Transpunerea şi aplicarea Directivei 2002/73/CE privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (prezentare succintă)
Preşedintele
Următorul punct este raportul al doamnei Riera Madurell, în numele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, privind transpunerea şi aplicarea Directivei 2002/73/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 septembrie 2002, de modificare a Directiva Consiliului 76/207/CEE privind punerea în aplicare a principiului egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei în ceea ce priveşte accesul la încadrarea în muncă, la formarea şi la promovarea profesională, precum şi condiţiile de muncă.
Teresa Riera Madurell
raportoare. - (ES) Domnule Preşedinte, directiva la care facem referire în raport este o versiune modificată a directivei din 1978 cu acelaşi subiect, pregătită în lumina Tratatului de la Amsterdam, a jurisprudenţei Curţii de Justiţie a Comunităţilor Europene, precum şi în lumina noilor realităţi sociale. Este o versiune care cuprinde elemente cheie ale progreselor făcute în domeniul drepturilor femeii, evaluate în acest raport.
Textul de lege prezintă definiţia discriminării directe şi indirecte, a hărţuirii şi a hărţuirii sexuale; acesta solicită statelor membre să încurajeze angajatorii să adopte măsuri care să prevină toate formele de discriminare de gen; de asemenea, protejează drepturile angajatorilor în ceea ce priveşte concediul de maternitate sau de paternitate.
Prin implementarea acestei directive, statele membre nu se obligă doar să stabilească organisme pentru egalitate care să promoveze, să evalueze, să implementeze şi să susţină un tratament egal, dar care se angajează, de asemenea, să încurajeze dialogul social, cu scopul de a promova tratamentul egal la locul de muncă prin contracte colective, într-o manieră planificată. De asemenea, statele membre se angajează să consolideze rolul ONG-urilor în promovarea egalităţii, pentru a implementa măsuri reale de penalizare a celor care nu respectă prevederile directivei, precum şi pentru a implementa măsuri de protecţie pentru cei care asigură suport victimelor.
Dacă Comisia ar fi întocmit raportul care, conform directivei, este obligatoriu la fiecare patru ani, munca noastră de evaluare ar fi fost relativ simplă. Pentru aceasta, toate statele membre ar fi trebuit să transpună directiva în perioada de timp dată şi să prezinte toate informaţiile Comisiei. Cu toate acestea, nu aceasta a fost situaţia pe care am găsit-o atunci când am început.
După ce a expirat termenul limită de transpunere a directivei, nouă state membre nu oferiseră încă informaţii asupra măsurilor adoptate în vederea transpunerea directivei. Comisia a iniţiat apoi proceduri privind încălcarea dreptului comunitar şi, în mai anul trecut, procedurile împotriva a două state membre erau încă în curs. Mai mult, datorită complexităţii directivei şi a noilor elemente conţinute, Comisia a detectat probleme în transpunerea legislaţiei în cazul a 22 de state membre, deşi ar fi trebuit să se rezolve multe dintre acestea pe calea dialogului.
Pentru a se realiza un raport cât se poate de complet şi util, trebuie să avem la dispoziţie mai multe date şi, prin urmare, am decis să solicităm informaţii din partea statelor membre. Cu informaţiile furnizate de către Comisie, primite de la statele membre - prin organismele lor pentru egalitate şi prin parlamentele naţionale - şi prin contribuţiile colegilor mei din diferite grupuri, am reuşit să redactăm acest raport care acum oferă o idee clară despre progresul procesului de transpunere a legislaţiei în fiecare dintre statele membre.
După această experienţă, doresc să subliniez faptul că relaţia de colaborare dintre parlamentele naţionale şi Parlamentul European a fost fundamentală pentru ca noi să ne desfăşurăm activitatea în mod corespunzător. Fără informaţiile furnizate de către parlamente şi organismele pentru egalitate, nu am fi putut redacta acest raport, cel puţin nu aşa de bine precum am făcut-o; acest lucru nu ar fi fost posibil nici fără colaborarea pe care am reuşit să o stabilim cu Comisia sau fără ajutorul de nepreţuit oferit de către serviciile Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, al membrilor biroului meu sau al serviciilor grupului meu parlamentar. Doresc să mulţumesc şi tuturor acestor femei. De asemenea, doresc să mulţumesc raportorilor alternativi pentru contribuţia şi voinţa lor.
Chiar de la început, scopul nostru a fost acela ca activitatea noastră să fie completă şi utilă, iar rezultatul să atragă un consens cât mai larg, din moment ce aveam nevoie de o imagine cât mai clară despre progresul transpunerii directivei. Aceasta directivă este de o maximă importanţă, din moment ce furnizează Uniunii Europene unelte foarte eficiente care să permită statelor membre să îşi consolideze legislaţia referitoare la tratamentul egal la locul de muncă - lucru care este fundamental dacă dorim să atingem obiectivele pe care ni le-am trasat ca europeni.
Nu trebuie să uităm faptul că, în prezent, în Uniunea Europeana, există o diferenţă de 28.4% în rata de ocupare a locurilor de muncă între bărbaţi şi femei, ceea ce înseamnă că suntem încă departe de obiectivul stabilit la Lisabona, acela de a obţine un procentaj de ocupare a forţei de muncă printre femei de 60% până în anul 2010 şi, de asemenea, că femeile câştigă în medie cu 15% mai puţin decât bărbaţii.
Dacă acest raport va servi şi la sensibilizarea conştiinţei oamenilor în această problemă în statele membre, atunci nu vom putea să fim decât de două ori mulţumiţi.
Androulla Vassiliou
membră a Comisiei. -Domnule Preşedinte, Comisia apreciază raportul Parlamentului referitor la această importantă directivă şi mulţumeşte doamnei Madurell pentru efortul depus.
Directiva 2002/73/CE este un instrument important pentru lupta împotriva discriminării de gen la angajare, în pregătirea profesională, promovare şi condiţiile de muncă. Acest instrument a îmbunătăţit semnificativ legislaţia comunitară în acest domeniu, prin definiţii mai clare asupra tipurilor de discriminare şi a numărului de soluţii juridice inovatoare. Acestea includ prevederi pentru protecţia femeilor însărcinate şi a femeilor aflate în concediu medical, pentru implicarea partenerilor sociali şi a ONG-urilor în asigurarea egalităţii de gen la locul de muncă, precum şi pentru stabilirea organismelor pentru egalitate.
Acest raport are o importanţă specială datorită numeroaselor inegalităţi care încă afectează bărbaţii şi femeile în ceea ce priveşte angajarea. Raportul atrage atenţia statelor membre, a Comisiei, a partenerilor sociali şi a societăţii civile asupra prevederilor-cheie ale directivei şi subliniază nevoia unei implementări integrale. Prin urmare, poate contribui la o mai bună conformitate cu directiva şi la o mai bună conştientizare a legislaţiei comunitare asupra tratamentului egal al bărbaţilor şi femeilor.
În calitate de garant al tratatelor, Comisia continuă să monitorizeze cu atenţie implementarea directivei în statele membre. Totodată, Comisia menţine dialogul cu statele membre în legătură cu procedurile de încălcare a dreptului comunitar, în vederea asigurării implementării corespunzătoare a directivei.
Pentru îndeplinirea obligaţiei sale asumate în temeiul directivei, Comisia va adopta un raport în prima jumătate a acestui an referitor la aplicarea directivei în toate statele membre şi va comunica acest raport Parlamentului şi Consiliului.
Preşedintele
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc joi.
Declaraţii scrise (în conformitate cu articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Proinsias De Rossa
în scris. - Autoritatea irlandeză pentru egalitate este considerată a fi un model de bune practici. Totuşi, guvernul irlandez şi-a redus recent bugetul cu 43% şi a descentralizat rapid Autoritatea, într-un moment în care programul guvernului pentru descentralizarea organismelor publice este pe cale de a fi oprit.
Într-adevăr, Niall Crowley, director executiv al Autorităţii irlandeze pentru egalitate a demisionat din funcţie, declarând că "Autoritatea pentru egalitate a fost declarată neviabilă prin decizia [...] de a i se reduce fondurile cu 43% şi de a continua descentralizarea personalului” şi că "activitatea Autorităţii pentru egalitate a fost compromisă în mod fatal”. În plus, au mai demisionat alţi şase membri din consiliul de conducere al Autorităţii pentru egalitate.
Acest raport îndeamnă statele membre să îşi dezvolte capacităţile şi să asigure resursele adecvate pentru organismele care promovează egalitatea de tratament şi de şanse între genuri stipulată în Directiva 2002/73/CE. Raportul reformulează, de asemenea, cerinţa directivei de a asigura independenţa acelor organisme.
Guvernul irlandez încalcă clar directiva, deoarece este evident că nu are nici o intenţie să ofere resursele necesare sau să asigure independenţa unei autorităţi a cărei finanţări aproape că s-a înjumătăţit, forţând demisia a jumătate din membrii consiliului de conducere.
Louis Grech
în scris. - În lumina distanţei persistente dintre bărbaţi şi femei în ceea ce priveşte rata de ocupare a forţei de muncă, salariile şi accesul în funcţii de conducere, fac un apel la statele membre pentru a grăbi implementarea directivei 2002/73/CE, asigurând în acelaşi timp faptul că prevederile sale sunt transpuse complet şi efectiv în legislaţia naţională. În plină criză financiară, sunt preocupat de faptul că o implementare lentă sau de o calitate slabă a acestei directive are şanse să exacerbeze inegalităţile de gen, să pună în pericol îndeplinirea obiectivelor strategiei de la Lisabona şi să împiedice dezvoltarea întregului potenţial economic al UE.
Regretabilă este şi opţiunea anumitor state membre de a limita numărul de tipuri de discriminare, fiind astfel doar parţial în conformitate cu Directiva 2002/73/CE. Este dezamăgitor faptul că, în ciuda numeroaselor studii pe acest subiect, unii legiuitori naţionali încă neglijează efectele distructive ale discriminării şi hărţuirii sexuale asupra moralului şi productivităţii angajaţilor.
Pentru a implementa mai bine practicile de anti-discriminare şi anti-hărţuire, trebuie implicate părţile interesate începând cu nivelul cel mai de jos, prin campanii de informare, implicarea ONG-urilor, precum şi prin mai multe instrumente formale precum includerea de prevederi speciale în contractele colective şi în legislaţia naţională referitoare la egalitatea de gen.
Zita Pleštinská
în scris. - (SK) Adoptarea unei act legislativ european iniţiază procesul de transpunere şi aplicare a directivei în fiecare stat membru. Parlamentul European monitorizează cu atenţie transpunerea fiecărei directive, un exemplu fiind raportul colegei mele, Teresa Riera Madurell, care examinează aplicarea principiului egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei.
Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen lucrează intens pentru a atrage atenţia asupra faptului că discriminarea de gen încă persistă în multe zone ale vieţii sociale şi politice. Implementarea lentă şi de slabă calitate a Directivei 2002/73/CE pune în pericol realizarea Strategiei de la Lisabona şi dezvoltarea întregului potenţial social şi economic al UE.
Fac un apel la Comisie şi la statele membre să introducă indicatori clari, detaliaţi şi măsurabili ai egalităţii de tratament, precum şi standarde pentru evaluarea relaţiilor de gen. Consider că institutul pentru egalitatea de gen care va îşi va începe activitatea va avea o mare contribuţie, prin activităţile sale, în acest domeniu.
Cred, de asemenea, că o transpunere cu succes a acestei directive poate fi realizată prin diseminarea celor mai bune practici şi prin adoptarea unor măsuri pozitive acolo unde s-a identificat discriminarea.
Rovana Plumb  
în scris. - Am citit cu bucurie pe site-ul Parlamentului European că subiectul egalităţii între femei şi bărbaţi se află pe un distins loc trei în topul celor mai citite ştiri în anul 2008. Interesul foarte mare pentru acest subiect ne arată însă că mai sunt multe de făcut, în special în domeniul egalităţii de tratament între bărbati și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și promovarea profesională. În acest sens, raportul doamnei Teresa Riera Madurell reprezintă un succes prin clarificarea rolului angajatorilor si al societăţii civile în promovarea egalităţii de gen.
Consider foarte important rolul Comisiei în lupta pentru realizarea egalităţii între femei şi bărbaţi în câmpul muncii, care trebuie să verifice în primul rând modalitatea în care statele membre UE au acţionat pozitiv în legatură cu dezavantajele pe care femeile le-au întâmpinat în cariera profesională. Şi mă refer în special la integrarea şi respectarea principiului egalităţii de gen în deciziile administrative și politice ale statelor membre.
Concomitent cu rapoartele trimise Comisiei la fiecare patru ani, se impune ca fiecare stat membru să ofere o prezentare coerenta a sancţiunilor reale pentru încălcările acestei directive, care ar ajuta foarte mult la elaborarea schimbului de experienţă și bune practici.
