sen vuoksi myös terveydenhuoltopalvelujen ja sosiaalipalvelujen aloilta puuttuu virkoja, koska niitä joko pidetään tyhjinä tai niitä ei edes perusteta. Monet saarnaavat niukan, jopa anorektisen linjan autuutta, mutta he eivät mainitse sen vaikutuksia terveydenhuoltojärjestelmän toimintaan.
Toivon, että huomenna enemmistö hyväksyy tarkistuksen 6, jotta saamme kokonaisvaltaisen analyysin terveydenhuoltoalan ammattilaisten puutteesta maapallon eri maissa. Kehitysmaidenkin terveydenhuoltojärjestelmät ovat joutuneet kärsimään niistä rajuista sosiaalialan budjettileikkauksista, joiden syynä ovat rakennesopeutusohjelmien kaltaiset makrotaloudelliset uudistukset. Kansainvälisten rahoituslaitosten on harkittava uudelleen esimerkiksi niitä politiikkoja, joissa jatkuvasti korostetaan julkisen sektorin yksityistämistoimia kehitysmaissa.
Tarkistuksesta 7 käy ilmi toinen keskeinen syy terveydenhuoltoalan ammattilaisten puutteeseen ja siihen, että kehitysmaat ja erityisesti Afrikan maat eivät käytä riittävästi rahaa terveydenhuoltoon. En halua missään nimessä vähätellä jo mainittujen korruption tai poliittisen tahdon puutteen kaltaisia syitä, mutta on myös totta, että näiden maiden ulkomaanvelka heikentää merkittävästi niiden mahdollisuuksia käyttää riittävästi rahaa sosiaalialaan ja terveydenhuoltoon.
Kolme kahdeksasta vuosituhannen kehitystavoitteesta liittyy terveyteen: lasten kuolleisuuden vähentäminen, äitien terveyden parantaminen sekä HI-viruksen ja aidsin torjunta. Kansainvälisen yhteisön, muun muassa EU:n, on varmistettava, että HI-viruksen ja aidsin torjuntaan on riittävästi varoja. Tiedämme, että ainoastaan osa Kairon kansainvälisessä väestö- ja kehityskongressissa tehdyistä rahoitussitoumuksista on tosiasiassa täytetty. Tiedämme myös, että HIV- ja aids-pandemian mittasuhteet ovat paljon suuremmat kuin tuolloin oletettiin.
On tärkeää myöntää riittävästi voimavaroja lisääntymisterveyden edistämiseen, mikä on myös syynä siihen, että pyydän parlamentin enemmistöä tukemaan tarkistusta 5. Lisäksi jäsen Hall on jo korostanut sitä, että HIV- ja aids-pandemian vuoksi monien Afrikan maiden investoinnit valuvat hiekkaan. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, maailman terveyspäivä muistuttaa meitä siitä, että terveys on kaiken muun edelle menevä tavoite, jonka jokainen ihminen haluaa saavuttaa. Koko maailman terveydenhuolto on kuitenkin sangen moninaisten haasteiden edessä, ja kansainvälisten tavoitteiden saavuttamisessa sisu näyttää menevän kaulaan. Vuosittain neljä miljoonaa lasta kuolee alle kuukauden ikäisinä. Lisäksi neljä miljoonaa lasta menehtyy ripuliin tai keuhkokuumeeseen. Malariaan menehtyy vähintään miljoona lasta edellisten lisäksi, ja yhteensä yli kymmenen miljoonaa lasta menehtyy vuosittain sellaisten ongelmien vuoksi, joihin meillä olisi tehokas hoitokeino.
Nämä ongelmat ovat häpeällisiä, kun otetaan huomioon maailman vauraus 2000-luvulla. Lisäksi on syntynyt markkinoiden kiihtyvään maailmanlaajuistumiseen liittyviä uusia terveyshaasteita, joita ovat esimerkiksi SARS ja lintuinfluenssa. Monissa maissa HI-virus ja aids ovat jo alkaneet nakertaa 1980-luvun jälkeen saavutettua vaatimatonta myönteistä kehitystä, ja ne ovat tällä hetkellä uhka kokonaisten yhteiskuntien hengissä säilymiselle.
Maailman tarjoama vastaus – vaikka se on eräiden alojen osalta vaikuttava – ei ole likimainkaan vaatimusten mukainen. Kaikki ei ole kuitenkaan kehnosti. Maailmassa on tapahtunut ennennäkemätöntä edistymistä tieteiden ja tietämyksen alalla, ja tällä hetkellä tiedämme, kuinka meidän on hoidettava suurinta osaa maailman tautitaakasta. Monet ratkaisut ovat edullisia eivätkä edellytä huipputekniikkaa. Tämän vuoksi meillä on sitäkin suurempi vastuu ja meidän on keskityttävä siihen, kuinka nämä toimenpiteet voidaan toteuttaa avuntarvitsijoiden hyväksi. Terveys on vuosituhannen kehitystavoitteiden ydinasioita, ja kaikkien on tunnustettava se, että terveys on keskeinen asia kehityksen ja köyhyyden torjunnan alalla sekä merkittävä asia ihmisten hyvinvoinnin kannalta.
Vuonna 2005 ja vuosituhannen kehitystavoitteiden yhteydessä lähetettiin terveydenhuoltojärjestelmiä koskeva selkeä viesti. Todellinen edistyminen alkaa vasta silloin, kun ryhdymme toden teolla kehittämään terveydenhuoltojärjestelmiä. Niin kauan kuin kaikkien maiden järjestelmissä ei ole perusvalmiuksia, ei ole mahdollista tehdä sitä, mistä on poliittisesti jo sovittu, eli tehostaa sairauksien ehkäisemistä ja hallittuja ohjelmia lasten ja äitien kuolleisuuden alentamiseksi sekä HI-viruksen/aidsin, tuberkuloosin ja malarian taltuttamiseksi.
Keskeistä jokaisessa terveydenhuoltojärjestelmässä ovat järjestelmän piirissä ja sen hyväksi työskentelevät ihmiset. Se, että järjestelmässä on sopivia ja ammattitaitoisia työntekijöitä oikeassa paikassa tekemässä oikeita asioita, on perusedellytys kaikenlaisiin terveydenhuollon haasteisiin vastaamiseksi eri maissa. Tähän sisältyy kuitenkin myös terveydenhuollon ohjaus, johon liittyviä tehtäviä hoitavat hallitukset: ne pyrkivät turvaamaan terveydenhuollon tavoitteet, terveydenhuollon kestävän rahoituksen, tehokkaat ja toimivat terveydenhuoltopalvelut sekä terveyttä koskevan tietämyksen, teknologian ja infrastruktuurin soveltamisen. Vaikka terveydenhuoltoalan ammattilaisten puute onkin erityisen polttava ongelma, kaikkia edellä mainittuja aloja on yleisesti ottaen kehitettävä yhtä aikaa. 
Péter Olajos (PPE-DE ). –
   Erään kotimaassanikin käytössä olevan sananparren mukaan "rahalla saa kaikkea paitsi hyvää terveyttä". Tästä huolimatta tiedämme varsin hyvin, että terveys on valitettavan usein rahasta kiinni. Tämä pätee varmasti kansanterveyteen.
Kyse on meidän ongelmastamme, kun tämän vuoden maailman terveyspäivänä kiinnitetään huomiota maailmassa vallitsevaan pulaan terveydenhuoltoalan ammattilaisista. WHO:n mukaan tämä pula johtuu siitä, että terveydenhuoltoalan ammattilaisten koulutukseen, palkkaukseen, työoloihin ja hallintajärjestelmiin liittyvä rahoitus on useiden vuosikymmenten ajan ollut riittämätöntä. Lisäksi on todennäköistä, että väestön ikärakenteen muuttumisen myötä lääkäreiden kysyntä kasvaa Euroopassa edelleen.
Vaikea rahapula on ainoastaan yksi julkisen terveydenhuollon ongelmista. Toinen ongelma on se, että yhteiskunnassa ei arvosteta terveydenhuoltoalan työntekijöitä, eikä ammattia pidetä tavoiteltavana. Lääkäriksi ja sairaanhoitajaksi opiskelevien määrä vähenee koko ajan, koska heidän keskimääräinen palkkansa ja yhteiskunnalliset asenteet heitä kohtaan eivät ole oikeassa suhteessa heidän ammattiinsa liittyviin vaikeuksiin ja sen merkitykseen. Tämän vuoksi terveysalan arvostus on mahdollisimman pian palautettava ennalleen. Terveydenhuoltoalan ammattilaisten maastamuutto on jo nyt merkittävä ongelma. Osa Englannin lääkäripulasta korjataan Unkarista saapuvilla lääkäreillä. Unkarissa lääkäripulaa lievitetään Romaniasta saapuvilla lääkäreillä ja sairaanhoitajilla. Romania yrittää korvata nämä lääkärit Moldovan tasavallasta saapuvilla lääkäreillä ja sairaanhoitajilla. Pitkää listaa voitaisiin jatkaa edelleen. On ilmeistä, että huolet ovat vakavampia kehitysmaissa, mutta myös Euroopassa on paljon työsarkaa.
Eräs palkkaukseen liittyvä huolenaihe on tietyissä jäsenvaltioissa laajasti käytössä oleva ylimääräisen "juomarahan" maksaminen. Tätä ei voida hyväksyä oikeudellisesti eikä moraalisesti. Se on alentavaa sekä potilaiden että lääkäreiden kannalta, ja lisäksi se pahentaa eriarvoisuutta julkisen terveydenhuoltojärjestelmän sisällä. Tämän vuoksi siitä olisi päästävä eroon mahdollisimman pian.
Kaiken kaikkiaan meidän on lisättävä rahoitusta ja kohotettava arvostusta sekä selkiytettävä olosuhteita varmistaaksemme sen, että kansanterveyden normit eivät Euroopassa tulevina vuosina heikkene vaan päinvastoin kohenevat. Toivon, että maailman terveyspäivänä kiinnitämme yhä enemmän huomiota tähän tärkeään alaan ja pääsemme lähemmäksi ratkaisua. 
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, keskityn kolmeen seikkaan, koska on sanottu paljon sellaista, mihin voin yhtyä.
Ensimmäinen seikka on se, että meidän on tänään maailman terveyspäivästä keskustellessamme kiinnitettävä huomiota erityisesti ennaltaehkäisyyn. Ennaltaehkäisy ja huomattavien summien sijoittaminen siihen on hyvin tärkeää, koska sen avulla voidaan vähentää sairaustapauksia ja sitä kautta hoitokustannuksia ja sairaalahoidon kustannuksia, mistä on ilmiselvästi etua sekä kansalaisten että julkisten säästöjen kannalta. Väestön terveyden kohentamisella kiihdytetään varmasti kehitystä ja vahvistetaan kansalaisia, koska heille taataan pitempi, parempi ja tuottavampi elämä, mikä on taloudellisen hyvinvoinnin edellytys.
Toinen seikka: haluaisin meidän kiinnittävän huomiota niihin, jotka ovat kehittäneet meille innovatiivisia hoitoja, innovatiivisia lääkkeitä ja rokotteita sekä yleensäkin kehittäneet tietämystämme sairauksien torjunnasta, sekä niihin, jotka tekevät työtä sairaiden parissa – lääkäreihin, sairaanhoitajiin ja kaikkiin terveydenhuoltoalan ammattilaisiin. Meidän on perehdyttävä tähän alaan kartoittaaksemme siinä ilmenevät puutteet alan tarkoituksenmukaisuuden saavuttamiseksi. On selvää, että meidän on lisäksi hyödynnettävä uutta tietämystä ja tekniikkaa, esimerkiksi etälääketiedettä, joka on tärkeä keino, jos haluamme tarjota uudenaikaista palvelua.
Viimeinen ja kolmas seikka koskee terveydenhuoltopalvelujen tarjonnan alalla nykyään vallitsevaa eriarvoisuutta. Jopa Euroopan unionissa on havaittavissa epätasa-arvoisuutta, ja on selvää, että tällä hetkellä maapallomme on tässä asiassa epätasa-arvoinen. Ihmisiä kuolee, sairastuvuus on korkea. Mielestäni Euroopan unionin olisi perehdyttävä tähän asiaan ja investoitava rahaa tähän alaan, koska kukaan ei voi olla onnellinen onnettomien keskellä.
Näillä kolmella huomautuksella ja yhtymällä kaikkeen siihen, minkä arvoisat ystäväni ovat edellä todenneet, minäkin haluan osoittaa kunnioitusta niille ihmisille, jotka tekevät työtä sairaiden parissa ja haluavat tarjota heille ensiluokkaista palvelua. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tänä vuonna maailman terveyspäivä on omistettu terveydenhuoltoalan ammattilaisille. Maailmassa on 35 miljoonaa terveydenhuoltoalan työntekijää, joista noin 4 miljoonaa työskentelee Saksassa ja selvästi yli 12 miljoonaa EU:ssa. Näistä luvuista yksistään käy ilmi se, että maapallon eteläisissä osissa määrä ei ole läheskään tyydyttävä. Maailma jakautuu selkeästi kehittyneisiin ja kehittyviin maihin siltä osin, onko kansalaisilla mahdollisuus saada terveydenhuoltopalveluja. Olisi varsin suotavaa lyhyellä aikavälillä kaksinkertaistaa tai moninkertaistaa hätäapuna jaettavat voimavarat. Sekä Euroopassa että kehitysmaissa on kuitenkin välttämätöntä lisätä henkilöresursseja.
Kun otetaan huomioon lyhyt puheaikani, haluan käsitellä vain Euroopan tilannetta. Edelliset puhujat ovat jo puhuneet kehitysmaista, ja tuen heitä täysin.
Haluan käsitellä neljää Eurooppaa koskevaa kysymystä. Ensinnäkin oman väestömme ikääntyminen tuo mukanaan uusia haasteita, uusia sairauksia, uusia hoitomenetelmiä ja jatkuvasti kasvavan hoidontarpeen, jota emme nytkään pysty täysin kattamaan.
Toiseksi, jos haluamme täyttää itsellemme asettamamme hyvin korkeat kriteerit, Euroopassa on parannettava terveydenhuoltoalan ammattilaisten taitoja ja pätevyyttä. Jos haluamme vastata näihin tarpeisiin, meidän on lisättävä tuntuvasti koulutusmääriä terveyspalvelujen kaikilla aloilla.
Kolmanneksi meidän on lisättävä yhteistyötämme unionin sisällä. Meidän on ryhdyttävä myönteisiin toimiin, vaikka terveyspolitiikka kuuluukin toissijaisuusperiaatteen alaan. Terveyspolitiikka ei saa jäädä vain rahapoliittisten näkökohtien tasolle, vaikka nämä sanani saavat varmasti Berliinissä olevien kollegojeni korvat kuumottamaan.
Neljänneksi meidän on suojeltava terveydenhuoltoalan työntekijöiden terveyttä kohtuullistamalla heidän työtuntinsa ja työtaakkansa ja vähentämällä työuupumustapauksia. Tässä yhteydessä kehotan komissiota hyväksymään parlamentin kannan työaikadirektiiviin. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ylihuomenna vietettävän Maailman terveyspäivän teemana ovat terveydenhuoltoalan työntekijät. Tämän vuoden aihe on erittäin ajankohtainen ollessamme maailmanlaajuisen pandemian uhan edessä. Terveydenalan henkilöstön saatavuuteen ja työolosuhteisiin liittyvät ongelmat koskettavat sekä kehitysmaita että teollisuusmaita.
Kiinnittämällä huomiota terveydenhuollon henkilöstön asemaan pureudutaan oikealla tavalla terveysongelmien syihin ja yritetään ennaltaehkäistä niitä. Ennaltaehkäisevään työhön panostaminen on aina väestön ja myös talouden kannalta parempi vaihtoehto. On järkevää sijoittaa resursseja kansalaisten terveyttä tukevan arjen rakentamiseen eikä pelkästään korjaavaan työhön.
Tarvitsemme poliittista tahtoa tunnustaa terveydenhuollon henkilöstön tarpeet ja puuttua niihin. Koulutetut lääkärit ja sairaanhoitajat pelastavat ihmishenkiä. Ilman heidän ammattitaitonsa arvostamista ja tukemista ei esimerkiksi YK:n vuosituhattavoitteita täytetä. Sen arvostuksen täytyy näkyä myös palkkauksessa ja työolosuhteissa.
Terveydenhuollon henkilöstön ammattitaito joutuu erityiselle koetukselle uusien terveysuhkien, kuten lintuinfluenssan edessä. Terveydenhuollon ammattilaisten on kaikissa olosuhteissa voitava olla varmoja siitä, että heidän työskentelyolosuhteensa eivät turhaan altista tartunnoille. Mahdollinen maailmanlaajuinen pandemia asettaa henkilöstön myös vaikeiden eettisten kysymysten eteen. Vaikka lähtökohtana on, että kaikki rokotetaan ja tarvitsevat saavat lääkettä, voi edessä olla tilanne, jossa esimerkiksi rokote-erästä puuttuu osa. Terveydenhuollon priorisointikysymykset vaativat pohjakseen perusteellista eettistä pohdintaa.
Pandemioiden uhatessa kehitysmaat ovat erityisen vaikeassa tilanteessa, kun malaria ja HIV jo ennestään aiheuttavat valtavaa tuhoa. Yhdyn voimakkaasti päätöslauselman vaatimuksiin kehitysyhteistyön paremmasta kohdentamisesta niin sanottuun inhimilliseen ja sosiaaliseen kehitykseen. 
Lívia Járóka (PPE-DE ). –
   Maailman terveyspäivänä haluaisin teidän kiinnittävän huomiota toiseen merkittävään päivään eli kansainväliseen romanipäivään, jota vietetään 8. huhtikuuta. Haluaisin siis puhua romaneista.
Romaniväestö on nuorta: heidän syntyvyytensä on korkea ja kuolleisuutensa suuri. Eurooppalaisen romanin odotettavissa oleva elinikä on kymmenen vuotta lyhyempi kuin enemmistöväestöjen odotettavissa oleva elinikä. Romanipotilaiden määrä on monta kertaa suurempi kuin valtaväestöön kuuluvien potilaiden keskimäärä: romanitaustaisten tuberkuloosipotilaiden määrä on nykypäivän Euroopassa kymmenen kertaa suurempi, kasvainsairauksista kärsivien potilaiden määrä neljä kertaa suurempi, raudanpuute ja verenkiertojärjestelmän häiriöt kymmenen kertaa tavallisempia, aivoverenkiertohäiriöiden määrä kuusinkertainen, korkeasta verenpaineesta kärsivien potilaiden määrä neljää kertaa suurempi ja sydänsairaudesta kärsivien potilaiden määrä viisitoistakertainen. Vaikka nämä tiedot on otettu unkarilaisesta raportista, ne kuvastavat valitettavasti yleistä tilannetta koko Euroopassa.
Yksi monista syistä siihen, että romanin odotettavissa oleva elinikä on kymmenen vuotta lyhyempi kuin muuhun väestöön kuuluvan henkilön elinikä, on heidän syrjimisensä julkisessa terveydenhuoltojärjestelmässä. Tässä yhteydessä minun on mainittava terveydenhuoltoalan ammattilaisille suunnattu koulutus, jonka monet teistä ovat tänään jo ottaneet esiin. Onko heille annettu riittävästi koulutusta siihen, että he kohtelevat potilaitaan syrjimättä? (Valitettavasti emme voi puhua tänään paljoakaan romanipotilaista ja lääkäreistä. Olisin mielelläni käsitellyt myös tätä aihetta, mutta valitettavasti en voi tehdä sitä).
Vietämme kaikkialla maailmassa kansainvälistä romanipäivää 8. huhtikuuta, ja tässä yhteydessä Euroopan parlamentti hyväksyi viime vuonna päätöslauselman, jossa se vaatii huomion kiinnittämistä romaniväestön huolestuttavaan terveystilanteeseen. Kuluneen vuoden aikana Euroopan komissio tai jäsenvaltioiden hallitukset eivät ole ryhtyneet korjaaviin toimiin julkisen terveydenhuollon alalla tai poistaakseen romaniväestöä koettelevan työttömyyden tai estääkseen heidän syrjäytymisensä talouden, asuntotuotannon ja koulutuksen aloilla. Kehotamme Euroopan komissiota laatimaan mahdollisimman pian vihreän kirjan romanien kestämättömästä tilanteesta, jotta voidaan estää heidän syrjäytymisensä julkisen terveydenhuollon piiristä ja varmistaa se, että heille tarjotut erittäin heikkotasoiset terveydenhuoltopalvelut saatetaan eurooppalaisten normien mukaisiksi. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, tämä on ehkäpä yksi tärkeimmistä parlamentissa käymistämme keskusteluista. Olen pahoillani siitä, että myöhäisen ajankohdan vuoksi meitä ei ole täällä enempää kuuntelemassa näitä kauhistuttavia tilastotietoja pienten lasten ja äitien turhista kuolemista tauteihin, joiden hoitaminen olisi meille hyvin helppoa. Haluan kiittää komission jäsentä ja kollegojani siitä, että he ovat kiinnittäneet huomiota kauheisiin ongelmiin, jotka meitä maailmassa vaivaavat, ja siitä, että he yrittävät lisätä tietoisuutta synkistä pilvistä horisontissa.
Olen kotoisin Irlannista, maasta, josta vielä jokin aika sitten sairaanhoitajat lähtivät muualle, koska heille ei ollut työpaikkoja. On surullista, että tällä hetkellä tuomme ulkomailta paljon väkeä terveydenhuoltoalalle, koska meillä on suuri pula pätevistä ammattilaisista. Emme ajattele maita, joista näitä ammattilaisia riistämme, koska perustelumme ovat itsekkäitä: meidän on huolehdittava omistamme. Vaikka tuomme ulkomailta väkeä töihin, näemme joka päivä ensiapuyksiköissämme ihmisiä, joiden olosuhteet voidaan monessakin mielessä rinnastaa kolmannen maailman olosuhteisiin heidän maatessaan sairaalavuoteilla kestämättömissä olosuhteissa. Ongelmat ovat siis välittömiä ja näkyvät kaikkialla.
Kävin viime vuonna Malawissa. Näin omin silmin sen, minkä eräs kolleganikin jo mainitsi: sairaanhoitajapulan – koska sairaanhoitajat ovat tällä hetkellä Manchesterissa – ja ne kauheat seuraukset, joita tälle maalle tästä aiheutuu. On vaikea sanoa, mikä olisi vastaus, mutta ehkäpä meidän olisi perehdyttävä terveydenhuoltoalan ammattilaisten tekemään työhön ja arvostettava heidän työtään enemmän kuin tällä hetkellä teemme. Tämä tarkoittaa myös heidän kunnioittamistaan ja palkitsemistaan.
On kysytty, kuinka voimme korvata kehitysmaille sen, että olemme vieneet niiden parhaimmat voimavarat. Tämä on suuri moraalinen kysymys: kuinka voimme kuoria kerman päältä ja hylätä loput. Emme saa olla tekemättä mitään. Keskustelemme seuraavaksi lintuinfluenssasta ja markkinatukitoimenpiteistä. Luoja meitä varjelkoon, jos ihmisestä ihmiseen tarttuva pandemia iskee ja koko maailman terveydenhuoltopalvelut joudutaan venyttämään äärimmilleen.
Haluan lukea ääneen sen, minkä Maailman terveysjärjestö haluaa meidän tekevän perjantaina eli päivänä, josta parhaillaan keskustelemme: "on lisättävä tietoisuutta tästä kroonisesta ongelmasta" – eli terveydenhuoltoalan ammattilaisia koskevasta kriisistä – "ja etsittävä tukea sen varmistamiseksi, että terveydenhuoltoalan ammattilaiset tekevät jatkossa työtä siellä, missä heitä tarvitaan, silloin kun heitä tarvitaan ja sellaisella ammattitaidoilla, jolla voidaan tarjota ihmisille kaikkialla maailmassa mahdollisimman korkeatasoinen terveys". Toivon, että saavutamme tämän. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, tästä hyvin tärkeästä asiasta esitetyt vahvat puheenvuorot ovat tehneet minuun suuren vaikutuksen.
Prosessi, jota komissio johtaa kehittääkseen EU:n reaktiovalmiutta henkilöresurssikriisiin, osoittaa laajennetun eurooppalaisen koordinoinnin voiman. On todennäköistä, että jäsenvaltioiden ja komission yhteisellä sitoumuksella on suurempi teho kuin komission tai jäsenvaltioiden yksin toteuttamilla toimilla.
Henkilöresurssikriisiin annettava vastaus ilmentää periaatetta, joka esitetään eurooppalaista konsensusta kehityspolitiikassa koskevassa asiakirjassa. Kun jäsenvaltiot sitoutuvat lisäämään kehitysavun kokonaismäärää saavuttaakseen tavoitteen virallisen kehitysavun nostamisesta 0,7 prosenttiin bruttokansantulosta, saavutetaan myös nopeamman kehityksen mahdollistava suurempi talousarvio. Euroopan yhteisön koordinoitujen toimien avulla kuitenkin varmistetaan suurempien voimavarojen tehokkaampi hyödyntäminen siten, että kunkin maan johtamia ja laatimia suunnitelmia tuetaan koordinoidusti ja johdonmukaisesti.
Mielestämme paras keino lisätä voimakkaasti inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen rahoitusta on se, että yhteistä eurooppalaista politiikkaa toteutetaan koordinoidummin ja johdonmukaisemmin siten, että se ilmentää avun tuloksellisuudesta annetussa Pariisin julistuksessa tehtyjä sitoumuksia. Jäsenvaltioiden on asetettava tämä etusijalle, ja tämän on kuvastuttava yhteisestä politiikastamme.
Tämän vuoksi komissio on ehdottanut avun tuloksellisuutta koskevien konkreettisten toimien pakettia. Paketin ansiosta Euroopan unioni voi toimittaa apua enemmän, nopeammin ja paremmin.
Pariisissa pidetyssä avun tuloksellisuutta käsitelleessä kokouksessa Euroopan unioni teki sitoumuksen siitä, että se nostaa budjettitukena myönnetyn tuen osuutta. Tähän sitoumukseen sisältyy mahdollisuus lisätä sekä yleisen budjettituen että alakohtaisen budjettituen määrärahoja, joita on tarpeen mukaan mahdollista täydentää hankekohtaisella rahoituksella. Näin ollen ne tahot, jotka tekevät kymmenennen Euroopan kehitysrahaston ohjelmia koskevia päätöksiä, voivat valita sellaisia tukivälineitä, jotka vastaavat kansallisesti määriteltyjä painopisteitä. Kansalliselle päätöksenteolle ja maiden ohjelmasuunnittelulle on annettu huomattavan paljon liikkumavaraa siten, että maat voivat panostaa enemmän terveydenhuollon alaan tai sosiaalialaan alakohtaisen budjettituen kautta, jos tämä on asetettu asianomaisessa maassa etusijalle.
Haluan vielä vastata muutamiin esittämiinne erityiskysymyksiin.
Menettelysääntöjen osalta voin vahvistaa komission olevan halukas tarkastelemaan sitä, kuinka terveydenhuoltoalan ammattilaisten eettistä rekrytointia koskevia eurooppalaisia menettelysääntöjä olisi kehitettävä ja toteutettava. Kahden jäsenen mainitseman räätälöidyn lääketieteen osalta tuemme parhaillaan tutkimusta, joka koskee mahdollisuuksia pyrkiä hyödyntämään paremmin käytössä olevia toimia osana kumppanuuttamme Afrikan unionin kanssa.
Korruptio on kehityksen kannalta varmasti ongelma, ja erityisen vahingollista se on terveydenhuollon kaltaisten keskeisten sosiaalipalvelujen tarjoamiselle. Kuten tiedätte, olemme sopineet siitä, että tätä ongelmaa käsitellään monien eri toimenpiteiden avulla. Huomenna meillä on paljon aikaa käydä perusteellisempi keskustelu, kun käsittelemme jäsen van den Bergin tästä aiheesta laatimaa erinomaista mietintöä.
Useat jäsenet mainitsivat kysymyksen inhimilliseen ja sosiaaliseen kehitykseen varattavien kehitysmäärärahojen osuudesta. Suurin osa komission rahoituksesta jaetaan maakohtaisten ohjelmien kautta. Tällä hetkellä yli 20 prosenttia komission kehitysbudjetista osoitetaan sosiaaliseen infrastruktuuriin. Lisäksi yleisen budjettituen määrärahat on sidottu edistymiseen, jota arvioidaan terveysindikaattoreiden perusteella. Näin ollen tällä tavalla tuetaan ja vahvistetaan vuosituhannen kehitystavoitteiden asettamista etusijalle maiden tasolla.
Komissio aikoo lisätä budjettitukena jaettavan kehitysavun osuutta ja sitoa budjettituen kiinteämmin edistymiseen vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisessa. Viime kädessä kansallisten hallitusten kuuluu tehdä päätös siitä, mikä on kunkin maan inhimilliseen ja sosiaaliseen kehitykseen osoittama rahoitusosuus. Komissio aikoo hallitusten kanssa käymässään poliittisessa vuoropuhelussa edelleen korostaa inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen merkitystä taloudellisen kasvun ja köyhyyden vähentämisessä. 
Puhemies.
   – Olen keskustelun päätteeksi vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.(1)
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana ehdotus neuvoston asetukseksi asetusten (ETY) N:o 2771/75 ja (ETY) N:o 2777/75 muuttamisesta poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden soveltamisen osalta (siipikarjanliha-ala) (KOM(2006)0153 – C6-0111/2006 – 2006/0055(CNS)). 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, viime viikkoina ja kuukausina olemme tottuneet siihen, että tiedotusvälineet usein kertovat uusista lintuinfluenssatapauksista. Tänään vahvistettiin viimeisin tautitapaus, joka oli todettu kalkkunatilalla Saksissa. Olemme voineet seurata kartalta taudin leviämistä maasta toiseen. Asia koskettaa meitä kaikkia joko suoraan tai välillisesti.
Meitä, ja varsinkin siipikarja-alaa, on kohdannut todellinen kriisitilanne, joka edellyttää nopeita toimia. Siksi olemmekin täällä tänä iltana. Haluaisin aluksi kiittää Euroopan parlamenttia siitä, että se on hyväksynyt komission pyynnön asian käsittelemisestä kiireellisenä. Olen erityisen kiitollinen maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtajalle Daulille sekä valiokunnan muille jäsenille nopeasta reagoimisesta ja kannasta komission ehdotukseen. Tämä osoittaa selvästi, että pystymme toimimaan nopeasti silloin, kun se on välttämätöntä.
Euroopan unionissa todetuilla monilla lintuinfluenssatapauksilla on ollut meihin kohdistuvia vaikutuksia. Vaikka tautiin ovat menehtyneet pääasiassa luonnonvaraiset linnut, sillä on jo ollut merkittävä kielteinen vaikutus siipikarjanlihan kulutukseen monissa jäsenvaltioissa. Tilanteen vaikutus hintoihin on ollut eri maissa erilainen, mutta yleisesti on esiintynyt hintapaineita, ja joissain tilanteissa hinnat ovat laskeneet merkittävästi. Sen vuoksi siipikarjanlihamarkkinoiden tilanne on poikkeuksellisen vakava, ja monet alalla toimivista ovat huomattavissa vaikeuksissa.
Olemme jo ryhtyneet toimiin. Kriisin puhjettua viime syksynä komissio on ottanut käyttöön vientitukia alan markkinoiden tukemiseksi. Noiden toimien vaikutus on kuitenkin ollut rajallinen, mikä ei johdu vähiten siitä, että moniin kolmansiin maihin suuntautuvalle viennillemme on asetettu tuontirajoituksia. On selvää, ettemme voi hoitaa siipikarjanliha-alan kriisiä tehokkaasti yksinomaan vientitukien avulla.
Myös jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tekevänsä tai ovat jo tehneet aloitteita mahdollisuudesta käyttää valtiontukea. Valtiontuki tarjoaa useita eri tukimahdollisuuksia, kuten pelastamistuen ja rakennemuutostuen vaikeuksiin joutuneille maataloustuottajille. Noiden sääntöjen tarkoituksena on tarjota nopeata ja tehokasta tukea niille alalla toimiville, jotka ovat todella sen tarpeessa. Tässä kriisitilanteessa tarkastelemme uusia ehdotuksia mahdollisimman pikaisesti ja otamme huomioon toisaalta nopean avun tarpeen ja toisaalta sen, että on vältettävä kilpailua vääristymistä. Meidän on kuitenkin myös harkittava vaihtoehtoisia toimia EU:n tasolla. Olemmekin todenneet, että nykyinen lainsäädäntö on esteenä juuri tässä. Nykyisessä yhteisessä markkinajärjestelyssä määrätään toimista, jotka mahdollistavat erityisen markkinatuen silloin, kun on määrätty eläinten terveyteen perustuvia rajoituksia.
Yhteinen markkinajärjestely ei kuitenkaan nykyisellään mahdollista komission reagoimista kriisiin, joka aiheutuu kuluttajien luottamuksen vähentymisestä. Juuri sellaisessa tilanteessa olemme tänään. Nykyistä lainsäädäntöä on siksi muutettava, jotta alan uusille markkinatukitoimille saataisiin oikeusperusta. Siksi ehdotamme, että nykyistä, yhteisen markkinajärjestelyn 14 artiklan mukaista poikkeuksellista markkinatukea laajennettaisiin tukitoimiin myös niissä tilanteissa, joissa kuluttajien reagointi kansanterveyttä tai eläinten terveyttä koskeviin riskeihin aiheuttaa vakavia markkinahäiriöitä. Ehdotuksemme käsittää myös taloudellisen rasituksen jakamisen jäsenvaltioiden ja yhteisön talousarvion kesken, ja se otettaisiin käyttöön ainoastaan jäsenvaltioiden pyynnöstä.
Otamme nyt ensimmäisen askelen ja täytämme oikeudellisen aukon. Kun ehdotuksemme on viimein hyväksytty, jäsenvaltioiden on esitettävä ehdotuksensa kunkin tilanteeseen parhaiten soveltuvista käytännön toimista. Nähdäksemme näin saadaan luotua eniten joustoa, jolloin tämänhetkiseen kriisiin ja vastaisuudessa mahdollisiin samankaltaisiin tilanteisiin voidaan reagoida mahdollisimman tehokkaasti.
Meillä ei ole aikaa hukattavanamme. Koska Euroopan parlamentti on suhtautunut ehdotukseemme rakentavasti ja suostunut käsittelemään sen nopeutetussa menettelyssä, saanemme hyväksyttyä asian lopullisesti neuvostossa lähiviikkoina. Tämä on tärkeä askel kohti niiden toimien toteuttamista, joita siipikarjanliha-alalla niin epätoivoisesti kaivataan. 
Neil Parish,
   . Arvoisa puhemies, keskustelemme tänä iltana poikkeuksellisten markkinatoimenpiteiden käyttöönotosta EU:ssa erittäin hyvin menestyvällä tuotannonalalla. EU:ssa on noin viisi miljardia kananpoikaa. Ala ei saa tukea yhteisen maatalouspolitiikan nojalla. Kuten komission jäsen sanoi, kuluttajien luottamus kananlihaan on laskenut. Joissain maissa kulutus on pienentynyt jopa 70 prosenttia. On selvää, että meidän on tiedotettava kananlihan turvallisuudesta, erityisesti silloin, kun se on kypsytetty asianmukaisesti. EU:ssa on toteutettu erittäin hyviä toimia taudin kitkemiseksi Euroopasta, kun se saapuu tänne. Meidän on viime kädessä todella vähennettävä tuotantoa ja selvitettävä kananlihan kysyntä.
Siipikarjantuotannon etuja on se, että munan hautomisesta siihen, kun kananpoika on valmis syötäväksi, menee lyhimmillään vain yhdeksän viikkoa. Siksi tuotantoa on mahdollista vähentää. En usko, että vientituet ovat oikea ratkaisu kriisiin. Ongelmana on, että jos viemme paljon ylimääräistä kananlihaa jo kyllästetyille maailmanmarkkinoille emmekä ole varovaisia käyttäessämme julkisia varoja sen tukemiseen, tuo liha saattaa palautua takaisin Euroopan markkinoille. Nähdäkseni olisi edettävä vähentämällä ensin tarjontaa ja yrittämällä sitten lisätä kysyntää, jotta ala saataisiin takaisin jaloilleen.
Siipikarja-alan lisäksi myös vilja-ala kärsii, sillä viisi miljardia kananpoikaa syö valtavat määrät vehnää. Arvoisa komission jäsen, olen viime kädessä samaa mieltä kanssanne siitä, että sopiva ratkaisu on 50 prosentin yhteisrahoitus jäsenvaltioiden ja komission kesken. Mielestäni se on vastakin paras tapa edetä monilla maatalouden aloilla. 
Katerina Batzeli,
   – Arvoisa puhemies, haluan aluksi korostaa sitä, että komissio on hoitanut lintuinfluenssan aiheuttamaa kriisiä järjestelmällisesti, hallitusti ja tehokkaasti.
On kuitenkin valitettavaa, että puutteellinen tiedottaminen kuluttajille, viestintäpolitiikka ja tiedotusvälineiden asema sekä suorien kansallisten toimien, varsinkin valvontatoimien puute, ovat vähentäneet kuluttajien luottamusta, jonka palautuminen useissa tapauksissa kestänee pitkään.
Euroopassa tähän mennessä tuntuvia seurauksia ovat siipikarjanlihan ja munien myynnin väheneminen 35 prosenttia, ja jäsenvaltiokohtaiset erot ovat merkittävät. Kreikassa kulutus on laskenut 10 viime kuukauden aikana 65 prosenttia, ja meille on kertynyt 20 000 tonnin varastot. Ranskassa, joka on suurin siipikarjantuottaja, varastoja on kertynyt 25 000 tonnin verran.
Komission ja jäsenvaltioiden hallitusten on ryhdyttävä välittömästi interventiotoimiin, ja markkinakriisiin on puututtava kaikkein tehokkaimmin taloudellisin ja yhteiskunnallisin keinoin siipikarjatilojen ja hautomoiden auttamiseksi. Kuten ystäväni Parish juuri totesi, lintuinfluenssakriisillä on myös merkittävä vaikutus vilja-alaan. Siksi ehdotammekin siipikarjanliha- ja muna-alan markkinajärjestelyistä annettujen asetusten 14 artiklan muuttamisen lisäksi seuraavaa:
- ensiksi 50 prosentin rahoitusta kiireellisille toimenpiteille, jotka liittyvät suoraan terveys- ja eläinlääkintätoimiin
- toiseksi 100 prosentin rahoitusta yhteisön varoista tilanteissa, joissa kulutuksen väheneminen johtuu kuluttajien luottamuksen romahtamisesta
- kolmanneksi markkinatoimien edistämistä, kuten varastointituen myöntämistä markkinoiden vakauttamisen vaatimaksi ajaksi
- lopuksi tukea varastojen purkamiseen sekä munien ja siipikarjan hävittämiseen.
Nämä toimet tasapainottavat tarjontaa ja kysyntää markkinoilla.
Korostan erityisesti komission näkemystä siitä, että sallittua tukea on täytynyt ja täytyy jatkossakin myöntää jäsenvaltioissa niiden omille siipikarjankasvattajille ja siipikarjatiloille pieninä ja keskisuurina yrityksinä. Yhteisön tukea ja kansallista tukea on annettava välittömästi. Se on jo paljon myöhässä, minkä vuoksi monia tiloja uhkaa lopettaminen. Kreikassa syntyy paljon yhteiskunnallisia ongelmia, sillä ala työllistää 15 000 ihmistä.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin todeta vitsinä, että jos hallitukset ja komissio viivyttelevät tehokkaiden toimien ja interventioiden käyttöönotossa, lintuinfluenssa muuntuu työntekijöiden influenssaksi. 
Ilda Figueiredo,
   . – Useissa maissa tuotanto on kärsinyt merkittävästi ja joissain tapauksissa se on jo keskeytynyt kokonaan. Tuhansia tonneja siipikarjanlihaa säilytetään pakastettuna, mikä on kallista, eikä sen kulutukselle ole kysyntää.
Siipikarjanlihan tuottajilla onkin vaikeat ajat. Joissain maissa siipikarjanlihan ja munien tuotanto on kärsinyt valtavasti, vaikka siellä ei olekaan esiintynyt lintuinfluenssaa. Siksi on erittäin tärkeätä, että tuottajille tarjotaan tukea ja että yhteisön rahoitus korvaavia markkinatoimenpiteitä varten on 100-prosenttinen, kuten sikaruton ja BSE-taudin tapauksissa, sillä sosioekonominen tilanne on monissa maissa erittäin vakava ja osarahoitusta on vaikeata taata.
Olemme myös ehdottaneet rahoitusta siipikarjan vetämiseksi markkinoilta siksi aikaa, kun markkinat ovat lamaantuneet, jotta voisimme tasoittaa pakastamiskustannuksia. Kaikkialla EU:ssa on myös käynnistettävä pitkän aikavälin tiedotuskampanja kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi. Minusta tuntuu, että tämä voisi olla rahoitusehdotus myös unionille itselleen. 
Jeffrey Titford,
   . Arvoisa puhemies, olen hiukan ymmälläni Euroopan unionin suhtautumisesta lintuinfluenssasta syntyneeseen hysteriaan. Minusta tuntuu siltä, että EU on tehnyt kärpäsestä härkäsen. Ei ole minkäänlaista osoitusta siitä, että lintuinfluenssavirus olisi muuntunut ja voisi siirtyä ihmisestä toiseen. Itse asiassa on hyvin vähän näyttöä siitä, että sen voisi saada edes linnuista, paitsi jos on merkittävällä tavalla suoraan kosketuksissa kuolleiden lintujen jäänteiden kanssa.
Siitä huolimatta Yhdistyneessä kuningaskunnassa on esiintynyt räikeitä lehtiotsikkoja 320 000 mahdollisesta kuolemasta ja joukkohautoihin haudatuista ruumiista. Juuri tänään on Norfolkin piirikunnassa aloitettu harjoitukset laajamittaisen lintuinfluenssaepidemian varalta. Mukana on satoja ihmisiä, ja harjoitusten juhlavana nimenä on "Operation Hawthorn". Asian teatraalinen käsittelytapa luo hysteriaa, ja EU on kantanut kortensa kekoon järjestämällä paljon julkisuutta saaneita kansainvälisiä huippukokouksia, joissa on käsitelty lintuinfluenssakriisiä. EU haluaa nyt varata tuleviksi viideksi vuodeksi 5 miljoonaa euroa poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä varten väitetyn kriisin hoitamiseksi. Se tuntuu myös antaneen avoimen sitoumuksen uusien varojen myöntämiseksi vuonna 2011.
Minusta tuntuu siltä, että EU ja joidenkin jäsenvaltioiden hallitukset ovat syyllistyneet laajan yleisen hysterian luomiseen. Se on jo vahingoittanut vakavasti siipikarjateollisuutta, vaikka siihen ei ole juurikaan ollut perusteita. Pahoittelen kyynisyyttäni, mutta tämä tuntuu olevan EU:lle kätevä keino antaa itsestään kuva asioista huolehtivana järjestönä.
Kyse on itse asiassa pahanlaatuisen yleisen hysterian puhkeamisesta, jonka on aiheuttanut erittäin tarttuva purkaus jäsenvaltioiden hallitusten ja Euroopan unionin edistämää liioiteltua julkisuutta. Lyhyesti sanottuna kaikkien on lopetettava säntäilemästä ympäriinsä kuin päättömät kanat ja ryhdyttävä tarkastelemaan asiaa edes jossain määrin objektiivisesti.
Jos aiomme myöntää kyseiset suuret rahasummat, ne olisi käytettävä yleisölle jaettavan tiedotusmateriaalin laatimiseen. Ihmisille olisi kerrottava, ettei asianmukaisesti kypsytetty siipikarjanliha itse asiassa ole vaarallista ja että sitä on täysin turvallista ostaa marketeista ja syödä ravintoloissa.
Meidän on lopetettava kehittelemästä draamasta kriisiä. 
Janusz Wojciechowski,
   . Arvoisa puhemies, lääketieteen kannalta taidamme olla voittamassa sodan lintuinfluenssaa vastaan, sillä tartuntoja on esiintynyt hyvin vähän ja tiedossa on vain joitain yksittäistapauksia, joissa se olisi tarttunut ihmisiin. Tiedotusvälineet sen sijaan ovat käsitelleet asiaa erittäin epätyydyttävästi. Epidemian uhasta ei ole tarjottu luotettavaa ja objektiivista tietoa eikä ihmisiä ole opastettu suojautumaan epidemian varalta. Tiedotusvälineet kertoivat ykkösuutisena jokaisesta kuolleena löydetystä joutsenesta.
Lintuinfluenssa on esitetty jälleen yhtenä ilmestyskirjan ratsastajana. Kadunmiehen saamat tiedot ovat epätäsmällisiä, sekavia ja usein epäasianmukaisia. Eläinlääkintäviranomaisten toiminta tuntuu järjenvastaiselta. Tuntuu siltä, että kokonaisia siipikarjalaumoja on teurastettu vain näön vuoksi, jotta annettaisiin se vaikutelma, että tehdään jotain. Tuo ei tunnu järkevältä, kun miljoonat luonnonvaraiset linnut kuitenkin voivat levittää tautia vapaasti. Lisäksi on monissa tapauksissa esiintynyt piittaamatonta julmuutta. Olemme nähneet tv:stä, kuinka eläviä lintuja survotaan päät alaspäin säkkeihin, joita käsitellään kuin ne olisivat perunasäkkejä. Lisäksi on levitetty perusteettomia tietoja, joiden mukaan lintuinfluenssa voisi tarttua ihmisiin myös kissoista. Se johti monissa tilanteissa kissojen kielteiseen kohteluun.
Tilannetta tarkasteltaessa ei ole yllättävää, että siipikarjanlihamarkkinat ovat paniikin kourissa ja niitä uhkaa katastrofi. Siksi on täysin asianmukaista ryhtyä toimiin markkinoiden tukemiseksi. Tämä siirto ansaitsee täyden kannatuksemme, ja ajattelen tässä myös niitä tarkistuksia, joilla pyritään lisäämään tuen määrää. Haluaisin kiinnittää huomionne erityisesti UEN-ryhmän esittämään tarkistukseen, jolla pyritään lisäämään tuen määrää uusissa jäsenvaltioissa, joissa viljelijät ja siipikarjankasvattajat ovat erityisen hankalassa tilanteessa, sillä he saavat suoria tukia vain osittain.
Paras keino siipikarja-alan tukemiseksi on jakaa luotettavaa tietoa ja rauhoittaa markkinoita. On parasta, että sen tekee Euroopan komissio, sillä se mahdollisesti herättää tällaisessa kriisitilanteessa suurempaa luottamusta kuin jäsenvaltioiden omat hallitukset. Komission olisi jaettava selkeätä tietoa taudin leviämisestä. Sen olisi erityisesti todettava yksiselitteisesti, ettei siipikarjanlihan nauttiminen ole terveysriski. Tiedotusvälineitä olisi myös kehotettava toimimaan maltillisesti ja välttämään paniikkia.
Tämä kriisi on opettavainen. Jos samanlaisia tilanteita syntyy vastaisuudessa, kansalaisille on annettava luotettavaa tietoa paljon varhaisemmassa vaiheessa. 
Joseph Daul (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, yritän säästää aikaa, joten puhun lyhyesti tänä iltana. Haluaisin vain kiittää komissiota siitä, että se otti neuvoston ehdotuksen viime viikolla käsittelyyn niin nopeasti. Parlamentti osoitti myös olevansa tehokas, ja jos kaikki toimielimet paneutuvat asiaan, on selvää, että saamme kahdeksassa päivässä aikaiseksi oikeanlaiset päätökset luonnonkatastrofeihin reagoimiseksi ja uhrien auttamiseksi.
Olen myös samaa mieltä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan kollegojeni kanssa, ja olemmekin jo puhuneet paljon lintuinfluenssasta. Olemme kerrankin toimineet nopeasti, eikä voida sanoa, että on unionin syytä, että siipikarjan kasvattajat joutuvat odottamaan korvauksien saamista. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, seurasin jäsen Daulia, joka puhui erittäin hyvin ja lyhyessä ajassa, ja toivon onnistuvani samassa.
Arvoisa komission jäsen, haluan joka tapauksessa myös kiittää komissiota sen nopeasta reagoimisesta siipikarjanliha- ja munamarkkinoiden nykyisiin ongelmiin. Olemme myös käsitelleet asiaa kiireellisenä, kuten meiltä pyydettiin, jotta kyseisiä kahta asetusta voitaisiin muuttaa ja komissio saisi oikeusperustan toimintansa tueksi.
Arvoisa komission jäsen Fischer Boel, kuten huomautitte, nykyisen kriisin syynä ei kuitenkaan ole epidemian puhkeaminen, sillä sellaista ei ole tapahtunut useimmissa jäsenvaltioissa. Toistaiseksi siipikarjanlihan liikkumista unionin alueella ei ole rajoitettu, vaan – kuten aivan oikein huomautittekin – kriisi johtuu kuluttajien luottamuksen menettämisestä ja sen aiheuttamasta kulutuksen vähenemisestä.
Arvoisa komission jäsen, olemme tässä mielessä monimutkaisessa tilanteessa, joka on vasta alkanut mutta muistuttaa kovasti niitä kahta markkinakriisiä, jotka koskettivat naudanlihaa BSE-epidemian puhjettua. Molemmissa tilanteissa markkinatukitoimenpiteisiin ryhdyttiin yhteisön tasolla, ja ne rahoitettiin sataprosenttisesti. Ryhmäni on siksi esittänyt komission ehdotukseen tältä osin kahta tarkistusta.
Hyväksymme terveystoimien 50-prosenttisen osarahoituksen, mutta esitämme, että markkinatukitoimenpiteistä kuluttajien luottamuksen menettämisen vuoksi vastaisi yhteisö ja ne siis rahoitettaisiin kokonaisuudessaan EU:n talousarviosta.
Arvoisa komission jäsen, kuten sanoin, uskomme, että tämä osarahoitusjärjestelmä – jäsenvaltioiden maksuosuudet toimenpiteistä, jotka ovat aina kuuluneet yksinomaan yhteisön rahoitettaviksi – olisi yhteisessä maatalouspolitiikassa vakava ennakkotapaus ja saattaisi vaarantaa yhteismarkkinoiden periaatteen. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan unionilla on runsaasti kokemusta kriisitilanteista selviytymisestä. Se on aiemmin toteuttanut poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä monissa tilanteissa, erityisesti hullun lehmän taudin sekä suu- ja sorkkataudin puhjettua. Nyt meidän on selviydyttävä lintuinfluenssan aiheuttamasta kriisistä.
Siipikarjanlihan merkitystä elintarvikealalla ei pidä väheksyä. On välttämätöntä ottaa käyttöön poikkeustoimenpiteitä. Päätettäväksi jää enää tuen laajuus ja varojen määrä. Käytäntö on tähän asti vaihdellut. Yhteisö on maksanut jäsenvaltioiden kärsimistä menetyksistä vaihtelevansuuruisen osuuden, yleensä 50–100 prosenttia.
Nyt tarkasteltavanamme olevassa asetuksessa säädetään merkittävästä tuesta siipikarja-alalle. Epävirallisissa keskusteluissa on käynyt ilmi, että ehdotusta siitä, että yhteisö rahoittaisi 50 prosenttia jäsenvaltioille aiheutuneista kustannuksista, kannatetaan voimakkaasti. Tasapuolisuus ei kuitenkaan tarkoita oikeudenmukaisuutta, varsinkaan koska vanhat jäsenvaltiot ovat saamassa 100 prosenttia maatalouden suorista tuista, vaikka uudet jäsenvaltiot saavat tuskin 30 prosenttia. Mielestäni siksi olisi noudatettava periaatetta, jonka mukaan 100-prosenttista tilatukea saaville jäsenvaltioille korvattaisiin 50 prosenttia aiheutuneista kuluista. Maiden, jotka eivät saa täysimääräisiä tilatukia ja rahoittavat maataloutta omista talousarvioistaan, pitäisi saada vähintään 75 prosenttia.
Meidän on oltava johdonmukaisia. Joko vain puhumme yhteisvastuullisesta Euroopasta tai alamme todella luoda sellaista. Jos aiomme luoda yhteisvastuullisen Euroopan, sen on näyttävä sosiaalisesti ja taloudellisesti. Yleensä ihmiset osoittavat kyntensä vaikeissa ja yllättävissä tilanteissa ja katastrofien sattuessa. Usein sanotaankin, että ihmisen todellista arvoa voidaan parhaiten arvioida sen perusteella, missä määrin hän on valmis jakamaan omastaan myös muille. Niinpä kansojen ja valtioiden unionia arvioidaan sen perusteella, kuinka hyvin se takaa kustannusten ja tulojen oikeudenmukaisen jakautumisen ja kuinka paljon yhteisvastuullisuutta ja oikeudenmukaisuutta se osoittaa. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, viime aikoina olemme lähes päivittäin kuulleet luonnonvaraisissa linnuissa ilmenneestä lintuinfluenssasta. Kyseinen sairaus todellakin koskettaa pääasiassa luonnonvaraisia lintuja, mutta voiko se rajoittua yksinomaan niihin? Kysymykseen ei ole selkeätä vastausta, mutta tiedämme, että tautia esiintyy myös siipikarjan parissa.
Siipikarjanliha-ala on varsin erikoislaatuinen. Euroopan unionissa sen toiminta nojautuu markkinaperiaatteisiin, joten sen tukemiseen on vain rajalliset mahdollisuudet. Onkin löydettävä keino siipikarjanliha-alan tukemiseksi kriisitilanteissa. Tuki ei saa olla markkinaperiaatteiden vastaista, ja se on pantava täytäntöön vain poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa markkinat ovat kriisissä.
Tarvitaan laajempaa lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon maatalouden erityispiirteet ja se, että tietyillä maatalousmarkkinoilla tarvitaan erityistilanteissa interventioita, silloin kuin interventiot ja ulkopuolinen tuki ovat ilmiselvästi välttämättömiä. Uskon, että opimme tästä tilanteesta. Meidän on keksittävä, kuinka voisimme tarjota yhteisessä maatalouspolitiikassa erityisiä tukivälineitä alan auttamiseksi. 
Stéphane Le Foll (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, myös minä kannatan tänä iltana ehdotettuja toimenpiteitä, jotka toivottavasti hyväksytään huomisessa äänestyksessä. Toimia tarvitaan, sillä joissain maissa kriisi vaikuttaa varsin moniin maataloustuottajiin sekä koko alaan ja kaikkiin sillä toimiviin. 
Haluaisin myös sanoa muutaman sanan siitä, kuinka varsinkin markkinoiden hallinnoimiseen liittyvät toimet olisi toteutettava. Kuten ryhmäni juuri mainitsikin, toivon että osarahoituksessa suosittaisiin sitä periaatetta, että unionin rahoitusosuus on 100 prosenttia.
Edellisen lisäksi olen sitä mieltä, että EU:n on nyt aika pohtia sitä, kuinka varautumisperiaatetta sovelletaan terveysongelmissa ja muissa ongelmissa, jotka voivat koskea kotimaitamme ja koko Euroopan mannerta. Jos EU ei itse noudata varautumisperiaatetta, vakavana riskinä nähdäkseni on, että kasautuvat ongelmat ja se, että kaikilla valtioilla ei ole kaikkia tarvittavia tietoja tai ne eivät käytä niitä asianmukaisesti, kuten viime kuukausina on ilmennyt, aiheuttavat niin teollisuudessa kuin maataloudessa kokonaisia tuotannonaloja koskettavia kriisejä. Sitten vaadimme, että maatalous ja WTO, tässä tapauksessa siipikarja-ala, tulevat apuun ja korvaavat seuraukset, jotka eivät liity sen paremmin rakenteisiin kuin maatalousalaan, vaan johtuvat pikemminkin paniikista, mistä täällä onkin tänä iltana esitetty osuvia esimerkkejä.
Siksi mielestäni tarvitsemme koko Euroopan laajuista politiikkaa kriisitilanteiden käsittelemiseksi ja sen varmistamiseksi, että EU:n tasolla ryhdytään toimiin, jotka soveltuvat kaikkiin. Tämä kriisi on esimerkki, jonka pitäisi toimia ennakkotapauksena vastaisen varalta. Sen pitäisi saada meidät pohtimaan tietenkin maataloutta, mutta myös ja nimenomaan muita aloja, kuten kansanterveyttä, kun tavoitteena tästä lähtien on soveltaa varautumisperiaatetta EU:n tasolla. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, on hyvä, että teemme nyt jotain siipikarjanlihan tuotannon avustamiseksi. Meillä on valitettavasti ollut muitakin kokemuksia siitä, että kuluttajat eivät enää luota elintarvikkeisiin.
Irlannissa ei ole tiettävästi esiintynyt tapauksia, joissa luonnonvaraiset tai muut linnut olisivat saaneet lintuinfluenssatartunnan, mutta lihan kulutus on silti vähentynyt jopa 20 prosenttia. EU:ta on syytetty siitä, että se on tehnyt kärpäsestä härkäsen, mutta olemme tosiasiassa erittäin vaikeassa asemassa.
Myötätuntoni on komission puolella. Kuinka saamme tiedotettua näkyvästi lintuinfluenssasta, jotta ei syntyisi ihmisten pandemiaa ja jotta saisimme selvitettyä luonnonvaraisia lintuja kohdanneen ongelman pelästyttämättä samalla kuluttajia? Tuo tasapaino on erittäin vaikeata saavuttaa. Mielestäni Euroopan parlamentin jäsenet voivat osallistua kertomalla asiallisesti ja maltillisesti, mitä kaikkialla Euroopan unionissa on tekeillä ja miksi ryhdymme toimiin. Kuluttajien tiedoissa on valtava aukko.
Ongelma on siinä, että meillä on varastoissa suuret määrät siipikarjanlihaa. Vientituki ei ehkä ole ratkaisu, sillä markkinat ovat sulkeutumassa meiltä. Meidän on selvitettävä nuo varastot, jotka ovat valtava ongelma. Siitosmunien hävittäminen on mielestäni osa ratkaisua, mutta minua huolestuttaa, että siinä voitaisiin mennä liiallisuuksiin.
Toivokaamme, että tämä kriisi jää vain lyhytaikaiseksi ja saamme luottamuksen palautumaan ja kulutuksen elpymään. Pyrimme varmastikin kaikki siihen. Siipikarjanliha-alalla kaikkialla EU:ssa ollaan tyytyväisiä siihen, että EU reagoi tilanteeseen. Siihen on kuuluttava myös täsmällinen, selkeä ja hätäilemätön tiedottaminen kuluttajille. 
Bogdan Golik (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olin erittäin tyytyväinen voidessani hyväksyä komission aloitteen poikkeuksellisista tukitoimenpiteistä siipikarjanliha- ja muna-alalla ja olen varma, että monet parlamentin jäsenistä ovat samaa mieltä. Tarvitaan nopeata ja päättäväistä toimintaa.
Vaikka EU olikin jo jonkin aikaa valmistautunut lintuinfluenssan tuloon, emme onnistuneet hillitsemään paniikin leviämistä. Aluksi tauti tarttui vain luonnonvaraisiin lintuihin, ja kun ensimmäiset tartuntatapaukset siipikarjan joukossa todettiin, siipikarjanlihan kysyntä romahti. Joissain maissa se putosi jopa 70 prosenttia. Myynti ja vienti vähenivät, ja jotkin maat asettivat tuontirajoituksia ja kielsivät siipikarjanlihan tuonnin yhteisön alueelta. Tuota laajaa paniikkia ruokkivat tiedotusvälineet, jotka eivät useinkaan tarjoa luotettavaa tietoa. Sen sijaan, että ne valistaisivat ja rauhoittaisivat yleisöä, ne vain pahentavat tilannetta.
Lintuinfluenssa ei sinänsä ole suuri uhka siipikarjan kasvattajille. Suurimpana ongelmana ovat tiedotusvälineet ja paniikki, jonka syynä on, ettei Euroopan unionilta saada asiasta johdonmukaista tietoa.
Olen tyytyväinen, että komissio on ehdottanut poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä siipikarjanliha-alalle kuluttajien luottamuksen vähentymisestä selviytymiseksi. Ehdotuksella kustannusten 50-prosenttisesta osarahoituksesta voi kuitenkin olla kielteinen vaikutus kilpailuun Euroopan unionissa, ja se saattaisi olla askel kohti yhteisen maatalouspolitiikan uudelleenkansallistamista. On myös muistettava, että sairaudet eivät noudata maiden rajoja, mikä tarkoittaa, että lintuinfluenssan erittäin tarttuva viruskanta voi helposti levitä rajojen yli ja muodostua ongelmaksi koko Euroopan yhteisölle eikä vain yksittäiselle maalle.
Tuollaisissa tilanteissa olisi taattava sataprosenttinen tuki. Se on ainoa keinoa voittaa tämä taistelu. Osarahoituksella ei saada aikaan mitään, vaan tarvitaan päättäväistä toimintaa EU:n tasolla. Euroopan parlamentti muistanee, että BSE-kriisin yhteydessä tarjottiin sataprosenttista rahoitusta. Miksi komissio ei tee samanlaista ehdotusta nyt, kun on kyse lintuinfluenssasta?
On myös huomattava, että tarkasteltavana oleva komission ehdotus käsittää vain joukon väliaikaisia toimenpiteitä, joita voidaan soveltaa vain tietyn aikaa. Ne eivät poikkeuksellisissa oloissa takaa markkinoiden vakautta pitkällä aikavälillä. Tarvitaankin uutta yhtenäistä vakuutusjärjestelmää, kuten täällä on toistamiseen todettu. 
María Esther Herranz García (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos, että olette läsnä tänä iltana. Olen äärimmäisen tyytyväinen, että komissio on käsitellyt niin nopeasti tätä asiaa, jota pidän tärkeänä kaikkien, niin Euroopan unionin kuluttajien kuin tuottajienkin, kannalta.
Olen iloinen, että Euroopan unionissa tapahtuneeseen hintojen laskuun ja myös kulutuksen vähenemiseen on kiinnitetty huomiota. Olen iloinen siitä, sillä kuluttajien luottamus on vähenemässä, koska he luulevat voivansa saada tartunnan, vaikka me kaikki tiedämmekin, ettei se ole mahdollista. Luottamuksen menetys voi kuitenkin johtaa siihen, että kuluttajat eivät enää käytä sellaisia tuotteita kuin munat tai kananliha, mikä olisi tietenkin erittäin huono asia.
Nähdäkseni meidän on erotettava toisistaan eläinlääkintä- ja markkinatoimenpiteet. Ehdotatte markkinatoimenpidettä ja olette nyt ensi kerran päättäneet, että se olisi osarahoitettava. Tässä asiassa en voi kiittää teitä, sillä 50 prosenttia on mielestäni riittämätön osuus.
Kuten muistattekin, BSE-kriisin yhteydessä vuonna 1997 maksettiin 100 prosenttia. Samoin toimittiin suu- ja sorkkataudin levitessä. Tämä onkin ensimmäinen esimerkki markkinatoimenpiteiden osarahoittamisesta, joka – kuten kollegani täällä on sanonut – voi johtaa markkinoiden epätasapainoon, kilpailun vääristymiseen ja yhteisen maatalouspolitiikan peiteltyyn uudelleenkansallistamiseen. Seuraukset voisivat olla erittäin ikäviä kaikille, myös niille, jotka suhtautuvat epäluuloisesti nykyiseen yhteiseen maatalouspolitiikkaan, sillä uudelleenkansallistaminen voisi lisätä huomattavasti protektionismia, jota heidän mielestään on jo liikaa. Mielestäni niiden, jotka suhtautuvat epäluuloisesti yhteiseen maatalouspolitiikkaan, olisi otettava tämä huomioon. 
Toimenpiteitä ei mielestäni siksi pitäisi osarahoittaa, ja olemmekin esittäneen tarkistuksen, jonka toivon saavan huomenna parlamentin kannatuksen.
Riippuu hallituksista, pyydetäänkö tätä tukea. Jos se on 50 prosenttia, monissa tapauksissa tietyt hallitukset eivät tee sitä pitkään aikaan.
Minusta tuntuu, että perusongelma on se, ettei ole varoja rahoittaa joko hätätoimenpiteitä tai yhteistä maatalouspolitiikkaa, sillä meillä on oikeastaan erittäin huono sopimus, joka tulevaisuudessa on vieläkin paljon huonompi ottaen huomioon tulevan rahoituskehyksen.
Eikö rahaa siis ole tarpeeksi? Siinä tapauksessa hallitusten on neuvostossa löydettävä sitä. 
Marc Tarabella (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, siipikarjanliha-alalla toimivien tulonmenetykset voivat kuluttajien luottamuksen vähentymisen vuoksi nousta 50–60 prosenttiin.
Siksi komissio onkin ehdottanut muutoksia poikkeuksellisten markkinatoimenpiteiden käyttöönottoa koskeviin asetuksiin. Niitä odottavat kasvattajat, jotka ovat kärsineet menetyksiä kuluttajien tunteenomaisen suhtautumisen vuoksi, ja kiitänkin komissiota sen nopeasta toiminnasta. Pyrkimys lisätä vientiä yhteisön sisäisessä kulutuksessa tällä hetkellä esiintyvän vajeen tasapainottamiseksi on kuitenkin elintarvikeriippumattomuuden periaatteen vastainen.
Onko tässä tilanteessa järkevää esittää, kuten jotkut jäsenvaltioista ovat tehneet, terveen siipikarjan hävittämistä tarjonnan säännöstelemiseksi? Se hyödyttäisi ainoastaan Brasiliaan toimintansa siirtäneitä suuryrityksiä. Ne vain odottavat tätä merkkiä ryhtyäkseen toimittamaan tavaraa EU:n markkinoille. Meidän on otettava käyttöön turvalauseke teollisesti tuotetun siipikarjanlihan tuonnin kieltämiseksi Euroopan ulkopuolelta, varsinkin koska näyttää siltä, että mitä teollisempaa tuotanto on, sitä sitkeämpi lintuinfluenssavirus on. Aasiassa Laos, jossa ei ole teollisia tiloja, on säästynyt taudilta, mutta tilanne on päinvastainen sen naapurimaissa, kuten Vietnamissa ja Thaimaassa. 
Haluan korostaa, että tarvittavilla varotoimilla, joihin olemme aiheellisesti ryhtyneet maissamme, on suurempi vaikutus perinteisiin tiloihin, jotka pyrkivät tuottamaan laadukasta siipikarjanlihaa, kuin lisätukea saaviin teollisiin tiloihin. Esimerkkinä siitä on pientilojen kannalta hankala vaatimus vapaana elävän siipikarjan sulkemisesta häkkeihin.
Kun muistelemme maataloutta vakavasti koetelleita aiempia kriisejä, kuten vuonna 1997 puhjennutta BSE-epidemiaa ja vuoden 1999 dioksiinikriisiä – vaikka nuo ongelmat olivatkin täysin erilaisia kuin lintuinfluenssa – eikö olisi syytä perustaa tällä kertaa ennakoivasti erityisvaliokunta selvittämään kriisien perussyitä, jotta voisimme estää kriisejä sen sijaan että yrittäisimme korjata niitä? 
Albert Jan Maat (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kannatan sitä, mitä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtaja Daul sanoi. Haluan myös kiittää lämpimästi komission jäsentä siitä, että hän on saanut erittäin nopeasti aikaan toimintasuunnitelman ja lisäksi esittänyt tavanomaisesta poikkeavia ehdotuksia siipikarjanliha-alan tämänhetkisen ongelman hoitamiseksi. Hän on ymmärtänyt erittäin hyvin, että EU:n on tehtävä kaikkensa selviytyäkseen tästä kriisistä. Se, että muuttolinnut voivat levittää lintuinfluenssavirusta, joka on uhkana myös ihmisille, osoittaa, että yhteiskunnan on todellakin saatava pysäytettyä taudin leviäminen ja varmistettava, ettei siipikarjanliha-ala tuhoudu.
Itse asiassa kuulostaa aivan järjettömältä sanoa ääneen, että huolimatta kansanterveydelle aiheutuvasta uhasta ja epätietoisuudesta, joka liittyy taudin leviämiseen luonnonvaraisista linnuista, rokottaminen lintuinfluenssaa vastaan ihmisten ja eläinten suojelemiseksi on edelleen kielletty puheenaihe. Usein esitetystä väitteestä, jonka mukaan rokottaminen johtaisi myyntiongelmiin, on tullut lähes itseään toteuttava ennuste, sillä niin kauan kun EU vauraana markkinayhteisönä vetoaa tuohon väitteeseen, maailmanlaajuiseen rokottamiseen suhtaudutaan edelleen kuin tartuntatautiin.
Itse ehdotuksesta haluaisin todeta, että Euroopan komissiolla on tähän asti ollut aina hyvä syy toteuttaa ja rahoittaa markkinatoimenpiteitä, sillä se on vahvistanut yhteismarkkinoita ja estänyt kilpailun vääristymistä. Komissio ehdottaa nyt osarahoitusta 50 prosenttiin asti. Haluan myös sanoa CDA-puolueeni puolesta, että komissio on tässä taloudellisesti suppea-alaisessa asiassa todennäköisesti valinnut parhaan vaihtoehdon päätymällä osarahoitukseen. Haluan kuitenkin kehottaa komissiota antamaan selkeitä sitoumuksia, jotta vältyttäisiin kilpailun vääristymiseltä jäsenvaltioiden kesken. CDA:n mielestä tämän asetuksen pitäisi myös auttaa maita, jotka ovat menettäneet markkina-asemansa ryhdyttyään rokottamaan tautia vastaan, selviämään seurauksista. PPE-DE onkin esittänyt tekstiin tähän liittyvän tarkistuksen, jolle toivon parlamentin antavan yksimielisen tukensa. 
Thijs Berman (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, myös minä haluan kiittää komission jäsentä hänen sisukkuudestaan. Hän on tänään koko illan kuunnellut, kuinka täällä parlamentissa toimitaan pysyvän väärinkäsityksen vallassa. Euroopan unioni ei ole vakuutusyhtiö. Jos yrittäjät kohtaavat riskejä, heidän on otettava vakuutus, minkä he voivat hyvin tehdä. Kun Ranska joutui suu- ja sorkkataudin kouriin, maan hallitus tarjosi halpakorkoista lainaa, jolloin karjanhoitoala maksoi kärsimistään vahingoista itse perustamansa katastrofirahaston avulla, ja juuri näin olisikin toimittava.
Euroopan unionia ei voida pitää vastuussa kaikista alojen kärsimistä vahingoista. Jos siipikarjankasvatusalalta puuttuu toimiva vakuutusjärjestelmä, meillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin ryhtyä toimiin. Se on Euroopan unionin ainoa vaihtoehto. Mihin toimiin se voi sitten ryhtyä? Se ei voi lisätä vientitukia, sillä se olisi skandaali. Ei olisi hyväksyttävissä, että ongelmamme sysättäisiin edelleen kehitysmaiden harteille. Se vääristäisi myös maailmanmarkkinoita ja olisi ristiriidassa WTO:ssa käytävien neuvottelujen ja siellä tehtyjen sopimusten kanssa.
Voimme kuitenkin rohkaista jäsenvaltioita myöntämään kriisin puhjetessa siipikarjan kasvattajille mainitsemieni kaltaisia halpakorkoisia lainoja. Kun tarkastellaan komission kannattamaa toimenpidettä, voin jossain määrin ymmärtää, mistä siinä on kyse, mutta mielestäni meidän olisi ensin vaadittava toimivan vakuutusjärjestelmän perustamista siipikarjan kasvattajia itseään varten, sillä silloin yrittäjät kantavat oman vastuunsa ja voivat olla siitä todella ylpeitä. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ). –
   Komissio on toiminut asianmukaisesti, viisaasti ja ajoissa. Asiasta vastaava komission jäsen on erinomainen. Euroopan maatalous on hyvissä käsissä teidän ollessanne komission jäsenenä.
Siipikarjanlihan kulutus on vähentynyt Euroopan unionissa 30 prosenttia, mutta Unkarissa vain 15 prosenttia, sillä hallitus on ryhtynyt selkeisiin toimiin kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi. Olen täysin samaa mieltä komission ehdotuksesta. Komissio on hyväksynyt erinomaisen suunnitelman markkinatoimenpiteiksi.
Mielestäni vähintään yhtä tärkeitä ovat markkinointi ja kuluttajien luottamuksen palauttaminen, johon monet parlamentin jäsenistä ovatkin viitanneet, kuten maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtaja Daul. Siksi kannatankin täysin mietintöä ja olen sitä mieltä, että meidän on autettava eurooppalaisia siipikarjankasvattajia. Olen samaa mieltä myös osarahoituksesta, sillä meillä uusilla jäsenvaltioilla on jo kokemusta siitä: osarahoitamme suoria tukia joka vuosi 30-prosenttisesti, ja mielestäni on reilua soveltaa osarahoitusta myös tässä kysymyksessä.
Siksi kannatankin täysin komission jäsenen Fischer Boelin aikaansaannoksia ja haluan esittää jälleen kiitokseni eurooppalaisten ja unkarilaisten siipikarjan kasvattajien puolesta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää vilpittömästi teitä siitä erittäin laajasta kannatuksesta, jonka olemme saaneet tälle yhteiseen markkinajärjestelyyn tehdylle muutokselle. Haluaisin nyt kommentoida esittämiänne 23:ta tarkistusta. Tarkistuksissa 1, 2 ja 22 pyydätte, että neuvoston asetukseen sisällytettäisiin luettelo erilaisista tukitoimista. Kuten olen sanonut aiemmin, on tärkeätä jättää jäsenvaltioille tietty liikkumavara. Niiden on saatava itse päättää, millaisia keinoja haluavat käyttää. En halua sitoa niiden käsiä, mutta olen jo sanonut selvästi, että on tärkeätä puuttua ongelmiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Jätän asian kuitenkin viime kädessä jäsenvaltioiden päätettäväksi. Useissa tarkistuksissa mainitsemissanne eräissä toimissa pyritään samaan. Haluan mainita niistä yhden, joka koskee tiedotuskampanjan rahoittamista. Se kuuluu itse asiassa aivan eri lainsäädännön piiriin. Siksi eräitä muita ehdotettuja toimia onkin mielestäni syytä tarkastella lähemmin.
Minun on jälleen korostettava sitä, että asetuksen muuttamisen tarkoituksena on yrittää täyttää toteamamme oikeudellinen aukko ja antaa sitten jäsenvaltioille mahdollisuus ehdottaa itsensä kannalta tehokkaimpia vaihtoehtoja. Vaikka suhtautumiseni eräisiin esittämiinne toimiin onkin jossain määrin myötämielinen, en voi hyväksyä niitä enkä ottaa niitä mukaan asetukseen, kuten olette ehdottaneet.
Jotkut teistä mainitsivat osarahoituksen, jota on ehdotettu 11 tarkistuksessa. Meillä on ollut tilaisuus keskustella tästä asiasta useaan otteeseen laatiessamme muutosta poikkeuksellisia markkinatoimenpiteitä koskevaan asetukseen. Komission mielestä markkinatukitoimenpiteiden osarahoitus on tärkeä keino varmistaa, että jäsenvaltiot hoitavat oman osuutensa vastuusta terveysasioihin liittyvien erilaisten kriisien selvittämisessä. Käytämme tämän tyyppistä osarahoitusta omien eläinlääkintätoimiemme suhteen, ja meillä on yli kymmenen vuoden kokemus vastaavanlaisten poikkeuksellisten markkinatoimenpiteiden rahoittamisesta. Nyt ei ole oikea aika muuttaa tätä periaatetta, joten en pysty hyväksymään kyseisiä tarkistuksia.
Tiedotuskampanja, jota pyysitte tarkistuksissa 1, 2, 16, 17 ja 22, ei ole tähän ehdotukseen sopiva toimenpide. On kuitenkin olemassa neuvoston asetus eurooppalaisten maataloustuotteiden kaupan edistämisestä sisämarkkinoilla. Olen pyytänyt komission yksikköäni valmistelemaan muutoksen nykyiseen komission asetukseen, joten siipikarjanlihan yleiseen myynninedistämiseen voitaisiin myöntää yhteisön rahoitusta, Olisi rahanhukkaa aloittaa myynninedistämiskampanja tässä vaiheessa, mutta voin vakuuttaa teille, että kun aika on sopiva, kaikki oikeudelliset näkökulmat hoidetaan kuntoon, jotta voimme toimia välittömästi.
Tarkistuksista 8, 9 ja 23 totean, etten pidä tarpeellisena jättää tiettyjä toimia asetuksen ulkopuolelle eläinten hyvinvoinnin perusteella. Eläinten teurastaminen ei ole aiottujen toimien joukossa etusijalla, ja komissio ehdottaa toimintaa, joka noudattaa erilaisia eläinten hyvinvointiin liittyviä vaatimuksia. En voi myöskään kannattaa vientitukia koskevaa tarkistusta 7. Komissio suhtautuu vientituen käyttämiseen varovaisesti ja ottaa huomioon kyseisen keinon käyttöönottoa koskeviin kansainvälisiin velvoitteisiimme liittyvät eri tehtävämme.
Kun kyse on halpakorkoisista lainoista, en tässä vaiheessa sulje pois jäsenvaltioiden mahdollisia ehdotuksia, kunhan ne eivät estä tai vääristä kilpailua. Se on varsin selvää, ja voin luvata – kuten on jo tapahtunutkin – että tarkastelen jatkossakin jäsenvaltioiden tekemiä ehdotuksia mahdollisimman pikaisesti.
Rokotuksista mainitsen, että jäsenvaltioiden, jotka päättävät noudattaa rokotusohjelmaa, olisi tarkasteltava huolellisesti tuollaisen toimenpiteen mahdollisia seurauksia kansainväliselle kaupankäynnilleen. Rokottamisesta aiheutuvat kauppaongelmat eivät mielestäni oikeuta poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä uuden 14 artiklan nojalla.
Seuraavaksi puhun neuvoston nykyisen säädöksen 14 artiklasta, josta esitettiin kysymys: jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos tuottajat osallistuvat jäsenvaltioiden maksamiin kustannuksiin, siitä ei aiheudu kilpailun vääristymistä eri jäsenvaltioiden tuottajien kesken. Haluan vain korostaa, että keskustelimme tuosta sanamuodosta viime vuonna osarahoituksesta puhuessamme.
Lopuksi käsittelen lyhyesti menettelyä. Euroopan unioni on käsitellyt ehdotusta nopeasti, mikä on jälleen merkki sen uskottavuudesta merkittävänä kumppanina maatalousalalla mahdollisesti esiintyvien ongelmien selvittämisessä.
Kanssanne on ollut jälleen kerran ilo työskennellä.
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna, torstaina, klo 12.00. 

