
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 23. juni 2005, for genoptaget.
Formanden.
   - Mine damer og herrer, vores kollega Filip Adwents familie er blevet ramt af en frygtelig tragedie, nemlig af en trafikulykke den 18. juni, hvor Filip Adwent og hans datter samt hans far og mor omkom. Parlamentet har mistet en kollega, et førsteklasses parlamentsmedlem, som var medlem af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, næstformand for delegationen i Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Ukraine og stedfortræder i Transport- og Turismeudvalget. Jeg tror, at alle vi, der har samarbejdet med ham i disse udvalg, og vi alle i almindelighed vil huske hans seriøse indsats og hans engagement i Parlamentet.
Filip Adwent var læge. Han var kendt for sin retfærdighedssans og for den overbevisning, hvormed han kæmpede for det, han troede på. Han deltog i mange år i organiseringen af den humanitære bistand i Polen til de fattige og ugunstigt stillede. I disse smertefulde øjeblikke ønsker Parlamentet at udtrykke sin medfølelse med hans hustru, fru Adwent, og hele hans familie - det, der er tilbage af den.
Jeg beder Dem, kære kolleger, om at iagttage et minuts stilhed til minde og erindring om vores kollega.
Formanden.
   - Mine damer og herrer, jeg vil også gerne komme med en anden erklæring på grund af nogle hændelser, der har fundet sted i weekenden.
Da De nærmede Dem salen, har De måske med en vis overraskelse set, at der er et stort hvidt bånd, som omgiver salens ydre.
Jeg tror, at det er første gang, at vi i denne bygning benytter et symbol for en kampagne, et symbol af disse dimensioner, og jeg vil gerne fortælle Dem nogle detaljer om dette hvide bånds betydning.
Jeg vil gerne minde Dem om, at dette bånd faktisk symboliserer den globale opfordring til bekæmpelse af fattigdommen, der blev lanceret af den brasilianske præsident, hr. da Silva, i Porto Alegre i januar 2005.
Siden da er der mere end 600 ngo'er fra hele verden, herunder de allerstørste, der har tilsluttet sig kampagnen og forsøger at opnå støtte fra regeringerne og offentlige personligheder.
Nu er det Europa-Parlamentets tur, og derfor har vi valgt denne mødeuge, der falder sammen med starten på G8-topmødet på onsdag i Gleneagles.
Mine damer og herrer, vi er alle enige i, at fattigdomsbekæmpelse er selve målet med EU's udviklingspolitik, og at vi i år har en stor chance for at gøre fremskridt på dette område, eftersom der i løbet af året afholdes flere konferencer på højt plan herom.
De ved også, at EU i år vil bidrage med 46 milliarder euro i udviklingsbistand, og det betyder, at EU er den største donor i verden på dette område.
Det kan vi utvivlsomt føle os stolte over, men måske bør vi spørge os selv, hvad der er den reelle dimension af dette beløb på 46 milliarder euro. Tænk på, at de 70 euro, som hver europæer i de rige lande i udviklingsbistand betaler om året, svarer til én kop kaffe om ugen. Det er vores indsats' relative dimention: prisen for én kop kaffe om ugen pr. indbygger i de rige lande. Så langt rækker vores gavmildhed.
Rådet i juni vedtog beslutningen om at øge EU's udviklingsbistand til 66 milliarder euro i 2010, dvs. fra 46 til 66, hvilket svarer til halvanden kop kaffe. Men det skal vi vente fem år på.
Jeg synes, at det er et ambitiøst budskab, som EU sender til G8-topmødet i denne uge, men vi skal også huske, at vi for at gøre det behøver et budget, vi endnu ikke har.
Målet med denne kampagne er fair handel, gældsreduktion og en øget bistand, såvel kvalitativt som kvantitativt.
Jeg vil også gerne minde Dem om, at der uden for salen er en række ngo-stande, hvor De indtil på onsdag kan få flere oplysninger.
Onsdag formiddag afholdes der en debat om Afrika, om globaliseringens udfordringer og naturligvis også om denne kampagne mod fattigdom med deltagelse af Jack Straw, Hilary Benn og Louis Michel.
Det hvide bånd er kampagnens symbol, og efter debatten vil alle talerne, inklusive undertegnede, på alles vegne sætte vores underskrift på et andet hvidt bånd som tegn på vores støtte. Dette bånd bliver klippet ud, og Hilary Benn tager det med til Gleneagles.
Men vi har også brug for Deres støtte, og derfor beder jeg Dem om, at De underskriver på det hvide bånd, som befinder sig ved indgangen til salen som bevis på Deres handling og vilje til at bekæmpe fattigdommen, så Hilary Benn i Gleneagles kan forelægge et handlekraftigt budskab fra Europa-Parlamentet.
Men når De underskriver, beder jeg Dem også om at huske på, at vi er borgere, der er udstyret med større beføjelser end de almindelige borgere, at vi er budgetmyndigheder, at vi stemmer om pengene, at vi tildeler midler, og at vi vedtager politikker. Når De underskriver, så husk på, at vi i de kommende år i vores egenskab af parlamentsmedlemmer skal vedtage EU's budget, med eller uden finansielle overslag, og at De med Deres underskrift også forpligter Dem til med udgangspunkt i Parlamentets beføjelse at gøre en reel indsats for at udrydde fattigdommen i vores verden.
Mange tak for Deres deltagelse i denne kampagne. 
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 30. juni i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt. Der er stillet et par ændringsforslag til denne dagsorden, som vi vil gennemgå dag for dag.
Gruppen Alliancen af Demokrater og Liberale for Europa har anmodet om, at hr. Lauks og hr. Maatens betænkninger om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2004 om gennemførelse af en informations- og kommunikationsstrategi om euroen og Den Økonomiske og Monetære Union bliver forhandlet under ét. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, de to punkter - Lauk-betænkningen om Den Europæiske Centralbank og betænkningen om kommunikationsstrategien om euroen - skulle oprindelig have været forhandlet under ét. Det gav god mening, da Den Europæiske Centralbanks formand, Jean-Claude Trichet, ville have været til stede under forhandlingen. Da de to punkter senere blev adskilt, betød det, at hr. Trichet kun ville være til stede under forhandlingen af Lauk-betænkningen og dermed ikke ville have mulighed for at drøfte kommunikationsstrategien om euroen med os. Det er ærgerligt både for os og for hr. Trichet, som meget gerne vil deltage i forhandlingen, så vidt jeg har forstået. Det giver mere mening at have en forhandling under ét om de to betænkninger, så hr. Trichet kan deltage i forbindelse med begge betænkninger og ikke kun i forhandlingen om Den Europæiske Centralbanks årsberetning. Det er baggrunden for vores anmodning. 
Pervenche Berès (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at berolige Dem og hr. Maaten. Jeg føler mig godt tilpas i Den Socialdemokratiske Gruppe, og jeg udtaler mig således ikke på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, men som formand for det udvalg, der er berørt af de to omtalte betænkninger. Den anmodning om ændring af dagsordenen, vi skal behandle, er i virkeligheden ret paradoksal, for hele ordførernes og Kommissionens strategi har været at få en forhandling under ét om de to tekster om Centralbankens politik og informations- og kommunikationsstrategien vedrørende euroen. Sådan som dagsordenen ser ud nu, hvor de to betænkninger følger efter hinanden, tager højde for dette. Men der er én mærkelig ting. Hvordan er idéen om to separate drøftelser i stedet for en forhandling undet ét kommet med på dagsordenen? Jeg håber, at afstemningen på plenarmødet gør det muligt igen at få orden på tingene. 

 - På mødet den 10. maj blev hr. Busks betænkning om undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet henvist til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter i overensstemmelse med artikel 52. Nævnte udvalg anmoder nu om henvisning til fornyet udvalgsbehandling i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 52 og 168. 
Joseph Daul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har sendt denne betænkning tilbage til udvalget. Ordføreren har aftalt med den pågældende kommissær, at der bliver stillet et nyt forslag i denne retning under mødeperioden til september. Vi anmoder derfor om en længere tidsfrist, hvilket Kommissionen er indforstået med. 

 - Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe har anmodet om, at spørgetiden til Kommissionen bortfalder. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, på min gruppes vegne vil jeg gerne indlede med at kondolere den afdøde hr. Adwents familie og også ønske hr. Laschet held og lykke i hans nye funktion. Vi vil savne ham som modspiller i Udenrigsudvalget.
Jeg vil gerne foreslå - og det er ikke nogen behagelig opgave - at spørgetiden til Kommissionen bliver udsat til en anden dag igen, da vi har mange ønsker vedrørende strukturfondene og derfor er meget opsat på at deltage i debatten om dem. Selv om den måske ikke vil ændre så meget på indholdet, er der mange parlamentsmedlemmer, der ønsker at få ordet.
Vi vil være i en lignende situation ved flere lejligheder i de kommende måneder - direktivet om tjenesteydelser og Reach er to eksempler herpå - hvorfor jeg vil bede Dem, hr. formand, og tjenestegrenene om at overveje, hvilke dispositioner vi bør træffe her. Jeg har ikke noget ønske om at fremsætte den samme anmodning hver gang og unddrage parlamentsmedlemmerne noget, som de er berettiget til. Vi må i fællesskab overveje, hvordan vi kan bevare spørgetiden og alligevel have mere tid til vigtige debatter. I dag vil jeg dog på min gruppes vegne foreslå, at spørgetiden bliver aflyst, og at tjenestegrenene som sagt gør sig overvejelser i den forbindelse. 
Françoise Grossetête (PPE/DE ).
   - Hr. formand, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter Den Socialdemokratiske Gruppes forslag, idet forhandlingerne om strukturfondene er så vigtige, at dagsordenen i dens nuværende udformning ville gøre det umuligt for et stort antal parlamentsmedlemmer at udtale sig. Jeg mener derfor, at det er meget vigtigt, at vi får længere tid til at drøfte sagen.
Det er dog beklageligt, at den tid, der var afsat til spørgsmål til Kommissionen og Rådet, er blevet sløjfet. Hr. formand, det ville også være fint, hvis De kunne overveje en bedre tilrettelæggelse af tiden til drøftelser på plenarmødet i Strasbourg. Vi så gerne, at Kommissionens og Rådets spørgetid blev omlagt, og flere af mine kolleger foreslår endda, at den blev lagt tirsdag aften og onsdag aften. Jeg ved ikke, om det er muligt. Men uanset hvad vil vi meget gerne, at De tager spørgsmålet op til fornyet overvejelse, hr. formand. I mellemtiden er vi for PSE-Gruppens forslag. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Hr. formand, i sidste mødeperiode, på nøjagtig dette tidspunkt, foreslog hr. Swoboda, at spørgetiden skulle udgå eller afkortes. Nu har vi balladen igen! Det er helt utåleligt. At stille spørgsmål til ledelsen - at stille spørgsmål til Kommissionen frem for at holde vores små taler - er en grundlæggende del af vores arbejde her i Parlamentet.
Det er ikke acceptabelt at gøre dette her to mødeperioder i træk. Jeg er meget kraftigt imod dette forslag. Men da det er de to store grupper, som stiller det, bliver det jo nok vedtaget. Jeg beder indtrængende mine kolleger om at stemme imod de to lederes forslag. Lad os beholde spørgetiden.

 - Hr. Karas og yderligere 38 medlemmer har anmodet om, at der tilføjes en erklæring fra Kommissionen om situationen i Bulgarien efter valget og om Bulgarien og Rumæniens fremskridt mod fuldstændig og effektiv tiltrædelse med henblik på den kommende fremskridtsrapport. De anmoder naturligvis om, at der sker fremskridt mod deres fuldstændige og effektive optagelse. De anmoder desuden om, at der stemmes om et beslutningsforslag herom. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, for at undgå misforståelser vil jeg gerne starte med tre indledende bemærkninger. For det første stemte de fleste medlemmer af min gruppe for Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse den 1. januar 2007. For det andet er det blevet diskuteret på Formandskonferencen, hvornår observatører fra disse lande kan inviteres til at deltage i Parlamentets arbejde. Jeg mener, at det spørgsmål bør debatteres af plenarforsamlingen, og at man ikke kan fastsætte en dato nu. Da de lande, som tiltrådte i 2004, kunne sende observatører til Europa-Parlamentet et år forud for deres tiltrædelse, mener vi for det tredje, at den samme regel bør gælde med nøjagtig den samme tidsramme, og at der ikke kan fastsættes en tiltrædelsesdato endnu, da ratificeringen af tiltrædelsestraktaterne ganske enkelt ikke er afsluttet endnu. Kommissionen har heller ikke fremlagt sin statusrapport endnu. Konsekvenserne heraf kendes endnu ikke. Det ville stadigvæk være muligt at udskyde tiltrædelsen til den 1. januar 2008, og vi har endnu ikke truffet de økonomiske og organisatoriske forberedelser til, at observatørerne skulle komme på et tidligere tidspunkt.
Vi ønsker derfor, at Kommissionen kommer med en erklæring om status med hensyn til sin planlagte statusrapport, så vi kan drage vores egne konklusioner, frem for at stille de næste nye medlemsstater i en mere fordelagtig position med hensyn til observatørstatus og samarbejde end den, de sidste 10 medlemsstater havde. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i Parlamentet hersker der ingen tvivl om, at Bulgarien og Rumænien vil blive medlem af EU, men det er fortsat et åbent spørgsmål, hvornår de bliver det. Formandskonferencen har besluttet at invitere observatører til september, og selv om vi naturligvis alle accepterer dens afgørelse med største ydmyghed og ærefrygt, så burde plenarforsamlingen måske alligevel selv have lov til at afgøre disse ting af og til.
Der er tre grunde til, at datoen for udsendelse af observatører er fastsat for tidligt. For det første er observatører aldrig før blevet inviteret så tidligt, for det andet åbner traktaterne udtrykkeligt mulighed for at udsætte tiltrædelsesdatoen, og hvis det skulle ske, ville observatørerne være her i langt over to år. For det tredje ville de være hos os, når Kommissionen fremlægger sin næste statusrapport, hvori vi kan forvente svar på, om tiltrædelsen skal ske i starten af 2007 eller 2008. Og det er ikke nogen god idé at drøfte det, når observatørerne er til stede. Derfor anmoder vi om at få sat dette punkt på dagsordenen, så vi kan drøfte sagen grundigt på grundlag af plenarforsamlingens afgørelse.
Graham Watson (ALDE ).
   - Hr. formand, EU vedtog i København i 1993 en strategi for udvidelse med 10 og senere to lande. Den har vi fulgt til stor fordel for disse 12 lande og for de øvrige medlemsstater i form af øget stabilitet, øget velstand og bedre muligheder for vores borgere. Uanset PPE's premierministres holdning har der i PPE-Gruppen altid været tradition for at være imod Bulgarien og Rumænien. For to måneder siden stillede de forslag om at forsinke godkendelsen af tiltrædelsestraktaterne. Senest forsøgte de at forsinke udpegelsen af observatørmedlemmer til Parlamentet, og nu prøver de at forhindre observatørerne i at komme, selv om De, hr. formand, allerede har skrevet officielt til parlamenternes formænd og indbudt observatører.
Vi kender alle PPE's svaghed i disse to lande. Vi ved, at PPE-Gruppen her i Parlamentet vil virke mindre, når disse observatører er ankommet. Men sådan et kynisk træk på nuværende tidspunkt kræver en unik kombination af politisk list og viljen til at gøre forholdene ustabile i de to lande, og jeg håber, at Parlamentet forkaster det. 

 - Jeg kan oplyse Dem, at der i løbet at de to seneste mødeperioder er to lovgivningsforslag fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, der er blevet forkastet af plenarforsamlingen, og som derfor er blevet henvist til fornyet udvalgsbehandling i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 52.
Hvad angår initiativet fra Storhertugdømmet Luxembourg med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg, anmoder Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender plenarforsamlingen om, at den i løbet af indeværende mødeperiode bekræfter forkastelsen ved at stemme for den lovgivningsmæssige beslutning, der afslutter forespørgslen. Hvis der ikke er nogen indvendinger, finder afstemningen om dette spørgsmål sted på torsdag.
Og med hensyn til forslaget om afgørelse om opbevaring af data - Álvaro-betænkningen - som blev henvist til fornyet udvalgsbehandling den 22. juni, kan jeg oplyse Dem, at nævnte parlamentsudvalg anmoder om mere tid, så Kommissionen kan fremsætte et alternativt eller supplerende forslag om samme sag.
Synes De, at det er i orden, at vi giver nævnte udvalg mere tid, og at Parlamentet, når udvalget har fremsat sit forslag, beslutter, hvilken procedure der er mest velegnet til at behandle spørgsmålet under hensyn til traktaterne? 
Jean-Marie Cavada (ALDE ),
   Hr. formand, De har faktisk lige forklaret det hele. Hvis jeg har forstået Dem ret, bliver det hele altså sat under afstemning torsdag. Det vil jeg gerne takke Dem og mine kolleger for. 
Formanden.
   - Lad mig præcisere, hvad vi lige har stemt om. Indtil i morgen tirsdag kl. 10.00 kan der stilles beslutningsforslag, og indtil onsdag kl. 10.00 kan der stilles ændringsforslag og fælles beslutningsforslag. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, kunne De gentage, hvornår debatten om Bulgarien og Rumænien finder sted helt nøjagtigt, og hvor længe den vil vare? 
Formanden.
   - Denne forhandling vil finde sted ved afslutningen af dagsordenen vedrørende onsdag. 
Formanden.
   - Efter denne møjsommelige revision af dagsordenen fortsætter vi med indlæg af ét minuts varighed. Jeg vil fortsat anvende den procedure, jeg informerede Dem om pr. brev, og som ingen af Dem har udtrykt indvendinger over for, og som blev anvendt ved forrige møde. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - I de seneste uger har der været en række nye angreb uden fortilfælde i Tyskland, som har været organiseret på regeringsniveau. Aktionerne har nu stået på med uformindsket styrke i over et år og er ifølge pressen brutale, uberettigede, ulovlige og i modstrid med princippet om uskyld, indtil det modsatte er bevist, samt andre grundlæggende menneskerettigheder. Formålet er at knuse ungarske virksomheder kollektivt og klemme dem ud af det tyske marked eller, med andre ord, ud af EU's indre marked. Den ungarske regering har protesteret og forlangt en forklaring, de berørte parter har skrevet til Kommissionen, og som medlem af Europa-Parlamentet har jeg også stillet en forespørgsel til den relevante kommissær. Der er dog ikke sket noget i sagen.
Nu skriver mine kolleger i Parlamentet og jeg igen for indtrængende at opfordre Kommissionen til at gøre noget, og vi vil foreslå, at Parlamentet drøfter denne og andre lignende diskriminerende fremgangsmåder fra medlemsstaternes side, som i høj grad er i modstrid med EU-reglerne. Hr. formand, De bedes holde omhyggeligt øje med disse hændelser. Jeg er overbevist om, at hindring af tjenesteydelsers frie bevægelighed ikke er vejen til opnåelse af vores Lissabon-målsætninger om konkurrenceevne, tværtimod er vi på vej i den modsatte retning. 
Eluned Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, Europa-Parlamentet har vedtaget 83 Lissabon-direktiver, hvoraf de 63 burde være gennemført. Rent faktisk er kun 10 af dem gennemført i fuldt omfang af alle medlemsstaterne.
Min vane tro vil jeg gerne nævne og skose nogle medlemsstater, som ikke overholder EU-lovgivningen. Det, jeg vil koncentrere mig om i dag, drøftes også på G8-topmødet, nemlig direktivet om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, som burde have været gennemført inden udgangen af 2003. Estland, Italien, Ungarn, Polen, Slovenien og Sverige har stadig ikke underrettet Kommissionen om national lovgivning, som gennemfører dette direktiv. Der er ingen mening i at vedtage denne lovgivning, hvis den ikke gennemføres. En sådan slaphed fra medlemsstaternes side er til skade for Lissabon-direktiverne og den økonomiske liberalisering.
Hr. formand, vil De skrive til disse lande og spørge dem, hvornår de agter at gennemføre denne lovgivning? 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den 26. juni døde vores kollega Filip Adwent, medlem af Europa-Parlamentet, efter en tragisk bilulykke. Hans nærmeste familie, hans forældre og datter, døde også i ulykken Vi har holdt et minuts stilhed til minde om dem.
Vi har mistet en kollega, som var venlig af natur, arbejdede utroligt hårdt og var ædel, venlig og deltagende over for andre. Han var kendt for sin aktive deltagelse i Parlamentets arbejde, f.eks. i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og under plenarmøderne, hvor han talte landbrugernes sag. Takket være hans entusiasme og storsindethed kunne vi slå os sammen om at fremme fælles sager og vores fælles bedste trods vores politiske forskelle.
Vi har for nylig tilbragt en del tid sammen for at sætte en stopper for EU's ekstremt uretfærdige behandling af polske bærproducenter. Desværre er Filip Adwent ikke længere blandt os, og uden ham vil det utvivlsomt blive sværere at finde løsninger på sådanne problemer. Jeg har gode minder om Filip Adwent, og jeg vil gerne takke ham med denne tale for hans venlighed og samarbejdsvilje, og jeg deler samtidig hans families sorg. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, sammen med en kvart million andre mennesker marcherede jeg i weekenden gennem Edinburgh - min hjemby - for at protestere mod fattigdommen i udviklingslandene. I dag hører vi desværre, at politiet i Edinburgh i øjeblikket holder øje med nogle hundrede uromagere, som har planer om at lave ballade i min hjemby. Jeg håber, at politiet vil gribe kraftigt ind over for dem.
Som De nævnte tidligere, er det nu vores tur her i Parlamentet. Det skal være os, der sætter dagsordenen, og ikke disse protesterende uromagere. Jeg henleder Parlamentets opmærksomhed på de aktiviteter, som vil finde sted i denne uge. Jeg anmoder indtrængende mine kolleger om at støtte dem. Jeg beder Dem også underskrive den skriftlige erklæring i mit navn om udryddelse af fattigdom.
I denne tid, hvor forventningerne til politikere generelt er så store, beder jeg indtrængende mine kolleger om at vise og bevise over for Europas borgere, at vi står side om side med dem, ligesom vi gjorde i weekenden, og at vi yder vores bidrag til at at udrydde fattigdommen. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som alle andre er også jeg imponeret over den bølge af solidaritet, som Live Aid-arrangementet har affødt i hele den vestlige verden. Millioner af mennesker over hele verden har via 140 tv-kanaler kunnet følge koncerterne i Hyde Park, Versailles eller Toronto og har dermed afgivet et tydeligt signal om, at vi ikke må svigte Afrika.
Spørgsmålet er imidlertid, om den foreslåede løsning nu også er den ideelle løsning. Spørgsmålet er, om G8-landenes eftergivelse af Afrikas gæld er den bedste måde til at få afrikanerne til at påtage sig ansvaret for at forbedre deres skæbne. Vi bør også være kritiske over for en hel del afrikanske ledere og, som den sydafrikanske præsident Muletsi Mbekis bror gjorde det i , højt turde sige, at Afrikas problem er, at dets egne ledere plyndrer kontinentet.
Som flamlænder ved jeg alt for godt, at de belgiske politikere tidligere opfostrede Mobutu, som var en simpel tyv, og også den franske Afrika-politik har ofte været samvittighedsløst medskyldig sammen med politiske personer, som ikke interesserede sig en døjt for deres eget folks elendighed.
Når Bob Geldof derfor siger, at vi ikke skal bekymre os for meget om korruption, kan jeg ikke længere følge ham på det punkt. Afrika fortjener al vores støtte, men ikke, hvis vores penge ender i lommerne på korrupte politikere. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, så snart den britiske premierminister havde overtaget formandskabet for Rådet, sagde han, at han er ligeglad med de 4 % af befolkningen, som er landbrugere, og som producerer ca. 2 % af bruttoindkomsten. Det er imidlertid ikke alle europæere, der bor i Mayfair i London eller på Champs Elysées i Paris eller Via Veneto i Rom. Der er rigtig mange europæere, som bor i regionerne og i landdistrikterne. 
I mit land, som var blandt de første i EU, er situationen tragisk. Fabrikker lukker, folk går på indkøb i nabolandene, arbejdsløsheden er højere end nogensinde før i Europa, vi har 2,5 millioner illegale indvandrere, flere end Italien, som har en befolkning på 45 millioner. Det er virkelig et drama.
Vi tigger ikke. Vi beder Dem om at sikre Grækenlands, og dermed Europas, grænser. Hver dag kommer 40-50 mennesker illegalt ind i landet. Det har tvunget os til at bruge 5,2 milliarder amerikanske dollars på udstyr. Hvis vi havde brugt pengene på landbrug, hvis vi havde brugt dem på fabrikker, ville vi ikke være nødt til at stå her i dag og bede hr. Blair om penge. Jeg beder Dem, red os fra truslen fra Tyrkiet. 
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, en journalist, hr. Akbar Ganji, og en advokat, hr. Nasser Zarafshan, holdes fængslet under yderst kritiske forhold i Iran. De vil få en nøjagtig statusrapport over deres situation, og jeg så gerne, at De på Parlamentets vegne kontaktede de kompetente myndigheder og anmodede om, at de blev løsladt af helbredsmæssige årsager. Det gør alle de store humanitære organisationer, og modtageren af Nobels fredspris gør det også. Det er derfor vigtigt, at Parlamentet griber ind via Dem og kræver disse to intellektuelle løsladt. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, i sidste uge blev fem landmænd fængslet i Irland, fordi de modsatte sig, at en potentielt farlig gasrørledning blev ført gennem deres jord tæt ved deres hjem. De fem mænd blev sat i fængsel, fordi de nægtede at love, at de ikke ville prøve at hindre arbejdet på deres jord.
Disse mænd er med rette bekymrede, og vi bør dele deres bekymring af miljømæssige årsager. Det multinationale konsortium, som ledes af Shell og også omfatter Marathon og norske Statoil, agter at føre en rørledning tværs igennem boligområder i nærheden af huse, uden at der foretages en uafhængig sikkerhedsvurdering. Vi ser multinationale selskaber, der ikke tager hensyn til lokalsamfund eller miljøet, og en eftergivende regering, som tillader disse potentielle trusler mod lokalsamfundene. Lokale beboere hævdede, at rørledningen burde placeres i havet. Der er tilsyneladende ikke truffet de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med rørledningsarbejdet.
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min oprigtige taknemmelighed - og jeg er sikker på, at alle parlamentsmedlemmer fra de baltiske lande er enige med mig - for Deres erklæring for nylig i anledning af 65-årsdagen for det totalitære Sovjetunionens besættelse af vores tre suveræne stater i 1940. Sandheden herom bør kendes og huskes af alle og endda anerkendes af nogle med beklagelse, da det var sådan en blodig og langvarig tragedie. Retfærdigheden bør ske fyldest. Jeg er derfor sikker på, at der vil blive gennemført en ny, særlig Nürnberg-proces eller blive etableret en særlig Haag-domstol for sovjetiske krigsforbrydelser og deres bagmænd. Lad os sammen håbe, at vi i fremtiden får et Rusland, der har samme værdier som os.
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem hurtigst muligt påpege over for Det Forenede Kongeriges regering, at den ikke i tilstrækkelig grad opfylder sine forpligtelser i medfør af Euratom-traktaten og EU-direktiverne om nuklear sikkerhed. De konstante uheld på BNFL's Sellafield-anlæg udgør en sundhedstrussel mod dem, som arbejder der, deres omgivelser og dem, som bor på Irlands østkyst. For nylig kom det frem, at 83.000 l radioaktivt materiale, der indeholdt 20 t uran og plutonium, i løbet af otte måneder fra august 2004 til april 2005 var sivet ubemærket fra et defekt rør ind i en tank. Det er ikke et acceptabelt sikkerhedsniveau i en branche, hvor sikkerhedssvigt kan have katastrofale følger.
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, omkring 58.000 dør hvert år i EU som følge af selvmord eller selvpåført skade. Dette tal er langt højere end antallet af personer dræbt i trafikulykker. Kommissionens Generaldirektorat for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse offentliggjorde sidste år en rapport om den mentale sundhedstilstand i EU. Et af forskningens vigtige resultater var, at ældre har den højeste selvmordsrate blandt alle befolkningsgrupper, undtagen i Irland. Selvmordsraten stiger med alderen.
Da antallet af mennesker, der når en høj alder, er stigende, forventes det absolutte antal selvmord også at stige. Vi ved, at de fleste selvmord har at gøre med den mentale sundhedstilstand, især depression. Man kan også forestille sig, at der er en sammenhæng mellem selvmord og vigtige økonomiske faktorer som arbejdsløshed og fattigdom. I Kommissionens rapport anerkendes det, at det er meget vanskeligt at definere mentale sundhedstilstande, selv om mange undersøgelser har ført til standardisering af de fleste instrumenter inden for det mentale sundhedsområde. Det er derfor altid svært at fortolke eventuelle forskelle.
Ville det nu være klogt at etablere et centralt europæisk register for selvmord, som gav mulighed for at analysere data på EU-plan? Så kunne vi forsøge at påvise årsager og tendenser i forbindelse med dette forfærdelige fænomen og se, hvilke medlemsstaters bedste praksis der kunne bruges som benchmark i de øvrige medlemsstater.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Hans-Peter Martin, løsgænger i Parlamentet, fremsætter nu generaliserende, sørgelige, ukvalificerede insinuationer og nedsættende bemærkninger i østrigske medier, som ikke længere kun er møntet på Parlamentet og EU's institutioner, men også på dem, der hjælper os i vores arbejde som parlamentsmedlemmer, og på Europa-Parlamentets tjenestemænd. Han har bl.a. skrevet i et dagblad, og jeg citerer: "Assistenterne, for det meste nyuddannede akademikere, vænner sig hurtigt til en tredages arbejdsuge, idet Bruxelles lokker, forfører og fordærver dem." Han forsætter som følger: "Gud nåde det parlamentsmedlem, som forventer hårdt arbejde i det miljø. Her er næsten alle fuldstændig overbebyrdet. Præstation og ansvar er fremmedord for dem, slendrian hører til dagens orden. Frem for alt mangler medarbejderne koncentration og udholdenhed."
Jeg afviser på det bestemteste de generaliserende og nedsættende bemærkninger rettet mod vores og Parlamentets medarbejdere.
Jeg vil gerne takke alle medarbejdere, uden hvem vi ikke ville kunne udføre så godt et stykke arbejde med at tjene borgerne, og uden hvem vi ikke ville kunne overkomme så mange besøgsgrupper og så meget lovgivningsarbejde.
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i sidste uge udsatte Rådet afstemningen om direktivet om indførelse af et fælles EU-kørekort på ubestemt tid. Jeg finder denne afgørelse yderst uansvarlig, kortsigtet og uforståelig. En af grundene til, at mange borgere afviser EU, er, at den i deres øjne regulerer alt muligt og umuligt. Men at lægge et direktiv på is, som skaber mere sikkerhed på vejene, af frygt for at fremkalde endnu større skepsis over for EU er for mig at se en fuldkommen overdreven og uoverlagt handling.
Jeg betragter det også som et kommunikationssvigt hos de ministre, som var ansvarlige for udsættelsen og ikke engang forsøgte at formidle formålet og hensigten med dette direktiv til borgerne, eller også turde de ikke gøre det. Dette direktiv kunne bidrage en hel del til at sætte en stopper for kørekortturisme og gøre vejene langt mere sikre.
En østrigsk minister - trafikministeren - tilkendegav for nylig i en østrigsk avis, at man ikke burde behandle den europæiske befolkning så nedladende. Men det er netop det, som Rådet gør med den beslutning, og den pågældende minister var en af de ansvarlige bag den. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand, en af vores kolleger, dr. Filip Adwent, medlem af Europa-Parlamentet, er død. Han døde sammen med sine forældre og sin datter efter en ulykke under mystiske omtændigheder.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at dele mine minder om vores kære kollega med Dem. Han var en fantastisk, ærlig og godmodig mand og samtidig en social aktivist og patriot. Strasbourg er det rette forum for mine ord til Europa-Parlamentet, for han blev født her og boede her i over 40 år. Jeg vil gerne give udtryk for min sorg over hans død.
Jeg vil også gerne sige, at dr. Filip Adwent var et godt eksempel på en troende. Han havde opdaget den uvurderlige evangeliske juvel, der hedder kærlighed til fædrelandet, og denne kærlighed gav hans liv ny værdi og mening. Han forlod den dejlige by Strasbourg for at tage til Polen med ønsket om at tjene sine forfædres hjemland. Han var ligeglad med alle protesterne, men også med den store afstand mellem de to lande og den velstand, han nød her.
Livet ændrer sig, men slutter aldrig, og i den ånd beder vi til, at Filip Adwent og hans nærmeste pårørende får evigt liv. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Afrika har optrådt en hel del i dagens forhandling, og med rette. I lørdags opfordrede verdens befolkning - især de unge - G8-landene til at løse Afrikas økonomiske problemer. var en kolossal succes. Forhåbentlig vil især de unges kollektive vilje blive hørt i Gleneagles.
Men foruden de økonomiske problemer har Afrika politiske problemer og problemer med menneskerettighederne. Her tænker jeg især på Zimbabwe. Mobutu er allerede blevet nævnt, og vi har haft Amin og Bokassa. Nu har vi en ny diktator i Mugabe. Det var ikke nok for ham at forfølge de hvide landmænd - han har nu vendt sig mod den sorte befolkning, der er blevet rykket op med rode og nu bor i usle hytter uden mad. Vi står hermed over for endnu en menneskelig katastrofe i Afrika.
FN vrider sine hænder, EU forholder sig passivt, men Sydafrika - forbilledet, hvad angår fredelige etniske løsninger - bør bestemt gå foran med et godt eksempel. Derfor er jeg opmuntret over, at Thabo Mbeke har mødtes med Morgan Tsvangirai, lederen af oppositionen i Zimbabwe.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på et udsagn i særdeleshed: Zimbabwes politichef sagde i går, at de vil befri landet for "de kravlende maddiker". Hvilken måde at omtale sit eget folk på. Vi er nødt til at handle.
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand, i den luxembourgske kamps hede på topmødet foreslog seks nye medlemsstater - Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Litauen, Letland og Ungarn - et kompromis, som havde til formål at nedsætte den støtte, de var blevet tildelt, med henblik på at redde budgettet for perioden 2007-2013. Det var hverken en rent symbolsk handling eller en offerhandling. Som nye medlemsstater havde vi al mulig interesse i, at der blev vedtaget et budget for den nævnte periode. Uden dette nye budget ville hele Europa blive svækket, men de største tabere ville være de 10 nye medlemsstater. Vi fortsætter med at bidrage til udarbejdelsen af et kompromis for budgettet. Budapest-formlen, som den ungarske premierminister, Ferenc Gyurcsány, har foreslået, har det samme mål for øje. Der er ikke tale om et nyt budget, men om en slags redningskrans, som er baseret på det luxembourgske formandskabs forslag, og som har til formål at redde dette års budget. Hvis ikke Rådet er i stand til at nå frem til et kompromis, skal det altså udarbejde et budget for tre år. 
Bogdan Pęk (IND/DEM ).
   - Hr. formand, EU, nærmere bestemt Polen og Litauen, deler grænse med Rusland. Den pågældende region i Rusland, som tidligere hed Królewiec (Königsberg), har heddet Kaliningrad i adskillige årtier nu. For nylig blev der, under stor medieopmærksomhed, holdt en ceremoni i Kaliningrad, men selv om de øverste repræsentanter for Frankrig og Tyskland, dvs. den franske præsident og den tyske kansler, spillede en væsentlig rolle, var EU-medlemsstaterne Polen og Litauen ikke inviteret.
Kaliningrad er et symbol på Ruslands imperialistiske politik. Faktisk aner jeg ikke, hvilket budskab disse topledere fra EU prøvede at sende, eftersom de i udkastet til forfatningstraktaten har forpligtet sig til en fælles udenrigspolitik for EU. Der er overhovedet ingen tegn på, at der faktisk føres en sådan politik. Generelt står folk fuldstændig uforstående over for en sådan gestus, som ikke alene er et forkert udtryk for regionens historiske betydning, men også giver en illusion om ægte fælles interesser. 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fra og med i dag ligger der en skriftlig deklaration vedrørende reumatiske sygdomme fremme, som parlamentsmedlemmerne kan skrive under på. Jeg opfordrer Dem og alle parlamentsmedlemmerne til at støtte den, fordi reumatiske sygdomme berører 50 % af EU's befolkning, og 50 % af de reumatiske patienter vil blive arbejdsløse inden for 10 år, og de tegner sig for 450 millioner dages betalt sygefravær i Europa hvert år. Det er en alvorlig belastning for vores social- og sundhedssystemer og udgør også en hindring for at opnå de væsentlige mål vedtaget i Lissabon.
Jeg beder Dem derfor om at støtte denne deklaration, hvori Kommissionen opfordres til én gang for alle at anerkende, at reumatiske sygdomme hører til de alvorlige sygdomme og derfor bør medtages i en særlig kategori i det syvende rammeprogram om forskning. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   - Hr. formand, menneskehandel inden for EU med kvinder og børn fra tredjelande med henblik på seksuel udnyttelse og tvangsarbejde er et problem, der hele tiden stikker hovedet frem. Denne situation, som efterhånden er vokset til en plage, har beskæftiget EU og de ansvarlige EU-institutioner, uden at det absolutte antal dog på nogen måde er mindsket betydeligt.
Især i Grækenland kommer der hvert år hundredvis af børn illegalt til landet. Disse børn har slet ikke de rettigheder, som voksne flygtninge har, de får husly på flygtningecentre med både voksne og børn, de tilbageholdes ud over de reglementerede tre måneder, og de har ikke nogen til at tage sig af dem, når de bliver løsladt.
På baggrund af manglen på systematisk identifikation og registrering af mindreårige og manglende information om deres rettigheder på et sprog, de kan forstå, er der i de seneste år ikke givet asyl til et eneste barn. Hundredvis af børn strejfer rundt, og kun få bliver hjulpet af ikke-statslige organisationer. Vi skal sætte fokus på og gøre noget ved den moderne slavehandel, som omfatter 40.000 kvinder og børn om året alene i Grækenland. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i forrige uge talte den britiske premierminister, Tony Blair, til os. Hr. Blair ved, at det europæiske projekt er i krise. Han ved, at yderligere politisk integration ikke vil være acceptabel for Europas folk, og i endnu mindre grad for briterne, medmindre der i det mindste sker nogle kosmetiske ændringer med hensyn til de værste budgetoverskridelser. I Storbritannien har vi måttet leve med i de sidste otte år. Nu er det Deres tur til at leve med det nye Europa i hvert fald i de næste seks måneder.
Hr. Blair håber, at han kan reformere EU og gøre det mere spiseligt for folk. Han vil lære den samme lektie som Margaret Thatcher, nemlig at EU ikke kan reformeres. Ved afslutningen af det britiske formandskab vil det sandsynligvis stå endnu mere klart for det britiske folk, at den britiske regering bør tilslutte sig Det Forenede Kongeriges Uafhængighedspartis mål om ubetinget udmeldelse af EU.
Toomas Hendrik Ilves (PSE ).
   - Hr. formand, før vi går på sommerferie, vil jeg gerne tale om et problem, som er opstået i mit land. Problemet er, at Rusland efter at have nægtet det i ni år endelig underskrev en grænseaftale med Estland i sidste måned, men det estiske parlament tilføjede i henhold til en typisk parlamentsprocedure en ensidig, ikke-bindende erklæring om statens fortsatte retlige kontinuitet, selv når der gives afkald på territorium. Russerne har nu udtalt, at de trækker sig fra aftalen. Det er et problem, ikke kun for Estland, men også for Europa, da grænsen mellem Estland og Rusland også er grænsen mellem Europa og Rusland.
Da alle snart går på ferie, og Rådet ikke behandler dette før september, syntes jeg, det var relevant at nævne problemet nu.
Jo Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, den måde, som parlamentsmedlemmer bliver behandlet på til europæiske topmøder, har været en kilde til irritation i årevis, og det seneste topmøde i Bruxelles var ingen undtagelse. Bunkermentaliteten i Justus Lipsius-bygningen er ganske enkelt så udtalt, at ingen - ikke engang medierne - kan komme i kontakt med de folkevalgte.
Vi havde fået udleveret et vist antal adgangskort. Jeg har hørt, at tre chauffører fik adgangskort, mens tre udvalgsformænd - i Budgetudvalget, Udvalget om Borgernes Rettigheder og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - slet ikke kunne komme ind. Jeg vil bede Dem om at udvikle et system til kommende topmøder, så repræsentanter for Parlamentet kan få adgang til disse møder. 
Formanden.
   - Vi vil gennemgå det system, vi anvender, så vi kan tilfredsstille alle, men Rådet har givet os et begrænset antal adgangskort. Formandskabet fordeler dem, der er til rådighed, mellem de politiske grupper.
Vi vil se nærmere på sagen i lyset af det, De har fremført i Deres indlæg. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne orientere Parlamentet om, at det maltesiske parlament i løbet af denne uge vil vedtage en beslutning om at ratificere traktaten om en forfatning for Europa. Med denne afgørelse, der forventes at være enstemmig, kommer Malta på linje med de andre 11 lande, der allerede har ratificeret forfatningstraktaten. Ratifikationen af forfatningstraktaten har en ganske særlig betydning for Malta, for det er første gang, de to største partier har fundet fælles fodslag og stemt ens om et EU-relateret emne. Efter 15 års uenighed vedrørende EU og Maltas eventuelle medlemskab vil begge sider i det maltesiske parlament nu stemme for forfatningstraktaten og dermed endelig slå bro over uenigheden. For Malta betyder forfatningstraktaten således ikke kun et skridt mod europæisk enhed, men også et nyt kapitel med national enighed om EU.
Mange tak.
Formanden.
   - Vi har hermed afsluttet dette punkt på dagsordenen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0210/2005) af Wallis for Retsudvalget om anmodning om beskyttelse af Umberto Bossis immunitet og privilegier (2004/2101(IMM)).
Diana Wallis (ALDE ),
   Hr. formand, vi har her at gøre med fire sager, som de italienske myndigheder har henvist til os, og som vedrører hr. Umberto Bossis immunitet og Parlamentets eventuelle ophævelse heraf. Retsudvalget har behandlet disse sager i lang tid og er nu klar til at komme med anbefalinger til Parlamentet. Spørgsmålet om parlamentarisk immunitet er naturligvis noget, som Parlamentet, og ikke vi som medlemmer, skal tage stilling til. Det handler om at beskytte institutionen, når vi udøver dens virksomhed, og det er derfor et meget alvorligt anliggende. Med hensyn til hr. Bossis sager vil jeg gennemgå dem enkeltvis under henvisning til den domstol, der har henvist dem.
Først er der en sag, som ikke gav anledning til større vanskeligheder eller diskussioner. Den er henvist af retten i Milano og vedrører en situation, hvor hr. Bossi faktisk anvendte fysisk vold. Her følte vi ikke som udvalg, at der var grund til at beskytte immuniteten. Hvis et medlem benytter tvang eller vold, falder det ikke ind under korrekt udøvelse af Parlamentets virksomhed, og vi var derfor alle enige om, at immuniteten bør ophæves i dette tilfælde.
Så er der to andre sager, som måske er vanskeligere og mere komplicerede at forholde sig til. De er henvist af retten i henholdsvis Brescia og Bergamo. Begge sager handler om taler, som hr. Bossi har holdt ved forskellige lejligheder, hvor han ifølge en tolkning tilsyneladende har anvendt provokerende sprog, som kunne tilskynde andre borgere til at handle på en upassende måde. Parlamentet ønsker naturligvis at beskytte medlemmernes ytringsfrihed under udøvelsen af deres hverv og deres ret til at tale frit som politikere, og i den henseende er vi nødt til at tage hensyn til forretningsordenens artikel 9. Dette skal dog ses på baggrund af, at de italienske myndigheder - de parlamentariske myndigheder - i begge disse tilfælde var kommet til den konklusion, at hr. Bossis immunitet efter deres mening burde ophæves. Retsudvalget mente dog alt i alt, at det ville være rigtigt at bevare hr. Bossis immunitet i disse to tilfælde. Disse sager var ret svære for os at tage stilling til, men det var udvalgets endelige anbefaling. I alle tre sager retsforfølges hr. Bossi af de italienske myndigheder.
Den fjerde sag så også enkel ud ved første øjekast. Den drejede sig om et civilt søgsmål mellem hr. Bossi og en anden italiensk politiker. Da den blev forelagt os, så det ud, som om det var den anden politiker, der havde anlagt sag mod hr. Bossi på grundlag af udtalelser, han havde fremsat. På det grundlag var vi parate til at acceptere, at immuniteten skulle bevares.
Det blev dog i weekenden påpeget over for mig, at det rent faktisk var hr. Bossi, som var sagsøgeren i denne sag, og at der her var tale om et modkrav fra den anden part. Jeg frygter derfor, at hr. Bossi i dette tilfælde ikke har rene hænder, som vi siger inden for engelsk ret. Resultatet af udvalgets afstemning var, at immuniteten bør bevares, men måske bør vi her tage hensyn til procestypen, hvor det ser ud til, at sagsøgeren selv forsøger at udnytte sin parlamentariske immunitet på en måde, der kan være tvivlsom.
Klaus-Heiner Lehne,
   Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne give udtryk for, hvor taknemmelig jeg er for fru Wallis' betænkning.
Når det er sagt, så tillad mig at sige noget helt grundlæggende. Retsudvalget drøfter immunitetsspørgsmål på lukkede møder. Det er i reglen meget følsomme sager, som vedrører det enkelte parlamentsmedlem personligt. Da jeg tror, at Parlamentet gjorde klogt i at afstå fra offentlige debatter om disse immunitetsspørgsmål, vil jeg ikke kommentere indholdet af denne sag, men begrænse mig til at sige, at min gruppe støtter ordførerens holdning, således som den kommer til udtryk i betænkningen. Samtidig vil jeg understrege, at det også gælder med hensyn til Marchiani-sagen, hvor hr. Speroni er ordfører, som vi vil behandle bagefter. Jeg er godt klar over, at jeg derved strider imod forretningsordenen, hvorfor De er velkommen til at slette mit indlæg.
Desuden vil jeg gerne anmode om, at debatten bliver afviklet hurtigt og effektivt, da hr. Trichet allerede har ventet her i over en time, og vi, tror jeg, har vigtigere ting for end at udtvære parlamentsmedlemmers private anliggender i fuld offentlighed.
Maria Berger,
   Hr. formand, jeg ønsker ligeledes at give udtryk for min overraskelse over, at vi rent faktisk debatterer disse immunitetssager. Så vidt jeg erindrer, har vi tidligere altid håndteret dem på en anden måde. Jeg vil gerne takke fru Wallis for at have set så nøje på disse sager. Når man læser dokumenterne og opdager, hvor dybt nogle italienske politikere kan synke, kræver det en stærk mave. Jeg er enig med hende, hvilket udvalget også var i den tredje sag, som verserer ved retten i Milano. Med hensyn til sagerne i Brescia og Bergamo tror jeg, at der er tale om grænsetilfælde, hvor et parlamentsmedlem udnytter sin immunitet til det yderste, også til skade for andre. Selv om jeg synes, at grænsen er nået her, vil jeg sige, at denne sag er et eksempel på reglen om, at tvivlen kommer den anklagede til gode.
Med hensyn til den fjerde sag, som Retsudvalget fandt meget problematisk, ville jeg være meget taknemmelig, hvis vi kunne genoverveje vores holdning og henstilling. Jeg tror, at der her er tale om en sag, hvor de beskyttelsesmekanismer, som Parlamentet har til rådighed, er blevet misbrugt.
Som helhed viser ikke kun denne sag, men også den næste, at der er hårdt brug for en revidering af immunitetslovgivningen. Jeg behøver således ikke at sige noget om den næste sag. Vi håber jo, at det sker med statutten, for jeg mener, at de nuværende regler er for uklare, idet de ikke beskytter de parlamentsmedlemmer, som har behov for det, og gør det muligt for andre at udnytte systemet. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0208/2005) af Speroni for Retsudvalget for om anmodning om beskyttelse af Jean-Charles Marchianis immunitet (2005/2105(IMM)).
Francesco Enrico Speroni (IND/DEM ),
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil minde om, at immuniteten ikke blot beskytter det parlamentariske symbol, men hele Parlamentet og den parlamentariske funktion i Parlamentet.
Derfor er det ikke så meget et personligt spørgsmål. Hvad vores kollega hr. Marchiani angår, er jeg dog virkelig rystet over afgørelsen fra den franske kassationsret, som fuldstændigt fornægter protokollen om parlamentsmedlemmernes privilegier og immuniteter af 1965, idet den hævder, at der på dette område ikke gælder de samme regler for medlemmerne af Europa-Parlamentet som for de nationale parlamentsmedlemmer.
Der er tale om en klar overtrædelse af reglerne, og derfor slår Retsudvalget tværtimod fast, at det er bestemmelserne i protokollen om privilegier og immuniteter, som er gyldige. Her står der, at der gælder de samme procedurer for medlemmerne af Europa-Parlamentet som for medlemmerne af de nationale parlamenter. På dette grundlag har vi udarbejdet den betænkning, som jeg anbefaler plenarforsamlingen at stemme for. 
Formanden.
   - Der er ingen andre, der har bedt om at få ordet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om betænkning (A6-0203/2005) af Lauk for Økonomi- og Valutaudvalget om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2004 (2005/2048(INI))
og betænkning (A6-0197/2005) af Maaten for Økonomi- og Valutaudvalget om gennemførelse af en informations- og kommunikationsstrategi om euroen og Den Økonomiske og Monetære Union (2005/2078(INI)).
Kurt Joachim Lauk (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne knytte et par bemærkninger til Den Europæiske Centralbanks årsberetning. Lad mig begynde med den generelle betragtning, at beretningen er velformuleret og værd at læse. Det er særligt glædeligt, at forskellige dele er klart adskilt fra hinanden, og at komplicerede finanspolitiske emner er behandlet i et letlæseligt og tilgængeligt sprog. Derved kan emnet nå ud til et bredere publikum.
Lad mig nu gå over til beretningens indhold og starte med at sige - og det glæder mig, at formanden for Den Europæiske Centralbank er til stede og kan høre mig sige det - at ECB som helhed har handlet med stor indsigt i et vanskeligt år. I første halvdel af året var der tegn på svag vækst og en forventning om inflation på mellemlang og lang sigt, mens der skete det modsatte i anden halvdel af året. Som helhed modstod ECB midt på året med succes fristelsen til at hæve renten, den valgte at holde den stabil i stedet for.
Sidste år var ikke kun et år, hvor vi oplevede prisstabilitet, men også et ud af 10 år, hvor verdensøkonomien i gennemsnit voksede med 3,7 %. Det er blot trist, at Europa har afskåret sig selv fra denne vækst. Som ECB selv siger, så er en svag økonomisk vækst ikke mindst et resultat af, at medlemsstaterne ikke gennemfører de nødvendige strukturreformer, og kan derfor ikke bebrejdes ECB, som tværtimod gør opmærksom på, at medlemsstaterne bør påtage sig et større ansvar i den henseende.
På den baggrund er det meget vigtigt at notere sig, at ECB rent faktisk er kommet med en række korte, men klare og bemærkelsesværdige udtalelser om reformen af stabilitets- og vækstpagten. Nu hvor debatten om det emne er afsluttet, og vi behøver ikke tage den op igen i dag, bør vi være på det rene med konsekvenserne. Som et resultat af den nye aftale, er kriterierne blevet mindre strenge, og det svækker ECB. Som følge af at ansvaret for stabiliteten er blevet ført tilbage til medlemsstaterne, er dens opgave blevet vanskeligere på navnlig tre områder. Det er blevet langt vanskeligere at opretholde disciplinen i medlemsstaterne, for det første hvad størrelsen på de nationale budgetter angår, for det andet med hensyn til den måde, hvorpå statens opgaver og udgifter er struktureret, og for det tredje med hensyn til skatteindtægternes struktur. I takt med at stabilitets- og vækstpagten bliver anvendt stadig mere laks, har medlemsstaterne således været i stand til at opnå en de facto-renationalisering af ansvaret og derved gjort det vanskeligere for ECB at udføre sin opgave.
ECB slår til lyd for at gøre brug af den forebyggende mekanisme. Det er bestemt en falliterklæring for medlemsstaterne, at de ikke var i stand til at styrke den forebyggende mekanisme i gode tider. Nu er den nødt til at blive styrket. Det går ECB ind for og advarer samtidig mod en svækkelse af pagtens korrektive aspekt.
Derfor må vi tage udvidelsen op. ECB garanterede, at integrationen af de 10 nye medlemsstater ville forløbe gnidningsløst. Siden den 28. juni 2004 har Estland, Litauen og Slovenien været en del af den europæiske valutamekanisme, og Letland, Malta og Cypern har været det siden den 2. maj 2005. Det er et helt klart krav fra os til ECB, at Maastricht-kriterierne trods reformen af stabilitets- og vækstpagten skal gælde uændret, når lande tiltræder Den Monetære Union i fremtiden, at der under ingen omstændigheder må gives køb på dem. Når lande tiltræder Den Monetære Union i fremtiden, skal vi undgå en situation, som vi havde med Grækenland og dets statistik.
Vores sidste anmodning til ECB går på at forbedre informationspolitikken, som generelt er god, yderligere, for der er plads til forbedring. Vi hilser offentliggørelserne af statistiske oplysninger samt deres stadig større regelmæssighed velkommen. Dialogen med ECB er god, selv om man i en sluttet kreds kunne medgive, at der er masser af plads til forbedring, og at den kunne være mere regelmæssig. Vi opfordrer dog ECB til at følge den amerikanske centralbanks eksempel og udgive noget i retning af dens i fremtiden.
Lad mig slutte med at sige, at ECB i det seneste år har taget et stort skridt i retning af en betalings- og værdipapirafvikling. Target 2-systemet er iværksat og letter automatiserede bruttoekspresoverførsler på tværs af Europa og åbner dermed vejen for en omfattende tidstro afvikling i ECB's valuta. Der er således skabt mulighed for at få et ensartet system i Europa frem for et kludetæppe. ECB har vist mod ved at tage de nødvendige skridt i den retning.
Beretningen er komplet i sig selv, hvorfor jeg anmoder om at godkende den, som den er, og forkaste de ændringsforslag, der er blevet stillet. 
Jules Maaten (ALDE ),
   Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, hr. kommissær, kære kolleger, Økonomi- og Valutaudvalget har i nogen grad udvidet denne forhandling om kommunikationsstrategien vedrørende euroen til en diskussion om, hvordan det står til med euroen nu, og hvad vi egentlig skal gøre ved det. Denne forhandling finder jo sted på et tidspunkt, hvor hele den politiske debat om Europa er under pres. Jeg tror ikke, at vi kan lukke øjnene for det nu. Jeg tror, at mange af os - i hvert fald jeg selv - på det tidspunkt, hvor euroen blev indført i 1999, og især i 2002, havde en fornemmelse af, at euroen ville bringe Europa nærmere borgerne, som - i hvert fald dem i eurozonen - hver dag ville klynge sig til Europa, og at denne kendsgerning ville hjælpe med at knytte befolkningen nærmere til Europa. Jeg tror imidlertid, at vi må konkludere, at dette ikke er sket. Jeg har i Nederlandene oplevet, men jeg ser det også i andre lande i eurozonen eller i lande, som kunne tiltræde denne, at euroen i nogle henseender endda har vist sig at være en klods om benet. Det beklager jeg meget, men det har vi måttet konstatere.
Det er egentlig en latterlig situation, for hvis vi ser på, hvordan euroen fungerer, er det naturligvis fantastisk. Der er billigere finansieringsmuligheder for alle, rentesatserne er lavere end nogensinde, og det fremmer investeringerne og forbruget og giver forbrugerne virkelige fordele, f.eks. gennem lave renter på kreditforeningslån og billigere lån. Den Europæiske Centralbanks strengere forvaltning af den monetære politik har øget prisgennemsigtigheden. Det fører til stabile omgivelser for euroen og til en lav inflation. Se blot på de lande, som gik over til euroen i 2001-2002, hvor inflationen kun var 2,3 %, hvilket er en fantastisk succes.
Euroen har sørget for, at økonomierne i eurozonen bedre kan modstå finansielle kriser. Uden euroen ville den 11. september, den 11. marts 2004 eller bogholderiskandalerne i 2002 have medført meget større uro. Det skete ikke takket være euroen. Valutakursrisikoen er fjernet, det er blevet lettere at rejse inden for euroområdet, og vi er kommet af med alt muligt papirarbejde og udgifter ved veksling af valuta.
Forbrugerne har fordel af den stærke euro. Råstoffer og olie på verdensmarkedet betales i dollars, og den gunstige valutakurs, i hvert fald indtil folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene, har sikret forholdsvis lave brændstof- og levnedsmiddelpriser for de europæiske forbrugere. Der er en stigning i handelen inden for EU, 10 % for alle lande tilsammen og 17 % for nogle lande såsom Nederlandene, Spanien, Belgien og Østrig. Jeg har ikke engang nævnt, at euroen nyder stor anseelse på de internationale finansmarkeder, således som det fremgår af dens vigtige rolle som international reservevaluta.
Til trods for alle disse succeser - og jeg synes, at dette viser, at euroen måske er et af EU's hidtil mest vellykkede projekter, om ikke det mest vellykkede projekt - ser vi, at mange almindelige forbrugere åbenbart ikke er enige med os i dette. Det betyder, at vi har et stort problem, som kan sammenlignes med det problem, vi havde i debatten om forfatningen.
Hvad er nu grunden til dette? Jeg tror, at det fortrinsvis er problemet med inflationen. Hr. Trichet, under vores monetære dialog den 14. marts sagde De noget om det, som efter min mening var fortræffeligt. Jeg tror ikke, vi har kommunikeret ordentligt med borgerne om inflation, og derfor har vi mistet en del af troværdigheden i lande, hvor euroen nu er indført. Jeg mærker i kontakter med borgere, at der næsten ikke længere kan rettes op på dette. Når jeg siger, at inflationen har været meget begrænset, er svaret, at jeg lyver. Når jeg siger, at de statistiske kontorer og Eurostat siger dette, svarer de, at de også lyver. Troværdigheden er begrænset. Vi har åbenbart ikke kunnet forklare, hvordan inflationen, som jo virkelig fandtes i 2002, er forsvundet. Forbrugere er ikke tossede. Vi har ikke kunnet forklare dem, hvad der forårsagede denne inflation, og derfor skydes det alt sammen over på euroen. Det må vi bebrejde os selv og alle vores institutioner.
Dertil kommer naturligvis også alt postyret med stabilitetspagten. Jeg er derfor glad for ændringsforslaget derom fra PPE-DE-medlemmerne. Også Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet et godt ændringsforslag om balladen omkring Lissabon-processen, som stadig ikke kommer i gang. Det er vigtigt, at vi løser disse problemer, for de nye medlemsstater får snart med euroen at gøre. Det har medlemmer fra de nye medlemsstater, også i udvalget, stillet et stort antal ændringsforslag om, som efter min mening har forbedret betænkningen. Det er vigtigt, at vi rammer den rigtige tone over for dem, når euroen indføres i disse lande, men også over for borgerne i de nuværende euromedlemsstater, for vi konfronteres med deres opfattelse.
Det er samtidig grunden til, at jeg anmoder Den Europæiske Centralbank om at rapportere årligt til os. Ikke blot i bankierjargon og økonomsprog om, hvor godt det går med euroen, men også om, hvad euroen nu virkelig har betydet for de almindelige forbrugere. Det er ærgerligt, at ECB, i hvert fald hr. Gonzáles Páramo, i et brev har meddelt mig, at dette skaber temmelig mange metodologiske problemer. Det har jeg forståelse for, og dette brev er også skrevet inden den krise, vi nu befinder os i. Alligevel vil jeg sætte stor pris på, at Den Europæiske Centralbank tager denne anmodning op til fornyet overvejelse. Efter min opfattelse må Kommissionen gerne gribe ind.
Det er let at tænke, at euroen er der nu engang, og det må man leve med. Det accepterer de selvbevidste borgere ikke. Det er et problem, som vi kan løse. I betragtning af den måde, hvorpå De altid kommer i udvalget, hr. Trichet, tror jeg, at netop De er særdeles egnet til at løse dette problem, og især, at vi, Parlamentet, ECB og Kommissionen, sammen vil kunne gøre det fortræffeligt. 
Jean-Claude Trichet,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig i dag at kunne forelægge Dem ECB's årsrapport for 2004. Den Europæiske Centralbank er bevidst om dens demokratiske ansvars grundlæggende betydning og har altid lagt vægt på, at dens uafhængighed skal ledsages af en klar forpligtelse til at aflægge beretning. ECB tillægger derfor den regelmæssige dialog med de folkevalgte repræsentanter for de europæiske borgere allerstørste betydning. Og jeg vil gerne have lov til at sige, at jeg med stor interesse har lyttet til betænkningerne fra hr. Lauk og hr. Maaten. 
I mine indledende bemærkninger vil jeg først give et overblik over den økonomiske og monetære udvikling i 2004 og redegøre for vores vurdering af de økonomiske udsigter og den pengepolitiske strategi.
Derefter vil jeg komme ind på nogle bemærkninger og forslag indeholdt i forslaget til betænkning om ECB's årsberetning for 2004. 
Lad mig starte med økonomi- og valutaspørgsmålene. 
 I 2004 førte ECB sin monetære politik på baggrund af et gradvist økonomisk opsving i euroområdet. Den reale vækst i BNP for året som helhed var 1,8 % i forhold til 0,5 % i 2003. I første halvdel af 2004 var den økonomiske vækst forholdsvis dynamisk. I anden halvdel var den dog beskeden, bl.a. på grund af de stigende oliepriser.
Hvad angår prisudviklingen, var det underliggende indenlandske inflationspres i euroområdet behersket, hvilket afspejlede afdæmpede lønstigninger og fast forankrede inflationsforventninger. Selv om euroens appreciering i 2004 bidrog til et lavere inflationspres, påvirkede stigninger i administrerede priser, afgifter og oliepriser synligt den samlede inflation. Alt i alt var den årlige HICP-inflation 2,1 %, dvs. uændret i forhold til 2003.
På baggrund af det afdæmpede indenlandske prispres og de gunstige udsigter for prisstabiliteten på mellemlang sigt lå ECB's officielle renter hele året uændret på et historisk lavt niveau. Renterne var lave over hele løbetidsspektret, hvilket fremmede den økonomiske aktivitet betydeligt. Faktisk er vores lange renter de laveste i 100 år.
Budgetudviklingen i euroområdet i 2004 var, som ordføreren også nævnte, langtfra tilfredsstillende. Det gennemsnitlige budgetunderskud i euroområdet stabiliserede sig stort set på 2,7 % af BNP. Dette niveau indebærer ikke kun en stigende gældskvote, der kan blive uholdbar, men også en ret lille sikkerhedsmargen for kortsigtede budgetmæssige lempelser i tilfælde af en ugunstig udvikling.
Drøftelserne om en revision af stabilitets- og vækstpagten fortsatte i 2004 og udmøntede sig i en rapport, som blev vedtaget i marts 2005. Gennemførelsen af budgettet for 2005 og udarbejdelsen af budgettet for 2006 giver begge alle berørte parter en god anledning til nøje at gennemføre pagtens bestemmelser og dermed vise, at pagten fortsat er en effektiv ramme for koordinering af finanspolitikkerne og budgetdisciplinen. Som ordføreren sagde, ved alle her i Parlamentet, hvad ECB's holdning i disse drøftelser var.
Endelig forekom der i 2004 betydelige revisioner af tidligere underskuds- og gældstal i nogle få lande, hvilket undergravede effektiviteten af EU's budgetovervågning. Det er afgørende, at der sikres en pålidelig udarbejdelse og rettidig indberetning af statistikken over offentlige finanser.
Med hensyn til det centrale spørgsmål om strukturreformer bifalder og støtter ECB det skub, der blev sat i den økonomiske reform som følge af det nye afsæt for Lissabon-strategien, dens kraftigere fokus på vækst og beskæftigelse og de nye rammer for , der skal lette gennemførelsen af reformer. De nye integrerede retningslinjer for 2005-2008, som omfatter både de nye overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og de nye retningslinjer for beskæftigelsen, danner nu grundlag for konkrete handlinger, både på EU-plan og på nationalt plan.
Jeg vil nu sige nogle få ord om den monetære politik i et stort og forskelligartet euroområde. Inflationsspredningen mellem landene i euroområdet er lige så stor som spredningen mellem de 14 amerikanske statistiske storbyområder, I en monetær union er forskelle i inflation og arbejdskraftsomkostninger mellem regioner eller lande udtryk for en naturlig justering af de relative priser på baggrund af en asymmetrisk udvikling i efterspørgsel eller udbud. Disse justeringer har været større og hyppigere inden for euroområdet end forventet. Ud fra det synspunkt er euroområdet mere fleksibelt, end mange iagttagere havde forventet. Mens justeringer af relative priser normalt er økonomisk begrundede, er der tilfælde, hvor inflationsforskelle kan skyldes uhensigtsmæssige nationale økonomiske politikker og stivheder på arbejds- og produktmarkederne. I disse lande er strukturreformer meget stærkt påkrævet.
Jeg bemærkede med glæde, da jeg lyttede til ordføreren, at De også mener, at den regelmæssige dialog er en meget vigtig del af de overordnede rammer. ECB er glad for Europa-Parlamentets forslag og behandler dem indgående. I den forbindelse kan jeg fortælle, at ECB sidste år besluttede, at den fremover ville offentliggøre sin , i overensstemmelse med et forslag fra Europa-Parlamentet.
Jeg bemærker, at de synspunkter, der tilkendegives i beslutningsforslaget, på mange vigtige områder ligger meget tæt på ECB's, f.eks. udtalelsen om ECB's monetære politik i 2004 og den konklusion, at den relativt svage økonomiske vækst skyldes manglende strukturreformer. Deres holdning til reformen af stabilitets- og vækstpagten lå også meget tæt på ECB's holdning.
Jeg glæder mig også over, at vi i beslutningsforslaget roses for vores forberedende arbejde i forbindelse med EU-udvidelsen, som markerede endnu en milepæl på vejen mod en stadig tættere union. De grundige forberedelser til udvidelsen gjorde, at de 10 nye nationale centralbanker kunne optages i ESCB uden problemer. Vi er enige med Dem i, at den bedst mulige forberedelse af euroens indførelse er en høj grad af holdbar konvergens, i overensstemmelse med Maastricht-kriterierne.
Selv om der er mange områder, hvor vi er helt enige i de synspunkter, der tilkendegives i beslutningsforslaget, er der også nogle, hvor vi har en lidt anden holdning. I beslutningsforslaget opfordres ECB til at overveje muligheden af at offentliggøre "kortfattede protokoller". Jeg må dog sige, at vi fortsat ser store fordele i de kommunikationskanaler, som ECB har valgt. Den måde, hvorpå ECB har valgt at formidle sine pengepolitiske beslutninger til offentligheden, er næsten i realtid. Hermed lettes forventningsdannelsen, og den monetære politik bliver mere effektiv. Med denne tilgang har ECB opnået en høj grad af forudsigelighed på det pengepolitiske område, og de langsigtede inflationsforventninger er blevet forankret på et sundt niveau.
Vi har givet Europa-Parlamentet udførlige og opdaterede oplysninger gennem forskellige kanaler, og det vil vi gerne fortsætte med, hvad angår det meget vigtige spørgsmål om clearing og afvikling. Hvis der på et senere tidspunkt vedtages et direktiv om clearing og afvikling, skal disse standarder om nødvendigt ændres tilsvarende.
Jeg kan også fortælle Dem, at vi har læst forslaget til beslutning om gennemførelse af en informationsstrategi om euroen og ØMU med den største interesse. Blandt de foranstaltninger, som foreslås i denne beslutning, er at ECB hvert år skal foretage en kvantitativ analyse af de fordele, som euroen har medført for borgerne. På grund af metode- og datamæssige begrænsninger er jeg på nuværende tidspunkt ikke sikker på, at en sådan årlig kvantitativ beretning vil være den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde. Men vi vil overveje, hvordan vi bedst forbedrer kommunikationen om euroens fordele for vores medborgere i euroområdet gennem en lang række af de redskaber, vi har til vores rådighed - pressekonferencer, offentliggørelse af årsberetninger og månedsoversigter samt taler og artikler, som holdes og offentliggøres i hele euroområdet.
Hr. formand, hvis De tillader, vil jeg til slut gerne tilføje tre tanker om Europas nuværende situation efter folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene.
For det første udvikler Europa sig i sin egen rytme, der kun kan vurderes, som tiden går. Den Europæiske Centralbank og dens formand har tillid til Europas evne til at overvinde de aktuelle vanskeligheder, og jeg er helt enig i den tillid og beslutsomhed, der straks blev givet udtryk for i den erklæring, Parlamentets formand, Josep Borrell Fontelles, undertegnede sammen med Jean-Claude Juncker og José Manuel Barroso.
Dernæst, og det er mit andet punkt, er de udfordringer og muligheder, som den europæiske historie og verdenshistorien, demografien, teknologien og økonomien for øjeblikket giver Europa, så store, at de gør gennemførelsen af det nødvendige reformprogram, der blev udtænkt i Lissabon og relanceret på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles i marts, endnu mere presserende. På dette punkt er jeg som på mange andre punkter helt enig i ordførerens konklusion.
Endelig kan alle være sikre på, at vi for fremtiden - som i fortiden - vil være 100 % trofaste over for vores opgave. Forfatningsudkastet indebærer ikke nogen ændring af Den Europæiske Centralbanks drift eller den fælles valuta, som hviler på Maastricht-traktatens meget solide fundament. Europa kan regne med, at Den Europæiske Centralbank og eurosystemet altid vil være et stabilt og troværdigt anker, og at ECB altid vil bevare tilliden inden for dens ansvarsområde.
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske de to ordførere, hr. Lauk og hr. Maaten, med den fremragende indsats, de har lagt for dagen i deres respektive betænkninger. Jeg synes, at det er en klog beslutning, Parlamentet har truffet om, at vi diskuterer dem under ét her til aften, for det er åbenlyst, at euroens nutid og fremtid har meget at gøre med Den Europæiske Centralbanks aktivitet og dens evne til at træffe de rigtige beslutninger.
Såvel euroen som Den Europæiske Centralbank har været genstand for angreb i de seneste uger. Den kritik, der er fremført i den offentlige debat, er logisk og positiv. Hvis angrebene er baseret på manglende argumenter og endda på demagogi, er vi nødt til at besvare dem. Jeg synes, at denne forhandling er en god lejlighed til at besvare dele af den ubegrundede kritik, som såvel den fælles mønt som Den Europæiske Centralbank har været udsat for i de seneste uger.
Jeg vil, som det er tilfældet i hr. Maatens betænkning, begynde med at understrege euroens fordele, den fælles mønts positive aspekter, siden den blev indført. Den har bibragt os stabilitet over for eventuel uro og eventuelle monetære kriser, som dem vi kendte tidligere, den har bibragt os prisstabilitet takket være, i vidt omfang, Den Europæiske Centralbanks korrekte monetære politik. Denne stabilitet har givet os lave renter, og den beskytter os over for de risici, vi ikke må anse for glemte. Euroen gør det muligt for os at håndtere den risiko, vi tidligere var udsat for, men vi må ikke glemme, at disse risici kan opstå igen, hvis vi ikke bevarer tilliden til vores mønt og til vores Økonomiske og Monetære Union og dens troværdighed.
Det er blevet sagt i forbindelse med afstemningerne i Frankrig og Nederlandene, at en del af nejsigernes kritik henviste til Bruxelles som en slags "syndebuk". De forsøgte at kritisere elementer af verdenssituationen eller de pågældende regeringers nationale strategier, men når de fremsatte denne kritik, pegede de på Bruxelles.
Det er mit indtryk, at der sker det samme med euroen og den monetære politik. De europæiske økonomiers lave vækst skyldes ikke den fælles mønt eller den monetære politik. Den skyldes først og fremmest manglende strukturreformer, og de europæiske økonomiers manglende dynamik, fleksibilitet og tilpasningsevne i en global verden, hvor de økonomiske grænser for længst har mistet den betydning, de havde for et århundrede siden.
Hvis vi skal have held med at foreslå vores borgere økonomiske politikker med strategier for fremskridt, vækst, velfærd og beskæftigelse, kan vi ikke henfalde til nostalgi om fortiden eller fokusere på den forkerte modstander. Fortiden vender ikke tilbage, og modstanderen er hverken euroen eller den monetære politik.
I disse for EU så vanskelige tider, såvel ud fra et økonomisk som et politisk synspunkt, skal vi derfor især påtage os et ansvar for at træffe de rigtige beslutninger. Jeg mener, som jeg har sagt det så mange gange både her i Parlamentet og udenfor, at reformen af stabilitets- og vækstpagten, som har fået en meget betydelig opbakning fra Parlamentet, er en rigtig beslutning, som begynder at blive anvendt stringent, som formand Trichet netop har anmodet om.
I næste uge skal vi drøfte de forslag til henstillinger, der blev vedtaget for et par dage siden af Kommissionen i Økofin-Rådet i forbindelse med Italien. I de kommende uger vil vi gøre det i forbindelse med Portugal, og inden årets udgang vil vi gøre det i forbindelse med andre lande, herunder nogle af de lande, der grundlagde EU, og nogle af de nye EU-medlemslande.
Disse regler skal anvendes troværdigt og effektivt, men samtidig rationelt, så vi ikke støtter argumentationen blandt de personer, der ønsker at sætte økonomisk stabilitet og budgetdisciplin op mod økonomisk vækst og jobskabelse, for de er ikke uforenelige, tværtimod. Efter reformen tillader den nuværende stabilitets- og vækstpagt, at denne forenelighed får praktiske konsekvenser for de beslutninger, som Kommissionen og Rådet træffer.
Som hr. Trichet netop har sagt, er det nødvendigt at styrke dialogen mellem Den Europæiske Centralbank, hvis uafhængighed skal respekteres, og Kommissionen og Rådet, og i særdeleshed med Eurogruppen. Jeg har det privilegium at være vidne til den vigtige dialog, der hver måned finder sted i Eurogruppen mellem Den Europæiske Centralbanks formand og eurområdets økonomi- og finansministre.
Det er nødvendigt at drøfte et meget vigtigt spørgsmål, som jeg vil afslutte dette indlæg med, nemlig en udvidelse af euroområdet, så det kommer til at omfatte de nye medlemsstater, som i de kommende år bliver i stand til at tilslutte sig de 12 nuværende medlemslande, stringent og samtidigt i et bredere perspektiv.
I de kommende måneder skal vi stringent, seriøst og i fuld dialog med de berørte lande diskutere, om Estland, Letland eller Slovenien - som var de tre første udvidelseslande, der i 2004 tog del i valutakursmekanismen - til næste år opfylder samtlige traktatens betingelser for at kunne komme med i euroområdet, som deres myndigheder ønsker.
I denne henseende vil jeg gerne i forbindelse med informationen om euroen oplyse Parlamentet om, at jeg i de sidste måneder har indledt et besøgsprogram, der vil fortsætte de kommende måneder frem til udgangen af året, i alle de nye medlemsstater for sammen med deres myndigheder, såvel med deres regeringer som med formændene for deres respektive centralbanker, nøje at drøfte graden af deres parathed til at blive optaget i euroområdet til sin tid. Vi har lært meget siden 90'erne og frem til i dag. Vi kan og skal viderebringe denne erfaring til myndighederne i de lande, der til sin tid bliver en del af euroområdet, og vi kan udnytte disse fortløbende udvidelser af euroområdet til at forklare alle de europæiske borgere, fra de nye og de gamle medlemslande, om euroens store fordele og få bugt med nogle af de forkerte opfattelser, der er af vores fælles mønt.
Ján Hudacký,
   Inden jeg går over til de specifikke aspekter af kommunikationsstrategien, vil jeg gerne takke ordføreren hr. Maaten for hans fremragende betænkning og for det gode samarbejde.
Jeg er helt enig med mange af de foregående talere med hensyn til euroens indførelse i de gamle medlemsstater. Det skete på et tidspunkt med afdæmpet økonomisk vækst i euroområdet, utilstrækkelige strukturreformer og ringe gennemførelse af Lissabon-strategien. Det har indirekte haft stor betydning for borgernes negative opfattelse af euroen.
Jeg er enig med hr. Maaten i, at selv om euroens indførelse i de 12 medlemsstater har været et af de mest vellykkede projekter i EU's historie, har indbyggerne i de enkelte lande en meget anderledes opfattelse, og vi er nødt til at acceptere, at det med denne proces ikke er lykkedes os at overbevise borgerne, der anser euroens indførelse for grunden til stigningerne i forbrugerpriserne. Det har tydeligvis haft en generelt negativ indvirkning på den offentlige mening med hensyn til euroens indførelse.
Hvordan kan vi forhindre, at dette sker i de nye medlemsstater, som forbereder sig på snart at indføre euroen? Allerede nu er den fremherskende holdning i de nye medlemsstater, at euroen vil have en negativ indvirkning på forbrugerpriserne. Vi har brug for en mere målrettet, overbevisende og ikke mindst permanent PR-kampagne, som er tilpasset de enkelte landes og regioners behov.
De nye medlemsstater bør også udnytte de gamle medlemsstaters hovedsagelig positive erfaringer, især inden for rammerne af programmer. Selv om det ikke på nogen måde er et krav, bør medlemsstaterne finde partnere, som de kan udveksle erfaringer med, og som kan sprede de positive oplysninger om euroens indførelse. 
Manuel António dos Santos,
   Jeg vil naturligvis kun omtale Kurt Joachim Lauks betænkning, selv om jeg mener, at begge betænkninger kan diskuteres under ét.
Jeg vil gerne først sige til Dem, hr. Trichet, at jeg er meget glad for Deres betænkning, for den måde, som oplysningerne præsenteres på, hvilket i øvrigt falder helt i tråd med Deres indlæg, men samtidig vil jeg gerne sige til plenarforsamlingen, at det jo ikke er dét, som diskussionen drejer sig om. Det, som Europa-Parlamentet skal vedtage eller forkaste, er hr. Lauks betænkning, og det er den, som vi først og fremmest skal udtale os om.
Det er en indiskutabel sandhed for os alle, at Den Europæiske Centralbanks hovedmål, sådan som det er fastsat i de gældende traktater, er at fastholde prisstabilitet. Ingen bør imidlertid være uvidende om, at den monetære myndighed, også ifølge de gældende traktater, har til opgave at fremme den økonomiske vækst og på passende vis støtte jobskabelse og den interne efterspørgsel. Ved helt urimeligt at fokusere næsten udelukkende på bankens hovedmål - at fastholde prisstabilitet - og især ved hele tiden systematisk, konstant og til overflod at fremhæve Bankens holdning til den nylige ændring af stabilitets- og vækstpagten har ordføreren efter min opfattelse indtaget en uholdbar og ensidig holdning, som vi selvsagt ikke kan tilslutte os. Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet har under debatten i udvalget forsøgt at udbedre denne mangel, men desværre har de flertal, som dannede sig ved afstemningerne, sat sig imod, at vores opfattelser vandt genklang. Vi håber derfor, at plenarforsamlingen - imod ordførerens appel - vil rette disse fejl, for det nytter ikke at fastholde holdninger og opfattelser, der måske lader sig begrunde ud fra en doktrinær tolkning af visse økonomiske læresætninger, men som ikke siger borgerne noget, og som ikke mindst kolliderer med hverdagens erfaringer, sådan som de økonomiske aktører møder dem. EU's aktuelle politiske krise er ikke kun - eller især - en institutionel krise. Det er først og fremmest en krise for den førte politik, der har vist sig ude af stand til at løse folks konkrete problemer, fremme vedvarende vækst og skabe beskæftigelse af høj kvalitet.
Det tilbagevendende udsagn om, at Europas økonomiske og social succes forudsætter strukturreformer, får mere og mere en rent retorisk karakter. For det første fordi strukturreformer koster penge, der skal betales af alle borgere, hvilket betyder udgifter, før resultaterne måtte være inden for rækkevidde. For det andet fordi de offentlige finanser er stadig mindre rettet mod offentlige investeringer, især dem, der ikke er så synlige og har svært ved at få de politiske partiers støtte. For det tredje fordi den strenge og ensidige gennemførelse af budgetkonsolideringspolitikken står i vejen for enhver koncentreret indsats med eksklusivt fokus på reformområdet, hvilket - hvor væsentligt det end er - er klart utilstrækkeligt.
At kritisere Rådets mikroskopiske ændringer i pagten, som ordføreren gør, og hvorved han placerer sig hos de mest ortodokse kredse, der kritiserer denne ændring, viser efter min mening, at man ikke har indset, hvordan virkeligheden ser ud i dagens Europa, og hvilke økonomiske og sociale problemer EU står med. Det er klart, at Den Europæiske Centralbanks i fravær af en europæiske regeringsmodel spiller en positiv rolle, og det er ikke dét, som det drejer sig om. Hr. Lauk fremhæver det - og vi kan bestemt også gøre vores tanker om det - men det jeg her hentyder til, er den konservative holdning, som jeg bestemt ikke kan tilslutte mig. Jeg anmoder derfor, hr. formand og ærede medlemmer, plenarforsamlingen om at rette de fejl, som hr. Lauks betænkning indeholder. 

Wolf Klinz,
   Hr. Trichet, hr. kommissær Almunia, mine damer og herrer, euroen og Den Europæiske Centralbank er en klar succeshistorie. Trods politisk turbulens viser euroen sig at være ret stabil, den bliver mere og mere en stor reservevaluta, og, som vi har hørt, er EU's nye medlemsstater opsat på at indføre den meget hurtigt.
ECB's arbejde er ikke ligefrem blevet gjort nemmere af forskellige økonomiske udviklinger i euroområdet og af politisk pres, men lige fra starten har den ikke desto mindre bevaret sin uafhængighed og optrådt professionelt. Jeg opfordrer Den Europæiske Centralbank til fortsat at være tro mod sin uafhængighed og til fortsat at betragte forsvaret af euroens stabilitet som sin primære opgave. Det er her, som De kan se, at der er en stor kløft mellem Parlamentets grupper, og jeg og hr. dos Santos er ikke enige på det punkt.
En af grundene til, at rammebetingelserne for ECB er problematiske, er, at euroens anden stabilitetssøjle i vid udstrækning er faldet bort med reformen af stabilitetspagten, og hele ansvaret for en stabil valuta således ligger hos ECB. Rådet har ignoreret alle Parlamentets forslag til forbedringer af reformens gennemførelse i praksis og derved indikeret, at finansministrene ganske vist måske ikke betragter en lempelse af pagten som ønskelig, men til en vis grad i det mindste affinder sig med det. Det kan ikke mindst forklares med, at de store lande i euroområdet - Tyskland, Frankrig og Italien - i årevis har overtrådt pagtens kriterier uden at blive draget til ansvar for det. Tyskland vil heller ikke kunne opfylde pagtens krav i de kommende to år, og da slet ikke i år. Som vi lige har hørt, krænkede Italien pagten allerede i 2003, og landet har ligeledes mindst brug for to år for at komme på den rigtige side af stregen igen.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at Styrelsesrådet bør gøre brug af muligheden i henhold til artikel 10 i statutten for Den Europæiske Centralbank for at træffe afgørelser efter princippet om simpelt flertal, frem for at søge at opnå konsensus for enhver pris. Konsensus er ofte udtryk for intet andet end den mindste fællesnævner, og det bør ECB ikke stille sig tilfreds med. Jeg kan meget vel forstå, at ECB netop nu, hvor det politiske pres er meget stort, ikke vil offentliggøre protokoller og da slet ikke afstemningsresultater med navns nævnelse, men jeg håber, at der vil komme en dag, hvor protokollerne og resultaterne af afstemningerne kan offentliggøres.
Sidst, men ikke mindst vil jeg gerne tilslutte mig det, som hr. Lauk sagde om behovet for at følge den amerikanske centralbanks eksempel og offentliggøre en med en detaljeret analyse af den økonomiske udvikling i de enkelte lande. 
Sahra Wagenknecht,
   Hr. formand, mine damer og herrer, for godt en måned siden sagde borgerne i Frankrig og Nederlandene et rungende nej til forfatningstraktaten, hvorved de først og fremmest gav udtryk for deres modstand mod mere af samme skuffe, mere af den samme neoliberale politik i Europa og ikke mindst for deres modstand mod den såkaldte stabilitets- og vækstpagt.
Hvad er der kommet ud af pagten? Prisstabilitet er kun en facet af den, den har også medført massearbejdsløshed og en enorm stigning i fattigdommen i Europa. Frem for vækst har den medført uforskammede sociale nedskæringer, i stedet for stabilitet har den skabt rekordoverskud i koncernerne. I betænkningen er hr. Lauk dog upåvirket af både de sociale skævvridninger og de åbenbare problemer forbundet med gennemførelsen af pagten, og han er fortsat fuld af lovord om den. Hvad værre er, i betænkningen postuleres der en absurd sammenhæng mellem europæiske arbejdstider og økonomisk krise, som om problemet ville blive løst, hvis de, der stadigvæk har et job, arbejdede længere og længere, indtil de falder om, mens stadig flere slet ikke får mulighed for at gøre brug af deres færdigheder!
De, der forstår og repræsenterer europæisk politik i det lys, skal ikke blive overrasket, når flere og flere vender ryggen til dem. De fejlslagne folkeafstemninger om forfatningen i Frankrig og Nederlandene viste klart, at de fleste europæere ønsker noget andet - en ny politik, med en social orientering. 
John Whittaker,
   Hr. formand, EU-institutionerne bliver ved med at fortælle sig selv, at euroen er en succes. Hvis bare offentligheden ville indse, hvilken succes den er, ville euroskepsissen forsvinde, og alle folk ville elske euroen. Problemet er manglende viden, siger de. Derfor skal vi bruge 16 millioner euro på en kommunikations- og oplysningskampagne, der giver neutral og faktuel information.
Desværre er det ikke sandsynligt, at den neutrale og faktuelle information vil påvirke EU-borgerne i den ønskede retning. Alle de store eurolande, og adskillige af de små, kæmper med svag vækst og stigende offentlig gæld. Stabilitetspagtens regler er generelt blevet tilsidesat, og man kan ikke sige andet, end at den nye fleksible pagt er tandløs, selv om Kommissionen for nylig har været efter Italien. Men vi er alle sammen enige om, at budgetdisciplin er nødvendig, hvis euroen skal holde som multinational valuta.
Så hvordan måler vi succes? Det bliver lettere at rejse, siger hr. Maaten. Vi får lavere renter, siger hr. Trichet. Men lavere renter er i højere grad en reaktion på svag vækst end et tegn på succes. Selv om ECB fortjener ros for at have opnået vedvarende lav inflation, indrømmer hr. Trichets stedfortræder, at euroen kan have været en del af problemet, og at en ensartet rente ikke er hensigtsmæssig for lande med forskellige inflationstakter og konjunkturforløb.
Det er ikke lykkedes euroen at knytte EU's borgere sammen i en stadig tættere union. Det er ikke lykkedes euroen at tvinge landene til at gennemføre de strukturreformer, som er nødvendige af hensyn til eurolandenes økonomi på lang sigt. Er det den information, som vil blive formidlet under dette initiativ? Det bør det være, for det er det, som er relevant for folks velbefindende. En objektiv vurdering ville vise, at EU med euroen har forsøgt at omdanne skidt til kanel. Det er nu indlysende, at det, vi har, er noget skidt - og det er måske ikke noget, vi skal prale for højt af.
Har vi ikke lært noget af Frankrig og Nederlandene, hvor regeringernes bestræbelser på at opnå et ja i folkeafstemningerne om forfatningen kun tjente til at øge modstanden mod den? Det ville være tåbeligt og uansvarligt at bruge penge på en kampagne for euroen nu. Det ville også være typisk for den kujonagtige arrogance, vi efterhånden forventer af EU.
Liam Aylward,
   Hr. formand, Den Europæiske Centralbank har opfyldt sin målsætning om at fastholde prisstabilitet og har således formået at styre Europa gennem den udfordrende økonomiske og finansielle udvikling i 2004. Udfordringerne er der dog stadig væk, og de giver anledning til bekymring. Forbrugerne er dem, som mærker mest til den bekymring.
Hr. Trichet, det er kun få uger siden, De opfordrede de europæiske forbrugere til at få pungen op af lommen og bruge flere penge, men der hersker ikke nok sikkerhed i det nuværende økonomiske klima til, at der kan skabes den forbrugsstigning, som De ønsker. Jeg taler på vegne af mange af mine vælgere, når jeg siger, at huskøberne bekymrer sig om eventuelle rentefald og stigninger i huspriserne, hvor og hvornår det sker, og hvordan udsigterne er på lang sigt. De er usikre på, hvad den aktuelle olieprisstigning vil betyde, hvor længe de indirekte virkninger vil vare, og hvad de skal forvente på lang sigt - i fremtiden.
I sidste uge var erhvervstilliden i lande som f.eks. Tyskland stigende. Men bedst som de nød godt af den faldende euro, blev de ramt af rekordhøje oliepriser. Virksomheder og forbrugere har svært ved at vurdere, om deres udsigter er gode eller dårlige. Sådan et miljø virker hverken befordrende på forbrugertilliden, den indenlandske efterspørgsel eller den indenlandske vækst. Den største trussel mod væksten er de høje energipriser. De er skadelige for virksomheder og forbrugere, som er afhængige af olie. Vores afhængighed af olie viser sig nu at være for bekostelig i alle henseender. Vi er nødt til at behandle energispørgsmålet på lang sigt ud fra aspekter som økonomisk levedygtighed og bæredygtighed.
Afhængighed af en enkelt ressource gør markedet sårbart. Der er behov for reelle alternativer for at undgå dette problem. Lad os f.eks. se på reformen af sukkersektoren. Lande som Irland vil blive hårdt ramt af reformen. Men vi er nødt til at træffe foranstaltninger til at modvirke reformens uundgåelige negative virkninger, både nationalt og på europæisk plan. Det irske og europæiske erhvervsliv skal have hjælp til at omdanne en sukkerindustri i nedgang til en rentabel alternativ energikilde såsom biobrændsel. Der er mange nye industrier, f.eks. rapsolieindustrien, der har brug for økonomisk støtte.
Hr. Trichet, sådanne foranstaltninger vil bidrage til at skabe økonomisk stabilitet, miljømæssig bæredygtighed og forbrugertillid. Alle politikker er indbyrdes afhængige, ingen økonomi bør overvejende være afhængig af en enkelt energikilde, og det kan ingen stigning eller nedgang i renten lave om på.
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, de, der ønsker magt og at sætte præg på tingene, må misunde Dem, for De styrer for øjeblikket et meget vigtigt skib gennem en meget stærk søgang, og jeg er overbevist om, at De også er Dem dette ansvar bevidst. Jeg vil gerne slutte mig til dem, som kort minder Dem om et par luftspejlinger, som De ikke skal lade Dem lede på afveje af.
Jeg mener, at det navnlig i den nuværende politiske situation ville være forfejlet at udvide euroområdet alt for hastigt. Jeg tror, at Deres egen institutions gennemskuelighed ville være af stor betydning, navnlig når der skal træffes vanskelige beslutninger, og det ville være gavnligt at vide, hvem der var på hvilken side. Endvidere tror jeg, at det er Deres egen institutions troværdighed, der er på spil. Se på dens struktur, dens overflødige stillinger og privilegier, før de bliver genstand for den offentlige debat, og Deres institution ender med at gå samme vej som så mange andre. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Trichet, hr. kommissær Almunia, jeg vil starte med at takke Dem for Deres arbejde i det seneste år, hr. Trichet. I en tid, hvor stabilitets- og vækstpagten har stået for skud, kæmpede De på strålende vis for euroens stabilitet mod medlemsstaterne, Rådet og også mod Kommissionen. Det takker Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater Dem for, som ønsker at tilskynde Dem til at fortsætte med det, for tiderne bliver ikke lettere.
Stabilitetspagten er blevet lempet, udvandet eller - ifølge nogle - afskaffet. Det ønsker jeg ikke at kommentere på nuværende tidspunkt. Vi oplever jo i disse dage, i hvilket omfang den bliver anvendt, og hvilken effekt den har i Italien, og det er der nogle, der sætter spørgsmålstegn ved. Men faren for inflation er bestemt ikke drevet over med det, der er sket i de seneste måneder, den er tværtimod blevet større. Til fru Wagenknecht, som desværre lader til at have en vigtigere aftale, og som talte om „ny fattigdom", vil jeg sige, at der hersker egentlig fattigdom, når pengene mister deres værdi. Som De sagde, hr. Trichet, bør vi i fremtiden altid være opmærksom på at kræve de nødvendige reformer på nationalt plan. Jeg havde ønsket mig, at Kommissionen havde reageret tilsvarende, da hr. de Villepin fra Deres hjemland foreslog, at der bør dannes en økonomi- og finansregering ved siden af ECB, som skulle være ansvarlig for både den økonomiske vækst og for at skabe arbejdspladser. Det er det logiske andet skridt. Det første var at ændre stabilitets- og vækstpagten grundlæggende eller afskaffe den helt, og det andet skridt er nu at gøre Den Europæiske Centralbank ansvarlig for både prisstabilitet og yderligere foranstaltninger, ikke mindst med henblik på økonomisk vækst og på at skabe arbejdspladser.
Jeg kan kun gøre opmærksom på nødvendigheden af, at nationalstaterne gør deres hjemmearbejde, for det mest uansvarlige, vi kan gøre på nuværende tidspunkt, er - og det hører jeg fra medlemmer af den anden politiske gruppe - at suggerere over for borgerne, at der ikke er behov for forandringer, at der kun er behov for en anden politik fra ECB's side, og at de sociale standarder kan opretholdes. Det er uansvarligt, eftersom de, der kommer med disse udtalelser, bedst burde vide, at nationale reformer er mere påkrævet end nogensinde før.
Katerina Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, forhandlingen om hr. Maatens betænkning kommer på et tidspunkt, hvor EU's institutionelle sammenhæng er blevet brudt, og hvor mange af de politikker, der udgør dets centrale funktion, er blevet kritiseret. Recession, lav vækst, socialpolitiske begrænsninger, stigende arbejdsløshed, ufleksible finansielle overslag og højere inflation har skabt stilstand eller vanskeligheder for de europæiske borgere. Det har medført, at de har stemt for et anderledes Europa, fordi de har fået det indtryk, at det hele er det stygge EU's og den stygge euros skyld. Derfor spiller denne meddelelse fra Kommissionen og især hr. Maatens afbalancerede betænkning en vigtig rolle, da de kan sende de europæiske borgere et budskab.
De europæiske borgere skal oplyses udførligt om, hvordan euroen bidrager til deres dagligdag, og om EU's betydning for økonomisk velstand, social solidaritet og en organiseret og målrettet gennemførelse af Lissabon-strategien. Det kan Centralbankens og Kommissionens analyser hjælpe med. Denne reviderede kommunikationspolitik om euroen bør give de nye lande et klart billede af deres integration i euroområdet.
Med henblik på at forbedre informations- og kommunikationsstrategien bør følgende understreges:
Bestræbelserne på at gøre euroen mere populær bør målrettes mod særlige grupper borgere, forbrugerne, bestemte byer og små og mellemstore virksomheder, så de får bedre mulighed for at tilpasse sig.
Endelig vil jeg gerne sige, at budskabet under alle omstændigheder må være, at euroen og ØMU'en generelt muligvis er et af EU's mest vellykkede resultater og bør opfattes sådan af alle europæiske borgere. Alle vanskeligheder og alle nye visioner om Europas fremtid bør ses på baggrund af EU's sejre, som ikke må undervurderes. I den forbindelse har vi brug for behørigt oplyste og velinformerede borgere og pålidelige fællesskabspolitikker. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Vi må takke begge ordførere for deres betænkninger. Selv om de ved første øjekast måske ser ret forskellige ud, har de en ting til fælles: Den Europæiske Centralbanks monetære politik og euroen er nu begge genstand for kraftig kritik. Det står klart, at selv om den økonomiske vurdering af disse faktorer, dvs. den monetære politik og euroen, kan variere, er vi nødt til at acceptere, at kommunikationsstrategien vedrørende den fælles monetære politik og euroen absolut ikke er nogen succes. Vi bør konkludere, at denne kommunikationsstrategi skal revideres, og at dette er særlig relevant nu, i forbindelse med de igangværende drøftelser om Europas fremtid.
Ud fra Litauens erfaringer kan jeg sige, at når man gennemfører en økonomisk reform, påvirker det forskellige grupper borgere på forskellig måde. Når vi taler om Europas monetære politik og euroen, må vi således acceptere, at virkningen af den ene eller den anden beslutning vil variere stærkt fra gruppe til gruppe. Jeg hilser Den Europæiske Centralbanks hensigt om at analysere virkningen på forskellige grupper velkommen.
Desuden bør vi ikke kun nævne de positive aspekter, men også de problemer, som opstår på kort sigt, når der gennemføres økonomiske reformer, da der jo ikke findes nogen økonomisk beslutning, der fungerer som en mirakelkur med øjeblikkelig positiv virkning. Vi er derfor nødt til både at oplyse borgerne om de positive ting og om de negative, f.eks. når priserne stiger i de nye medlemsstater, for vi bliver uden tvivl vidne til priskonvergens mellem de gamle og nye lande.
Endvidere bør oplysningskampagnen og kommunikationsstrategien være permanente. Kortsigtede kampagner er ikke effektive. Hver dag vil vi blive udsat for virkningen af Den Europæiske Centralbanks beslutninger, og hver dag vil vi anvende euroen, og alle problemerne vil være til stede konstant, hvilket betyder, at forklaringsprocessen skal være konstant og aktiv.
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Den Europæiske Centralbank, som er ivrig fortaler for EU's antigræsrodspolitik, Maastricht-traktaten og Lissabon-strategien, har - i alle de år, den har eksisteret - været beskrevet som en ubarmhjertig forkæmper for storkapitalens interesser til skade for lønninger, sociale fremskridt og arbejdernes levestandard. Formålet med denne politik er at styrke de store virksomhedsmonopolers konkurrenceevne ved at reducere arbejdskraftsomkostningerne. Den Europæiske Centralbank er den institution i EU, som har eneansvaret for den monetære politik, og den forsvarer med næb og kløer sin sociale ligegyldighed og fastholder, at dens eneste målsætning er prisstabilitet.
Den prisstabilitet og lave inflation i euroområdet, som ordføreren nævner, er ikke kommet arbejderne til gode og har ikke beskyttet dem mod fattigdom og de høje priser, der stadig er stigende som følge af springet i oliepriserne og nedgangen i lønningerne. I konkurrencens navn og for at opfylde storkapitalens krav er et nyt antigræsrodsangreb på vej i medlemsstaterne. Der er forslag om en ny pakke antigræsrodsforanstaltninger.
Desuden er betænkningens punkt 11, ifølge hvilket Parlamentet glæder sig over Den Europæiske Centralbanks udsagn til fordel for ratificeringen af den såkaldte europæiske forfatning, en fornærmelse, eftersom den for nylig blev nedstemt af befolkningen i Frankrig og Nederlandene. Sådan noget viser i meget høj grad foragt for Europas folk.
Arbejdernes tålmodighed er sluppet op. Omgruppering og en optrapning af deres kamp er den eneste udvej, hvis arbejder- og græsrodsklassernes aktuelle behov skal opfyldes. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - Jeg er overbevist om, at euroens indførelse og skabelsen af euroområdet er en af de bedste og mest overbevisende demonstrationer af EU's levedygtighed. EU er blevet stærkere, mere stabilt og internt mere åbent. Vi skal dog vænne os til, at borgerne af forskellige årsager ikke altid reagerer positivt på nye ting, især ikke, hvis de ikke giver klare fordele på kort sigt.
Det siges, at gode ting vokser af sig selv. Det vil efter min mening også gælde euroen i et historisk perspektiv. De ældre og mellemste generationer sukker måske længselsfuldt efter de gamle valutaer, men den yngre generation vil betragte euroen som sin valuta. På samme måde vil den yngre generation ikke længere være påvirket af de forskellige fordomme, som fulgte af årtiers splittelse i Europa.
En stabil og pålidelig euro vil uden tvivl være både en forudsætning for, at Den Europæiske Centralbank og de enkelte medlemsstater kan føre en ansvarlig politik, og en afspejling heraf. Men en objektiv vurdering er nødvendig. Europa-Parlamentet bør holde op med at snakke frem og tilbage og forsinke ændringsforslag, som er blevet behørigt vedtaget under førstebehandlingen, hvilket skete i mødeperioden i juni i forbindelse med drøftelserne om, hvordan man kunne sikre mere effektiv kontrol med budgetunderskuddene. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, bortset fra EF-Domstolen, hr. Trichet, er Deres institution den mindst kontroversielle i EU. Den har et klart mandat, og De og Deres hold gør det, der forventes af Dem. Det er vi taknemmelig for. De er beregnelig, konsekvent, pålidelig og skaber tillid. Deres politik er kendetegnet ved besindighed og en sikker hånd, og jeg beder Dem kun om at fortsætte på samme måde.
Men samtidig beder jeg Dem naturligvis også om at gribe ind, når offentlige erklæringer, statistikker eller handlinger strider imod Deres overbevisninger og kendsgerningerne. Som en global aktør må De gøre mere for at forklare offentligheden de begivenheder, der indtræffer på den globale scene, hvordan vi er afhængige af dem, og hvilke konsekvenser de har for os. Jeg opfordrer Dem til at hjælpe politikerne med objektivt at formidle nødvendigheden af strukturreformer og af at skabe balance på statsfinanserne, og at bæredygtig udvikling og et stigende antal beskæftigede afhænger heraf.
Hr. Trichet, De bør bidrage med mere information om, hvad der foregår på det økonomiske og monetære område, for bevidsthed er afhængig af information. Fortsæt med at understrege stabilitets- og vækstpagtens forebyggende aspekt og med at fordømme enhver overtrædelse af den, og giv Kommissionen og de lande, der opretholder stabiliteten, flankesikring i deres arbejde.
Men jeg beder Dem også om at hindre lande i at øge underskuddet - om nødvendigt ved hjælp af en højere rente og dårligere interne ratings. Folk er nødt til at kende til euroens merværdi med hensyn til vækst og beskæftigelse, til lavere rentesatser på lån, EU's stabilitet i verden og alt det gode, den gør i almindelige borgeres pengepung. Der er meget, der skal gøres, for stemningen blandt befolkningen afspejler ikke kendsgerningerne. 
Pervenche Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Trichet, hr. kommissær, jeg synes, at gennemgangen af Den Europæiske Centralbanks årsrapport er en anledning til at undersøge kohærensen af den valutapolitik, Den Europæiske Centralbank fører på hele euroområdets vegne. Ud fra denne synsvinkel må man alligevel i dag sætte spørgsmålstegn ved det, økonomerne kalder balancen i . Der må være noget, der ikke dur ved denne famøse , eftersom væksten udebliver. Hvad angår Centralbankens politik har vi gennem meget lang tid især lagt stor vægt på nødvendigheden af at etablere ECB's autoritet og legitimitet, at skabe tillid til de beslutninger, den træffer. Der var til en vis grad tale om det, jeg ville kalde et institutionelt togt. I dag bør vi efter min mening have nået en så moden alder, at vi kan holde op med bare at sende fejlen tilbage til regeringerne, som tøver med at gennemføre strukturreformerne, så vi ikke kan komme videre med vores forhandlinger. Men vi skal videre, så vi igen kan få vækst og beskæftigelse.
I denne forbindelse vil jeg gerne komme med tre bemærkninger. For det første, hr. Trichet, hører jeg, at De er rigtig god til at lytte, at De yder et meget stort bidrag til euroområdets økonomi- og finansministres arbejde, og at sidstnævnte er glade for at have Dem ved deres side, når de drøfter situationen i området. Jeg mener imidlertid, at dialog indeholder en idé om gensidighed, og at hvis De taler om pagtens reform og de nødvendige strukturreformer, skal andre til gengæld kunne fortælle Dem, hvordan det står til med valutapolitikken. 
For det andet er jeg enig i min kollega Wolf Klinz' bemærkninger om beslutningsformen. Den beslutningstagningsproces, der fremgår af traktaterne, er efter al sandsynlighed den bedste. Som De ved, har Parlamentet ikke desto mindre siden starten anmodet om gennemsigtighed eller i hvert fald om oplysninger om arten af Styrelsesrådets drøftelser, og jeg synes, denne anmodning er legitim. Har man ikke disse nødvendige oplysninger, har man faktisk indtryk af, at det måske er en manglende enighed blandt Styrelsesrådets medlemmer, der spærrer for beslutningstagningen og lammer tingenes udvikling.
Med Deres tilladelse, hr. formand, vil jeg kort komme med en tredje bemærkning. Det drejer sig om evalueringen af den økonomiske politik og den økonomiske situation. Centralbanken er alt for besat af strukturreformen og forstår ikke, at der ikke bliver nogen strukturreform uden vækst. Ud fra denne betragtning burde målene for inflation, sådan som de blev evalueret i starten af perioden, måske revideres. Måske burde De indlede nogle høringer, så vi i fremtiden får en inflationsevaluering, som er mere på højde med behovene i en økonomi, som skal påtage sig overgangsomkostningerne. Disse må ikke påhvile de kommende generationer, men skal snarere være en fordel for dem, eftersom de med udgangspunkt i den stimulerede vækst vil kunne finansiere tilbagebetalingen af denne inflation. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere hr. Lauk for hans grundige betænkning og også takke hr. Trichet for hans tilstedeværelse.
Europas muligheder for økonomisk succes er knyttet til strukturreformer, det har mange af vores kolleger nævnt. I et økonomisk klima, der er kendetegnet ved utilfredsstillende budgetunderskud og stor arbejdsløshed, bør en række punkter fremhæves.
For det første kan vi ikke undgå at tale om stabilitets- og vækstpagten endnu en gang. De nye rammer for den fremtidige pagt er nu blevet vedtaget, og de omfatter både nogle gode og nogle dårlige nye regler. Jeg vil gerne opfordre ECB til at gøre sit bedste for at sikre, at alle reformer af pagten fortolkes korrekt, øge dens gennemsigtighed og kraft og samtidig fremme den strukturelle konsolideringsproces. Det er vigtigt at huske, at enhver svækkelse af pagtens korrigerende del vil forvandle den tidligere så effektive vækstfremmende mekanisme til et offer for dårlig politisk dømmekraft.
For det andet kan vi udnytte energien i den europæiske konkurrence ved at vedtage og gennemføre servicedirektivet hurtigst muligt. Tilsvarende bør de store fordele for borgerne få os til at skubbe på for at opnå fuld regulering af grænseoverskridende detailbetalinger og arbejde mod at skabe et fælles europæisk betalingsområde inden udgangen af 2010. Det er, hvad borgerne forventer af os.
For det tredje er de reformer, som de nationale centralbanker gennemfører for at tilpasse deres strukturer efter de nye institutionelle rammer, afgørende for, om vi kan få vendt den aktuelle faldende tendens. Jeg er stolt af at kunne sige, at den finske centralbank - min egen centralbank - er en af de centralbanker, der har gjort en imponerende indsats for at nå dette mål. Den har virkelig prøvet at reformere sine strukturer for at opnå en bedre balance i euroområdet.
Endelig vil jeg gratulere ECB med den fornuftige beslutning om at støtte ratifikationen af forfatningen. Valget af integration ifølge en forfatning kan kun føre til en stærkere politisk union. Det er, hvad vores vælgere i Frankrig og Nederlandene ønsker, selv om de forkastede forfatningen. De ønsker stadig mere politisk union, og med forfatningen kan dette opnås på det økonomiske område.
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand, det er nogle gange svært at identificere sig med EU, og det samme gør sig gældende med euroen. Det, vi udtænker nu og tidligere har udtænkt i vores hoveder, skal kommunikeres og diskuteres bedre, og det gælder også for euroen. Før den blev indført, skulle folk overbevises. Nu hvor den er der, har de fået en positiv indstilling til den, og det skal bestyrke og bekræftes, hvis den skal være bæredygtig, og folk skal identificere sig med den, og det er det, kommunikationsmanagement skal bruges til. Men det skal også siges, at både før og efter euroens indførelse hørte og hører priser i begge valutaer til de vigtigste foranstaltninger. I den forbindelse spiller forbrugerorganisationerne, erhvervslivets og arbejdsmarkedets parter en afgørende rolle.
For at skabe tillid til penge og valuta er det ikke tilstrækkeligt at lire grundene af til at prioritere prisstabilitet. Tilliden styrkes, når folk finder arbejde og nyder social beskyttelse.
Jeg vil gerne takke hr. Maaten for hans meget afbalancerede betænkning. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at rette en stor tak til min kollega fra Baden-Württemberg, hr. Lauk, for hans betænkning, hvori han med rette gør opmærksom på det glimrende arbejde, som Den Europæiske Centralbank og De, hr. Trichet, har udrettet det seneste år. Til trods for den åbenlyse inflation opfatter mange borgere euroen som en succeshistorie, og nu hvor jeg er ved emnet, vil jeg gerne give hr. Ettl helt ret i, at det bestemt ikke er prisstabilitet alene, som skaber økonomisk vækst i Europa, men snarere - som hr. Trichet nævnte - en økonomisk politik fra nationalstaternes side indrettet efter det nuværende behov for reformer.
Ordføreren var inde på et punkt, som fortsat bliver betragtet som et stort problem af mange borgere, nemlig de høje gebyrer i forbindelse med detailbetalinger på tværs af grænserne. Jeg håber - jeg er faktisk overbevist om det - at Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på én gang for alle at gennemføre et ensartet betalingsområde i Europa.
Ligesom hr. Radwan tror jeg heller ikke, at vi har behov for en fælles økonomiregering i Europa til at bevidne, når Den Europæiske Centralbank - hvis uafhængighed er garanteret, hvilket den også skal være - redegør for sin politik over for økonomi- og finansministrene.
Jeg mener, at Den Europæiske Centralbank ved at kommentere lempelsen af stabilitets- og vækstpagten påtog sig en politisk rolle, som den naturligvis er berettiget til. Navnlig den yngre generation finder det absolut uacceptabelt, at medlemsstaterne år ind og år ud giver flere hundrede milliarder euro mere ud, end de får ind i skatter, og at det skulle være en opgave for europæisk politik - ved ændringen af stabilitets- og vækstpagten - på en vis måde at forsvare denne praksis. Hr. Trichet, jeg er Dem derfor overordentlig taknemmelig for at have taget bladet fra munden i forbindelse med ændringerne af pagten og beder Dem af hensyn til den yngre generation om også i fremtiden at holde et vågent øje med alt, der bliver gjort i relation til stabilitets- og vækstpagten, og altid holde Dem det monetære behov for øje. 
Benoît Hamon (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. Trichet, jeg kan forestille mig, at De må være yderst tilfreds med hr. Lauks betænkning, og det skal jeg ikke laste Dem for.
Først og fremmest kan De med rette glæde Dem over den enighed, der hersker i Parlamentet om ECB's ortodokse valutapolitik. Dernæst må De være yderst tilfreds med at kunne konstatere, at hr. Lauk i sin betænkning tilgodeser Deres henstillinger og understreger ECB's egentlige politiske magt. De har intet at frygte fra Parlamentets repræsentanter, for de er ihærdige forsvarere af de indtægter, De henstiller til, som det dog med en tragisk vedholdenhed ikke er lykkedes at skabe vækst og tillid i Europa. 
Så glæd Dem! Hr. Lauks betænkning indeholder forslag, som er bedre end de reformer af det sociale sikringssystem, De anbefaler, bedre end det lønmæssige mådehold, De foreslår, bedre end den reduktion af de offentlige udgifter, De fører tilsyn med. Den opfordrer til, at arbejdstiden i Europa forlænges. 
Dette er mit første mandat her i Parlamentet. Som medlem af Økonomi- og Valutaudvalget har jeg flere gange taget ordet her i salen og for døve ører udtrykt bekymring over de dårlige økonomiske og sociale resultater af de økonomiske retningslinjer, Kommissionen og Deres institution har vedtaget. Jeg skal i forbifarten konstatere, at dem, der ifølge denne betænkning vil blive pålagt en længere arbejdstid, har været mere effektive end Dem, hvad angår bekæmpelsen af euroens overevaluering, ved i Frankrig og Nederlandene at stemme nej til den politik, De fører.
Jeg er en ivrig fortaler for Europa og er i den henseende for valutastabiliteten, og jeg forsvarer med overbevisning en stærkere konvergens mellem de europæiske økonomier, men jeg opfordrer Dem til at erkende, at der ikke kun findes én mulig økonomi- og valutapolitik, og til at huske på, at vurderingen af Deres mandats effektivitet først og fremmest måles i europæernes liv i dagligdagen og det, de siger om deres liv. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg byder Kommissionen og hr. Trichet velkommen. Jeg vil nøjes med at kommentere Maaten-betænkningen.
At euroen ikke er lige populær i alle eurolandene, bør ikke komme som en overraskelse. Det er der to hovedårsager til, og ingen af dem har noget at gøre med en manglende kommunikationsstrategi. For det første har den opfattelse, at euroens indførelse har medført stigende inflation i medlemsstaterne, skadet euroens image i betydelig grad, selv om de officielle tal viser, at kun 0,2 % af stigningen kan tilskrives euroen. Dette makroøkonomiske gennemsnit dækker dog over store prisstigninger på en lang række dagligvarer såsom kaffe, grøntsager, brød, klipninger og parkeringsafgifter, der overvejende skyldes opportunistiske forhøjelser eller afrundinger i overgangsperioden.
For det andet afspejler borgernes holdninger til euroen den økonomiske situation i deres eget land og deres usikkerhed med hensyn til fremtiden, pensionen, om der er arbejde til deres børn, og mange andre ting. Selv om euroen kan fremme den økonomiske vækst, kan den ikke gøre det uden en fornuftig finanspolitik og sund økonomisk styring i den enkelte medlemsstat.
Det er bydende nødvendigt, at vi fokuserer på økonomisk reform, især i de lande, der har en uacceptabel høj arbejdsløshed og meget lav vækst, så vi overholder løfterne fra Lissabon og ikke bare aflirer de samme gamle Lissabon-floskler. Den nye formand for Rådet, Tony Blair, fokuserede i sin tale til Europa-Parlamentet - og det var en flot forestilling, diplomaterne havde tydeligvis haft fat i ham, eller den, siden topmødet - med rette på dette prioritetsområde og på den illiberale, såkaldte europæiske sociale model, der beskytter de privilegerede og ikke gør noget for at skabe job og investeringer eller øge den økonomiske vækst. Enhver PR- eller oplysningskampagne vil være et sisyfosarbejde, spild af penge og tid, hvis den ikke ledsages af sund økonomisk styring. Euroen vil bare fortsætte med at være syndebuk for medlemsstaternes egne fejltagelser.
Hvad angår stabilitets- og vækstpagten, som ØMU'en bygger på, regner jeg med, at slagsiden i afstraffelsen af vildfarne medlemsstater vil forsvinde med den reviderede og forhåbentlig robuste pagt. Euroens troværdighed og dens offentlige image og accept afhænger af, at alle medlemsstater overholder den til fulde, og at stabilitetspagtens regler anvendes på samme måde i alle lande.
Det er intet tilfælde, at euroen er helt accepteret i mit eget land, Irland. Det er rigtigt, at vi havde et meget vellykket overgangsprogram, men det spiller en større rolle, at vi har en arbejdsløshed på 4 %, hvilket er under halvdelen af gennemsnittet i EU, og at vores økonomiske vækst nærmer sig 6 %, hvilket er tre gange så meget som gennemsnittet i EU. Vi er meget villige til at hjælpe de nye medlemsstater med deres overgangsforberedelser. Vi har allerede partnerskabsaftaler - såkaldte aftaler - med Cypern og Malta.
Til slut vil jeg sige, at ØMU'en og euroen er et meget vellykket paneuropæisk projekt med hensyn til handel, rejser og prisgennemsigtighed, og euroen er fra den ene dag til den anden blevet en international reservevaluta. Euroen kan være prikken over i'et i forbindelse med sund økonomisk styring, men den kan ikke sælges med propaganda eller alene.
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Trichet, kommissær Almunia, mine damer og herrer, jeg værdsætter Den Europæiske Centralbanks årsberetning som et eksempel på gennemsigtighed og dens forelæggelse og forhandling i Parlamentet som en øvelse i demokratisk ansvarlighed.
I løbet af 2004, hvor EU blev udvidet til 25, har rentesatserne ligget fast, og priserne er ikke ændret i forhold til slutningen af forrige år. Der har således være en stabil situation, men også en situation med ringe dynamik. Euroområdets økonomiske resultater har ikke levet op til forventningerne. Stigningen i den økonomiske aktivitet har været svag, samtidig med at der har været den største vækst i verden i de sidste 20 år, vi har mistet markedsandele i den internationale handel, og forskellen i produktiviteten i forhold til USA er blevet større, samtidig med at der ikke er sket relevante ændringer på arbejdsmarkedet.
Det er derfor nødvendigt ikke blot at overveje, men at forpligte sig, for bæredygtig vækst og beskæftigelse er europæernes største bekymring. Reformen af stabilitets- og vækstpagten er et godt svar, da den erstatter en mekanisk tilgang med rationalitet.
Hr. formand, vi ønsker nu at understrege Den Europæiske Centralbanks særlige evne til at sørge for finansielle vilkår for alle. I dens beretning sætter vi især pris på henvisningen til situationen for de små og mellemstore virksomheder, og vi påpeger, at den på dette kritiske tidspunkt, hvor det er nødvendigt at styrke tilliden til det fælles projekt, fortsat kan regne med vores opbakning til opfyldelsen af dens mission. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, jeg er personligt meget enig i, at mit land, Polen, bør opfylde betingelserne for optagelse i euroområdet så hurtigt som muligt. Samtidig er jeg dog meget imod tanken om en EU-støttet propagandakampagne for euroen. Denne tanke stammer fra den fejlagtige opfattelse, at samfundene ikke er i stand til selv at forstå kendsgerningerne, og at de har brug for hjælp hertil fra den oplyste elite. Denne opfattelse er for nylig blevet gjort til skamme i debatten om udkastet til forfatningstraktaten, og jeg er helt sikker på, at den vil blive gjort til skamme igen.
Jeg kommer fra et område, der huser det største tyske mindretal i Polen. Disse mennesker tager på arbejde i Tyskland hver dag, og de har bemærket den forskel, som euroen gør for deres økonomiske forhold. De lever ikke i et socialt tomrum, men kommunikerer med deres naboer. Hvilke teoretiske argumenter kan vi komme med, som vil vinde over deres egne personlige erfaringer? Hvor mange penge skal vi bruge for at overbevise dem om, at priserne ikke vil stige ved euroens indførelse, når de allerede har oplevet sådanne stigninger en gang før?
Jeg opfordrer EU til at indrømme sin fejltagelse og opgive sine forsøg på at anvende dyre oplysningsstrategier, velformulerede eller ej, til at ændre på kendsgerningerne. Sådanne strategier vil ikke ændre folks opfattelse. Det, som kunne få dem til at ændre opfattelse, ville derimod være en stærk og stabil europæisk valuta, som ikke behøver ros. Vi bør skabe de økonomiske forhold, der giver euroen mulighed for at blive lige netop sådan en valuta. 
Joseph Muscat (PSE ).
   - Selv om euroens indførelse var en af de vigtigste begivenheder i EU's historie, blev der begået fejl. Det var ikke småfejl, og de betød, at euroens popularitet hos europæerne dalede. Vi har som nye medlemsstater den fordel, at vi kan lære af disse fejl. For det første er vi nødt til at se effekten på leveomkostningerne. Statistikken viser ganske vist, at de gennemsnitlige leveomkostninger kun steg minimalt med euroens indførelse, men som nogle af mine kolleger har bemærket, fremgår det ved nærmere eftersyn, at der var tale om betydelige stigninger i priserne på varer og tjenesteydelser, som de europæiske borgere benytter dagligt.
For det andet bør en kampagne for euroen ikke fokusere på overfladiske spørgsmål, men hellere på forbrugerbeskyttelse og på at hindre ekstreme prisstigninger, for vi må ikke lade valutaskiftet give nogle få uansvarlige forretningsmænd endnu en chance for at forhøje priserne mere, end de burde. For det tredje er der i forbindelse med euroens indførelse behov for en bred høring af arbejdsmarkedets parter. I Malta blev beslutningen om, at vi skulle deltage i ERM2 nu, f.eks. truffet ensidigt af regeringen uden nogen form for høring, ikke engang om centralkursen. Det er den perfekte måde at øge modstanden yderligere på i fremtiden. Det er ikke den rigtige fremgangsmåde. Jeg mener, at europrojektet er meget vigtigt for EU og de nye medlemsstater, men det bør ske uden unødig hast, for som man siger: Hastværk er lastværk, og dette hastværk kommer kun til at gå ud over de fattigste.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Hr. Maatens betænkning giver os lejlighed til at vurdere en række fordele ved medlemskab af Den Økonomiske og Monetære Union som et fremtrædende symbol på den europæiske integration og et middel til at bringe Europas folk tættere på de idealer, som Unionen bygger på. Det er så meget mere relevant, eftersom 10 nye lande er ved at træffe forberedelser til, på grundlag af forpligtelserne i tiltrædelsestraktaten, at indføre euroen som deres lovlige betalingsmiddel, når de har opfyldt de fem vigtigste Maastricht-kriterier.
Selv om der ikke kan stilles spørgsmålstegn ved euroens og de ledsagende mekanismers fordele, har et vist udsnit af den europæiske befolkning en negativ holdning til euroen og forbinder den også med prisstigninger. Det skyldes antagelser hos indbyggerne i de 12 EU-lande, som viste sig ikke at holde stik. Det afspejler også bekymringen hos indbyggerne i tre af de gamle medlemsstater, der ikke indførte euroen.
Selv når jeg møder kolleger, som mener, at oplysningskampagner er spild af penge, får den seneste tids to fejlslagne folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene mig til at tro, at EU's vigtigste projekt, den europæiske forfatning, strandede på grund af manglende oplysning. Og en sammenhængende, ambitiøs og langsigtet kommunikationsstrategi om euroen kan hjælpe os til at komme i kontakt med borgerne igen og overbevise dem om de fordele ved EU, som de nyder godt af i deres dagligdag. Kampagnen skal være klar og forståelig, men frem for alt enkel og hovedsagelig rettet mod fjerntliggende regioner, hvor muligheden for at informere offentligheden er begrænset. Den bør rettes mod personer i arbejde og især mod risikogrupper såsom pensionister, arbejdsløse, handicappede og mindretal. Den bør give forbrugerne oplysning om de underliggende principper, så de ikke forbinder ændringer i prisniveauet direkte med euroens indførelse - f.eks. indførelsen af dobbelte prisangivelser og korrekt oprunding.
Af hensyn til den monetære stabilitet i EU, der er EU's mest vellykkede projekt til dato, bør vi tilslutte os denne betænkning, så de rigtige procedurer og den knowhow, som er opnået ved andre landes indførelse af euroen, kan blive beskrevet i en vellykket kampagne og dermed kan lette euroens indførelse i de nye medlemsstater samt den fremtidige udvidelse. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Beslutningsforslaget er særlig vigtigt for de EU-lande, der snart vil blive optaget i euroområdet. I øjeblikket deltager Litauen, Estland, Slovenien og Danmark i ERM2. De tre førstnævnte lande har en god chance for at indføre euroen og nyde godt af dens fordele i 2007.
Litauen og Estland er de eneste EU-lande, hvis valuta allerede har været knyttet til euroen i adskillige år. Euroens indførelse burde derfor ikke byde på problemer. De verserende rygter om, at euroens indførelse i de 12 medlemsstater blev efterfulgt af et stort prishop, kan dog gøre en vis skade. Der kan opstå unødig panik som følge af den kunstige efterspørgsel efter visse varer og de handlendes hensigt om i stor udstrækning at afrunde priserne til deres egen fordel. Som beskrevet i beslutningsforslaget er en rettidig og omhyggelig oplysningskampagne således af særlig stor betydning, og det samme gælder en undersøgelse af både de positive og de negative erfaringer i de lande, som har indført euroen.
-modellen kan være meget nyttig, men der er kun 18 måneder til euroens indførelse, og så vidt vi ved, har de tre nævnte lande endnu ikke partnere under -programmet. Disse stater bør opfordres til at finde partnere så hurtigt som muligt og arbejde endnu mere målrettet.
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, i et af de første indlæg sagde hr. Klinz, at indførelsen af euroen har været en succes, og jeg deler denne opfattelse, hvilket hr. Klinz og Parlamentet udmærket ved, men jeg deler også bekymringen hos dem, der under forhandlingen har givet udtryk for, at vi skal blive ved med at træffe klare beslutninger og retningslinjer, så euroen bliver ved med at være en succes, for det er vigtigt for os, både som borgere og som forsvarere af det europæiske integrationsprojekt.
I forbindelse med de betingelser, euroen blev indført under, er det korrekt, at der var tale om misbrug, mere i nogle lande end i andre, i forbindelse med oprundingen af og stigningen i visse priser, idet nogle udnyttede valutaændringen. Det er også rigtigt, at de lande, der forberedte sig mest og bedst, forstod at undgå praktisk taget alle de misbrug, der fandt sted i lande, som ikke forberedte deres tilnærmelse til den fælles mønt tilstrækkeligt ved hjælp af informationskampagner, men også ved hjælp af forhandlinger med de berørte sektorer, ved hjælp af gennemsigtighed ved at angive priserne i to valutaer i en fornuftig periode forud for den faktiske indførsel af mønterne og sedlerne og også i forbindelse med information i de første dage umiddelbart efter mønterne og sedlernes ikrafttræden.
Det er blevet nævnt, at såvel Den Europæiske Centralbank som Kommissionen har undersøgt misbrugenes generelle indvirkning på priserne, der ikke har oversteget 0,2 % - 0,3 %, men de mange borgeres negative opfattelse holder ved. Jeg er enig i det, som fru Doyle sagde om, at de borgere, der nu flere år efter den faktiske indførelse af mønterne og sedlerne giver udtryk for skepsis over for euroen, mere gør det på grund af den økonomiske situation, på grund af stigningen i arbejdsløsheden, på grund af den manglende evne til at fremme investeringerne eller skabe beskæftigelse end på grund af mindet om de misbrug, der fandt sted for nogle år siden.
Vi skal heller ikke overdrive spørgsmålet om misbrug. I dag udtaler den danske finansminister, hr. Pedersen, i den danske presse, at de prisstigninger, der var i Danmark, som ikke er med i euroområdet, på visse serviceydelser - barer, restauranter og nogle borgerrettede ydelser - i januar og februar 2002 var praktisk taget identiske med de stigninger, der kunne konstateres i lande, som indførte euroen. Så vi skal heller ikke overdrive, men drage nytte af erfaringerne, især i de nye medlemsstater, der ønsker at integrere deres valutaer i euroen i de kommende år, og det gør vi.
Naturligvis handler borgernes opfattelse af den økonomiske situation, deres tillid til den og til de ansvarlige politikere og økonomer ikke kun om, hvorvidt der har fundet misbrug sted i forbindelse med oprundingen af nogle priser. Her skal vi, som vi har gjort under denne forhandling, og som vi vil gøre det under kommende forhandlinger, tale om gennemførelsen af de nødvendige strukturreformer, som vi har drøftet, og som vi drøfter inden for rammerne af den reviderede Lissabon-strategi, vi skal blive ved med at tale om, hvordan vi skal anvende stabilitets- og vækstpagten - og i mit første indlæg har jeg henvist til Kommissionens forpligtelse til at anvende den nye pagt stringent - og jeg vil gerne bede de medlemmer, som har sået tvivl om muligheden for i fremtiden at anvende budgetdisciplinregler inden for rammerne af Den Økonomiske og Monetære Union, fordi pagten er blevet reformeret, om at forholde sig til, hvordan den reelt bliver anvendt. Vi har diskuteret, hvordan pagten burde reformeres. Den forhandling er afsluttet. De to forordninger er trådt i kraft, og vi anvender allerede den nye pagt. Jeg beder Dem om at tilkendegive Deres mening om, hvordan reglerne bliver anvendt, og ikke om, hvordan De godt kunne have tænkt Dem, at reglerne skulle have set ud, for stabilitets- og vækstpagtens troværdighed afhænger også - og meget - af Deres opfattelse, og når nogle af Deres borgere eller nogle ansvarlige i medlemsstaterne hører nogle af Dem sige, at der ikke længere findes budgetregler, tror de på det, og jeg ønsker ikke, at nogle finansministre tror, at der ikke findes budgetregler. 
Jean-Claude Trichet,
 Ja ja, jeg skal også nok sige noget på fransk, jeg taler begge sprog og forsøger mig endda også på tysk, hvilket De måske har bemærket, og jeg ville gerne tale endnu flere sprog. 
Jeg er meget imponeret over, at prisstabilitet i så høj grad er i alle de tilstedeværendes og alle vores medborgeres tanker. Efter min mening er det meget vigtigt at se på dette spørgsmål, som nogle gange anses for en fiks idé hos ECB. Det er en fiks idé hos ECB, fordi det er ECB's mandat. Det afspejler også tydeligt det budskab, som vi får fra Europas folk. De beder os om at fastholde prisstabilitet, om at bevare den. Jeg mener, det ville være en kolossal fejl at ændre definitionen af prisstabilitet. Det er ikke det, som Europas folk ønsker. Det er bestemt ikke, at vi siger: Tæt på 2 % duer ikke, det skal hellere være tæt på 3 %. Det ville være helt forfærdeligt i vores medborgeres øjne.
Prisstabilitet er ikke kun noget, som vi pålægges at fastholde via traktaten og de budskaber, vi får fra Parlamentet og vores medborgere, den er også helt afgørende for tilliden i Europa - for forbrugertilliden og tilliden generelt. Tillid er en forudsætning for vækst og jobskabelse. Det ville være en enorm fejltagelse at tro, at vi skal vælge mellem på den ene side prisstabilitet og på den anden side vækst og jobskabelse. Tværtimod. Ved at være troværdige med hensyn til prisstabilitet skaber vi tillid i Europa, og vi sikrer den meget lave markedsrente, som er blevet nævnt.
I Europa har vi de laveste renter i 100 år. Jeg taler ikke kun om de korte renter, men også om de 10-årige renter. De 10-årige renter skabes af markedet selv, der hvor udbuddet af og efterspørgslen efter opsparing mødes. Hvis vi har den laveste rente i 100 år, er det, fordi prisstabiliteten er troværdig, fordi vi - som euroens udsteder - er troværdige. Det er godt for jobskabelsen og væksten.
 Lad mig nævne to ting. En god valutapolitik kan gøre meget. Den kan skabe gode betingelser for vækst og jobskabelse, men den kan ikke gøre alt. Det har vi fået bevis for i selve euroområdet med sammenligningerne mellem de forskellige lande, og visse medlemmer har talt i meget fine vendinger om deres egne lande. Der er ganske rigtigt andre elementer, der tæller. Blandt dem finder vi uden tvivl en sund budgetpolitik og reformer. Jeg skal ikke blive hængende ved det, men det er fuldstændig fundamentalt. Det er en følelse, vi deler 100 % med Kommissionen, og det er vigtigt, det bliver sagt her.
Hr. formand, jeg vil også gerne nævne et punkt, der efter min mening er ekstremt vigtigt. Der er blevet spurgt om vores uafhængighed, om vores forbindelser til de udøvende organer, til Parlamentet og Kommissionen. Hver 14. dag inviterer vi hr. Almunia til Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd, og hver 14. dag inviterer vi formanden for Eurogruppen. Og som hr. Almunia sagde, inviterer Eurogruppen mig en gang om måneden. Det giver i alt tre invitationer om måneden. Vores egen invitation er i overensstemmelse med traktaten. Det er traktaten, der ligger til grund for den. Vi mødes hver 14. dag, og hver 14. dag inviterer vi formanden for Eurogruppen. Tre gange om måneden er der altså ifølge traktaten mulighed for dialog under nøje overholdelse af bestemmelserne om uafhængighed. Den Europæiske Centralbank er fuldstændig uafhængig, og det er nødvendigt. Vi ville ikke have de rentesatser, vi har over 10 år, 30 år og 50 år, hvis ikke det var sikkert, at vi er uafhængige, hvis der herskede den mindste tvivl om vores uafhængighed. Men det skal igen siges, at den personlige kontakt er permanent. Jeg er oftere i kontakt med det kompetente udvalg i Europa-Parlamentet via fru Bérès og Parlamentets plenarforsamling end min kollega Alan Greenspan er i USA med den amerikanske kongres. Det bliver ikke nødvendigvis opfattet sådan, men vi er ekstremt ofte i kontakt med hinanden, og på samme måde er kontakten til de udøvende organer utroligt hyppig, eftersom vi har mulighed for at mødes tre gange om måneden. 
Hvad angår gennemsigtigheden, vil jeg gerne sige, at vi lægger meget stor vægt på den, og at vi mener, den er absolut afgørende. Vi har opfundet et nyt gennemsigtighedskoncept. Da Den Europæiske Centralbank blev oprettet, blev det besluttet, at vi skulle komme med vores diagnose straks efter Styrelsesrådets beslutning, og at der skulle afholdes en pressekonference, hvor vi ikke blot kunne komme med vores diagnose, men også skulle besvare spørgsmål. Det fandtes ikke, før Den Europæiske Centralbank blev oprettet, det var bestemt ikke normalen hos centralbankerne, og vi har i øvrigt påvirket de øvrige centralbanker, som selv er begyndt at forklare, hvad de laver. Før forklarede de først tingene fem eller seks uger senere, når de offentliggjorde referaterne fra deres forhandlinger.
Lad mig understrege, at det, vi gør, rækker endnu videre, da vi straks kommer med en diagnose på en fire-fem sider, som er den diagnose, vi selv er blevet enige om i Styrelsesrådet. Og derudover afholder vi en pressekonference.
Det er rigtigt, at mine kolleger og jeg selv for øjeblikket mener, at det er langt mere vigtigt at forelægge Styrelsesrådets kollegiale holdning end at komme med vores individuelle holdninger. Vi befinder os i et særligt miljø, det europæiske miljø, og vi har den fælles valuta for 12 suveræne stater. Vi mener, det er vores pligt at repræsentere dette kollegium, som er den kompetente enhed. Men tro mig, vi er ikke på nogen måde generet af en idé om konsensus. Vi forhandler med hinanden. Der er aldrig tale om at forsinke selv den mindste beslutning, og det kan jeg føre bevis for. Efter de tragiske hændelser den 11. september i New York var vi således i stand til at træffe nogle meget vigtige beslutninger på blot et par timer. Så De kan være helt rolig på det punkt. Vi mener således, at vores gennemsigtighedskoncept, som er nyskabende, og som rækker videre end det, der var normalt for centralbankerne, er det rigtige koncept for Den Europæiske Centralbank. 

 - Tak. hr. Trichet. De er altid meget velkommen i Europa-Parlamentet.Forhandlingen under ét er afsluttet.Afstemningen finder sted tirsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0196/2005) fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om toogtyvende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (phthalater i legetøj og småbørnsartikler) (5467/1/2005 - C6-0092/2005 - 1999/0238(COD)) (Ordfører: Trakatellis).
Antonios Trakatellis (PPE-DE ),
   Hr. formand, det direktiv, vi forhandler, vedrører begrænsning af anvendelse af phthalater i legetøj og småbørnsartikler med henblik på at beskytte børn, som er en af de mest sårbare befolkningsgrupper. Årsagen er, at phthalater, der normalt anvendes i store mængder til at gøre legetøj og småbørnsartikler fremstillet af blødgjort materiale mere bøjelige, udgør en videnskabeligt godtgjort risiko.
Derfor fremsatte Kommissionen for seks år siden forslag til det direktiv, vi forhandler, med forbud mod markedsføring af artikler, som er beregnet til at blive puttet i munden af børn under tre år, samt supplerende bestemmelser om mærkning af alle andre artikler. Det indeholdt endda forslag om et midlertidigt forbud indtil direktivets endelige vedtagelse.
Under førstebehandlingen opfordrede Europa-Parlamentet til et forbud mod alle phthalater i legetøj, produkter og småbørnsartikler til børn under tre år samt mærkning af legetøj og produkter, der er beregnet til børn over tre år, men som kan puttes i munden af børn under tre år.
Det har taget medlemsstaterne hele fem år efter Parlamentets førstebehandling at nå til en fælles holdning i Rådet. Således afgav Rådet efter fem års diskussioner - for ikke at sige sløvhed - en fælles holdning, men foretog væsentlige ændringer i både Kommissionens direktivforslag og Europa-Parlamentets førstebehandling.
For det første behandles de seks phthalater ifølge videnskabelige rapporter fra den kompetente videnskabelige komité ikke længere som stoffer i samme kategori, der frembyder samme risiko for børns sundhed. Rådet inddeler dem i to kategorier. For den første kategori med tre phthalater, nemlig DEHP, DBP og BBP, foreslås et totalt forbud i alle former for legetøj og småbørnsartikler, da risikovurderingen viste, at disse stoffer er kræftfremkaldende, mutagene og reproduktionstoksiske. Her er Rådets holdning fuldstændig entydig.
For den anden kategori med de tre andre phthalater, nemlig DINP, DIDP og DNOP, foreslog Rådet et delvist forbud. De skal være forbudt for børn under tre år i artikler, der kan puttes i munden, men anvendelse og naturligvis markedsføring er tilladt for børn over tre år.
Der ville ikke have været noget problem, hvis vi ikke havde haft Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljøs relevante ekspertudtalelse, og der ikke havde hersket usikkerhed om disse stoffers sikkerhed. Jeg kan fortælle, at forsøg med rotter og mus viser, at disse tre stoffer forårsager svulster i lever og nyrer. Under alle omstændigheder foreligger der ingen fuldstændig analyse af virkningerne på mennesker, og den relevante risikovurdering er således ikke blevet gennemført. Der bør dog også tages hensyn til forsigtighedsprincippet, hvilket Rådet gør ved at forbyde disse forbindelser i alle former for legetøj og småbørnsartikler til børn under tre år, men tillade dem for børn over tre år, dog uden nogen sikkerhedsventil som f.eks. mærkning til forældrenes orientering.
I Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed endte vi med at opfordre til et forbud mod de tre phthalater i legetøj og småbørnsartikler, der er beregnet til at putte i munden, og i legetøj og småbørnsartikler, der kan puttes i munden, og vi opfordrede Kommissionen til at udarbejde retningslinjer for direktivets gennemførelse.
For at gøre en lang historie kort, så var der tydeligvis stadig grund til uofficielle drøftelser med Rådet i Kommissionens nærværelse efter Europa-Parlamentets beslutning. I sidste ende nåede vi til enighed. Den endelige pakke omfatter følgende:
For det første et forbud mod anvendelse af de tre phthalater i alle artikler, som børn kan putte i munden, for det andet en gennemgang af anvendelsesområderne for artikler til medicinsk anvendelse, som indeholder de pågældende stoffer, for det tredje en udvidelse af definitionen af småbørnsartikler til at omfatte artikler, som sikrer børns hygiejne, for det fjerde Kommissionens vedtagelse af retningslinjer for, hvad der forstås ved legetøj og småbørnsartikler, som kan puttes i munden af børn, og endelig Kommissionens undersøgelse af risikoen ved plastartikler, der indeholder duftkomponenter.
Jeg er meget tilfreds med resultatet, da det endelig er lykkedes Parlamentet at overbevise Rådet om, at man ikke kan tillade et stof, som giver anledning til bekymring, for børn over tre år og kun forbyde det for børn under tre år.
Jeg vil gerne uden forbehold anbefale, at Parlamentet stemmer for disse ændringsforslag, som vi som sagt er blevet enige med Rådet og Kommissionen om. På den måde er jeg sikker på, at vi kan undgå den besværlige officielle forligsprocedure, og at dette direktiv vil blive offentliggjort og indgå i Fællesskabets lovgivning umiddelbart efter afstemningen ved andenbehandlingen. Jeg håber, det bliver vedtaget i morgen.
Jeg beder om, at vi ikke går væk fra den pakke, som vi er blevet enige om, og at vi således stemmer for det forslag, som stilles af de fem grupper, af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, en tysk talemåde siger, at det er det værd i sidste ende. Da Kommissionen i 1999 fremlagde sit forslag til begrænsning af phthalater i legetøj og småbørnsartikler for Rådet og Parlamentet, havde den ikke forventet, at der skulle gå så lang tid, før direktivet blev endeligt vedtaget.
I første omgang lod det ikke til at være muligt af samle de afvigende holdninger i Rådet i et kompromis, hvorfor medlemsstaterne besluttede at udsætte deres afgørelse, indtil en række risikovurderinger var afsluttet i henhold til forordning nr. 793/93.
Jeg finder det dog vigtigt at slå fast, at børnene i Europa heller ikke på det tidspunkt var i nogen form for fare, da Kommissionen ved hjælp af en afgørelse i henhold til direktivet om produktsikkerhed i almindelighed havde opfordret medlemsstaterne til at forbyde de pågældende seks phthalater i bestemt legetøj og småbørnsartikler, selv om denne afgørelse skulle forlænges regelmæssigt for fortsat at have gyldighed.
Det glæder mig derfor meget, at Rådet og Parlamentet nu er nået til enighed så hurtigt efter, at de fleste risikovurderinger har frembragt resultater, og den kompetente videnskabelige komité er fremkommet med sine udtalelser. Dette kompromis, som vil danne grundlag for det, som nu vil blive permanente regler, tager højde for forsigtighedsprincippet, uden dog derved at glemme princippet om proportionalitet.
På Kommissionens vegne vil jeg gerne sige, at den ikke har til hensigt at acceptere ændringsforslag 22 og 23, da de ikke afspejler det kompromis, der er opnået mellem Parlamentet og Rådet.
Under forhandlingerne mellem Rådet og Parlamentet tilbød Kommissionen at afgive to erklæringer for at gøre det lettere at nå frem til et kompromis. Det vil jeg nu gøre. Den første erklæring vedrører udarbejdelsen af en håndbog og lyder som følger: 
 "Så snart et direktiv om begrænsning af markedsføring og anvendelse af phthalater i legetøj og småbørnsartikler er vedtaget, vil Kommissionen i samråd med medlemsstaternes eksperter med ansvar for forvaltning af direktiv 76/769/EØF og interesserede parter udarbejde retningslinjer for at lette direktivets gennemførelse. Dokumentet vil navnlig omhandle bestemmelserne om begrænsning af visse stoffer i legetøj og småbørnsartikler, i det omfang de angår betingelsen 'som børn vil kunne putte i munden', jf. bilaget til direktivet."
Den anden erklæring vedrører anvendelse af duftstoffer i børnelegetøj og lyder som følger: 
 "Kommissionen bekræfter, at den agter at behandle spørgsmålet om duftkomponenter i legetøj i forbindelse med revisionen af direktivet om sikkerhedskrav til legetøj. Fordelen er, at det således fastlægges, nøjagtig hvad der forstås ved duftkomponenter, at det overvejes, hvilke foranstaltninger der kan anvendes til imødegåelse af de påviste risici, og at der sikres overensstemmelse med det nævnte direktivs øvrige bestemmelser."
 Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske hr. Trakatellis og det luxembourgske formandskab. Uden deres bestræbelser havde det ikke været muligt at opnå enighed i denne meget vanskelige og vigtige sag. 
Horst Schnellhardt,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Rådet ventede fem år med at forelægge sin udtalelse til andenbehandlingen for Parlamentet, hvorved det efter min mening har demonstreret stor ansvarlighed, da det har afventet resultaterne af den omfattende vurdering af den risiko, som phthalater udgør, navnlig DNP. EU's risikovurderinger af DNP viser ingen risiko ved anvendelse af DNP i alle befolkningsgrupper, herunder spædbørn.
Alligevel har Rådet på baggrund af undersøgelsen fra den videnskabelige komité for Toksisitet, Økotoksisitet og Miljø udvidet begrænsningerne af phthalater i børnelegetøj til aldersgruppen 0-3 år. Forsigtighedsprincippet er således afspejlet på tilstrækkelig vis i praksis på baggrund af videnskabelige resultater.
Jeg finder derfor Rådets forslag til andenbehandlingen afbalanceret og realistisk. Det tager hensyn til behovet for at beskytte vores børns sundhed på betryggende vis og skaber klarhed for virksomhederne i legetøjsindustrien med hensyn til perspektiverne. Det er også godt, at vi har fået skabt enighed mellem Parlamentet og Rådet, hvorfor jeg henvender mig til parlamentsmedlemmerne, når jeg siger, at jeg ikke er helt tilfreds hverken med diskussionens forløb eller med resultatet af den. Lad mig forklare, hvad jeg mener.
For det første er de tilgange, som vi benytter for øjeblikket, præget af en overdreven fremhævning af forsigtighedsprincippet. Hvad skal vi med advarsler, hvis der ikke er noget er advare om, og hvad skal vi med forbud mod duftstoffer, som skal neutralisere lugten? Hvis vi fortsætter på den måde, ender vi som et arnested for forbud og panik. På den anden side dør 380 mennesker af rygning hver dag, mens næsten ingen dødsfald kan tilskrives phthalater, og alligevel har vi endnu ikke fået indført et rygeforbud under møderne i Parlamentet. Der pulses løs, så øjnene løber i vand.
Ved at stille disse kompromisforslag spiller vi for det andet vores mest grundlæggende funktion - udformning og vedtagelse af lovgivning - over i hænderne på Kommissionen. Det, som kommissær Verheugen sagde, tilskynder mig til at have tillid til Kommissionen, og jeg kan derfor kun opfordre Dem til fortsat at orientere Dem efter risikovurderingen med Rådets holdning til andenbehandlingen. Så tror jeg, at vi vil ende med at få et positivt resultat. 
Dan Jørgensen,
   - Hr. formand. Jeg vil gerne starte med at takke ordføreren, professor Trakatellis, som efter min mening har vist en enestående evne og en enestående vilje til at skabe kompromiser. Den samme tak vil jeg gerne rette til Rådet, som også har rykket sig på nogle ret basale områder, hvilket har vist, at de tager Parlamentet alvorligt, og det skal man have tak for.
Ikke mindst taget i betragtning, at det er over fem år siden, at man påbegyndte denne lovgivning. Næsten seks år skulle der gå, før vi kunne få vedtaget en så vigtig lovgivning, som vedrører vores børns sundhed. Det handler om stoffer, som er kræftfremkaldende, stoffer som er hormonforstyrrende. Det er et spørgsmål, som påvirker alle mennesker i Europa hver eneste dag. Noget som ligger folk meget på sinde, og alligevel er der gået så lang tid. Nu foreligger resultatet, og jeg er derfor desto mere glad for det resultat, vi har fået. Det er et rigtigt godt resultat. For det første forbydes de tre farligste stoffer fuldstændigt og det er selvfølgelig et stort skridt. For det andet får vi forbudt de tre næstfarligste stoffer i alle former for legetøj, som kan puttes i munden, og det er selvfølgelig kernen i dette forslag.
Så er der andre positive punkter, som Trakatellis allerede har været inde på. Dem skal jeg ikke gentage. Jeg vil dog fremhæve, at her er det grundlæggende tegn på en lovgivning, hvor Parlamentet har stået fast. Vi har ikke ladet os påvirke af den ellers massive lobbyindsats, der er kommet fra industrien. Industrien har ikke fået lov til at gennemtrumfe sin holdning. Vi har stået fast på, at på et så vigtigt område må det være forsigtighedsprincippet, der gælder. Selvfølgelig skal man også holde fast i proportionerne, men det handler om vores børns sundhed, og derfor skal man bruge forsigtighedsprincippet.
Flere gange under forhandlingerne har jeg ikke kunnet lade være med at undre mig, næsten måtte nive mig selv i armen for at være sikker på, at jeg hørte rigtigt, når ordførere - få ganske vist - talte imod dette forslag. Det handler om vores børns sikkerhed, og så har man alligevel ikke været villig til at bruge forsigtighedsprincippet. Jeg kan også se, at der er kommet nogle ændringsforslag, som hr. Verheugen refererede til. Jeg går ud fra, at der var en fejl i oversættelsen, for jeg opfattede det som om de var dele af kompromiset, de ikke kunne støtte. Disse ændringsforslag er ikke en del af kompromiset. I kompromiset indgår ikke de dele, som er med i ændringsforslag 22 og 23. 
Frédérique Ries,
   Hr. formand, også jeg vil gerne på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa takke professor Trakatellis for hans fremragende arbejde og kvaliteten af dette kompromis, som er blevet opnået, og som er blevet forhandlet på plads med det luxembourgske formandskab, om forbud mod og begrænsning af disse seks phthalater, der anvendes som blødgører i legetøj og småbørnsartikler, og som er inddelt i to kategorier, jeg ikke skal komme nærmere ind på her.
Dette direktiv vedrører de europæiske familiers dagligdag og markerer afslutningen på disse seks sundheds- og miljøskadelige stoffer, som er reproduktionstoksiske og især forstyrrer immun- og hormonsystemerne. Der kommer flere og flere videnskabelige beviser, jeg skal ikke nævne dem alle her, men advarselslamperne blinker overalt.
Det er ganske logisk, at de 25 medlemsstaters industri- og handelsministre på foranledning af vores tidligere liberale kollega fra Nederlandene, Jan Brinkhorst, i september 2004 ytrede ønske om at få trukket disse seks phthalater tilbage fra markedet. Det gjorde de efter anbefaling fra Den Videnskabelige Komité for Sundheds- og Miljørisici. Og de gjorde det af praktiske årsager, da de ved, at der findes og allerede markedsføres rigtig mange erstatningsstoffer, som f.eks. citrat. 
Europa-Parlamentet har ønsket at styrke den fælles holdning af to overvejende årsager. For det første en forbedring, der er et resultat af sund fornuft, eftersom der med kompromiset fra nu af ikke skelnes mellem børn på over tre år og børn på under tre år, som putter deres legetøj i munden. For det andet den forpligtelse, der påhviler os som de europæiske borgeres folkevalgte repræsentanter, til at sige nej til disse phthalater i legetøj, men også til at regulere og om nødvendigt gradvist forbyde samtlige phthalater.
Jeg mener for mit eget vedkommende, at beskyttelsen af vores medborgeres sundhed fortjener bedre end dette forbud i små trin. Jeg har svært ved at forklare vælgerne, at en sut, der er blødgjort med DEHP, er farlig for nyfødte, sådan som vi fastsætter det, men at en perfusionsnål indeholdende samme DEHP til gengæld ikke er farlig for for tidligt fødte børn. Faren er nøjagtig den samme.
Det er grunden til, at vi skal se denne lovgivning som en første gennemførelse af forsigtighedsprincippet på phthalater. Hr. kommissær, Kommissionen skal handle hurtigt inden for området medicinsk udstyr samt inden for områderne fødevareemballage og gulvbelægninger. Det er dén form for sund lovgivning, europæerne venter på. 
Jillian Evans,
   Hr. formand, det er bemærkelsesværdigt, at det har taget otte år, tre kommissioner og 11 rådsformandskaber for os at nå hertil. Det har længe været påkrævet, men nu er vi endelig i stand til at træffe forholdsregler til at beskytte børn mod disse høje koncentrationer af toksiske stoffer i deres legetøj.
Legetøj skal være sjovt og sikkert. Blødt pvc-legetøj, der indeholder farlige stoffer, er hverken sjovt eller sikkert, og derfor er dette forbud så vigtigt. Det er skandaløst, at legetøj, der indeholder phthalater, kan svække immunsystemet, forårsage leverskade og påvirke hormonbalancen, især når der findes andre alternativer.
Jeg vil derfor gerne takke ordføreren, professor Trakatellis, for hans indsats for at nå til denne enighed, og jeg gentager hans opfordring til Parlamentet om at støtte kompromisændringsforslagene i afstemningen i morgen. Jeg er glad for, at vi er blevet enige om forbuddet frem for en mærkning for børn under tre år, der ikke havde været effektiv. Det er væsentligt, at forbuddet vil omfatte alt legetøj, der kan puttes i munden, og Kommissionens retningslinjer for, nøjagtigt hvad det vil betyde, og hvilke produkter der vil være omfattet, er også af stor betydning med henblik på at sikre størst mulig beskyttelse. Det har kommissæren fortalt os om.
Efter min mening er dette et flot resultat, selv om det har taget så lang tid, og trods branchens lobbyvirksomhed. Jeg mener, vi er nået til den rette konklusion, og at denne lovgivning vil beskytte de små børns sundhed.
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand, den indstilling ved andenbehandling, som vi har liggende foran os, ville efter min mening være en succes for forbrugerne. Det er en succes for børns helbred og et rigtigt godt eksempel på, hvordan forsigtighedsprincippet skal anvendes. Når vi har konkrete advarsler fra de videnskabelige eksperter om, at folkesundheden er truet, er det vores ansvar som politikere at handle.
En vigtig årsag til, at vi har opnået denne succes i Parlamentet, er, at ordføreren, hr. Trakatellis, har været så hård og bestemt i forhandlingerne. Jeg vil gerne takke ham for hans måde at gennemføre dette arbejde på, som har ført til, at vi har kunnet nå frem til denne enighed, således at de sidste tre omstridte ftalater også kan forbydes i produkter, som er legetøj, og som anvendes til børn mellem tre og seks år.
Der har været en stor diskussion i udvalget om, hvor mange videnskabelige beviser der kræves for, at en sådan beslutning skal kunne træffes. Jeg mener, at vi ved tilstrækkeligt, når flere af de anerkendte udvalg siger, at dette er farligt og medfører risici. Da har vi et ansvar for at handle. Det er det, som forsigtighedsprincippet indebærer.
Der er også en anden del i denne beslutning, som jeg gerne vil fremhæve, nemlig at det hele nu er omfattet, idet produkter, som gælder børnehygiejne, også medtages, og disse produkter er der et meget stort marked for. Det er vigtigt, at vi har fået det igennem i forhandlingen, og at disse produkter omfattes af beslutningen. Selvfølgelig vil hele vores gruppe støtte forslaget til kompromis med Ministerrådet. 
Urszula Krupa,
    Hr. formand, phthalater tilsættes produkter, især pvc-produkter, for at gøre dem mere bøjelige. De pågældende produkter anvendes som emballage, kosmetik, badetilbehør og desværre legetøj. Dette legetøj siger lyde, er blødt og er særlig sjovt for små børn at lege med, hvilket betyder, at de ofte putter det i munden.
Forskning har vist, at phthalater kan forårsage allergi samt lever-, nyre- og lungeskader. De kan også have en skadelig effekt på de endokrine kirtler, og de er reproduktionstoksiske og kræftfremkaldende. De gældende regler, der forbyder anvendelse af phthalater i koncentrationer på over 0,1 vægtprocent af småbørnsartikler og legetøj, sikrer børn en vis beskyttelse. Beskyttelsen er dog ikke tilstrækkelig, især fordi den liberale økonomi og konkurrencereglerne betyder, at lovbestemmelser undertiden ikke er udtryk for meget mere end ønsketænkning.
Behovet for at oplyse folk om disse trusler er stort. Det ville være rart, hvis produkter fremstillet af pvc blev erstattet med produkter af træ, gummi, keramik, læder eller andre naturmaterialer. Vi må ikke glemme, at enhver organisme, især spædbørns og små børns, uvægerligt reagerer på en sådan påvirkning med sygdom. 
Liam Aylward,
   Hr. formand, Verdenssundhedsorganisationen har advaret os om, at antallet af kræfttilfælde globalt kan stige med 50 % til 50 millioner nye tilfælde i 2020. Med denne fænomenale stigning i kræfttilfældene verden over er borgerne henvist til regeringerne for at få hjælp, beskyttelse og information. Phthalater anvendes, som vi nu ved, i store mængder. I nogle tilfælde anvendes mængder på helt op til 45 % til at gøre legetøj eller småbørnsartikler fremstillet af blødgjort materiale mere bøjelige.
Jeg støtter lovgivningen, men inden vi glæder os over den kompromispakke, som repræsentanterne for Europa-Parlamentet og Rådet er blevet enige om, og som går et skridt videre ved at udvide forbuddet mod koncentrationer i legetøj og småbørnsartikler til at omfatte børn generelt - i modsætning til det oprindelige forslag, der kun omfattede børn under tre år - må vi først have præciseret risikoen ved DINP, DIDP og DNOP for børn. Jeg har bemærket, at der er divergerende opfattelser med hensyn til den fare, de udgør, og vil meget gerne have præciseret dette så hurtigt som muligt.
Jeg lykønsker ordføreren, hr. Trakatellis, med hans afbalancerede betænkning og støtter den generelle opfordring til øget mærkning og oplysning rettet mod forbrugeren. Jeg er også enig i, at der er behov for flere undersøgelser af børns eksponering for risici fra andre kilder end legetøj.
Desuden bør vi bestemt undersøge mulighederne for restriktioner på markedsføring og anvendelse på det europæiske marked af farlige stoffer, som nyfødte, børn, gravide kvinder, ældre, arbejdstagere og andre risikogrupper er stærkt eksponerede for.
Endelig bør vi også tilskynde til fremstilling af sikrere medicinske alternativer og markedsføring heraf, når de foreligger.
Irena Belohorská (NI ).
   - Børns legetøj skal ikke kun være sjovt, det skal også give børnene erfaringer og hjælpe dem med at lære verden at kende. Legetøj skal være til glæde og ikke til skade. Og det er med henblik på sikkerhed, og på ikke at skade børn under nogen omstændigheder, at jeg bifalder betænkningen og ønsker at lykønske først og fremmest hr. Trakatellis, især fordi han som læge respekterer princippet om , om ikke at gøre skade.
I betænkningen skelnes mellem tre toksiske phthalater, der afgjort bør forbydes, og tre andre, hvorom der hersker tvivl, og som bør erstattes med andre, ikke-toksiske stoffer.
Efter min mening giver det ikke meget mening at skelne mellem legetøj, der er beregnet for børn under og over tre år, for som mor ved jeg, at de større børn ofte leger med de mindre børn og med samme legetøj. Det er vigtigt at påpege, at phthalater ikke kun kan trænge ind i kroppen gennem munden, men også gennem huden, og på den måde kan forårsage anden sygdom.
Desuden bør opmærksomheden også rettes mod det legetøj, som børn putter i munden. Jeg foreslår derfor, at dette legetøj mærkes tydeligt, og at det først og fremmest mærkes med de phthalater eller bestanddele deraf, som det indeholder. Det er ikke løsningen, at dette uegnede legetøj benyttes som legetøj for dyr. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Trakatellis for hans fremragende arbejde og hans målrettede indsats for at opnå hensigtsmæssige kompromiser.
Vores absolutte prioritet bør være at beskytte børns sundhed og sikkerhed. Det gælder især i tilfælde, hvor vi har direkte indflydelse på de forhold, som er årsag til et problem, og hvor vi er stand til at træffe beslutninger og indføre lovgivningsmæssige begrænsninger, der minimerer vores yngste borgeres lidelser og forekomsten af sygdom i denne gruppe. En sådan politik vil være bevis på EU's gode intentioner og let for offentligheden at forstå.
Forskning og analyse har vist, at toksiske phthalater er almindeligt brugt til fremstilling af produkter og tøj til børn, og at indholdet af disse præparater ligger langt over de vedtagne sikkerhedsstandarder. Phthalater er kemikalier, som tilsættes plastprodukter, især produkter fremstillet af pvc, for at gøre dem mere smidige. I de fleste tilfælde drejer det sig om legetøj til små børn. Som Helen Perivier, der er kampagnekoordinator hos Greenpeace, så rigtigt siger, er nogle producenter fuldt ud klar over, at de tilsætter forbindelser, der udgør en trussel mod børns sundhed, men de tager ikke højde for, at det er børn, som er mest modtagelige over for virkningerne af disse kemikalier.
Så længe regeringerne ikke tvinger virksomhederne til at anvende sikre alternativer, vil børn blive udsat for virkningerne af stoffer, der kan forårsage langvarig skade.
Forskning har vist, at phthalater kan forårsage allergi og alvorlige nyre- og leverskader, og at de er kræftfremkaldende. Det er også blevet bekræftet, at phthalater har en negativ virkning på niveauet af det mandlige hormon testosteron, der er afgørende for mandens normale udvikling. Samtidig forårsager de en unormal udvikling af andre former for væv i den menneskelige krop, f.eks. i hjernen. De nuværende regler for anvendelse af disse kemikalier lader meget tilbage at ønske, og vi bør straks skride ind og rette op på situationen.
Dette er et væsentligt problem, og vi bør derfor glæde os over, at det luxembourgske formandskab og Kommissionen har udarbejdet et kompromisforslag, hvorved forbuddet mod anvendelse af phthalater udvides til at omfatte alle former for legetøj, som børn kan putte i munden.
Problemet med import fra tredjelande mangler stadig at blive løst. Legetøj, der importeres fra Det Fjerne Østen, indeholder traditionelt høje koncentrationer af phthalater. 
Linda McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er meget tilfreds med, at vi har dette afbalancerede kompromis, og jeg er glad for, at vi har afvist idéen om et forbud, der kun er rettet mod produkter, som er beregnet til at blive puttet i munden. Alle, der har tilbragt tid sammen med små børn eller spædbørn, ved, at de putter alt i munden, så denne kunstige opdeling kunne vi ikke bruge - og heller ikke opdelingen i børn under og børn over tre år, som vi drøftede i vores udvalg. Jeg er meget glad for, at den fælles holdning er ændret, og at vi nu har et kompromis.
Det, som var afgørende for mig, da jeg første gang så nærmere på dette spørgsmål, var, at der er et alternativ. Det er muligt at anvende alternative kemikalier, så det er helt rigtigt, at vi forbyder disse farlige kemikalier.
Jeg har et spørgsmål til Kommissionen vedrørende den nævnte gennemgang af anvendelsen af phthalater i medicinsk udstyr. Har Kommissionen på nuværende tidspunkt en tidsplan for denne gennemgang og en idé om dens omfang? Jeg er foruroliget over en nyere undersøgelse fra Harvard, der viser høje koncentrationer af DEHP, muligvis forårsaget af kemikalier fra slanger og væskeposer, hos spædbørn, nyfødte, som har fået intravenøs medicinsk behandling.
Endelig vil jeg gerne takke hr. Trakatellis. Han stod fast. Han ville ikke give sig trods kraftig lobbyvirksomhed, og jeg synes, vi har fået et vældig godt kompromis.
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand, hensigten i denne forbindelse er at forhindre, at der gøres skade på børn, og hvem kan være uenig i sådan en holdning? Meget få politikere ønsker at udtale sig imod sådanne forslag af frygt for, at deres udtalelser misforstås, men der hersker en vis bekymring for, at sammenhængen mellem anvendelsen af phthalater i legetøj og risikoen for børn ikke er påvist i tilstrækkelig grad.
Phthalater er farlige kemikalier. Det er pesticider også, men vi spiser alligevel fødevarer med pesticider hver dag. Vores handlinger her bygger på forsigtighedsprincippet, og jeg accepterer i det store og hele, at det er berettiget. Ingen af os ønsker, at børn skal lide skade. 
Nogle af mine kolleger føler imidlertid, at det er en forkert vurdering. De hævder, at forsigtighedsprincippet anvendes mere på et følelsesmæssigt end et videnskabeligt grundlag, at der ikke er påvist en ubestridelig skadelig sammenhæng, og at det ikke er det rette grundlag at lovgive på.
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg håber, at i morgen bliver begyndelsen til enden på blød pvc i legetøj. Da der findes ufarlige alternativer, burde man for længst være begyndt på at gå væk fra blødgørere. I Tyskland så man foruroligende testresultater for Scoubidou-snører og plastikdukker, og de udløste stor alarm, da de viste en høj koncentration af blødgørere, selv om det skal siges, at de gjorde det klart, at den nuværende lovgivning, som foreskriver produktkontroller, var utilstrækkelig. EU-direktivet om legetøj omfatter ikke blødgøre, som er under mistanke for at beskadige lever, nyrer og reproduktionsorganerne.
Der er allerede blevet henvist til, at giftcocktailen ikke kun frigives gennem spyt, men også gennem fedt i huden og gennem sved. At forgifte børnene på denne vis er ikke en måde at sende dem ud i livet på. Forbuddet mod reproduktionsskadelige blødgørere er en milepæl i beskyttelsen af forbrugerne og frem for alt af børn. Jeg så gerne, at vi turde tage et kvantespring i anden kategori også, for vi kunne derved demonstrere, at det indre marked ikke kun er i industriens interesse, men også er til for at gavne og beskytte børn. Farlige stoffer som phthalater skal sættes ud af spillet og erstattes af ufarlige.
Men phthalater i blød pvc er kun toppen af isbjerget. Jeg håber, at Kommissionen så hurtigt som muligt vil fremlægge et forslag, der omfatter medicinsk materiale som infusionsslanger og blodposer, for også her findes der alternativer, og heller ikke her må vi bringe navnlig børns og nyfødtes sundhed i fare. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand. Phthalater bruges til at blødgøre plastic i legetøj og kan give fosterskader, skader på forplantningsevnen og leverskader, og derfor bør phthalater forbydes i alt legetøj. Direktivet beskæftiger sig med seks forskellige blødgørere delt i to grupper. Den ene gruppe foreslås helt forbudt for børn i alle aldre. Det er en styrkelse i forhold til de danske regler, hvor forbuddet kun gælder legetøj beregnet til børn under tre år. Den anden gruppe af phthalater foreslås forbudt i noget af det legetøj, der er beregnet til børn under tre år, men ikke i alt legetøj. Og her svækkes de danske regler, som helt forbyder den gruppe af stoffer i alt legetøj til børn under tre år. Direktivet tillader en grænseværdi på 0,10 % frem for Danmarks halve på 0,05 %. Det giver ikke mening at skelne mellem børn under og over tre år, for det er svært for EU at kontrollere, om lillesøster låner storebrors legetøj. For at sikre et højt beskyttelsesniveau har jeg fremsat to ændringsforslag med en sundhedsgaranti, så vi kan være sikre på, at der blive plads til alle foregangslande i EU. Og hvis forslaget gennemføres uden en sundhedsgaranti, så vil nogle lande, bl.a. Danmark, på nogen områder få et lavere beskyttelsesniveau, end vi har i dag. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Projektet i 2004 om kemikalier i legetøj, der blev gennemført over otte måneder med deltagelse af forbrugerorganisationer fra ni europæiske lande og støtte fra Teknologisk Institut i Danmark, gav nogle foruroligende resultater.
Den internationale undersøgelse, hvor indholdet af forskellige kemikalier i legetøj blev målt, viste også noget interessant. Af de 83 testede stykker legetøj var kun de 15 helt fri for spor af disse kemikalier. Blandt disse 15 "rene" stykker legetøj var de fleste, nærmere bestemt ni, fra en gruppe plastlegetøj, som ikke indeholdt phthalater.
Måske var dette en sideeffekt af det forbud mod anvendelse af phthalater, som blev indført i slutningen af 1999. Branchen har også erstattet andre kemikalier i legetøj, siden det blev tydeligt, hvilken vej den lovgivningsmæssige tendens gik på grundlag af forsigtighedsprincippet. 
David Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   - . Hr. formand, vi mener, at denne betænkning er et skridt fremad i generhvervelsen af den fremtid, vores børn bliver berøvet. Trakatellis-betænkningen om phthalater i legetøj er en sejr for de europæiske børns sundhed, som i årtier har lidt under deres virkninger.
Efter års insisteren - for mange år - har Europa-Parlamentet formået at få gennemført forsigtighedsprincippet ved at forbyde anvendelsen heraf, en anvendelse, der formentligt allerede har forårsaget sundhedsproblemer for millioner af børn, som det fremgår af en nyere svensk undersøgelse, hvori det på baggrund af en analyse af over 11.000 børn op til seksårsalderen kan konstateres, at risikoen for, at de udvikler astma og forskellige allergier, er tredoblet i forhold til ikke-udsatte børn. Vi taler om linoleumsgulve med disse virkninger.
Det, vi nu skal bekymre os om, er forhandlingen af Reach og den forebyggende forskning til fordel for folkesundheden inden for det syvende rammeprogram, der bør indeholde disse spørgsmål. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, jeg skal forsøge at svare på medlemmernes spørgsmål. For det første vil jeg sige til hr. Schnellhardt, at hverken mærkning eller duftkomponenter indgår i den endelige pakke.
Jeg kan bekræfte over for hr. Jørgensen, at ændringsforslag 22 og 23 er en del af kompromispakken. Jeg opfordrer derfor medlemmerne til at forkaste de to ændringsforslag.
Til fru McAvan vil jeg sige, at Kommissionen er bekendt med den undersøgelse, som hun nævner, og som blev offentliggjort af United States National Institute of Environmental Health Science den 8. juni 2005. Vi har derfor bedt om en udtalelse fra den nyetablerede Videnskabelige Komité for Nye og Nyligt Identificerede Sundhedsrisici. Den vil give os mulighed for at fastlægge EU's fremtidige politik vedrørende anvendelsen af phthalater i medicinsk udstyr. Jeg lover, at vi gør det meget hurtigt.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0141/2005) af Myller for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om fremme af teknologi til bæredygtig udvikling: En EU-handlingsplan for miljøteknologi (2004/2131(INI)).
Riitta Myller (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, allerførst vil jeg gerne oprigtigt takke alle, der har været med til at udarbejde denne betænkning. Samarbejdet med Dem har været upåklageligt.
Miljøteknologi er et af de stærkeste bindeled mellem de tre søjler i EU's strategi for vækst og konkurrenceevne. Den vil give mulighed for at styrke den europæiske vækst, konkurrenceevnen og beskæftigelsesudsigterne og samtidig forbedre miljøbeskyttelsen.
Økoindustrien er lige så vigtig en industri i Europa som f.eks. luftfarts- eller lægemiddelindustrien, og den har en vækst på over 5 % om året. Økoindustrien beskæftiger i øjeblikket over to millioner mennesker i EU. Der er et voksende globalt marked for økoteknologi. Japan, Canada, USA og Kina forsøger alle at få en andel af dette marked. Trods denne vækst og stærkere konkurrence er en stor del af økoindustriens potentiale dog fortsat uudnyttet.
Kommissionens meddelelse om en handlingsplan for miljøteknologi er et forsøg på at vise, i hvilken retning EU og medlemsstaterne bør gå for at finde ny inspiration og udtænke realistiske idéer, og hvordan vi kan skabe et upartisk og konkurrencedygtigt marked for økoeffektive innovationer.
Som ordfører mener jeg, at grundprincippet i denne forbindelse er, at alene tilstrækkelig efterspørgsel vil give anledning til innovation og skabe et bæredygtigt marked. Miljølovgivningen bør være tilstrækkeligt ambitiøs, klar og holdbar, så den giver mulighed for at udvikle nye miljøteknologier. Grundprincippet bør være, at miljøomkostningerne indgår fuldt ud i produktets pris. Her er det af stor betydning, at de skadelige subsidier fjernes. Produkters, varers og tjenesters sande pris findes, når de miljøskader, de forårsager, også prissættes. Det kan f.eks. ske gennem grønne afgifter eller lignende. Ofte kræver det, at der benyttes en hel række faktorer. Priserne på olie og andre begrænsede naturressourcer er nu så høje, at vi er nødt til at finde nye og bæredygtige former for energi. Europa er nødt til at investere i energieffektivitet og vedvarende energikilder.
I handlingsprogrammet har Kommissionen med rette understreget behovet for at finde måder at fremskynde den praktiske anvendelse af forskningsresultaterne på. Her behøver vi investeringer, ikke kun forskningsinvesteringer, men også risikovillig kapital. Hele EU-budgettet udgør ca. 1 % af medlemsstaternes bruttonationalprodukt. Det medfører begrænsninger på EU's direkte finansiering. EU bør dog ikke desto mindre øge sine investeringer i økoteknologi. Dette bør fremgå som et tydeligt prioritetsområde i rammeprogrammet for forskning og EU's kommende rammeprogram for konkurrenceevne og innovation. Fonden for udvikling af landdistrikterne, Samhørighedsfonden og fonden for regionaludvikling skal udnyttes med henblik på udvikling og anvendelse af økoteknologi. Den Europæiske Investeringsbank bør også deltage i finansieringen. Mange medlemsstater har gode systemer, som alle medlemsstater bør lære at kende og indføre. Borgerne bør også, med den tydeligst mulige mærkning og pålidelige erklæringer, oplyses om produkters og tjenesters miljømæssige bæredygtighed gennem hele deres livscyklus.
Lissabon-strategiens målsætning om bæredygtig vækst, forbedret konkurrenceevne og bedre job i forbindelse med høje standarder for miljøbeskyttelse kan opfyldes. Det vil dog kræve investeringer i økoteknologisk forskning, produktudvikling og fremme af markedsadgang. EU bør gå efter en andel på 50 % af markedet for økoteknologi, der er i global vækst, som led i Lissabon-strategiens gennemførelse. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand, handlingsplanen for miljøteknologi er et af de tilfælde, hvor Rådet, Kommissionen og nu Europa-Parlamentet er på samme spor. De fremhæver naturligvis sommetider forskellige aspekter, men på mange punkter stræber de efter samme mål.
Jeg vil gerne takke fru Myller for den detaljerede og konstruktive betænkning, hun har udarbejdet. Betænkningen vil være et værdifuldt bidrag til handlingsplanens gennemførelse og vil anspore til overvejelser om de næste skridt.
Støtte til miljøteknologier er en politik, der skaber fordele for alle, idet den styrker den europæiske økonomis konkurrenceevne og den bæredygtige udvikling. Derfor anerkendes miljøteknologi og økologisk innovation nu som grundbestanddele i den styrkede Lissabon-strategi.
De specifikke foranstaltninger i handlingsplanen omfatter udbud af og efterspørgsel efter miljøteknologier. Som fru Myller lige har understreget, skal efterspørgslen efter miljøteknologier stimuleres ved fastsættelse af målsætninger for grundlæggende produkters, tjenesters og metoders ydeevne.
Disse målsætninger skal fremme innovation og markedsadgang for teknologier, der gavner miljøet. Grundpillen vil være den miljømæssige livscyklus, og hermed imødegås en af de betænkeligheder, der anføres i fru Myllers betænkning.
I første omgang vil dette begreb blive mere hensigtsmæssigt bearbejdet og testet, inden det gennemføres i et mere organiseret forslag.
En anden betænkelighed, som anføres i betænkningen, vedrører små og mellemstore virksomheders deltagelse i handlingsplanen. Det bør understreges, at en række af disse foranstaltninger er rettet specifikt mod små og mellemstore virksomheder, også selv om de ikke nævnes, f.eks. foranstaltningen til forbedring af test og verifikation af miljøteknologiers ydeevne samt støtte til små og mellemstore virksomheder, især til udvikling af økologisk innovation og reklame for produkter på markedet.
Støtte via Fællesskabets finansieringsprogrammer som foreslået i det rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, som forventes at blive godkendt, er naturligvis meget vigtig for udviklingen af nye teknologier. I det aktuelle tilfælde vil jeg gerne nævne, at Det Europæiske Miljøagentur har udviklet en ny internetportal for miljøteknologi med links til adskillige databaser, som er nyttige for enhver, der udvikler teknologiske applikationer, og for almindelige brugere.
Den fremtidige gennemførelse af handlingsplanen vil afhænge af medlemsstaternes aktive deltagelse. Jeg håber, at udarbejdelsen af køreplaner på nationalt plan, som blev godkendt af Rådet i foråret 2005, vil give medlemsstaterne en ny lejlighed til at undersøge, hvilke nationale foranstaltninger der er nødvendige for at gennemføre handlingsplanen.
Medlemsstaternes indsats med hensyn til offentlige indkøb er lige så vigtig, da økologiske, grønne indkøb bidrager effektivt til skabelsen og udvidelsen af markeder for miljøteknologi. Fremme af miljøteknologier på verdensplan via international handel og af udviklingssamarbejde supplerer det sammenhængende sæt foranstaltninger, som beskrives i handlingsplanen for miljøteknologi.
Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentets politiske opbakning og konstruktive forslag vil hjælpe Kommissionen til at opfylde handlingsplanens målsætninger. 
Rebecca Harms (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, fru Myller, min gruppe har gjort det klart under debatten, at vi er 100 % enig i den holdning, som ordføreren, fru Myller, har givet udtryk for, og med den debat, som - siden i morges - er rejst i europæiske aviser, vil jeg gerne tilskynde miljøkommissæren, hr. Dimas, til fortsat at holde fast ved de holdninger, der er fremsat i Kommissionens meddelelse.
Når man læser disse dokumenter, kan man ikke finde tegn på en fornyet diskussion i Kommissionen om det fornuftige, eller manglen på samme, i en ambitiøs miljøpolitik. Jeg tror, at De virkelig skulle præsentere kommissær Verheugen for tallene i Deres egen kommissionsrapport om miljøteknologier. Verdensmarkedet for miljøvarer var allerede i 2003 500 milliarder euro værd - mere end markederne for luft- og rumfart - og siden da er det vokset med 5 % årligt, hvilket er mere end væksten i BNI. Så hvad ønsker vi mere?
Denne vellykkede udvikling er resultatet af en meget ambitiøs miljøpolitik, og jeg kan kun opfordre Dem, hr. Dimas, til ikke at lade Dem lede på afveje og være lige så ambitiøs som Deres forgængere på posten. 
Chris Davies,
   Hr. formand, i dag er aviserne endnu en gang fulde af historier om, hvor vigtigt det er at reducere den tyngende reguleringsbyrde på erhvervslivets skuldre, men der er i hvert fald én sektor, der ikke alene glæder sig over ny lovgivning, men lever af den. Miljøteknologien fremmes som følge af lovgivningsmæssige krav om forbedringer af de nuværende resultater. Disse krav kan medføre ændringer i investeringsprioriteringen og sikre, at der kanaliseres penge til forskning og innovation, med stort fremtidigt potentiale. Hvis man skal tro præsident Bush, skånes verden kun for konsekvenserne af klimaændringer, hvis sådanne investeringer stimuleres.
Når Kommissionen udarbejder sine forslag, foretager den nu konsekvensanalyser, men miljøindustrien tror ikke på, at analyserne tager behørigt hensyn til, at høje miljøstandarder reelt ansporer til innovation. De siger, at Kommissionen bør tage sine metoder op til fornyet vurdering. Dens konsekvensanalyser bør justeres, så de til fulde viser de enorme økonomiske fordele, som dette incitament kan medføre for vores økonomi.
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette dokument fortjener ros, og jeg synes, at det er på sin plads at støtte miljøteknologierne. Jeg kunne dog godt have tænkt mig, at det havde været lidt mere konkret, for hidtil er miljø kun blevet identificeret med to eller tre aspekter af det, vi kunne kalde bæredygtig udvikling - jeg tænker på klimaændringen eller på opfattelsen af, at miljøteknologier kun er teknologier, der betyder en forbedring af de industrielle processer med henblik på at undgå emissioner.
Jeg mener dog også, at der er mange andre særdeles vigtige former for miljøteknologier, som ikke integreres systematisk, og som ikke får det samme rum i EU's forskningsprojekter, f.eks. bevarelsen af de nuværende ressourcer og katastrofebekæmpelse. Det drejer sig om særdeles vigtige aspekter som bekæmpelse af problemet med skovbrande, kampen for at bevare vores arv og kampen for naturbevarelse.
Men der er også noget i disse dage, som det efter min mening er nødvendigt at bringe på banen. Jeg mener, at hvis Europa skal være konsekvent over for sig selv og sine projekter, er vi nødt til at overveje at udvikle en linje inden for miljøteknologierne og teknologierne til bæredygtig udvikling, som drejer sig om vand og om forvaltning af de mest sparsomme ressourcer. Vi bør især gøre en indsats i forbindelse med alle de teknologier, der kan anvendes i Afrika. Vi taler om fattigdomsbekæmpelse. I Johannesburg var der mange, der kritiserede, at man netop fremhævede betydningen af alle vandforsyningsteknologierne, da det ville betyde udvikling af de store multinationale virksomheder. Det er ikke det, der er problemet. Vi skal finde instrumenter, som den verden, der lever i fattigdom, kan bruge til vand- og miljøbevarelse. Det er det, jeg beder om her på denne vigtige dato. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke medlemmerne for deres konstruktive bemærkninger.
Udviklingen af den bredere anvendelse af miljøteknologier er ikke kun op til teknologiudviklerne, men kræver alle berørte EU-virksomheders og EU-borgeres fulde deltagelse. Europa-Parlamentet spiller en væsentlig rolle, når det drejer sig om at redegøre for betydningen af dette projekt og mobilisere den nødvendige offentlige støtte.
Inden jeg siger nogle ord om finansiering og investering, vil jeg gerne sige, at jeg er helt enig med hr. Davies om betydningen af konsekvensanalyser, omfattende, korrekte, avancerede konsekvensanalyser, i forbindelse med miljøteknologier og miljøpolitikker generelt.
Hvad angår finansiering, kræver udviklingen af miljøteknologier ligesom mange andre teknologier betydelige investeringer. Bankfinansiering spiller en vigtig rolle. Det er grunden til, at Den Europæiske Investeringsbank deltager i handlingsplanens gennemførelse og hurtigt har udviklet faciliteter som f.eks. støtte til investeringer i energikilder med lavt kulstofindhold i forbindelse med EU's ordning for handel med emissioner. Det er et af de tilfælde, hvor regulering har ført til ordningen for handel med emissioner og er et meget vigtigt incitament til udvikling af nye teknologier.
Risikovillig kapital er også en afgørende faktor i forbindelse med støtte til små og mellemstore virksomheder. I det fremtidige rammeprogram for konkurrenceevne og innovation har Kommissionen foreslået en videreførelse af risikokapitalfonden med særlig vægt på investeringsfinansiering af økoinnovation.
Andre fællesskabsprogrammer er også vigtige, når det drejer sig om at fremme investeringer i miljøteknologier og økoinnovation. Det gælder især strukturfondene og Samhørighedsfonden. Jeg opfordrer medlemsstaterne og deres regionale regeringer til at benytte sig af lejligheden og medtage økoinnovation i deres programmer for at maksimere synergien mellem miljøbeskyttelse og økonomisk udvikling. Alle Kommissionens forslag er naturligvis yderst afhængige af drøftelserne om de finansielle rammer for perioden 2007-2013.
Endelig er bekæmpelsen af skovbrandene i Spanien og andre steder, især i denne tørkeperiode, af største betydning. Jeg ved, at det ikke har regnet i visse områder af Spanien og Portugal i over et år. Jeg er sikker på, at der kan udvikles nye teknologier til bekæmpelse og forebyggelse af skovbrande.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om tematiske strategier for luftforurening.
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg er yderst taknemmelig for at få mulighed for at oplyse Dem om den tematiske strategi for luftforurening. Denne tematiske strategi er den første i en række af syv strategier, som repræsenterer en ny måde at udarbejde en koordineret miljøpolitik på. Strategien om luftforurening er nu gået ind i den afsluttende fase, efter den har gennemgået den omfattende høringsprocedure, som Europa-Parlamentet var aktivt involveret i. 
Vi ved, at luftforurening har meget skadelige konsekvenser for menneskers sundhed: åndedrætsproblemer, bronkitis, lungekræft og tidlige dødsfald blandt både unge og ældre. I dag er ca. 350.000 tidlige dødsfald om året forbundet med luftforurening. Selv når de nuværende politikker og den gældende lovgivning anvendes fuldt ud, vil der stadig være over 270.000 tidlige dødsfald i 2020.
Luftforurening indvirker negativt på miljøet og økosystemerne. Derfor vil naturlige økosystemer på op til 1 million km2 fortsat være alvorligt i fare. Kort sagt er den sundhedsmæssige og miljømæssige skade så akut - over 200 milliarder euro om året i sundhedsmæssige virkninger alene - at vi skal fremskynde vores tiltag. Vi skal huske på, at grundigt forberedte miljøpolitikker kan yde et positivt bidrag til konkurrenceevnen og til at skabe kvalitetsjob. Luftforurening har alvorlige uheldige finansielle virkninger. Sundhedsproblemet som følge heraf og den dårlige kvalitet af den luft, som vi indånder, medfører tab af 150.000 millioner arbejdsdage om året, produktivitetstab og som følge heraf store sundhedsudgifter. Landbrugssektoren mister 2,5 milliarder om året som følge af skaden forårsaget af ozon. 
Vi skal heller ikke glemme, at miljøet er et emne, som konstant får støtte fra de europæiske borgere. Desuden vurderer de europæiske borgere selv, at fællesskabshandling i miljøsektoren er blevet bedre og giver og skaber merværdi. 
Handling som denne i forbindelse med luftforurening vil have direkte fordele for de europæiske borgere. Den vil medføre en vigtig forbedring i kvaliteten af den luft, som vi indånder. Det skylder vi de europæiske borgere. Jeg regner med Deres støtte til miljøpolitikkens nye fase, som begynder nu, og jeg håber, at jeg snart kan præsentere strategien om luftforurening. 
John Bowis,
   Hr. formand, dette er naturligvis sagen om de forsvundne strategier, og debatten er opstået, fordi vi undrer os over, hvor de er. I henhold til det sjette miljøhandlingsprogram skal alle temastrategier forelægges Europa-Parlamentet og Rådet inden for tre år. Hr. kommissær, de tre år er gået den 22. juli. I Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed fik vi den 21. juni en glimrende oversigt over, hvilke strategier der ville blive forelagt i hvilke måneder, alle inden den 5. december: én i december, to i november, én i september, to i juli, tre i juni. Fem af dem - om luft, affald, bæredygtig udnyttelse af ressourcer, hav og luftfart - ville blive forelagt inden sommer. Så fik vi at vide, at vi ville starte med luftforurening og havmiljø i juli. Nu er vi i juli, og vi har ingen af dem.
Der har været rygter i medierne - og dem tror vi altid på - om luskeri i Kommissionen. "Barroso falder Dimas i ryggen" læser vi i overskrifterne. GD Miljø bekræftede, at dokumenterne ikke var trukket tilbage, men at der skulle være en orienterende debat. Ja, jeg troede, at orientering var noget, som fandt sted, inden man begav sig ud på en rejse, men rejsen er åbenbart blevet afbrudt, mens vi prøver at finde ud af, hvor vi skal hen. Hvis vi skal vurdere foreneligheden med Lissabon-dagsordenen, forstår jeg ikke, hvorfor det ikke er gjort tidligere.
Kommissæren har med rette gjort opmærksom på luftforureningsproblemet. Der forekommer ca. 370.000 dødsfald om året, som kunne forhindres, som følge af udendørs og indendørs forurening fra industri, trafik, landbrug og støv. Selvfølgelig er der omkostninger, som skal tages i betragtning, men jeg tror, Parlamentets holdning er, at vi burde være i gang med at udarbejde strategien sammen med Kommissionen og Rådet nu, og at vi i det mindste har brug for en fast tidsplan for, hvornår den enkelte temastrategi vil blive forelagt os.
Dorette Corbey,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg er meget skuffet over, at vi ikke gør fremskridt på luftkvalitetsområdet. Det er virkelig tvingende nødvendigt at gøre noget. Luftkvaliteten skal forbedres. Kommissionen har arbejdet meget hårdt på en god strategi, men alligevel lytter den nu i sidste øjeblik til industrien, tilmed den mest konservative del af industrien. Verden har brug for ren teknologi. Også kineserne, inderne og koreanerne har problemer med luftkvaliteten. Det kan den europæiske industri udnytte gennem fornyelse og trang til at innovere.
Som John Bowes netop sagde, er miljø en vigtig del af Lissabon-strategien. Miljøinnovation hjælper med at fremme den europæiske økonomi. Det erkendte Kommissionen også i februar, men desværre gennemføres det ikke i praksis nu. Hvordan kan borgere have tillid til en Kommission, som nægter at sige til forurenere, at de skal producere på en renere måde? Hvordan kan borgere have tillid til et Europa, som tolererer 370.000 for tidlige dødsfald om året som følge af luftforurening? Hvad er det for et Europa, som nægter at gøre noget for at forbedre denne situation betydeligt? Er det det Europa, De ønsker?
Det er ikke en let opgave at forbedre luftkvaliteten. I Nederlandene viser det sig, hvor vanskeligt det er at opfylde standarderne. Nederlandene har, om end lidt sent, gjort sig store bestræbelser for at overholde de europæiske aftaler, men det er overordentlig tydeligt, at der er behov for at tage fat ved problemets rod for at kunne garantere ren luft. Vi har brug for rene biler, rene dieselmotorer og rene produktionsprocesser, men vi må desværre også konstatere, at reglerne for det indre marked vanskeliggør og sommetider umuliggør en handlekraftig politik.
I betragtning af situationens alvor og Kommissionens manglende evne til at træffe foranstaltninger, opfordrer jeg medlemsstaterne til at tilsidesætte reglerne for det indre marked i folkesundhedens tungtvejende interesse. Det er ikke nogen nem opfordring, for det indre marked ligger mig stærkt på sinde, men jeg er overbevist om, at det er nødvendigt at prioritere folkesundheden frem for markedet. Især nu, hvor Kommissionen nægter at gå i spidsen. 
Satu Hassi,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det kunne se ud til, at der i bogstavelig forstand føres en beskidt krig mod offentlighedens sundhed og miljøet, da Kommissionen har udsat sit forslag om en tematisk strategi om luftkvalitet. Forsinkelsen er i strid med det, som vi vedtog i fællesskab, da vi udarbejdede det sjette miljøhandlingsprogram. Det kan vi ikke acceptere. 
Luftforurening forårsager sygdom og dræber. Ifølge de seneste data bliver 300.000 mennesker om året dræbt af blot små partikler. Lige nu i kølvandet på de franske og hollandske folkeafstemninger er Kommissionens beslutning meget uheldig. Den kan bidrage til yderligere at svække folks tillid til EU. Meningsmålinger viser, at offentligheden ønsker, at EU skal iværksætte særlige tiltag til at forbedre miljøet. 
Ifølge pressen har især kommissær Verheugen og kommissær McCreevy talt for forsinkelsen. Hvis de og kommissionsformanden, hr. Barroso, tror, at miljøbeskyttelse forringer konkurrenceevnen, vil jeg gerne bede dem om at vise os beviset. Alle offentlige undersøgelser og erfaringer fra folk, som jeg kender til, tyder netop på det modsatte. Miljøbeskyttelse understøtter konkurrenceevnen. Ifølge undersøgelser af omkostningerne ved de miljøbeskyttelsesreformer, som er gennemført indtil nu, har alle reformer været billigere end forventet. Omkostningerne har været fire gange og endda 10 gange mindre end de skøn, der var foretaget inden. 
Kommissionsformand Barroso er ikke til stede, men jeg vil gerne minde ham om, at vi ikke desto mindre også betaler en høj pris for inaktivitet. Alene udtrykt i medicinske udgifter koster det mellem 200 og 600 milliarder euro om året. Prisen betales også med helt op til 300.000 tidlige dødsfald hvert år. Disse tal er ikke nogle, jeg har fundet på. De er faktiske omkostninger. 
Vi vil gerne vide, hvornår forslaget om de tematiske strategier stilles. Fremme af miljøbeskyttelse ville netop repræsentere den form for lederskab, som Europa svarlig har brug for i øjeblikket. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Ligesom mine kolleger tilslutter jeg mig kommissærens analyse af luftforureningen. Alligevel er jeg ligesom fru Corbey skuffet over, at der stadig ikke er offentliggjort en tematisk strategi. Vores kolleger beder nu om en dato for en sådan offentliggørelse. Jeg var glad for at læse i avisen, at kommissær Dimas var rasende, men det har jeg hidtil ikke mærket meget til under denne forhandling.
Hr. kommissær, vi støtter Dem, hvis De holder ud og snart offentliggør denne tematiske strategi. Hvis Kommissionen ikke gør det, har De et problem. Nu er der ingen tid at spilde inden indførelsen. Euro 5 PM 2,5 er en overordentlig god strategi, som hører hjemme i den tematiske strategi.
Hvis De vil vinde borgernes tillid tilbage, er De nødt til at sørge for, at De gør alt for virkelig at tage fat på den grænseoverskridende luftforurening og bekæmpe den effektivt. Det kan lade sig gøre med denne tematiske strategi, men så må vi ikke vente længere, men gå på med krum hals og sætte igennem. Hr. kommissær, vi støtter Dem heri, det lover jeg Dem, men så forventer vi også, at De virkelig gør alt, hvad De kan. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, selv om jeg tager kommissærens gode vilje for pålydende, kan jeg ikke lade være med at nævne et par tal for ham om luftforurening: 370.000 tidlige dødsfald årligt i Europa, hvilket er langt flere, end der dør i trafikken. I mere end 60 % af alle økosystemer i Europa er den biologiske diversitet truet. Hvis der ikke bliver gjort noget inden 2020, vil vi have 292.000 tidlige dødsfald og mere end 90.000 hospitalsindlæggelser på grund af åndedrætsbesvær. Endvidere er 650.000 km² - et areal 20 gange større end Belgien - af det europæiske økosystem truet af kvælstofforurening.
De bebudede selv i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, at vi kunne se frem til den tematiske strategi for luftforurening i juli. Deres generaldirektør, Katherine Day, var hos os for 14 dage siden, hvor hun sagde det samme, at den tematiske strategi ville foreligge i juli. Det lader nu til, at industrien har fået overtaget og forsøger - efter min mening blindt - at forhale strategien om luftforurening. Som jeg ser det, bør vi stræbe efter dette Lissabon-mål sammen for at gøre os selv mere konkurrencedygtige.
Mens vi bestemt må understrege behovet for fortsat at være konkurrencedygtig, må vi ikke glemme behovet for bæredygtighed, for det er bæredygtig vækst, som Europa er kendt for. Jeg tror, at det på lang sigt er vores eneste chance på verdensscenen for at sikre vores evne til at konkurrere med Indien og Kina på lang sigt. Jeg beder Dem derfor indtrængende om at sætte Dem igennem over for Deres kolleger i Kommissionen og fremlægge denne tematiske strategi senest til efteråret, så De kan indfri Deres løfter. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke Dem for Deres kommentarer til temastrategierne. Som hr. Bowis siger, er temastrategi 6 og 7 omfattet af det sjette miljøhandlingsprogram. Det er meningen, at de skal forelægges inden tre år efter programmets vedtagelse.
De sagde, at jeg var rasende på hr. Blokland. Jeg bliver meget sjældent rasende. Jeg holder altid hovedet koldt, også når jeg synes, at noget er ubehageligt eller vanskeligt. Jeg skal af al min magt forsøge at overvinde de vanskeligheder, der måtte opstå, med Deres hjælp.
Europa-Parlamentets bidrag er fortsat meget vigtigt. Parlamentet har deltaget aktivt i udarbejdelsen af luftstrategien. Med et fortsat samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen kan vi give EU en effektiv metode til imødegåelse af luftforureningens indvirkning på menneskers sundhed og miljøet.
Hr. Seeber nævnte tal, der virkelig er meget imponerende, og som supplerer de tal, jeg nævnte før.
Med hensyn til timing er luftstrategierne klar, det forberedende arbejde er afsluttet, og de interne høringer af tjenestegrenene er gennemført. Kommissionen skal nu træffe sin endelige afgørelse. I lyset af de store sundheds- og miljømæssige problemer på grund af luftforurening forventer jeg, at denne afgørelse træffes snart.
Jeg har hørt nogen udtrykke bekymring for, at luftstrategien ikke er ambitiøs nok. Jeg er helt enig i, at følgerne af luftforurening er alvorlige, og at strategien skal sikre yderligere væsentlige forbedringer. Strategien bliver ambitiøs, men den skal også være realistisk. Vi ved, at miljøpolitik kan fremme konkurrenceevnen og skabe kvalitetsjob. Interessant nok er det de lande, der har den mest ambitiøse miljøpolitik, som er kommet tættest på at opfylde Lissabon-målsætningerne.
I alle tilfælde er den potentielle indvirkning på Europas konkurrenceevne blevet analyseret, og vi er overbevist om, at luftstrategiens indvirkning vil være meget begrænset. Desuden griber vores konkurrenter i Kina, Indien, Korea, USA og Japan også kraftigt ind over for luftforurening.
Jeg vil gerne slutte med atter en gang at nævne betydningen af en ambitiøs og fremadskuende luftstrategi. Renere luft vil mindske de menneskelige lidelser, som skyldes luftrelaterede sygdomme: astma og bronkitis, lungekræft og øget spædbørnsdødelighed. Luftkvaliteten reducerer den gennemsnitlige europæers forventede levetid med otte måneder. Den ødelægger vores søer og skove, og det er vores altoverskyggende udfordring. Luftstrategien er udarbejdet med omhu - den er baseret på sund videnskab og økonomi. Den har været genstand for omfattende høringer af interesserede parter, og der er foretaget fuld konsekvensanalyse og cost-benefit-analyse af den.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0099/2005) af Chichester for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer (KOM(2003)0740 - C5-0643/2003 - 2003/0301(COD)).
Andris Piebalgs,
    Hr. formand, her er det værd at huske, hvorfor Kommissionen stillede dette forslag i 2003. I den lange varme sommer det år svigtede elsystemerne i Europa, og en mørklægning i Italien og problemer andre steder betød, at Kommissionen anså dette forslag for nødvendigt. Forslaget skal give transmissionssystemoperatørerne redskaber til at finde en bedre balance mellem udbud og efterspørgsel.
Forslagets elementer er rettet mod at cementere god lovgivningspraksis, åbne elmarkedet og fremme investeringer i infrastruktur på et mere konkurrencedygtigt marked. Desuden kræves det, at der træffes de nødvendige foranstaltninger til at opfylde elindustriens behov.
Jeg vil gerne takke ordføreren og Udvalget om Industri, Forskning og Energi for deres engagement på området for forsyningssikkerhed og infrastruktur. Hr. Chichester har i sin betænkning stillet mange vigtige og positive ændringsforslag til Kommissionens oprindelige forslag. Parlamentet har i høj grad bidraget til at forbedre teksten.
Ved kompromisændringsforslagene defineres de interesserede parters roller og ansvarsområder med hensyn til elforsyningssikkerhed og vedligeholdelse af net entydigt. Kommissionen kan derfor godkende de fleste af ændringsforslagene. Betydningen af grænseoverskridende sammenkoblingsprojekter afspejles dog ikke i tilstrækkelig grad i Parlamentets ændringsforslag. Der er et klart reguleringsmæssigt hul på dette område, og direktivet i Parlamentets udgave udfylder ikke dette hul.
Kommissionen tager enigheden mellem Europa-Parlamentet og Rådet til efterretning og beklager ændringen vedrørende artikel 7.
Kommissionen fastholder sin holdning vedrørende behovet for at styrke de regulerende myndigheders rolle i forbindelse med infrastrukturinvesteringer.
Derfor har Kommissionen stadig forbehold med hensyn til kompromisændringsforslag 23.
Giles Chichester (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg er ked af, at Rådet ikke er til stede her i aften.
Jeg vil gerne begynde med at takke mine kolleger i Udvalget om Industri, Forskning og Energi for samarbejdet om denne betænkning og dette forslag, der har sat os i stand til at møde Parlamentet med en klar og fælles holdning. Jeg vil også gerne komplimentere Rådet for at have samarbejdet med os i en uformel trialog med henblik på at opnå enighed under førstebehandlingen.
For at vende tilbage til de bemærkninger, der blev fremsat af kommissær Piebalgs, som jeg naturligvis byder velkommen her i aften, vil jeg gerne trøste Kommissionen over den måde, hvorpå vi og Rådet har skåret i dens tekst og dermed i nogle af de foreslåede beføjelser, som vi ikke finder nødvendige.
Da vi oprindeligt modtog forslaget, havde det et vist element af personlighedsspaltning, da det omhandlede den fysiske forsyningssikkerhed - at sikre lys og infrastrukturinvesteringer - men også markedets foranstaltninger rettet mod det samme. Man kan ikke undervurdere betydningen af energi generelt og elektricitet i særdeleshed for vores måde at leve på, vores livskvalitet og vores levestandard. Det er et afgørende element i et moderne samfund og en moderne økonomi. Det er derfor skæbnens ironi, at Parlamentet har valgt at sætte denne vigtige retsakt på som det sidste punkt mandag aften, selv om jeg naturligvis håber, vi har gemt det bedste til sidst.
Forsyningssikkerhed handler om at sikre lys. Det skal indrømmes, at vi havde heftig debat med Rådet om, hvorvidt forslaget skulle indeholde en definition af forsyningssikkerhed, og hvad den i så fald skulle være. Jeg er glad for at kunne sige, at vi vandt, og at artikel 2 indeholder en definition.
Nu opstår spørgsmålet: Hvordan hjælper dette direktiv med til at fremme forsyningssikkerheden - til at sikre lys, undgå mørklægninger og strømsvigt - og hvad har vi i Europa-Parlamentet bidraget med? Målene er helt klare: Det handler om at iværksætte foranstaltninger til fremme af forsyningssikkerheden og sikring af det indre markeds funktion - forslagets to elementer. Det handler om at sikre tilstrækkelig produktionskapacitet, en passende balance mellem udbud og efterspørgsel og en tilstrækkelig sammenkoblingsgrad. Det fremgår meget tydeligt af teksten.
Så har vi i Parlamentet insisteret på en definition af roller og ansvarsområder i forbindelse med en lang række aktører - interesserede parter, om man vil - inden for elforsyningsindustrien. Vi har søgt at få medlemsstaterne til at definere disse roller af hensyn til forsyningssikkerheden, så alle ved, hvem der er ansvarlig for hvad. Det omfatter også medlemsstaterne selv. Vi har opnået, at der indførtes krav om en rapport om systemtilstrækkelighed med henblik på nettets driftssikkerhed ved den forventede sikkerhedsbalance mellem udbud og efterspørgsel i de næste fem år og udsigterne for elforsyningssikkerhed i de næste 15 år derefter, hvilket vil signalere, hvilke investeringer der vil være behov for. Vi kan også tage æren for at have strømlinet det oprindelige forslag og have givet det større fokus.
Dette direktiv kan ikke garantere, at der ikke kommer flere strømsvigt - det ville være umuligt. Men det påpeger, hvor ansvaret ligger, og det vil være medlemsstaternes opgave at skære det ud i pap, så der ikke hersker nogen tvivl.
Hovedansvaret for driften påhviler transmissionssystemoperatørerne og til en vis grad distributionssystemoperatørerne. Men vi er alle nødt til at acceptere, at opretholdelse af den generelle forsyningssikkerhed beror på en lang række faktorer, ikke kun transmission og sammenkobling. Vi skal huske, at hovedansvaret for dette i øjeblikket er medlemsstaternes.
Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for dette forslag.
Manuel António dos Santos (PSE ),
   Hr. formand, det er absolut påkrævet at sikre elforsyningssikkerheden og en tilstrækkelig sammenkoblingsgrad mellem medlemsstaternes infrastrukturer, især når et indre elmarked ønskes indført og udviklet.
Med dette udgangspunkt har jeg, da jeg udarbejdede forslaget til udtalelse fra Økonomi- og Valutaudvalget om denne betænkning, fundet det rigtigt, at Kommissionen og Europa-Parlamentet anlægger et overordnet perspektiv på dette spørgsmål. Det siger sig selv, at der ikke kan opbygges et sundt indre elmarked, når der hersker meget forskellige forsyningsbetingelser med hensyn til såvel priser som regelmæssighed og afgifter. Dette nødvendige marked kan heller ikke befæstes, hvis der ikke er en fælles vision om anvendelsen af de forskellige former for energiproduktion.
Spørgsmålet om sikring - af elforsyningen og sammenkoblingen mellem infrastrukturerne - må ikke blot være følgen af og svaret på nogle nedbrud, der er forekommet i den senere tid, og som har været til stor skade for den europæiske økonomis udvikling. Det skal derimod - vil jeg gerne understrege - være selve den fælles energipolitiks fundament og virke som katalysator for den nødvendige politik om at øge energieffektiviteten og sprede energikilderne.
Desværre opnåede nogle af de forslag, som jeg stillede i udvalget, ikke det fornødne flertal, selv om de nøje var udtryk for den tankegang, som jeg netop har fremlagt, og som jeg er overbevist om de fleste af Parlamentets medlemmer tilslutter sig. Øgede investeringer i forsyningsnettet og i sammenkoblingen af elnettene vil forbedre økonomiens konkurrenceevne i medlemsstaterne og den europæiske økonomis fremdrift og udvikling og vil gøre det muligt at finde den nødvendige ligevægt mellem udbud og efterspørgsel i en situation med ekstrem opsplitning.
Giles Chichesters betænkning tager disse forhold i betragtning og udgør dermed et positivt skridt fremad i forbedringen af Kommissionens forslag. Den bør da vedtages, så den fælles beslutningsprocedure kan afsluttes ved førstebehandlingen. Det vigtigste forbliver imidlertid, at de europæiske institutioner viser sig i stand til at omforme energimarkedet ud fra et ægte europæisk perspektiv, der anskuer alle dets aspekter som en helhed. 
András Gyürk,
    Forbrugere har generelt to overordnede forventninger til denne særlige vare, elektricitet, nemlig at den bør være billig, og at den bør være tilgængelig på det ønskede tidspunkt og i den ønskede kvalitet og kvantitet. EU-borgerne forventer ligeledes garanteret forsyningssikkerhed samt stabile priser. Lad os derfor stille spørgsmålet: Opfylder direktivet disse forventninger? Det gør det helt sikkert ikke i sig selv. Men der er en god chance for, at vi nu tager et skridt i den rigtige retning, hvis vi tager hensyn til konkurrence og bæredygtighed, og afstemmer de regler og formål, som allerede er forhandlet om, og dem, som skal forhandles fremover. Vi kan godt blive enige om, at det ikke er let at afstemme disse forskellige perspektiver. Men vi skal også være enige om, at der er et stort behov for at sikre forsyningssikkerhed, rimelige priser og bæredygtighed, da mange europæiske borgere endnu ikke har kunnet mærke fordelene ved markedsintegration. Vi kunne helt sikkert nævne mange eksempler herpå, men jeg kan f.eks. nævne, at Central- og Østeuropas generatorer ofte er mere end 40-50 år gamle, eller at en ungarsk borger udtrykt i købekraftsparitet i dag betaler dobbelt eller tre gange så meget for elektricitet som borgerne i nogle af de ældre medlemsstater. 
Dette direktiv er en mulighed. Det er en mulighed for at udvide kapaciteten i transmissionsnettet, en mulighed for at udarbejde nye, grænseoverskridende forbindelser og en mulighed for at modernisere produktionsanlæggene. Vi må gribe muligheden nu for at sikre, at denne nye lovgivning ikke skaber øget administration, mere og mere vanskelige licensprocedurer og kort sagt en større byrde, men at den betyder ægte hjælp til sektoren og til forbrugerne i sidste ende. Det er, hvad borgerne i Europa forventer af os, så derfor bør vi ikke være tilfredse med mindre. 
Reino Paasilinna,
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke min kollega, hr. Chichester, for hans fremragende arbejde. Vi er blevet så afhængige af elektricitet nu, at vi endda tænder lyset i dagstimerne som nu. Strømafbrydelserne de seneste år har tydeligt vist, hvor sårbare vi er. 
Som altid rammer den største skade de mindre heldige, de fattige og de mindre bemidlede. Derfor bør medlemsstaterne og EU understrege betydningen af forsyningssikkerheden, selv om vi stadig ikke har et bæredygtigt indre elmarked. Det er netop, hvad der lægges vægt på i forslaget. 
Der skal uden tvivl foretages investeringer, f.eks. i overførselskapacitet, for at undgå overbelastning. På denne måde kan det indre marked udvikles til forbrugerens fordel. Overbelastning bør derfor fjernes, hvilket vil gøre elektricitetsudvekslingen mere effektiv og nettet mere stabilt. Det vil også gøre betingelserne for markedsadgang lettere. Vi skal sikre os, at det samme gælder for grænseoverskridende net. De forbindes naturligvis med en betydelig flaskehals. Driftssikkerhed, der er så vigtig for offentligheden og virksomhederne, og et ikke-diskriminerende marked er forenelige mål. Medlemsstaterne bør sikre, at konkurrencen åbnes op, og at den gældende lovgivning gennemføres. Træg gennemførelse af love forsinker hele Europa. Det er et tog, som det er svært at få til at køre med konstant kraft. 
Jeg vil gerne minde Dem alle om, at Det Europæiske Råd i Barcelona anmodede om en vurdering på Det Europæiske Råds næste forårsmøde om, i hvilken udstrækning det indre energimarked er blevet gennemført, og dermed i hvilken udstrækning dette forslag er blevet en del af den nationale lovgivning. Vi har naturligvis også brug for investeringer i infrastruktur og sammenlægninger. Derudover og i overensstemmelse med Lissabon-strategien bør vi fremme samarbejdet med erhvervslivet og den videnskabelige verden. Set ud fra et økologisk synspunkt bør det primære fokus tydeligvis være på energieffektivitet og den seneste miljøteknologi. I betænkningen er hr. Chichester positivt indstillet over for disse grundprincipper i EU. 
Mine damer og herrer, min gruppe støtter alle hr. Chichesters synspunkter. Vi har kun en opgave, nemlig at sikre pålideligheden af vores fælles beslutning. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   Hr. formand, betænkningen, vi debatterer her, understreger Parlamentets betydning og styrke. Hvis vi sammenligner Kommissionens forslag til direktiv med det kompromis, som forhåbentlig bliver vedtaget i morgen, fremstår det klart, hvad Parlamentet er i stand til at opnå på det energipolitiske område.
Parlamentet har haft en væsentlig indflydelse, hvilket i høj grad skyldes ordførerens klare holdning. Kommissionens oprindelige forslag var snarere et eksempel på planøkonomi, hvor forvaltningen ville have bestemt, hvilke dele af infrastrukturen virksomhederne kunne få lov at investere i. Det er lykkedes Parlamentet at få en konkurrencepræget tilgang frem af dette dirigistiske dokument, som langt bedre vil tage hånd om problemerne med forsyningssikkerhed, hvilket er så meget desto vigtigere, da den nuværende udvikling i Europa er kendetegnet ved en stigende efterspørgsel efter elektricitet, hvorfor der må rettes fornyet opmærksomhed mod behovet for nye kraftværker.
At strømsvigtene i Italien i 2003 frem for alt skyldtes den manglende konkurrence i den udtjente infrastruktur, ville være at drage den rette konklusion af dem. Navnlig i forbindelse med offentlige tjenesteydelser er privatisering og konkurrence uvægerligt to sider af samme medalje. Kommissionen tog et skridt i den forkerte retning ved at antage, som den gjorde oprindeligt, at myndighederne kunne kompensere for den manglende konkurrence og i tvivlstilfælde bedre kunne bedømme, hvilke dele af medlemsstaternes netinfrastruktur der var behov for at investere i. Det, der nu er tilbage i det forbedrede forslag til direktiv, viser, hvordan øget konkurrence kan være en løsningsstrategi.
Ved at fremme betingelserne for, at et engrosmarked kan fungere hensigtsmæssigt, og ved at sende rimelige prissignaler for investeringer i produktionskapacitet er EU på rette vej med hensyn til at løse problemerne omkring forsyningssikkerhed. Det vigtigste mål må være at skabe levedygtige energimarkedsstrukturer, hvor virksomhederne kan tjene penge, da det er det rigtige incitament til at skabe et investeringsklima, som kan tilvejebringe infrastruktur.
Dette direktiv hører ikke til dem, der er gift for erhvervslivet, og det er også en god ting. Vi er derfor enige i ordførerens forslag og lykønsker ham også. 
Esko Seppänen,
    Hr. formand, hr. kommissær, ordføreren, hr. Chichester, formoder med rette, at vi alle er enige i, at energiforbruget vokser, og at andelen af elektricitet i vores energiforbrug stiger. Derfor er den uafbrudte elproduktion og forsyningssikkerheden vigtig. Ordføreren mener, at Kommissionen har været for optaget af markedsmekanismer og ikke stillet forslag til konkrete tiltag. Vores gruppe mener heller ikke, at markedet alene kan løse alle problemerne med produktionen og sikre forsyningssikkerheden. 
I de nordiske lande har vi haft dårlige erfaringer med markedsmekanismernes indvirkninger på den pris, som elforbrugerne betaler. Elkraft løber frit mellem de nordiske lande: Finland, Sverige, Norge og Danmark. Prisen i det nordiske net fastsættes ud fra deres fælles elektricitetsudveksling. Prisen afspejler, at den fastsættes af marginal kraft, der er produceret dyrest, med andre ord til den højest mulige pris. Denne markedsmekanisme er meget ugunstig for forbrugerne. Forholdet er det, at atom- og vandkraftværker får samme pris for deres elektricitet på de koldeste vinterdage, som der betales for elektriciteten fra kulkraftværker, der er de sidste, som bliver tilsluttet nettet. Når prisen på elektricitet fra kul stiger yderligere som følge af emissionsrettigheder, får emissionsfri atom- og vandkraftværker kompensation i overensstemmelse hermed. For forbrugerne er en prismekanisme af denne art fuldstændig utilfredsstillende. 
De nordiske elmarkeder er et godt eksempel på, at markedet ikke kan løse alle problemerne. De kan desuden hæve elprisen på en måde, som ikke kan anses som acceptabel. Vi har brug for statslige foranstaltninger til at fremme forskellige investeringsområder. 
Anna Elzbieta Fotyga,
    Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne indlede med at lykønske ordføreren med det fortrinlige udfald af arbejdet med betænkningen om et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer. Betænkningen indeholder en række betragtninger, som jeg hovedsagelig er enig i og mener har stor værdi. 
Samtidig vil jeg dog gerne gøre Parlamentet opmærksom på tre aspekter af dette punkt, som er direkte forbundet med, hvad vi mener med fremme af forsyningssikkerhed. Det første aspekt er behovet for at drage større fordel af vedvarende energikilder, som har indlysende og uimodsigelige miljøfordele, og som vi bør fremme brugen af. Det andet aspekt vedrører et emne, som ordføreren også har fremhævet, nemlig betydningen af at sikre en afbalanceret anvendelse af de forskellige primærbrændsler inden for elproduktionen. 
Det tredje aspekt, som jeg mener er absolut afgørende, er behovet for at sikre forskellige forsyningskilder for hver type primærbrændsel. Her tænker jeg ikke kun på spørgsmål relateret til el, men også energisikkerhed generelt. Jeg mener, at det er uacceptabelt, at visse aspekter af EU's energipolitik betyder, at medlemsstaterne er fuldstændig afhængige af en kilde, som det er tilfældet med råolie, eller hvad der er endnu vigtigere, med de russiske gasforsyninger til Polen, som er sikret i form af projekter. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at opfordre til, at opførelsen af den anden Yamal-gasrørledning fremskyndes. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
    -  Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Chichester for hans objektive betænkning om fremme af elforsyningssikkerheden. Betænkningen omhandler spørgsmål om grænseoverskridende forsyning og hovedenerginettet. 
Elproduktion i mindre målestok, som omfatter en mindre række elkraftværker, som forsynes med brændsel fra vand, vind, geotermisk energi, og gaskraftværker, som forsynes med biomasseenergi, har også en enorm betydning for energisikkerheden i de enkelte regioner. 
Der er en hel del årsager til, hvorfor elproduktion i mindre målestok af denne art bør fremmes. Ud over at være miljøvenlig reducerer den transmissionsomkostningerne og minimerer konsekvenserne af hovednetafbrydelser. Der er dog brug for investeringer, hvis der skal udvikles regionale net og elproduktion i mindre målestok, og det omfatter investeringer i forskning. Små kraftvarmeværker støder ofte på problemer i forbindelse med netforbindelse og intern synkronisering. Jeg mener, at disse problemer bør vægtes højere i direktivet. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. Chichester, mine damer og herrer, vi har et program og kan forvente, at medlemsstaterne fremlægger præcise bestemmelser inden den 1. december 2007. Her kunne Kommissionen støtte dem meget, navnlig ved at vedtage ordninger til skabelse af økonomiske incitamenter, måske i form af støtteprogrammer, til at opnå bedste praksis og benchmarking inden det tidspunkt. Selv hvis målet ikke kan nås inden den tid, er det absolut muligt at skabe stabile forudsætninger for det med endnu et rammedirektiv.
Jeg tror, at den stigende efterspørgsel, som kan forventes, er ensbetydende med, at vi frem for alt har brug for et stabilt investeringsklima. Energieffektiviteten skal fremmes, og her vil jeg gerne særligt lykønske kommissæren med, at han betragter det som noget, der skal stå øverst på dagsordenen. En anden vigtig ting er decentral produktion, hvilket vil gøre nettet mere stabilt, og det vil kræve ordentlig vedligeholdelse og udvikling af et ægte indre marked. 
Lena Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi har lært, at en monopolsituation ikke fungerer godt. Vi har også lært, at et dereguleret marked kræver kvalitetskontrol, både når det handler om mangfoldig produktion for at garantere udbuddet af elektricitet og opfylde efterspørgslen, og når det handler om kontrol af selve nettet og nettets opbygning.
Vi har desuden lært, at vi skal kontrollere, at disse investeringer rent faktisk finder sted. I Sverige har vi haft en meget lang strømafbrydelse efter den store storm i vinter. Her fremgik det tydeligt, at ingen af disse kvalitetskontroller til fulde var blevet gennemført. Det indebærer ikke kun, at industriproduktionen stopper, men også at andre samfundsvigtige funktioner rammes, og at menneskers livskvalitet reduceres dramatisk.
Jeg vil gerne gratulere ordføreren, men også Kommissionen, med et glimrende arbejde og et pionérarbejde, når det handler om . 
Vladimír Remek (GUE/NGL ).
   -  Mine damer og herrer, på dette tidspunkt anser jeg hr. Chichesters betænkning som et godt kompromis, og derfor vil jeg også stemme for den. Forsyningssikkerhed kan naturligvis betragtes ud fra en række perspektiver, men jeg mener ikke, at vi udelukkende bør koncentrere os om backupsystemer og andre tekniske aspekter. Hvis elektricitetsstrømmen optimeres på kritiske tidspunkter eller nærmere på spidsbelastningstidspunkter, kan det have en betydelig indvirkning på elforsyningssikkerheden samt reducere nødvendige reserver og omkostninger, og hvad der er vigtigst, yde større sikkerhed i eventuelle krisesituationer. 
Derfor mener jeg, at tiden nu er kommet til at oprette en form for uafhængigt internationalt koordinationscenter. Systemer forbindes, og elhandel foregår i et højere tempo, hvilket betyder, at der er et større behov for betimelig og mere detaljeret information om elektricitetsstrømme. F.eks. har Den Tjekkiske Republik allerede et regionalt koordineringssamarbejde med landets naboer, og det samme er tilfældet andre steder. Hvorfor bør vi ikke oprette en ramme for sådanne aktiviteter i form af et uafhængigt koordinationscenter for hele EU? 
Andris Piebalgs,
    Hr. formand, jeg vil gerne starte med at komplimentere ordføreren for hans indsats. Der er anvendt en fremragende metode til at finde den bedst mulige løsning i forbindelse med Kommissionens forslag. Resultatet er særdeles vellykket.
Samtidig vil jeg gerne sige, at vi har arbejdet mod samme mål. Vi ønsker alle at styrke elforsyningssikkerheden. Det betyder, at vi må finde en måde, hvorpå vi kan fremme langsigtede investeringer, stabile investeringer, investeringsforholdene, standarder for transmissionssystemoperatørerne og sammenkoblingskapaciteten i EU.
Strategisk har Kommissionen været enig i alle drøftelserne i Rådet og Parlamentet. Det eneste punkt, hvor vi har en anden mening, er med hensyn til styrkelsen af sammenkoblingskapaciteten. I den forbindelse håber jeg meget, at det forslag, som er blevet til i samarbejde mellem Rådet og Parlamentet, vil virke. Ellers er vi måske nødt til at finde andre måder at styrke sammenkoblingskapaciteten på, da den er afgørende for den europæiske energiforsyning. Generelt kan dette direktiv som allerede nævnt ikke forhindre strømsvigt visse steder på det europæiske marked. Men risikoen for sådanne strømsvigt mindskes afgjort, og den rolle, som energisektoren spiller i forbindelse med de europæiske borgeres velbefindende, styrkes.
Selv om Kommissionen har et forbehold med hensyn til et enkelt punkt, vil Kommissionen bifalde direktivet, hvis det vedtages på dette grundlag under Parlamentets førstebehandling. Jeg beder Parlamentet om at støtte kompromisændringsforslagene i morgen.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag. 

