

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0207/2005) fra Retsudvalget om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om computerimplementerede opfindelsers patenterbarhed (11979/1/2004 - C6-0058/2005 - 2002/0047(COD)) (Ordfører: Rocard).
Michel Rocard (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi er nået til afslutningen af en lang og god parlamentarisk kamp. Lad mig erindre om, hvad der står på spil, selv om det forekommer lidt grotesk at have fem minutter til rådighed, når det drejer sig om et så kompliceret problem.
Tre forhold står centralt. Dels princippet om fri tankevirksomhed, dels respekt for den frie konkurrence og afvisning af den monopoleffekt, der knytter sig til et patent, og endelig beskyttelse af den enkelte opfinder og små og mellemstore virksomheder over for nogle meget store selskabers knusende almagt.
Alle tilstedeværende ønsker at klarlægge rettighederne og mener, at der er behov for et direktiv. Ingen af de tilstedeværende ønsker, at al software skal være patenterbar. Der burde således ikke være noget problem, men den seneste udvikling, som kun er godt 20 år gammel, har kompliceret sagen.
Da den informationsteknologiske industri så dagens lys, og den første software blev skabt, tænkte ingen på at udtage patenter. Silicon Valley eksisterede og udviklede sig således i 20 eller 30 år uden patenter. Software blev sikret ved ophavsretten, og det var tilstrækkeligt. Men så lancerede USA, som ikke har nogen lov om dette emne, tanken om at udvide bestemmelserne om patenterbarhed til dette område. Som udgangspunkt henhører det immaterielle ikke under teknik, og alt det, som forbinder til den materielle verden, som gør brug af materiale eller energi eller værktøj, er patenterbart. For at være patenterbart skal noget være nyt, have opfindelseshøjde, kunne anvendes industrielt og yde et teknisk bidrag. Alt, som opfanger, indvirker på eller tilfører data til software, som foretager beregninger, eller som uddrager resultatet af softwarens beregninger for at anvende dem i praksis via et element, som bevæger sig, eller et signal, alt sammen er det patenterbart, men softwaren som sådan er ikke patenterbar.
Derpå blev software uløseligt indbygget i en opfindelse, hvor følere, software og effektorer på ny var forenet og uløseligt forbundet. Dernæst opstod der opfindelser, hvor kun softwaren var ny, mens følere og effektorer ikke var ændret. Vi oplevede også, hvordan nogle domstole og nogle af de nationale patentkontorer samt Det Europæiske Patentkontor slog ind på et vildspor og betragtede alt som teknik, hvilket medførte 200.000 patenter af denne art, ja, måske flere, i USA og omkring 30.000 udstedt af Det Europæiske Patentkontor, til trods for at det af artikel 52, stk. 2, i basiskonventionen fremgår, at software ikke er patenterbar.
Vi kender vildfarelserne, men der er grund til at bringe dem i erindring. Der er således opnået patenter på pædagogiske metoder, kommercielle metoder og kirurgiske guider. I alle disse tilfælde ville gratis software have gjort det muligt straks at lade denne komme hele Afrika til gode inden for eksempelvis undervisning eller medicin. Der er imidlertid udtaget patent på denne software i USA, hvorfor den er særdeles kostbar og uden for vor tids rækkevidde. Vi har alle fordømt disse vildfarelser, også fra Det Europæiske Patentkontors side, men de betyder, at der ikke er klare skillelinjer.
Hr. formand, mine damer og herrer, det foreslås, at vi vender tilbage til principperne og retsforskrifterne. Nogle af vores industris flagskibe har imidlertid ikke forstået os. De er bange for ikke længere at være beskyttet, hvilket vi forstår, når det gælder det korte sigt. Bortfalder beskyttelsen, vil det ændre nogle balanceforhold. Hvad gør de største selskaber i dag? De udveksler indbyrdes patentformuer for at undgå de ulemper, som patenterbarheden påfører dem, som ikke kan deltage i spillet, hvilket vil sige alle de mindre aktører. Retsomkostningerne udgør en stadigt stigende del af alle disse virksomheders budgetter til forskning og udvikling og udgør i dag godt 20 %. To tredjedele af de patenter, som er gældende i de europæiske lande, er amerikanske eller asiatiske, men ikke europæiske. Når virksomheder som Siemens, GEM PLUS eller Alcatel sælger deres mobiltelefondivisioner, forsvinder disse divisioner, inklusive patenter, til Asien, og der er ikke længere mulighed for udvikling på disse områder i Europa.
Det er derfor vores opfattelse, hr. formand, at den europæiske industri på lang sigt er bedst tjent med frihed og fri adgang i stedet for patenter. Endvidere uddanner Kina 2,5 millioner it-teknikere om året! Hvordan holder vi stand i den kamp? Friheden er at foretrække. Vores førende erhvervsfolk burde have forstået det, men har valgt latterliggørelsen, hvortil kommer, at debatten har givet anledning til visse æreskrænkende bemærkninger. Det er eksempelvis et "levn fra middelalderen", der taler til Dem. Det vidner om et svagt funderet synspunkt. Vores venner i industrien burde indse, at vi ikke, fordi der har været tale om et vildspor, bør tilpasse principper og retsforskrifter i overensstemmelse hermed.
Endelig det sidste problem, nemlig TRIPs-aftalen, som kan fortolkes på to måder. Enten er al software patenterbar, i hvilket tilfælde der ikke er noget problem. Al software henhører under TRIPs-aftalen og WTO's paneler. Det er imidlertid ikke, hvad vi ønsker. Alternativt er ingen software patenterbar. I så fald henhører software under de internationale ophavsretlige regler. Den henhører også under WTO's paneler, men i henhold til andre bestemmelser. I sidstnævnte tilfælde er vi også i overensstemmelse med TRIPs-aftalen, idet det dog bør erindres, at det eneste, som ikke er tilladt i henhold til denne aftale, er gråzoner. Er der uenighed om begrundelsen for, at en konkret software er patenterbar, kan skillelinjen ikke længere opretholdes. Det er muligt at sige, at alt er patenterbart. Det er i det mindste tilladt at sige sådan.
Mine damer og herrer, det foreslås, at De forener principper, retsforskrifter, kohærens og klarhed og blot kræver af vores førende erhvervsfolk, at de gør en indsats for at sikre tilpasning, hvilket efter alt at dømme ikke bliver nær så smertefuldt, som de tror!
Joaquín Almunia,
    Hr. formand, kommissær McCreevy kan ikke være til stede i dag, så jeg repræsenterer Kommissionen i denne forhandling. Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren, Michel Rocard, for denne komplekse og tekniske betænkning og for at have arbejdet så hårdt med den. Jeg siger også tak til skyggeordførerne, som også i høj grad har bidraget til Parlamentets arbejde med dette emne.
Dette forslag er ikke kun relevant for opfindelser, der implementeres på en standardcomputer - f.eks. en bærbar - det dækker også en lang række andre forbrugsgoder og apparater, der får større og større betydning i vores hverdag, f.eks. biler, vaskemaskiner, mobiltelefoner, kameraer, dvd-afspillere, tv-apparater, støvsugere eller medicinsk udstyr som scannere.
Formålet med direktivforslaget er hverken at ophæve Det Europæiske Patentkontors nuværende praksis eller at udvide den med patentering af rene computerprogrammer, som mange af forslagets modstandere har hævdet. Mange har faktisk fejlagtigt hævdet, at direktivet for første gang indfører begrebet patenterbarhed af softwareopfindelser i EU's patentpraksis. Forslaget udelukker udtrykkeligt patenter vedrørende ren software samt patenter for forretningsmetoder som sådan. Kun tekniske opfindelser, der er indbygget i et computerprogram, og som opfylder patenterbarhedskriterierne om nyhedskarakter, opfindelseshøjde og industriel anvendelighed, kan patenteres.
En retlig ramme, der sikrer patentbeskyttelse på dette område, er afgørende for, at europæiske industrier, herunder SMV'er, kan være konkurrencedygtige i et højteknologisk miljø. Patenter kan garantere udbytte af investeringer i forskning og udvikling, tiltrække risikovillig kapital og give gennemslagskraft i forhandlinger. Det har en positiv afsmitning på innovation.
Kommissionen mener, at den fælles holdning opfylder kravene om at indføre en forudsigelig retlig ramme, og at den fremmer og gavner innovation.
Der er stillet ændringsforslag, som forkaster den fælles holdning. Jeg vil gerne understrege, at det kun øger den retlige usikkerhed med hensyn til de pågældende opfindelser. Manglende harmonisering på området går ud over europæiske firmaers konkurrenceevne og vil stadig være en hindring for det indre markeds smidige funktion.
I den ånd støtter Kommissionen fortsat den fælles holdnings linje. Vi kan acceptere ændringsforslag, der indebærer nyttige tekniske eller baggrundsmæssige afklaringer, med forbehold for mindre finjusteringer eller fortolkninger, hvor det er nødvendigt, men forslagets overordnede balance skal bevares.
Den nuværende definition af teknisk bidrag i direktivet er taget fra gældende retspraksis, så selv om den kan formuleres mere elegant, kan vi ikke vende den om. Der bør i stedet fokuseres på anvendelsesområdet for den patenterbare genstand i artikel 4, hvorved det bliver tydeligere, hvad der ikke er medtaget. En ændring, der ville gå imod den europæiske patentkonvention, ville dog blot skabe forvirring. Desuden kan bekymringer vedrørende interoperabilitet imødegås ved at tillade adgang, hvor det er muligt, til nødvendige teknologier, idet opfindernes legitime rettigheder samtidig beskyttes.
Retsudvalgets betænkning fastholder generelt den afbalancerede tilgang i Kommissionens forslag. Der bør dog indføres nogle ændringer for at bringe definitionerne og kriterierne på linje med den generelle patentret.
Kommissionen kan acceptere yderligere rapporteringskrav, herunder oprettelse af nye rådgivende udvalg, forudsat at Parlamentet tager højde for de ressourcemæssige konsekvenser.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag, der vedrører Kommissionens initiativret eller forholdet til institutioner uden for Fællesskabet.
Hvad angår de vigtigste realitetsemner, har Kommissionen forpligtet sig til at fremme interoperabilitet som et middel til fremme af innovation og konkurrence samt at sikre, at Fællesskabets lovgivning ikke lægger hindringer i vejen for forskellige modeller for udvikling af software, hvad enten disse modeller er navnebeskyttede eller -modeller. Kommissionen er derfor stadig til en vis grad fleksibel med hensyn til en løsning vedrørende interoperabilitet, så længe vores internationale forpligtelser overholdes.
Hvad angår anvendelsesområdet for patenterbarhed, kan yderligere afklaring af den fælles holdning accepteres, men væsentlige ændringer, der afviger fra den aktuelle situation eller fra løsninger i den generelle patentret, kan ikke accepteres. Her vil jeg gerne påpege, at så vidt vi kan se, vil visse ændringsforslag vedrørende teknisk bidrag og opfindelseshøjde give problemer under udarbejdelsen.
Hvad angår krav vedrørende computerprogrammer på et bæremedium, hvor sådanne programmer implementerer en patenteret opfindelse, kan Kommissionen acceptere enhver løsning mellem den fælles holdning og Kommissionens oprindelige forslag, herunder alternative formuleringer med henblik på at opfylde samme målsætning om at håndhæve gyldige patenter.
Kommissionen har noteret sig det store antal ændringsforslag, der er stillet i tillæg til Retsudvalgets betænkning. Jeg skal nok komme med Kommissionens overordnede holdning til alle ændringsforslagene ved afslutningen på formiddagens forhandling.
Piia-Noora Kauppi,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er yderst vigtigt, at vi ved morgendagens afstemning sikrer, at Rådets fælles holdning, som udvider muligheden for at tage patent på software, ikke går gennem Parlamentet uden ændringer.
Der har været usædvanligt mange problemer med dette forslag. Kommissionen og Rådet har overhovedet ikke taget hensyn til de ændringsforslag til direktivet, som et flertal i Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen. Det mest eklatante eksempel på dette kan ses på Kommissionens Scadplus-websted. Jeg citerer direkte derfra: "Rådets fælles holdning fra maj 2004 [har] ikke overtaget nogen af de større ændringer, som Europa-Parlamentet har stillet forslag om." Parlamentet blev således forbigået med et skuldertræk. Dette er ikke den rette fremgangsmåde, hverken her eller i andre sager inden for den fælles beslutningsprocedure.
Jeg håber, at et flertal i Parlamentet vil støtte de fornuftige ændringsforslag til Rådets fælles holdning, som indebærer en skærpelse af kravene til softwares patenterbarhed i forhold til i dag. Det er yderst vigtigt at forhindre, at der i Europa tildeles patenter til noget, som er software i sig selv og forretningsmetoder. Den nuværende praksis ved Det Europæiske Patentkontor har til en vis grad bevæget sig for langt ind i en gråzone, hvor patenter udstedes på et spinkelt grundlag.
Mulighederne for at tage patent på software i Europa bør ikke udvides yderligere. På den anden side anvendes der software i flertallet af de moderne teknologiske produkter, og patenter udstedt til et teknologisk produkt må ikke forkastes, bare fordi der indgår software i produktet. Det er imidlertid også vigtigt at sikre, at patenter ikke kan anvendes til at forhindre udvikling af kompatibel software. Det er godt, at vi er enige med Kommissionen på dette punkt.
Direktivet bør støtte den europæiske forskning og produktudvikling inden for softwaresektoren. Dette betyder, at der ikke må opstilles unødige forhindringer for udviklingen af software med åben kildekode, men at man dog tager hensyn til, at patenter er af central betydning for mange europæiske virksomheder. Akademisk forskning, både i Europa og på verdensplan, har imidlertid vist, at input til forskning og udvikling ikke er afhængig af patenter eller geografi. Virksomhederne skal placere deres softwareudvikling der, hvor det bedste innovationsmiljø findes, uanset omfanget af patentbeskyttelse i en geografisk region. Det er ikke nogen naturlov, at dette patenterbare software skal produceres i Europa. Det kan udmærket produceres i Indien, Kina eller andre steder i verden og så patenteres et andet sted.
Formålet med direktivet er at harmonisere registreringen af softwarepatenter hos Det Europæiske Patentkontor og i medlemsstater, hvor patenterne udstedes. Derfor går jeg ind for, at direktivet skal vedtages. De almindelige problemer i forbindelse med patentsystemer, langsommelighed, høje udgifter osv., er irrelevante for denne diskussion, men det står nu klart, at der er behov for EF-patenter. Der bør hurtigt udarbejdes et EF-patent.
Efter min mening er det sandsynligt, at de ændringsforslag, Parlamentet vedtager i morgen, fører til en forligsprocedure. Jeg vil gerne minde alle om, at hvis Parlamentet ikke er tilfreds med resultatet af forligsproceduren, kan det altid forkaste hele forslaget, også efter forligsproceduren. Et dårligt direktiv må under ingen omstændigheder få lov til at gå igennem. 
Maria Berger,
   Hr. formand, jeg vil gerne starte med at rette en hjertelig tak til vores ordfører, Michel Rocard. Jeg vil også godt inkludere vores ordfører fra førstebehandlingen, fru McCarthy, i denne tak. Begge førte os rigtig godt igennem denne vanskelige lovgivningprocedure og frem til dette punkt.
Jeg havde mulighed for at følge proceduren fra førstebehandlingen, og intet af det, der foregik i relation til dette direktivudkast om computerimplementerede opfindelser, kan beskrives som værende hverdagskost i lovgivningsarbejdet på EU-niveau. Vi oplevede alle den slags lobbyisme, som man enten finder uudholdelig eller opfatter som et udtryk for et levende demokrati, og en masse mennesker, som forsikrer os om, at de ligesom os ønsker at se en høj investeringslyst hos de europæiske virksomheder. Til trods for dette er vi knap nok blevet enige om en konkret formulering.
Vi oplevede - og det blev bekræftet her endnu en gang - en yderst ufleksibel holdning fra Kommissionens side og en fælles holdning fra Rådet, som reelt ikke er en fælles holdning. Jo længere og jo mere intensivt vi beskæftiger os med denne materie, desto mere tydeligt er der to generelle overvejelser, som kommer til fuld udfoldelse. Der er grænser for lovgivning, hvilket vi med sikkerhed stødte på her. Enten ønsker vi at skabe entydige og klare begreber og retningslinjer for anvendelsen heraf, men der er dermed en risiko for, at vi tænker for kortsigtet og dermed udelukker udviklinger, der har fremtiden for sig, eller vi tillader spillerum for forhandlinger, hvilket imidlertid vil gå ud over retssikkerheden og have negativ indflydelse på konsistensen i lovgivningen. Normalt løses denne konflikt med et fungerende retsbeskyttelsessystem, som giver alle - små som store - nogenlunde fair retsbeskyttelses- og kontrolmuligheder. Desværre kan vi ikke tage dette for givet i Europa. Det forholder sig måske således, at vi i virkeligheden har mere brug for et europæisk patentsystem og et fungerende retsbeskyttelsessystem på europæisk plan, som giver alle - små som store - den samme adgang.
Min gruppe vil lægge sig fast på sin endelige holdning i aften, men jeg kan under alle omstændigheder forsikre Dem om, at vi enstemmigt bakker op om de ændringsforslag, som vores ordfører, hr. Rocard, stillede.
Toine Manders,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, tak til alle, og en særlig tak til mine kolleger hr. Rocard og hr. McCarthy, som har løst en nærmest uløselig opgave vedrørende dette direktiv. Der er tale om et direktiv, som har givet anledning til en spændt situation, og i forbindelse med hvilket der her i Europa-Parlamentet tegner sig flere strømninger, som repræsenterer de divergerende meninger om direktivet.
Direktivet har først og fremmest til formål at forhindre de trivielle patenter, der er sluppet igennem hos Det Europæiske Patentkontor i München, bl.a. patenter på software som sådan, som tilsyneladende er patenterbar. Jeg har forstået, at det overordnede mål med dette direktiv er at forhindre dette, og heri er vi fuldt ud enige. Direktivet tager således i princippet sigte på at forbedre og styrke artikel 52 i München-konventionen.
Jeg har som advokat fundet det interessant at genlæse den omhandlede artikel. Lovgivning kan ikke udformes mere klart, end tilfældet er med artikel 52 i München-konventionen. Den er om nogen enkel, men beklageligvis er den i alle medlemsstater blevet fortolket forkert eller i alt fald på forskellig vis, hvilket skaber en voldsom retsusikkerhed.
Det er meget væsentligt at undgå trivielle patenter, da vi bør beskytte og styrke innovation og forskning, og dermed også konkurrence og beskæftigelse, i Europa. Uden belønning har vi ingen opfindere. Jeg mener derfor, at der bør være en retfærdig belønningsordning for opfindere, som skal kunne beskytte deres idéer, deres intellektuelle ejendom. I modsat fald frygter jeg, at vi efter den arbejdsintensive produktion, som allerede nu flytter til Kina, også vil se mange virksomheders forsknings- og udviklingsafdelinger flytte. Det gælder især multinationale virksomheders afdelinger, senere også små og mellemstore virksomheder. Sker det, tror jeg, vi vil beklage, at vi i Europa har så utrolig svært ved at få lovgivet, at vi viser en utrolig mangel på handlekraft, og at vi ikke tør etablere en lovgivning, som styrker vores konkurrenceevne globalt. Det vil efter min opfattelse være beklageligt af hensyn til vores børn og kommende slægter, hvis vi ikke vover at gøre det. Jeg håber derfor, at der bliver vedtaget et stærkt direktiv, og det bliver der måske også.
Hvor ligger det største problem? Det største problem ligger i, at vi i Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet ikke har demokratisk kontrol over Det Europæiske Patentkontor, hvilket vi ønsker. Derfor har Den Liberale Gruppe stillet et ændringsforslag, ændringsforslag 65, som indeholder en opfordring til at forkaste direktivet som helhed og anmode Kommissionen om at etablere et EF-patent, således at Europa-Parlamentet får mulighed for at kontrollere Det Europæiske Patentkontor. Kontoret vil i så fald være omfattet af de fællesskabsretlige bestemmelser, og jeg mener, vi råder over et retsligt korrekt instrument og en retslig korrekt organisation. Dermed kan vi, især i små og mellemstore virksomheders interesse, sikre harmoniserede retslige procedurer og klarhed.
I øjeblikket koster det millioner, hvis en mindre virksomhed ønsker at anlægge krænkelsessøgsmål, hvilken ingen virksomhed af den størrelse kan tillade sig. Jeg håber, at vi i aften i Den Liberale Gruppe når frem til en velafbalanceret holdning, men jeg håber også, at direktivet som helhed forkastes under afstemningen i morgen, således at Kommissionen kan udarbejde et omhyggeligt underbygget forslag til et EF-patent, indføjet i et direktiv som det foreliggende, således at vi kommer til at stå med et harmoniseret og velovervejet direktiv. 
Eva Lichtenberger,
   Hr. formand, kære kolleger, i dag træffer vi beslutning om, hvorvidt innovation vil være mulig i it-sektoren, og om der vil være den nødvendige frihed hertil. Frihed for de små og mellemstore virksomheder til at udvikle sig. Alle og enhver påstår nu - både patentmodstandere og fortalere - at det er lige præcis det, de ønsker.
Der er ikke nogen, som åbent vil indrømme, at man vil patentere software. Forskellen skal findes i selve ændringsforslagene, nemlig i hvor mange bagdøre, der skal åbnes med henblik på patentering af software. Forskellen består i, om der er en klar skillelinje mellem tekniske opfindelser, som naturligvis fortsat skal være under patentbeskyttelse, og software, der i forvejen er beskyttet med copyright. Spørgsmålet lyder: Er der 10 til 15 bagdøre, og hersker der retsusikkerhed, eller er der frihed til, at de små og mellemstore virksomheder kan udvikle sig?
Hvis De stemmer for Rådets fælles holdning i dag, vælger De at lade en ladeport stå vidt åben for hele patentbranchen, som vil erobre det europæiske marked skridt for skridt. De vil således stemme for, at TRIPs-aftalen kommer til at omfatte al software, og for, at idéer bliver til handelsvarer på et marked, hvor små og mellemstore virksomheder ikke har nogen jordisk chance for at klare sig, fordi omkostningerne til udvikling og forsvar af patenter i retten er for høje. Det kan ikke være rigtigt, at enhver lille og mellemstor virksomhed er tvunget til at hyre en patentadvokat for at forsvare sine innovationer.
Hvis De imidlertid giver udtryk for Deres støtte til de 21 ændringsforslag, som allerede har bred opbakning, vil det give de innovative og kreative små og mellemstore virksomheder plads til og mulighed for at udvikle sig. Med de 21 ændringsforslag retter vi op på regeringernes fejl. De valgte helt klart det forkerte spor og bøjede sig for industriens pres.
Lad os ikke gøre os nogen illusioner om den kendsgerning, at industrien ønsker fuld patenterbarhed for software, for det ville være en god ekstraindtægt, som ville fylde pengeskabet op, og det ville naturligvis ligeledes være en måde at fortrænge de små og mellemstore virksomheder og innovation fra markedet på. Det kan man tydeligt se i nogle af de annoncer, som eksempelvis SAP og lignende virksomheder placerer i f.eks. . Kig på dem, og De vil forstå, hvad Rådets fælles holdning kommer til at betyde i praksis.
Med de 21 ændringsforslag opnår De, at vi har et frit marked, og at konkurrencen finder sted på markedet og ikke ved domstolene. Derfor opfordrer jeg Dem til at støtte de 21 ændringsforslag, som det haster med at få vedtaget, hvis europæisk innovation skal have mulighed for at udvikle sig.
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, mine damer og herrer, denne forhandling har kolossal betydning, fordi der står utroligt meget på spil. Både intellektuel frihed, teknologisk innovation og Europas økonomiske konkurrenceevne er i fare, hvilket videnskabsfolk, undervisere, studerende, en række organisationer samt små og mellemstore virksomheder alle helt korrekt har påpeget.
Den fælles holdning, som Rådet vedtog den 7. marts 2005, er lige så uacceptabel som det direktivforslag, der blev fremsat den 20. februar 2002. Parlamentet udtalte sig i sagen den 24. september 2004, men alligevel har Rådet fuldstændig ignoreret dets udtalelse, og det er uacceptabelt.
Som vi sagde dengang, er det forkert at indrømme patenter på idéer, på viden og - hvem ved, hvor det ender - på livet selv. Som vi foreslog dengang vedrørende forslaget til direktiv om computerimplementerede opfindelsers patenterbarhed, opfordrer vi derfor til, at Rådets fælles holdning forkastes. Det er den mest passende løsning i øjeblikket og den eneste, der kan hindre innovation og viden i at bevæge sig i en meget farlig retning.
Vi ved, at det nuværende copyrightsystem allerede giver ophavsmændene til software en betydelig grad af beskyttelse og kontrol over, hvordan deres arbejde anvendes. Alligevel er det forkert at rokke ved den opfattelse, at enhver, der ved, hvordan det skal gøres, kan sidde ved en computer og skrive den software, som vedkommende ønsker, eller at virksomheder kan udvikle specifik software til opfyldelse af deres behov.
At koncentrere retten til at skabe software på nogle få hænder kan føre til farlige restriktioner. Som vi har set, har software bidraget til økonomiernes udvikling og gjort det muligt at automatisere og forenkle mange opgaver til en forholdsvis lav pris. Dette vil ikke kunne lade sig gøre inden for juridiske rammer, hvor software er omfattet af patenter.
En virksomhed eller en privatperson ville være tvunget til at hyre et hold af specialiserede sagførere, før de udvikler ny software, for at kontrollere, om deres idé evt. krænker et patent. Det er derfor en meget farlig vej at betræde. Til forskel fra almindelige patenter, som beskytter en opfindelse, tilskynder softwarepatenter rent faktisk til ukorrekt anvendelse af idéer. Softwarepatenter er med andre ord et angreb på den intellektuelle frihed og på det europæiske erhvervslivs mulighed for at skabe og udvikle nye idéer.
Softwarepatenter er kort og godt juridiske mekanismer til koncentration af udviklingen af viden og kapaciteten til innovation hos store multinationale selskaber som Microsoft m.fl. Enkeltpersoner og mikrovirksomheder samt små og mellemstore virksomheder vil ikke have økonomisk mulighed for at konkurrere med store virksomheder om en abstrakt idé i retssalen.
Det er derfor vigtigt, at vi forkaster Rådets fælles holdning. Holdningen i vores gruppe er, at der ikke er brug for et direktiv på dette område, men hvis et sådant direktiv skulle blive til, skal vi i det mindste sikre, at folks ret til at fremkomme med nyskabende idéer og deres intellektuelle frihed sikres, og vi stoler på, at de ændringsforslag, vi sætter vores navn under, bliver vedtaget. 
Thomas Wise,
    Hr. formand, computeriværksættere er nogle af de mest uafhængige mennesker i verden. Jeg ved, hvordan de har det med dette direktiv. De afviser, som mange andre også gør, tanken om en restriktiv monolit. De ved, at EU netop er en sådan monolit. Direktivet er typisk for de monolitiske handlinger, de bestræber sig på at afvise.
Jeg har i de seneste uger arbejdet hårdt på at få computer-SMV'er til at modsætte sig dette direktiv. Det er imidlertid gået op for mig, at ordførerens ændringsforslag ikke ændrer det grundlæggende problem. Hr. Rocard prøver på at fjerne de ikke-tekniske egenskaber ved computerstyrede opfindelser fra direktivets anvendelsesområde. Det er i sig selv en god ting, men han forsøger ikke at stoppe direktivet i det hele taget. Faktisk støtter han det. Man kan sige, at små computerfirmaer derfor kommer til at sidde i suppedasen.
Hr. Rocard går endda så vidt som at sige i begrundelsen, at han i princippet støtter Rådets holdning. Hans ændringsforslag afviser ikke begrebet harmonisering. De støtter det udtrykkeligt. I et af dem står der endda, at medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad kan leve op til direktivets formål - nemlig at harmonisere nationale regler om computerstyrede opfindelsers patenterbarhed. Desværre er hr. Rocard en af dem, der i stigende grad synes at mene, at Det Europæiske Patentkontor er en underafdeling af EU, når det i virkeligheden også dækker lande uden for EU. Den tankegang er typisk for EU.
Jeg forkaster fuldstændig dette direktiv. Derfor vil jeg stemme imod det og imod hr. Rocards version af det. Jeg har altid sagt, at hvis EU er svaret, må det have været et dumt spørgsmål. I dag har vi set, at det kan vi vist roligt tage patent på!
Brian Crowley,
    Hr. formand, jeg begynder med en personlig tak til ordføreren, hr. Rocard, som har klaret det vanskelige arbejde med at prøve at finde frem til kompromiser og enighed om dem. Desværre har jeg konstateret, at de mange gange, hvor jeg har lyttet til debatten om dette emne, både i udvalget og her i Parlamentet, er det fremgået, at vi er totalt ude af trit med, hvad der sker ude i den virkelige verden uden for disse vægge.
Innovation er nøglen eller det lokomotiv, der får vores økonomier op i omdrejninger. Når folk taler om at sikre, at andre kan benytte softwarepatenter, tror de tilsyneladende, at alle bare kan få disse idéer selv, og at de ikke har brug for beskyttelse eller forankring af idéerne. Det, vi har set fra nogle af dem, der har stillet ændringsforslag, og fra en del af den lobbyvirksomhed, der har fundet sted vedrørende dette emne, er, at de ønsker at køre på frihjul, dvs. der skal ikke være nogen beskyttelse i EU, og hvad vil det så føre til? Det vil føre til, at amerikanske eller japanske virksomheder eller andre virksomheder patenterer de selv samme idéer, som de europæiske softwareudviklere, de europæiske innovatorer, er kommet frem til, og at de tvinger disse europæiske innovatorer til at købe dem tilbage.
Patenter er ikke et sværd. Patenter er et skjold. De skal forsvare idéer. Vi skal sikre, at de regler, vi fastlægger, garanterer, at innovatorerne har den beskyttelse og de rettigheder. Nogle af talerne her i Parlamentet og noget af det lobbymateriale, jeg har modtaget om dette emne i de seneste uger, vedrører beskyttelse af SMV'er. Jeg vil gerne give et eksempel: Inden for den innovative computerteknologisektor i Irland er der 100.000 arbejdspladser, hvoraf 62.000 er i SMV'er. De støtter fuldt ud den fælles holdning om dette emne, og derfor opfordrer vi kraftigt alle parlamentsmedlemmer til at vælge med hjertet, men frem for alt med hjernen, hvilken beskyttelse de kunne tænke sig vedrørende deres egne idéer.
Det handler ikke om harmonisering. Det handler snarere om gensidig anerkendelse af 25 vidt forskellige regelsæt i medlemsstaterne med henblik på at garantere små virksomheder, små innovatorer, retssikkerhed og økonomisk sikkerhed vedrørende beskyttelse og fremme af deres idéer.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, er software patenterbar? For informationsteknologiens giganter, såsom amerikanske virksomheder som IBM og Microsoft, hersker der ikke tvivl herom. For hovedparten af de innovative små og mellemstore virksomheder, men også for erhverv, som knytter sig til softwareindustrien, såsom programmører, forskere og selvstændige udviklere, er softwares patenterbarhed ensbetydende med den visse død. I mere end to år har denne tunge sag været sendt frem og tilbage mellem Europa-Parlamentet og Ministerrådet. Dette parlamentariske maraton kan føre til godkendelse af et Bolkestein-direktiv - endnu et - om softwares patenterbarhed.
Det Europæiske Patentkontor har, i modstrid med lovens ånd og bogstav, meddelt mere end 30.000 patenter på planer for matematiske beregninger eller metoder til behandling eller visning af data. Ofte er disse patenter lige så omfattende, banale og skadelige som de tilsvarende patenter i USA. Efter min mening bør software ikke være patenterbar af mange årsager, først og fremmest fordi der inden for datalogien anvendes sprog, og man kan ikke patentere de ord, der udgør et sprog, hvilket forhindrer andre i frit at betjene sig af dette. Man beskytter specifikke kombinationer af et sprogs ord, og denne beskyttelse sikres ved ophavsretten, ligesom den ophavsretlige beskyttelse inden for musikkens verden vedrører partiturer ikke noder. Det er i øvrigt netop det princip, der fastslås ved München-konventionen.
Hvorfor ændre gældende ret i denne henseende? Hvorfor ophæve den ophavsretlige beskyttelse? Ophæves den, bliver det umuligt at skrive ny software. Hvordan skulle man kunne bo i et land, hvor en virksomhed får eneret til at vise et dokument med titler markeret med fede typer og undertitler i kursiv, til brug af statusbjælke, anvendelse af dobbeltklik eller den elektroniske indkøbsvogn - hvilket alt sammen allerede er patenteret i USA? Vi bør ikke tillade, at Kommissionen og Rådet således får mulighed for at dræbe den innovation, der hidrører fra de mindre softwareproducenter. 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil godt takke ordføreren og skyggeordførerne. Især vil jeg gerne fremhæve skyggeordføreren for vores gruppe, fru Kauppi, som på ganske fremragende vis bestræbte sig på at finde nogle fornuftige kompromiser og en god løsning, og som beviste helt utrolige faglige kompetencer. Jeg har den største respekt for det arbejde, som hun ydede i denne sammenhæng.
Lad mig endnu en gang understrege det, der fremgik tydeligt af forhandlinger i Retsudvalget. Der er absolut ingen, ej heller nogen politisk gruppering - selv om jeg dog ikke kan udelukke, at enkeltpersoner måtte ønske dette - som ønsker softwarepatenter. Men det er heller ikke det, det handler om her. Formålet med direktivet var at forhindre lovgivningen i Europa i at udvikle sig på samme måde som i USA. Det er hensigten, og den fælles holdning opfylder også dette formål.
I slutningen af maj måned modtog vi et holdningsdokument fra industri- og handelskammeret for München og Oberbayern. Ligesom det scenario, som hr. Crowley beskrev for Irlands vedkommende, findes den største koncentration af små og mellemstore softwareudviklere i Tyskland i området omkring München. De arrangerede en høring, hvis resultat ikke efterlod nogen tvivl om, at den fælles holdning efter deres mening opfylder de fastsatte forudsætninger og løser problemerne, selv om den selvfølgelig altid kan forbedres.
I Retsudvalget gennemførte vi en lang række forbedringer i Rocard-betænkningen ved hjælp af 39 ændringsforslag. Vi præciserede nogle ting - eksempelvis i forbindelse med de to begreber interoperabilitet og teknikdefinition - og skabte nogle nye muligheder. Denne retsudvalgsbetænkning er altså en moderat betænkning, som er beregnet på at løse eventuelle tilbageværende problemer. Hr. Rocards ændringsforslag og de ændringsforslag, som andre grupper i Parlamentet stillede, skyder langt over målet.
For nogle måneder siden sad vi her sammen og fornyede vores forpligtelse til at deltage i Lissabon-processen, som har et videnbaseret samfund i Europa som et af sine kerneelementer. Vi har ingen råstoffer, så vi er henvist til vores hjerner, vores viden, og til vores befolkningers færdigheder. Hvis vi tillader, at der via overdrevne ændringsforslag opstår en situation, hvor en stor del af den europæiske højteknologi ikke længere kan patenteres, ville vi bringe fremtidige generationers eksistensgrundlag på dette kontinent i fare. Derfor er det ikke forsvarligt at indtage en sådan holdning, og et overvældende flertal i min gruppe agter derfor ikke at støtte den.
Jeg vil kort komme ind på et andet væsentligt punkt, nemlig spørgsmålet om de såkaldte forslag til forkastelse af den fælles holdning. Det er en mulighed, som vi vil drøfte i vores gruppe i aften, og der er to faktorer, som gør dette værd at overveje. For det første opnår vi intet, hvis vi skal gennemleve lange forhandlinger på basis af ændringsforslagene fra Retsudvalget, for blot at se direktivet blive forkastet af et simpelt flertal under tredjebehandlingen. For det andet ønsker vi ikke et ændringsforslag, som er blevet så fordrejet af Parlamentets ændringsforslag, at det i sidste ende er skadeligt for Lissabon-processen og for Europa. Hvis det bliver tilfældet, vil vi hellere undvære direktivet. Derfor skal vi tage endelig stilling til dette spørgsmål i vores gruppe i aften.
Andrzej Jan Szejna (PSE ).
   - Hr. formand, indførelsen af patenter på computersoftware vil ikke kun være til skade for små og mellemstore virksomheder i Europa, den videnskabelige forskning og it-sektoren som helhed. Det vil frem for alt være til skade for den almindelige borger, der har en computer ståede på skrivebordet, og som allerede betaler det hvide ud af øjnene for dyr, beskyttet software.
Vurderinger foretaget af uafhængige eksperter har vist, at Rådets fælles holdning vil gøre det muligt at patentere computerprogrammer. Teksten, som Parlamentet modtog for to år siden, kan imidlertid siges at snige denne mulighed ind ad bagdøren.
Retsudvalget har vedtaget ændringsforslag, der ikke sikrer, at vi kan nå et fornuftigt kompromis, og det bidrager ikke til at fjerne de områder, der er mest kontroversielle, og hvor der hersker størst tvivl, navnlig med hensyn til det mest presserende spørgsmål, nemlig definitionen af, hvilke ting der kan beskyttes med patenter. Det bidrager ikke til at hjælpe os væk fra den alt for liberale praksis, som Det Europæiske Patentkontor anvender ved vurdering af anvendelser, der involverer brug af computerprogrammer. De mangler de nyttige bestemmelser i udkastet til indstilling ved andenbehandling fra 29. april og 4. maj 2005, som ville have bidraget til en klar sondring mellem, hvad der er og ikke er en opfindelse.
Der findes en reel trussel for, at direktivet ikke vil føre til nogen form for harmonisering, da det ikke kun undlader at skabe klarhed om de mest kontroversielle spørgsmål, men endda gør de eksisterende tvivlsspørgsmål endnu mere markante. Det kan også fortolkes som bevis for den overdrevet liberale praksis med at betragte løsninger, der indebærer brug af computerprogrammer, som opfindelser i henhold til definitionen i artikel 52, stk. 2 og stk. 3, i den europæiske patentkonvention, der blev undertegnet i München.
Det er vores pligt at stemme i overensstemmelse med ånden ved førstebehandlingen og følge ånden i de tanker, som Michel Rocard fremførte, og at støtte de beslutninger, som vores kolleger traf under den foregående valgperiode. Vi skal gøre det ikke kun for at sikre, at deres arbejde ikke går til spilde, men også, og navnlig, for at beskytte et frit softwaremarked, for at beskytte små og mellemstore virksomheder og for at fremme udviklingen af innovation. Samtidig må vi ikke glemme, at den intellektuelle ejendomsret skal sikres den rette beskyttelse på det fælles marked. 
Sharon Margaret Bowles (ALDE ).
   - Hr. formand, de territoriale begrænsninger af medvirken til patentkrænkelse er grunden til, at det oprindeligt var Det Europæiske Patentkontor, der udarbejdede og tillod patentkrav for softwareprodukter. Den nye tilgang i mit ændringsforslag 66 udelukker softwarekrav og således også de problemer, der er forbundet med dem, men udvider bestemmelserne om medvirken til patentkrænkelse, der allerede gælder i de fleste medlemsstater, til også at omfatte import fra Kina, Rusland eller andre lande. Dette forslag samt forslaget om overvågning af Det Europæiske Patentkontor ville høre bedre hjemme i forbindelse med EF-patentet, og hvordan det mest hensigtsmæssigt kan administreres, og her hører hele sagen egentlig hjemme.
Hr. Rocard, Deres ændringsforslag fokuserer næsten kun på pc-programmer frem for at fokusere på den mangfoldighed af vigtig teknologi, der afhænger af computerimplementerede opfindelser. Næsten alle teknologiske områder omfatter brug af programmerbart udstyr. Listen er endeløs, fra gæringskontrol med antibiotisk vækst over luft- og rumfart til telekommunikation. Der er programmerbare anordninger alle vegne i næsten alt, hvad vi kan tilslutte elnettet og tænde for, og Deres ændringsforslag berører dem, hvad angår apparater og metoder, ikke kun hvad angår software. Deres overforenklede udelukkelse af databehandling udelukker signalbehandling og digital teknologi. Information er det begreb, der siden radioens spæde begyndelse har været anvendt til at skelne mellem signaler og støj. Anvendt naturvidenskab omfatter ikke teknik. Udtrykket "kontrolleret anvendelse af naturkræfter" er et retligt mareridt for mange medlemsstater. Alt i alt udsletter Deres terminologi patenterbarhed på en lang række teknologiområder, ikke kun inden for programmering.
Hvis De ønskede at udarbejde en serie ændringsforslag for at lemlæste og sprede Europas industri, både store og små virksomheder, kunne De ikke have fundet på noget mere drilsk. Jeg er ked af at sige det, men hvad angår den virkelige verdens industriteknologi, er Deres klodsede ændringsforslag bare ikke gode nok.
David Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   - Dette vildledende og tvetydige direktiv er patentadvokaternes drøm, og samtidig et mareridt for de små softwarefirmaer, forbrugerne og ytringsfriheden på nettet. For det drejer sig om et direktiv, som mere end 90 % af kontinentets små softwarefirmaer har afvist. Det er et monopolistisk direktiv - virkelig monopolistisk - da det er et antiliberalt direktiv.
Det er et direktiv, der styrker en verden, der minder om Rockefeller og Morgan i begyndelsen af forrige århundrede. Det er en verden, der ikke er til gavn for de små europæiske firmaer, hvis antal er i vækst, og som ofte ligger i Europas mindre udviklede områder, f.eks. i Extremadura i Spanien, hvor der opstår i hundredvis af nye softwarefirmaer. Disse firmaer er truet, og det samme gælder de firmaer, der findes i Polen og i alle udvidelseslandene.
Her er der blevet fortalt mange løgne. Det er blevet sagt, at vi er imod patenter på teknisk software, men det er ikke sandt. Vi går naturligvis ind for dem, når det drejer sig om den fysiske verden, naturkræfterne: en vaskemaskine, en bil… Der er ingen, der er imod disse patenter! Men vi er naturligvis imod patenter, der reelt truer informations- og innovationsflowet. Der er blevet sagt mange ting om innovation. Ubegrænset, fri patenterbarhed er blevet forvekslet med innovation, men de to ting har intet med hinanden at gøre.
Det, vi forsvarer, er retten til at udvikle software, til at udvikle industrien. Og dette direktiv vil lægge mange hindringer i vejen for den reelle innovation på dette kontinent, der kaldes Europa.
Jeg synes, at vi fortjener en verden med software, en verden med foretagsomhed, en verden for forbrugerne, der er åben for reel innovation. 
Umberto Guidoni (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, selv om man i den fælles holdning fastslår, at ren software ikke skal kunne patenteres, opstiller man reelt betingelserne for en patentering af softwarealgoritmer
I modsætning til ophavsretten, som beskytter hele programmet, ville softwares patenterbarhed gøre det muligt at få monopol på brugen af generelle kommandoer. Med disse algoritmers patenterbarhed risikerer man i et komplekst program, der ikke er andet end en kombination af tusindvis af kommandoer, at bryde flere hundrede patenter samtidig. F.eks. ville Linux, som efterhånden også de offentlige forvaltninger anvender i forskellige programmer, være et brud på 283 amerikanske patenter. Indførelsen af en bestemmelse om patenterbarhed kunne således - i det mindste i Europa - betyde enden på fri og gratis software.
Hvis softwares patenterbarhed blev vedtaget, sådan som USA's multinationale selskaber og de europæiske lande, der drager økonomisk fordel af det amerikanske monopol, ønsker, ville omkostningerne flytte sig fra den teknologiske og innovative sektor til den juridiske sektor og forsikringssektoren. Alt dette ville være med til at udelukke de små og mellemstore virksomheder fra softwares udviklingsproces som følge af omkostningerne og de komplekse juridiske spørgsmål. Endelig ville der blive mindre konkurrence og mindre innovation, og de europæiske forbrugere ville komme til at betale mere og få et ringere udvalg.
Lissabon-strategien for Europas økonomiske model forener teknologisk innovation, konkurrenceevne og solidaritet. Rådets holdning går dog i den modsatte retning. Med direktivet om softwares patenterbarhed angriber man retten til den fri bevægelighed for viden og sætter spørgsmålstegn ved målsætningen om et vidensamfund, der er tilgængeligt for alle.
Derfor er den kamp, som vi kæmper her i Parlamentet mod softwares patenterbarhed, en kamp for friheden og demokratiet. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, der er udarbejdet et forslag om patentering af softwarerelaterede opfindelser, fordi den aktuelle praksis ikke er optimal. Der er divergerende opfattelser, når det gælder spørgsmålet om, hvorvidt software kan patenteres eller ej, hvilket gør de retlige rammer lidet entydige. Det er derfor forståeligt, at der udarbejdes ny lovgivning på dette område. Spørgsmålet er, om den fælles holdning er en afbalanceret løsning, som er ønskværdig for såvel store som små virksomheder. Endog blandt fagfolk hersker der ikke enighed om, hvorvidt direktivet vil fremme innovation i små og mellemstore virksomheder, eller om det vil lægge dem hindringer i vejen og hindre innovation. Blandt små innovative virksomheder hersker der således fortsat frygt for en uønsket effekt. Tre aspekter er i den forbindelse af stor betydning for små og mellemstore virksomheder.
For det første drejer det sig om adgang til at opnå et patent. Direktivet løser ikke problemet med de høje omkostninger, som knytter sig til meddelelsen af patent. For det andet drejer det sig om små og mellemstore virksomheders muligheder for at beskytte sig, hvis de besidder et patent. Der kan være tale om en anden virksomheds krænkelse af patentet. Er det praktisk muligt for dem konstant at overvåge dette? Hertil kommer, at de heller ikke har de fornødne menneskelige og finansielle ressourcer til at kunne beskytte sig, såfremt de anklages for at krænke andre virksomheders patenter. Direktivet rummer i dets nuværende form en risiko for betragtelig juridisering af softwarerelaterede opfindelser. For det tredje drejer det sig om problemet med de høje licensomkostninger, såfremt små virksomheder udnytter en patenthavers software. Hertil kommer, at det er uklart, hvilke konsekvenser direktivet vil have for udnyttelse og udvikling af -software.
Europa-Parlamentet har søgt ved ændringsforslag at tage højde for disse forhold, som vækker bekymring, men ændringsforslagene har vundet ringe genklang i Rådet. Det fælles standpunkt er ikke tilstrækkeligt overbevisende, og Rådet synes ikke at være parat til at give efter. Derfor bør den fælles holdning forkastes. 
Roberta Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, innovation og forskning skal være et fælles gode og ikke et privilegium for de få.
Derfor må vi kraftigt understrege, at vi skal forhindre softwares patenterbarhed som sådan. Det er vigtigt at minde om dette princip, så vi når frem til et direktiv, der er en gylden middelvej mellem en ubegrænset patenterbarhed, der risikerer at lamme innovation og konkurrence, og nødvendigheden af en tilstrækkelig beskyttelse til dem, der med deres egne opfindelser virkelig kan repræsentere en merværdi på markedet.
Vi anmoder desuden om, at kravene til patenterbarhed bliver vurderet meget nøje, idet der tages højde for nyhedsværdi, originalitet og industriel anvendelighed. Kun på denne måde kan vi undgå en overdreven udvidelse af monopolretten til skade for de små og mellemstore virksomheder og dermed en kraftig vækst i antallet af tvistemål om patenter, sådan som det har været tilfældet i USA i de sidste 15 år.
Til sidst vil jeg sige, at vi ser positivt på forslaget om en fond, der yder finansiel, teknisk og administrativ bistand til de små og mellemstore virksomheder, som ønsker patentering. Vi anser det navnlig for nødvendigt at indføre et passende europæisk patentsystem, der sikrer de små og mellemstore virksomheder lige adgangsmuligheder. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i løbet af nogle få år har den fortsatte idérigdom på det informationsteknologiske område gjort det muligt at reducere teknologi- og it-kløften.
Med softwares patenterbarhed hæmmes den frie opfindsomhed - der hidtil også har været mulig uden den store kapital - for at forsvare et monopol på brugen af generelle teknikker, hvilket er et resultat af en handelsmæssig og politisk set meget farlig absolutisme.
Der er tale om en alvorlig begrænsning af idéfriheden og idéernes genfortolkning, og den har udelukkende til formål at gøre virksomhederne og de offentlige forvaltninger til gidsler for Microsoft-lobbyen og nogle få ikke-europæiske multinationale selskaber.
Patenter er til fare for udviklingen af fri software og er til skade for alle italienske og europæiske informations- og kommunikationsvirksomheder - som navnlig er små og mellemstore virksomheder eller endda mikrovirksomheder - og de er ligeledes til økonomisk skade for diversificeringen af forvaltningernes it-systemer.
For at forsvare friheden til videnskabelig forskning, retten til kultur- og videnoverførsel og beskyttelsen af den enkeltes grundlæggende rettigheder skal vi redde Europa fra softwares patenterbarhed ved at sige nej til det EU-direktiv, som vil indføre den, og ved at støtte ændringsforslagene af hr. Buzek, hr. Rocard og hr. Duff. 
Giuseppe Gargani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som formand for Retsudvalget føler jeg det som min særlige pligt at lykønske hr. Rocard, fru Kauppi og hr. Lehne med det arbejde, de har udført, og jeg vil også gerne takke alle dem, der har deltaget i disse meget vanskelige forhandlinger.
Jeg må sige, at Retsudvalget har fundet en acceptabel balance, der passer til de kulturelle valg og til den debat, der hidtil har fundet sted i Parlamentet og i andre fora. Det er naturligvis min pligt at forsvare denne balance, eftersom det er et resultat, der er opnået af Parlamentet.
Ligesom alle andre, der er interesseret i dette område, er jeg af den opfattelse, at det er hensigtsmæssigt med et harmoniseringsdirektiv, der vedrører computerimplementerede opfindelsers patenterbarhed, og som tager sigte på at fjerne de uklarheder og den usikkerhed, som medlemsstaternes patentkontorers forskellige fortolkningspraksis skaber, og på at definere beskyttelsens anvendelsesområde præcist.
Man skal dog huske, at vedtagelsen af direktivet om patenterbarhed kun vil kunne fremme den teknologiske innovationsproces, hvis to grundlæggende spørgsmål bliver løst. For det første skal vi fjerne uklarheden omkring begrebet "teknisk bidrag", da en sådan uklarhed ville hindre direktivets effektivitet som harmoniseringsinstrument for patentmeddelelsesprocedurerne. For det andet skal der vedtages en klar og effektiv bestemmelse om interoperabilitet, så vi forhindrer udviklingen af standardiserede løsninger på ikt-området.
Målsætningen om harmonisering kan ikke nås i strid med de principper, som det eksisterende patentsystem er baseret på. Det har i årenes løb vist sig at være et velegnet instrument og et effektivt incitament for industrien, både for de små og de store virksomheder. Tænk blot på den stadig hyppigere konvergens mellem it og telekommunikation, som gør det muligt at udbyde og for virksomhederne at anvende integrerede softwarepakker og computerimplementerede tjenesteydelser. For at muliggøre en passende udvikling af disse nye pakker bliver det nødvendigt at sikre muligheden for at kumulere den beskyttelse, som ophavsretten giver, med patentbeskyttelsen af computerimplementerede opfindelser, uden at software er patenterbar.
Europa skal navnlig i denne vanskelige periode tage spørgsmålet op om konkurrenceevnen. Patentet skal hjælpe den europæiske økonomi og de europæiske borgere. Hvis direktivet ikke var klart, ville det gavne de ikke-europæiske selskaber, og vi ville ikke udføre vores opgave og vores pligt med hensyn til Lissabon-strategien, det nye sociale projekt, som man taler så meget om, og udviklingen.
Kommissionen har som sagt udført et værdifuldt stykke arbejde, eftersom den gik videre end til fælles holdning. Nu er det Parlamentets opgave at forbedre teksten og definere de punkter, der er uklare. Hvis dette ikke sker, vil Kommissionen være ansvarlig for et ikke-opdelt forslag, som næsten er umuligt at definere, i stedet for et overordnet og samlet forslag for patentet i sin helhed og et forslag, som både små og store virksomheder kan være tilfredse med.
Jeg vil gerne rette denne opfordring til både Parlamentet og Kommissionen. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, den foregående taler, hr. Gargani, gav udtryk for sin bekymring over ligevægten i den holdning, vi vedtager om direktivforslaget. Jeg synes netop, at ordføreren, hr. Rocard, og fru Berger i deres ændringsforslag 53, har understreget, hvad der bør være målene med denne ligevægt, nemlig at betingelserne for meddelelse af patenter og måderne til at håndhæve dem på skal defineres nøje, især med henblik på en rimelig begrænsning af patentsystemets uundgåelige konsekvenser, f.eks. begrænsning af den frie kreativitet, retsusikkerheden og de konkurrencehindrende virkninger.
Disse ændringsforslag, der er stillet af hr. Rocard og fru Berger, går ud på at fastholde denne ligevægt, først og fremmest med hensyn til de computerimplementerede opfindelser. Her taler vi ikke om computerstyrede opfindelser. Computerstyrede opfindelser - softwareprogrammerne - er allerede beskyttet af et fællesskabsdirektiv fra 1991, der fastsatte den intellektuelle ejendomsret, eller sagt på en anden måde, ophavsretten. Og det direktiv er stadig i kraft.
Her taler vi om noget fundamentalt anderledes, nemlig om computerimplementerede opfindelser, eller computerstøttede opfindelser, som der står i nogle af ændringsforslagene, dvs. apparater, der anvender computerprogrammer. Vi skal være enormt forsigtige med ikke at blande tingene sammen, så vi ikke hermed forhindrer udøvelse eller udvikling af computerbaserede nyskabelser.
Helt konkret er ændringsforslag 50, der er stillet af hr. Rocard og fru Berger, meget vigtigt for at fastholde retten til computerprogrammernes interoperabilitet. Det faktum, at der kan findes et patent på en del af computerprogrammet, bør ikke hindre den kreative frihed eller anvendelsen af computerprogrammer med henblik på at fortsætte udviklingen. Interoperabilitetsklausulen, der forsvares i ændringsforslag 50, forsvares også i en lidt anderledes tekst, nemlig ændringsforslag 68, der er stillet af fru Mann, fru McCarthy og fru Roth-Behrendt.
Vi skal kort sagt undgå enhver mulighed for, at udvikling, eksperimentering, fremstilling, salg, overdragelse af licenser og import af programmer, der gør brug af en patenteret teknik med henblik på at opnå interoperabilitet, kan betragtes som en patentkrænkelse. De af hr. Rocard og fru Berger stillede ændringsforslag går kort sagt ud på at fastholde muligheden for udvikling på området og for, at projekter, som f.eks. LinEx-projektet, der er udviklet af lokalregeringen i Extremadura i Spanien, kan fortsætte til fordel for den kreative innovation i EU. 

Vittorio Prodi (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, patenter er en vigtig del af det teknologiske fremskridt. Det er dog nødvendigt at gå tilbage til den oprindelige betydning af aftalen mellem opfinderen og samfundet om, at opfinderen har et midlertidigt monopol på at udnytte opfindelsen, mens samfundet nyder godt af den øgede viden som følge af den fuldstændige beskrivelse () af patentets indhold og således af grundlaget for et yderligere fremskridt.
Jeg tror, at vi bør se nærmere på, hvordan visse patenter ser ud. Det er mit indtryk, at der er en stadig større tendens til generelle patenter, og det sker netop for at gøre patentkravene så omfattende som muligt. Det forekommer mig, at de juridiske spørgsmål er blevet dominerende, og at taberen i dette spil er samfundet som helhed. Dette gælder navnlig for softwares vedkommende. Mange af de patenter, der meddeles, består nemlig ikke af andet end en vag beskrivelse af en logisk proces.
For softwares vedkommende mener jeg, at det er tilstrækkeligt med en beskyttelse af ophavsretten. Derfor støttede jeg mange af de ændringsforslag, som hr. Rocard har stillet, og jeg vil gerne takke ham for hans indsats som ordfører. I den henseende mener jeg snarere, at beskyttelsesperioden bør forkortes. Hvis opfinderne ønsker en stærkere beskyttelse såsom patentbeskyttelse, kan de dog ikke undgå en fuldstændig beskrivelse af opfindelsen, og de skal gøre denne beskrivelse til det bindende grundlag for patentkravene. Dette gælder også mere generelt for at begrænse mulighederne for retsusikkerhed.
Ud fra dette synspunkt mener jeg, at Parlamentet bør spille en mere effektiv rolle i forbindelse med styrkelsen af EU, også ved at fastlægge en fælles holdning over for Det Europæiske Patentkontor.
Personligt går jeg ind for en reform, der forenkler procedurerne, også via indførelsen af et fælles sprog - nemlig engelsk - og ved hjælp af bestemmelser, som også giver de små og mellemstore virksomheder mulighed for at benytte dette grundlæggende instrument. 
Rebecca Harms (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er nødsaget til at fortælle Dem, at hele diskussionen om sofwarepatenter i Parlamentet for en stor dels vedkommende er i modstrid med det, der ellers udbredes mantraagtigt på kontinentet af de europæiske institutioner, og det ikke mindst i form af initiativer fra Kommissionen og Rådet, som indebærer, at vi vil gøre alt for at beskytte de små og mellemstore virksomheders vitale interesser.
Softwareindustrien i Europa voksede og blomstrede i en årrække, hvilket den gjorde på baggrund af fuldstændig tilstrækkelige regler om copyright og , som på nogle områder stammede fra patenter. Hvorfor har vi i det hele taget brug for disse nye regler, når der tales så meget om overregulering. Hvis det, der nu foreslås om softwarepatenter, rent faktisk bliver gennemført, vil der kun være to eller tre store virksomheder, hovedsagelig Microsoft og SAP, dvs. en amerikansk og en stor tysk virksomhed, og måske også Siemens og virksomheder i denne kategori, som vil drage nytte heraf. Men disse skader de små og mellemstore virksomheders vitale interesser, som ellers har haft stor succes i de senere år.
Reglerne om softwarepatenter, som vi forhandler om her i dag, kan meget vel vise sig at være en jobskabende foranstaltning, og det vel at mærke for jurister. Advokater vil få meget at lave, hvis vi ikke forkaster det, som der forlanges af os i dag. 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, ud over de officielle erklæringer har man i artikel 2 medtaget en ændring, så patentbeskyttelsen også omfatter software, der er indeholdt i et teknisk instrument.
Dermed baner man vejen for softwares patenterbarhed. Det svarer til, at det en dag bliver muligt at patentere skalaer, noder og akkorder. Det svarer til, at man patenterer den pentatoniske skala, så en stor del af bluesmusikken pludselig krænker dette patent, og så alle komponister skal betale royalties til den, der har patentanmeldt denne skala.
Der er allerede ansøgt om patenter på idéer, som ikke er nye, f.eks. et klik med musen for at udføre en handling eller ulighedsfaktoren i kildekoden, og det samme er tilfældet med andre banale idéer, der i dag bliver brugt i praktisk taget alt software, som anvendes.
Hvis interoperabiliteten hindres af patenter på programmer, og forbrugerne bliver nødt til altid og udelukkende at købe og anvende produkter fra samme firma, vil det desuden få meget store konsekvenser og ikke mindst økonomiske konsekvenser. Intet firma må kunne skabe sig et monopol ved hjælp af patenteret software. Små firmaer ville skulle afholde enorme udgifter, både for ikke at krænke noget patent og for at forsvare deres egne opfindelser i retten. Konkurrence ville således ikke længere blot være et markedsspørgsmål, men også et juridisk spørgsmål.
Tænk på alle universiteternes og hospitalernes forskningsinstitutter, der takket være manglen på dette direktiv i dag kan spare på softwaren i deres forskning, eftersom de bruger programmer, som de selv har udviklet, og som således er gratis, eller alternativ software, der er meget billigere end Microsofts. Uden patenter på software kan Europa holde omkostningerne nede, fremme innovationen, forbedre sikkerheden og skabe arbejdspladser.
Til overskriften i , hvor der står, at "patenter er intelligente bomber", vil jeg tilføje "mod muligheden for et fremtidigt samspil mellem forskellige kulturer og verdener."
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, programmering af software har enorm betydning for folk i min valgkreds i Irland. Det har så stor betydning, at jeg bogstaveligt talt har modtaget sækkevis af breve, der anmoder mig om at stemme for det ene eller det andet. Det er bestemt ikke let at forstå nuancerne og konsekvenserne af vores afgørelse. Det, vi taler om i dag, er simpelthen ejerskab af idéer. Inden for software er de bedste idéer af i går byggesten for de bedste idéer i fremtiden. Disse idéer kan bruges af alle i videnskabens og fremskridtets tjeneste.
En af fordelene ved softwareindustrien er, at en enkelt programmør kan sætte sig ned og skrive et interessant program. Han kan sælge det til andre, eller han kan lægge det ud til fri afbenyttelse på -domænet, hvor andre kan benytte det gratis og indføre tilføjelser til det. Det, han har gjort, er i sig selv lige ud ad landevejen, og millioner af mennesker gør som han. Det er det, der indtil nu har været drivkraften for innovation og har resulteret i fremskridt for informationssamfundet og det aktuelle tekniske niveau.
Hvor meget innovation vil der mon komme ud af det, hvis den enkeltstående programmør skal kontakte en hær af patentadvokater? Hvis vi her i morgen beslutter os for at tilføje patenterbarhed til software, vil programmører over hele Europa komme til at overtræde loven uden at vide det, før det er for sent. Hvis vi tillader patenter, hvor stor en del af kreativiteten og friheden til at tænke vil så blive kvalt af frygten for at krænke et af de hundredtusindvis af patenter, der vil eksistere? Registrerede eller købte patenter kommer til at kontrollere netop de redskaber, en programmør er nødt til at bruge for at kunne virke som programmør. Jeg opfordrer indtrængende medlemmerne til at støtte alle de ændringsforslag, der fastholder frihed fra patenterbarhed. Det giver os den stærkeste forhandlingsposition over for Rådet. 
Marcin Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, på samme måde som en læge ikke skal skade sine patienter, skal Parlamentet ikke skade de samfund, der har valgt det. Vi skal først og fremmest garantere frihed og navnlig frihed til at udøve økonomiske aktiviteter.
Dette giver anledning til at spørge, om der overhovedet er behov for regler på dette område. Når vi nu har set en udvikling af computersoftware uden sidestykke gennem det seneste årti, har vi så virkelig behov for at indføre detaljerede bestemmelser for at regulere dette område? Det gik lige så godt, så hvorfor spolere det? Den økonomiske succes, man har opnået, er så åbenlys, og alle nye bestemmelser, som vi nu måtte indføre, vil kun komme i vejen for den fortsatte succes.
Konkurrence er af afgørende betydning, for den er "gæren" i den økonomiske succes eller snarere drivkraften bag den. På den anden side er det korrekt, at store virksomheder har muligheder for at forske, som ikke bliver små virksomheder til del. På den anden side sker der imidlertid det, at når de store virksomheder opnår monopol, har de tendens til at blive ofre for apati og stagnation. Monopoler er aldrig befordrende for økonomisk succes, uanset om der er tale om statsmonopoler eller monopoler hos store virksomheder. Når vi stemmer om denne betænkning, og især når vi stemmer om ændringsforslagene til den, skal vi sørge for, at det ikke fører til, at de store virksomheder får monopol, da dette vil være utroligt skadeligt.
Vi skal frem for alt huske på, at vi ikke må skade små og mellemstore virksomheder blot for at skabe økonomisk succes. Vigtigst af alt må vi ikke skade den gennemsnitlige bruger af computerprogrammer, eftersom dette ikke vil være i nogens interesse.
Vi går ind for at beskytte frihed og økonomisk succes frem for undertrykkelse og apati. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - Det eneste direktiv, der kommer i betragtning, er et, hvorved man indfører kriterier, der er nødvendige for at kunne skelne mellem patenterbare computerimplementerede opfindelser og ikke-patenterbare opfindelser og derved yde effektiv beskyttelse til sådanne opfindelser i EU's medlemsstater. Direktivet bør hindre forsøgene på at patentere ikke-patenterbare elementer såsom banale ikke-tekniske procedurer, handelsmetoder og patentering af software i sig selv.
Det centrale punkt er ændringsforslagene, som sikrer, at udtrykket"computerimplementeret opfindelse" erstattes af udtrykket "computerstyret opfindelse" eller "computerstøttet opfindelse", og hvori man definerer begrebet "teknisk bidrag" og foretager en mere præcis definition af de begreber, der er vigtige for at vurdere opfindelsens tekniske karakter, og klart fastslår, at man kan tildele rettigheder til software i sig selv eller til medier. Ellers vil vi ikke kunne støtte udkastet til retsakt. 
Hans-Peter Mayer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det påstås, at vi forhandler om en af de mest omstridte retsakter. Det ville dog kun være tilfældet, hvis halvdelen af os var for, og halvdelen af os imod. Det forholder sig derimod helt anderledes, for der er et overvældende flertal i Parlamentet, som støtter hensigten med retsakten, nemlig det klare princip om, at der ikke skal kunne udtages patenter på ren software.
Intentionen med retsakten er altså at beskytte software ved hjælp af copyright. Ligesom i en bog, hvor det ikke er enkelte sætninger, der beskyttes, men derimod hele bogen, er det her selve værket og altså heller ikke enkelte sætninger. Det, som vi imidlertid har brug for i vores økonomi, er patenter, da patenter er et tegn på en videnbaseret økonomi, hvor der gøres tekniske landvindinger og udvikles avancerede opfindelser, hvad enten de er computerunderstøttet, computerimplementeret eller computerstyret.
Hvorfor har vi brug for denne retsakt? Vi har brug for den for ikke at få amerikanske tilstande. Vi ved imidlertid godt, at vi allerede har 30.000 patenter på software, hvilket vi ønsker at forhindre i fremtiden, og derfor er det nødvendigt med retsakten. I realiteten beskytter vi os selv ved at lade Kommissionen overvåge dette og aflægge rapport til os om tre år om, hvorvidt der stadig findes smuthuller, selv om vi forsøgte at lukke dem med de seneste kompromiser? Hvis det er tilfældet, skal Kommissionen informere os herom, ligesom den skal informere os om -bevægelsen, således at vi får mulighed for at lukke eventuelle smuthuller om tre år.
Sagen er altså langtfra afsluttet, og det drejer sig ikke kun om, at vi mangler at nå til enighed med Rådet, men også, at vi stadig vil observere den måde, som vores lovgivning anvendes på, og vi vil forbeholde os ret til at gennemføre yderligere foranstaltninger om tre år på baggrund af den mellemliggende udvikling i anvendelsen heraf.
Arlene McCarthy (PSE ).
   - Vi har mulighed for at trække i førertrøjen på verdensplan med god patentret, men er vi parate til det? Den retlige ramme er klar: I artikel 52 i den europæiske patentkonvention hedder det, at software som sådan ikke kan patenteres. Vi er alle sammen overbevist om, at vi skal sætte klare grænser for patenterbarhed. Vi er bare ikke enige om, hvordan vi bedst griber det an.
Vi er nødt til at stramme lovgivningen og sikre, at undersøgelsespraksis ikke giver mulighed for patentering af software eller forretningsmetoder. Vi må dog ikke glemme, at det er vores opfindsomhed og evner for innovation inden for software og beslægtede teknologier, der kan hjælpe Europa med at overholde målsætningen om at være verdens mest konkurrencedygtige økonomi i 2010.
På et tidspunkt, hvor vores traditionelle industrier flytter til Kina og Fjernøsten, må vi forlade os på vores opfindsomhed for at tjene til dagen og vejen. Patentindtægter og indtægter fra licenser vedrørende vores opfindelser til vores globale konkurrenter giver os et afkast på investeringerne og bidrager til at skabe vækst og beskæftigelse.
Opfinder-SMV'er kommer med det argument, at de uden patentbeskyttelse ikke er rustet til at forhandle med storkapitalen eller beskytte sig mod, at større virksomheder hugger deres opfindelser. De har brug for en patentbeskyttelse, de har råd til, og som kan håndhæves over for industrigiganter. Vi skal dog også sørge for, at små softwareudviklere ikke skal kæmpe med en jungle af trivielle patenter. De skal have mulighed for at skabe nyt, skrive og udvikle kodestrenge og producere softwareprocesser uden at krænke eller overtræde patentretten.
Der er en række ændringsforslag, der kan løse dette problem, så vi kan få en afbalanceret, funktionsdygtig EU-lovgivning, der ikke giver mulighed for patentering ad bagvejen, men sikrer, at Europas mest opfindsomme virksomheder i et mere og mere konkurrencepræget og globalt miljø har adgang til patenter og kan udfordre den amerikanske dominans på området.
Hr. Crowley sagde, at vi kan ende med at befinde os i den absurde situation, at vi skal betale licenspenge til amerikanske og japanske virksomheder for netop de patenter og opfindelser, vi selv har været ophavsmænd til. Vi burde faktisk tilføje Indien til listen. I Indiens nye patentlov fra 2005 tillader landet nu patentering af indbyggede systemer. Står vi virkelig her i fuldt alvor og siger, at vi i Europa sætter mindre pris på vores opfindsomhed end de lande, der er novicer med hensyn til innovation og opfindelser? 
Andrew Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, udarbejdelsen af et sæt regler, der standser udbredelsen af patenterbarhed af software er en stor strategisk udfordring for Parlamentet. Vores første taktiske opgave i morgen er at besejre de overforenklede forslag om at forkaste andenbehandlingen. Vi må sikre os, at vi kan bevæge os støt fremad mod ændring af den fælles holdning. Førsteklasses lovgivning skabes simpelthen gennem samrådsproceduren. Hvis vi ikke producerer nogen lovgivning, vil industrien komme i kløerne på Det Europæiske Patentkontor, domstolene og Verdenshandelsorganisationens paneler. Jeg er bange for, at det vil medføre en dyr, legalistisk og forvirrende situation.
Paul van Buitenen (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, den måde, hvorpå dette forslag om softwarepatenter er blevet til, er efter min mening en skandale. For store virksomheder som Microsoft er der penge i softwarepatenter, og de har via sammenslutningen Business Software Alliance været med til at udarbejde Kommissionens forslag. Det blev opdaget ved en tilfældighed, da man havde glemt at fjerne ophavsmandens navn fra dokumentet. Den indspisthed, der kendetegner forholdet mellem forvalterne af patentkontorerne, de store virksomheders patentadvokater og Kommissionens forvaltere af patentspørgsmål, var bestemmende for Kommissionens forslag. Europa-Parlamentet greb korrigerende ind i 2003, men Ministerrådet har ved tvivlsomme afstemningsprocedurer igen fået forslaget på bordet. Der var ikke noget kvalificeret flertal blandt medlemsstaterne, og flere medlemsstaters anmodninger om genoptagelse af forhandlingerne blev hurtigt ignoreret.
Også i Nederlandene antager drøftelserne om softwarepatenter en tvivlsom karakter. Parlamentet blev fejlinformeret af regeringen, og imens arbejdede de nederlandske tjenestemænd videre med forslaget i EU's udvalg. Den nederlandske minister ignorerede parlamentet ved beslutningstagningen i Ministerrådet. Jeg støtter derfor de ændringsforslag, som afviser det foreliggende forslag. Europa-Parlamentet latterliggør sig selv efter min mening, hvis det accepterer den måde, hvorpå dette direktivforslag er blevet til. 
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i 1991 var Microsoft en mindre virksomhed, som måtte kæmpe mod de større. Bill Gates sagde dengang, at industrien ville gå i stå, hvis al vores eksisterende viden blev underlagt patenter. Enkelte giganter ville kunne afkræve nye virksomheder ubegrænsede betalinger. Nu, hvor hans virksomhed er en af de store, lyder der ganske andre toner fra hans lobbyister.
Modstanderne har længe ført kampagne imod softwarepatenter. De har udholdenhed og gode argumenter. Jeg er enig med stiftelsen Foundation for a free information infrastructure, som giver udtryk for, at softwarepatenter udgør en trussel for friheden til at udvikle software, og at softwarepatenter hæmmer innovationen, da de fremmer monopoldannelser og bidrager til højere priser. Softwarevirksomheder, internetforretninger, skoler og forbrugere rammes heraf. Ønsker vi virkelig at bevæge os hen imod en situation, hvor computere overlades til en eller nogle få softwareudbydere?
I morgen er der brug for mindst 367 stemmer for at ændre eller forkaste Rådets tekst. Jeg opfordrer alle modstandere af softwarepatenter til at møde talstærkt frem. Dermed vælger vi og kreativitet frem for magtkoncentration og monopoldannelse. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, i dag vil jeg godt henvende mig til dem, som ikke er til stede her i dag. Og det omfatter ikke alle 450 millioner europæere, men dem, der venter uden for døren, og dem, der bestormede os med e-mails, telefaxer og telefonopringninger. Jeg synes, at det er vidunderligt, at de gjorde det. I dag og i morgen er vi vidner til vigtige dage for demokratiets fremtid i Europa. Folk bekymrer sig om ting, der påvirker deres hverdag. Vi oplevede det selv, hvordan de mangfoldige argumenter, som man fremførte her, ofte er mere snedige, mere detaljerede og langt mere præcise end det, som vi selv er i stand til at udarbejde ved siden af alle de andre beslutninger, som vi skal tage.
5.500 ændringsforslag og derudover 50.000 yderligere afstemninger inden for fem år, og der er ingen, som kan påstå at være nået til bunds i dem. Det input, som vi fik, var godt, og det overbeviste mig. Jeg er overbevist om, at vi vil gøre demokratiet, de små og mellemstore virksomheder og den økonomiske velstand en tjeneste, hvis vi stemmer imod disse softwarepatenter. Og jeg vil gerne opmuntre dem derude med deres fløjter og T-shirts til at holde fast ved offentliggørelsen af disse afstemningsresultater, som vil vise, hvad hver enkelt af os rent faktisk stemte. På den måde vil vi kunne se, hvad medlemmerne lagde til grund for deres stemmeafgivelse, det vil sige, om de fulgte partibeslutninger, lobbyisternes råd eller deres egen samvittighed.
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, påstanden om, at det forslag, der er genstand for denne forhandling, især vil ramme og skade små og mellemstore virksomheder, er sejlivet og stadigvæk i omløb. Øget retssikkerhed og ensartet gennemførelse af retsreglerne om det indre marked er imidlertid især til fordel for de små og mellemstore virksomheder. Jeg har personligt altid ment, og jeg er stadigvæk overbevist om, at små og mellemstore virksomheder egentlig ikke har problemer med dette konkrete forslag, men at deres problem i højere grad er af generel art og vedrører patentordningen som sådan. Både hvad angår adgang, og hvad angår forsvar.
Under førstebehandlingen blev der stemt om et ændringsforslag, som indeholdt en anmodning til Kommissionen om at aflægge rapport om, hvilke konsekvenser computerimplementerede opfindelser har for små og mellemstore virksomheder. På daværende tidspunkt bad jeg udtrykkeligt Kommissionen om grundigt at overveje, hvordan det ved initiativer på europæisk plan kan sikres, at små og mellemstore virksomheder får en bedre position med hensyn til patenter.
Jeg konstaterer med glæde, at Rocard-betænkningen indeholder fire ændringsforslag, hvorved der på ny anmodes om at vise dette segment af erhvervslivet særlig opmærksomhed. Mange SMV'er finder imidlertid, at dette langtfra er tilstrækkeligt. De har ikke længere tillid til de mange smukke ord, de ønsker kendsgerninger og resultater. Derfor vil jeg gerne stille følgende spørgsmål.
Hvorfor har Kommissionen endnu ikke foretaget sig noget konkret til fordel for de små og mellemstore virksomheder, i betragtning af at den har været bekendt med problemstillingen og de bekymringer, de små og mellemstore virksomheder nærer, siden begyndelsen af 2002, altså i tre år? Der foreligger tilstrækkeligt materiale, eftersom der allerede er udtaget patent på titusindvis af computerimplementerede opfindelser i Europa.
Det næste spørgsmål er, om Kommissionen nu agter at gøre noget konkret for de små og mellemstore virksomheder. Og hvad har den i givet fald i tankerne? Jeg ville gerne have et klart svar. Mit spørgsmål udtrykker den bekymring, store grupper af SMV'er nærer, og min stemmeafgivelse i morgen vil bl.a. afhænge af Deres svar, hr. kommissær. 
Adam Gierek (PSE ).
   - Hr. formand, Kommissionens og Rådets forslag til direktiv er uacceptabelt af en række årsager. Den vigtigste af disse er, at man i artikel 4 klart forbyder patentering af computerprogrammer blot for umiddelbart efter i artikel 5 at lade døren stå på vid gab for sådanne patenter, hvis de vedrører - og jeg citerer - "en programmeret computer (eller) et programmeret computernetværk". Det leder frem til spørgsmålet om, hvad der virkelig er på spil her. Efter min mening er det det enorme marked for software i EU og indførelsen af et monopol på dette marked, der står på spil. Det er mange, mange milliarder euro, der står på spil. I uændret form vil direktivet medføre følgende trusler. For det første vil softwaremarkedet blive monopoliseret af store og økonomisk magtfulde aktører uden for Europa. Det er meget farligt for EU i betragtning af situationen på verdensplan, hvor alle konkurrerer mod alle.
For det andet vil en række små og mellemstore computervirksomheder, der beskæftiger sig med software i Europa, gå fallit. For det tredje vil de virksomheder, der har patentrettighederne og dermed monopolet over sektoren for tjenesteydelser, og hermed mener jeg også internettjenester, diktere priserne. For det fjerde vil det være en alvorlig trussel mod demokratiet i Europa som følge af internettets betydning som medie.
Som ordfører har hr. Rocard ydet en kolossal indsats for at komme hele vejen rundt om dette komplicerede spørgsmål. I sine forslag forsvarer han princippet om åbne kildekoder, hvilket er prisværdigt, og han forsvarer ligeledes demokratiet mod monopolernes diktatur. På dette stade i lovgivningsprocessen vil de føre til en forligsprocedure, hvilket efter min mening vil føre til den optimale løsning.
På samme måde som matematiske teorier og selve tankeprocessen kan software ikke patenteres. Det, man kan patentere, er imidlertid opfindelser, der skabes ved hjælp af computere, og det sker allerede nu. Sådanne patenter indeholder tekniske "selvstændige krav", som vedrører konkrete systemer, og "afhængige krav", der kun er gyldige i forbindelse med et bestemt patent, og som kan omfatte henvisninger til computere og alle aspekter af brugen af disse. Dette område for opfindelser, der er af central betydning inden for bilindustri, udstyr til hjemmet, mobiltelefoner og andre brancher, bør f.eks. aldrig nogensinde reguleres. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Inden for patentlovgivningen er en opfindelse omfattet af en særlig juridisk beskyttelse. Det er ikke den konkrete gennemførelse af en bestemt idé, der beskyttes, men selve idéen eller princippet. Derfor er opfindelsen altid noget uhåndgribeligt. Denne dobbeltnatur inden for patentbeskyttelsen skaber problemer med patentlovgivningens virkninger i virkelighedens verden, når vi står over for softwareforfatternes interesser og rettigheder. Problemet er derfor, at der på den ene side er virksomheder, der ønsker at bruge patentlovgivningen til at beskytte deres investeringer i forskning og udvikling, og på den anden side står samfundet og enkeltpersonerne, der kæmper for, at en række fælles intellektuelle resultater fortsat skal være tilgængelige for alle.
Som lovgivere skal vi tage hensyn til begge sider, både dem, der mener, at skillelinjen allerede er begyndt at bevæge sig ind på et område, der traditionelt har været omfattet af patentbeskyttelse, og andre, der modsætter sig den opfattelse, at Rådets fælles holdning ikke fuldstændig udelukker muligheden for at patentere software. De fleste ændringsforslag fra Retsudvalget er tæt på at føre til en mere afbalanceret definition, så efter min mening udgør de en nyttig tilføjelse til den fælles holdning og et godt grundlag for den endelige beslutning. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, dagen i dag er vigtig for Europa-Parlamentet, da vi har en reel mulighed for at bevise, at Parlamentet virkelig repræsenterer millioner af europæere. Grunden er, at vi kan forsvare - og det meget effektivt - millioner af computerejeres interesser samt hundredtusindvis af små og mellemstore virksomheders interesser. Vi har modtaget e-mails og breve og appeller om at gøre dette.
Efter min mening har den europæiske befolkning pludselig erkendt, at borgernes Europa har brug for Europa-Parlamentet. Vi skal ikke fungere som de store virksomheders talsmænd eller lobbyister, men i stedet fungere som talsmænd for den græsrodsbevægelse i samfundet, der fører kampagne mod forkerte beslutninger fra EU-institutionerne. Disse beslutninger kan kun ændres af en anden EU-institution. Spørgsmålet her er ikke kun, og ikke engang primært, patenter på computersoftware. Det vigtigste aspekt ved denne forhandling er det folkelige pres, som giver Parlamentet en fantastisk mulighed for at repræsentere borgerne ikke kun gennem smukke, teoretiske udtalelser, men også i praksis. Vi bør gribe denne mulighed. 
Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i modsætning til mange kolleger vil jeg godt gøre opmærksom på, at vi i løbet af forhandlingerne alle sammen - eller i hvert fald flertallet af os - blev enige om, at vi ønsker patenter på området for computerimplementerede opfindelser, og at den europæiske industris store styrke også er afhængig af, at denne mulighed eksisterer. Den skizofrene situation består i, at virksomheder, der ønsker at udtage patenter på dette område, også kan gøre det, og at Kommissionens forslag ikke gjorde meget andet end at plædere for mere harmonisering i Europa.
Jeg tror, at alle parlamentsmedlemmer er enige i, at det andet scenario, som vi ønsker at undgå på patentområdet, er at slå ind på amerikanernes vej, hvilket ville gøre det muligt at patentere f.eks.  . Vi ønsker - for at sige det på computersprog og uden omsvøb -  .
Det største problem lige nu er at få strammet op på sprogbrugen. Med morgendagens afstemning in mente vil jeg gerne spørge Kommissionen endnu en gang, hvordan dette kan lade sig gøre set i lyset af det meget store antal ændringsforslag, som vi skal behandle. Det handler navnlig om de ændringsforslag, som hr. Rocard og andre kolleger samt hr. Kauppi og jeg stillede vedrørende interoperabiliteten. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan Kommissionen forholder sig til disse forskellige forslag, specielt med hensyn til tvangslicenser eller begrænsede udelukkelser, når det handler om ren . Måske kan De sige noget mere herom, hr. kommissær?
Marco Pannella (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, lige siden sidste valgperiode har vi radikale parlamentsmedlemmer været engageret i dette spørgsmål, og det gælder navnlig hr. Cappato. Vi er helt bevidste om Parlamentets holdning, der ikke blev godkendt.
I dag skal vi igen diskutere denne holdning i en situation, hvor både Parlamentets yderste højrefløj og yderste venstrefløj har holdt taler, jeg sætter særlig pris på som liberal, for at forsvare markedet, som trues og ødelægges af den bureaukratiske hærs jungle. Denne hær er ligesom de store monopolistiske og oligopolistiske koncerner parat til at forhindre - med den juridiske og bureaukratiske magts sprog - udøvelsen af opfindelses- og markedsfrihed.
Hvis vi i morgen vedtager hr. Rocards ændringsforslag og de ændringsforslag, som jeg selv har stillet sammen med 50 andre parlamentsmedlemmer, herunder Emma Bonino, får vi en strategi og en vindermulighed. I modsat fald er jeg enig med hr. Duff i, at der under forligsproceduren ikke blot skal tages højde for Spaniens, Østrigs, Belgiens og Italiens manglende godkendelse af direktivet ligesom i maj 2004. Jeg er nemlig sikker på, at det vil lykkes os at ændre Kommissionens og Rådets holdning i en liberal og retlig retning. 
Joachim Wuermeling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, værdien af innovationer og vigtigheden af vidensamfundet er ofte blevet besværget her i Parlamentet. Det blev sagt, at intellektet er vores trumfkort, dvs. Europas trumfkort i globaliseringens verden.
Men lige så vigtigt som intellektets udfoldelse er det naturligvis, at vores idéer ikke stjæles af andre. Prøv at forestille Dem en opfinder, som inden for to år investerede millioner af euro i en opfindelse, hvorefter der tre måneder senere er en anden, som kopierer denne opfindelse, markedsfører den og dermed forhindrer opfinderen i at høste udbyttet af sit arbejde. Patenter beskytter de svage, og de beskytter opfinderne mod dem, der har magten på markedet. Patenter afgør striden mellem intellektets magt og markedets magt til fordel for intellektets magt, og det ganske uafhængigt af, om det er en stor eller lille virksomhed.
Jeg er ekstremt utilfreds med forløbet af de seneste ugers forhandlinger. Der opstod en overophedet atmosfære og en lobbyfejde uden sidestykke, og hvis vi skal være helt ærlige, må vi nok indrømme, at vi, selv om vi er i gang med andenbehandlingen, skal træffe beslutning om et utal af formuleringer, hvis konsekvenser vi kun kan vurdere i meget begrænset omfang i denne fase. Retsudvalget stillede 40 ændringsforslag til ikke engang 10 artikler. Vi har dusinvis af ændringsforslag, som vi skal behandle, og hvis følger vi ikke engang kan forudsige tilnærmelsesvis.
Det er langsomt gået op for mig, at denne sag endnu ikke er moden nok til, at vi kan træffe beslutning herom, og vi bør faktisk overveje muligheden for at udsætte lovgivningsproceduren midlertidigt ved at forkaste den fælles holdning. Det ville om muligt være den mest ansvarlige beslutning, som vi kan træffe på nuværende tidspunkt.
Edit Herczog (PSE ).
   - Jeg har fulgt diskussionen om udkastet til direktiv om computerimplementerede opfindelser med stor interesse, for det første på grund af dets betydning (jeg er overbevist om, at dette er et af de vigtigste forslag, som Parlamentet har fået forelagt), men også fordi jeg aldrig i min karriere som medlem af et nationalt parlament eller af Europa-Parlamentet har set et forslag til lovgivning i den grad blive misforstået eller fejlfortolket af så mange. Vi har allerede hørt så meget i forbindelse med dette direktiv - om Microsoft, om Linux, om de multinationale selskabers og de små og mellemstore virksomheders interesser, åbne kildekoder og copyright - at vi har tabt det virkelig vigtige af syne, hvad dette virkelig drejer sig om. Det vigtige er Lissabon. Det vigtige er den videnbaserede økonomi og det videnbaserede samfund. Det vigtige er, at vi skal kunne beskytte den viden, vi skaber. Og det primære middel til beskyttelse af viden er patenter.
Det tjener ikke Europa til ære, at det ikke lykkedes at indføre det fælles europæiske patent, selv om det er helt nødvendigt for, at viden og innovation kan føre til investeringer og overskud. Nu har vi mulighed for at gøre fremskridt inden for patentlovgivningen og gøre noget for at sikre, at beskyttelsen af viden omfortolkes, så den opfylder kravene i det 21. århundrede. Det ville være naivt at tro, at direktivet er udtryk for et fuldstændig nyt princip, der giver noget rent kvalitativt, som ikke findes i den hidtidige lovgivning. Det udgør ikke noget nyt og revolutionerende. Det er en erkendelse af det enkle faktum, at vores moderne verden er baseret på digital information og højteknologiske løsninger, og at disse er en så integrerende del af vores hverdag, at man ikke kan forestille sig udvikling og teknologi uden dem. Vi har brug for dette direktiv. Hr. Rocard har udført et vigtigt stykke arbejde i sit forsøg på at omformulere rammerne for direktivet, og det fortjener han ros for. Han skal ikke have skylden for, at det ikke lykkedes. Det var formentlig ikke muligt at komme længere.
Det er imidlertid meget vigtigt, at direktivet om softwarepatenter gennemføres i den form, Kommissionen har foreslået - eller med nogle få ændringer. Uden dette direktiv ender Europa i en konkurrencemæssig blindgyde i forhold til regioner, der ikke er bange for at tilpasse deres systemer til den moderne tids krav. Der findes også andre løsninger, når man ønsker at beskytte opfindelser. Men patenter er den løsning, hvor man etablerer en forbindelse mellem en opfindelse og dens anvendelse på markedet og ophæver viden til at blive en økonomisk faktor. Vi må ikke lade denne løsningsmulighed slippe os af hænde, for kun en stærk europæisk økonomi er i stand til at fastholde de europæiske værdier, som vi hver især her i Parlamentet står for. 
Patrizia Toia (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er to grupper, som nu beder EU-institutionerne om at fastlægge en mere åben og fleksibel strategi for et spørgsmål, der er så vigtigt for ikke bare økonomiens, men hele samfundets udvikling. De beder os således om at ændre den fælles holdning, så den bliver mere åben og fleksibel.
Der er tale om to vigtige grupper for Europa og Europas fremtid, nemlig de små og mellemstore virksomheder og de unge. Mange af parlamentsmedlemmerne har allerede nævnt de små og mellemstore virksomheder, og jeg deler ønsket om en større fleksibilitet for at undgå at gøre direktivet om patenterbarhed stift, da dette risikerer at være en hindring for de små og mellemstore virksomheders aktiviteter og at blive et konkurrencehæmmende våben i deres udvikling.
Jeg vil minde om de unges forventninger. Jeg tror, at der er meget få andre spørgsmål, som vi behandler her i Parlamentet, hvor der er så stærk en mobilisering blandt de unge, bevægelser og foreninger, der ikke blot bruger software til at kommunikere og lære med, men også som aktivitet og uafhængigt arbejde til tusindvis af forskellige formål lige fra frivilligt arbejde til de nye erhverv, der forvaltes på en uafhængig måde, og som også er så vigtige for udviklingen af et samfund med en mere åben økonomisk tilrettelæggelse, der i højere grad er knyttet til de unges evne til at organisere sig.
Vi har tit sagt, at Europa lytter til de unge, og det har for det meste været retorisk. I dag har vi en lejlighed - og jeg håber ikke, at Parlamentet går glip af denne lejlighed - til virkelig at lytte til ønskerne hos de unge, som har opsøgt os, og til de talrige bevægelser, der har givet udtryk for deres holdning. Dem mener jeg ikke, at Parlamentet må skuffe.
Derfor støtter jeg de ændringsforslag, som hr. Rocard, hr. Duff og andre parlamentsmedlemmer har stillet for at gøre EU's fælles holdning mere klar og sikker. Jeg tror, at vi er nødt til at være konsekvente på to punkter. For det første skal vi, hvis vi mener, at software ikke er patenterbar, passe på, at vi ikke udvider anvendelsesområdet, da vi så risikerer at modsige os selv. For det andet er det vigtigt at sikre patentbeskyttelsen, idet vi dog skal undgå, at den skaber ufleksibilitet og en koncentration på nogle få hænder, eftersom dette ville hindre udviklingen og innovationen i Europa. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis der for tre år siden var nogen her i Parlamentet, der var blevet spurgt om, hvad en computerimplementeret opfindelse var, ville de fleste have svaret "aner det ikke". De har nok alle set demonstranterne udenfor i dag. Nogle af dem var lidt aggressive. En af dem sprang lige ud foran vores bil, og en computerimplementeret opfindelse, nemlig ABS-bremser, reddede sandsynligvis hans liv.
Det har været noget af en føljeton. Handlingen har taget mange interessante drejninger undervejs. For det første var der den meget dramatiske førstebehandling i Parlamentet. For det andet blev vores holdning fuldstændig afvist af Rådet. For det tredje nægter Kommissionen at gå tilbage til førstebehandlingen. For det fjerde har vi nu Rådets tvivlsomme fælles holdning, og for det femte befinder vi os nu i slutningen af andenbehandlingen. Jeg er bange for, at dette forslag til retsakt vil blive forkastet i morgen, som hr. Wuermeling var inde på.
Jeg ved ikke, om det er godt eller dårligt, men jeg ved to ting, og jeg har to ting at sige. Den ene er til "David-fløjen", dvs. og SMV'er. Hvis vi havde gennemarbejdet forslaget, ville det ikke have været så tosset endda. Det ville ikke have hindret i at fortsætte. Som finne kan jeg sige, at det ikke ville have hindret opfindelsen og udviklingen af Linux. Til "Goliat-fløjen", dvs. de store virksomheder, vil jeg sige: "Tag jer nu sammen". Jeres lobbyvirksomhed skrabede virkelig bunden. -folkene slog jer med mange længder til odds 100:1.
Spørgsmålet er så, hvilke institutionsmæssige konsekvenser det har. Jeg har et institutionelt budskab til Kommissionen og Rådet. Europa-Parlamentet er medlovgiver. De bør tage Parlamentet alvorligt. Når De er vidne til, at vi forkaster forslaget i morgen, bør De gå tilbage til tegnebordet og udarbejde en ny retsakt. Europa har brug for en eller anden form for patenterbarhed af computerimplementerede opfindelser, men det får vi ikke i morgen.
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand, den skrappe debat om dette direktiv viser, at demokratiet virker. Så sent som i går fik de rejsende på toget til Strasbourg stukket løbesedler i hånden, og der er blevet sendt kolossale mængder af e-mails om dette emne. Tingene er ved at komme ud af proportioner, og det er sket her.
Ikke engang på et tidspunkt ude i fremtiden vil man kunne patentere et computerprogram uden teknisk indflydelse, og den fantastiske tanke med åbne kildekoder vil heller ikke foregå, når dette direktiv træder i kraft. Jeg vil vove denne påstand som landsmand til Linux-systemet.
Hvis det nye direktiv bliver forkastet, vil det på den anden side betyde et nyt tilbageslag for den europæiske konkurrenceevne. Der bliver endnu mindre tilbage af Lissabon-erklæringen, hvis vi tager livet af dette direktiv. At det vil sætte de store, stygge multinationale op mod SMV'erne er overdrevet og et kunstigt argument. Mange SMV'er fra mit eget land, Finland, har sat sig i forbindelse med mig, og de siger, at direktivet vil være en fordel for dem. Samtidig vil det beskytte dem og deres opfindelser mod store virksomheder. De store virksomheder vil altid klare sig også uden regler, mens klare regler på den anden side altid vil være til fordel for de små.
Jeg hører ikke til dem, der principielt er imod patenter. Patenter er en tradition i den europæiske ånd. De er grundlaget for den moderne, velfungerende markedsøkonomi. Det skaber sikkerhed og yder desuden beskyttelse mod pirater. Hvorfor skulle vi ikke patentere computerimplementerede opfindelser, som gavner os alle i hverdagen? I øjeblikket har Europa ikke nogen harmoniseret patentlovgivning. Det skaber et usikkert driftsmiljø for virksomheder og investorer. Vi har brug for en god og gennemsigtig patentlovgivning af hensyn til beskæftigelsen.
Forhåbentlig bliver dette ikke endnu et eksempel på, at Europa skyder sig selv i foden og svækker sin konkurrenceevne. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, dette er et meget kompliceret spørgsmål, som er genstand for en enorm lobbyvirksomhed fra forskellige grupper. Jeg synes, at det er meget morsomt, at borgerne for en gangs skyld bryder sig om det, vi beskæftiger os med her i Parlamentet. Det er vi ikke forvænt med.
Det er vigtigt med et velfungerende patentsystem i Europa. Enkelte opfindere og virksomheder skal naturligvis kunne tage patent på deres opfindelser, også computerimplementerede opfindelser. Tendensen i dag er dog, at ren software også tildeles patent, hvilket ikke er godt. Vi har brug for forskere, innovative personer og enkelte programudviklere, som kan komme med nye idéer uden at risikere at trænge ind på området for trivielle patenter og havne i uendelige processer.
Først og fremmest bør vi forkaste hele forslaget med en opfordring til Kommissionen om at vende tilbage med et omfattende forslag om et fællesskabspatent, som omfatter alle opfindelser. Det er en fejltagelse kun at udskille softwarerelaterede opfindelser som en enkelt sektor.
Desuden skal vi ændre den fælles holdning, som ikke er nogen god lovgivningstekst. Den indeholder alt for mange uklarheder. Med udgangspunkt i de fleste af hr. Rocards forslag kan vi måske nå frem til et konstruktivt forlig til støtte for små, store og enkelte virksomheder. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, få direktiver har givet anledning til en så ophedet debat. Efter min mening kan der ikke være nogen her i dag, der ikke har hørt de lidenskabelige argumenter fra både tilhængere og modstandere af direktivet. Direktivet om computerimplementerede opfindelsers patenterbarhed er et stort skridt i retning af en definition af spillereglerne inden for de sektorer af den europæiske økonomi, der udvikler sig hurtigst, men der er udbrudt en glødende debat om den tvetydige fortolkning af udtrykket "edb-program som sådan", som udelukker, at undtagelser kan patenteres.
Jeg er tilhænger af en konsekvent beskyttelse af software i form af en beskyttelse af den kreative løsning, der ligger i et helt program eller en del af et program, men jeg er modstander af at tildele patenter til enkeltstående idéer. I stedet bør patenterbare opfindelser være løsninger, hvor en idé kombineres med den tekniske udførelse, f.eks. i sikkerhedssystemer til biler. Beskyttelse af de enkelte formler, kommandoer eller instruktioner ville helt klart være et skridt i den gale retning. Jeg er ikke modstander af patenter i almindelighed, men jeg kan ikke gå ind for, at direktivet vedtages i den form, Rådet foreslår, som efter min mening giver mulighed for adskillige fortolkninger.
Derfor vil jeg kun give min støtte til en udgave af teksten, der fjerner muligheden for alternative fortolkninger og gør teksten mere præcis. Ændringsforslagene fra min gruppe er et forsøg på at rette op på de problemer, jeg lige har nævnt. Jeg føler mig forpligtet til at sige, at jeg for min del anser Rådets holdning for yderst beklagelig, idet man har ignoreret opfordringen fra mig og mange af mine kolleger - og som bakkes op af Retsudvalget i Parlamentet - til at genfremsætte direktivet til førstebehandling. Jeg mener, at Rådet vil gøre klogt i at lytte til vores bemærkninger, eftersom dette vil fremme den gensidige respekt mellem Parlamentet og Rådet og samtidig styrke samarbejdet mellem disse to vigtige institutioner.
Jeg vil gerne slutte med at takke ordføreren, hr. Rocard, og navnlig vores gruppes skyggeordfører, fru Kauppi, for deres fremragende indsats. 
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Hr. formand, forhandlingen om computerimplementerede opfindelser har været interessant og passioneret, men desværre har de fleste talere et sort/hvidt syn på sagen. Vi er alle klar over, at dette er et meget komplekst emne. Det hjælper ikke at slå over i bibelsk terminologi, for det sætter stadig de forskellige argumenter i bås. På den ene side har vi hørt, at hvis vi med hensyn til dette direktiv ikke står last og brast med patenter generelt, vil vi kvæle innovationen og gøre Europa mindre konkurrencedygtigt. Vi vil således gå imod det, vi har forsøgt at opnå gennem Lissabon-dagsordenen.
På den anden side har vi hørt, at patentregler vil medføre mere bureaukrati og påvirke forbrugerne. En taler sagde, at det vil være en trussel mod demokratiet. Personligt mener jeg, at vi skal anlægge et globalt syn på hele denne sag.
For det første er det meningsløst at holde os inden for Europa i denne sag uden at tage højde for hele spørgsmålet om patenter.
For det andet er det, hvad angår Europas stilling i en globaliseret verden, meningsløst, hvis vi vedtager retsakter uden for en international lovgivningsstruktur, der tilskynder andre kontinenter og udviklingslande eller industrialiserede lande til at deltage på internationalt plan.
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er et komplekst og teknisk emne, og jeg siger tak til ordføreren og især til skyggeordføreren fra min gruppe for hendes arbejde med betænkningen. Enhver, der har været udsat for lobbyvirksomhed fra begge sider i denne forhandling, har hørt overbevisende argumenter for og imod forslaget til fælles holdning.
Jeg har en række bemærkninger inden for den korte tid, der er til rådighed. For det første bør det understreges, at patentdirektivet ikke foreslår at indføre et nyt patentsystem i EU, men søger at harmonisere og sikre konsekvens mellem patentkontorer i de forskellige medlemsstater. Hvad De end mener om patenter, kan De sikkert være enig i, at den nuværende situation, hvor 25 nationale patentkontorer ikke har nogen konsekvent tilgang, ikke bidrager til fremdrift i et integreret og velfungerende fællesmarked.
Det er dog rigtigt, at software- og it-industrien i EU i de seneste år er blomstret under den nuværende holdning. Hvad skal vi så med en fælles fremgangsmåde? Især SMV'erne synes at være splittet i dette spørgsmål. Nogen har besluttet at skabe det indtryk, at dette er en kamp mellem de store multinationale virksomheder og SMV'erne. Det holder efter min erfaring ikke stik. SMV'er har i høj grad et ben i hver lejr, idet nogle vil beskytte deres idéer og opfindelser, mens andre frygter, at forslaget til fælles holdning vil medføre en jungle af patenter. Ingen her i Parlamentet vil stemme for en situation, der på nogen måde kan skade SMV'ernes stilling i fremtiden.
Jeg vil gerne kort berøre to vigtige spørgsmål i direktivet. Det første er definitionen af, hvad dette forslag vil tillade at patentere. Vi foreslår ikke patentering af software som i USA. Det understreger jeg. Hvis der skal vedtages ændringsforslag for at afklare dette punkt, må vi gøre det, selv om den nuværende formulering slet ikke er så dårlig. Vi har ophavsretten til at beskytte software.
Det andet vigtige spørgsmål er interoperabilitet, og de ændringsforslag, der er stillet af Arlene McCarthy herom, er værd at støtte. Vi skal sikre, at det udstyr eller de net, som kræves til flere brugeres innovation, ikke tilbageholdes fra markedet. Det gælder især og den -bevægelse, som har haft så stor succes i de seneste år.
Alt i alt er folk efterhånden blevet meget mere pessimistiske, og det ser ud til, at forslaget vil blive forkastet i morgen. Det sender et kraftigt signal om, at institutionerne slet ikke kunne finde fælles fodslag og blive enige om et emne, som er af stor betydning for den europæiske økonomi generelt.
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, computerprogrammers juridiske status har længe været klart defineret. Software er beskyttet med copyright, og den europæiske patentkonvention udelukker patentering af computerprogrammer. Både jurister og it-specialister er modstandere af, at man ændrer på denne situation. Det eneste formål med Rådets direktiv er at sanktionere praksis ved Det Europæiske Patentkontor, og denne praksis er både fejlagtig og farlig.
På professor Buzeks og egne vegne vil jeg derfor opfordre Parlamentet til enten at stemme for alle 21 ændringsforslag i denne pakke, hvorved vi genindfører den ordlyd, som direktivet havde ved førstebehandlingen, eller at forkaste direktivet helt og holdent. Som det tyske parlamentet bemærkede i sin beslutning af 17. februar 2005, indebærer en inflation i patenter en risiko for, at den offentlige holdning skifter, hvad angår patentsystemets effektivitet som et egnet værktøj til innovation og fremskridt. På den baggrund er det derfor Parlamentets ansvar at slå bremserne i.
Der er ingen grund til, at patentlovgivningen udvides til at omfatte computerprogrammer. Hovedargumentet for patentlovgivningen var ønsket om at beskytte investeringerne. Konkrete innovationer kræver langvarig prøvning efterfulgt af kapitalinvesteringer, før man kan opnå et overskud. Investeringer i it-aktiver er imidlertid sædvanligvis små, hvis man overhovedet bemærker dem. Derfor er der ingen grund til, at de sikres yderligere juridisk beskyttelse.
Det er absolut ikke korrekt, at softwarepatenter i Det Europæiske Patentkontors fortolkning udgør en mulighed. Patenter indebærer også risici og skal derfor anvendes med omhu. Der fortælles mange myter og halve sandheder om patenter, og jeg vil nævne et par eksempler. Det er en myte, at det altid gavner økonomien, når der tildeles patentrettigheder. Embedsmænd måler ofte den økonomiske innovation ved hjælp af antallet af patenter, men de kan skade investeringerne ved at begrænse konkurrencen. Mange førende it-virksomheder har aldrig ansøgt om patenter, og stort set ingen it-eksperter er interesseret i patentbeskrivelser. Ingen har kunnet bevise, at der findes en direkte sammenhæng mellem flere patenter og økonomisk vækst.
En anden myte går ud på, at patenter på programmer vil gavne de små og mellemstore virksomheder, eftersom de vil give disse virksomheder muligheder for at få eneret på deres nyskabende idéer. Patenter kan imidlertid fungere som forhindringer såvel som beskyttelse. Det er meget svært for små virksomheder at opnå beskyttelse, idet udgifterne til at håndhæve et patent er kolossalt store, og nogle gange endda 100 gange større end udgifterne til selve patentet. Hvad mere er, er det også nødvendigt at foretage langvarige undersøgelser for at vurdere, om en bestemt opfindelse allerede er reserveret af andre. Hvad angår it-sektoren, hvor det er særlig let at foretage små ændringer, vil indførelsen af patentprogrammer svare til at anlægge et minefelt. 
Tadeusz Zwiefka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, EU-institutionernes grundlæggende pligt inden for lovgivningsprocessen er at gennemføre god, letforståelig og effektiv lovgivning. Jeg behøver ikke erindre Parlamentet om de mange gange, vi har lyttet til forsikringer fra såvel Kommissionens formand som repræsentanter for de enkelte formandskaber om, at dette bliver tilfældet, og at Parlamentet helt entydigt er et vigtigt led i denne proces.
Dagens forhandling markerer afslutningen på arbejdet med et direktiv, som desværre er et eksempel på en ganske anden holdning. Både Kommissionen og Rådet mener, at deres forslag er de eneste, der er noget værd, og de har begge afvist forslag fra Parlamentets medlemmer. Jeg ville gerne tro, at tingene vil ændre sig denne gang, og at man vil prioritere interesserne hos millioner af EU-borgere og små og mellemstore virksomheder. Sidstnævnte skaffer arbejdspladser til 90 % af arbejdstagerne, og det må vi helt klart ikke glemme. Derfor må vi ikke udelukkende koncentrere os om de store og velhavende virksomheders interesser.
Den alvorligste tvivl gælder manglen på en klar sondring mellem en opfindelse eller med andre ord en patenterbar teknisk løsning og et computerprogram eller en algoritme, hvad enten det er en beregningsmetode, et matematisk begreb eller en metode til udøvelse af økonomiske aktiviteter, navnlig inden for detailhandelen. Som en følge heraf er meningen med denne harmonisering yderst tvivlsom for nu at sige det mildt. Det er uheldigt, at bestemmelsen om et forbud mod patentering af edb-programmer som sådan ikke bliver andet end en illusion, hvilket er tilfældet med Det Europæiske Patentkontors nuværende praksis. Samtidig meddelte kommissæren os i sin tale ved indledningen af dagens forhandling, at direktivet ikke vil medføre ændringer af Patenkontorets praksis, hvilket er en alarmerende udtalelse.
Der kan ikke herske nogen tvivl om, at der findes et tvingende behov for en harmonisering af patentlovgivningen, bl.a. med hensyn til opfindelser, hvortil der anvendes computere. En væsentlig forudsætning for en sådan lovgivning er imidlertid, at den skal være gavnlig og gavnlig for alle.
Uden hr. Rocards og hr. Buzeks ændringsforslag vil direktivet indebære en overdrevet liberal tilgang til de grundlæggende aspekter, som definerer selve begrebet opfindelse, og samtidig sanktionere denne metode. Jeg vil derfor opfordre Parlamentet til at stemme for ændringsforslagene fra hr. Buzek og hr. Rocard. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, er der nogen, som efter disse to timers forhandling har indtryk af, at der foreligger en brugbar fælles holdning her, som vi kan vedtage? Er der nogen, som efter denne forhandling har fået det indtryk, at dette prekære spørgsmål er uddebatteret, således at vi kan stemme om det, og at vi kan mønstre det nødvendige kvalificerede flertal til et ja til det eller til den overvældende mængde af ændringsforslag? Jeg tror det ikke, og det er der en god grund til.
Førstebehandlingen blev afholdt den 24. september 2004, men Rådet tog slet ikke hensyn hertil i sin politiske beslutning. Fru Kauppis kommentar til Rådets beslutning var, at Rådet tilsyneladende ville ignorere de valgte europæiske lovgiveres vilje. Rådet er selv i tvivl. Den 21. december blev afstemningen slettet af dagsordenen på anmodning fra Polen. Parlamenterne i Tyskland, Spanien og Nederlandene gav udtryk for deres modstand mod direktivet i dets foreslåede form, og afstemningerne blev udskudt i længere og længere perioder.
Parlamentet opfordrede Kommissionen til at udarbejde et nyt forslag til førstebehandlingen. Retsudvalget, Formandskonferencen og plenarforsamlingen vedtog et beslutningsforslag herom.
Hvordan reagerede Rådet på det? Det forbød enhver form for forhandlinger herom, og man understregede, at det var ekstremt vigtigt, at dette blev overholdt. Selv om Nice-traktaten er trådt i kraft, vedtog man den politiske aftale med det resultat, at man er utilfreds med den fælles holdning, og derfor har vi nu 178 ændringsforslag foran os her i Parlamentet.
Den fælles holdning indeholder ting, som jeg vil kunne opliste punkt for punkt, og de er ligeledes indeholdt i ændringsforslagene, og det foranlediger mig til at mene, at den fælles holdning ikke skaber nogen retssikkerhed. Desuden fremmer den ikke innovationen og skaber usikkerhed hos de små virksomheder. Vi vil derfor gøre os selv en tjeneste, hvis vi forkaster den fælles holdning i morgen og sætter al kraft ind på at opnå en harmonisering af den europæiske patentlovgivning i stedet for at vedtage forordninger, som er kontroversielle inden for den pågældende industri.
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - Der er gået et år, siden jeg blev medlem af Europa-Parlamentet. Spørgsmålet om softwareopfindelsers patenterbarhed er et af de vigtigste, vi har drøftet i den periode.
Et meget stort antal mennesker har deltaget til diskussionen om dette direktiv i mit eget land, Slovenien, og i andre europæiske lande. I den henseende har det foreslåede direktiv allerede givet positive resultater, idet et stort antal borgere er blevet direkte engageret i den demokratiske proces. De har forstået, at de europæiske institutioner ikke er så fjerne, som nogle af deres aktiviteter kunne tyde på. Men her i Parlamentet er det ikke borgerne, der træffer beslutningerne, men vi medlemmer, som beslutter på deres vegne og i deres navn. 
Hvad tænker jeg på, når jeg beslutter, hvordan jeg skal stemme om direktivet? Det forhold, at vi her i Europa skal følge målsætningerne i Lissabon-strategien, hvis vi reagerer korrekt på globaliseringens udfordringer. Vi må udnytte vores konkurrencefordel i forhold til andre områder af verden og basere vores udvikling på viden og forskning og den praktiske anvendelse heraf. Vi vil være i stand til at tilskynde folk til at gå i gang med disse aktiviteter, hvis vi bl.a. sørger for en korrekt beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Derfor skal vi have modet til at sørge for et rigtigt og ensartet retligt system i Europa, hvor innovation belønnes.
Jeg tror fuldt og fast på, at tiden nu er inde til at vedtage forslaget til direktiv. For at bortvejre enhver frygt vedrørende patentering af edb-programmer som sådan er det kun ret og rimeligt, at det klart siges i direktivet, at disse fortsat skal holdes uden for patentbeskyttelse og være omfattet af ophavsretten.
Jeg mener, at direktivet skal indeholde klare definitioner af de grundlæggende begreber. På grund af de små og mellemstore virksomheders vigtige rolle i EU er det ligeledes vigtigt, at vi tager højde for direktivets indvirkning på deres aktiviteter. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, her mod slutningen af en interessant forhandling er det på tide at vende tilbage til det, vi taler om, nemlig sagens kerne. Dette er ikke en forlængelse af eksisterende patentlovgivning. Det kommer egentlig ikke ind på nye områder. Hele formålet med dette er at afklare den eksisterende situation, fordi den nuværende patentlovgivning anvendes på en inkonsekvent måde. Virksomheder, der ønsker patenter, ved mange gange ikke, hvor de står. De kan måske få patent i et land, men ikke i et andet.
Samtidig tror jeg, at vi alle er enige om, at vi ikke ønsker den patentordning, der tilsyneladende udvikler sig lynhurtigt i USA og andre lande, hvor patenter for det, som vi betegner som forholdsvis trivielle opfindelser vedrørende forretningsmetoder eller simpel software, ikke dækkes, men burde være dækket af ophavsretten.
Det vigtigste spørgsmål er, om vi med det forslag, der ligger på bordet nu, kan opnå dette? Prøv at sætte Dem i en patentinspektørs sted, hvor De skal træffe et valg om at udstede patent eller ej. Jeg mener, at denne formulering og mange andre formuleringer her ikke alene er komplekse, vanskelige og uklare, men også går i en helt forkert retning.
En del af problemet - og det kan jeg generelt fornemme i drøftelserne her - er, at mange kolleger ikke accepterer, at der er en eller anden form for digital teknologi involveret i næsten alle teknologiske opfindelser. Begrebet computerassisteret eller computerstyret er faktisk allerede ret forældet. Der er mere edb-kraft i en mobiltelefon, end der var i en stor computer for 10 år siden. Den er programmeret af instruktioner, og det er ret fornuftigt, at virksomheder, der har tekniske opfindelser, som omfatter denne software, har mulighed for at beskytte den.
Jeg mener, at dette går i den forkerte retning. Det hjælper ikke de små virksomheder, det hjælper ikke de store virksomheder, og det hjælper ikke -bevægelsen. Vi skal afgøre, hvorvidt det er mislykkedes os totalt at nå til enighed om denne sag, og hvorvidt det er på tide at starte forfra.
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
    -  Mine damer og herrer, den europæiske patentkonvention beskytter almenvellets interesser ved at forbyde patentering af alt, der ikke udgør en teknisk løsning og navnlig videnskabelige teorier, æstetiske kreationer, matematiske metoder, planer eller regler for udførelsen af mentale handlinger samt computerprogrammer. Selv om copyright gør det muligt at forhindre misbrug på dette område, har omkring 20 virksomheder indgivet over 20.000 patentansøgninger om computerprogrammer. Sidstnævnte omfatter ikke kun styreprogrammer til udstyr lige fra vaskemaskiner til enestående medicinsk udstyr, men ligeledes software i sig selv og forretningsmetoder såsom brugen af indkøbskurve ved indkøb på internettet. Det er uheldigvis sådan, at nationale patentkontorer og domstole når frem til forskellige afgørelser i mange sager, og derfor er der behov for klare regler på europæisk plan.
Jeg er ked af at måtte sige, at vi stadig venter på et ajourført og generelt direktiv om det europæiske patent. Dette gør dagens forhandling meget mere kompliceret, idet den vedrører et specifikt direktiv, der ikke drejer sig om begreber, men går videre end dækningsområdet for TRIPs-aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder. Det forhold, at store virksomheder er for direktivet, er uden tvivl en vigtig faktor, men antallet af parter, herunder jurister og it-eksperter, de højere læreanstalter, små virksomheder og f.eks. det tjekkiske senat har sat fokus på tvetydigheden i direktivet. En sådan tvetydighed indebærer en risiko for, at direktivets bestemmelser lægges åbent for generelle fortolkninger, hvilket vil få alvorlige konsekvenser for små og mellemstore virksomheder samt forbrugerne. Ydermere har Rådet desværre ikke fået udarbejdet en analyse af direktivets indvirkning på små og mellemstore virksomheder og på de nye medlemsstater, hvilket Parlamentet havde anmodet om.
Der har dannet sig en ad hoc-koalition på tværs af partierne her i Parlamentet. Vores mål er at nå frem til en kompromisaftale om fælles ændringsforslag og kun give mulighed for patentering af firmware, eller med andre ord styreprogrammer til teknisk udstyr, i de tilfælde, hvor det udgør en del af en samlet opfindelse. Vi ønsker også at styrke interoperabiliteten for forbrugerne og forhindre, at der indrømmes patenter på trivielle idéer. Et patent koster trods alt 30.000 euro, og godkendelsesproceduren tager i gennemsnit fire år. Eftersom de små og mellemstore virksomheder udgør drivkraften bag it-sektoren, hvor de står for 70 % af omsætningen og 80 % af arbejdspladserne, udgør begge disse faktorer hindringer for en dynamisk vækst inden for denne sektor. Derfor foreslår vi en tydeligere sondring mellem patenter på maskiner og patenter på ren software.
Sammenfattende vil jeg gerne høfligt bede Kommissionen klart erklære, hvilke fremskridt der er sket med forberedelserne til et ajourført europæisk patent. Medmindre det lykkes at ændre direktivet, vil min gruppe som helhed hellere stemme imod det. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i dag kan vi vælge, om vi vil have en gammeldags patentlovgivning med et gammeldags syn på store virksomheder og et gammeldags syn på udvikling eller en moderne, kreativ udvikling i lille skala med en moderne lovgivning.
Alle siger, at de ikke vil have softwarepatenter. Vi har set katastrofen i USA, når man gør det. Den eneste måde at bevise det på i dag er at stemme for de 21 kompromisændringsforslag, som jeg og mange andre har underskrevet. Så får vi en intelligent, afbalanceret lovgivning, hvor kreativiteten og en sund patentlovgivning kommer til udtryk.
Stemmer man imod, viser man, at man er fuldstændig i de store virksomheders vold. Det fører til en lovgivning, som betyder, at programmer, som styrer et apparat, bliver patenterbare. Det er som at give patentbeskyttelse til manualer til apparater. En sådan verden er ikke moderne. 
Joaquín Almunia,
    Hr. formand, de parlamentsmedlemmer, der har været direkte involveret i arbejdet med dette forslag, ved, at vi har at gøre med et meget komplekst emne. Direktivet kan ikke vendes på hovedet. Det, vi har brug for, er en god balance mellem at stimulere innovation og sikre, at konkurrencen ikke kvæles.
Som kommissær McCreevy sagde i sin udtalelse fra marts 2005, er bolden på Deres banehalvdel. Uanset hvad De beslutter, vil Kommissionen tage beslutningen i betragtning og respektere den. Hvis De beslutter at forkaste den fælles holdning, vil Kommissionen ikke stille et nyt forslag. De bør også huske på, at en forkastelse vil stå i vejen for mange europæiske firmaer og gå imod vores fælles Lissabon-mål om at gøre Europa mere konkurrencedygtigt.
Under forhandlingen var forskellige medlemmer inde på spørgsmålet om interoperabilitet. Her er Kommissionen stadig fleksibel i et vist omfang. Der findes allerede obligatoriske licensordninger i medlemsstaternes lovgivning. Det er en hensigtsmæssig model, så længe det sikres, at de forskellige softwareudviklingsmodeller, dvs. navnebeskyttet eller , ikke forskelsbehandles. Virksomhederne bør tilskyndes til at benytte en frivillig licensordning. Hvis rettighedsindehaverne misbruger deres rettigheder ved at pålægge urimelige betingelser, bør myndighederne imidlertid gribe ind og sikre retfærdige betingelser.
En begrænset undtagelse vedrørende interoperabilitet, med henblik på at fremme åbne standarder, ville også være en sund løsning, forudsat at internationale forpligtelser respekteres.
Flere medlemmer berørte også spørgsmålet om ophavsret. Det vil jeg gerne afklare ved at understrege, at ophavsret er adskilt og forskellig fra patenter. Ophavsret og patenter beskytter forskellige aspekter af noget nyt og originalt. Patenter påvirker således ikke ophavsrettens eksistens.
Ophavsret beskytter udtrykket for en idé, men beskytter ikke en opfindelse, og ophavsret forhindrer ikke en anden i at give den samme opfindelse et andet udtryk.
Hvad angår små og mellemstore virksomheder og deres adgang til patentsystemet, vil jeg gerne gøre opmærksom på to ting. For det første vil medlemmerne kende til Kommissionens forslag om et EF-patent, som vil reducere omkostningerne ved patentbeskyttelse i hele EU. For det andet fik vi udført en forundersøgelse af spørgsmålet om forsikring mod omkostningerne ved retsforfølgelse vedrørende patenter. Denne undersøgelse er nu i anden fase, hvor konsulenterne skal komme med konkrete forslag.
I lyset af det store antal ændringsforslag vil vi give sekretariatet en skriftlig oversigt over Kommissionens holdning til dem med henblik på indførelse i det fuldstændige forhandlingsreferat(1).
Endelig håber jeg, at afstemningen vil give et positivt resultat. Hvis der imidlertid er brug for en yderligere indsats for at nå til enighed med Rådet, står Kommissionen til rådighed for begge medlovgivere med henblik på at nå et konstruktivt resultat.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, efter at have lyttet omhyggeligt til de forskellige argumenter i løbet af formiddagens forhandling opfordrer jeg indtrængende parlamentsmedlemmerne til at støtte de 21 kompromisændringsforslag, som vil sætte en stopper for indførelse af softwarepatenter i afstemningen i morgen. Hvis disse ændringsforslag ikke accepteres, vil jeg og mange andre stemme imod afgørelsen.
Dette forslag til retsakt går imod europæiske SMV'ers interesser inden for softwareindustrien. Hvis denne retsakt vedtages af Parlamentet i morgen, vil den kvæle innovation og kvæle vitale europæiske SMV'er. Parlamentet må og skal stemme imod dette forslag. Vi har ikke råd til at kvæle vitale europæiske SMV'er. SMV'erne er alfa og omega for jobskabelsen i Europa. Ophavsretten dækker os rigeligt ind. Softwarepatenter er ikke vejen frem.


Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13,
forudsat, at ændringen indføres konsekvent: 14, 40, 72, 93, 114, 135, 158
15, 18, 21, 26-37, 43, 47, 58, 59, 60, 61, 63, 66, 75, 79, 90, 91, 92, 96, 100, 111, 112, 113, 117, 121, 132, 133, 134, 138, 142, 153, 154, 155, 161, 165, 176, 177, 178.
I forbindelse med en tilfredsstillende og afbalanceret global pakke kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 5, 25, 48, 50, 67, 68, 80, 82, 101, 103, 122, 124, 143, 145, 166, 168.
Efter omarbejdelse eller omformulering kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 4, 16, 17, 19, 22, 23 (flyttet i teksten), 53, 85, 106, 127, 148, 171.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 20, 24, 38, 39, 41, 42, 44, 45, 46, 49, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 62, 64, 65, 69, 70, 71, 73, 74, 76, 77, 78, 81, 83, 84, 86, 87, 88, 89, 94, 95, 97, 98, 99, 102, 104, 105, 107, 108, 109, 110, 115, 116, 118, 119, 120, 123, 125, 126, 128, 129, 130, 131, 136, 137, 139, 140, 141, 144, 146, 147, 149, 150, 151, 152, 156, 157, 159, 160, 162, 163, 164, 167, 169, 170, 172, 173, 174, 175. 


Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Giles Chichester (PPE-DE ),
   Fru formand, jeg vil bare sige, at det er lykkedes Parlamentet at vedtage et direktiv efter førstebehandlingen i samklang med Rådet.

Μanolis Μavrommatis (PPE-DE ),
   Fru formand, så sent som i sidste uge viste hele verden sit engagement ved at sige et rungende ja til kampen mod sult og fattigdom i Afrika. Det var ikke kun musikalske toner, det var budskab om medmenneskelighed og solidaritet med et kontinent, hvor millioner af mennesker, heriblandt små børn, fortvivlet beder om en håndsrækning.
Sammen med de andre lande var EU de første til at reagere på denne globale opfordring. Denne mobilisering af kræfter viser, hvor vigtigt det er, at vi er årvågne og opmærksomme.
Betænkningen om udnyttelse af børn i udviklingslandene med særligt fokus på børnearbejde er det første tiltag, der helt koncentrerer sig om fænomenet børnearbejde, som har antaget foruroligende globale dimensioner især i Afrika, Asien og Mellem- og Sydamerika.
Helt konkret arbejder 352 millioner børn under 18 år. Omkring halvdelen af dem arbejder i et miljø, der udgør en risiko for deres fysiske og psykiske helbred, og 1.800.000 børn udnyttes af prostitutions- og pornografibander.
Dette er et fænomen, som ikke kun vedrører udviklingslandene, men også EU. Jeg kan blot påpege, at 5 millioner børn i Østeuropa og Middelhavsområdet udnyttes på arbejdspladser. Det, som får alarmklokken til at ringe, er imidlertid de 121 millioner børn, heraf 65 millioner piger, som aldrig har gået i skole.
I 1990 var et af målene i konklusionerne fra verdenstopmødet om børn, at alle børn i verden senest i 2000 skulle have adgang til uddannelse, og at mindst 80 % af dem skulle have mulighed for at gennemføre en grundskoleuddannelse. Landene er nødt til at forstå, at, hvis de ikke først og fremmest investerer i de menneskelige ressourcers kvalitet, vil de aldrig kunne komme ud af underudviklingen. Det er det vigtigste punkt, jeg gerne vil fremhæve i min betænkning.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.
Formanden.
   - Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra det indiske parlament, som har taget plads i den officielle loge.
Delegationen ledes af næstformanden for Council of States, hr. Khan, som ledsages af fire medlemmer af House of the People og tre medlemmer af Council of States. På vegne af Parlamentet byder jeg delegationen velkommen. Den er i Strasbourg for at deltage i Parlamentets 12. interparlamentariske møde med Indien.
Allerede sidste år mødtes en arbejdsgruppe fra Parlamentet med vores indiske kolleger i New Delhi, og dette besøg bekræfter den fornyede interesse i udveksling i den nuværende valgperiode, en ny valgperiode for både Indien og os. Vi glæder os ganske særligt over det fortsatte og stadigt voksende frugtbare samarbejde med Indien, og vi vil yde vores bidrag til at uddybe dette samarbejde mellem vores parlamenter. Hjertelig velkommen!

Formanden.
   - Hr. Ciampi, mine damer og herrer, det er mig en stor fornøjelse af byde Den Italienske Republiks præsident, Carlo Azeglio Ciampi, velkommen til Parlamentet.
Vi kender og husker ham alle som Banco de Italias fantastiske chef, som den premierminister, der skulle klare en vanskelig periode i Italiens politiske system, som den dygtige og stædige finansminister i Prodi- og D'Alema-regeringerne, og i dag som republikkens præsident, der er elsket af alle italienerne.
Jeg synes, at det i disse for Europa særdeles vanskelige tider er godt at huske på, at præsident Ciampi var den minister, der bidrog beslutsomt til Italiens indtræden i euroen, og det er godt at huske på det i disse tider, når der fremkommer stemmer, der betragter euroen som et snærende korset i stedet for et fundamentalt instrument til økonomisk fremgang og stabilitet.
Første gang, jeg fik lejlighed til at lære præsident Ciampi personligt at kende, var i Rom i oktober sidste år i anledning af undertegnelsen af forfatningstraktaten. Deres personlighed, hr. præsident, og Deres holdning til det europæiske projekt gjorde den gang et dybt indtryk på mig. Jeg kendte allerede politikeren, men i Rom fik jeg lejlighed til at lære den person, der med skarpsindigt engagement altid har kæmpet for opbygningen af et Europa som garant for fred, demokrati og økonomisk og social udvikling, at kende.
Mine damer og herrer, hr. Ciampi har altid mindet os om, hvordan Europa så ud efter afslutningen af Anden Verdenskrig, og han har set, hvordan drømmen hos dem, der i sin tid lagde grundstenen til det Europa, vi har i dag, er blevet til virkelighed: et Europa, der i manges øjne, især de nye generationers, er en selvfølgelighed, som eksisterer og fortsætter sin udvikling, uden at det kræver nogen anstrengelse. Vi, de europæiske parlamentarikere, ved, at det ikke forholder sig sådan, at Europa ikke opstår af sig selv, at freden ikke er sikker, freden er aldrig sikker, og det ville den naturligvis heller ikke være uden den succes, som den europæiske integration har været.
Det Europa, vi har, er ikke en historisk hændelse, det er ikke en tilfældighed, det står ikke skrevet i stjernerne, det er et behov, som kræver en stor indsats for at blive til virkelighed. Det er nødvendigt at føre det ud i livet, der er brug for manges menneskers indsats, Deres, hr. præsident, og vores alles indsats. Europa er resultatet af en langsom udvikling, der finder sted "undervejs", som indebærer kompromiser, entusiasme og til tider desillusion.
Præsident Ciampi besøger Europa-Parlamentet i dag på et tidspunkt, hvor vi oplever en vis skuffelse. Han vil hjælpe os med at forstå hvorfor, for han ved udmærket, at Europa var en drøm, der byggede på fred og samarbejde. Denne drøm er i dag en realitet, og derfor får den os ikke længere til at drømme, den har mistet sin fortryllelseskraft. Det er nødvendigt at finde nye elementer, nye idealer, vi alle kan dele, ikke de samme som for nogle årtier siden, for at Europa igen skal kunne vække begejstring, få os til at drømme og ønske, at behovet bliver til virkelighed. Jeg synes, at hr. Ciampis tilstedeværelse passer perfekt ind i de drøftelser om Europas fremtid, som han symbolsk indleder her. Det er sådan, vi efter min mening skal tolke hans tilstedeværelse i Europa-Parlamentet, for måske har vi brug for sammen at skabe et nyt ungt Europa, ligesom Guiseppe Mazzine, og her på 200-årsdagen for hans fødsel kan vi mindes hans tanker om, at demokrati og frihed forener mennesker, uanset hvilken breddegrad de bor på.
Hr. formand, vi er alle sikre på, at Deres besøg, Deres eksempel og Deres ord vil være os en stor hjælp ved den vanskelige korsvej, som Europa i dag befinder sig ved, så vi kan komme videre med opbygningen af et Europa, der kan sikre ikke blot fred og samarbejde, men også fremgang og sikkerhed, og som i resten af verden kan gøre det, det selv har gjort, nemlig at skabe et samfund baseret på respekt for mangfoldigheden, integration af forskellighederne og opbygning af en fælles identitet.
Hr. Ciampi, Europa-Parlamentet byder Dem hjerteligt velkommen, og jeg giver Dem hermed ordet.
Carlo Azeglio Ciampi,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem for Deres varme modtagelse, og jeg vil navnlig takke Dem, hr. formand, for Deres hjertelige ord, da De præsenterede mig.
Jeg er dybt beæret over at tale det sted, som er det højeste udtryk for europæisk demokrati, og over at repræsentere Republikken Italien i det centrale punkt for EU's forfatningssystem. Jeg bruger ordet "forfatnings-" på en overbevist måde, for sådan er det juridiske system, som vi sammen har opbygget i de sidste 50 år, traktat efter traktat.
EU er ikke - og må ikke være - udelukkende et økonomisk frihandelsområde.
EU er navnlig og har lige fra starten været et politisk organ, et område med rettigheder og en forfatningsenhed, som ikke står i modsætning til vores elskede nationale forfatninger, men binder dem sammen og supplerer dem. Det er et politisk organ, som ikke fornægter de nationale staters identitet, men styrker dem over for de vigtige udfordringer i en stadig større horisont. Det er et område med rettigheder, som enhver anden indbygger på denne planet kan betragte med tillid til, at vi her respekterer de menneskelige værdier bedre end andre steder. EU's ambitiøse definition på forfatningstraktaten er rigtig, nemlig et "privilegeret område for menneskenes forhåbninger."
På denne baggrund skal vi gå videre i fællesskab, både de 11 lande, der ligesom Italien allerede har ratificeret forfatningstraktaten, de lande, der endnu ikke har gjort det, og de to lande, der har sagt nej. Vi er uløseligt forbundet af en fælles institutionel ramme. Den er allerede tilstrækkelig stærk til at muliggøre, at vi sammen gør en lang række ting for borgerne, for at vinde den folkelige konsensus tilbage, som traktaten ikke fik i visse lande, og for at styrke EU-institutionerne, som er en arv fra tidligere tiders succes.
Netop fordi vi allerede er en politisk og forfatningsmæssig enhed, kan vi på en realistisk måde vurdere den modstand, der har været i to lande, som siden begyndelsen har været knyttet til den europæiske sag. For blot nogle måneder siden ved de 25 regeringers højtidelige undertegnelse af Rom-traktaten var der almindelig enighed om det fælles projekt. I løbet af få måneder opstod der en frygt for, at borgerne blev udelukket fra beslutninger, som er afgørende for deres fremtid, og bekymringerne for den manglende økonomiske vækst blev skærpet. Men er det virkelig rigtigt at fortolke folkeafstemningernes resultat som et nej til den europæiske enhed? Er det rigtigt at give efter for fristelsen til ligefrem at sætte spørgsmålstegn ved selve stifternes projekt?
Hvis vi løfter blikket, forekommer det os snarere, at Rom-traktaten af oktober 2004 er syndebuk for en udbredt modstand, der ikke så meget vedrører institutionssystemet, men snarere EU's styringspolitikker. Vi kan endda se, at der er et paradoks. Den indtrængende anmodning om at gøre EU politisk, hvilket haster mere end de ganske vist nødvendige institutionsreformer, viser bevidstheden om den fælles skæbne, som en forfatning materielt set er baseret på. Derfor bør vi nu tænke på EU's kommende politikker uden dog at gå bort fra det forfatningsudkast, som det flittige konvent har udarbejdet.
Hvad er tvingende nødvendigt for Europas fremtid? Det er navnlig - for at sige det med Ortega y Gassets ord - at EU kommer til at bygge på initiativer, som skaber politisk, fysisk og social samhørighed.
Det grundlæggende subsidiaritetsprincip skal fortolkes som et princip om politisk samhørighed, der gør det muligt at deltage i fællesskabsbeslutningerne nedefra, og det gælder først og fremmest de flere tusinde kommuner i EU. Det er allerede på disse niveauer, at EU skal være en realitet.
Europa har desuden behov for fysisk samhørighed og transport- og kommunikationsstrukturer, som med respekt for miljøet og landskabet bringer europæerne tættere på hinanden.
Endelig har Europa, som opfandt velfærdsstaten, brug for social samhørighed. Vi må ikke acceptere, at der er synlige forskellige i levestandarden i områderne og således blandt de befolkninger, som vores internationale karakter giver en fælles repræsentation. Derfor beder Europa om, at den historiske målsætning om konvergens og samhørighed bliver opnået ved hjælp af passende økonomiske styringspolitikker.
Som bankmand og herefter som politiker har jeg altid været af den opfattelse, at princippet om det frie marked i EU's økonomiske kultur betyder, at vi er i stand til at tale med markedet på markedets sprog, men ikke, at vi skal rette os efter alle markedets krav.
Det er de nationale regeringers manglende politiske vilje, som forhindrer en effektiv samordning af deres budgetpolitikker. Det gør det vanskeligt for EU at gribe ind med en fælles fond - der også er oprettet ved, at EU tager internationale lån - til de store infrastrukturer af europæisk interesse, de store fælles forsknings- og innovationsinitiativer og for at skabe en rigdom af offentlige fællesskabsgoder. Lissabon-strategien er det første led i en kæde, der skal føre til en styring af den europæiske økonomi. De nationale regeringer skal sende et klart budskab, som gøres overbevisende ved hjælp af allokeringen af offentlige midler. Den fleksibilitet, som man påberåber sig, skal virksomhederne bruge til at forbedre deres konkurrenceevne samt øge produktionsgrundlaget og salget i Europa og på verdensplan.
Europa skal forstærke sin indsats i de store fælles programmer. Det har vi været i stand til flere gange - også i de senere år - f.eks. når det gælder CERN og Den Europæiske Rumorganisation samt ITER- og Galileo-projekterne, hvor der er gjort store fremskridt med hensyn til den teknologiske styrkelse af Europa, og med Erasmus-projektet, som har åbnet nye europæiske horisonter for over en million unge. Også Airbus er et eksempel på, hvad vi kan opnå i fællesskab, når blot vi står sammen.
Vi har også tillid til initiativevnen i euroområdet, som Jean-Claude Juncker nu er formand for. Jeg sender ham en varm hilsen, også i vores gamle venskabs og samarbejdes navn. Euroen er det det mest avancerede bevis på de europæiske befolkningers fælles ønske og en drivkraft for den politiske integration. Det er et umiskendeligt tegn på tillid, at seks af de 10 nye EU-lande allerede er kommet med i EMS-2 og således har taget de første vigtige skridt i retning af en deltagelse i euroområdet. De konkrete fordele ved deltagelsen i den fælles valuta er tydelige for alle, nemlig en beskyttelse mod uligevægt på valutamarkedet, lave renter og en styrkelse af konkurrenceevnen i de eurolande, som har indført fornuftige politikker. 

Formanden.
   - Jeg beder betjentene om straks at fjerne dette symbol. Følg medlemmet til døren, vis ham ud af salen! Vis ham ud af salen øjeblikkeligt! Jeg har sagt, at De skal vise ham ud af salen!
Jeg beder betjentene fjerne ethvert symbol eller element, der kan forstyrre roen i salen.
Se efter, at der ikke er nogen elementer tilbage, der kan forstyrre roen og den normale afvikling af mødet i salen. Hvis der er det, så fjern det.
Hr. formand, jeg beder Dem om undskyldning. De kan fortsætte.
Carlo Azeglio Ciampi,
    Vi kan konstatere, at både euroens fodfæste på de internationale markeder og Den Europæiske Centralbanks prisstabilitetspolitik har været en fantastisk succes, men vi må ikke længere nøjes med denne situation. Stabilitetspagtens bekræftede og korrekte strenghed er ikke i sig selv en garanti for vækst, hvis passiviteten fortsætter. Euroens positive virkninger vil fortsat have svært ved at vise sig, hvis der ikke sker en samordnet forvaltning af såvel de nationale budgetter som retningslinjerne for medlemsstaternes økonomiske politikker. Kun på dette grundlag vil EU kunne få det fulde udbytte af den mulighed, som den fælles valuta giver EU for at være en global økonomisk aktør og for at styrke en økonomisk og monetær enhed, der er i stand til at forsvare borgernes interesser og rytmen i en harmonisk udvikling.
Vi venter nu også fortrøstningsfulde på, at man når til enighed om EU's finansielle overslag. Det er positivt, at der er en åben og ærlig politisk dialog om prioriteringerne for EU's indsats, men det er nødvendigt, at der hurtigst muligt vedtages et fællesskabsbudget, som ikke bare er et udtryk for en balance mellem medlemsstaternes forskellige ønsker, men også er baseret på sammenhængende og solidariske målsætninger. På dette sted vil jeg gerne give udtryk for mit store håb om, at den indsats, som den britiske premierminister og rådsformand Tony Blair har lovet Europa-Parlamentet at udføre, bliver en succes.
Den europæiske models livskraft vil også afhænge af evnen til at mobilisere nye kræfter i de europæiske lande. Det er nemlig kun ved at sørge for en dialog og en konstruktiv sameksistens mellem de europæiske borgere og de herboende tredjelandsborgere, at vi kan få det bedste ud af vores kultur.
Endelig kræver Europas fremtid sikkerheds- og fredspolitikker. EU's internationale visioner, som er baseret på rettens forrang og på tilliden til det multilaterale system, vækker forventninger og forhåbninger i hele verden. Europa kan dog kun få indflydelse på de internationale balanceforhold, hvis det står sammen. Hvis vores indsats er splittet, vil vi være underlagt begivenheder, som er større end os, og som truer Europas fred og sikkerhed.
I tråd med denne indfaldsvinkel har Europa-Parlamentet i længere tid overvejet spørgsmålet om en fælles EU-repræsentation i FN. I den beslutning, der blev vedtaget i juni måned, og i den foregående beslutning fra januar 2004 fastslås det, at et fælles sæde for EU i FN's Sikkerhedsråd er det mål, som Europa bør sætte sig.
Disse klare visioner gør Europa-Parlamentet ære. Bevidstheden om vores fælles rødder og de fælles erfaringer på godt og ondt i vores historie viser, at der er en overordnet europæisk interesse, som harmoniserer de nationale interesser, beskytter dem mod de overdrivelser, der plagede os tidligere, og medtager dem i en fælles vision for forbindelserne med resten af verden.
Det udvidede Europa har efterhånden nået grænserne for sin kulturelle og historiske identitet. Selv om geografien ikke gør det muligt at fastlægge Europas grænser med sikkerhed, er det fælles område af principper, værdier og regler, som EU er et udtryk for, i dag defineret nøje.
EU's udvidelse var en historisk forpligtelse over for de befolkninger, der betragtede tiltrædelsen af EU som en garanti for deres genvundne frihed og som afslutningen på en ventetid, der varede i næsten et halvt århundrede. Af de nye medlemsstater, der har ret til at leve i et effektivt EU, som også er solidarisk med dem, forventer vi et konstruktivt og entusiastisk bidrag, og det kan vi allerede nu konstatere, at de giver. Det udvidede EU fortsætter i fællesskab. Netop fordi EU er blevet større, får det dog i højere grad end tidligere brug for banebrydende initiativer, der viser, hvilken vej vi skal gå for at fuldende Europas enhed.
Mine damer og herrer, det er Europa-Parlamentets pligt at genskabe den generelle interesse for EU hos borgerne. Det er Deres opgave at efterkomme borgernes anmodninger om større demokrati, gennemsigtighed og administrerbarhed. Lige siden Europa-Parlamentet den 14. februar 1984 fremlagde Altiero Spinellis udkast til en europæisk forfatning, har Parlamentet konstant givet udtryk for ønsket om en større inddragelse i revisionen af traktaterne. Nu har den mest repræsentative af alle EU-institutionerne det historiske ansvar for, at arven fra stifterne ikke går tabt, og at tænkepausen i forbindelse med forfatningen ikke munder ud i glemsel.
Også i konklusionerne fra Det Europæiske Råd den 16. og 17. juni tilskyndes der til en mobiliserende debat, og EU-institutionerne opfordres til at bidrage hertil.
Hr. formand, mine damer og herrer, for efterhånden mange år siden kunne jeg som universitetsstuderende i Italien og Tyskland se, med hvilken meningsløshed de europæiske lande udryddede en hel generation under Anden Verdenskrig.
Derfor ser jeg med bekymring på enhver forsinkelse og enhver krise i den europæiske integrationsproces. Jeg håber dog, at De på mine ord forstod, at jeg gav udtryk for en klar tillid til fremtiden. Midt i sidste århundrede skabte store og kloge mænd en konstruktion, som ikke kan ødelægges, men ligesom fyrtårnets vogtere skal vi sørge for at advare de unge mod nye farer.
Om kort tid ophører mit mandat som Republikken Italiens præsident. Da jeg blev indsat for seks år siden, afsluttede jeg min tale i det italienske parlament med et løfte om mit engagement over for Italien og EU, og jeg tror, at jeg har været tro mod dette løfte i disse år, der har været rige på historiske begivenheder og ændringer. Det er et engagement, som jeg gerne vil gentage her i Parlamentet i dag. Leve Europa, leve Den Europæiske Union!
Formanden.
   - Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig komme med et par ord som tak til hr. Ciampi, så jeg ikke glemmer det, som det er sket for mig ved andre lejligheder på grund af øjeblikkets højtidelighed. Efter at have lyttet til Dem, hr. Ciampi, tror jeg, at jeg på vegne af langt størstedelen af Parlamentets medlemmer kan sige, at institutionen vil huske Deres ord. De har vist, at De tilhører det unge Europa. Ja, det unge Europa.
For, som Picasso sagde, tager det mange år at blive ung. Og De har vist os, at det er muligt at blive ung, netop når ungdom er det, vi har mest brug for.
Jeg beder Dem undskylde hændelsen, som på ingen måde repræsenterer Parlamentets flertal, tværtimod, og jeg håber, at de idéer, som De har fremlagt her, vil hjælpe os i den fortsatte forhandlingsproces. De har sagt det meget klart. Lad mig endnu en gang takke Dem.
Europa er historien om en succes, men man kan dø af succes. For at undgå det, skal vi undgå at banalisere de mest værdifulde og følsomme elementer for sameksistens. Vi skal undgå, at dagligdagens trivialiteter får os til at glemme, hvad vi har opnået. Vi skal undgå at gøre det, der er vidunderligt, banalt.
Derfor takker vi, hr. Ciampi, endnu en gang for Deres tilstedeværelse i Parlamentet, og det er vores håb, at Deres ord giver genlyd uden for salen.

Bruno Gollnisch (NI ).
   - Fru formand, mine bemærkninger til forretningsordenen beror på artikel 166, 75 og 83 i denne samt artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Union, idet der i artikel 75 og 83 henvises til traktaterne. Jeg skal fatte mig i korthed.
I artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Union anføres det, at ændringer af denne traktat træder i kraft efter at være blevet ratificeret af alle medlemsstaterne i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser. Eftersom der i artikel 48 tales om alle medlemsstaterne, er det klart, at den omstændighed, at forfatningstraktaten er blevet afvist af to af disse - nemlig Frankrig og Nederlandene - og mange andre ville gøre det samme, hvis borgerne blev hørt, indebærer, at forfatningstraktaten er annulleret. Og jeg beklager at måtte sige, med al respekt for hr. Ciampi og hans embede, at det samme følgelig gælder hans indlæg. 

Jan Mulder (ALDE ),
    Medlemmerne af Folkepartiet for Frihed og Demokrati i ALDE-Gruppen har valgt hverken at stemme for eller imod direktivet om bekæmpelse af kartoffelcystenematoder. Vi mener, at direktivet ikke står i passende forhold til problemets alvor og endvidere ikke er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Gennemføres dette direktiv, vil det medføre høje omkostninger som følge af den omfattende prøvetagning, der skal finde sted i henhold til direktivets bestemmelser. Endvidere vil direktivet medføre høje administrative omkostninger i forbindelse med de dataregistre, der skal etableres. Hertil kommer, at omkostningerne efter al sandsynlighed i medlemsstaterne vil blive fordelt på forskellig vis mellem myndigheder og den berørte sektor, hvilket vil medføre konkurrenceforvridning. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg stemte for betænkningen, fordi den foreliggende aftale efter min opfattelse vil yde et vigtigt bidrag til beskyttelsen af migrerende vandfugle. Den vil således søge at løse såvel de miljøproblemer, der navnlig gør sig gældende for disse fugle, som de mere overordnede spørgsmål vedrørende bevarelse af miljøet. Sidstnævnte er et spørgsmål, som bør ligge os meget på sinde på grund af de fordele, som de enkelte medlemsstater kan få fra deres miljø, og politisk i form af den miljøbeskyttelsesarv, som vi giver videre til kommende generationer. 
David Martin (PSE ),
    Jeg stemte for denne betænkning. Forslaget til Rådets afgørelse vedrører Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af aftalen om beskyttelse af afrikansk-eurasiske migrerende vandfugle, som Fællesskabet indgik den 1. september 1997, og som har været gældende siden den 1. november 1999. Den er indgået i henhold til konventionen om beskyttelse af migrerende arter af vilde dyr. Den beskytter 235 fuglearter, der er henvist til sumpområderne især i Afrika og Eurasien. Den kræver koordinerende foranstaltninger til opnåelse og bevarelse af en gunstig bevaringsstatus for migrerende vandfugle, der benytter flyveruter i Afrika og Eurasien.

Johannes Blokland (IND/DEM ),
    Europa-Parlamentet og Rådet har i de seneste syv år ført intense og følelsesladede drøftelser om blødgørere i plasticlegetøj. Jeg beklager, at debatten har været domineret af følelser og ikke af fornuft. Under første- og andenbehandlingen generede det mig særdeles meget.
Den fælles holdning er ikke fuldt ud baseret på videnskabelige kendsgerninger. Skærpelsen af den fælles holdning, som Europa-Parlamentet i dag har vedtaget, og som Rådet allerede har godkendt, afviger endnu mere fra det, der kan betragtes som videnskabeligt acceptabelt.
Jeg kan derfor ikke tilslutte mig denne skærpelse. Men jeg er også så realistisk, at jeg er klar over, at det ikke længere nytter at stemme imod. Jeg har derfor valgt hverken at stemme for eller imod under afstemningen om kompromisændringsforslagene.
Jeg henviser i øvrigt, hvad angår en mere detaljeret forklaring, til mit indlæg under forhandlingen den 5. juli 2000. De argumenter, jeg dengang fremførte, er stadigvæk gældende. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Der er indgået et kompromis mellem Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater med henblik på vedtagelse af hr. Trakatellis' betænkning om anvendelse af visse farlige stoffer, navnlig kemikalier, der tilsættes pvc for at blødgøre plasticen. Som en følge heraf vil vi kunne afslutte processen ved andenbehandlingen.
Vi glæder os over vedtagelsen af denne betænkning, fordi den vil føre til et permanent forbud mod anvendelsen af seks kemikalier i genstande til børn på baggrund af videnskabelige undersøgelser, der viser, at de i visse tilfælde kan være kræftfremkaldende, mutagene og reproduktionstoksiske.
Vi hilser denne beslutning velkommen, og den er et positivt bidrag til beskyttelsen af børn i særdeleshed og folkesundheden i almindelighed. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
    Europa-Parlamentet har ved at stemme for gradvis fjernelse af phthalater i legetøj endelig gjort modstand mod den intensive lobbyvirksomhed, der udøves af producenterne af legetøj og artikler til børn, og har dermed ladet forsigtighedsprincippet og menneskers sundhed få forrang. Legetøj af blød pvc er særlig farligt, fordi børn nu engang har det med at putte omgivende genstande i munden. Det var således påtrængende nødvendigt at forbyde phthalater af hensyn til folkesundheden. Afstemningen i dag er i så henseende en succes.
Beslutningen bør imidlertid ikke stå alene. De giftige stoffer i blød pvc findes ikke kun i legetøj, men også i de genstande, vi omgiver os med i det daglige. Europa-Parlamentet og Rådet har helt korrekt opfordret til, at der gennemføres en evaluering vedrørende de øvrige produkter, som fremstilles af blød pvc. Såfremt de erhvervsdrivende ønsker at være så ansvarlige, som de hævder, er det bydende nødvendigt, at de ophører med at anvende blød pvc, ikke kun i legetøj, men også i andre produkter (eksempelvis medicinsk udstyr, gulvbelægning og emballage til levnedsmidler). For der findes erstatningsprodukter, og det har der gjort i adskillige år. Intet forhindrer os således i at gå over til sunde og naturlige produkter.
David Martin (PSE ),
    Jeg stemte for denne betænkning for at støtte lovgivning, der har til formål at øge beskyttelse af børns sundhed og opbygge forbrugertillid ved hjælp af strenge regler for fremstilling og markedsføring af legetøj og småbørnsartikler, som indeholder visse phthalater, for så vidt muligt at mindske børns udsættelse for stoffer, der påviseligt udgør eller kan udgøre en sundhedsrisiko.
Jeg bifalder udvalgets kompromis om at forbyde seks phthalater i legetøj til børn uanset alder. 
Catherine Stihler (PSE ),
    Denne betænkning har været længe undervejs. Jeg går helt ind for begrænsningen af markedsføring af phthalater i legetøj. Børns sundhed kommer først. 

Adam Jerzy Bielan (UEN ),
   Følgende er tre nøgleaspekter af energiforsyningssikkerheden, som der ikke blev taget tilstrækkeligt hensyn til i forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv. For det første skal der i højere grad gøres brug af vedvarende energikilder. For det andet skal man sikre en afbalanceret anvendelse af forskellige former for primærbrændsel. For det tredje skal leverancerne fra forskellige produktionscentre som olie- og gasfelter diversificeres for de enkelte typer af primært brændsel. 
Det vil efter min mening have ødelæggende virkninger, hvis EU's politik på dette område videreføres, idet denne politik medfører, at Polen bliver afhængig af en eneste forsyningskilde, nemlig russisk olie og gas, i sikkerhedens navn. Den anden gren af Yamal-rørledningen, hvor man nu er langt fremme i planlægningsfasen, skal helt klart etableres. Alle andre projekter som rørledningen under Østersøen eller Amber-rørledningen må øjeblikkelig suspenderes, eftersom de udgør en direkte trussel mod det nyligt genoplivede demokrati i Ukraine. Energisikkerhed i Det Forenede Kongerige, Tyskland og Italien må ikke opnås på bekostning af Polens afhængighed af russisk olie og gas og må ikke udgøre nogen trussel mod Ukraines økonomiske stabilitet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Direktivforslagets og følgelig betænkningens titel dækker over det egentlige formål, som er at skabe et funktionsdygtigt fælles marked for elektricitet i EU. Selv om målet ifølge betænkningen er at skabe en ramme, inden for hvilken medlemsstaterne opstiller generelle, gennemskuelige og ikke-diskriminerede politikker til sikring af elektricitetsforsyningen, ligger dette mål i virkeligheden længere nede på betænkningens prioriteringsliste end behovet for at skabe forudsætningerne for et konkurrencebaseret fælles marked for elektricitet.
I Kommissionens forslag anføres prisstigninger som det vigtigste middel til at reducere efterspørgslen efter elektricitet, og følgelig bliver argumentet om, at et fælles marked vil give lavere priser, uanvendeligt. Hvis De stadig skulle være i tvivl, kan De blot se på situationen i Det Forenede Kongerige. I forslaget henstiller Kommissionen desuden, at medlemsstaterne og de tilsynsførende myndigheder intervenerer for at støtte nyinvesteringer og udbyttet heraf, men begrænser deres muligheder for at træffe foranstaltninger på andre områder.
Hvad angår betænkningen, må den på visse områder betragtes som et tilbageskridt i forhold til Kommissionens forslag. F.eks. specificeres det ikke, hvilke foranstaltninger de tilsynsførende myndigheder skal træffe, hvis transportnetværket ikke overholder de fastsatte bestemmelser i forbindelse med projekternes gennemførelse. Vi har derfor stemt, som vi gjorde. 
Anna Elzbieta Fotyga (UEN ),
    "Forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer regulerer mange aspekter af det fælles europæiske energimarked. Jeg peger på tre vigtige områder inden for energisikkerhed, som ikke understreges tilstrækkeligt:
- mere udbredt brug af vedvarende energikilder
- afbalanceret brug af forskelle typer primærbrændsler
- spredning af forsyning på forskellige produktionscentre (olie- og gasfelter) inden for en type primærbrændsel.
Det er efter min mening helt uacceptabelt at fastholde den europæiske politik i denne henseende, så Polen i sikkerhedens navn kommer til at være helt afhængig af én forsyningskilde, nemlig russisk gas og olie. Projektet med den anden linjeføring for Yamal-gasledningen, som er langt fremme på tegnebrættet, bør straks fortsættes. Alle de andre projekter (rørledningen på bunden af Østersøen eller Amber-rørledningen) bør opgives, da de griber direkte ind i Ukraines gryende demokrati. Storbritanniens, Tysklands og Italiens energisikkerhed bør ikke sikres på bekostning af polsk afhængighed og trusler mod Ukraines økonomiske stabilitet." 
David Martin (PSE ),
    Jeg stemte for denne betænkning, der alt i alt stiller fornuftige og nyttige ændringsforslag til Kommissionens forslag.
Forslagets vigtigste bestemmelser har til formål at indføre foranstaltninger for at sikre et velfungerende indre elmarked i EU ved at beskytte elforsyningssikkerheden og sikre tilstrækkelig sammenkobling mellem medlemsstaterne. Forslaget har også til formål at etablere en ramme, inden for hvilken medlemsstaterne skal definere generelle, transportmæssige og ikke-diskriminerende politikker om elforsyningssikkerhed, som er forenelige med de krav, som et konkurrencedygtigt indre elmarked stiller.
Disse formål fortjener støtte.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg stemte for hr. Chichesters betænkning, fordi jeg finder det afgørende at sikre, at EU's indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillede, og at forsyningssikkerheden opretholdes.
Etableringen af en ramme for en gennemskuelig og ikke-diskriminerende politik, der er forenelig med betingelserne for et fælles marked for elektricitet, er afgørende i forhold til forsyningssikkerheden.
Vi bør derfor støtte de foranstaltninger, der træffes med henblik på at forbedre energipolitikkerne, eftersom de er af afgørende betydning for vores livskvalitet i dag såvel som for de kommende generationer. 

Luca Romagnoli (NI ).
   - Fru formand, kære kolleger, vi er nødt til at forsvare parlamentsmedlemmernes debatfrihed - uanset hvilket parti eller hvilken bevægelse de tilhører - mod forsøgene på at hindre dem i at give deres mening til kende på det politiske område. Derfor stemte jeg for immuniteten.
I dette specifikke tilfælde blev hr. Bossi retsforfulgt for at have udtalt, at hr. Comencini gjorde sig skyldig i forræderi og politisk upålidelighed, for det første over for Den Italienske Sociale Bevægelse (MSI) og for det andet over for Den Norditalienske Liga. Det er en historisk kendsgerning.
Hvis jeg i dag siger, at Republikken Italiens ministre Gianfranco Fini, Altiero Matteoli, Gianni Alemanno og Mario Landolfi har forrådt det politiske projekt og MSI's status, og at de har ødelagt alternativet til det liberale og kommunistiske styre ved at ændre statutterne og partiets formål og ved at gøre det til et andet parti, kan jeg så blive genstand for undersøgelser og blive retsforfulgt for denne handling, eller gør jeg brug af min ret til politisk debatfrihed?
Hvis jeg begår en forbrydelse ved at tale om deres forræderi, bliver jeg fordømt ... 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det glæder mig, at denne betænkning blev forkastet, og at vi bidrog til det. Betænkningen vender det blinde øje til de eksisterende problemer i EU i form af recession, træg intern efterspørgsel og langsom økonomisk vækst ledsaget af høj arbejdsløshed, fattigdom og ulige indkomstfordeling, som er blevet forværret med Den Økonomiske og Monetære Union og euroens indførelse.
Løsningen kan ikke bestå i yderligere fremskyndelser af de såkaldte strukturreformer, der går ud på at gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt, gennemføre liberaliseringer og privatisere socialsikringen, alt sammen i den evindelige jagt på prisstabilitet eller rettere løntilbageholdenhed. Dette mål er allerede nået, idet reallønnen er faldet, og produktivitetsgevinsterne bliver videreført til arbejdsgiverne.
Vi glæder os over afvisningen af betænkningens snævre fortolkning af stabilitets- og vækstpagten, der ignorer den reform, der er gennemført af pagten, og følgelig blotlægger et tydeligt klassebestemt snæversyn. Betænkningen går så langt som til at kritisere den nuværende arbejdstid i EU, sammenligne den med arbejdstiden i andre dele af verden og direkte henstille, at den forlænges. 
David Martin (PSE ),
    Jeg er desværre nødt til at stemme imod denne betænkning, fordi ordføreren har valgt at fokusere på overtrædelse og reform af stabilitets- og vækstpagten.
Det går imod en aftale om, at denne betænkning ikke skulle overlappe andre betænkninger, men udelukkende fokusere på ECB's kompetence og resultater.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Eftersom Den Europæiske Centralbanks vigtigste målsætning er at sikre prisstabilitet, må man retfærdigvis sige, at den har nået sit mål, selv om betingelserne i den europæiske og internationale økonomi mildest talt ikke har været gunstige. I denne forbindelse støtter jeg den betænkning, vi har foran os. Vi må også erkende, at ECB forberedte udvidelsen i maj sidste år yderst effektivt. Selv om jeg skal påpege, at det ikke betyder, at jeg støtter ECB's politik uforbeholdent, mener jeg f.eks., at ECB har reageret betimeligt på den økonomiske udvikling og været i stand til at tilpasse sig på bl.a. renteområdet. 

Andreas Mölzer (NI ).
   - Fru formand, oprindelig var det meningen, at euroen skulle gøre det lettere for borgerne at identificere sig med EU, og at det skulle være startskuddet til en ny økonomisk opblomstringstid. I stedet herfor er den stadig ikke fuldt ud accepteret, og den medførte det stik modsatte, nemlig en stigende frustration over EU. Den negative udvikling startede med, at man dæmpede borgernes kritik og afvisning af euroen med løfter om en stærk valuta og indførelsen af et tvivlsomt instrument, den såkaldte stabilitets- og vækstpagt. Denne var både tvivlsom økonomisk og juridisk. Ud over Luxembourg og Schweiz var der ikke noget land, som havde kunnet opfylde konvergenskriterierne på daværende tidspunkt.
For alligevel at kunne deltage i den fælles valuta var der lande, som i stor stil solgte ud af deres guldreserver og af statsejendom, og man gennemførte skinprivatiseringer, afgav kapitalinteresser og sminkede budgetter. Resultatet var massive fordyrelsesreaktioner i de fleste eurolande. For ikke at udvide denne negative spiral til også at omfatte de nye medlemsstater, bør det være op til befolkningen i det enkelte land frit at afgøre i form af afstemninger, og det skal ske efter en åben, ærlig og objektiv oplysningskampagne. 
Jan Andersson, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
    Vi er positive over for Europa-Parlamentets beslutning om en informations- og kommunikationsstrategi om euroen og Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU).
Samtidig stemte vi imod Europa-Parlamentets opfordring til at vende den svenske holdning til fordel for en svensk tiltrædelse af ØMU'en og en overgang til euroen. Vi mener, at resultatet af den svenske folkeafstemning skal respekteres. Spørgsmålet om svensk medlemskab af ØMU'en og indførelse af euroen er ikke aktuelt inden for en overskuelig fremtid. 
Lena Ek (ALDE ),
    Jeg har i dag valgt at stemme imod initiativbetænkningen om en informations- og kommunikationsstrategi om euroen og Den Økonomiske og Monetære Union af især to grunde.
For det første mener jeg, at det er op til hvert medlemsland at afgøre, hvordan man vil føre debatten om euroen. Det skal ikke varetages af Kommissionen.
For det andet er erfaringen fra centrale europæiske kampagner generelt dårlig og er et sløseri med ressourcer, som ikke bør fremmes.
Diskussioner om pengepolitik og valuta bør i stedet ske gennem en dialog mellem borgere og beslutningstagere.
Derfor har jeg i dag stemt imod denne betænkning. 
Jonathan Evans (PPE-DE ),
    Den britiske konservative delegation afstår normalt fra at stemme om emner, der vedrører euroen. Vi har intet ønske om at være en del af den fælles valuta, men vi har heller ikke noget ønske om at se projektet gå til grunde, for vores håb er en stærk europæisk økonomi med en stabil valuta, som giver et godt handelsmiljø for britisk industri. Derfor er vi normalt tilfredse med at overlade ØMU'ens drift til dem, der er mest berørt af den.
Ikke desto mindre kan vi ikke acceptere denne betænkning. Euroens problemer er ikke opstået på grund af manglende kommunikation, og euroens upopularitet visse steder skyldes ikke, at offentligheden er blevet utilstrækkeligt informeret. Euroen vil først genvinde sin popularitet hos offentligheden, når de nødvendige økonomiske reformer og strukturreformer i henhold til Lissabon-strategien er indført, og når stabilitets- og vækstpagten fungerer effektivt.
Som det bemærkes i betænkningen, har de europæiske institutioner allerede brugt mindst 280 millioner euro på dette, og derudover har de nationale regeringer også brugt penge på det. Institutionelle udgifter af den størrelsesorden kan ikke accepteres.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    EU's informations- og kommunikationsstrategi vedrørende euroen og Den Økonomiske og Monetære Union tjener et eneste formål, nemlig at sælge euroen eller med andre ord investere flere penge i den europæiske propagandamaskine gennem Prince-programmets "informationskampagner", der har til formål at overbevise borgerne om det, der betragtes som euroens fordele.
Vi afviste følgelig klart denne betænkning, fordi den er baseret på princippet om, at euroen har været en positiv og gavnlig ting. Det anføres endog, at euroen har været det mest succesrige europæiske projekt. Hvad mere er, understreges det, at euroens popularitet er afgørende for den fremtidige ratificering af den såkaldte europæiske forfatning.
Det tyder på, at de europæiske institutioner ikke er opmærksomme på befolkningens stigende modstand mod euroen. De tager udgangspunkt i den antagelse, at hvis folk er imod den, er det fordi, de er dårligt informerede eller sågar ude af kontakt med virkeligheden. Så arrogante og snæversynede er de personer, der hævder at repræsentere borgerne. De ser bort fra det faktum, at den økonomiske situation og beskæftigelsen bliver stadig dårligere, og overser makroøkonomiske spørgsmål, som om en fælles monetær politik kunne tilgodese 25 økonomiers forskellige behov. De opfører sig også som om, denne politiks mål var neutralt, selv om det primære mål i virkeligheden er at reducere reallønnen. Vi bør gøre os klart, hvilke omkostninger, der er forbundet med euroen, idet de hindrer en bæredygtig udvikling. 
Bruno Gollnisch (NI ),
    Hr. Maatens betænkning er mildest talt overraskende. Det drejer sig tilsyneladende om at evaluere euroens sejre og nederlag her godt seks år efter dens fødsel. I henhold til betænkningen er euroen og den ledsagende stabilitets- og vækstpagt en rendyrket succes. Den eneste fiasko skulle være kommunikationen. Europæerne har som sædvanlig intet forstået! Der foreslås som løsning en storstilet informationskampagne, eller snarere hjernevask på kontinentalt plan! En potemkinkulisse!
Har euroen givet anledning til betragtelige prisstigninger, hvad angår dagligvarer, og har forbrugerne dermed i alvorlig grad mistet købekraft? Det er snarere et spørgsmål om optisk bedrag! Har den strenge økonomiske politik, der er påkrævet som følge af indførelsen af euroen, årligt kostet et procentpoint i økonomisk vækst og tusindvis af job, og har den medført, at euroområdet er verdens mindst dynamiske område? Pjat! Euroen står for vækst og velstand! Alt, hvad der går dårligt, skyldes medlemsstaterne! Eurokraterne i Bruxelles er ufejlbarlige!
Det er lige netop denne holdning, hvor usandheder blandes med foragt for folket, som giver næring til afvisningen af teknokraternes Europa. 
Anna Hedh (PSE ),
    Jeg kan ikke støtte Europa-Parlamentets beslutning om en informations- og kommunikationsstrategi om euroen og Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU).
Jeg mener, at det er op til hvert medlemsland at afgøre, om de vil have en informations- og kommunikationsstrategi eller kampagner for euroen og ØMU'en. Desuden mener jeg, at resultatet af den svenske folkeafstemning fra 2003, hvor svenskerne sagde nej til euroen, skal respekteres. Spørgsmålet om svensk medlemskab af ØMU'en og indførelse af euroen er ikke aktuelt inden for en overskuelig fremtid.
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ),
    Ordføreren har tilsyneladende ikke øje for de betydelige ulemper, euroen har medført også i hans eget land. I Nederlandene fulgte store prisstigninger i kølvandet på indførelsen af euroen, hvilket hr. Maatens partifælle finansminister Zalm i årevis har benægtet. Finansministeren har også påviseligt givet parlamentet urigtige oplysninger om undervurderingen af gyldenen. Det burde derfor ikke undre hr. Maaten, at det nederlandske folk ikke er glad for euroen. Mit parti bad på daværende tidspunkt om en folkeafstemning om den fælles valuta. Hr. Maatens parti blokerede herfor. Nu tror hr. Maaten, man med en propagandakampagne kan råde bod på denne manglende respekt for folkets mening.
Hvad angår kampagnerne i de medlemsstater, som endnu ikke har indført euroen, så er det dog topmålet. Medlemsstaterne bestemmer vel selv, hvilken valuta de vil have. Vi ville næppe sætte pris på, at Rusland førte kampagne hos os for at få rubelen indført i Europa. Lad dog de svenske, britiske og danske borgere selv træffe afgørelse herom. Desværre fik det nederlandske folk ikke mulighed for at give sin mening til kende i denne sag. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
    Jeg mener, at Sverige bør gå med i ØMU'en og er enig i ordførerens positive holdning til euroen. Jeg har dog valgt hverken at stemme for eller imod denne betænkning. En af betænkningens hovedkonklusioner er, at Kommissionen bør have en informationskampagne om euroens fortræffeligheder. Jeg mener ikke, at informationskampagner fra Kommissionens side er til hjælp eller brugbare, hvis vi ønsker at få flere borgere velvilligt indstillet over for euroen. Det er ikke det, vi skal anvende skatteydernes penge til.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Jeg vil lykønske hr. Maaten med hans vigtige betænkning om en kommunikationsstrategi for euroen og ØMU'en, især i betragtning af behovet for at forklare folk, hvilke fordele de har af euroen og ØMU'en i deres dagligdag. Den vellykkede oprettelse af euroområdet er ikke fuldstændig, idet vi stadig mangler at overbevise Europas borgere om, at de har truffet den rigtige beslutning. Det er vores eneste mulighed for at konsolidere Den Monetære Union i Europa og styrke euroens troværdighed og stabilitet.
Euroområdet vil utvivlsomt blive udvidet til også at omfatte de østeuropæiske lande. Det vil indebære udarbejdelsen af en informationsplan som led i en bredere informations- og kommunikationsstrategi om EU. Det er vigtigt, at vi holder et vågent øje med tilfælde af fejl eller forsømmelser og overdreven oprunding i forbindelse med overgangen og forbereder befolkningen på en beskeden inflationsstigning.
David Martin (PSE ),
    Euroen har klart været en økonomisk succes i de lande, der har indført den. Den har elimineret valutarisikoen inden for euroområdet, gjort det nemmere at rejse og øget handelen inden for euroområdet.
Det er dog nedslående at bemærke, at trods euroens objektive fordele og generelt problemfrie indførelse har en betydelig del af offentligheden (ca. en tredjedel) nu syv år senere stadig en negativ opfattelse af euroen.
Det kan forekomme overraskende, men Kommissionen, medlemsstaterne og andre politiske beslutningstagere skal tage højde for denne opfattelse og tage skridt til at rette op på den. Det kan denne betænkning i høj grad bidrage til.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
    Den eneste fordel ved euroen er, at borgerne ikke behøver at veksle valuta, når de rejser på ferie i andre eurolande. Herudover oplever de fleste i eurolandene kun ulemper. Forbrugerpriserne er steget, og værdien af opsparingen er faldet. De ærgrer sig over de vedvarende besparelser inden for de offentlige tjenester, som gennemføres for at begrænse de offentlige udgifter og dermed opfylde stabilitetspagtens krav.
Hr. Maaten viser i sin betænkning, at han er tilhænger af euroen, at han er "eurofil". Det er svært at tage det alvorligt, når han betegner euroen som "det mest vellykkede europæiske projekt nogensinde". Er han klar over, at euroen for nogle var begrundelsen for, at de stemte imod EU-forfatningen? Hvordan forklarer hr. Maaten, at de lande, som ikke har indført euroen, i økonomisk henseende klarer sig langt bedre? Han lægger især vægt på at støtte regeringerne i Sverige, Danmark og Det Forenede Kongerige i indsatsen for at overbevise offentligheden om euroens succes. Et sådant svaghedstegn kan sammenlignes med jakampagnen for EU-forfatningen i Nederlandene. Euroen skulle være et fantastisk produkt, men befolkningen har endnu ikke forstået det. Det er kortsigtet og formynderisk at angribe seriøs offentlig kritik med gennemskuelige kampagner. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    De fordele - og ulemper, selvfølgelig - der er forbundet med euroen er indlysende for alle, og det kan ikke benægtes, at resultaterne langt overstiger vores forventninger. Selv om det er korrekt, at den økonomiske situation i Europa ikke er en ubetinget succeshistorie, er det også sandt, at situationen ikke kan tilskrives euroen. Borgerne har klart taget godt imod den nye valuta, og vi må ikke glemme, hvor hurtigt og let overgangen forløb.
Vi bør dog heller ikke glemme, at euroen i realiteten er et projekt under udarbejdelse og som sådant er et let mål for både reel folkelig skuffelse over den økonomiske situation i Europa og for en vis mængde politisk manipulation. Denne valuta er for værdifuld til at blive kasseret. Jeg mener derfor, at vi bør nå til enighed om en mere vidtrækkende og fuldstændig kommunikationsplan, især på institutionelt plan. Vi befinder os helt klart stadig i en omstillingsproces og bør fortsat yde en ihærdig indsats. 
Peter Skinner (PSE ),
    Labour-delegationen i Europa-Parlamentet stemte for denne betænkning med hensyn til at vurdere Den Europæiske Økonomiske og Monetære Unions stærke og svage sider, foreslå løsninger og hjælpe strategien for andre medlemsstaters indtræden i ØMU'en, hvis de ønsker det.
Labour-delegationen i Europa-Parlamentet mener, at oplysninger om euroen bør være tilgængelige for alle borgere i EU.
Det ophæver imidlertid ikke den britiske finansministers fem økonomiske test vedrørende en evt. fremtidig beslutning om Det Forenede Kongeriges indtræden i euroområdet.
Anders Wijkman (PPE-DE ),
    I dag har jeg valgt hverken at stemme for eller imod hr. Maatens betænkning om en kommunikationsstrategi om euroen og ØMU'en. Jeg er enig i ordførerens positive indstilling over for euroen og mener, at Sverige bør gå med i ØMU'en. Hvad jeg derimod ikke støtter, er, at Kommissionen skal have en informationskampagne om euroens fortræffeligheder. Informationskampagner fra Kommissionens side er ikke den rette vej at gå for at få flere borgere velvilligt indstillet over for euroen. Det er ikke det, vi skal bruge skatteydernes penge til. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Ifølge betænkningen er bæredygtig udvikling baseret på tre elementer, nemlig miljøbeskyttelse, økonomisk udvikling og social samhørighed. Endvidere kan der ikke skabes en bæredygtig udvikling uden udvikling af nye miljøteknologier.
Det er på disse præmisser, Kommissionen baserer det forslag, som Parlamentet har godkendt, selv om en række punkter bør belyses yderligere, herunder behovet for i højere grad at inddrage de små og mellemstore virksomheder.
Et andet vigtigt punkt er, at bæredygtig udvikling også kræver tilskyndelse til forskning og nyskabelser inden for nye teknologier med fokus på bevarelse og genskabelse af naturlige, kulturelle og historiske ressourcer.
Tilsvarende bør der udvikles metoder og miljøindikatorer til måling af de forskellige produkters, tjenesters og processers belastning af miljøet, og der bør iværksættes en kampagne baseret på information om miljøresultater, hvor forbrugerne tilskyndes til at efterspørge miljøvenlige teknologier. Genanvendelse af materialer bør også fremmes, idet spildprodukter fra én produktionsproces kan indgå i andre produktionsprocesser. F.eks. kan husholdningsaffald anvendes med henblik på energibesparelser, således at man opnår økonomiske såvel som miljømæssige gevinster.
David Martin (PSE ),
    Jeg bifalder denne betænkning om Kommissionens meddelelse om fremme af teknologi til bæredygtig udvikling. En EU-handlingsplan for miljøteknologi.
Jeg betragter den som et nyttigt grundlag for drøftelse og udvikling af mere konkrete forslag om bedst mulig fremme af miljøteknologi, men jeg så gerne, at der blev lagt mere vægt på udviklingen i efterspørgslen efter sådanne teknologier. Jeg efterlyser en mere systembaseret tilgang til miljøpolitik under anvendelse af en livscyklustankegang, hvor der lægges stor vægt på innovation og udvikling af miljøvenlige teknologier.
Jeg er helt overbevist om, at miljøteknologi med de rette ressourcer og den rette tilskyndelse har et stort potentiale med hensyn til vækst og beskæftigelse.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg stemte for Myller-betænkningen. Jeg mener, at en tilgang til de nye teknologier, der fremmer udarbejdelsen af udviklingsprogrammer med en miljømæssig dimension, er af afgørende betydning for, hvorvidt Lissabon-målsætningerne kan opfyldes.
Den foreslåede handlingsplan vil gøre det muligt at inddrage alle berørte parter i en integreret indsats til udvikling af miljøteknologiens potentiale og således bringe EU på forkant med udviklingen.
Jeg skal desuden påpege, at en af konklusionerne fra revisionen af Lissabon-strategien var, at miljøets tilstand og forbedring af beskæftigelsen bør betragtes som en mulighed for at nå målet om at skabe den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi. Det er derfor ekstremt vigtigt, at vi fremmer den miljømæssige dimension af EU's strategi for konkurrencedygtighed. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation har i dag stemt for en betænkning, hvor kampen mod farligt børnearbejde støttes. Det er meget vigtigt at bekæmpe børnearbejde med alle kræfter, da det er skadeligt for børns fysiske og mentale sundhed, og da det er i overensstemmelse med ILO's konventioner om børnearbejde.
Virksomhederne har en vigtig rolle at spille og et ansvar for at bekæmpe denne type børnearbejde. Udarbejdelsen af fællesskabsretlige beskyttelsesklausuler og mekanismer til at opdage og anklage EU-baserede importører, der importerer produkter, som børn har fremstillet, er et velmenende forslag. Vi moderate mener dog, at det fører til en betydelig retsusikkerhed, hvor der er risiko for, snarere end at barnets interesser beskyttes, at virksomhederne trækker sig væk i stedet for at handle med og foretage investeringer i regioner, hvor risikoen for børnearbejde forekommer. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Børnearbejde er en konsekvens af den sociale uretfærdighed, der er skabt af de kapitalistisk samfund, som vi lever i, og af den ulige fordeling af rigdom og udvikling, som dette system indebærer. Fattigdom fører til social udstødelse og virker som en retfærdiggørelse af, at familier bruger børnearbejde for at supplere deres indkomst og overleve.
Den fattigdom, familierne lider under som følge af den kapitalistiske udnyttelse, betyder, at nogle virksomheder og entreprenører har udelt interesse i at opretholde en situation, hvor de kan ansætte billig arbejdskraft uden nogen form for rettigheder.
Som det fremgår af den betænkning, vi netop har vedtaget, modtager 113 milliarder børn i den skolepligtige alder ikke undervisning. Det faktum, at børnene ikke går i skole, skaber en ond cirkel, hvor fattigdommen bliver mere udbredt, adgangen til kultur og uddannelse bliver endnu vanskeligere, og antallet af borgere, som kan læse og skrive, holdes nede.
Det sker også i EU's medlemsstater. I Portugal skønnes det, at over 4 % af alle børn arbejder inden for forskellige sektorer.
Hvis vi vil bekæmpe børnearbejde mere effektivt, bør vi derfor først og fremmest udrydde fattigdommen ved at nedbryde ulighederne i indkomstfordelingen, fremme job med rettigheder, øge adgangen til undervisning og kultur og bekæmpe kapitalistisk udnyttelse. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
    Europa-Parlamentet har i dag stemt for et forslag om foranstaltninger mod børnearbejde. Børnearbejde er noget, der efter de flestes mening hører fortiden til, det gør jeg også. Desværre er ikke alle lande i verden fulgt med udviklingen. Det er grunden til, at jeg i dag har stemt for en række supplerende forslag, hvor børnearbejde inddeles i flere kategorier, hvor børn, som arbejder, f.eks. kan være det eneste alternativ til prostitution. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    I dag arbejder 246 millioner børn verden over på steder, der er farlige for deres fysiske eller psykiske sundhed. Børnearbejde er ikke kun et fænomen, der kan forbindes med underudviklede lande eller udviklingslande. I Østeuropa og i Middelhavsområdet bliver millioner af børn udnyttet på forskellige arbejdspladser. Børnearbejde er en kompleks problemstilling. Den er hovedsagelig et resultat af fattigdom, ulige muligheder og manglende skoleundervisning.
Jeg stemte for den foreliggende betænkning, som indeholder forslag om en række foranstaltninger til bekæmpelse af udnyttelse af børn og børnearbejde, herunder oprettelse af en særlig budgetpost for beskyttelse af børns rettigheder inden for rammerne af det europæiske initiativ til fordel for demokrati og menneskerettigheder, krav til Kommissionen om at sikre, at EU's handelspolitik er i overensstemmelse med tilsagnet om at beskytte og fremme børns rettigheder, og undersøgelse af muligheden for at indføre en mærkning af varer importeret til EU, hvoraf det fremgår, at de er produceret uden brug af børnearbejde.
David Martin (PSE ),
    Jeg bifalder denne betænkning, der opfordrer til intensivering af kampen mod børnearbejde ved at fremme den samfundsøkonomiske udvikling og mindske fattigdom i en bredere sammenhæng.
Handelsboykotter og andre sanktioner er godt for samvittigheden, men virker ikke tilfredsstillende, når det gælder om at komme denne ubehagelige aktivitet til livs. Der er beviser for, at børn, der smides ud af fabrikker under kummerlige forhold, udsættes for endnu værre udnyttelse som prostitution eller husslaveri.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    352 millioner børn verden over arbejder, heraf er de 176 millioner ofre for det, som Den Internationale Arbejdsorganisation definerer som den værste form for børnearbejde. Vi kan ikke vende det blinde øje til denne situation. Vi ved alle, at der er tale om et komplekst fænomen, der tager sit udspring i sociale og økonomiske problemer, som er vanskelige at løse. Men selv om situationen er kompleks og kolossalt vanskelig, kan vi ikke vende ryggen til eller blokere foranstaltninger, der kan gøre det muligt at bryde den menneskelige armods onde cirkel.
Børnearbejde viderefører fattigdom og hindrer udvikling. Det trykker lønningerne, forårsager arbejdsløshed blandt de voksne og forhindrer børnene i at modtage undervisning. Det er derfor afgørende, at vi bekæmper uvidenheden og fremmer indførelsen af uddannelse til alle.
Uddannelse er uden tvivl et af de mest effektive midler, vi råder over, til at bryde fattigdomscirklen, og et af nøgleelementerne i en bæredygtig menneskelig udvikling. Det er årsagerne til, at jeg stemte for Mavrommatis-betænkningen. 
Catherine Stihler (PSE ),
    Vi skal gøre alt, hvad vi kan for at bekæmpe udnyttelse af børn i udviklingslandene. Denne betænkning er direkte forbundet med -kampagnen, eftersom børnearbejde ofte hænger sammen med fattigdom. Vi skal gøre alt, hvad vi kan for at sikre retfærdig handel, støtte gældslettelse og sikre bistand til de fattigste. Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne vil underskrive vores skriftlige erklæring om millenniumudviklingsmålene, som er helt i tråd med denne centrale dagsorden. Jeg håber også, at G8-ledernes møde i Skotland i morgen vil bidrage til at sende fattigdommen over i historien. 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
    I dag har Europa-Parlamentet vedtaget en betænkning, hvori der foreslås forskellige former for indsats mod børnearbejde. I betænkningen slås det bl.a. fast, at uddannelse for alle er af afgørende betydning for kampen mod børnearbejde og fattigdomsbekæmpelse. Det er min bestemte opfattelse, at alle børn skal beskyttes mod farligt arbejde. Det er dog vigtigt at huske, at generelle forbud ikke er et realistisk alternativ, så længe fattigdommen er udbredt og uddannelsesmulighederne begrænsede. Visse former for arbejde kan desuden bidrage positivt hertil, f.eks. ved at tilbyde uddannelse på arbejdspladsen.
I betænkningen behandles virksomhedernes ansvar også, og der stilles forslag om bl.a. klager over virksomheder, som importerer produkter, der fremstilles på en måde, som krænker ILO's centrale konventioner. Jeg mener, at det potentiale, der findes blandt erhvervslivets aktører, for at øge respekten for menneskerettigheder og internationale konventioner skal udnyttes til fulde. Jeg giver derfor i høj grad min støtte til initiativer som og (den svenske regering). Lovgivning og mulighed for klager på EU-niveau er dog at gå lige langt nok. Der er risiko for, at det snarere vil modvirke hensigten, nemlig at forbedre børns situation og bekæmpe fattigdom. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
interimsbetænkning (A6-0177/2005) af Hatzidakis for Regionaludviklingsudvalget om forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden (KOM(2004)0492 - 2004/0163(AVC)),
interimsbetænkning (A6-0178/2005) af Andria for Regionaludviklingsudvalget om forslag til Rådets forordning om oprettelse af Samhørighedsfonden (KOM(2004)0494 - 2004/0166(AVC)),
betænkning (A6-0184/2005) af Fava for Regionaludviklingsudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (KOM(2004)0495 - C6-0089/2004 - 2004/0167(COD)),
betænkning (A6-0206/2005) af Olbrycht for Regionaludviklingsudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde (EGGS) (KOM(2004)0496 - C6-0091/2004 - 2004/0168(COD)),
betænkning (A6-0216/2005) af Silva Peneda for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Den Europæiske Socialfond (KOM(2004)0493 - C6-0090/2004 - 2004/0165(COD)) og 
betænkning (A6-0217/2005) af Casa for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om Den Europæiske Fiskerifond (KOM(2004)0497 - C6-0212/2004 - 2004/0169(CNS)).
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg synes, at Europa-Parlamentet i dag, efter Rådets fiasko med hensyn til en aftale om de finansielle overslag og tilsyneladende også de regionalpolitiske rammer i perioden 2007-2013, sender et klart signal både til borgerne og til Rådet om, at vi er her, vi fortsætter med at styrke samhørighedspolitikkerne og vil arbejde hen imod et stærkt budget, som er tilstrækkeligt under alle omstændigheder til regionalpolitikken. Inden for disse rammer opfordrer vi Rådet til straks at tage spørgsmålet op igen og snarest nå frem til en afgørelse, senest inden udgangen af 2005, så der er tid nok til, at medlemsstaterne og regionerne kan forberede deres programmer, og vi undgår at få problemer med forsinkelser, som vi har haft i indeværende periode med hensyn til programmernes starttidspunkt.
Derudover vil jeg påpege, at Parlamentet, også i min egen betænkning, fastholder det standpunkt, som vi indtog i Béguin-betænkningen, med hensyn til finansieringen af samhørighedspolitikkerne. Vi går ind for en pakke på 0,41 % af EU-medlemsstaternes bruttonationalindtægt, hvilket svarer til 336 milliarder euro i perioden 2007-2013. Vi mener, at enhver nedskæring af udgifterne til regionalpolitikken vil undergrave dens troværdighed.
Min betænkning, som er vedtaget i Regionaludviklingsudvalget, indeholder også andre vigtige prognoser, som jeg gerne vil gøre den britiske minister, som er til stede, og kommissæren opmærksom på.
Først og fremmest foreslår vi, at man genbruger de midler, som ikke udnyttes på grund af den strenge gennemførelse af n+2-reglen for regionalpolitikken. I stedet for at disse midler går tilbage til nettobidragene til EF-budgettet, foreslår vi, at de genanvendes af de samhørighedslande og regioner, som med deres resultater har bevist, at de kan udnytte flere af disse midler.
For det andet anmoder vi om, at der træffes politiske beslutninger om at give kompensation til de regioner og medlemsstater, der bliver hårdest ramt af den strenge anvendelse af de nye regler om fordeling af midlerne, som Kommissionen foreslår. Vi mener, det er et forslag, der bør behandles i Rådet, og jeg forestiller mig, at det vil blive det, da det hænger nøje sammen med spørgsmålet om retfærdig fordeling af midlerne. Vi bør ikke sætte matematikken over alt andet.
I denne sammenhæng er der også blevet stillet ændringsforslag, som støttes af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, om en bedre behandling af de regioner, der bliver ofre for den statistiske effekt. Vi foreslår en støtte på mellem 85 % og 60 %, hvilket er væsentligt højere end Kommissionens forslag.
Med hensyn til konvergensregionerne, dvs. de regioner, som ikke længere opfylder kriterierne for at være omfattet af konvergensmålet, men vil modtage overgangsstøtte inden for målet om konkurrenceevne og beskæftigelse, foreslår vi, at de aktiviteter, der skal sættes i gang, og finansieringen af dem bliver de samme som aktiviteterne for regionerne under konvergenskriteriet, hvis de førstnævnte regioner ønsker det.
Vi kræver også en mere gunstig behandling både af disse regioner og af de regioner, der bliver ofre for den statistiske effekt, med hensyn til statsstøtte og investeringsincitamenter. Vi går ind for, at der oprettes en fællesskabsreserve for resultater, som forventes at være et incitament til alle medlemsstater om at forbedre deres resultater og opnå reel udvikling. Med konkurrence opnår vi bedre resultater både for medlemsstaterne og for EF-budgettet.
Endelig sættes der i min betænkning den klare betingelse for støtte til aktiviteter via fondene, at der sikres adgang for handicappede. Alle projekter, hvor der ikke er adgang for vores handicappede medborgere, bør efter vores mening ikke kunne få støtte fra strukturfondene, og støtten bør indstilles. Det er det mindste, Europa-Parlamentet kan gøre.
Alfonso Andria (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, den betænkning, som jeg fremlægger i dag, bar i sin formelle udarbejdelsesfase præg af en arbejdsmetode, der er baseret på dialog - også på tværs af de forskellige politiske tilhørsforhold - og et tæt samarbejde, først i Parlamentets Regionaludviklingsudvalg og derefter i Regionsudvalget, med Rådets repræsentanter og med de mange foreninger og ikke-statslige organisationer.
Jeg anså det for nødvendigt at lægge særlig vægt på kontakten og meningsudvekslingen med de andre parlamentsmedlemmer, med de politiske gruppers skyggeordførere og med de andre parlamentsudvalgs rådgivende ordførere samt kollegerne i den gruppe, jeg tilhører, nemlig ALDE-Gruppen.
Lige fra starten satte jeg stor pris på - hvilket jeg gerne vil understrege offentligt her i Parlamentet - den særlige opmærksomhed, som kommissæren, Danuta Hübner, udviste. Hun har altid vist stor velvilje og åbenhed over for Parlamentets ønsker, både på de talrige møder og så sent som i går aftes.
Jeg har i øvrigt altid set med stor interesse på Kommissionens oprindelige forslag til forordning om Samhørighedsfonden, som i dag - efter den krise, der har ramt EU, og den manglende aftale om de finansielle overslag - bliver af endnu større betydning, fordi den giver et passende svar på det udvidede EU's behov, idet den sigter mod økonomisk og social samhørighed. Jeg deler således hr. Hatzidakis' ønske om, at der hurtigt skal findes en løsning på spørgsmålet om de finansielle overslag, nemlig inden årets udgang.
Regionalpolitikken er den bedste måde at bringe borgerne tættere på EU på, og derfor skal den have ambitiøse målsætninger og forsynes med de instrumenter, der er nødvendige for at nå målsætningerne. Jeg vil således gerne understrege vigtigheden af at sætte Samhørighedsfondens finansieringsramme op fra de 18 milliarder euro, der er planlagt for programperioden 2000-2006, til 62,99 milliarder euro, såfremt man i Rådet bliver enig om det forslag, som Parlamentet vedtog den 8. juni.
Desuden er udvidelsen af anvendelsesområdet for Samhørighedsfondens foranstaltninger i overensstemmelse med de pågældende bestemmelser i traktaten og i tråd med Lissabon-prioriteringerne, og den falder ind under det bæredygtige udviklingsperspektiv, der blev ridset op i Göteborg. Det vil gøre det muligt at dække det store finansieringsbehov hos de støttemodtagende medlemsstater på områder som miljø, transportinfrastruktur og bæredygtig udvikling.
Under mit arbejde i Regionaludviklingsudvalget forsøgte jeg at foretage nogle ændringer og berige Kommissionens tekst med en række originale elementer såsom indførelsen af et belønningssystem i form af en fællesskabsreserve for kvalitet og resultater og en forbedring af udvekslingen ved at anvende den bedste praksis for de nationale, regionale og lokale myndigheder.
Jeg har bedt Kommissionen om at opstille en liste over vejledende prioriteringer i programfasen, så vi sikrer EU-finansieringens kvalitet og effektivitet. Jeg har understreget handicapspørgsmålet og anmodet om, at der medtages en udtrykkelig henvisning til de handicappede i artikel 2 i den generelle forordning, og at de projekter, der finansieres af Samhørighedsfonden, omfatter muligheden for at fjerne barrierer og forhindringer af enhver art. Jeg har også lagt vægt på det vigtige miljøspørgsmål, idet jeg bad om garantier for en bedre sammenhæng mellem de projekter, der finansieres af Samhørighedsfonden, og dem, der finansieres i forbindelse med andre fællesskabsprogrammer. Endelig kom jeg med en udtrykkelig henvisning til ø-staterne og medlemsstaterne i den yderste periferi, hvor jeg opfordrer Kommissionen til at tage hensyn til deres naturgivne og demografiske handicap.
Hr. formand, hvad angår de ændringsforslag, der er stillet, vil jeg tilføje, at jeg personligt ikke anser det for muligt at godkende - og det siger jeg også på min gruppes vegne - alle dem, der vedrører spørgsmålet om en manglende anvendelse af n+2-reglen for Samhørighedsfondens vedkommende, dvs. indførelsen af en automatisk frigørelse.
Min tidligere erfaring som lokalstyreadministrator har lært mig, at denne bestemmelse effektivt bidrager til en korrekt og nøje udarbejdelse af projekterne og til midlernes forvaltning. Derfor håber jeg, at Kommissionen tillader en større fleksibilitet i anvendelsen af den og tager spørgsmålet om ikke-refunderbar merværdiafgift op, så den kan anvendes til finansiering af fondene.
På dette område er der en ret klar holdning, som kommissær Danuta Hübner endnu en gang henledte opmærksomheden på i udvalget i går, idet hun slog fast, at man ved at medtage merværdiafgiften ville reducere de finansielle ressourcer, der er til rådighed til resten af samhørighedspolitikken.
Mit betænkning blev vedtaget med et meget bredt flertal i udvalget, og jeg håber, at det samme bliver tilfældet i Parlamentet. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne takke kommissæren og de andre ordførere. Jeg tror, at vi har påbegyndt et arbejde, der er nyttigt for alle, også når man tænker på kvaliteten af de betænkninger, som vi sætter under afstemning i Parlamentet.
Jeg beskæftiger mig med Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, der så afgjort er den vigtigste af alle strukturfondene, hvad midlernes omfang angår. Den blev oprettet for 30 år siden, og dens væsentligste funktion er at udligne de regionale skævheder, der eksisterer i Europa. Det er en funktion, som er fastlagt i en artikel i traktaten, hvor der henvises til kravene og behovene i et Europa, der bygger på solidaritet og på evnen til at skabe lige muligheder og retfærdige betingelser, ikke mindst nu, hvor vi står over for den udfordring, som udvidelsen giver.
De 10 nye medlemsstater udgør en stor ressource, når det gælder politikkens kvalitet, og et stort fremskridt i Europas historie. Vi skal dog også huske, at de regionale skævheder bliver større. Som det er nu, tilhører en tredjedel af alle Europas ressourcer et geografisk område, der kun dækker en tiendedel af EU, og der er sket en fordobling af antallet af regioner, som er støtteberettigede under mål 1, dvs. regioner med stærke strukturelle skævheder og store økonomiske vanskeligheder.
Dette er således den væsentligste funktion for en opmærksomheds- og solidaritetspolitik. Hvis EU blot var et frihandelsområde, kunne vi nøjes med at fordele indkomsten mellem de rigeste og de fattigste regioner. Vi kan tværtimod - og det vil jeg gerne takke kommissæren for - vælge et politisk, socialt og økonomisk projekt, som vi betror til strukturfondene, dvs. en udviklingsmodel, som i sin helhed tjener den europæiske integrationsproces.
Det er en udviklingsmodel, hvor der træffes nogle væsentlige valg. Den privilegerer de valg af områder, der blev truffet i Göteborg og Lissabon, og man vælger dermed en vej, der hedder videnbaseret økonomi, viden, innovation, videnskabelig forskning og uddannelse, der skal forstås som en permanent og livslang mulighed for mænd og kvinder, samt risikoforebyggelse og bæredygtig udvikling. Det er et meget ambitiøst projekt, som naturligvis har en gennemgående målsætning, nemlig udgifternes kvalitet.
Hr. formand, fru kommissær, vi har ikke altid brugt alle midlerne, og når vi har brugt dem, har vi ikke altid brugt dem fornuftigt. Nogle regioner - også i mit land, Italien - har modtaget mange midler, men er lige så tilbagestående, som de var for 10, 15 eller 20 år siden, når det gælder beskæftigelsesniveauet, infrastrukturens kvalitet og forbindelser samt den videnskabelige forskning og innovationsprocesserne.
Derfor er det så afgjort nødvendigt med et kvalitetsløft, hvad udgifternes tilstrækkelighed angår, og hvis dette skal være muligt, er vi nødt til at udvælge målsætningerne, så der kun fastlægges få prioriteringer. Af denne årsag er vores gruppe modstander af det i øvrigt forståelige, men unødvendige ønske om en vilkårlig udvidelse af denne strukturfonds virkefelt.
Vi foreslår, at der stemmes nej til en række ændringsforslag, som ville indføre for mange målsætninger og for mange prioriteringer. Vi foreslår, at der stemmes nej til nogle parlamentsmedlemmers forståelige ønske om at medtage merværdiafgiften blandt de udgifter, der kan godtgøres. Vi ønsker ikke at tage hul på den debat igen, der allerede i stor udstrækning har fundet sted i udvalget, men vi mener, at merværdiafgiften tidligere - sådan som Rådet, Kommissionen og Revisionsretten har gjort opmærksom på - har ført til et betydeligt misbrug i forbindelse med tilbagebetalingen af en del af merværdiafgiften. Vi er navnlig af den opfattelse, at medtagelsen af den ville skabe en uacceptabel skævhed mellem lande med merværdiafgiftssatser, der varierer mellem 1 % og 25 %.
Det samme gælder for opførelsen af nye boliger. Vi har vedtaget et ændringsforslag - som vi håber, at Kommissionen godkender - om opførelsen af socialt byggeri. En generel investering af strukturfondene i boligbyggeri ville dog betyde, at der grundlæggende blev taget midler fra strukturfondene.
Vi er tilfredse med de resultater, der er opnået. Vi har styrket partnerskabets rolle, da det efter vores mening er en fantastisk måde at formidle kultur og demokratisk praksis på. Det er lykkedes os at sikre, at der også lægges særlig vægt på bekæmpelsen af organiseret kriminalitet og mafiakriminalitet, idet det også bliver muligt at bruge strukturfondene til at skabe den knowhow, der er nødvendig for at imødegå mafiakriminalitetens udbredelse. Det er ligeledes lykkedes os at sikre, at princippet om ikke-forskelsbehandling bliver et horisontalt princip. På dette område har ordføreren kun stillet to ændringsforslag, der tager sigte på at gøre hele teksten mere ensartet og sammenhængende.
Til sidst vil jeg ligesom hr. Hatzidakis sige, at kvaliteten af vores udgifter under alle omstændigheder afhænger af, at der er tilstrækkeligt med midler til rådighed. Derfor bør Parlamentet efter min mening sørge for, at der ikke tages midler fra solidariteten, dvs. evnen til at skabe et Europa, hvor udviklingen sker i samme tempo over det hele. Det er ikke blot et princip, der er nedfældet i traktaterne, men også det princip, som fremtiden for den politiske og økonomiske integrationsproces i Europa skal være baseret på. 
Jan Olbrycht (PPE-DE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, hr. Michael, jeg vil gerne fremsætte nogle få kommentarer til betænkningen. Jeg vil bestræbe mig på at tale i min egenskab af ordfører og ikke som repræsentant for mit politiske parti.
Grænseoverskridende samarbejde er et af de mest indlysende og effektive midler til at skabe forbindelser mellem enkeltpersoner og fremme gode forbindelser mellem lokale og regionale samfund og hele lande. Det grænseoverskridende samarbejde har allerede en lang historie bag sig og har været en betydelig succes i de mange år, det har eksisteret. Der er endvidere udviklet forskellige organisatoriske former for et sådant samarbejde. EU er opmærksom på de mange fordele, der kan være forbundet med denne form for internationalt samarbejde, og støtter derfor dette samarbejde inden for EU, langs grænserne mellem medlemsstaterne og mellem regioner med en vis indbyrdes afstand såvel som langs EU's eksterne grænser. Forskellige finansielle instrumenter anvendes hertil.
Der er i indeværende programmeringsperiode blevet gennemført et stort antal foranstaltninger på et grænseoverskridende, tværnationalt og interregionalt grundlag, for at bruge terminologien fra Interreg IIIA-, IIIB- og IIIC-programmerne. Den omhandlede forordning er et nyt lovgivningsforslag til fremme af mange forskellige former for grænseoverskridende, transnationale og interregionale samarbejdsformer, som vil gøre det lettere at gennemføre fælles initiativer og sikre, at midlerne til sådanne formål anvendes mere effektivt.
Med den nye forordning vil de offentlige myndigheder på alle niveauer få mulighed for at etablere et nyt instrument på et af de valgte landes territorium. Dette instrument vil få status som juridisk person i det land, hvor det er registreret, og der vil følgelig blive givet meddelelse herom til samtlige medlemsstater, Kommissionen og Regionsudvalget. Det svarer til forslaget i min betænkning.
De enheder, der udgør en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde - originalteksten bruger termen "grænseoverskridende", men jeg har i betænkningen foreslået at erstatte den med termen "territorialt" - vil kunne overdrage udvalgte offentlige tjenester til gruppen samt betro den nogle af deres opgaver som fastlagt i de relevante bestemmelser. Oprettelsen af sådanne instrumenter er måske et af de første forslag i EU's historie, der skaber grundlag for etableringen af en virkelig europæisk enhed og samtidig i praksis fremmer nærhedsprincippets overholdelse.
Jeg mener, at Parlamentet bør støtte denne tanke og således sende et meget klart og håndgribeligt signal om, at det støtter disse aktioner på lokalt, regionalt og nationalt plan såvel som interlokalt og interregionalt plan og mellem de lande, der har påtaget sig at opbygge et sammenhængende EU, og samtidig ønsker at styrke nærhedsprincippet. Det skal understreges, at selv om forordningen ikke indeholder afgørelser vedrørende de finansielle aspekter, udgør den en del af samhørighedspolitikpakken. Det skyldes det faktum, at den er baseret på traktatbestemmelserne om muligheder for at anvende strukturfondene såvel som for at gennemføre aktioner uden for strukturfondene.
Jeg er som ordfører klar over, at der under arbejdet med dette nye instrument har meldt sig mange spørgsmål, og at det har givet anledning til en vis tvivl. Det er normalt i situationer, hvor vi beskæftiger os med et nyt instrument, som endnu ikke er blevet afprøvet, og som endnu ikke har noget juridisk sidestykke.
Jeg er dog overbevist om, at den fælles beslutningsprocedure i dette tilfælde vil gøre det muligt at nå frem til en holdning, der vil styrke de nuværende grænseoverskridende foranstaltninger betragteligt og give os mulighed for at skabee betydelig europæisk merværdi.
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister, Den Europæiske Socialfonds (ESF) historie går 40 år tilbage i tiden. Den udgjorde oprindeligt en nøglefaktor i udviklingen af den faglige uddannelse og omstilling af over to millioner mennesker, der dengang arbejdede inden for sektorer berørt af omfattende omstruktureringer.
Efter vedtagelsen af det første sociale handlingsprogram og den europæiske fælles akt blev ESF involveret i beskæftigelsessikkerhed, arbejdstagerdeltagelse, ligebehandling af mænd og kvinder, sundhed og sikkerhed og forebyggelse af social dumping. De vigtigste landvindinger i den europæiske socialpolitiks udvikling - og følgelig i forhold til ESF - kom efterfølgende med Maastricht-traktaten, hvori fremme af et højt beskæftigelsesniveau anføres som et af EU's mål, såvel som med Amsterdam- og Nice-traktaterne.
Den seneste landvinding er sket med forfatningstraktaten, der opstiller fuld beskæftigelse, sociale fremskridt og aktioner til bekæmpelse af udstødelse som EU-mål. Kommissionen har i lyset af denne udvikling fremsat et forslag om revision af ESF-forordningen med følgende tre omdrejningspunkter: for det første Lissabon-strategien, for det andet behovet for at forenkle tekster og procedurer og for det tredje forbindelserne mellem ESF og den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Jeg vil nu beskæftige mig med det første punkt, nemlig Lissabon-strategien. Eftersom der især lægges vægt på en modernisering af den europæiske sociale model, investering i menneskelige ressourcer, aktioner til bekæmpelse af social udstødelse og en række prioriterede aktioner såsom etableringen af et europæisk forsknings- og nyskabelsesområde og investering i ordninger for uddannelse og faglig uddannelse med det formål at opfylde et videnbaseret samfunds krav og skabe bedre og flere job, mener jeg, at den foreslåede forordning udgør et passende instrument.
Jeg vil nu gå over til forenklingen af tekster og procedurer. Selv om Kommissionens forslag påviseligt allerede indebærer en forenkling på visse områder såsom programmering, finansiel forvaltning og medfinansiering, må jeg dog også medgive, at der fortsat findes mange områder, hvor yderligere forenkling og rationalisering er påkrævet. Hvad angår forbindelserne mellem ESF og den europæiske beskæftigelsesstrategi, mener jeg, at de begge stort set er tilfredsstillede inkorporeret i ESF-forordningsforslaget.
Jeg vil nu redegøre for de to ændringsforslag, jeg har stillet til Kommissionens oprindelige forslag. Det første vedrører social integrering. Efter min opfattelse kan spørgsmål vedrørende social integrering ikke udelukkende løses under beskæftigelses- og arbejdsmarkedsparaplyen, eftersom der findes situationer, der på et tidligere tidspunkt kræver en bredere og mere tværfaglig indsats. Jeg fandt derfor, at ESF bør være mere proaktiv, og foreslog følgelig, at ESF's aktioner ikke begrænses til den europæiske beskæftigelsesstrategi, fordi fonden reelt har bredere aktionsmuligheder. Jeg ønskede med andre ord at understrege ESF's potentiale i forhold til social integrering.
Det andet væsentlige ændringsforslag til det aktuelle kommissionsforslag vedrører den oprindelige sondring mellem potentielle ESF-aktioner i regioner under "konvergensmålet" og i regioner under målet om "konkurrencedygtighed".
Jeg har altid ment, at ESF bør sikres et så bredt anvendelsesområde som muligt, fordi fonden er et instrument, der tager sigte på at hjælpe mennesker, uanset hvor de kommer fra. En række samtaler mellem Kommissionen og de berørte politiske grupper har ført til en kompromisløsning, der er forenelig med den fastlagte politik og sikrer, at ressourcerne kanaliseres til de regioner, der har de største udviklingsbehov. Det er denne kompromisløsning, jeg nu forelægger for Parlamentet.
Jeg er klar over, at Kommissionen og Rådet er uenige på tre punkter. Jeg har i mit forslag klart redegjort for min holdning hertil. F.eks. deler jeg Kommissionens holdning, hvad angår transnationalt samarbejde og nyskabelse, og har foreslået, at medlemsstaternes finansiering bliver obligatorisk. Hvad angår støtte til arbejdsmarkedets parter, deler jeg også Kommissionens holdning og har foreslået, at der på en række forskriftsmæssige områder indføres en sondring mellem arbejdsmarkedets parter og ikke-statslige organisationer.
Endelig vil jeg, hr. formand, understrege, at Kommissionen og de forskellige interesserede politiske grupper har udvist stor samarbejdsvilje under udarbejdelsen af denne betænkning. Denne samarbejdsvilje har lettet mit arbejde betydeligt. Jeg takker alle, der har bidraget hertil.
David Casa (PPE-DE ),
   En fiskerifond vil udgøre et grundlæggende redskab for fiskerisektoren i de kommende år. Det er almindeligt anerkendt, at fiskerisektoren er en meget vigtig sektor for EU. Det er et erhverv, der sikrer tusinder af familier et eksistensgrundlag. De er så afgjort afhængige af dette erhverv, som har så stor betydning i de fleste EU-medlemsstater. Den Europæiske Fiskerifond er et nyskabende projekt og skal bidrage til gennemførelsen af den afgørende reform af den fælles fiskeripolitik og følgelig gøre det muligt at forenkle og decentralisere ordningen for fordeling af midlerne samt sætte EU i stand til at klare de udfordringer, der er forbundet med de 10 nye medlemsstaters tiltrædelse. Den Europæiske Fiskerifond vil involvere lokalt integrerede aktioner med fokus på en relevant territorial strategi, idet de lokale forhold vurderes individuelt. Der er først og fremmest tale om et finansielt instrument, der indgår som en integrerende del af den fælles fiskeripolitik og specifikt har til formål at overvåge ressourceforvaltningen, bidrage til at forbedre produktionsstrukturerne og skabe ideelle betingelser for en bæredygtig udvikling heraf. 
Den Europæiske Fiskerifond er desuden underlagt samhørighedsprincippet, som giver mulighed for at afstemme indsatsen i EU's forskellige regioner efter deres udviklingsgrad og velstand. Parlamentets Fiskeriudvalg har gennemført en indgående høringsprocedure. Vi har mødt alle sektorens berørte parter, vi har hørt fiskerne og medlemsstaternes repræsentanter, og endelig ønskede vi, at denne betænkning nøjagtigt afspejlede sektorens behov.
Selv om medlemsstaterne har taget godt imod forslaget om oprettelse af Den Europæiske Fiskerifond, hvis målsætning ligger i tråd med reformen af den fælles fiskeripolitik, har der været en vis foruroligelse over det forhold, at fonden ikke løser spørgsmålet om renovering af fartøjer. Flere repræsentanter foreslog, at direktivforslaget skulle omfatte bestemmelser om flåderenovering og -modernisering og samtidig bevare muligheden for at bygge nye fartøjer uden forøgelse af fiskeriindsatsen. Det er den almindelige opfattelse, at Kommissionen har fokuseret for meget på miljøaspektet og ikke har taget hensyn til visse foranstaltningers mulige følger for fiskerisektoren. Vi kunne måske ved hjælp af videnskabelig forskning nå frem til et mere konstruktivt og afbalanceret kompromis og følgelig skabe en bedre balance mellem beskyttelsen af ressourcerne og hensynet til sektorens socioøkonomiske levedygtighed.
Jeg mener, at der i den betænkning, vi skal stemme om i morgen, tages behørigt hensyn til alle, der arbejder inden for denne sektor. Vi ønsker hermed at sende et klart signal til både Kommissionen og til fiskerisektoren om, at vi ønsker, at fiskerisektoren skal forblive bæredygtig og levedygtig i de kommende år. Jeg tror, det er afgørende for os, at der hersker enighed om de principper, midlerne til fiskerisektoren skal fordeles efter. Desværre er de foreslåede tildelinger til Den Europæiske Fiskerifond praktisk taget uændrede, idet de nemlig ligger på omkring 5 milliarder euro, selv om EU har været nødt til at forhøje satsen, fordi det nu består af 25 medlemsstater i stedet for 15. Følgelig vil sammenligninger med tidligere år vise, at alle lande modtager en mindre del af bevillingerne. Miljøbeskyttelse er et område, der har stor bevågenhed, og den overdrevne brug af forebyggende foranstaltninger fører til overbeskyttelse. Det skal endvidere bemærkes, at der vil kunne ydes støtte gennem fonden. Det er vores håb, at denne betænkning vil føre til større fleksibilitet, og vi vurderer således, at de europæiske folk forventer, at vi fjerner unødvendigt bureaukrati. Jeg mener, at alle, der har været involveret i udarbejdelsen af denne betænkning, har været opmærksomme på dette og har gjort deres bedste for at eliminere denne faktor. Vi er som sagt nået til enighed angående fartøjsrenoveringen, hvilket er et yderst vigtigt punkt. Vi har indgået en aftale om modernisering af flåderne og renovering af kystfartøjer, og vi har behov for en flåde, der også er konkurrencedygtig og effektiv i fremtiden, så sektoren reelt kan forblive bæredygtig. Fiskeriudvalget har som sagt allerede taget de forskellige holdninger til dette emne op, og forskellige aspekter af forslaget er blevet drøftet, herunder problemerne i forbindelse med bæredygtig udvikling, akvakultur og spørgsmål vedrørende flåden og gennemførelsen. Jeg kan som ordfører sige, at jeg er tilfreds med de endelige resultater. Jeg mener, at det i denne betænkning er lykkedes at samle de vigtigste punkter, og at betænkningen desuden har tilstrækkelig politisk tyngde til at sikre, at fiskerisektoren forbliver levedygtig og bæredygtig både fra et finansielt og et miljømæssigt synspunkt.
Jeg skal til sidst erindre Parlamentet om, at vores tidsfrist blev halveret, så vi kunne få alle punkter med i dag, og havde det ikke været for den bistand, jeg har modtaget fra min gruppes koordinator og flere andre personer, især Kommissionens repræsentanter og mine personlige medarbejdere, tror jeg ikke, vi have klaret det. Jeg takker alle for deres hjælp.
Alun Michael,
    Hr. formand, jeg er glad for at kunne deltage i denne meget vigtige forhandling om struktur- og samhørighedsfondenes fremtid, for Kommissionens pakke med fem forslag til forordninger er af stor betydning. De opstiller rammerne for EU's regionalpolitik i syv år, dvs. hele perioden for de næste finansielle overslag. Det er af største vigtighed, at Rådet og Europa-Parlamentet arbejder tæt sammen for at nå gode resultater.
Regionaludviklingsudvalget har udarbejdet fremragende betænkninger om forordningsforslagene. Skønt Rådet og Europa-Parlamentet ser forskelligt på visse emner, deler vi mange fælles målsætninger og bekymringer. Jeg vil gerne takke hr. Hatzidakis, hr. Andria, hr. Fava, hr. Olbrycht og hr. Silva Peneda for at have udført et stort stykke arbejde og for deres nyttige indledende bemærkninger i forhandlingen her i eftermiddag.
Jeg vil gerne påpege over for hr. Hatzidakis, at jeg i dag taler på formandskabets vegne og understreger behovet for enighed. Det siger jeg, fordi hr. Hatzidakis omtalte mig som britisk minister. I dag diskuterer vi ikke budgetniveauet, selv om de, der taler for et mere disciplineret budget, mener, at det ville øge EU's troværdighed og forbedre fordelingen af ressourcer til de steder, hvor behovet er størst. Men det er takket være alles indsats, især Parlamentets, at de praktiske aspekter af Kommissionens forslag til forordninger drøftes og udarbejdes samtidig med budgetforhandlingerne. Fra møderne ved jeg, at kommissær Hübner ser meget praktisk på disse emner, og jeg glæder mig til at høre hendes og kommissær Špidlas indlæg.
Jeg ignorerer ikke hr. Casas betænkning. Jeg ved, at Parlamentet også vil drøfte forslaget til forordning om Den Europæiske Fiskerifond i løbet af denne forhandling. Som den britiske minister, der er ansvarlig for reginalpolitik, kan jeg ikke kommentere dette vigtige dokument, men jeg lover at give bemærkningerne videre til min kollega Ben Bradshaw, som er britisk minister for fiskeripolitik, og som besøger Parlamentet i næste uge med henblik på forhandlinger om dette vigtige emne.
Jeg vil gerne understrege, at det britiske formandskab lægger stor vægt på fremskridt inden for dette meget vigtige politikområde. Vi anerkender, at det indebærer et effektivt partnerskab med Europa-Parlamentet. Der er allerede sket store fremskridt under det nederlandske og luxembourgske formandskab, men der er stadig et stykke vej igen. Selv efter, at Rådet og Parlamentet er nået til enighed om forordningerne, skal Kommissionen og medlemsstaterne fuldføre vigtige bilaterale drøftelser, før den nye programcyklus kan starte, og før pengene kan begynde at strømme. De penge er der et stort behov for til at genoprette økonomien i EU's fattigste egne, og derfor ønsker vi at gå hurtigt frem under vores formandskab.
Som jeg allerede har givet udtryk for, er disse forhandlinger tæt forbundet med de bredere drøftelser om EU's fremtidige finansiering. Strukturfondene er EU's største udgiftsområde efter landbruget og tegner sig for ca. 30 % af EF's samlede budget. Vi skal nå til enighed om EF-budgettet, før der kan lægges sidste hånd på disse forordninger.
Vi deler Europa-Parlamentets og mange medlemsstaters - navnlig de nye medlemsstaters - bekymring over en evt. forsinkelse med hensyn til at nå til enighed om budgettet og vigtigheden af at sikre, at den næste programcyklus for strukturfondene kan starte hurtigt.
Som Tony Blair sagde til Dem for under to uger siden, er vi fuldt ud klar over, hvor vigtigt det er at blive enige om budgettet, og vi vil gøre så store fremskridt som muligt under vores formandskab. Det skal dog være den rigtige form for enighed, som ruster EU til effektivt at klare det 21. århundredes udfordringer, som tager højde for den bredere debat om EU's fremtidige kurs, og som opfylder de nye medlemsstaters behov med henblik på at sikre, at EU's udvidelse forbliver vellykket.
Ud over finansiering er der en række andre vigtige emner, der skal afklares i forbindelse med behandlingen af strukturfondenes udgifter og programmernes gennemførelse. Det har vi diskuteret i Rådet siden september sidste år, og vi har gjort store fremskridt. Det britiske formandskab sigter mod at nå til enighed om udestående tekniske problemer i forordningerne så hurtigt som muligt, så pakken af forordninger kan vedtages meget hurtigt, når resultatet af de kommende finansforhandlinger foreligger.
Derfor er jeg meget glad for, at De har denne vigtige forhandling i dag, og at De om kort tid skal stemme om de fem betænkninger. Det giver Rådet en klar forståelse for Parlamentets synspunkter. De synspunkter vil i væsentlig grad bidrage til at skabe enighed mellem vores to institutioner, og de bliver overvejet nøje i Rådet undervejs mod politisk enighed. Jeg glæder mig til at overvære resten af forhandlingen i dag.
Danuta Hübner,
    Hr. formand, gennem mange plenarmøder som dette og udvalgenes utrættelige arbejde har Deres institution altid spillet en afgørende rolle i udviklingen af den europæiske samhørighedspolitik. Kommissionen sætter pris på Parlamentets fremsynede bidrag til etableringen og udviklingen af en politik, som ud over sine økonomiske målsætninger udgør en sikker forbindelse mellem EU og dets borgere. Denne forhandling, hvor vi drøfter politikkens fremtid på mellemlang sigt, er blot det seneste eksempel på denne indsats.
Nu, hvor jeg giver udtryk for Kommissionens taknemmelighed og anerkendelse af Deres rolle, vil jeg gerne rette en mere personlig tak til de fire ordførere - hr. Hatzidakis, hr. Fava, hr. Andria og hr. Olbrycht - for at levere betænkninger af fremragende kvalitet. Jeg siger også tak til hr. Galeote Quecedo, der effektivt sørgede for at holde Regionaludviklingsudvalget på ret kurs. De har til sammen gødet jorden for en frugtbar diskussion i dag. I mit svar på Deres ændringsforslag håber jeg derfor, at jeg kan være lige så klar og overbevisende som selve betænkningerne.
Som sagt drøfter vi samhørighedspolitikkens fremtid indtil 2013. I perioden 2007-2013 kan samhørighedspolitikken bygge videre på sine nuværende resultater, men vi skal se og bevæge os fremad. Vi kan sikre os udbytte af væksten ved at involvere regionerne mere i vores økonomiske og sociale modernisering. Det er det, der står på spil i denne forhandling om samhørighedspolitikken. Kommissionen og Parlamentet kan se fordelen ved at få regionerne og byerne på linje, og det kan kun være en fordel, hvis deres rolle som væsentlige aktører i Lissabon og Göteborg forbedres. Med disse overordnede målsætninger for øje fremfører jeg hermed Kommissionens svar på ændringsforslagene, som er inspireret af vores fælles målsætninger. Kommissionen er glad for Deres støtte på mange centrale områder. Jeg nævner nogle af dem her.
Vi har samme syn på, hvordan politikken er skruet sammen, idet den bygger på målsætningerne om regional konkurrenceevne og beskæftigelse, flere forskellige former for regionalt samarbejde og naturligvis konvergens. Det er af afgørende betydning at fremme væksten i de fattigste regioner og slå bro over velstandskløften mellem dem og resten af EU. Her spiller EU's samhørighedspolitik en central rolle i at øge den samlede produktivitetsvækst i EU som helhed.
Vi har samme syn på, hvor vigtigt det er at koncentrere finansieringen om de fattigste regioner. Jeg deler fuldt ud Deres synspunkt om, at den nationale strategiske referenceramme skal være genstand for aftalen mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Denne aftale bør danne grundlag for Kommissionens endelige afgørelse, i overensstemmelse med artikel 26 i forslaget til en forordning om generelle bestemmelser.
Vi har også samme syn på, hvor vigtig samhørighedspolitikken er på vejen mod en moderne videnbaseret økonomi. Derfor er det vigtigt for Rådet at vedtage strategiske retningslinjer for EU som helhed, og vi foreslår derfor, at medlemsstaterne skal udarbejde nationale strategier med disse målsætninger for øje. Den betænkning, der ligger på bordet nu, understøtter dette synspunkt. Jeg er dog nødt til at sige, at slaget ikke er vundet endnu. Vi har stadig et stykke vej igen, før vi kan omsætte denne del af Kommissionens forslag og Det Europæiske Råds synspunkter til politiske realiteter.
Kommissionen og Parlamentet har også samme syn på vigtigheden af territorial samhørighed eller med andre ord en forståelse for, at det vil være en fordel for den økonomiske modernisering, hvis visse steder i Europa får særlig opmærksomhed. 
Det aktuelle initiativ for byområderne, som Parlamentet foranledigede tilføjet til samhørighedspolitikken, er en stor succes, og Kommissionen vil gerne bygge videre på det ved at skabe et særligt sted ikke blot for byområder, men også for landdistrikter. Vi har foreslået et særprogram for de mest yderligt beliggende områder og imødeser Deres støtte.
Dette er nogle af de områder, hvor beslutningsforslagene, der er fremlagt for Parlamentet, i høj grad støtter Kommissionens forslag. Andre forslag fra Deres ordførere vil Kommissionen tage i betragtning. Jeg kan give et par eksempler. Deres beslutning indikerede, at samhørighedspolitikken ville blive styrket af bedre samarbejde mellem EFRU-samfinansierede operationer og andre fællesskabspolitikker. Jeg deler til fulde Deres synspunkt og arbejder på sagen. Vi må dog alle forstå, at forfølgelsen af dette mål og kravet om, at vi skal koncentrere vores knappe finansielle ressourcer, betyder, at nogle former for projekter ikke længere kan være prioriterede.
De foreslår også at fastholde et stærkt tværregionalt samarbejde inden for målsætningen for det europæiske territoriale samarbejde. Det accepterer Kommissionen. De har foreslået, at interoperabiliteten mellem regional- og socialfondene skal øges fra 5 til 10 %. Det giver større fleksibilitet for forvalterne af regionale og nationale programmer og sikrer dermed i visse tilfælde en tæt forbindelse mellem investeringer og erhvervsuddannelse.
Kommissionen betragter det som meget nyttigt og accepterer forslaget. Hvad angår Olbrycht-betænkningen om en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde, er det mig en glæde at kunne fortælle Dem, at Kommissionen accepterer de fleste at Parlamentets ændringsforslag. Det vigtigste er, at registreringen af europæiske grupper bør være underlagt nationale regler for foreninger. 
De ændringsforslag, Kommissionen ikke kan acceptere, er altid et mere kildent spørgsmål. Jeg kommer ind på et eller to eksempler og håber, at min forklaring af begrundelsen for Kommissionens tilgang vil overbevise Parlamentet. Jeg har allerede nævnt, at samhørighedspolitikken skal rettes mod økonomisk modernisering. Jeg har også sagt, at det er særlig vigtigt for målsætningerne om regional konkurrenceevne og beskæftigelse. Inden for dette område af politikken er de finansielle ressourcer særlig begrænsede, og desuden skal vi kunne påvise merværdi for den overordnede økonomiske situation.
På den baggrund er jeg bekymret over de ændringsforslag, der søger at udvide politikkens anvendelsesområde, især hvad angår målsætningen om regional konkurrenceevne. Jeg kan godt forstå, hvis nogle parlamentsmedlemmer mener, at døren burde åbnes lidt mere hist og her, men jeg beder Dem om at acceptere, at politikken vil miste sin evne til at gøre noget ved vigtige emner og vigtige områder, hvis vi ikke passer meget på. Vi må finde en passende balance. Jeg mener f.eks. ikke, at det er hensigtsmæssigt at udvide politikkens generelle anvendelsesområde med driftsstøtte, og det er heller ikke hensigtsmæssigt at lempe betingelserne vedrørende køb af jord. Det er ikke på grund af manglende sympati, men en accept af, at der først og fremmest er behov for at koncentrere denne politik om de vigtigste udfordringer.
I den forbindelse vil jeg især nævne to punkter, nemlig moms og boligudgifter. Drøftelserne af disse to emner bunder i Kommissionens arbejde for at forenkle forordningen ved at opstille en liste over de udgiftselementer, der ikke er berettiget til støtte.
Hvad angår moms, viser drøftelserne i Rådet og de ærede parlamentsmedlemmers ændringsforslag, at denne del af Kommissionens forslag giver anledning til problemer, især i de nye medlemsstater. Vi vil undgå en situation, hvor EFRU-samfinansiering går direkte til medlemsstaternes budget gennem samfinansiering af moms. Jeg er sikker på, at Parlamentet deler den holdning. Samtidig nævner De problemer, f.eks. visse støttemodtageres, f.eks. frivillige organisationers og lokale myndigheders, omkostninger, fordi den moms, de er forpligtet til at betale, ikke kan refunderes. I de kommende uger vil Kommissionen derfor overveje sit forslag med henblik på at imødegå Deres bekymringer.
Omtrent det samme gælder på boligområdet, selv om løsningen på problemet muligvis ikke kræver en ændring af Kommissionens forslag. Igen mener Kommissionen ikke, at boligudgifter bør være berettiget til samfinansiering i henhold til samhørighedspolitikken. Det er ikke en afvigelse fra den hidtidige praksis. Det er blot en afklaring. Det står klart ud fra medlemmernes ændringsforslag og drøftelserne i Rådet, at det, der var tænkt som en afklaring, kan skabe forvirring og dermed gøre livet vanskeligere for programforvalterne. Løsningen synes at være en fælles erklæring sammen med Rådet, som specificerer, hvilke boliginvesteringer der er berettiget til EFRU-samfinansiering. Det gør det således klart, at investeringer med henblik på at forbedre boligers energieffektivitet er berettiget til samfinansiering, og det samme gælder investeringer til forbedring af miljøet omkring socialt boligbyggeri.
Et andet emne, som medlemmernes ændringsforslag omhandler, er reglen om automatisk genbrug af ubrugte midler, også kaldet n+2-reglen, der træder i kraft for Samhørighedsfonden efter 2007, da Kommissionen foreslår at gå fra den nuværende projekttilgang til programtilgangen.
Det er den disciplin, der er grundlaget for de officielle politikprogrammers høje aktuelle kvalitet, og som gøder jorden. Den har vist sig at være et stærkt incitament til effektiv og hurtig gennemførelse af programmerne. Vi anerkender imidlertid, at det kan være forbundet med vanskeligheder at anvende denne regel på Samhørighedsfonden, især i de nye medlemsstater, da fonden hovedsagelig fokuserer på store infrastrukturprojekter, hvor investeringscyklussen og udbudsprocedurerne er betydeligt længere og mere komplekse. Vi undervurderer ikke disse problemer. Derfor har vi arbejdet sammen med formandskabet og medlemsstaterne for at forene kravene om forsvarlig finansiel forvaltning og disciplin med Samhørighedsfondens særlige karakter.
Kommissionen kan ikke acceptere visse ændringsforslag fra de ærede medlemmer, som sigter mod at ændre betingelserne for politikkens gennemførelse. I den forbindelse skal vi naturligvis huske på, hvor vigtigt det er at opnå sund finansiel forvaltning, hvilket fører til fastholdelse af tydeligheden og en klar skelnen mellem forordningen om generelle bestemmelser og EFRU-forordningerne. Vi skal huske på betydningen af decentraliseret forvaltning og regionernes og medlemsstaternes rolle, når det gælder om at udarbejde udviklingsstrategier. Vi må også sikre, at de forordninger, der bliver resultatet, klart kan forstås og efterkommes af programforvalterne, og at de ikke indeholder politiske budskaber eller hensigtserklæringer. Det er begrundelsen for, at Kommissionen ikke kan acceptere en række ændringsforslag.
De er helt klar over de vanskelige forhold, under hvilke forhandlingerne om den fremtidige finansielle ramme finder sted. Kommissionen har brug for Deres fulde støtte for at sikre, at en ambitiøs samhørighedspolitik, der sigter mod at opfylde Lissabon- og Göteborg-målsætningerne, kan gennemføres senest ved udgangen af 2007.
Ved at vedtage Deres betænkninger sender De et klart signal til Rådet om Deres vilje til at tage denne vigtige udfordring op. Ved på dette tidspunkt at drøfte sin holdning vedrørende samhørighedspolitikkens fremtidige form sender Parlamentet et signal om, at der ikke er nogen tid at spilde. De signalerer, at De ønsker at få samhørighedspolitikken på mellemlang sigt i hus inden årets udgang. Her har De Kommissionens støtte. Vi gør alt, hvad vi kan for at sikre, at de nødvendige beslutninger træffes så hurtigt som muligt under det britiske formandskab, så medlemsstaterne og regionerne har nye programmer under samhørighedspolitikken, der er klar til at træde i kraft ved begyndelsen af 2007.
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis takke ordføreren, hr. Silva Peneda, og alle, der har hjulpet ham, for det udmærkede arbejde, de har udført.
Parlamentets opbakning har været helt afgørende for, at vi har kunnet formulere en fælles målsætning, der går ud på at opstille et retsgrundlag, der giver Den Europæiske Socialfond mulighed for at fremme skabelsen af flere og bedre job.
Kommissionens forslag til en reform af strukturfondene generelt og Den Europæiske Socialfond i særdeleshed er baseret på en række grundlæggende principper. Ressourcerne vil blive rettet mod EU's højest prioriterede områder og de regioner, der har mest brug for dem. Der vil blive ydet støtte til den europæiske beskæftigelsesstrategi, eftersom det vil give Den Europæiske Socialfond mulighed for at yde et direkte bidrag til Lissabon-målenes virkeliggørelse såvel som til enkeltpersoner og dårligt stillede grupper.
Kommissionen vil i forbindelse med Den Europæiske Socialfonds gennemførelse forsat prioritere alle grupper, der har problemer med at finde eller blive i et job, uanset årsagen hertil. Et af de mål, Kommissionen har opstillet for sig selv i forslaget, er at skabe et så omfattende engagement som muligt hos alle de parter, der er involveret i gennemførelsen af Den Europæiske Socialfond. Arbejdsmarkedets parter bør spille en fremtrædende rolle i den kommende Europæiske Socialfond, eftersom de vil få central betydning for beskæftigelsespolitikkens gennemførelse og Den Europæiske Socialfonds interventioner.
Kommissionen er enig med Parlamentet i, at ngo'erne i højre grad bør inddrages i samhørighedspolitikken, og det er faktisk årsagen til, at den har styrket partnerskabsprincipperne. Det fremgår allerede af forordningsforslaget, at ngo'erne vil blive konsulteret angående programmeringen, gennemførelsen og overvågningen af de foranstaltninger, der træffes under Den Europæisk Socialfond. Kommissionen ønsker at understrege, at ngo'er bør sikres adgang til aktiviteter finansieret under Den Europæiske Socialfond, især organisationer, der arbejder med social integrering og bekæmpelse af diskrimination.
Det arbejde, ordførerne har udført i forbindelse med udarbejdelsen af disse betænkninger, vil utvivlsomt gøre det lettere at nå frem til en aftale og forbedre den endelige udgave af forslaget. Jeg takker ordførerne for det arbejde, de har udført. 
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg begynder med at lykønske ordføreren, hr. Casa, med det fremragende arbejde og takke Fiskeriudvalget og dets formand for deres værdifulde bidrag til forhandlingen om Den Europæiske Fiskerifond. Jeg satte stor pris på, at der blev arbejdet så hårdt på at levere Parlamentets udtalelse rettidigt. Jeg satte også stor pris på medlemsstaternes og fiskerisektorens aktive engagement i denne forhandling.
Jeg har selv, sammen med Kommissionens tjenestegrene, besøgt forskellige medlemsstater for at indhente udtalelser fra både forvaltningen og sektoren. Trods det høje antal ændringsforslag tror jeg, at Deres forslag i bund og grund ligger tæt på vores, og jeg bemærker med glæde Deres gavmilde støtte til vores forslag. Det tyder på, at vi har en fælles forståelse af, at formålet med den nye fond er at gennemføre den fælles fiskeripolitik og opnå bæredygtig udvikling i fiskeri- og akvakultursektoren i Fællesskabet.
Jeg deler ikke ordførerens synspunkt om, at fonden fokuserer for meget på miljødimensionen. Den fokuserer på at opnå bæredygtigt fiskeri på lang sigt, hvilket er i fiskernes egen interesse - bæredygtighed i alle ordets betydninger, både økonomisk, social og miljømæssig.
Her vil jeg gerne sige et par ord om, hvor vi nu står med dette forslag. Som De ved, mødtes Rådet den 20.-21. juni for at drøfte forslaget efter en betydelig forudgående arbejdsindsats med de tekniske detaljer. Under formandskabets ledelse kom vi et stykke vej mod bred enighed med medlemsstaterne, mens vi også tog højde for Fiskeriudvalgets igangværende arbejde.
Tre af de områder, hvor vi har imødegået Deres bekymringer, er udvidelse af støtte til at omfatte mellemstore virksomheder inden for forarbejdning og afsætning i akvakultursektoren, indførelse af nye bestemmelser til støtte for fiskeri af mindre omfang og unge fiskere samt øget fleksibilitet i valget af kriterier for fiskeriregioner, hvor der kan gennemføres lokale udviklingsstrategier.
Vi afsluttede imidlertid ikke drøftelserne i Rådet den 21. juni. Medlemsstaterne har stadig forskellige meninger om støtte til nybygninger og modernisering af flåden, idet nogle af dem foreslår genindførelse af støtte til bygning af fartøjer.
Jeg har givet udtryk for min holdning i Rådet og vil gerne gentage den her. Jeg er ikke parat til at puste nyt liv i debatten om støtte til bygning af fartøjer, som blev udfaset ved reformen af den fælles fiskeripolitik. At gøre det i en situation med overkapacitet og overfiskeri ville underminere vores målsætning om bæredygtigt fiskeri og vores internationale forpligtelse til ikke at støtte en forøgelse af flådekapaciteten. Vi skal ikke alene forpligte os til ikke at øge vores egen kapacitet, men endda mindske kapaciteten med henblik på bæredygtigt fiskeri.
Hvad angår støtte til modernisering af fartøjer, er Kommissionen parat til at acceptere visse ændringsforslag fra Fiskeriudvalget. Det første er afklaring af, at der kan ydes støtte til modernisering af fartøjer under dæk af hensyn til sikkerhed, arbejdsforhold, hygiejne og produktkvalitet, så længe kapaciteten ikke øges. Det andet er udtrykkelig støtteberettigelse til sikkerhedsrelaterede forhold under Den Europæiske Fiskerifond.
På mange måder afspejler drøftelserne i Rådet de argumenter, der er givet udtryk for i Europa-Parlamentet, med hensyn til omstrukturering af kystfiskeri af mindre omfang. Jeg er overbevist om, at det er berettiget at rette særlig opmærksomhed mod fiskeri af mindre omfang på grund af dets vigtige rolle i fiskerisamfundets økonomiske og sociale aspekter, dets territoriale dimension og konkurrencen fra andre segmenter af flåden.
Vi er derfor villige til at medtage støtte til udskiftning af motorer på mindre fartøjer, hvis det sikres, at kapaciteten ikke øges, og at bestandene udnyttes på en bæredygtig måde. Det kan navnlig ske som led i kystforvaltningsplaner, der sigter mod bæredygtig udvikling af fiskeriet til gavn for lokalsamfundet.
Jeg er sikker på, at dagens forhandling vil bidrage til yderligere forbedring af forslaget om Den Europæiske Fiskerifond. Vi vil fortsætte vores arbejde i Rådet med henblik på endelig vedtagelse i god tid, og jeg skal nok orientere Rådet om de bekymringer, De stadig måtte have efter dagens forhandling.

Nathalie Griesbeck (ALDE ),
   Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg udtaler mig som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget om strukturfondene. Der er meget at sige, og den tid, der er mig til del, er begrænset. Jeg har derfor besluttet at udvælge nogle få emner, som i henhold til Europa-Parlamentets budgettradition er gældende for alle udtalelser og kan anføres om de forskellige betænkninger, det her drejer sig om. Det gælder min kollega Andrias betænkning om Samhørighedsfonden, og det gælder betænkningerne om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Den Europæiske Fiskerifond, ligesom det gælder hr. Hatzidakis' generelle udtalelse om forordningen om generelle bestemmelser. Jeg vil også gerne takke alle mine kolleger for den store indsats, de har ydet.
De udfordringer, Europa står over for, har mere end nogensinde før afgørende betydning for udviklingen af EU's fremtidige konkurrenceevne. Strukturfondene udgør i den forbindelse ikke kun de helt nødvendige finansielle redskaber. I det Europa med 25 medlemsstater, vi lever i i dag og er ved at opbygge, i det udvidede Europa udgør de også spydspidsen, hvad angår EU's budgetmål, og et afgørende middel til at opfylde vores ambitioner for Europa.
Jeg skal ikke komme nærmere ind på det ganske omfattende arbejde, der er udført af Budgetudvalget og Europa-Parlamentets Midlertidige Udvalg om de Finansielle Overslag. Selv om Europa oplever en krise uden fortilfælde, har Europa-Parlamentet været sig sit ansvar bevidst, idet vi i juni vedtog Böge-betænkningen om budgetmidler i det udvidede EU 2007-2013. Under de forberedende drøftelser om strukturfondene på grundlag af Kommissionens forslag, som var grupperet omkring tre mål, nemlig konvergens, regional konkurrenceevne og beskæftigelse og territorialt samarbejde, havde vi ganske vist ikke præcise angivelser vedrørende budgetbeløbene.
I dag er situationen fortsat kompleks, for ikke at sige grotesk, som nogle borgere udtrykker det. Vi skal udtale os om strukturfondene, samtidig med at vi ikke kender de endelige beløb, der vil blive afsat hertil, såfremt vi - hvilket jeg og et stort flertal af kollegerne håber - hurtigt når frem til en aftale om de finansielle overslag. Jeg vil derfor blot fremhæve nogle principper, som beror på sund fornuft og budgettraditioner, og som understreger Europa-Parlamentets rettigheder som budgetmyndighed.
For det første skal det understreges, at Kommissionen, når de finansielle overslag er vedtaget, først og fremmest bør bekræfte de beløb, der er anført i forslaget til forordning, eller i påkommende tilfælde om nødvendigt fremlægge de justerede beløb til godkendelse i Europa-Parlamentet og Rådet for at sikre, at de er forenelige med lofterne, sådan som Budgetudvalget til stadighed påpeger.
For det andet er der grund til at erindre om de positive resultater i forbindelse med anvendelsen af n+2-reglen og foreslå, at den opretholdes som princip. Det er et forhold, som gentagne gange er blevet påpeget, og som også har været genstand for grundig debat og jævnligt understreges i Europa-Parlamentets Budgetudvalg.
Forordningen om generelle bestemmelser og forordningen om Samhørighedsfonden indeholder således bestemmelser om anvendelse af n+2-reglen i forbindelse med Samhørighedsfonden. Jeg erindrer om, at reglen har til formål at anspore de lande, som modtager støtte, til hurtigt at anvende de midler, der er afsat, ligesom den stiller krav om en vis disciplin ved forberedelsen og den finansielle forvaltning af projekterne.
Imidlertid er vi klar over, at de nye medlemsstater kan have vanskeligt ved hurtigt at udnytte strukturfondene, og vi, og især hr. Andria, har derfor gennemtrumfet et kompromis efter indgående drøftelser, således at n+2-reglen smidiggøres i overensstemmelse med vores nye kollegers ønsker og får en passende grad af fleksibilitet, så det sikres, at projekterne hurtigt kommer i gang og gennemføres. Den frist, der er gældende i henhold til n+2-reglen vil være at regne fra det tidspunkt, hvor programmet iværksættes, og ikke fra det tidspunkt, hvor Kommissionen foretager programmeringen, hvilket sikrer den fleksibilitet, der er påkrævet, for at vi kan opfylde vores målsætninger.
Jeg skal ikke komme nærmere ind på spørgsmålet om moms, der ikke refunderes. Vi deler, hvad dette angår, fuldt ud kommissær Hübners holdning. Afslutningsvis vil jeg understrege, at Budgetudvalget vil sikre, at de holdninger, der vedtages af Europa-Parlamentet, iagttages. Udvalget er naturligvis klar til snarest at indlede forhandlinger med Rådet og Kommissionen om de finansielle overslag, som det i høj grad ønsker at få på plads. Vi mener, i modsætning til Jack Straws udtalelser, som var gengivet i den 30. juni, at det ville være katastrofalt, hvis vi ikke når til enighed inden årets udgang. Skulle der blive tale om forsinket vedtagelse af aftalen, skal man være klar over, at en sådan forsinkelse med hensyn til gennemførelsen af politikkerne vil have alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser for de europæiske borgere. Men der skal i denne forbindelse ikke herske tvivl om, at Europa-Parlamentet ikke accepterer en dårlig aftale og ikke er bange for at sige nej. 
Tadeusz Zwiefka (PPE-DE ),
    Hr. formand, vi er fuldt ud klar over, at de mål, vi har sat os, og de behov, der skal opfyldes, langt overstiger de midler, vi råder over. Det er derfor ganske indlysende, at disse midler skal programmeres bedst muligt og anvendes så effektivt som muligt. Det er formålet med de ændringsforslag, der er stillet til de næste finansielle overslag.
Det er ikke desto mindre ganske uforståeligt, at visse principper, der har bevist deres værd og hidtil har fungeret tilfredsstillende, nu er blevet skrinlagt. Jeg tænker især på flerfondstilgangen, som gør det muligt at kombinere midlerne til en bestemt opgave så effektivt som muligt på medlemsstatsplan eller med andre ord bruge pengene på den måde, et givet land finder det hensigtsmæssigt. I stedet er der nu indført en grænse for krydsfinansiering på 5 %. Hvorfor ændre en regel, der fungerer godt, hvor de administrative instrumenter allerede er på plads, og hvor personale er uddannet? Hvorfor ændre en regel, der giver større beslutningsfrihed i den operationelle planlægning og gennemførelsesarbejdet?
Et andet spørgsmål, jeg ønsker at tage op, er finansieringen af boligbyggeri. Jeg tilslutter mig klart de ændringer, Kommissionen har foreslået, og som betyder, at finansiering af boligbyggeri som sådant ikke er tilladt, og jeg finder det glædeligt, at fru Hübner har forklaret, at udgifter til boliger, der indebærer energibesparelser og miljøbeskyttelse, er støtteberettigede.
Eftersom jeg kommer fra en ny medlemsstat, Polen, skal jeg dog gøre opmærksom på, at det sociale boligbyggeri i landene i den tidligere kommunistblok hovedsagelig består af præfabrikerede lejlighedsblokke, der ikke længere lever op til miljøkravene, og hvor sikkerheden i mange tilfælde er yderst mangelfuld.
Det ville derfor være værd at overveje, om det ikke ville være en god idé at støtte renovering af sådanne bygninger under Samhørighedsfonden, eftersom det er umuligt at nyopføre det nødvendige antal boliger. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg finder det glædeligt, at vi, selv om EU befinder sig i en forfatningsmæssig og budgetmæssig krise, er i færd med at drøfte udformningen af den europæiske solidaritets nøgleinstrumenter, nemlig strukturfondene, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Socialfond.
Det var solidaritet, der skabte grundlaget for det europæiske projekt, og det er takket være en solidarisk politik, de oprindelige stater så hurtigt har kunnet integrere kontinentets fattigere stater. Eftersom vi befinder os i Strasbourg, er det værd at bemærke, at takket være Marshall-planen blev Vesteuropas økonomier for mange år siden bragt på fode efter krigens ødelæggelser. Herunder den tyske økonomi, som nu er den stærkeste i Europa. Centraleuropas kommunistiske regeringer afviste Marshall-planen og dømte således deres folk til årtiers udviklingsmæssig tilbageståenhed.
Som hr. Juncker påpegede det i sin afskedstale, er den solidariske politik det forenede Europas vigtigste politik. Desværre optog denne politik ikke den plads, den fortjener, i den britiske premierminister, Tony Blairs, ellers udmærkede tale. Det er meget beklageligt, at det ikke var tilfældet. De nye EU-medlemsstater er rede til at gennemføre reformer og ændringer. Vi har iværksat reformer i de sidste 15 år og lader os ikke skræmme af nye udfordringer. De nye medlemsstater fremstår derfor som Londons naturlige allierede i forhold til opbygningen af et moderne og rigt EU, der udvikler sig hurtigt og ikke er bange eller angst.
Vi vil ikke nå dette mål, hvis vi ikke viderefører en politik til fordel for samhørighed, solidaritet og støtte til de fattigste lande og regioner, eftersom det er EU-politikkens vigtigste aspekt. Nye områder, der fremmer en afbalanceret udvikling, såsom fremme af energieffektivitet og vedvarede energi, nedbringelse af CO2-emissionerne samt indførelse af miljøvenlig offentlig transport bør være støtteberettigede. Forvaltning af vandveje bør også kunne modtage støtte fra Samhørighedsfonden, især programmer til forebyggelse af oversvømmelser og Natura 2000.
Jeg foreslår desuden, at de gældende moms-principper opretholdes, hvad angår finansiering under Den Europæiske Regionaludviklingsfond og Samhørighedsfonden. Erfaringerne fra strukturfondene viser, at det er af afgørende betydning. 
Μarie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ),
   Hr. formand, når vi taler om EU's , er vi nødt til at medregne Europa-Parlamentets bidrag med medlemmernes erfaring og yderst konstruktive bidrag, f.eks. hr. Hatzidakis' - ikke kun med den betænkning, der er til afstemning, om et forslag til en forordning om bestemmelser for de europæiske strukturfonde, men også med den foregående tredje rapport og arbejdsdokumentet fra december, hvor han har bidraget til at bevare og styrke den økonomiske og sociale samhørighed og nu opfordrer til særlig opmærksomhed om EU's territoriale samhørighed.
Vi håber, at beslutningsforslagets henstillinger og konkrete forslag til bestemte ændringer i eller tilføjelser til Kommissionens forslag vil bidrage til udformningen af en holdning, som også er politisk acceptabel for Rådet, om sammensætningen af et troværdigt budget for perioden 2007-2013. Vi bifalder ordførerens forslag om en afbalanceret og polycentrisk model for bæredygtig udvikling for hele EU med en harmonisk udvikling af regionerne under konvergensmålet og målet om regional konkurrenceevne og beskæftigelse og med et fleksibelt europæisk samarbejde.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling kan jeg med tilfredshed bemærke, at konkrete henstillinger er blevet indarbejdet i betænkningen, f.eks. udvidelsen af princippet om kønnenes ligestilling, så man udelukker enhver form for diskrimination. Dette suppleres af opfordringen til at evaluere de fremskridt, der sker med hensyn til ligestilling mellem mænd og kvinder samt social integrering. Endvidere foreslås det, at det bliver en betingelse for at modtage støtte fra fondene, at der er adgang for handicappede.
Vi vil også fremhæve ordførerens anbefaling med hensyn til beregningen af medfinansieringssatsen, således at ikke-statslige organisationers og ikke-profitorienterede organisationers deltagelse i strukturfondenes aktiviteter ikke bliver ramt.
Hvad angår Den Europæiske Socialfond, vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Peneda, for hans samarbejdsvilje, som har betydet, at forslagene til den nye forordning for denne fond kommer til at give resultater for europæiske mænd og kvinder med fleksibilitet i udvælgelsen af støtteberettigede regioner under samhørighedsmålet og målet om regional konkurrenceevne.
Vi konstaterer med tilfredshed, at Peneda-forslaget fremhæver den horisontale integration af mænds og kvinders ligestilling og afskaffelsen af forskelsbehandling inden for alle politikker via særlige aktiviteter, der tager sigte på at øge kvinders bæredygtige deltagelse og fremme kvinders faglige uddannelse og karriere i overensstemmelse med perspektiverne i Lissabon-strategien.
Vi gør opmærksom på, at der er for få foranstaltninger til offentliggørelse af støttede aktiviteter i forslaget til forordning for Den Europæiske Socialfond, hvilket er nødvendigt for, at interesserede kan få nem og hurtig adgang til disse. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ),
   Hr. formand, det første, vi har foreslået Transport- og Turismeudvalget, er, at det ikke kun er de forslag til transeuropæiske transportnet, der er defineret i afgørelsen fra 1996, dvs. dem, der blev vedtaget af Rådet i Essen, der kommer i betragtning til støtte fra Samhørighedsfonden, men også alle de projekter, der blev identificeret af gruppen på højt niveau, Van Miert-gruppen, der også omfatter de nye medlemsstater, motorveje til søs og Galileo-programmet, som alle er med i vores beslutning fra 2004.
I forbindelse med de områder, som støtten fra Samhørighedsfonden bør rette sig imod, anbefaler vi ligeledes, at der også tages hensyn til de strækninger, der er statslige motorveje eller landeveje, og som forbinder de transeuropæiske net, herunder rullende jernbanemateriel og den kollektive transport samt vejinfrastrukturen til rutebil- og bustransport.
Endelig foreslår vi, at den forordning, vi forhandler i dag, ikke forhindrer Rådet i at udvide anvendelsen af Samhørighedsfonden, med et årligt faldende beløb i perioden 2007-2013, til medlemsstater, hvis rigdom overstiger 90 % af det europæiske gennemsnit, ikke fordi deres økonomiske vækst har udviklet sig positivt, men på grund af den simple statistiske effekt på grund af de nye medlemsstaters tiltrædelse af EU, som har en lavere indkomst end gennemsnittet. Hvis vi ikke gør det, snyder vi os selv. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ),
   Hr. formand, betænkningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, som jeg præsenterede for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, blev vedtaget enstemmigt med hensyn til tre prioriterede områder, nemlig gennemførelse af Lissabon-målsætningerne, en politik for varig fuld beskæftigelse og en ambitiøs politik for handicappede. Det drejer sig her om langt mere end sociale anliggender. Det drejer sig om fællesskabsanliggender, og det kan meget vel blive den vigtigste politik i Unionen, også vigtigere end den fælles landbrugspolitik, når det gælder de tre forhold solidaritet, effektivitet og retfærdighed.
Der skal være tale om solidaritet med de nye medlemsstater, men på visse betingelser. Det indre markeds konkurrenceregler skal overholdes. Solidaritet bør ikke være ensbetydende med overdreven rummelighed! Jeg slutter mig således til de kolleger, herunder ordføreren, hr. Fava, som foreslår, at moms ikke bør indgå i de støtteberettigede udgifter, og at midler, som i henhold til n+2-reglen automatisk frigøres, ikke bør omfordeles. Vi ønsker en optimering af disse politikker. Hidtil har vi været vidne til, at bevillingerne er blevet anvendt til simple projekter på bekostning af strukturelt vægtige projekter. Det er et beklageligt vildspor, og tendensen kan blive forstærket ved "fællesskabsreserven for resultater". Vi bør fokusere på en koncentreret indsats, som vedrører et begrænset antal temaer. Det drejer sig om solidaritet og effektivitet. Effektivitet vil sige efterlevelse af Lissabon-dagsordenens målsætninger og investering i forskning og udvikling af beskæftigelsen.
Solidaritet, effektivitet og retfærdighed. Denne politik bør forblive en fællesskabspolitik, som er rettet mod alle EU's lande. Jeg vil gerne takke fru Hübner for, at hun vedkendte sig dette, da hun besøgte min region, Pays de la Loire, i torsdags. Som De vil se, hr. Michael, har uvisheden om de finansielle overslag ikke forhindret os i at udtale os om udgifterne og de strukturelle ændringer. Det britiske formandskab kan meget vel opleve samme situation.
Endelig vil jeg udtrykke ønske om, at der opnås en konsensus om disse betænkninger, som står mål med den, der blev opnået om Böge-betænkningen. Jeg ved, hr. Fava deler mit ønske. Emnerne for de to betænkninger er i øvrigt forbundne. Europa-Parlamentet vil udfylde sin rolle effektivt, ikke mindst hvis Rådets holdning ikke ligger så langt fra det, vi har fastlagt. I denne svære tid er det vigtigt, at Europa-Parlamentet fastholder den fælles seriøse og ambitiøse kurs. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er en stor dag for Europa-Parlamentet. Vi sikrer i dag eftertrykkeligt videreførelsen af samhørighedspolitikken og solidariteten i Europa. Og der skal i den forbindelse lyde en tak til ordførerne, som har vist fremsynethed.
Jeg vil i dagens forhandling begrænse mig til det nye mål 2 og mål 3, fremme af konkurrence, innovation og interregionalt samarbejde i Europa. Der er tale om en samlet pakke på ca. 40 milliarder euro i henhold til Kommissionens forslag. Det vidner også om, at disse mål yder et afgørende bidrag til Lissabon-målene. Fru Hübner henviste i går under samrådet i udvalget helt berettiget til, at strukturfondene i stigende grad præges af Lissabon-målene.
I Udvalget om Industri, Forskning og Energi har jeg ved mine ændringsforslag for det første argumenteret for, at der i videre udstrækning blev åbnet mulighed for privat samfinansiering. Det er erhvervslivet, som takket være innovation leverer trækkraft. Lissabon bestemmer retningen. Regeringen lægger 1 % og erhvervslivet 2 % på bordet.
For det andet har jeg argumenteret for en konkret kobling mellem strukturfondene og mål 2 i forsknings- og udviklingsbudgettet. Mulighederne for at øge hastigheden ved åben innovation, forskning og viden i intensiv produktion går hånd i hånd. Også kommissær Verheugens forslag, rammeprogrammet for konkurrencedygtighed og innovation (CIP), peger i den retning.
For det tredje bør små og mellemstore virksomheders muligheder for at hente midler fra disse fonde styrkes. Offentlig viden bør hurtigere stilles til rådighed for små og mellemstore virksomheder. Jeg henviser også til de såkaldte klippekort for viden.
For det fjerde er der behov for en bestemmelse vedrørende alle grænseregioners adgang til midler. De bør fortsat være til rådighed for dette formål. Lissabon hører ikke op ved grænsen.
Afslutningsvis vil jeg påpege, at denne prægning med udgangspunkt i Lissabon-målene kun lige er begyndt, og konkurrencen på globalt plan skærpes. Som nederlænder må jeg konstatere, at der hidtil ikke har fundet nogen debat sted, eller kun delvis, om den nye dagsorden for strukturfondene. Tonen bør derfor skærpes en kende. Vi lever i en -tid, men her drejer det sig om en . Vi bør efter min opfattelse i den fremtidige debat her i Europa-Parlamentet med Rådet, bl.a. om EFRU-kriterierne, drøfte den konkrete udmøntning af Lissabon-målene nærmere. 
Gábor Harangozó (PSE ),
    Hr. formand, der er en række meget følsomme emner i drøftelserne om struktur- og samhørighedsfondene, som medfører meningsforskelle på tværs af de politiske grupper. De fleste politiske grupper er delt vedrørende n+2-reglen, moms og offentlige-private partnerskaber.
Vi skal sikre, at fondene tilgodeser de fattigste modtagere. Det er vigtigt, at vores bestræbelser på at forenkle forordningerne ikke går ud over de fattigste modtageres muligheder for at ansøge om støtte. Som betænkningerne foreligger nu, med hensyn til moms og offentlige-private partnerskaber, ville de have forfærdelige konsekvenser for lokale myndigheders muligheder for at ansøge om støtte. Disse regler indebærer yderligere omkostninger, som de fattigste modtagere ikke vil kunne klare.
Vi beder ikke om flere penge. Tværtimod beder vi blot om, at den nuværende regel på dette område fastholdes. Det er simpelthen ikke retfærdigt at ændre spillereglerne nu, hvor 10 nye medlemsstater med en mindre avanceret samfundsøkonomisk udvikling er trådt ind i EU. Dette er ikke en konflikt mellem gamle og nye medlemsstater, eller i det mindste burde det ikke være det.
Jeg opfordrer Dem derfor indtrængende til at huske på grundprincipperne for struktur- og samhørighedspolitikkerne. Disse politikker er beregnet til at hjælpe de fattigste og ikke til at skabe yderligere vanskeligheder for modtagerne. Vi anerkender, at EU i øjeblikket er midt i en vigtig krise. Vi skal tænke grundigt over, hvilket budskab Parlamentet skal sende på dette kritiske tidspunkt. Derfor opfordrer jeg indtrængende til i solidaritet med de fattigste at støtte ændringsforslagene om n+2, moms og offentlige-private partnerskaber. 
Marta Vincenzi (PSE ),
    Hr. formand, kære kolleger, at bidrage til at udligne de regionale skævheder er en særlig interessant og vigtig målsætning i denne vanskelige fase for Europa, når blot den giver borgerne udsigt til et klart og forståeligt projekt.
Ordføreren for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, hr. Fava, har gjort et glimrende stykke arbejde i den retning. Han har taget imod bidrag fra de andre udvalg, der er afgivet udtalelse, og med udgangspunkt i en finansiel dimension, der ikke må reduceres, har han foreslået en troværdig løsning på, hvordan skævhederne kan reduceres.
En vigtig del af denne reduktion er en medtagelse af kønsaspektet. Det var et bekymrende tilbageskridt, at der i det oprindelige forslag ikke var nogen udtrykkelig henvisning til mainstreaming som en merværdi, der sikrer genskabelsen af den regionale balance.
Også på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med den måde, som dette aspekt er blevet medtaget i betænkningen på, og jeg opfordrer Parlamentet til at stemme for. Jeg vil desuden bede Kommissionen og Rådets repræsentant om ikke at betragte udligningen af den skæve kønsfordeling - også i de organer, som medlemsstaterne skal oprette til at forvalte, overvåge og kontrollere strukturfondene - som noget, der kan forhandles om.
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg mener ikke, at det er overdrevet, når jeg betegner den europæiske strukturpolitik som EU's hjerte, eller når jeg sammenligner besparelser heri med en risikabel hjerteoperation. Den kan gå galt, og den kan efterlade patienten som invalid, og derfor bør man undgå den.
Henvendt til det britiske formandskab vil jeg gerne påpege, at en krop uden hjerte som bekendt er død. Den, som lægger sin hånd på strukturpolitikken, bringer Fællesskabet i fare. Jeg vil godt opfordre alle her i Parlamentet til at organisere de europæiske strukturfonde således, at de kommer til at spille en lige så central rolle for kroppen som hjertet, for kroppen er sund, hvis alle dele har det godt, hvis de udviser solidaritet og optræder fair over for hinanden i stedet for at anvende de forhåndenværende ressourcer til at konkurrere hinanden ihjel.
Det gælder altså om at anvende ressourcerne bæredygtigt, effektivt og i henhold til princippet, således at de svageste led styrkes, og man kan reagere på en passende måde i forbindelse med udviklingsproblemer. Parlamentet stillede et væsentligt bedre forslag end Kommissionen med henblik på at kunne tilvejebringe dette ved hjælp af de nye strukturfonde. Det er nemlig ekstremt vigtigt, at der fokuseres på det lokale plan i alle udkast hertil - som støttemodtager, som programniveau og som aktør.
Derfor vil jeg godt tillade mig igen at fremhæve vigtigheden af de europæiske strukturfonde, når det handler om at løse problemer. Både i små landsbyer og i socialt belastede områder i storbyerne gør de Europa synligt og håndgribeligt for indbyggerne, og derfor er de uundværlige og uerstattelige for Europas integration. Mest tydeligt er dette forhold i forbindelse med Den Europæiske Socialfond. Efter Parlamentets væsentlige forbedringer heraf er den blevet til "fonden for de små mennesker". Den griber ind, hvor mennesker er i fare for at blive marginaliseret, den støtter dem, som ikke nåede at komme med på vognen i tide, og den inspirerer, hvor der er behov for innovation for at skabe arbejdspladser.
Som svar på rådsformandskabets erklæring vil jeg gerne betone endnu en gang, at der også kan skabes arbejdspladser i regionerne, som allerede var afskrevet. Parlamentets ændringer gør ESF til et fremragende instrument til dette formål. Det udgør et alternativt koncept i forhold til forestillingen om, at der kun kan genereres konkurrence og skabes arbejdspladser ved hjælp af store investeringer. Man intervenerer dér, hvor der er behov for viden og et potentiale for innovation på regionalt plan. Disse faktorer er også til stede i problemregioner, og derfor kan konceptet også anvendes med succes her.
Jeg vil godt understrege, at Kommissionen ikke foretog sig noget for at underbygge sit krav om, at Equal skulle absorberes fuldstændigt i ESF. Derfor er Parlamentets ændringer særligt vigtige med henblik på at sikre, at hele initiativet bliver inkorporeret på en innovativ måde.
Afslutningsvis vil jeg godt sige noget om partnerskabsprincippet. Rådets forsøg på at få det afskaffet er et frontalangreb på strukturfondenes demokratiske karakter. Det er jo netop den samfundsmæssige kontrol heraf, som sikrer, at midlerne ikke ødsles bort og virkelig anvendes dér, hvor der reelt er behov for dem. Styrkelsen af partnerskabsprincippet er derfor vitalt for strukturfondene. Vi støtter Kommissionens forslag om også at inddrage de partnere, der repræsenterer grupper, som nu endelig finder anerkendelse under antidiskrimineringsartiklen i traktaten. Imidlertid har disse grupper brug for knowhow med henblik på at kunne afgive overslag og holdninger som ligeværdige partnere. Vi mener ikke, at det er klogt - og det siger jeg endnu en gang henvendt til Kommissionen - at spille ud med i forhold til disse grupper.
Jeg vil godt endnu en gang præcisere, at de europæiske strukturfonde kun vil blive en succes, hvis der tages hensyn til bæredygtighedsprincippet.
Jim Higgins (PPE-DE ),
    Hr. formand, de fuldstændige målsætninger for Den Europæiske Fiskerifond er rosværdige og klare, for det første tilpasning af fiskeriet og bedre beskyttelse af det marine miljø, for det andet forarbejdning og afsætning inden for akvakultur, for det tredje fremme af kollektive interesser, f.eks. foranstaltninger til at beskytte vandet, den akvatiske fauna og fiskerihavne, samt udvikling af nye markeder, for det fjerde bæredygtig udvikling af kystfiskeriområder. Der er dog flere reelle problemer. Budgettet på 4.963 millioner euro forekommer stort, men repræsenterer faktisk kun en stigning med 0,7 milliarder euro i forhold til det tidligere budget for en periode på syv år fra 2007 til 2013. Desuden er der 10 nye medlemsstater i EU, så der er i virkeligheden ikke tale om nogen stigning.
Endvidere er jeg skuffet over, at denne betænkning har ignoreret et ændringsforslag stillet af Regionaludviklingsudvalget, nemlig at 25 % af Fællesskabets finansielle bidrag skal sættes til side til opgave 4, som er bæredygtig udvikling af kystfiskeriområder.
Disse områder er truet. Statistikken er alarmerende. I gennemsnit mistes der 8.000 arbejdspladser om året inden for direkte fiskeri. Kystfiskeriområderne er de mest perifere områder, og de er truet. Det, der er brug for, er en fiskeripolitik, der er kædet sammen med regionalpolitikken, og det er der ikke mange henvisninger til i betænkningen.
Flere af ordførerens ændringsforslag foreslår bistand til udskiftning af fiskerfartøjer samt opgradering og modernisering af fiskerfartøjer, men der er ikke afsat nogen procentsats til det. Hvis vi kører ud ad dette spor, opsluges det meste af fonden, og dens vigtigste målsætninger vil ikke blive realiseret. Det bør være medlemsstaternes ansvar, med forbehold for EU-godkendelse, at hjælpe med køb, modernisering og opgradering af udskiftede fiskerfartøjer. Der er brug for at beskytte og forbedre fiskebestanden. Som kommissæren sagde, skal der lægges mest vægt på bæredygtighed og at beskytte vandmiljøet med henblik herpå og beskytte de eksisterende fiskerisamfund, der i høj grad er truet.
Endelig skal vi give fiskerisamfundene mulighed for at sprede deres aktiviteter.
Gerardo Galeote Quecedo,
   Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske ordførerne, især hr. Hatzidakis, hr. Fava og hr. Andria, hvis arbejde vi har haft lejlighed til at følge tæt i Regionaludviklingsudvalget, der har været dybt involveret i forhandlingen. Det har været et fantastisk eksempel på engagement, forpligtelse og vilje til at opnå enighed. Jeg vil også gerne lykønske fru Hübner, fordi hendes ihærdighed for at fortsætte vores lovgivningsarbejde har hjulpet os med at overvinde den modløshed, der fulgte efter fiaskoen på Det Europæiske Råds seneste møde.
Jeg håber, at Rådet vil opfatte afstemningen i Parlamentet i morgen som et bevis på Parlamentets ønske om, at samhørighedspolitikken fortsat bygger på en særlig søjle i den europæiske integration. I denne forbindelse tillader jeg mig at henlede det britiske formandskabs opmærksomhed herpå, for der er nogle, der kunne få det indtryk, at vi ved at åbne nogle meget generelle forhandlinger - hvis betydning, der på den anden side ikke er nogen, der betvivler - kunne ende med ikke at afslutte noget. Det er ikke nødvendigt at minde om, at vi allerede er for sent på den, til at Kommissionen i januar 2007 kan udarbejde fondenes gennemførelsesprogrammer. Hvis vi bliver nødt til at vente til foråret næste år på, at Rådet når til enighed, kan Kommissionen ikke foretage de første betalinger før 2009, hvilket ville være meget alvorligt for samhørighedspolitikken i almindelighed og især for de nye medlemsstater, som Det Forenede Kongerige altid har følt sig forpligtet over for. 
Jeg tror, at Europa-Parlamentets bidrag vil være acceptable for dem, i særdeleshed kompromiserne inden for så følsomme områder som n+2-reglen, momsen eller den statistiske effekt.
De tre institutioner, hr. formand, har et ansvar for at gå ind i forhandlingerne i de kommende måneder med en vilje til at opnå enighed, for vi kan ikke og bør ikke tillade os selv en ny fiasko. 
Constanze Angela Krehl,
   Hr. formand, kære kolleger, i forbindelse med de fælles forhandlinger om den fremtidige struktur- og samhørighedspolitik vil jeg godt starte med at rette en tak til mine kolleger, specielt til ordførerne og skyggeordførerne, og ganske særligt til hr. Hutchinson, vores skyggeordfører for Hatzidakis-betænkningen. Han kan ikke deltage i dagens forhandlinger, hvilket han beklager meget, men det skyldes, at han er valgobservatør i Burundi.
I udvalget arbejdede vi os igennem hundredvis af ændringsforslag for at finde kompromiser, som efter min opfattelse udgør et ekstremt positivt input til Kommissionens forslag. Vi støtter helt klart den generelle linje i det reviderede direktiv om afbureaukratiseringen af samhørigheds- og strukturpolitikken. Punkter, som vi i vores gruppe anser for at være vigtige, er atter blevet styrket, f.eks. styrkelsen af partnerskabsprincippet, styrkelsen af den bymæssige dimension i samhørigheds- og strukturpolitikken, hvilket bl.a. også inkluderer muligheden for projekter med henblik på at opnå et forbedret miljø ved at yde støtte til socialt boligbyggeri. Udvalget besluttede desuden, at der skal være mulighed for privat medfinansiering, og man vedtog en fælles fremgangsmåde i forhold til regioner, som er berørt af den statistiske effekt. Hele udvalget anså det for at være vigtigt, at vi laver politik for de mennesker, der lever i de fattigste og mindst gunstigt stillede regioner i et udvidet EU, og at vi udviser solidaritet i den forbindelse.
I vores gruppe fandt vi det vanskeligt at diskutere spørgsmålet om godtgørelse af moms i forbindelse med regionalfonde. Flertallet i vores gruppe mener, at den europæiske strukturpolitik skal bruges til investeringer i regioner og ikke som tilskudsydelse til de offentlige kasser. Imidlertid kender vi også til kommunernes vanskeligheder, især i de nye medlemsstater. Derfor stillede vi et kompromisforslag til Hatzidakis-betænkningen, som skal gøre det muligt at løse problemerne i medlemsstaterne. Det ville glæde mig meget, hvis der kunne samles et flertal i Parlamentet for dette kompromisforslag, og jeg opfordrer Dem derfor til at stemme for forslaget.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg gerne opfordre rådsformandskabet til at vedtage de finansielle overslag så hurtigt som muligt og stille tilstrækkelige midler til rådighed for den efter min mening mest succesfulde politik i EU. Selv de bedste forordninger er intet værd uden de nødvendige midler.
Jeg vil godt bede Dem, hr. Michael, om at overbringe hr. Blair følgende besked: I Deres land er der også fremragende eksempler på positiv europæisk strukturpolitik, som vi ønsker at videreføre, selv efter den 1. januar 2007.
Jean Marie Beaupuy,
   Hr. formand, fru kommissær, jeg vil i lighed med mine kolleger indledningsvis gerne på egne vegne og på vegne af kollegerne i ALDE-Gruppen lykønske og takke ordførerne, som har gjort et fremragende stykke arbejde. De har som altid arbejdet beslutsomt, men også vist smidighed og lydhørhed, hvilket har sikret en vis generel konsensus.
Som koordinator for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa vil jeg gerne fremhæve fire forhold. For det første sikrer den generelle opbygning af strukturfondene, at de udgør en helhed, og at de indbyrdes supplerer hinanden, hvilket bør udnyttes i kommunikationen over for befolkningen. Strukturfondene er ikke noget abstrakt. Det er fonde, som bidrager til at forbedre levevilkårene for borgerne i det daglige. Der bør således tilrettelægges konkret kommunikation herom.
Og i forlængelse af dette første forhold om det konkrete vil jeg gerne, som også nogle af kollegerne allerede har gjort, nævne solidariteten. Det er ikke kun ord. EU lader sig i dette tilfælde ikke nøje med ord, men tallene taler for sig selv, eftersom hen ved 80 % af strukturfondene, under hensyntagen til budgetretningslinjerne, er viet konvergensmålet. De anførte, hr. rådsformand, at strukturfondene i øjeblikket udgør den næststørste udgiftspost for EU, næst efter den fælles landbrugspolitik. I de kommende år bliver de efter al sandsynlighed den største udgiftspost.
Hvad angår solidariteten, vil jeg gerne understrege, at de 25 medlemsstater i fællesskab har besluttet - og Europa-Parlamentet vil bekræfte dette - at vi vil anvende mere end 80 % af midlerne fra denne Europa-Parlamentets primære budgetpost til solidariteten med de 10 nye medlemsstater. Det er et håndgribeligt og konkret vidnesbyrd, et vidnesbyrd i fuldvægtige mønter, om vores solidaritet med de nye medlemsstater, som har behov herfor. Jeg håber, der vil blive bevilget et beløb på langt over 300 milliarder euro til dem.
Endelig vil jeg gerne give udtryk for en forhåbning - og en forhåbning, som uden tvivl bliver indfriet. Jeg er ikke spor i tvivl om, at den succes, vi har oplevet i Irland, Spanien og Portugal, vil gentage sig i de 10 nye medlemsstater, som vil modtage støtte fra fondene.
Ud over at tale om fondene vil jeg også i særlig grad understrege brugen af disse. Et er at have en franc, en euro, en dollar eller en shilling til rådighed. Det drejer sig også om at bruge pengene. Tiden tillader desværre ikke, at jeg kommer nærmere ind herpå, men tillad mig at understrege, hvad angår de muligheder, der knytter sig til fondene, at der er behov for at informere medlemsstaterne om de muligheder, der findes, og som vi tilbyder for at sikre en vellykket gennemførelse.
Afslutningsvis til jeg gerne henvende mig særligt til Dem, hr. Michael, som formand for Rådet og gentage med et tal, som efter min opfattelse taler for sig selv, at de 10 nye medlemsstater, hvis vi ikke i løbet af efteråret når frem til en aftale om de finansielle overslag, i 2007 kun vil modtage omkring 9 milliarder euro, hvorimod de med en politik for 2007-2013, en solidarisk politik takket være strukturfondene, vil modtage 22 milliarder euro. De to tal vidner klart om, hvor vigtigt det er snarest at få iværksat de finansielle overslag. 
Gisela Kallenbach,
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil godt starte med at udtrykke min respekt for og tak til alle ordførerne, især til hr. Andria for hans åbenhed under drøftelserne af indholdet af hans betænkning om Samhørighedsfonden. Han havde den samme holdning til Kommissionens forslag, som udgjorde arbejdsgrundlaget herfor.
Vores gruppe har længe advokeret for, at Samhørighedsfonden skal inkorporeres i de generelle retningslinjer for strukturfondene. Det vil sige mere målrettet fordeling af EU-midler, større gennemsigtighed og større effektivitet, men også større medbestemmelsesret for regionerne i forbindelse med identificeringen af programmer og projekter, altså den praktiske gennemførelse af partnerskabsprincippet. Vi støtter alle disse skridt fuldt ud. Det gælder også for Kommissionens forslag om at indføre en ny prioriteringsmåde i Samhørighedsfonden.
Der viste sig også at være bred opbakning i Parlamentet til projekter, som sigter imod energieffektivitet. Vi stillede nogle få yderligere ændringsforslag, som jeg godt vil bede Dem om at støtte. Vi ønsker, at midlerne skal stilles ligeligt til rådighed for miljøet og trafikinfrastrukturen. Formålet hermed er, at vi i Europa endelig skal nå frem til en ligeberettiget støtte til alle trafikformer og således få bragt den ulige begunstigelse af vejbygningsprojekter til ophør. Hvis De har prøvet at køre fra Bruxelles til Strasbourg med toget, vil De med sikkerhed støtte vores sag.
Afslutningsvis vil jeg ligesom de forrige talere ønske det britiske formandskab g, og det gør jeg i håbet om, at vi snart vil vedtage budgettet. Det skal ske for ikke at bringe den kontinuerlige videreførelse af strukturfondsprogrammerne i fare på uansvarlig vis.
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, det er en væsentlig forudsætning for, at EU kan fremme økonomisk og social samhørighed og tage fat på stigende økonomiske og sociale skævheder, at der findes en hensigtsmæssigt finansieret og proaktiv EU-regionalpolitik.
Strukturfondene og Samhørighedsfonden er et vigtigt redskab, og de er det eneste redskab i EU-budgettet, der er indrettet efter omfordeling. Fondene gør det muligt for EU at gøre en indsats for at reducere regionale forskelle, fremme egentlig konvergens, tilskynde til bæredygtig udvikling, vækst, produktion og beskæftigelse i regionerne samt omfordele og udligne udgifterne til det indre marked i de mindst udviklede regioner.
Følgelig er et af de afgørende spørgsmål de finansielle bevillinger både med hensyn til beløbet og den måde, de fordeles på. For vores vedkommende er de 0,41 % af EU's bruttonationalindkomst langtfra tilstrækkeligt til at nå de fastsatte mål og opfylde samhørighedsbehovene i et udvidet EU.
Dette er imidlertid Kommissionens forslag og vores eget Parlaments forslag i betænkningen om de finansielle overslag. Ved at begrænse sig til dette loft underminerer de EU's mulighed for effektivt at fremme økonomisk og social samhørighed og tager ikke fat på så afgørende spørgsmål som fuld kompensation til regioner, som berøres af den statistiske virkning, idet Algarve-region i Portugal er en sådan region, tilstrækkelig finansiering af overgangsinstrumenterne, herunder Samhørighedsfonden, og tilstrækkelig finansiering af regionerne i den yderste periferi. De lande, som har underskrevet det såkaldte , der har til formål at begrænse EU-budgettet til 1 % af EU's bruttonationalindkomst, har således fået deres vilje.
På mødet i Det Europæiske Råd for nylig nåede man ikke til enighed om de finansielle overslag for 2007-2013, og det er, uanset hvordan man ser på det, en sejr for de lande, der har underskrevet dette . Det luxembourgske formandskab foreslog som et kompromis en reduktion af bevillingerne til strukturfondene på over 30 milliarder euro i den pågældende periode, hvilket svarer til 0,37 % af EU's bruttonationalprodukt. I de fremlagte betænkninger tages der ikke fat på behovene i forbindelse med gennemførelsen, forfinansierings- og samfinansieringsbeløb og spørgsmålet om at forbinde Samhørighedsfonden med stabilitets- og vækstpagten.
Desværre er en ny tankegang for strukturfondene og tilpasningen af dem til finansieringen af Lissabon-strategien blevet udbredt. Det er tilfældet med Den Europæiske Socialfond, som spiller andenviolin i forhold til den europæiske beskæftigelsesstrategi. Vi er derfor imod, at konkurrenceevne, konkurrence, tilpasningsevne og iværksætterånd understreges på bekostning af samhørighed og konvergens. På den baggrund har vi stillet ændringsforslag til de pågældende betænkninger med henblik på at behandle disse centrale bekymringer og fremskynde den europæiske sociale samhørighed. 
Vladimír Železný,
    Hatzidakis-betænkningen bliver drøftet på et tidspunkt, hvor EU er kørt fast i en dyb krise, der blev udløst af uansvarlige forsøg på at påtvinge medlemsstaterne forfatningstraktaten. Forfatningen er død, og vi kan takke den for, at ældgamle fjendtligheder er blusset op mellem medlemsstaterne, og for at de ikke engang kan blive enige om budgettet for 2007-2013. Trods denne ophedede atmosfære beklager vi imidlertid at måtte sige, at Hatzidakis-betænkningen igen deler EU i to blokke, nemlig de gamle medlemsstater og de nye medlemsstater. Det er forståeligt, at de gamle medlemsstater finder opfindsomme måder at begrænse den finansiering, som skulle fremskynde udviklingen i de nye medlemsstater. Betænkningen gør opmærksom på, at de, der bor i de 15 gamle medlemsstater, har det bedst, og at hvis de også bor på øer eller endog i regionerne i den yderste periferi - og særlig hvis de er indbyggere i regioner, som berøres af den statistiske virkning - så har de ikke noget at være bekymret for.
På grund af kortsigtede betragtninger, som ofte skyldes valgnerver, nævner betænkningen ikke, at langt det største problem for det forenede Europa er, hvordan man skal overvinde virkningerne af et halvt århundredes manglende udvikling af markederne i de tidligere kommunistiske medlemsstater. For at gøre det endnu mere vanskeligt for de uerfarne nye medlemsstater at opnå finansiering udelukkes i betænkningen en mere fleksibel anvendelse af n+2-reglen for strukturfondene, og der foreslås ikke en løsning på problemet med moms og medfinansierede projekter.
Betænkningen er også et slag i ansigtet på enhver rettænkende virksomhedsleder, der ønsker at flytte produktionen til en anden medlemsstat, hvor han kan finde kvalificerede, billige og flittige arbejdere. På den ene side tillader vi ikke den berygtede polske blikkenslager at arbejde på den anden side af det tidligere jerntæppe, da han måske kunne bevise, at det er muligt at arbejde 40 timer om ugen. På den anden side pålægger vi imidlertid virksomhedsledere en urimelig forpligtelse til at blive i EU-regioner, hvor arbejdsstyrken er alt for dyr og ofte vant til at arbejde 35 timer om ugen med fuld løn. Vi forhindrer virksomhedsledere i at søge efter polske blikkenslagere udelukkende, fordi de engang fik støtte fra strukturfondene. De vidste ikke dengang, at vi en dag ville tage dem som gidsel, fordi de har fået støtte. I henhold til ét forslag bliver de først frigivet om 10 år, hvilket er ret absurd. Måske skulle de have tænkt sig om en ekstra gang, før de accepterede udbetalingen. Det er den perfekte antitese i Lissabon-målene, men måske passer det ind i Göteborg-strategien.
Hatzidakis-betænkningen fremhæver imidlertid et andet af EU's problemer, om end utilsigtet. Den viser hånlig foragt for den offentlige vilje ved gentagne gange at nævne forfatningstraktaten, som franskmændene og hollænderne kategorisk forkastede og begravede, og betænkningen er derfor et eksempel på den samme elitemæssige ånd, som kastede EU ud i denne vidtspændende krise. Alene af denne grund er det svært at stemme for betænkningen. 
Adam Jerzy Bielan,
   Hr. formand, jeg vil også takke alle forfatterne til de betænkninger, som vi diskuterer. Debatten om den fremtidige samhørighedspolitik er en vigtig prøve på den praktiske gennemførelse af en af de grundlæggende værdier, som EU hævder at holde fast ved, nemlig solidaritet med henblik på at opnå lige muligheder.
Jeg vil minde Parlamentet om, at målet med samhørighedspolitikken er at støtte omstrukturering og modernisering i de lande, der har brug for bistand for at få mulighed for hurtigt at nå op på det gennemsnitlige økonomiske udviklingsniveau i EU. For tiden vedrører det hovedsageligt de nye medlemsstater. Set ud fra deres synspunkt bør anvendelsen af n+2-reglen og klassificering af moms som en støtteberettiget udgift uden tvivl betragtes som de vigtigste af de emner, som vi diskuterer i dag.
Arten af de projekter, der finansieres inden for Samhørighedsfonden, betyder, at alene forberedelsen tager mere end to år. Det drejer sig ofte om store investeringsprojekter, som går ud over den normale tidsramme for projekter, der finansieres inden for strukturfondene. Hvis anvendelsen af n+2-reglen udvides, ville det utvivlsomt betyde et fald i finansieringsniveauet.
Hvad angår moms, er de nye medlemsstaters erfaringer et uomstødeligt bevis på, at den største hindring for at anvende strukturfondene er de ret store udgifter til iværksættelse af projekter. Udgifterne skal dækkes af støttemodtagernes egne midler. Hvis moms fjernes fra listen over støtteberettigede udgifter, ville det betyde, at mange enheder, herunder lokale myndigheder, ikke vil kunne afholde de store udgifter, der er forbundet med iværksættelse af projekter.
Foreløbige overslag viser f.eks., at medlemsstaterne skal betale næsten 63 % af det beløb, som EU bidrager med til iværksættelse af projekter inden for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Det ville stille de nye medlemsstater betydeligt dårligere end de medlemsstater, der tidligere fik støtte fra strukturfondene.
Jeg erindrer medlemmerne fra de gamle medlemsstater om, at vi bør benytte denne lejlighed til at vise solidaritet og give EU mulighed for at udvikle sig. Det er også i de gamle medlemsstaters interesse. 
Jana Bobošíková (NI ).
    -  Mine damer og herrer, når jeg indtil nu har lyttet til debatten, har det slået mig, at vi tydeligvis alle er enige på ét punkt, nemlig at målet med samhørighedspolitik er at sikre en afbalanceret udvikling i alle de enkelte medlemsstaters regioner. Det er i overensstemmelse med solidaritetsprincippet, som er en af de grundlæggende søjler i EU. Hvis vi skal blive ved med at holde fast ved dette princip efter den nylige udvidelse, da 10 nye medlemsstater blev medlem af EU, er det efter min mening afgørende at vedtage to centrale ændringsforslag under afstemningen i morgen om strukturfondene.
For det første skal vi blive enige om finansiering af ikke-refunderbar moms inden for strukturfondene, og særlig inden for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Hvis ikke-refunderbar moms klassificeres som en ikke-støtteberettiget udgift ville det blive en hel del sværere for mange støttemodtagere at opnå finansiering. Desværre kan det blive fuldstændig umuligt at få adgang til EU-finansiering, særlig for mindre ansøgere fra de 10 nye og mindre velstående medlemsstater.
For det andet skal vi fjerne reglen om automatisk frigørelse eller n+2-reglen fra retningslinjerne for gennemførelse af Samhørighedsfonden eller i det mindste tillade større fleksibilitet i de første fem år af programmeringsperioden. Store investeringsprojekter i miljø- og transportsektoren finansieres inden for Samhørighedsfonden, og en stram anvendelse af n+2-reglen ville være en alvorlig trussel mod denne finansiering. Endnu en gang gælder dette især de 10 nye medlemsstater, som stadig mangler erfaring med gennemførelse af strukturfondene og Samhørighedsfonden. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, min gruppe støtter idéen i Fava-betænkningen om, at EFRU skal koncentrere sig om investeringer, infrastruktur og andre udviklingsinitiativer inden for udvalgte prioritetsområder for Fællesskabet, da det som hidtil må forventes, at sådanne investeringer vil medføre et betydeligt merudbytte for hele Fællesskabet. Den betænkning, som udvalget vedtog, bekræfter i alt væsentligt en række bestemmelser i forordningen, som omhandler anvendelsesområde, hjælp og reglerne for støtteberettigede udgifter.
Afstemningen i udvalget afspejler PPE-DE-Gruppens holdning, selv om den ikke foreligger helt og i hver enkelt detalje. Vi er enige med Kommissionen og ordføreren, hr. Fava, i indholdet af de tre mål, nemlig konvergens, regional konkurrenceevne og beskæftigelse samt europæisk territorialt samarbejde. Vi støtter også den foreslåede procentvise allokering af de finansielle midler. At man i den forbindelse skal koncentrere sig om de mest støtteegnede regioner, men også tilsikre, at de regioner, der berøres af den statistiske effekt, ikke bliver forfordelt, er den logiske konsekvens af artikel 160 i EF-traktaten.
Der er imidlertid især to punkter, som jeg gerne vil henlede opmærksomheden på. Det første punkt er den private medfinansiering, som egentlig skal være mulig som hidtil. Det betyder inddragelse af private midler i beregningen af medfinansieringsraten. Der er egentlig ikke nogen grund til, at Kommissionen ikke skulle stemme for dette.
Hvis vi - og det er mit andet punkt - ikke når til enighed rettidigt inden for rammerne af de finansielle overslag om størrelsen af de til rådighed værende midler, skal der tages særligt hensyn til de mest støttetrængende regioner, hvilket er i overensstemmelse med traktatens krav om samhørighed. Det vil sige, at der under ingen omstændigheder udelukkende må spares lineart, for det ville entydigt ske på bekostning af konvergensregionerne og være i modstrid med retningslinjerne for den europæiske samhørighedspolitik. Men måske vil det lykkes det britiske formandskab at få strukturpolitikken passet ind i budgetteringen, således at det ikke er muligt at gennemføre nogen besparelser her.
Iratxe García Pérez (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at gentage lykønskningerne af de forskellige ordførere, og i særdeleshed hr. Andria, for indsatsen i forbindelse med betænkningen om Samhørighedsfonden og for den vilje til dialog, der har gjort det muligt at opnå konsensus om en stor del af indholdet i nævnte betænkning.
I Den Socialdemokratiske Gruppe mener vi, at dette instrument er afgørende for at nå målene om social, økonomisk og territorial samhørighed. Indarbejdelsen af aktioner på områder som bæredygtig udvikling, transport og miljø skaber sammenhæng mellem fonden og den europæiske samhørighedspolitik.
Der er spørgsmål, f.eks. om anvendelsen af n+2-reglen, der kræver mere fleksible gennemførelsesmetoder, så iværksættelsen heraf ikke volder problemer, især for de nye medlemsstater. Vi vil gerne påpege den eksplicitte henvisning i betænkningen til de handicappede, hvor betydningen af, at disse fonde bidrager til fjernelsen af arkitektoniske barrierer, understreges.
De resultater, der er opnået takket være dette instrument, har gjort det muligt for lande som Spanien at komme op på et acceptabelt udviklingsniveau. Derfor ville et pludseligt og øjeblikkeligt tab skade denne udvikling meget betydeligt. Derfor vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med, at behovet for at finde en politisk løsning for de lande, som bliver udelukket i fremtiden, er blevet anerkendt.
Med hensyn til resten af forordningerne bør vi tage hensyn til, at der findes andre virkeligheder, som ikke kun vedrører de mest ugunstigt stillede regioner, men også de regioner, der rammes af den statistiske effekt, af den naturlige effekt, fjernområderne og de tyndt befolkede områder. Den europæiske virkelighed er mangfoldig, den er forskelligartet, og det er nødvendigt at være opmærksom på disse virkeligheder.
En vedholdende og succesfuld politik på dette område bør tage hensyn til de forskellige virkeligheder og ikke glemme, at der bag disse findes europæiske borger, der venter på et svar. 
Paavo Väyrynen (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg takker skyggeordføreren fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, hr. Hatzidakis, for hans udmærkede samarbejde i forbindelse med debatten om betænkningen om den generelle forordning. Vi kom frem til et tilfredsstillende kompromis i udvalget. Det tager upartisk hensyn til både de nye og gamle medlemsstaters interesser og synspunkter. Jeg håber, at det også bliver vedtaget mere eller mindre i den nuværende form under afstemningen i morgen.
Når vi gennemfører reformer af EU's politikker, skal vi fastholde bæredygtige principper. Målet med regionalpolitik bør være på den ene side at udligne skævheder med hensyn til beskæftigelse og levebrød og på den anden side kontrollere skadelig vandring både inden for og mellem medlemsstaterne. Hatzidakis-betænkningen overholder disse principper.
Man har fra nogle sider presset på for at bryde disse principper i debatten om reformen. Her i Parlamentet er der blevet opfordret til at gå over til at lægge hovedvægten i støtten på byer, da 80 % af EU-borgerne bor i byerne. Der er ikke gode argumenter for det. I en markedsøkonomi har reserver og befolkningen tendens til i for høj grad at være samlet hovedsagelig i de største byer. I regionalpolitik skal denne udvikling ikke accepteres. Der er særlige problemer i de store byer, men de bør ikke løses ved at anvende regionalpolitikbevillinger eller EU-budgettet som helhed. Der er imidlertid gode grunde til, at mange små og mellemstore byer skal have regionalstøtte, særlig hvis det sker som led i regionaludviklingsprogrammer med et bredere sigte.
Der skal også tages hensyn til aspekter af regionalpolitik i enhver reform af den fælles landbrugspolitik. Den nuværende ordning er absurd, da de største støttebeløb udbetales i regioner med de mest gunstige produktionsbetingelser.
Det er meget vigtigt for gennemførelsen af regionalpolitik, at Rådet bliver enig om de finansielle overslag og lovgivning om regionalpolitik i de kommende måneder. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne slutte mig til koret, der roser de fem ordførere for deres samarbejdsvillige og konstruktive tilgang under udarbejdelsen af deres betænkninger. Jeg kan ikke lade være med at sammenligne det med den britiske regerings usamarbejdsvillige og destruktive tilgang. Ret skal være ret, og det glædede mig at høre, at hr. Michael så ofte nævnte partnerskaber, men som i så mange andre sager kan Labour-regeringens varme ord ikke tø os op, medmindre der sættes handling bag ordene.
Faktum er, at Det Forenede Kongeriges holdning på nuværende tidspunkt betyder, at det skotske højland og øerne samt det vestlige, østlige og sydlige Skotland ikke kan få fingre i de millioner og atter millioner af EU-midler, som der er så stærkt brug for, og som Kommissionen og Parlamentet ønsker, at vi får. Hvis det er Det Forenede Kongeriges definition af partnerskab, er den blevet totalt forkastet af Parlamentet.
Derfor støtter jeg alle fem betænkninger med nogle få ændringsforslag, der især har til formål at styrke den statistiske effekt og partnerskabsprincippet. Jeg opfordrer indtrængende mine kolleger til at stå sammen om disse betænkninger, så EU's form for partnerskab kan vinde over den britiske.
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, jeg siger tak til alle ordførerne og bifalder især Olbrycht-betænkningen om indførelse af en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde. Jeg takker ordføreren ikke kun for arbejdet, men også for hans tilgang til det.
Hindringer for fælles grænseoverskridende levering af tjenesteydelser kan ofte afholde offentligt ansatte og andre fra at engagere sig i praktisk grænsesamarbejde, tværnationalt samarbejde eller tværregionalt samarbejde. Det medfører igen dobbeltarbejde, spild og tabte muligheder.
Kommissionens forslag og de ændringsforslag, som hr. Olbrycht har stillet eller koordineret, vil mit land nyde godt af, for det er også opdelt af en grænse mellem nord og syd, men de vil også gavne alle, der ønsker et bredere samarbejde med deres europæiske naboer.
Hr. Olbrycht har berørt bekymringer vedrørende finansiel kontrol, eksisterende samarbejdsformer og partnerskaber, der omfatter ngo'er og lokale myndigheder. Jeg er især glad for anerkendelsen af, at sådanne grupper har en rolle at spille ved at fremme forlig på tværs af grænser, når der har været en civil eller militær konflikt.
Jeg har også ros til Fava-betænkningen om europæisk regionaludvikling, og jeg sætter pris på hr. Favas vilje til at lytte til kolleger i udvalget og indføre en række kompromisændringsforslag. Jeg glæder mig især over, at betænkningen lægger så megen vægt på social inddragelse og bæredygtig udvikling.
Vi går alle ind for forpligtelsen til at fjerne hindringer for handicappedes adgang samt forpligtelsen til ikke-forskelsbehandling og lige muligheder. Midler fra strukturfondene har hjulpet med til at omdanne Irlands økonomiske infrastruktur. Vi imødeser de fremtidige investeringer i det nordlige og sydlige Irland, målrettet mod de vanskeligst stillede områder, herunder landdistrikter, langs grænsen mellem nord og syd, idet disse lokalsamfund har lidt under opdelingen og konflikten. I den forbindelse bifalder jeg også, at Hatzidakis-betænkningen medtager kompromisændringsforslag vedrørende de særlige udfordringer, der er forbundet med naturligt omfattede regioner i Irland og andre steder.
Programmernes tilgang bør være baseret på "nedefra og op"-princippet, hvor lokalsamfundene har indflydelse på projekternes udformning og gennemførelse, og vi bifalder ændringsforslag, der styrker bidraget til den sociale økonomi. Mit parti og jeg går dog ikke ind for offentlige-private partnerskaber.
På et mere overordnet niveau står EU over for en betydelig udfordring med at sikre, at både etablerede og nye medlemsstater modtager et konsekvent niveau af EFRU-bistand efter behov. Lige som mine kolleger håber jeg også, at det nødvendige budget for alt dette kan blive vedtaget i år, så den næste cyklus kan starte til tiden.
Graham Booth (IND/DEM ).
   - Hr. formand, samhørighedspolitikken har været kernen i det europæiske projekt lige fra begyndelsen, og dens centrale begreb er regioner på bekostning af nationer. I mange lande, ikke mindst Det Forenede Kongerige, er regioner et helt igennem kunstigt begreb. Der er kun et lille skridt fra kunstige regioner inden for nationalstater til kunstige regioner, der går på tværs af dem. Hvis europæiske grupper for grænseoverskridende samarbejde tager det skridt, vil de være juridiske personer med vedtægter, organer og budgetregler.
Kommissionen anfører udtrykkeligt, at EGGS'er er en løsning på de store problemer i forbindelse med samarbejde, der skyldes de mange nationale love. Dette er et tigerspring i udviklingen, men det drukner som sædvanlig i tør jargon. Det konservativt ledede amtsråd i Kent vil elske alt dette. Det har allerede etableret en uofficiel grænseoverskridende region - Transmanche - sammen med Nord-Pas de Calais, men det britiske folk vil ikke engang acceptere forsøg på at få regionale myndigheder i stand inden for deres egne grænser. Jeg forsikrer Dem for, at de slet ikke vil acceptere regionale myndigheder uden for landets grænser.
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, jeg bifalder hr. Casas fremragende betænkning om Den Europæiske Fiskerifond. Den peger helt korrekt på de vigtigste politiske målsætninger, og hvordan de kan opnås.
I Irland har akvakultur længe været anerkendt og identificeret som et kritisk bidrag til den samfundsøkonomiske udvikling i vores kystsamfund. Jeg glæder mig derfor særlig meget over de vigtige bestemmelser, der giver mulighed for at sprede aktiviteterne til akvakultur.
Det glæder mig, at en række af Kommissionens forslag vedrørende kystfiskeri af mindre omfang, og især investeringer i akvakultur, er ændret i udvalget. Disse ændringsforslag vil i høj grad bidrage til opfyldelsen af Fiskerifondens overordnede målsætninger.
Jeg går dog ikke ind for visse obligatoriske elementer i Kommissionens forslag, navnlig ikke kravet om, at de nationale planer skal omfatte samfundsøkonomiske foranstaltninger. Jeg mener, at det ville være bedre at benytte subsidiaritetsprincippet. I dag er der mere end nogensinde før brug for subsidiaritetsprincippet. Derfor bifalder jeg især, at det er op til hver enkelt medlemsstat at fastlægge sine egne prioriteter og beslutte, hvor og hvordan bistanden skal anvendes.
Endelig skal vi sikre, at den negative omtale af den fælles fiskeripolitik hører op, og at Den Europæiske Fiskerifond præsenteres for de europæiske vælgere som noget positivt. Den skal faktisk præsenteres som en fond, som sektoren fuldt og helt kan identificere sig med, og som giver mulighed for udvikling af sektoren og bidrager til en bedre fremtid for fiskeriet, ikke mindst for de mænd og kvinder i fiskeriet på den irske vestkyst, som jeg repræsenterer. 
Peter Baco (NI ).
   - I traktatens artikel 160 fastsættes det, at Den Europæiske Fond for Regionaludvikling skal bidrage til at udligne de største regionale skævheder i Fællesskabet. I ændringsforslag 8 understreges det især, at det skal sikres, at Regionaludviklingsfonden supplerer støtten fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne, hvilket er naturligt.
Hvorfor nævner jeg dette? Hvis vores planer om at udligne de regionale skævheder i EU skal lykkes, afhænger det direkte af, om udviklingen i landdistrikterne bliver vellykket. De fleste europæiske regioner er landområder, og de mest tilbagestående regioner er de mest landlige af disse regioner. Mine damer og herrer, endvidere viser aktuelle undersøgelser klart, at hvis agroindustrien blomstrer, så gør landmiljøet og hele regionen det også, og hvis den vakler, så gør landmiljøet og hele regionen det også. Det er en regel, der gælder næsten uden undtagelse.
Således ville indsatsen for at bagatellisere den fælles landbrugspolitik sætte spørgsmålstegn ved de nuværende bestræbelser på at udligne regionale skævheder. Formålet med dem er at opnå bæredygtig velstand i landbruget og i landområderne.
Mine damer og herrer, vi skal hele tiden huske på, at problemerne med EU's regionaludvikling ikke kan løses med et godt resultat uden at sikre udvikling i landdistrikterne, og at fremgangsrige landområder kun kan blive til virkelighed, hvis landmændene har fremgang. Vi er ikke rivaler, mine damer og herrer. 
István Pálfi (PPE-DE ).
   - Forhandlingerne om disse forslag foregår på et tidspunkt, hvor der er en intens debat på vej om EU's fremtid, om hvor vi er på vej hen, og hvordan vi skal komme videre. Vi taler ikke længere kun om, at det er nødvendigt, at udvidelsen får et heldigt udfald, men om hvilke midler EU råder over til at klare udfordringerne udefra, eller som rådsrepræsentanten sagde at klare udfordringerne i det 21. århundrede. Instrumenterne i regional- og samhørighedspolitikken skal spille en central rolle både i "fordøjelsen" af udvidelsen - for at bruge Churchills udtryk - og i svaret på udfordringerne. Der er ikke tvivl om, at det vigtigste vurderingskriterium skal være effektivitet. Selv om vi lægger stor vægt på dette kriterium, må vi ikke lade en situation opstå, hvor vi vedtager forordninger eller driver dem igennem Parlamentet eller andre steder, som kunne stille visse medlemsstater særlig ufordelagtigt.
På nuværende tidspunkt har det vist sig, at en del forslag i betænkningerne ødelægger nyoptagne landes muligheder for at anvende disse fonde. En hel del talere før mig har allerede nævnt n+2-reglen, spørgsmålet om moms osv. Endvidere er disse forslag medtaget i betænkningerne på en måde, der ændrer tidligere praksis, idet betingelserne bliver mindre gunstige, eller man udelader muligheder, der vedrører forbedring af en bestemt regions konkurrenceevne eller andre Lissabon-mål. Vi opfordrer derfor både Rådets og Kommissionens repræsentanter, der er til stede her i dag, til at sørge for, at eventuelle forslag, som de stiller senere, og eventuelle forslag, som de støtter og arbejder på, giver alle medlemsstater lige muligheder og rettigheder med hensyn til adgang til strukturfondene og Samhørighedsfonden. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - En afgørende erfaring for EU-10 i forandringsprocesserne i de sidste 15 år har været de nationale grænsers forsvinden, at grænser er blevet æteriske, samt anerkendelse og gennemførelse af demokratiske europæiske værdier såsom subsidiaritet, solidaritet og regionalisme. Som Robert Schumann engang drømte om, deler nationale grænser ikke længere. Vi forener ikke lande, men regioner og borgere. Regioner ønsker at have fælles mål, organiserede samarbejdsinstrumenter, og i subsidiaritetens ånd vil de gerne kunne træffe beslutning direkte om samarbejde og de nødvendige midler. Det vil gøre EU mere demokratisk og også mere økonomisk effektivt.
Vi glæder os over Kommissionens bestræbelser på at tage hensyn til regionernes anmodning og subsidiaritetsprincippet ved udformningen af lovgivningen, og vi sætter stor pris på de komplicerede og mangesidede lovforhandlinger, som den har ført for at dæmpe de nationale regeringers første frygt. Min gruppe forstår Rådets og medlemsstaternes forsigtighed med hensyn til de nye grupper, og at centrale regeringers instanser skal spille en mindre rolle, og vi er ved at forberede den næste forhandlingsrunde. Regionernes Europa er mangesidigt. Det er præget af forskellige niveauer og former for lokalt styre. Derfor er europæiske grupper for grænseoverskridende samarbejde et fornuftigt valg. Hvorfor bør vi vælge dem? På et tidspunkt hvor integration, det fælles europæiske projekt, synes pludselig at være gået i stå, er det særlig vigtigt, at lokale og regionale interesser er repræsenteret.
Et eksempel på vellykket grænseoverskridende samarbejde er samarbejdet mellem Steiermark og Bayern i forbindelse med lavinekatastrofer, der betyder, at man kan reagere omgående for at forebygge katastrofer. Det fungerer ved, at de uheldigt berørte parter kan kontakte hinanden og anmode om hjælp i stedet for at anvende tidskrævende administrative procedurer. Forestil Dem, hvad der ville ske uden en regional aftale! Først skulle de ansøge deres respektive centrale regeringer om formelt samtykke, og først når de havde fået de rigtige afgørelser og tilladelser, kunne de gå i gang med at yde bistand. Alene tanken om det er skræmmende. Min gruppe har gjort Parlamentet opmærksom på Det Europæiske Råds sideløbende forberedende arbejde med at udfærdige den tredobbelte protokol til Madrid-rammekonventionen om euroregionale samarbejdsgrupper - hvis betegnelse afslører det fælles mål i de to retsakter. Jeg synes, at ordførerens arbejde fortjener ros, og at kompromisforslagene er hensigtsmæssige. Jeg anbefaler derfor, at betænkningen vedtages. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Direktivforslaget om oprettelse af europæiske grupper for grænseoverskridende samarbejde skulle have været et led i den reviderede samhørighedspolitik, som medlemmerne kan få udleveret, hvis de ønsker det. Den er stadig i høj grad kontroversiel, hvilket skyldes, at den på grund af den retlige karakter ikke på nogen måde er et instrument. Den er et instrument i den nye generation af europæisk politik, som er etableret i lyset af det forfatningsmæssige mål, som er at øge den geografiske samhørighed, og den er baseret på den store erfaring fra de regioner, som i årenes løb har udviklet grænseoverskridende samarbejde inden for Interreg og stødte på problemer som følge af forskellig national lovgivning.
De nye grupper, som indføres ved dette direktiv, er i kraft af deres natur nyttige. Regioner, som tidligere var ansvarlige, vil med dette dokument være i stand til at gennemføre regionale grænseoverskridende projekter. Fordelen er, at en sådan virksomhed ikke længere vil være afhængig af ændringer i det parlamentariske flertal i medlemsstaterne, og det er derfor ikke nødvendigt at organisere projekterne på det laveste niveau.
Det nye direktiv adskiller sig fra den tidligere praksis med interregionalt samarbejde ved, at et sådant samarbejde skal foregå på et højere niveau. Forskellen er den retlige fordeling af opgaver, hvilket selvfølgelig giver instanser større ansvar og øger det økonomiske ansvar ved forvaltning af fælles midler. Hvad angår midler fra EU-fonde, er staten stadig økonomisk ansvarlig og bliver ved med at være det, når disse midler forvaltes af grupper. Hvis der er tale om andre midler, er grupperne selv ansvarlige.
Kommissionens oprindelige forslag skulle suppleres af hensyn til tilsynsorganernes kompetence i ethvert land, hvis lovgivning vælges. Der må ikke være områder tilbage, som ikke er utvetydigt reguleret ved lov. Vi mener, at de stillede ændringsforslag, som vi har tilpasset sammen med ordføreren, har udfyldt eventuelle huller tilfredsstillende. Vi får at se i praksis, om vores hypoteser var rigtige. 
Marie-Hélène Aubert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Casa for denne meget vigtige betænkning om Den Europæiske Fiskerifond. Det er en sektor, som desværre oplever tilbagevendende kriser, fordi presset på fiskeressourcerne er for stort, og fordi det er vanskeligt at etablere en bæredygtig forvaltning af fiskeriet, som gør det muligt at opretholde en menneskelig struktur og et levende erhverv i kystområderne.
Lad os derfor glæde os over alt, der trækker i retning af mere selektive fangstredskaber, reduktion af indvirkningen på miljøet, støtte til mikrovirksomheder og små virksomheder inden for fiskeriet og åbenhed med hensyn til de politikker, der iværksættes. Vi beklager imidlertid meget, at Fiskeriudvalget igen opererer med tilskud til nybygning og modernisering af nye fartøjer, ja endog eksport af disse, når sådanne tilskud blev afskaffet i 2002, fordi de ikke var forenelige med de mål, der blev forfulgt, og på grund af deres skadelige virkninger. Fondene burde i langt højere grad være rettet mod de menneskelige problemer, nemlig uddannelse, tekniske ledsageforanstaltninger, omskoling, kvindernes rolle i forbindelse med socioøkonomiske kriser, bedre kendskab til miljøerne og midlerne til bevarelse og genopretning af disse osv. Det er alt sammen afgørende for fiskeriets fremtid, og vi håber, Rådet ikke lader sig friste til at behage visse nationale lobbyer på bekostning af almenvellets interesser. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke alle fem ordførere og navnlig hr. Hatzidakis for den indsats, han har gjort med udarbejdelsen af denne betænkning. Vi må dog ikke glemme, at vi, når vi taler om europæisk regionalpolitik, taler om udvikling af et program, som har til formål at fremme social og økonomisk samhørighed, og som giver EU mulighed for at stå for aktiviteter, som skal mindske de regionale skævheder, fremme reel konvergens og øge beskæftigelsen, samtidig med det tjener til omfordeling og udligning af omkostningerne til det indre marked, hvad de mindre udviklede regioner angår.
Jeg synes ikke, at denne betænkning, som behandler de fleste aspekter af EU's regionalpolitik, lægger tilstrækkelig vægt på de mindst udviklede regioner. Vi må heller ikke glemme, at de nye medlemsstater, der lider under alvorlige geografiske skævheder, som f.eks. Cypern og Malta, har brug for yderligere bistand inden for rammerne af den europæiske regionalpolitik.
For at dette behov kan blive imødekommet, er vi derfor nødt til at tage hensyn til kravene om en bæredygtig samhørighedspolitik for hele EU, som gennemføres i praksis, i stedet for statistikker, som i vidt omfang bestrides. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i vores markedsstyrede økonomi er det store, som oftest internationale virksomheder, som slår tonen an. Begrænsning af omkostningerne ved specialisering og ekspansion er centrale begreber. Naturlige fordele i givne regioner er bestemmende for, hvor virksomhederne slår sig ned. Konsekvensen heraf er, at ikke enhver aktivitet i enhver region kan udøves rentabelt. Forholdene vejer ofte tungere end regeringernes økonomiske incitamenter. Jeg nærer derfor heller ikke nogen illusion om, at den europæiske strukturpolitik kan udrette strukturelle mirakler. Dertil er den ikke tilstrækkeligt realistisk og fleksibel, og dens rækkevidde er for begrænset.
Dette ændrer ikke ved, at den europæiske strukturpolitik under visse omstændigheder kan bidrage til midlertidig reduktion af regionale og lokale flaskehalse. Det har vist sig i praksis. Vores kollegers betænkninger fortjener derfor vores støtte, i det mindste i en vis udstrækning, især med henvisning til visse flaskehalse. Jeg tænker navnlig på, at der fortsat åbnes mulighed for at medtage private midler ved beregning af samfinansieringen. Jeg tænker også på at sikre regionale og lokale partnere den nødvendige indflydelse i forbindelse med udarbejdelsen og gennemførelsen af planerne, og jeg tænker på faktisk og effektiv anvendelse af midlerne inden for de fastsatte frister.
Såfremt Rådets samlede budget reduceres, bør denne reduktion bæres af alle regioner. Fremover bør vi sætte videnelementet og ikke produktionselementet i fokus. Der ligger vores styrke. Det har praksis ligeledes vist. Lad os derfor på hvert enkelt niveau give plads for udnyttelse af den styrke og lade de stærke regioner bidrage til at forbedre situationen for de svagere.
Salvatore Tatarella (UEN ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne lykønske ordførerne med det glimrende arbejde, de har udført. I artikel 160 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab står der, at "Den Europæiske Fond for Regionaludvikling skal bidrage til at udligne de største regionale skævheder i Unionen ved at deltage i udviklingen og strukturtilpasningen af de områder, der er bagefter i udvikling, og i omstillingen af de industriområder, der er i tilbagegang." Regionalpolitikken er således en mulighed og en lejlighed, som vi ikke må gå glip af, og som skal administreres på den bedst mulige måde.
Jeg tænker navnlig på de regioner i Syditalien, der falder ind under det tidligere mål 1, som i dag kaldes for "konvergensmålet". I disse regioner er der i dag stadig meget store problemer og alvorlige forsinkelser inden for mange sektorer. Regionalpolitikken kan virkelig være meget nyttig for disse regioner, selv om vi er nødt til at rette nogle af fortidens fejl. Vi har ikke altid anvendt alle de midler, vi havde til rådighed, og andre gange har vi anvendt dem på den mindst velegnede måde.
I hr. Favas betænkning, som jeg bifalder, forsøger man at justere dette perspektiv ved at satse på viden, forskning og udvikling, derfor ...

James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, min primære observation er, at den foreslåede pakke med struktur- og samhørighedsfonde for 2007-2013 ikke har tilstrækkelige midler til de regioner i EU-15, som, selv om de mangler infrastrukturinvesteringer, ikke er fundet berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden efter de nationale kriterier. Nordirland, som jeg repræsenterer, er en sådan region. Der er brug for store investeringer i vores kloaknet og vejinfrastruktur. Der er ikke bygget en eneste kilometer motorvej i omkring 30 år. Udgifterne til vores vandforsyning løber op i flere hundrede millioner. Alligevel var vi ikke berettiget til miljø- og vejinfrastrukturbistand fra Samhørighedsfonden på grund af nationale kriterier.
Vore nærmeste nabo, Republikken Irland, var berettiget, og modtog i 10 år fra 1993 over 2 milliarder euro i støtte til sådanne projekter. Disse forslag fokuserer næsten udelukkende på de nye medlemsstater og anerkender således ikke de himmelråbende behov i regioner som min. Derfor opfordrer jeg til fornyet overvejelse af de reelle behov i regionerne, som stadig eksisterer i EU-15, og som nu er i fare for at blive fuldstændig forbigået.
Jeg vil gerne sige et par ord om Den Europæiske Fiskerifond. Den er efter min mening udformet med henblik på at forvalte en yderligere nedgang. Forbuddet mod finansiering af nye fartøjer gør intet for at imødegå de farer og problemer, der er forbundet med en aldrende flåde. Fonden skulle hellere være indrettet efter fiskerisektorens specifikke behov i hver enkelt medlemsstat, og hvis det var tilfældet, ville modernisering og finansiering af nye fartøjer være øverst på dagsordenen på mange områder.
Miroslav Mikolášik (PPE-DE ).
   - Den Europæiske Socialfond er utvivlsomt et vigtigt led i bestræbelserne til fremme af den europæiske social- og beskæftigelsespolitik. På samme måde bidrager den i høj grad til at nå målene i Lissabon-strategien, f.eks. jobskabelse, støtte til uddannelse og erhvervsuddannelse, fremme af samhørighed og social integration samt ikke mindst afskaffelse af uligheder mellem kønnene.
Jeg vil her takke vores kollega Silva Peneda for hans arbejde med udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg håber inderligt, at disse bestræbelser kan medføre, at forordningen så vidt muligt kan medvirke til at afskaffe de store uligheder mellem de 25 EU-medlemsstater på områderne beskæftigelse, social sikring, erhvervsuddannelse og uddannelse. Den Europæiske Socialfond er et vigtigt instrument til fremme af social integration og til at give visse dårligt stillede grupper, f.eks. handicappede, adgang til beskæftigelse. Det glæder mig meget, at vi her i Parlamentet har kunnet indarbejde beskyttelse af sådanne mennesker i forordningen som et prioriteret område.
Mine damer og herrer, jeg vil gøre opmærksom på det ændringsforslag, som jeg og Jan Březina med støtte fra mine kolleger fra Slovakiet, Den Tjekkiske Republik, Polen og Ungarn stillede i plenarforsamlingen i onsdags. Det drejer sig om ændringsforslag 98, i hvilket vi sammen foreslår, at grundlaget for forordningen udvides ved at tilføje følgende: et af Den Europæiske Socialfonds prioriterede områder skal være at udligne de negative virkninger af udelukkelsen af arbejdere fra de nye medlemsstater fra EU-arbejdsmarkedet. Efter vores mening har denne bestemmelse stor politisk betydning for beslutningen om at indføre en overgangsperiode, inden arbejdstagere fra de nye medlemsstater får adgang til EU-arbejdsmarkedet. I dag ved vi, at denne beslutning, som blev truffet før optagelsen af de nye medlemsstater i EU, har vist sig at være ubegrundet. 
Udo Bullmann (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru Jöns er skyggeordfører for Den Socialdemokratiske Gruppe for hr. Silva Penedas betænkning. Desværre er hun forhindret i at deltage i dagens forhandlinger af personlige årsager. Derfor vil jeg fremføre hendes væsentlige kommentarer hertil på vores gruppes vegne.
Vi vil godt starte med at takke hr. Silva Peneda for det gode samarbejde. Det er virkelig lykkedes ham at føre alle sammen og at formulere de vigtigste mål for os alle sammen. Betænkningen indeholder talrige vigtige tilføjelser til Kommissionens forslag, og vi håber, at der vil kunne samles et bredt flertal herfor i morgen. Vi vil stille et ændringsforslag, som vi mener skal tilføjes.
Der er fire punkter, som jeg godt vil komme ind på ganske kort, som det sig hør og bør. For det første hilser vi velkommen, at man i betænkningen opfordrer medlemsstaterne til at gøre mere for at implementere innovative foranstaltninger på tværs af landegrænserne. Dette sikrer den europæiske merværdi, og det udbreder den bedste praksis, som vi indsamlede på det arbejdsmarkedspolitiske område.
For det andet har det i vores øjne ekstrem stor betydning at få styrket de nationale handlingsplaner således, at de er bedre rustet til at imødegå social udstødelse. Langtidsarbejdsløse og mennesker uden afsluttet skolegang har brug for den særlige støtte, som man herigennem har mulighed for at tilbyde.
For det tredje hilser vi velkommen, at medlemsstaterne forpligtes til at gennemføre flere kvindespecifikke foranstaltninger og . Enkelte medlemsstater, f.eks. Tyskland, Belgien og Østrig, udmærker sig ved allerede at allokere mere end 10 % af ESF-midlerne til kvindebeskæftigelse.
Endelig er vi for det fjerde overbevist om, at ESF-foranstaltninger fortsat skal komme asylansøgere til gode, som i mange tilfælde opholder sig i månedsvis hos os, mens de venter på en afgørelse på deres asylansøgning, og derfor har de brug for vores støtte. Vi skal tilbyde dem et eller andet, uanset om de får asyl i sidste ende eller vender tilbage til deres hjemlande.
Elspeth Attwooll (ALDE ).
   - Hr. formand, tak til alle ordførerne for deres åbne og lydhøre håndtering af sagerne og for at have skabt en så høj grad af enighed. Jeg siger personligt tak til hr. Hatzidakis for at have støttet ALDE-Gruppens ændringsforslag til hans egen betænkning. Nu taler jeg dog specifikt om Casa-betænkningen. Her ønsker vi at indføre henvisninger til en økosystembaseret fiskeriforvaltningsstrategi, til regionale rådgivende udvalg og til mere oplysning om finansielle kontrolstrukturer. Jeg beder mine kolleger om at stemme for dem.
Personligt mener jeg, at betænkningen allerede indeholder mange gode aspekter, men også visse aspekter, som jeg ikke kan støtte, på linje med kommissæren. Der fordeles begrænsede ressourcer til fonden, og der er mange behov, der skal opfyldes. Medtagelsen af sikkerhedsforbedringer og forbedringer af kvalitetsforholdene om bord på fartøjerne samt foranstaltninger, der skal gøre fartøjerne mere miljøvenlige, kan accepteres, især hvad angår kystfiskeri af mindre omfang. Hvad angår både principper og praktiske virkninger, er jeg dog stærkt imod at bruge europæiske skatteborgeres penge til en yderligere fornyelse af flåden. Det er simpelthen et forsøg på at skrue tiden tilbage.
På et mere overordnet plan - og her henvender jeg mig til rådsformanden - opfordrer jeg, ligesom andre kolleger på tværs af de politiske grupper, indtrængende Rådet til at tage Parlamentets henstillinger om de finansielle overslag og om strukturfondenes midler, som angivet i betænkningerne af Berger og Hatzidakis, yderst alvorligt. Ellers frygter jeg alvorlige negative konsekvenser for både fornyet økonomisk udvikling og social inddragelse. Jeg er også overbevist om, at der skal være EU-midler til rådighed for områder, der har behov for det, uanset hvor i EU de tilfældigvis befinder sig.
På den baggrund ønsker jeg alt godt for det britiske formandskab og håber, at det vil omfatte en hurtig vedrørende de finansielle overslag. Da den britiske premierminister for nylig talte her i Parlamentet, talte han om et EU med værdier og solidaritet mellem lande og folk. Jeg håber, at den forståelse frem for alt vil oplyse debatten.
Ian Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ifølge hr. Borg er formålet med Den Europæiske Fiskerifond at gennemføre den fælles fiskeripolitik. I Skotland ville det imidlertid være mere på sin plads at beskrive det som at kompensere for den fælles fiskeripolitiks katastrofale virkninger på vores lokalsamfund, og det er bekymrende, at fondens samlede budget er det samme for 25 lande, som vi tidligere havde for 15 lande.
Jeg støtter de fleste ændringsforslag fra Parlamentets Fiskeriudvalg, med undtagelse af forslaget om bygning af fartøjer. Jeg støtter især ændringen af forudsætningen fra reduktion til tilpasning af flåden, så der tages højde for de enkelte områders særlige omstændigheder. Jeg støtter fremhævelsen af betydningen af akvakultur, prioritering af kystfiskeri af mindre omfang samt den foreslåede erstatning for tvungen oplægning. Jeg bifalder, at Kommissionen finder fiskeri så vigtigt, at fiskerikommissæren er til stede her under denne forhandling. Det er en skam, at formandskabet ikke tænkte på samme måde, men det er jo typisk for en britisk regerings syn på fiskeriet, navnlig i Skotland. 
Giusto Catania (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der hænger et damoklessværd over denne forhandling, nemlig EU's finansielle overslag, der har afgørende indflydelse på fastlæggelsen af EU's samhørighedspolitikker.
Samhørighedspolitikken er det instrument, der er mest velegnet til at fremme det politiske Europas rolle. Det politiske Europas krise skyldes ofte nyliberalistiske beslutninger og en militarisering af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Ordførerne har gjort et glimrende stykke arbejde med at tilrettelægge de nye instrumenter, som vi skal bruge for at nå målsætningerne for den nye samhørighedspolitik. Jeg vil navnlig gerne takke hr. Fava og hr. Andria for det arbejde, de har udført.
Hvis fremtiden skal kunne planlægges, er det dog også nødvendigt at gøre status over den indvirkning, som strukturfondene har haft på samfundet og økonomien i de ugunstigt stillede områder i Europa. Tit har strukturfondene nemlig ikke bidraget til at forbedre livskvaliteten for borgerne i de underudviklede områder, men har snarere været en god forretning for mafiaen, er blevet fordelt efter et vennetjenestesystem eller er blevet brugt til at dække huller på budgettet. Undertiden er de slet ikke blevet anvendt. Selv om det er nødvendigt at drøfte de finansielle midlers omfang, bør vi også gøre os nogle overvejelser om udgifternes kvalitet. 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   -Hr. formand, jeg vil lykønske alle ordførerne. Der er blevet sagt meget om samhørighed og afbalanceret udvikling i Europa. Hvis en sådan udvikling imidlertid skal føres ud i livet, skal der træffes passende beslutninger vedrørende Samhørighedsfonden, strukturfondene, Socialfonden og grænseoverskridende samarbejde.
Jeg vil benytte lejligheden til at opfordre til at vedtage mere fleksible løsninger, særlig med hensyn til n+2-reglen for Samhørighedsfonden, ikke-refunderbar moms, socialt boligbyggeri og multifondstrategien. Sådanne ændringer ville ikke kun gavne de nye medlemsstater, men også de gamle medlemsstater. Der er adskillige eksempler på, at selskaber fra de 15 gamle medlemsstater vinder licitationer om investering i de nye medlemsstater. De nye medlemsstater har også fuld forståelse for problemer som den statistiske virkning og forhold på øer.
Jeg vil tilføje, at denne vidtspændende opdeling i gamle og nye medlemsstater skader EU. I matematisk spilteori erkendes det, at der findes spil, hvor det, hvis en part vinder, ikke medfører, at den anden part taber. Vi burde kun deltage i et sådant spil, da det ville gavne EU. 
Carmen Fraga Estévez (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Casa, for hans fremragende indsats og den vanskelige konsensus, han har opnået i Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg.
For det andet vil jeg også gerne anmode kritikerne af fiskeristrukturpolitikken om at lægge det hårdnakkede argument om, at et fiskerfartøj eller et akvakulturanlæg er synonymer med miljøkatastrofer, bag sig, og at de til gengæld giver os deres støtte. Jeg kan forsikre Dem om, at med det budget, som Den Europæiske Fiskerifond har afsat til os - 4,9 milliarder til seks år og 27 lande, hvilket kun er en stigning på 1,5 milliarder i forhold til den nuværende fond for 15 lande - ikke kan gøre ret meget skade på miljøet og EU-budgettet.
Jeg synes, at betænkningen på fornuftig vis har indført flere foranstaltninger end dem, der var indeholdt i Kommissionens forslag, med det mål at sikre en større fleksibilitet, så medlemsstaterne på denne måde kan komme med et bedre svar til de forskellige sektorer. Vi har udvidet budgetterne til fornyelse og modernisering af flåden, for det er vanskeligt at forstå, hvorfor vi tvinger bestemte erhverv til at arbejde med nogle gammeldags og farlige produktionsmidler, især det ikke-industrielle fiskeri, der er det mest forældede. Det tjener ikke noget formål på forhånd at beklage skibbruddene og ære ofrene. Men nu har vi til gengæld mulighed for at medvirke til at undgå det, for vi har allerede en række meget avancerede metoder til teledetektion og satellitovervågning, så vi undgår, at der fiskes for meget, eller at der bliver fisket efter noget ulovligt.
Hr. formand, lad mig komme med et sidste ord om joint ventures. Jeg synes, at de er en garanti for en effektiv samarbejds- og udviklingsbistandspolitik, og i tråd med den impuls, som Kommissionen giver dem i den nye politik om associeringsaftaler, vil jeg gerne forsvare dem. Men, hr. kommissær, jeg synes ikke, at joint ventures bør kunne oprettes i udviklingslande uden den tilsvarende fællesskabsstøtte, eftersom disse tredjelande ikke har de samme juridiske garantier for investeringerne. Hvis vi derfor reelt ønsker, at joint ventures skal være en hjørnesten i udviklingssamarbejdet, hr. kommissær, skal vi give dem støtte fra Den Europæiske Fiskerifond. 
Catherine Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, jeg siger tak til ordførerne.
Regionaludvikling er en af hjørnestenene i EU. Jeg bifalder overordnet set Parlamentets holdning vedrørende regionalpolitikken som sådan, men jeg mener også, at bæredygtig udvikling er nødvendig. Jeg sætter pris på, at gennemgangen af den fælles fiskeripolitik medfører en bæredygtig ramme for fiskeriet. Jeg konstaterer dog til min store ærgrelse, at betænkningen om Den Europæiske Fiskerifond bare har været et redskab til at genåbne afgørelser, der blev truffet under gennemgangen af den fælles fiskeripolitik.
Gennemgangen satte helt klart en stopper for tilskud til bygning af fartøjer og indførte begrænsninger vedrørende modernisering. Det er en tilsnigelse at sige, at motorudskiftning og andre former for modernisering ikke øger fiskerikapaciteten. Jeg bifalder fokuseringen på bæredygtighed i Kommissionens forslag vedrørende Den Europæiske Fiskerifond. Jeg bemærkede også, at hr. Böge i sit arbejdsdokument om den fælles fiskeripolitik anførte, at EF-fiskerflådens overkapacitet stadig, trods indsatsen under de tidligere strukturprogrammer, er en af de væsentligste grunde til overfiskeri af visse bestande. Bæredygtighed er nøglen til velstand i fremtiden og udvikling i fiskerisektoren.
Jeg køber ikke argumentet om, at små gamle både ikke er sikre og skal udskiftes med offentlig støtte. Det kan nok ikke diskuteres, at de skal udskiftes. Min tidligere lille gamle bil var ikke sikker og skulle udskiftes, men det skulle jeg selv betale. Jeg havde ganske vist ikke en virksomhed, der var afhængig af bilen, men selv hvis jeg havde haft det, ville jeg ikke have forventet, at det offentlige ville træde til og give mig pengene. Fornyelse af flåden er nødvendigt, men det skal ske på et bæredygtigt grundlag. Vi skal ikke yde støtte til, at alt for mange fiskere går efter alt for få fisk. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, denne gang taler jeg som skyggeordfører for ALDE-Gruppen om forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Fava, med det glimrende arbejde, han har udført.
Jeg bifalder ordførerens henvisning til spørgsmålet om den offentlige sikkerhed som garanti imod, at den organiserede kriminalitet infiltrerer de udgiftsprocedurer, der er forbundet med strukturfondene. Vi har opnået en væsentlig enighed på en række punkter blandt mange af os - uanset vores politiske og geografiske tilhørsforhold - når det gælder det vigtige spørgsmål om social inddragelse.
Under debatten i udvalget blev der ved behandlingen af ændringsforslagene fundet nogle meget effektive kompromiser og sammenfattende punkter. Det glæder mig, at ordføreren i høj grad har taget hensyn til de ønsker, som blev fremsat af min gruppe, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa.
Vi opnåede navnlig, at der blev lagt større vægt på bydimensionen. Det blev understreget, at et godt program for investering og administration af midler rettet mod byerne kan fremme den økonomiske og sociokulturelle udvikling i forstæderne og de omkringliggende landdistrikter, hvilket også kommissæren sagde her i dag. Dette vil være en sand drivkraft for den varige og bæredygtige udvikling i regionerne.
Endelig bad jeg med hensyn til handicapspørgsmålet om, at man blandt målsætningerne for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling medtog et klart løfte om at fremme initiativer, der tager sigte på fjernelsen af arkitektoniske barrierer ved de arbejder, der finansieres af fonden, så alle har lige muligheder for at få adgang til den.
Hvad angår de andre spørgsmål, navnlig merværdiafgiftsspørgsmålet, tror jeg, at de allerede er blevet drøftet indgående tidligere.
Georgios Κaratzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, sidste år blev der sagt ja til de nye lande og ja til støtte til dem, men nej til, at denne støtte skulle gå ud over støtten til de dårligt stillede regioner i de gamle lande! Grækenland har 3.000 øer, som vi alle gerne vil besøge i juli og august, men der er ingen, der spørger, hvordan man lever der resten af året, ofte uden olie, uden læge, uden offentlige transportmidler. Derfor er vi nødt til at indse, at 0,41 % af budgettet ikke er tilstrækkeligt. Det er højst utilstrækkeligt til, at vi kan dække regionerne i periferien på en retfærdig måde.
Vi fik at vide, at Grækenland ville få 24 milliarder. Det sagde tidligere premierminister Simitis. Nu kommer den nye premierminister, Karamanlis, og siger, at vi vil få lidt over det halve af den fjerde pakke. Det er latterlige ordninger. Staterne kan ikke fortsætte på denne måde. EU kan ikke fortsætte på denne måde.
Medlemsstaterne må tilskyndes til at bruge midlerne. I 2003 fik vi 2,6 milliarder - ifølge fru Hübner - og sidste år fik vi 1,4 milliarder. I år er der ikke opført en eneste euro, og der er allerede gået syv måneder. Det er penge, der mangler på markedet, mangler i landbruget, mangler i produktionen, mangler i konkurrenceevnen.
Vi må holde op med at betragte mennesker som tal, for hvis vi fortsætter med at gøre det, med hr. Blairs politik, skal I bare vide, at I ikke vil få tomater til jeres næste måltid, men mikrochips, og i stedet for frugter og grønsager får I cd-rom og disketter. Det er mennesker, der lever her, ikke robocops! 
Alun Michael,
    Hr. formand, tak, fordi De gav mig lov til at tale nu. Mine kolleger vil berette om de fremtidige bidrag, men jeg er glad for, at De forstår, at det er vanskeligt at få det hele til at gå op, så jeg kan være her til forhandlingen på det ændrede tidspunkt.
Vi har hørt nogle fremragende indlæg. Jeg bifaldt især hr. Galeote Quecedos understregning af samhørighedens betydning for EU's fremtid. Jeg er også enig i, at en tidlig afgørelse om budgettet skal være meget velkommen. Det kræver, at vi alle arbejder målrettet på at nå et resultat. Vi vil bestemt gøre alt, hvad vi kan, for at nå til enighed. Jeg bemærkede også, at han lagde vægt på emner som moms og boligudgifter.
Vi vil nu overveje de punkter, der blev fremført i Parlamentet i dag, og omhyggeligt granske de betænkninger og ændringsforslag, der bliver vedtaget i morgen. Formandskabet vil derefter være i tæt kontakt med Parlamentet undervejs mod en fælles holdning, så vi kan diskutere, hvordan vi bedst imødegår Deres bekymringer.
Disse bekymringer var meget forskellige. Fru Krehl omtalte Samhørighedsfondens succes i Det Forenede Kongerige. Det er jeg enig i, og det er en af grundene til, at vi er enige med hr. Beaupuy, når han efterlyser fokus på de 10 nye medlemsstater. Fru Griesbeck efterlyste enighed, men forbeholdt sig ret til at sige . Jeg siger til hende og til andre, at vi alle skal sætte fokus på at finde det rigtige svar for Europa i det 21. århundrede. Men her i dag sætter vi fokus på forordningerne.
Som jeg nævnte i mine indledende bemærkninger, er der forskellige meninger om forordningspakken, men det fremgår tydeligt af debatten, at der er udpræget enighed mellem Rådet og Parlamentet om mange reformaspekter. Vi er fast besluttet på at udvikle en dynamisk og effektiv regionalpolitik i Europa, som fuldt ud bidrager til EU's vigtigste målsætninger og til at sikre udvidelsens succes. Det gælder alle undtagen hr. Smith, der læste en pressemeddelelse op til protokollen, og måske hr. Booth, da de store fordele ved regionaludvikling i England tilsyneladende er gået hans næse forbi.
Hvad angår forhandlingen generelt, har Parlamentet bragt en række spørgsmål og forhold på bane vedrørende størrelsen af strukturfondenes fremtidige budget samt fordelingen heraf mellem medlemsstaterne og deres regioner. Flere parlamentsmedlemmer, navnlig hr. Hatzidakis og hr. Andria, forsvarede de brede linjer i Kommissionens forslag med fokus på et udvidet budget for strukturfondene med tre målsætninger - konvergens, konkurrenceevne og samarbejde. De var imod enhver ændring i fordelingen af midlerne mellem de tre prioritetsområder. Fru Schroedter understregede, at EU's regionalpolitik i høj grad bidrager til at sikre solidaritet i EU. Selv om der åbenbart er mange forskellige synspunkter, er jeg enig i, hvordan vi sikrer ægte solidaritet i praksis. Hr. Triantaphyllides argumenterede for øget fokus på de fattigere medlemsstater, mens hr. Allister indikerede, at Kommissionens forslag ville fordele en for stor del af midlerne til de nye medlemsstater.
Rådet har også gang i en debat om den bedste metode til at fokusere og levere midlerne i det næste finansielle overslag, så de bidrager så effektivt som muligt til regionaludviklingen i EU. Der bliver stillet en række spørgsmål om Kommissionens forslag til fordeling af midlerne og fordelingen mellem de tre målsætninger samt om den vægt, der lægges på konvergensmidler til rige regioner, navnlig i de rigere medlemsstater og om den foreslåede 50-50-fordeling af midlerne mellem de gamle og de nye medlemsstater.
Andre satte spørgsmålstegn ved visse aspekter af de tekniske regler for levering af programmerne, f.eks. anvendelse af n+2-reglen på Samhørighedsfonden, hvor der meget passende blev henvist til fleksibilitet i anvendelsen, samt behandlingen af moms og andre udgifter. Det er komplekse emner, og vores løsninger får store konsekvenser for, hvor effektivt strukturfondenes midler vil blive brugt i fremtiden.
Jeg bemærkede, at de fleste partier i Parlamentet samt Rådet generelt går ind for Kommissionens forslag om at styrke den strategiske fokus på Lissabon- og Göteborg-dagsordenerne i strukturfondenes udgifter. Vi efterlyser alle en streng evaluering og mere effektive mekanismer til levering af projekter, og vi er alle ivrige efter at fastholde robuste regler for overvågning af udgifterne, så alle udgifter under strukturfondene kan spores nøjagtigt.
Vi kan være enige med hr. Silva Peneda og fru Krehl i, at der er behov for at forenkle procedurerne for levering af strukturfondprogrammer. Vi bifalder mange af Kommissionens nyttige initiativer i den forbindelse, men Rådet er fuldstændig enig med hr. Silva Peneda i, at der er mulighed for endnu mere forenkling af nogle af forslagene i udkastet til forordning. Vi er også enige med hr. Harangozó og andre i, at der er behov for at involvere den private sektor så meget som muligt i programmerne.
Rådet og Parlamentet deler også mange synspunkter om prioriteringen af støtte fra strukturfondene. Hvad angår Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, er vi alle enige om, at der er behov for at fastholde en vis koncentration om et begrænset antal prioritetsområder, og, som hr. Fava sagde, styrke fokus på aktiviteter som innovation, forskning og udvikling med henblik på Lissabon-målsætningerne.
Hvad angår Den Europæiske Socialfond, er vi enige med hr. Silva Peneda i, at der er behov for klar fokus på den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Det står nu klart, hvilke emner der er udestående. Både Rådet og Parlamentet er ivrige efter at fastholde et stærkt princip om partnerskab, så nationale, regionale og lokale interessenter fortsat deltager aktivt i leveringen af programmerne. Samarbejdet med partnere giver dog anledning til en vis uenighed, som vi skal komme til livs.
På tilsvarende måde er der bred støtte til foranstaltninger til fremme af strukturfondenes effektivitet. Vi har dog forskellige meninger om visse aspekter af Kommissionens forslag. Rådet har f.eks. ikke kunnet støtte Kommissionens forslag om at etablere obligatoriske resultatreserver og reserver til uforudsete udgifter, fordi vi frygter, at de administrative vanskeligheder og bureaukratiske omkostninger ville mere end opveje eventuelle konkrete fordele.
Der er ikke tale om uoverstigelige vanskeligheder, men vi skal arbejde tæt sammen om at løse problemerne i de kommende måneder. Vi vil tage højde for Parlamentets synspunkter i vores udarbejdelse af nye kompromistekster, der skal drøftes i Rådets arbejdsgruppe. Min kollega, Alan Johnson, besøger Regionaludviklingsudvalget den 12. september, hvor han ser frem til en yderligere drøftelse af disse emner med parlamentsmedlemmerne. Vi holder os i tæt kontakt med ordførerne for at drøfte aspekterne med dem, efterhånden som Rådets holdning tager form.
Dagens forhandling har givet mig en meget bedre forståelse af Parlamentets synspunkter om disse meget vigtige dokumenter. Der er ikke megen tid, og vores to institutioner skal arbejde tæt sammen. For min del kan jeg forsikre Dem for, at Rådet vil arbejde konstruktivt og effektivt sammen med Dem for at finde vejen frem. Jeg glæder mig til vores samarbejde i de kommende måneder for at støbe det fælles fundament, hvorpå vi kan bygge en samhørighedspolitik for Europa i det 21. århundrede.
Guntars Krasts (UEN ).
   - Hr. formand, som helhed opfylder forslaget til forordninger for strukturfondene formålet med dem, men efter min mening løses flere problemer ikke i overensstemmelse med de fastsatte opgaver.
Jeg vil nævne tre af dem. Jeg støtter utvetydigt en forbedring af den økonomiske forvaltning af EU-fondene samt strammere disciplin ved planlægning og gennemførelse af projekter. Anvendelsen af n+2-reglen på Samhørighedsfonden kan imidlertid føre til det stik modsatte, nemlig forhastet planlægning og gennemførelse af projekter og ineffektiv og ødsel brug af EU-skatteydernes penge. Det ville også i høj grad mindske de nye medlemsstaters evne til at optage tilskuddene fra Samhørighedsfonden. Jeg foreslår at overveje n+3-princippet som et minimumskrav.
For det andet mener jeg, at vi seriøst skal vurdere og omarbejde udvidelsen af perioden for bistandsprogrammer til syv år og betingelserne i de foreliggende udkast til forordninger samt kravet om, at virksomheder, der er flyttet, skal tilbagebetale tilskuddet fra strukturfonden, hvilket er i direkte strid med principperne for det indre marked og en krænkelse af konkurrence og grundlæggende friheder i EU.
For det tredje skal vi bevare muligheden for at finansiere projekter fra den private medfinansiering af EU-midler uden at inddrage national offentlig finansiering. Derfor foreslår jeg, at vi giver mulighed for at medtage privat medfinansiering i generelle henførbare omkostninger. På den måde bliver det muligt at gennemføre projekter til et større samlet beløb og gøre anvendelsen af national offentlig finansiering mere effektiv. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, kommissær Hübner, det er i øjeblikke med politisk usikkerhed - sådan som det er tilfældet lige nu - at EU-institutionerne er nødt til at udvise fasthed og give nogle sikre svar på borgernes ønsker, hvis de skal være troværdige.
Parlamentet er således nødt til at kunne omsætte de politiske idéer til resolutte foranstaltninger. De betænkninger, vi behandler i dag, giver et effektivt svar på de mange spørgsmål, der vedrører samhørighedspolitikken og den regionale udvikling, og som er opstået efter udvidelsen.
Det statistiske kriterium alene er ikke nok til at sige noget om den reelle økonomiske situation i de forskellige europæiske regioner, der er bagefter med udviklingen, og det er utilstrækkeligt til at give konkrete solidaritetssvar til de regioner, som stadig mangler at overvinde de ulemper, der skyldes strukturelle vanskeligheder eller objektive situationer såsom østatus eller fjern beliggenhed.
Jeg vil gerne understrege, at samhørighedspolitikken ikke blot må være en lejlighed til at slå dens afgørende vigtighed fast for den europæiske integration og alle borgernes reelle inddragelse. Hvis den skal være effektiv, konstruktiv og ikke mindst troværdig, skal den støttes med tilstrækkelige finansielle midler.
De 0,46 %, der er sat af til samhørighedspolitikken i forslaget til forordning, er et beskedent beløb i betragtning af den kraftige stigning i den befolkning, der er støtteberettiget under konvergensmålet efter den hidtil største udvidelse.
Hvad vores gruppe angår, er vi enige i de forslag, der stilles i betænkningerne, som i øvrigt er et resultat af indgående drøftelser og forhandlinger. I den forbindelse vil jeg gerne benytte lejligheden til at lykønske ordførerne og forslagsstillerne.
Jeg vil kun komme ind på et par aspekter, der navnlig vedrører Den Europæiske Fiskerifond, hvor der blandt moderniseringsforanstaltningerne ikke er taget højde for motorer til fiskerbåde. At forny flåden er ikke nødvendigvis ensbetydende med at øge fiskeriindsatsen.
Til sidst vil jeg understrege, at det er nødvendigt at fjerne begrænsningerne med den forældede model, hvor der hovedsagelig fokuseres på landjorden, idet vi satser på en fuldstændig anerkendelse af de specifikke problemer i forbindelse med krydsning af søgrænserne. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, kære kommissærer, det virker, som om det forslag, der begynder at udkrystallisere sig fra Parlamentets side, ligger på linje med det langtidsbudgetforslag, vi præsenterede tidligere, hvilket er logisk. Jeg vil koncentrere mig om Den Europæiske Socialfond.
Socialfonden har to overordnede opgaver. Den ene er at styrke beskæftigelsesstrategien, og den anden handler om at fremme social integration og modvirke diskriminering. Dette er blevet mere og mere vigtigt. Det er to store udfordringer, som EU står over for i det nye samfund, i det globaliserede samfund, med de demografiske ændringer. Derfor er disse målsætninger vigtigere end nogensinde.
For at øge beskæftigelsen er den livslange læring meget vigtig. Europa vil ikke kunne konkurrere med Indien og Kina, med deres sociale model, med deres lønninger og vilkår på arbejdsmarkedet. I stedet for skal vi konkurrere bl.a. gennem forskning og udvikling samt gennem den kompetence, som arbejdskraften i EU har. Det skal medlemsstaterne, virksomhederne og arbejdsmarkedets parter naturligvis have ansvaret for, men EU kan stå for en merværdi ved at øge kompetencen på hele området.
Vi har mange diskriminerede grupper, som i større udstrækning skal deltage i samfundsudviklingen, men også hvad angår arbejdsmarkedet. Vi alle, ikke mindst kvinderne, har fremover på arbejdsmarkedet brug for at kunne klare konkurrencen udefra. Kvinder er fortsat repræsenteret i mindre udstrækning på arbejdsmarkedet og bliver diskrimineret dér. Det gælder også mennesker med funktionshandicap, som i meget stor udstrækning står uden for arbejdsmarkedet i dag ligesom personer fra lande uden for Europa.
Lad mig pege på nogle vigtige punkter. Det er godt, at det transnationale tiltag intensiveres. Vi bevarer det innovative tiltag, som ses i bl.a. Equal. Det er vigtigt, at Socialfonden kan samarbejde med andre fonde i en vis udstrækning på lokalt og regionalt niveau. Jeg kan afslutningsvis sige, at jeg er enig med hr. Špidla, som sagde, at det er vigtigt, at arbejdsmarkedets parter og partnerskabet også fremover får lov at spille en fremtrædende rolle i Socialfondens arbejde. 
Grażyna Staniszewska (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til indtrængende at opfordre til en vis grad af konsekvens.
Da vi stemte om Böge-betænkningen for et par uger siden, besluttede vi, at vi ikke ville udvide n+2-reglen til Samhørighedsfonden. Vi indførte den regel, at virksomheder, der havde fået støtte fra strukturfondene, skulle blive på samme sted i fem år. Vi planlægger nu at ændre det. For et par uger siden havde vi én holdning, og nu agter vi at skifte mening. Jeg opfordrer til en vis grad af konsekvens.
I Böge-betænkningen slog vi fast, at hvis n+2-reglen blev udvidet til Samhørighedsfonden, ville det i mange tilfælde blive umuligt, særlig i forbindelse med de nye medlemsstater, at få tilskud fra denne fond til gennemførelse af store projekter. Tilsvarende ville det virke som om, at selv om vi giver penge til virksomheder med den ene hånd, fjerner vi dem med den anden hånd, da vi nu indfører en regel om, at moms ikke skal være en tilskudsberettiget udgift, efter at så mange fattige lande og regioner er blevet medlem af EU. Polske børn siger, at den, der giver og fjerner igen, ender i helvede, og jeg vil opfordre til, at vi ikke giver med den ene hånd og fjerner med den anden hånd.
Med hensyn til moms, og idet vi går ud fra, at ændringsforslagene ikke bliver vedtaget i morgen, opfordrer jeg kommissæren og Rådet til alvorligt at overveje at indføre en nulsats for moms på investeringer inden for EU-fonde. En nulsats ville betyde, at de, der ikke ønsker, at EU-midler skal sendes tilbage til de enkelte landes budgetter, kan finde fælles fodslag med dem, der ikke har råd til at fordoble deres bidrag som følge af de ændringer, der nu foreslås.
Jeg opfordrer Parlamentet til at tage disse bekymringer alvorligt, og det er virkelig alvorlige bekymringer, særlig hvad angår de nye medlemsstater. Jeg opfordrer medlemsstaterne til at sikre, at udvidelse ikke bliver en illusion. 
Ioannis Glavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at give de fem ordførere mine varmeste lykønskninger. Især har jeg stor ros til hr. Hatzidakis og hr. Casa for det fremragende stykke arbejde, de har gjort.
Mit indlæg drejer sig om hr. Casas betænkning, og jeg vil gerne forsvare mine ændringsforslag. Hr. Casa forsøger i sin betænkning at lægge stor vægt på balance og respekt for miljøet samt fornuftig forvaltning af fiskeressourcerne. Jeg vil supplere med at sige, at vi også skal sørge for at beskytte de europæiske fiskere.
Derfor har jeg tre forslag: For det første at det bliver tilladt at anvende fiskeriudstyr, som er miljøvenligt. For det andet at der er mulighed for at erhverve udstyr til forbedring af fiskernes sundheds- og sikkerhedsforhold. For det tredje at der er mulighed for at skifte fiskeribådenes maskiner ud op til den samme maskineffekt. Vi kan ikke sende vores fiskere på havet med maskiner, der er 20-25 år gamle.
Den anden del af forslaget drejer sig om akvakultur. Det skal beskyttes, vokse og producere flere fisk. Hvorfor? Fordi den globale efterspørgsel efter fisk er vokset. Enten overfisker vi, hvorved økosystemet bliver forstyrret, eller også giver vi mulighed for, at der produceres flere fisk inden for akvakulturen.
Derfor er EU nødt til at støtte denne sektor så meget som muligt. Det, som er vigtigt lige nu, er, at disse virksomheder beskytter miljøet, er miljøvenlige. Det bør være det absolut vigtigste. Det har ingen betydning, om de er små, mellemstore eller store. Bare de små bliver store, og de store bliver større, så de kan producere flere fisk, sådan som verden har brug for, så vi undgår at overfiske.
Richard Falbr (PSE ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil fremhæve en række punkter, som efter min mening er centrale før afstemningen i morgen om forordningerne og strukturfondene.
Vi er imod den fuldstændige anvendelse af n+2-reglen på Samhørighedsfonden, da det efter vores mening kunne betyde, at de nye medlemsstater mister betydelige beløb til samhørighedsfinansiering. Vi skal også bestræbe os på at finde en måde, hvorpå vi kan sikre, at moms kommer til at høre under støtteberettigede udgifter. Det er særlig vigtigt i forbindelse med Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, hvis fremtidige støttemodtagere omfatter mindre byer og landsbyer.
Vores anmodninger i denne forbindelse blev mødt med uforståenhed fra ordføreren, koordinatoren og en række andre medlemmer, og jeg må sige, at jeg er ret skuffet over resultatet af vores bestræbelser. Jeg tror imidlertid på flertallets sunde fornuft, og derfor håber jeg, at de ændringsforslag, som vi har stillet, bliver vedtaget i morgen. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er gennem vores støtte til Europas mindre gunstigt stillede regioner, især dem i Østeuropa, at vores solidaritet kommer til udtryk. Jeg vil godt understrege noget, som de forrige talere efter min mening ikke præciserede helt så tydeligt, nemlig, at den europæiske strukturpolitik ligeledes giver innovationsimpulser til de regioner, der ikke er støtteområder i klassisk forstand.
Jeg vil gerne fremhæve betydningen af mål II - beskæftigelse og konkurrenceevne. Med dette instrument bidrager Europa til at give infrastruktur og innovation en international dimension. Disse impulser vil, også i de traditionelle centre for økonomisk aktivitet, skabe yderligere vækst i hele EU, hvilket vi i sidste ende alle sammen kommer til at profitere af.
Med strukturstøtte understøtter vi ikke kun vækst og europæiske pilotprojekter. Jeg vil gerne betone, at fremme af regionernes konkurrenceevne også bidrager til accepten af den europæiske idé i Vesteuropa. Dette gælder i udpræget grad med hensyn til støtten fra Den Europæiske Socialfond, men det gælder imidlertid også for mål II, territorialt samarbejde. Hvad enten udgangspunktet er grænseoverskridende sociale institutioner, erhvervsområder eller handelskamre, er grænseoverskridende samarbejde måden at udleve den europæiske idé på. Det er vigtigt at bevare denne form for europæisk støtte, og derfor støtter vi også de principper, som ligger til grund for Kommissionens forslag.
Vi skal seriøst overveje, selv med færre midler til vores rådighed, hvordan vi kan opretholde strukturpolitikkens politiske indhold. Vi vil være nødsaget til at omorganisere struktur- og landbrugsfinansieringen. Med andre ord betyder dette, at vi har brug for medfinansiering i landbruget på nationalt plan. Vi har brug for regler, som gør en privat medfinansiering lettere. Fremover skal vi også overveje lånefinansiering i forbindelse med strukturprogrammerne. Hvis der skal ske besparelser, skal disse gennemføres over en kam, dvs. inden for alle støtteområder, og ikke til skade for enkelte regioner eller enkelte programmer.
Når det kommer til stykket, fungerer den europæiske strukturstøtte. Vi bør kæmpe for dens politiske indhold, og vi appellerer derfor til stats- og regeringscheferne om at lægge sig i selen til gavn for de europæiske regioner.
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, tak til ordførerne og koordinatorerne for deres indsats. Det har på grund af konjunkturerne ikke været nemt, men de har klaret det og fortjener al vores støtte.
Tak til kommissæren for hendes indsats for at forstå Parlamentets holdning. Vi håber, at hun vil gøre sit yderste,for at fremme en aftale, der er lige så presserende som nødvendig.
Vi beder det nye formandskab, som vi byder velkommen fra den anden side af hegnet, om, at det med konkrete handlinger viser sit engagement i Europa, som vi håber er oprigtigt. Men som de, der har regeret længe, ved, så er der ikke noget, der eksisterer, hvis ikke det står på budgettet. Derfor er det første krav, hvis Europa, som hr. Blair gør sig til talsmand for, skal være troværdigt, et rettidigt og tilstrækkeligt budget.
Vi forventer også, såvel fra Kommissionen som fra formandskabet, en kompensation, der er acceptabel med hensyn til graduering og fairness, til de regioner og medlemsstater, der vil lide betydelige finansielle tab på grund af den nye tildeling af midler til det udvidede Europa, samt særlig opmærksomhed på de regioner, der berøres af den statistiske effekt, den naturlige effekt - fjernområderne - og områder med særlige strukturelle vanskeligheder, dvs. bjergområderne, grænseområderne mv., der lider under affolkning, eller som er tyndt befolkede eller vanskeligt tilgængelige som f.eks. min region, Aragonien.
Vi kræver også, at det nye mål om konkurrenceevne, der skal genoplive Lissabon-strategien og fordoble forsknings-, udviklings- og innovationsindsatsen, også medvirker til at reducere den teknologiske kløft mellem regionerne og medlemsstaterne. De, der tror, at Europa kan gøre fremskridt på grund af nogle få eksperter og et stort flertal af digitale analfabeter er enten meget naive eller intellektuelt uredelige. 
Jan Březina (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, samhørighedspolitikken er en at grundpillerne i den europæiske integration. Den vil blive endnu mere vigtig under den næste programperiode, for den vil fungere som et redskab til både at formindske de økonomiske forskelle mellem regioner og til at gøre Europa mere konkurrencedygtigt på det globale marked.
Selv om jeg sætter stor pris på det arbejde, som alle de mennesker har ydet, der har været involveret i at formulere Parlamentets holdning til forslagene, så er jeg skuffet over den manglende interesse, man indtil videre har vist de nye medlemsstaters ønsker og behov. De debatter, der i måneder har kørt i Regionaludviklingsudvalget, har givet mig det indtryk, at forslag fra medlemmer fra de nye medlemsstater ikke er blevet overvejet ordentligt. Til gengæld er der ofret stor opmærksomhed på andre aktørers behov, f.eks. de tidligere samhørighedslande, udkantsregioner og regioner, som rammes af den statistiske effekt. Deres ønsker lyttede man ikke blot til, man tog også hensyn til dem. Jeg synes, at holdningen hos medlemmerne fra de tidligere samhørighedslande er særligt trættende i denne forbindelse, for de har hidtil afvist vores forslag om at bevare de gældende regler, selv om de selv tidligere har haft gavn af disse regler. Jeg tænker især på n+3-reglen for Samhørighedsfonden og på reglen om, at moms er en berettiget udgift for ikke-skatteydere.
Jeg er ked af at måtte sige, at de fleste af de indrømmelser, som de nye medlemsstater har fået, relaterede enten til betænkningen om den nuværende strukturfondsforordning eller til betænkningen om Samhørighedsfonden. Parlamentet har ikke ret til at foretage direkte ændringer i Kommissionens forslag i nogen af disse tilfælde. De samme krav blev imidlertid glat afvist i forbindelse med forslaget om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, hvor vi har ret til at foretage ændringer. Man har med andre ord kun givet indrømmelser over for de nye medlemsstater i tilfælde, hvor det har meget begrænset betydning.
Efter min mening ville en beslutning om at fjerne momsen helt fra listen over støtteberettigede udgifter være en stor politisk fejl og en ufølsom behandling af de nye medlemslande. Det kunne få millioner af borgere i disse lande til at spørge, om de virkelig bliver behandlet lige, når de ikke får goderne af fordelagtige regler, som de gamle medlemsstater har nydt godt af i mange år. Jeg vil derfor gerne appellere til Parlamentets velvilje og forståelse, og jeg vil bede medlemmerne stemme for at bevare disse regler i perioden 2007-2013. 
Stavros Αrnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg også rose ordførerne, navnlig hr. Hatzidakis, for det fremragende arbejde, de har gjort gennem hele denne proces. Der er slet ingen tvivl om, at samhørighedspolitikken er en løftestang for EU's udvikling. Samhørighedspolitikken har bidraget til udviklingen og til at skabe arbejdspladser med positive konvergensresultater i EU's regioner og medlemsstater. Samhørighedsværktøjerne, strukturfondene, bringer Europa tæt på borgerne, bidrager til udvikling og fører solidaritetsprincippet ud i praksis.
I dag skal samhørighedspolitikken imødegå vigtige udfordringer og større skævheder mellem de 25 europæiske lande: Vi har brug for udvikling af byerne, men også af landdistrikterne. I dag skal samhørighedspolitikken bidrage til at nå målene fra Lissabon- og Göteborg-strategien. Vi har ikke noget andet valg end at sikre strukturfondene det minimum af ressourcer, som er nødvendigt for, at de kan fungere effektivt, dvs. 0,41 % eller et minimumsbeløb på 336 milliarder euro.
Derfor er det nødvendigt, at der ikke sker yderligere forsinkelser, så strukturpolitikkerne og de tilsvarende forordninger kan være færdige hurtigst mulig i løbet af 2005.
László Surján (PPE-DE ).
   - Efter de obligatoriske, men velmente lykønskninger til vores ordførere vil jeg gerne koncentrere mig helt specifikt om et emne, som mange talere allerede har berørt. Det er spørgsmålet om refusion af momsbetalinger. Jeg repræsenterer en region i mit hjemland, som nok er den fattigste. Jeg ved, at der er en vis logik i ikke at støtte udgifter med fællesskabsmidler, som i virkeligheden er indtægter, der tilhører medlemsstaternes statskasser. Jeg vil imidlertid gerne præsentere den anden side af medaljen. Lokale myndigheder i min region, som planlægger at deltage i udviklingsprojekter gennem EU's strukturpolitik, vil blive berøvet muligheden for at ansøge - på grund af deres fattigdom - hvis denne byrde også pålægges dem. Jeg beder Dem overveje meget omhyggeligt, hvordan De vil stemme med hensyn til disse ændringsforslag. Lad reglen blive, som den er!
Jeg vil gerne rejse et andet spørgsmål. EU's regler ændres hele tiden, og vi repræsentanter fra de nye medlemsstater føler, at disse ændringer i stigende grad er til ulempe for os. Denne proces må bremses, for hvis det fortsætter som nu, vil udvidelsen ikke blive en succes, men en enorm stimulans for de europaskeptiske og politisk yderligtgående kræfter. Kære kolleger, jeg beder Dem være ansvarlige og vedholdende. Hvis noget har fungeret indtil nu, så lad det blive, og forsøg ikke at skubbe de allerfattigste regioner længere ud i periferien! 
Jamila Madeira (PSE ).
   - De to nylige nejer i afstemninger om EU-forfatningen er en advarsel fra borgerne om, at Europa skal levere en anden social model, som klart adskiller sig fra Europas Forenede Staters model. Europas borgere har talt klart, og det, de ønsker, er mere medborgerskab, flere sociale hensyn og især mere europæisk socialmodel.
Formålet med Den Europæiske Socialfond, som er et af EU's grundlæggende principper, har altid sammen med samhørighedspolitikken været at hjælpe mennesker, og det har derfor været den politik, som folk har identificeret sig mest med. Efter min opfattelse må Socialfonden og andre fonde ikke fremme et Europa i to hastigheder. Formålet med den er ikke at forværre udelukkelsen eller på nogen måde skabe diskrimination i alle dens forskellige former i vores samfund. Dens formål er præcis det modsatte, nemlig at sætte mennesket først.
Det er på tide at vise folk, at vi har tænkt os at fortsætte med at investere i dem. Derfor må vi have den sociale model op at køre. Det er på tide at sikre, at målene bliver nået, og at den statistiske effekt ikke betyder, at de uskyldige skal bære byrden for de skyldige. Vi må garantere, at vi ikke hopper fra komitologi til et lotteri, og at de mindste regioner ikke kommer til at betale hele regningen for forandringen. Vores håb og forventning er, at de foreliggende forordninger, selv om finansieringen er sat på , faktisk vil bidrage til at gennemføre et regionernes Europa, hvor mennesker står øverst på prioriteringslisten. Dette formål vil være vores drivkraft for Europa. 
Sérgio Marques (PPE-DE ).
   - Omstændighederne har rottet sig sammen for at sikre, at denne debat om fremtiden for den økonomiske og sociale samhørighed finder sted på et særligt kritisk tidspunkt for det europæiske projekt. Hvis vi skal komme ud af krisen, må EU's institutioner og særligt Rådet udarbejde en regional udviklingspolitik, som er præget af de visioner og den solidaritet, som er nødvendig for at møde de enorme udfordringer, som EU står over for.
Derfor har Det Forenede Kongerige, som lige har overtaget formandskabet, et enormt ansvar. Jeg ser på dette formandskab med en blanding af ængstelse og håb. Jeg er ængstelig, fordi Det Forenede Kongerige, som vi ved, er et af de seks lande, som ønsker at begrænse EU's budget til 1 % af BNP, hvilket efter min opfattelse er i strid med en stærk samhørighedspolitik og de ambitiøse målsætninger for fremtidige EU-aktioner, som vi ønsker at gennemføre. Jeg er også ængstelig på grund af Det Forenede Kongeriges regerings holdning til renationalisering af den europæiske økonomiske og sociale samhørighedsindsats, som, hvis det blev gennemført, ville være en frygtelig mangel på solidaritet ikke bare med de nye medlemsstater, men også med visse regioner, som stadig er trængende, nemlig Portugal, Spanien og Grækenland.
Disse bekymringer ledsages imidlertid af en hel del håb, idet Det Forenede Kongerige er kendt for at gå ind for at prioritere en styrkelse af EU's konkurrenceevne, som er en forudsætning for en stærk økonomisk vækst, og at sikre, at den mindst er på højde med USA's. Det vil også skabe flere job. Vi kan ikke opfylde dette mål, hvis ikke vi har modet til at gennemføre Lissabon-strategien fuldt ud. En stærk, forynget europæisk samhørighedspolitik med passende finansielle ressourcer er en af de afgørende faktorer for at opfylde Lissabon-strategiens mål.
I de mindst udviklede regioner i Europa er der enorme potentialer for konkurrenceevne og udvikling, som skal udnyttes. Dette bør være et af de vigtigste mål for den europæiske samhørighedspolitik. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, for et år siden blev EU udvidet med 10 nye og for det meste fattige medlemsstater. Selv om vi konstant hører tale om afbalanceret udvikling fra alle sider, så er det ikke andet end varm luft i de fleste tilfælde. Nu forsøger man faktisk så at sige i farten at ændre de principper, der i dag styrer gennemførelsen af centrale redskaber til at støtte regional udvikling. Hvorfor pålægger man de nye medlemsstater andre og skrappere betingelser end dem, som gavnede udviklingen af de 15 gamle medlemsstater? At klassificere moms, som ikke kan refunderes, som en ikke-berettiget udgift, og at indføre n+2-reglen for Samhørighedsfonden er helt åbenbare forhindringer for de nye medlemsstaters udvikling.
Viser den slags foranstaltninger solidaritet i Europa? De eksisterende principper bør ikke ændres nu, for i så fald vil de fattige ikke have råd til at drage nytte af EU-støtte. De nye medlemsstater skal have de samme udviklingsmuligheder som dem, de 15 gamle medlemsstater nød godt af, og som de var gode til at drage nytte af. Det er på tide, at snakken om et Europa med lige muligheder og en afbalanceret udvikling endelig bliver omsat til lovgivning. Vi bør foretage ændringer til det bedre og ikke til det værre, og vi bør ikke opdele Europa i dem, som har det godt, og dem, som har det mindre godt. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, mine damer og herrer, udvidelsen har medført, at forskellene mellem EU's regioner, hvad angår økonomisk og social udvikling, er blevet større. Samhørighedspolitikken, som uomtvisteligt repræsenterer en merværdi for hele Europa, bør mere end nogensinde før fastholdes som det instrument, der tjener den europæiske solidaritet, idet den tager sigte på at reducere de regionale forskelle. Jeg deler ordførernes modstand mod enhver ændring af den overordnede arkitektur for denne reform og mod enhver renationalisering af regionalpolitikken samt mod enhver drastisk nedskæring i Fællesskabets udgifter. De forslag, som tager sigte på at indføre økonomiske sanktioner over for virksomheder, som efter at have modtaget midler fra EU beslutter at flytte aktiviteterne til andre lande, har nu vist sig at være påkrævet.
Jeg takker i øvrigt mine kolleger i Regionaludviklingsudvalget for den ubetingede støtte til den særlige fond med 1,1 milliard euro til regionerne i den yderste periferi og muligheden for ekstraordinært at udvide anvendelsesområdet for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til at omfatte finansiering af operationel støtte til disse regioner. Det skete i begge tilfælde for at kompensere for de ekstra omkostninger, der knytter sig til den afsides beliggenhed.
Endvidere anmoder jeg om, at det krav om særlig hensyntagen til regionerne i den yderste periferi, som er fastlagt ved traktatens artikel 299, stk. 2, fuldt ud tages i betragtning, således at disses adgang til strukturfondene sikres. Det gælder ikke mindst de regioner, hvis BNP allerede overstiger 75 % af fællesskabsgennemsnittet.
Hvad angår Den Europæiske Fiskerifond, konstaterer jeg med glæde, at der er opnået en reel balance mellem de miljømæssige bekymringer og de socioøkonomiske hensyn. Fiskeriudvalget har accepteret mit forslag om at åbne mulighed for, at Den Europæiske Fiskerifond finansierer offentlig støtte til fornyelse og modernisering af flåden i regionerne i EU's yderste periferi.
I de fleste regioner i EU's yderste periferi er fiskeriet rent faktisk et nyere erhverv, og fiskeressourcerne er fortsat rigelige. Det ville være utænkeligt og kontraproduktivt at forhindre denne form for støtte. Jeg beklager imidlertid, at min anmodning om at bevare den offentlige støtte til omstilling på den nuværende sats, nemlig 75 %, når det gælder regionerne i EU's yderste periferi, og ikke 50 % som foreslået, ikke vandt genklang. Måtte Rådet følge den vej, Europa-Parlamentet har vist med denne afgørende og for så mange europæiske regioner påtrængende nødvendige reform. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, EU's regionalpolitik har sin berettigelse dels i samhørigheden mellem medlemsstaterne og dels i samhørigheden mellem de forskellige europæiske regioner. Vi bør af hensyn til solidariteten lade langt hovedparten af midlerne gå til de nye medlemsstater, men der er også grund til at holde sig for øje, at nogle regioner i de gamle medlemsstater fortsat har behov for den multiplikatorvirkning, strukturfondene giver, for at kunne gennemføre de strukturelt vigtige projekter og konsolidere deres udviklingsmæssige fremskridt.
Jeg går således ind for Kommissionens forslag, da det er udtryk for en retfærdig balance, som på den ene side koncentrerer bevillingerne om de fattigste regioner - altså regioner i de nye medlemsstater - og hensyntagen til de mindre begunstigede regioner i de gamle og rigere medlemsstater. Det vil ikke blot bringe samhørigheden i Europa i fare, hvis man ændrer denne balance, men det kunne også forstærke borgernes uvilje mod det europæiske projekt, da den europæiske regionalpolitik er den mest synlige og bedst kendte politik rundt omkring i medlemsstaterne.
Jeg vil derfor ønske for Rådet, at forhandlingerne om de finansielle overslag hurtigt fører til et resultat, og et godt resultat, således at regionalpolitikken sikres et budget, som er tilstrækkeligt til at yde støtte til de regioner, som fortsat har behov herfor. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, samhørighed er nøglen til den sociale struktur i et Europa med 25 medlemsstater. Det er vores fælles ansvar. Der bør således også være tale om solidaritet med de nye medlemsstater og de fattige regioner. Strukturfondene bør sættes ind for at sikre, at genopbygningen i de nye medlemsstater forløber så hurtigt og vellykket som muligt. Europa bør vise solidaritet. Vi må ikke lade egennytten få overtaget. Egennytte hjælper heller ikke borgerne i de 15 gamle medlemsstater. I øvrigt bør der ud over bistand fra fondene og strukturfondsmidlerne også være adgang til vores lande. Der må ikke ske nogen afskærmning.
Det næste, jeg vil komme ind på, er Den Europæiske Socialfond. Hr. Silva Peneda har udført et fremragende stykke arbejde. Den revision af Den Europæiske Socialfond, som nu foreslås, er væsentlig. Hvorfor? Der investeres med sigte på Lissabon-målsætningerne, og tyngdepunktet ligger i den forbindelse klart i de nye lande. Det støtter jeg fuldt ud. I øvrigt forhørte jeg mig i morges i Nederlandene om vores forventninger til Den Europæiske Socialfond. Det vil overraske Dem, hvilket svar jeg fik fra Nederlandene. Der var ingen tvivl. De ønskede intet. Den bemærkning står i skarp kontrast til den holdning, de lokale myndigheder og de sociale aktører i mit land giver udtryk for, når de kæmper mod social udstødelse af borgerne. Det er således helt berettiget, at Den Europæiske Socialfond også bidrager til at sikre beskæftigelse og uddannelse for alle socialt udstødte, overalt hvor dette problem er aktuelt.
Vi bør kort sagt ikke bygge nye mure med de omhandlede fonde, i særdeleshed Den Europæiske Socialfond. Storbyproblematikken gør sig gældende overalt. Overalt i Europa må vi lære og forny. Der ligger en merværdi, også for de 15 gamle medlemsstater. Europa kan spille en rolle, ikke kun ved direktiver, men også i denne sammenhæng, for også i de 15 gamle lande har vi stadig noget at lære. 
Eluned Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, strukturfondene er et afgørende eksempel på solidaritet i EU - solidaritet mellem de rigeste og fattigste dele af EU - og det glæder mig at se, at fokus i strukturfondene nu er på Lissabon-målsætningerne. Det indebærer bedre strategisk planlægning og øget forenkling, hvilket er lige, hvad vi efterlyser.
I Hatzidakis-betænkningen beder vi også medlemsstaterne om at tage deres ansvar alvorligt og sikre, at pengene bruges fornuftigt, og vi kræver, at finansministeren i de enkelte medlemsstater godkender regnskabet en gang om året. Nu må vi sætte en stopper for, at medlemsstaterne giver sorteper videre og giver Kommissionen skylden for deres egne fejl. Wales har nydt godt af den gavmilde støtte fra EU's strukturfonde, og jeg så gerne, at der fortsat ydes støtte til det vestlige Wales og dalene. Hvis Rådet smøger ærmerne op, kan vi måske få budgettet på plads inden december, og inden vi ser os om, oplever vi måske, at vi modtager maksimal støtte.
Fattigdom er ikke et adelsmærke, men i denne forbindelse er der masser af muligheder for at hjælpe vores fattigste lokalsamfund. Det glæder mig også at se, at der nu henvises til, at der ikke gøres noget for at hjælpe dem, der ikke er aktive på arbejdspladsen.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har bedt om ordet i denne debat, som omhandler Rådets forordninger om strukturfondene og Samhørighedsfonden, som repræsentant for et nyt medlemsland, nemlig Polen. Jeg vil derfor gerne begynde med at sige, at jeg er meget glad for, at arbejdet med disse forordninger er fortsat, selv om det ikke lykkedes for Rådet at nå til enighed om de nye finansielle overslag for 2007-2013. Fordi disse forordninger bliver forberedt længe før den periode, hvor de skal gælde, har medlemsstaterne, og her især de nye medlemsstater, mulighed for at foretage relevante forberedelser med hensyn til myndighedsstrukturer, de forskellige institutionstyper, modtagere af projekterne og national lovgivning.
Tiden er begrænset, og jeg vil derfor kun fremhæve to spørgsmål, som er særligt vigtige for de nye medlemsstater. Det første er problemet med momsen, eller mere præcist problemet med at klassificere denne afgift som en berettiget projektudgift. Hvis en sådan beslutning blev taget, ville det især have betydning for offentlige projektmodtagere, som ikke betaler moms. I Polen ville det f.eks. berøre de fleste projekter, og momsen ville i sådanne tilfælde betyde en forhøjelse af udgifterne til at gennemføre disse projekter på over en femtedel. Det ville igen betyde, at der ville blive søgt om færre projekter, og det ville give modtagerne hyppige finansielle problemer.
Hr. Hatzidakis har i sin betænkning tilsluttet sig en sådan løsning med hensyn til momsen og Samhørighedsfonden. En gruppe medlemmer har foreslået, at der bliver vedtaget en lignende løsning med hensyn til Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, fordi der ikke er nogen logisk årsag til, at der skulle vedtages forskellige løsninger for forskellige fonde.
Et andet vigtigt forslag, som er blevet stillet af en gruppe medlemmer, er, at n+2-reglen ikke skulle gælde for projekter, som gennemføres under Samhørighedsfonden. Det ville give mulighed for større fleksibilitet med hensyn til denne fond, og det ville gøre det lettere at gennemføre store infrastrukturprojekter, særligt i de nye medlemsstater. Det ville også være i overensstemmelse med bestemmelserne om denne sag i Böge-betænkningen om de nye finansielle overslag for 2007-2013, hvis man vedtog en sådan løsning.
Endelig håber jeg inderligt, at et flertal af Parlamentets medlemmer vil stemme for disse to vigtige forslag. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Hr. formand, Europa har brug for en solidarisk regionalpolitik. Vi oplever meget store forskelle mellem regionerne i EU, især mellem de nye og gamle medlemslande. Det er ikke acceptabelt på et velfærdskontinent. Vi kan dog ikke forlade os på, at der med det indre økonomiske marked alene kan bygges bro over kløfterne, og derfor har vi brug for strukturfondene. De nye regioner bør derfor få et større bidrag fra strukturfondene, og de rigere lande skal have deres egen regionale udligningspolitik. EU-landene skal dog også samtidig betone, at vækst og forskning giver plads til regional udvikling.
Europa-Parlamentet stiller nu et rimeligt forslag, også finansielt. Desuden understreger vi, hvor vigtigt det er, at miljøarbejdet prioriteres i forbindelse med strukturfondene.
Til sidst vil jeg understrege, at der i henhold til Kommissionen og Europa-Parlamentet er regioner med permanente geografiske ulemper, bl.a. tyndtbefolkede områder og bjergregioner, som også skal kompenseres via strukturfondene, da de geografiske forhold ikke forandres med tiden. Jeg går ud fra, at Det Europæiske Råd også tager højde for dette i den fremtidige budgetplan. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   - Dette er første gang den offentlige bytrafik har optrådt i forordningerne om Samhørighedsfonden som et mål, der skal støttes. Fra Transportudvalgets side hilser vi det velkommen og støtter det. Det er imidlertid vigtigt at gøre forslaget mere præcist. Når det gælder skinnebaserede transportsystemer i byerne, må vi ud over skinnerne også medtage vognene eller, for at bruge den tekniske terminologi som i mit ændringsforslag, det såkaldt rullende materiel. Uden det ville det trods alt være et noget amputeret system. På samme måde skal de ruter, der bliver brugt til bustransport, med andre ord de veje, som bærer størstedelen af bustrafikken, medtages og opføres her. Så hvad er det, vi siger? Vi siger, at det er afgørende at udvikle infrastrukturen og køretøjerne sammen for at opnå resultater - de to ting kan ikke adskilles.
Vi forsøger at reducere trafikpropperne ved at gøre offentlig transport i vores byer så attraktiv som muligt. For de europæiske byer, som er berettiget til at modtage samhørighedsstøtte, vil det forslag, som jeg beder Parlamentet støtte, betyde en ægte forbedring og højnelse af standarderne. Transportudvalget foreslår også, at målsætningerne for Samhørighedsfonden udvides til at omfatte motorvejssektioner af tilkørselsveje, som forbinder større regionale byer med det transeuropæiske net. I nogle regioner spiller byerne en afgørende rolle og er en stor kilde til samhørighed. Passende infrastrukturforbindelser ville markant øge disse byers eksisterende konkurrencepotentiale og dermed også forbedre samarbejdet. Jeg beder også Parlamentet om at støtte dette forslag. 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   - Da jeg skal tale om Den Europæiske Fiskerifond, vil jeg begynde med at rose Fiskeriudvalgets arbejde med dette forslag. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at lykønske min kollega hr. Casa med hans gode arbejde med det, der kan blive et af de vigtigste emner, der skal behandles i denne valgperiode. Jeg tror, at det er vigtigt, at Den Europæiske Fiskerifond bliver det centrale instrument til at finde balancen mellem bevaring af havets biologiske ressourcer og fiskerimulighederne. På denne baggrund skal de penge, der bliver afsat til formålet, stemme overens med de faktiske behov i fiskerisektoren, som er integreret i et udvidet Europa med nye udfordringer foran sig.
Midlerne for perioden 2007-2013 er praktisk talt de samme som under den gældende fællesskabsramme, og Europa er blevet udvidet fra 15 til 27, så jeg mener, det må være både logisk og nødvendigt at forhøjde de generelle finansielle midler til denne fond. Det anslåede niveau for midlerne, som jeg nævnte, udgør kun 0,5 % af fællesskabsbudgettet, udtrykt som et årligt gennemsnit. Ligesom det finansielle aspekt bør ændres, mener jeg også, at den af Kommissionen foreslåede interventionsstrategi bør ændres. Jeg tænker f.eks. på restriktionerne med hensyn til fondens mål og generelle interventionsregler, som Kommissionen forsøger af pålægge virksomhederne. Det vil være umuligt at bede vores erhvervsliv om konkurrenceevne og miljøvenlig teknologi, hvis vi kun støtter mikrovirksomheder og små virksomheder.
Så er der spørgsmålet om modernisering af fiskerfartøjer. Jeg tror, at Kommissionen må genoverveje sine holdninger til at udskifte Fællesskabets fartøjer. Jeg tror, det vil være forkert at forbyde dem ud fra økonomiske, biologiske, sikkerhedsmæssige og driftskapacitetsmæssige overvejelser.
Endelig vil jeg også gerne påpege, at udkantsregionerne fortsat skal være beskyttet af den fælles fiskeripolitik. Jeg mener derfor, at de undtagelser, som i dag gælder for udkantsregionerne som fastlagt i det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF), skal bevares i den nye tekst til Den Europæiske Fiskerifond. Desuden vil jeg gerne understrege, at det er vigtigt at styrke nogle af de foranstaltninger, der er indeholdt i denne. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne indlede med at lykønske ordføreren med hans integrerende indsats, der er kommet til udtryk i kompromisændringsforslagene, som alle de politiske grupper støtter.
I den tekst, der er vedtaget af Fiskeriudvalget, hr. kommissær, vil jeg gerne bede Dem om at lægge mærke til nogle meget positive spørgsmål, som De bør lytte opmærksomt til, for de genspejler sektorens virkelighed - som nogle af os kender godt, fordi vi oplever den hver eneste dag - f.eks. at medlemsstaterne kan forelægge de nationale planer under hele programmeringsperioden, eller at artiklen om ligestilling mellem mænd og kvinder bliver styrket, og at denne vision om ligestilling mellem kønnene bliver indarbejdet i fiskeriaktiviteterne, og hvad angår akvakulturen, en stigning i støtten til de mellemstore virksomheder, ikke kun til mikrovirksomhederne og de små virksomheder, og en forbedring af muligheden for at finansiere arbejds- og sikkerhedsforholdene for sektorens arbejdstagere.
Den konsensus, der er opnået om udvælgelseskriterierne, lavt beskæftigelsesniveau og faldende fiskeriaktivitet, gør det logisk at fjerne henvisningen til kommuner med mindre end 100.000 indbyggere.
De to mest kontroversielle punkter, fornyelse og modernisering af fartøjer og motorer og joint ventures som alternativ til ophugning, er blevet klaret positivt takket være den gode forhandlingsvilje, der har været.
Min gruppe støtter, at flåden kan fortsætte fornyelses- og moderniseringsprocessen, såfremt det ikke betyder en kapacitetsudvidelse. Vi har en forpligtelse til at bevare fiskeriaktiviteten ved godt helbred i EU ved at sikre en værdig løn og værdige arbejdsforhold for sektorens arbejdstagere og ved at bevare bestandene, men vi har også, hr. kommissær, en forpligtelse til at redde liv på havet.
Det ved min region, Galicien, meget om, for i de to sidste år har den mistet mange folk på havet på grund af konstruktionsmæssige eller strukturelle problemer med fartøjerne. Vi kan ikke acceptere, at det fortsætter, og vi skal blive ved med at støtte en fornyelse af flåden. 
Ivo Belet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne benytte de to minutter, jeg har til rådighed, til at fremføre to konkrete og korte bemærkninger. Jeg vil først sige noget om mål 2-regionerne, som ikke bør lades i stikken. Det er afgjort positivt, at anvendelsen af de begrænsede midler, der er til rådighed, koncentreres om Lissabon-målsætningerne, og at innovationspolitikken får førsteprioritet. Det er naturligvis positivt, men dermed bliver der ikke eller kun i ringe grad plads til at støtte de såkaldte "traditionelle" projekter, som trods alt er lige så vigtige for økonomien i lokalområderne og for beskæftigelsen. Det er baggrunden for dette opråb om en virkelig decentral politik. For det er som regel de regionale politikplanlæggere, der for alvor ved, hvilke foranstaltninger der er påkrævet for at stimulere den lokale økonomi på en fremadrettet måde. Regional konkurrenceevne og regional beskæftigelse, for det er, hvad det drejer sig om, tegner sig nu for omkring 17 % af strukturfondsmidlerne. Det kan vel ikke være hensigten, fru kommissær, og jeg henvender mig i den forbindelse også til Rådet, som ikke er til stede i øjeblikket, at budgetterne på dette område skal reduceres i absolutte værdier, simpelthen fordi de nuværende mål 2-regioner så pludselig må betale for den manglende europæiske solidaritet.
Den anden bemærkning vedrører samfinansiering fra den private sektor. Det er, som hr. van Nistelrooij og hr. Berend allerede har påpeget, vigtigt, at der fortsat er mulighed for en sådan samfinansiering. Det er baggrunden for, at vi udtrykkeligt anmoder om, at hovedindholdet i ændringsforslag 52 fastholdes.
Endelig støtter vi fuldt og helt ændringsforslag 124 og 126 om moms. Det er allerede flere gange påpeget her i Europa-Parlamentet, at det vil ramme mange projekter hårdt, eksempelvis inden for undervisningssektoren, hvis moms, der ikke refunderes, ikke længere indgår som støtteberettigede omkostninger. Kan vi ikke være enige om, fru kommissær, at det må forhindres for enhver pris? 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til hr. Casa for hans enestående arbejde. Jeg vil også gerne rose Kommissionen og de tilstedeværende kommissærer for det positive forslag. Jeg må imidlertid også nævne, at der efter min opfattelse er nogle store udeladelser i Deres forslag, nemlig Natura 2000-netværket og dets tilstedeværelse på verdenshavene, og Kommissionens arbejde med hensyn til konventionen om beskyttelse af det marine miljø i Nordøstatlanten (OSPAR-konventionen). Det er internationale forpligtelser, som bør føre til obligatoriske udgifter fra Kommissionens side. Selv om Kommissionens forslag er godt på mange niveauer, er der et gabende hul på dette område. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen og Rådet til at lukke det hul så hurtigt som muligt og træffe deres afgørende beslutning om spørgsmålet. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Den Europæiske Socialfond er det vigtigste instrument til gennemførelse af den europæiske beskæftigelsespolitik. I perioden 2000-2006 stillede man 80 milliarder euro til rådighed med henblik på at bekæmpe arbejdsløshed og fremme uddannelse og erhvervsuddannelse. Heraf modtog alene Tyskland 12 milliarder euro. I årene 2007-2013 er det primært arbejdstagernes og virksomhedernes tilpasningsevne samt forlængelsen af arbejdslivet, der skal fremmes. Efter det seneste møde i Det Europæiske Råd kan man håbe på, at briterne vil fremkomme med et eller andet initiativ til, hvordan dette kan finansieres.
Jeg hilser velkommen, at arbejdsmarkedets parter inddrages i forbindelse med udformningen og gennemførelsen af projekter, og at vi i fællesskab forsøger at forbedre udvekslingen af bedste praksis. Jeg afviser imidlertid Kommissionens overvejelser om, at begge områder - konvergens samt regional konkurrenceevne og beskæftigelse - skal underordnes ESF-projekter. Herigennem opstår der - som hr. Silva Peneda med rette anførte - noget nyt, nemlig et Europa med forskellige støttehastigheder. Foranstaltninger, som kun gavner de nye medlemsstater og slet ikke de gamle medlemsstater, kan ikke fungere i praksis, for det, som vi har brug for, er solidaritet. Det er uacceptabelt, at Kommissionen udelukkende går ind for anvendelse af ESF-midler, når disse medfinansieres af de offentlige kasser. Konsekvensen heraf vil blive, at der er mange projekter, som må indstilles på grund af mangel på midler.
Et tredje punkt, som jeg godt vil komme ind på, er, at der overhovedet ikke nævnes noget om, at ESF vil hjælpe til med at afholde kurser for håndværkerlærlinge fra forskellige virksomheder. I mit hjemland, Tyskland, gennemføres sådanne kurser med stor succes på håndværksorganisationernes uddannelsessteder. Her formidles der ny, aktuel og vigtig erhvervsfaglig viden. PPE-DE-Gruppen kræver derfor, at disse foranstaltninger videreføres til gavn for lærlingene og for at støtte de små og mellemstore virksomheder finansielt. Jeg beder alle, som mener det alvorligt med støtten til de små og mellemstore virksomheder, om at benytte sig af lejligheden og stemme for dette ændringsforslag. De små og mellemstore virksomheder er nemlig rygraden i den europæiske økonomi.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil godt sige generelt, at strukturpolitikken er et af de politikområder i Fællesskabet, som europæerne er meget opmærksomme på, og som de for det meste ser positivt på, hvilket også gælder for landbrugspolitikken, især fordi det handler om en politik, som skal styrke landdistrikterne. Vi har ganske vist stadig forskellige finansieringsinstrumenter og finansieringsregler. På længere sigt skal vi tilstræbe en politik, der er bindende for hele EU. Vi skal i fællesskab overveje, hvordan vi fremover kan styrke samarbejdet mellem de forskellige fonde og politikområder yderligere med henblik på at opnå en sammenhængende politik.
Mere specifikt er der nogle punkter, som jeg godt vil henlede Deres opmærksomhed på. Et af dem skal findes i paragraf 47 i Hatzidakis-betænkningen, hvori det hedder, at forskellene i støttegraden mellem regionerne ved de nye indre grænser ikke må udgøre mere end 20 % for at forhindre konkurrenceforvridninger. En anden er forenklingen af administrationen. Hvis de administrative myndigheder ikke skal stå over for alt for store forhindringer i deres daglige håndtering af programmerne, skal Kommissionen udvise stor fleksibilitet, især i forbindelse med programændringer og programtilpasninger. Der skal tages særligt hensyn til bjergområderne, da de opfylder mange funktioner, der er vitale for EU's generelle levedygtighed og for Unionens landdistrikter. For det meste bliver disse ekstraopgaver ikke eller kun delvist gennemført, hvilket betyder, at Fællesskabet er nødsaget til at intervenere på dette område, hvis vi skal have en overordnet strukturpolitik. Derudover bør konkurrencepolitikken med dens øvre støttegrænser i fremtiden afstemmes til strukturpolitikken i langt højere grad end hidtil, hvilket skal ske med henblik på at opnå en sammenhængende politik.
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rose ordførerne for deres betænkninger og deres store indsats med udarbejdelsen af dem.
Den fremtidige reform af strukturfondene indebærer mange ændringer i regioner i de oprindelige 15 medlemsstater. Det skaber bekymring i mange regioner, f.eks. i min egen region, Nordirland, som har modtaget udmærket støtte i mange år. Det har givet mange gode resultater.
Efter min mening er EU's største problem - og måske bør EU tænke lidt over de to nejer i Frankrig og Nederlandene - at vi prøver at få én skjorte til at passe alle fra den ene ende af EU til den anden. Sådan er virkeligheden ikke skruet sammen. Det kan ikke lade sig gøre, det er en stor misforståelse. Vi har fuld forståelse for manges behov og krav i de 10 nye medlemsstater, men det er en ringe trøst for dem, som står til at tabe betydeligt.
Nordirland, hvor jeg kommer fra, er et meget bedre sted nu end for 10 år siden. Det er langtfra perfekt, det indrømmer jeg blankt, men vi har til en vis grad fred, som ikke er perfekt, men som vi ikke havde dengang. I de sidste 30 år har vi imidlertid været plaget af terrorisme, hvor vores store og små byer samt landsbyer er blevet bombet sønder og sammen. Mange mennesker har mistet livet, men folkets vilje og robusthed bragte os frelst igennem den mørke, forfærdelige periode. Der skulle dog penge på bordet til genopbygningen, så alle midlerne gik til genopbygning af de sønderbombede områder frem for gradvis investering i infrastruktur og udvikling af vores vej- og jernbaneforbindelser og andre forbindelser med resten af Det Forenede Kongerige og resten af Europa og frem for modernisering af vores infrastruktur.
Derfor er vi nu i forfald med forældede strukturer og overkapacitet i vand- og kloaksystemet. Vi har ikke bygget en eneste kilometer motorvej i den periode. Den vestlige og nordvestlige del af min provins skriger efter infrastrukturudvikling, som kan sikre forbindelser inden for provinsen og tiltrække industrivirksomheder til områderne. Vores jernbanenet er blevet forbedret i de seneste år, men der er stadig behov for yderligere udvikling af togene. Vi er gået glip af noget. Vi får brug for mere støtte.
Fru kommissær, De besøgte Nordirland for nylig og kom bl.a. til Belfast. Det var et meget kort besøg. Jeg håber, at vi snart får fornøjelsen af at se Dem igen, hvor De selv kan se og måske hjælpe os ud af nogle af disse vanskeligheder.
Danuta Hübner,
    Hr. formand, jeg vil gerne sige et par ord, og jeg siger tak, fordi jeg fik lov til det nu.
Jeg vil gerne takke Dem alle for denne inspirerende debat. Jeg har lyttet omhyggeligt til Deres argumenter, og jeg er fuldstændig overbevist om, at Kommissionen, efterhånden som vi fortsætter vores dialog og samarbejde i den videre lovgivningsproces, kan imødegå mange af Deres bekymringer, og at det vil gavne vores forslag. I den forbindelse er formandskabets erklæring om at arbejde sammen i et partnerskab for at få hurtige resultater meget opmuntrende.
Jeg vil kort berøre to emner, som jeg ikke kom ind på i mine indledende bemærkninger. Hvad angår partnerskab, vil jeg bare sige, at Kommissionen er helt enig med alle de talere, der gik ind for en styrkelse af partnerskabet i processen med gennemførelse af fondene. Ja, det er partnerskabsprincippet, der gør styringen af vores politik enestående.
Det andet emne er noget, jeg brænder for, nemlig deltagelse af privat kapital i finansieringen af samhørighedsprogrammerne. Kommissionen så helt sikkert gerne, at medlemsstaterne gjorde brug af offentlige-private partnerskaber under gennemførelsen af samhørighedspolitikken, og jeg kan fortælle Dem, at det oprindelige forslag er blevet ændret for at give medlemsstaterne mulighed for at fastlægge samfinansieringsgraden på programniveau og ikke på prioritetsniveau.
Til sidst vil jeg understrege det, der forener Parlamentet og Kommissionen, og ikke det, der deler os. Jeg er sikker på, at Kommissionen og Parlamentet begge er overbevist om, at EU's samhørighedspolitik fokuserer på de fattigste og imødekommer deres behov, men at den også skal gælde alle regioner i Europa. Den solidaritet, som denne politik er udtryk for, spillede en afgørende rolle i den harmoniske udvikling af EU før i tiden, og det bør den også gøre i fremtiden. Jeg tror, at både Parlamentet og Kommissionen er overbevist om, at en levende samhørighedspolitik med tilstrækkelige ressourcer i høj grad kan bidrage til at modernisere EU's økonomi ved at bringe EU videre mod Lissabon-målene og gøre det muligt for EU at høste frugterne af markedernes globalisering.
Sammenfattende er udformningen og videreudviklingen af denne politik vores fælles opgave, og Kommissionen har hele tiden undervejs hentet styrke fra Parlamentets både intellektuelle og politiske støtte. Jeg forpligter mig til at fortsætte dialogen mellem vores institutioner både inden og uden for de formelle procedurer. Jeg er sikker på, at vi sammen kan opnå et resultat, der vedvarende vil gavne vores borgere og forbedre kvaliteten af deres hverdag.
Vladimír Špidla,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har lyttet opmærksomt til Deres betragtninger og kommentarer, og jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet for disse værdifulde bidrag. Det glæder mig meget, at Kommissionen og Parlamentet er nået til enighed om de grundlæggende spørgsmål, og vi støtter varmt Parlamentets bestræbelser på at sikre lighed mellem mænd og kvinder, og der tages højde for lige muligheder generelt inden for alle sfærer af Den Europæiske Socialfond.
Samhørighedspolitikken skal bidrage til at fjerne alle former for diskrimination. I denne forbindelse vil jeg gerne minde Parlamentet om, at strukturfondene allerede spiller en central rolle, når det gælder om at fremme den sociale inddragelse af romaerne og andre dårligt stillede grupper, og vil spille en endnu mere fremtrædende rolle i fremtiden. Samhørighedspolitikken skal også fremme social inddragelse ved hjælp af vores fælles mål i kampen mod udstødelse. Parlamentet gentog dette punkt, som under alle omstændigheder har Kommissionens støtte.
Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen i alt kan acceptere 68 ændringsforslag. Så er der 31 ændringsforslag tilbage, som den ikke kan acceptere, af følgende grunde. For det første lægger Kommissionen stor vægt på den fremtidige rolle, som arbejdsmarkedets parter kan spille i gennemførelsen af Den Europæiske Socialfonds arbejde. Derfor har vi accepteret ændringsforslag 6, 46 og 54, og når vi har accepteret disse ændringsforslag, kan vi ikke acceptere nogen ændringsforslag, som er i strid med dem.
Vores forbehold over for visse andre ændringsforslag skyldes en række overvejelser. Nogle er horisontale bestemmelser, som hører under andre forordninger, og nogle overlapper andre bestemmelser enten i forordningsforslaget eller i den eksisterende forordning. Andre er ikke gennemførlige eller hører ikke under Den Europæiske Socialfonds område. Endelig er nogle i strid med princippet om sund og effektiv finansforvaltning.
Ærede medlemmer, det glæder mig meget, at samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet har været så frugtbart. Det forventede resultat af dette samarbejde er en garanti for, at Den Europæiske Socialfond vil fortsætte med at fungere effektivt i fremtiden og samtidig opfylde vækst- og beskæftigelsesmålene i den reviderede Lissabon-strategi.
De grundlæggende principper for Den Europæiske Socialfond i perioden 2007-2013 vil være samhørighed, konsolidering og forenkling, og den vil blive støttet af et udvidet partnerskab, som involverer alle centrale aktører. Jeg er helt sikker på, at en strategi på grundlag af disse principper vil være et effektivt redskab i vores bestræbelser på at sætte gang i beskæftigelsen i Europa, fremme social samhørighed og lige muligheder og fjerne alle former for diskrimination og forfordeling. 
Joe Borg,
    Hr. formand, ærede medlemmer, i den begrænsede tid, jeg har til rådighed, kan jeg kun knytte overordnede kommentarer til principperne i ændringsforslagene.
Kommissionen er enig i en række ændringsforslag, hvilket også afspejler Rådets fremskridt. Disse fremskridt omfatter berettigelse til støtte til motorudskiftning for små fartøjer under strenge betingelser for at sikre, at fiskerikapaciteten ikke øges.
Hvad angår støtte til unge fiskere, der driver fiskeri af mindre omfang, og som ønsker at købe et brugt fiskerfartøj, begrænser Rådets forslag støtten til køb af fartøjer på under 12 m, som ikke anvender trukne redskaber. Deres anmodning om at lade denne mulighed gælde alle fartøjer kræver yderligere undersøgelse.
Omfanget af samfundsøkonomiske foranstaltninger er udvidet med erhvervsuddannelse og erstatning til fiskere, der arbejder om bord på fartøjer, hvis aktivitet er bragt til endeligt ophør.
Kravet om, at midlertidigt ophør af aktiviteter skal ledsages af en reduktion af kapaciteten, trækkes tilbage, og i stedet genindsættes de nuværende FIUF-bestemmelser, hvorved grænsen for EF-støtte går ved alle former for midlertidigt ophør.
I Rådet anførte vi, at EFF-finansierede planer, der fremlægges efter vedtagelse af nødforanstaltninger, også kan dække aktuelle lukninger på grund af yngelkoncentration eller gydning.
Det foreslås at udvide EFF-støtten til at omfatte mellemstore virksomheder inden for akvakultur, forarbejdning og afsætning, mens små virksomheder og mikrovirksomheder prioriteres.
Akvakultur er gjort mere synlig. Vi har medtaget akvakultur i definitionen af fiskerisektoren, og støtte til akvakultur anføres udtrykkeligt som en af Den Europæiske Fiskerifonds målsætninger.
Bestemmelser om støtte til fiskeri i indre farvande, undtagen bygning af fartøjer, samt etablering og omstrukturering af producentorganisationer er genindført.
Der er nye støttemuligheder for at forbedre og beskytte miljøet i Natura 2000-områder, der berøres af fiskeri.
Ud over andre bestemmelser om lige muligheder har vi tilføjet støtte til kollektive aktioner med sigte på netværksaktiviteter og udveksling af erfaringer blandt organisationer til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende forslag, der er medtaget i Deres betænkning.
Bygning eller udskiftning af fartøjer, selv hvor kapaciteten ikke øges. Kommissionen kan ikke acceptere et forslag, der går imod vores bevaringspolitik. En sådan støtte ville bidrage til at fastholde overkapacitet i fiskerflåden. Kommissionen vil ikke give sig på dette punkt, som for os er og bliver grundlæggende for bæredygtigt fiskeri.
Dette gælder også støtte til etablering af joint ventures. Denne form for støtte gavner hovedsagelig private fartøjsejere og går imod vores forpligtelser over for internationale organisationer. Der er dog enighed om, at der kan ydes støtte til undersøgelser af gennemførligheden af joint ventures.
Hvad angår motorudskiftning på alle typer fartøjer, vil jeg gerne gentage, at Kommissionen under Rådets behandling af sagen accepterede et kompromis, der tillod motorudskiftning for små fartøjer. Jeg har lyttet til Deres synspunkter med hensyn til at udvide støtten ud over de parametre, som Kommissionen allerede har accepteret. Det skal der helt klart ses nærmere på.
Jeg mener, at der ikke bør ydes etableringsstøtte til unge fiskeopdrættere i samme omfang som til unge fiskere, da akvakultursektoren ikke har samme rekrutteringsproblemer som fangstsektoren. Jeg er villig til at undersøge sagen nærmere.
Vi har foreslået genindførelse af støtte til fiskeri i indre farvande. Kommissionen kan dog ikke acceptere anmodningen om at udvide støtten til bygning af fartøjer til fiskeri i indre farvande, fordi der også kræves forsigtighed i indre farvande, hvor situationen for nogle bestande er dårlig ifølge rapporterne, og i lyset af den begrænsede videnskabelige viden på dette område. Vi forudser imidlertid, at fartøjer, der fisker i indre farvande, skal behandles på samme måde som fartøjer, der fisker i havet.
Endelig har vi også nøje undersøgt Deres ændringsforslag vedrørende de tværgående emner, hvad angår forvaltnings-, tilsyns- og kontrolsystemer. Som De sikkert er klar over, er disse bestemmelser i høj grad inspireret af forslagene til en forordning om strukturfondene. Af hensyn til sammenhængen mellem EF-instrumenterne afventer vi tilstrækkelige fremskridt i forhandlingerne om disse forslag.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Betænking af Fava (A6-0184/2005)
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 4, 8 (anden del fra « samt skabelse af … »), 10, 12, 13, 27 (første del indtil « teknologikløften mellem regioner »), 60, 65, 73, 74, 80 (første del: « udvikling af … projektudvikling »), 102 (artikel 14, stk. 1, afsnit 2 « med hensyn til funktion ») og 108.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8 (første del: « den kulturelle … diversificering af »), 9, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27 (anden del efter « teknologikløften mellem regioner »), 28, 29, 30, 31, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 66, 67, 69, 70, 71, 72, 75, 76, 77, 78, 79, 80 (anden del: « artikel 8 … 11»), 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 103, 104, 105, 106, 107, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117 (anden del: « gennemførelse … vandpolitiske foranstaltninger »), 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125 og 126.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag, såfremt de bliver omformuleret:
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 32 og 117, såfremt de bliver omformuleret. Hvad første del angår (« vandhåndtering … vandforsyningssikkerhed »), er Kommissionen villig til at acceptere investeringer i vandforsyning samt investeringer i vandhåndtering og vandkvalitet uden dog dermed at finansiere drifts- og lønomkostninger i forbindelse med vandhåndtering. Når det gælder den sidste del (« fremme … NATURA 2000 »), kan Kommissionen acceptere finansieringen af investeringer i forbindelse med Natura 2000, men ikke driftsomkostninger og operationelle omkostninger.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 68 på betingelse af en omformulering: « ved at støtte udviklingen og forbindelserne i by- og landområder ».
Betænkning af Olbrycht (A6-0206/2005)
Hvad angår Kommissionens forslag om indførelse af en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde, glæder det mig at kunne meddele Dem, at Kommissionen kan acceptere de fleste af Parlamentets ændringsforslag. 
Kommissionen kan til fulde acceptere følgende 17 ændringsforslag: 1-7, 12, 14-16, 23, 25-27, 32 og 35.
17 andre ændringsforslag kan accepteres, når det gælder princippet/indholdet i dem, men skal omformuleres (ændringsforslag 8, 9, 13, 17, 20-22, 24, 28-31, 33, 34, 38, 39 og 41).
To ændringsforslag kan kun delvist accepteres (ændringsforslag 36 og 37).
Endelig er der en lille gruppe bestående af 6 ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere (ændringsforslag 10, 18, 40 og 42-44). De sidste tre ændringsforslag blev stillet til plenarmødet. Deres indhold er dog allerede dækket i ændringsforslag, som er blevet godkendt tidligere.
To ændringsforslag (11 og 19) vedrører kun en fejl i en sprogudgave.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0175/2005) af Bozkurt for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om kvindernes rolle i det sociale, økonomiske og politiske liv i Tyrkiet (2004/2215(INI)).
Emine Bozkurt (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, en kvinde, som boede på landet i Tyrkiet, stod for at blive bortgiftet mod sin vilje. Kvinderettighedsorganisationer fortalte hende imidlertid, at hun takket være den nye tyrkiske lovgivning kunne gå til domstolene og få ægteskabet erklæret ugyldigt. Kvinden fortalte sine forældre, at det var hendes hensigt at gøre brug af denne ret, og forældrene indså herefter, at det ikke tjente noget formål at gifte hende bort, og giftermålet blev ikke gennemført. Dette er blot et enkelt eksempel på, hvordan Tyrkiet er i fuld gang med at forbedre kvindernes situation.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har i betænkningen om kvindernes rolle i det sociale, økonomiske og politiske liv i Tyrkiet udtalt sig rosende om den nye tyrkiske lovgivning. Tyrkiet har indført mange forbedringer af kvinders rettigheder i den nye forfatning, i de arbejdsretlige bestemmelser og i den nye straffelov. Nu drejer det sig om at få ordene omsat til praksis. Tyrkiet er allerede gået i gang med opgaven, men det er vigtigt, at arbejdet videreføres. Respekt for kvinders rettigheder er en uomgængelig forudsætning for medlemskab af EU. Betænkningen indeholder en opfordring til Kommissionen om at gøre spørgsmålet om kvinders rettigheder til et centralt punkt på dagsordenen for drøftelserne med Tyrkiet.
Kommissær Rehn forklarede i går her i Europa-Parlamentet, hvordan forhandlingerne med Tyrkiet vil forme sig. Jeg glæder mig over, at han i den forbindelse udtalte, at kvinders rettigheder vil være et af de højt prioriterede områder, og at det vil være et centralt emne i den årlige fremskridtsrapport om Tyrkiet. Endvidere har den tyrkiske regering tilkendegivet, at den tager betænkningen særdeles alvorligt. Der er således allerede nu, som en reaktion på tidligere drøftelser i Tyrkiet om denne betænkning, truffet beslutning om at nedsætte et udvalg om kvinders rettigheder i det tyrkiske parlament, og regeringen har allerede givet tilsagn om at bygge flere modtagelsescentre for voldsramte kvinder.
Et stort flertal af de tyrkiske kvinderettighedsorganisationer støtter de resultater, der anføres i min betænkning. Det har også allerede under afstemningen i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vist sig, at der her i Europa-Parlamentet er bred støtte til betænkningen. Jeg takker alle, som har bidraget til denne betænkning. Der skal lyde en særlig tak til Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater for godt samarbejde i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling.
Den brede støtte til betænkningen er naturligvis ikke ensbetydende med, at vi er enige om alt. Jeg vil gerne fremhæve enkelte aspekter, som måske kan være af betydning for afstemningen i morgen. Kvinders deltagelse i det politiske liv i Tyrkiet er meget lav. Som en mulig løsning foreslås i betænkningen en kvoteordning, som på kort sigt kan bidrage til, at flere kvinder inddrages i politik. Kvoterne foreslås som en mulig løsning på et problem. De anføres ikke som et krav. EU kan naturligvis ikke kræve noget af Tyrkiet, som endnu ikke er alment accepteret i medlemsstaterne.
Sammen med kvinderettighedsorganisationerne i Tyrkiet anmoder jeg Dem om støtte på dette område. De Liberale har stillet et ændringsforslag om emnet, som jeg kan tilslutte mig, såfremt det tilføjes, at også den tyrkiske regering kræves til regnskab, hvad angår dens ansvar. Jeg anmoder Dem om at støtte mit mundtlige ændringsforslag, som jeg vil stille her i plenarforsamlingen i overmorgen, og som De Liberale efter eget udsagn kan tilslutte sig.
Endvidere er der spørgsmålet om brug af tørklæde. I Tyrkiet er det ikke tilladt at bære religiøs beklædning på universiteter og offentlige kontorer. Det er en konsekvens af den skarpe adskillelse af kirke og stat i Tyrkiet. Såfremt kvinderne nægter at aflægge denne hovedbeklædning, kan de ikke studere på universitetet, ligesom de ikke kan få ansættelse i det offentlige. I min betænkning gentages den opfordring til den tyrkiske regering, der indgik i Eurlings-betænkningen, nemlig en opfordring til at sikre, at alle piger og kvinder, uanset deres baggrund, kan gøre brug af deres ret til uddannelse. Jeg støtter det ændringsforslag, der er stillet af hr. Szymánski fra Gruppen Union for Nationernes Europa, og som indeholder en indirekte opfordring til at ophæve forbuddet mod at bære tørklæde. Det gør jeg, ikke fordi jeg ikke er mig de negative konsekvenser af forbuddet bevidst, men fordi Europa ikke selv har en samstemmende politik med hensyn til retten til at bære tørklæde. Vi kan derfor dårligt kræve noget af Tyrkiet, vi endnu ikke selv har en afklaret holdning til. Endvidere har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for nylig bestemt, at forbuddet ikke udgør en krænkelse af kvinders rettigheder. Hvert enkelt land må definere sin politik med hensyn til religiøse symboler. Tyrkiet må således selv finde en fornuftig løsning på problemstillingen vedrørende brug af tørklæde. Jeg bidrager gerne til at finde en sådan løsning, men det må i så fald ske eksempelvis ved at drøfte problemet grundigt i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Tyrkiet. Både i Tyrkiet og i Europa bør emnet gøres til genstand for debat. Naturligvis kan vi her i Europa-Parlamentet ikke på egen hånd løse dette problem, men vi kan bidrage til debatten.
Afslutningsvis vil jeg gerne opfordre alle til at stemme for denne betænkning. Det er naturligt, eftersom det er min egen betænkning, men jeg har netop bestræbt mig på at etablere et godt samarbejde med andre partier om denne betænkning, fordi jeg finder det afgørende, at Tyrkiet oplever, at opfordringen til at arbejde hårdt for kvinders rettigheder kommer fra hele Europa-Parlamentet. På forhånd tak for Deres hjælp. Tak for Deres opmærksomhed. Jeg ser frem til at høre Deres indlæg i denne forhandling. 
Olli Rehn,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg var her for to en halv time siden, og det er irriterende, at der igen er en helt urimelig forsinkelse, før vi kan starte denne debat, især når det er et så vigtigt emne. Jeg må sige, at det er ikke så mærkeligt, at den europæiske konkurrenceevne befinder sig på så gyngende grund, når folk ikke kan gøre noget så simpelt som at overholde tiden. Jeg håber, at Præsidiet måske kan tænke over dette og gøre noget ved det i fremtiden. 
 Jeg er glad for at kunne diskutere kvinders rettigheder i Tyrkiet på grundlag af fru Bozkurts fremragende betænkning på et særligt vigtigt tidspunkt i forbindelserne mellem EU og Tyrkiet.
I sidste uge forelagde Kommissionen forhandlingsrammen vedrørende Tyrkiet for medlemsstaterne. Det er den strengeste ramme, som Kommissionen nogensinde er kommet med. EU forventer således, at Tyrkiet fortsætter reformprocessen og sikrer målrettet gennemførelse med fuld respekt for retsstatsprincipper og menneskerettigheder for alle samfundsgrupper og i alle egne af landet.
Jeg har tidligere sagt, at i forhandlingerne med Tyrkiet er selve rejsen mindst lige så vigtig som bestemmelsesstedet, men for at få en meningsfuld rejse skal man have et bestemmelsessted. Udsigten til EU-tiltrædelse er netop et bestemmelsessted for Tyrkiet og giver EU et troværdigt grundlag for at få indflydelse på emner som kvinders rettigheder i Tyrkiet.
Lad os bare tale lige ud af posen. Der er ikke noget andet perspektiv, der giver Tyrkiet samme incitament til at vedtage og gennemføre europæiske værdier om ligestilling, som udsigten til at blive medlem af EU. Det er hemmeligheden bag vores udvidelsespolitik, og det må vi ikke glemme.
Jeg vil gerne rose ordføreren for hendes betænkning. På basis af et grundigt forarbejde behandler denne omfattende betænkning mange af de emner, som Kommissionen har peget på i sine regelmæssige beretninger. Alle relevante parter bør tage betænkningens henstillinger til efterretning. Jeg bifalder især betænkningens fokus på at fremme kvinders deltagelse i arbejdsstyrken, øge andelen af kvinder som beslutningstagere og bekæmpe vold mod kvinder og især behovet for flere krisecentre for voldsofre.
Jeg sætter ligesom ordføreren pris på den tyrkiske regerings indsats for at indføre forfatnings- og lovgivningsmæssige reformer, f.eks. af straffeloven, der tager kvinders situation op og fremmer ligestilling. Visse aspekter af den nye straffelov er blevet kritiseret, men overordnet set repræsenterer den klart en positiv udvikling, der moderniserer strafferetssystemet ved at medtage mange forbedringer for kvinder.
Jeg vil gerne komme med nogle meget konkrete eksempler. Straffeloven underforstår og fører til kriminalisering af voldtægt i ægteskabet, ophævelse af diskrimination mod kvinder, der ikke er jomfruer, eller ugifte kvinder, kriminalisering af sexchikane på arbejdspladsen, ophævelse af det patriarkalske begreb familieoverhoved og lige rettigheder for børn født uden for ægteskab. Alle disse forhold er behandlet i den nye straffelov. Nu drejer det sig om gennemførelse, gennemførelse og atter gennemførelse.
Endelig vil jeg understrege, at kvinders rettigheder vil være et prioritetsområde for Kommissionen under tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, og vi vil komme med en grundig vurdering af status for kvinders rettigheder i vores næste regelmæssige beretning, som Kommissionen vil vedtage den 9. november i år.
Doris Pack,
   Hr. formand, kære kolleger, i et anset tysk månedsskrift læste jeg en fantastisk artikel om tre tyrkiske forretningskvinder. Når man læser dagens betænkning, kan man se, hvor stor kønskløften er i Tyrkiet.
Vores hovedanliggende er at øge anerkendelsen af menneskerettigheder, og det vil her eksplicit sige kvinders rettigheder. Vold mod kvinder, inklusive vold i hjemmet, de såkaldte æresdrab, tvangsægteskaber og antallet af kvindelige analfabeter er alarmerende. Hundredtusindvis af piger må ikke engang gå i skole, og det enten fordi forældrene er tilbagestående eller på grund af en ikke-eksisterende infrastruktur. Alt dette rammer især de kurdiske kvinder. Som kommissæren netop sagde, bliver der vedtaget love, men vi skal vente på, at de rent faktisk også bliver gennemført. Jeg håber meget, at Kommissionen insisterer på gennemførelsen heraf.
Men æresdrab og tvangsægteskaber er netop også et problem, som vedrører tyrkiske indvandrerkvinder i EU, og dermed er det ligeledes et problem for vores samfund. Underrepræsentationen af tyrkiske kvinder i parlamenterne er ligeledes et forhold, som bør ændres af de politiske partier med passende midler, men at påtvinge Tyrkiet kvoter og et "lynlåssystem" er mildt sagt noget humbug. Det skulle man hellere først forsøge at gøre i vores egne lande.
Jeg håber, at kvindeorganisationerne i Tyrkiet med det beslutningsforslag, som vi vil vedtage i fællesskab, får et hjælpemiddel i hånden, således at de kan tale rent ud af posen med deres politiske repræsentanter. Ændringer er påkrævet, fordi menneskerettighederne krænkes af disse lovovertrædelser, hvis ophør - helt uafhængigt af det ønskede EU-medlemskab - naturligvis burde være evident. Jeg håber, at det efterhånden også vil gå op for politikerne i Tyrkiet.
Lissy Gröner,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg godt lykønske ordføreren med hendes betænkning, som er yderst velfunderet, og som kommer lige på det rigtige tidspunkt, og vi førte utallige forhandlinger, både med kvindeudvalget i Tyrkiet og her i Parlamentet. Vi talte med ngo'erne, den politiske klasse og med arbejdsmarkedets parter. Resultatet var en bred diskussion i Kvindeudvalget og en betænkning, som næsten alle grupper støtter.
Af betænkningen fremgår det klart og tydeligt, at der er sket meget i Tyrkiet for at efterleve fællesskabsretten. Den 1. juni trådte den nye straffelov i kraft. Den skal nu naturligvis gennemføres i praksis, og presset for at opnå dette skal opretholdes. Men Tyrkiet skal have lidt tid til at gøre det. Fra nu af er voldtægt i ægteskabet strafbart, og æresdrab er nu brændemærket som det, de er, nemlig helt igennem æreløse og kriminelle handlinger.
Nu er det op til Tyrkiet at tage de næste skridt og indsætte kvinder på politiske poster. En kvote på 4 % kvinder i det tyrkiske parlament kan ikke lade sig gøre, og en kvote på 1 % i de regionale parlamenter er forsvindende lille. Det er her, at kvinderne har brug for vores hjælp, og med henblik på at få Parlamentet til at sende et klart signal rettede kvindeorganisationerne en indtrængende appel til Parlamentet, hvori de tiggede og bad os om at støtte med kvoter og med bedste praksis, men frem for alt om at nedfælde det i en resolution. Og det mener jeg, at vi bør gøre. Vi bør igen og igen fordømme vold mod kvinder og sætte dette tema på dagsordenen. Det er meningen, at forhandlingerne skal begynde den 3. oktober, og denne betænkning er et vigtigt bidrag hertil. 
Anneli Jäätteenmäki,
    Hr. formand, mine damer og herrer, vi er hurtige til at rådgive lande uden for EU om spørgsmål, hvor vi måske selv har en del at gøre endnu. Denne betænkning om kvinders rettigheder i Tyrkiet påpeger, at der kun er 4,4 % kvinder i det tyrkiske parlament. Det spørgsmål skal tages op, og målet må være en forandring til det bedre. Vi kan imidlertid ikke foreslå et obligatorisk kvotesystem for at forsøge at øge kvindernes deltagelse i tyrkisk politik uden også at opfordre vores egne medlemsstater til at ændre deres lovgivning på nøjagtig samme måde. Vi kan ikke kræve mere af Tyrkiet, end vi selv er villige til at gøre. Derfor har Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa stillet ændringsforslag 3.
Jeg vil gerne appellere til vores tyrkiske kolleger om at opmuntre kvinder til at deltage mere i politik - vær modigere end lederne af mange af EU's nuværende medlemsstater! For eksempel udgør kvindernes andel i Frankrigs nationale parlament omkring 12 %, og i Italien er den endnu mindre. Jeg har ikke hørt lederne af nogen af disse lande eller EU udtrykke bekymring over situationen og kvindernes begrænsede deltagelse i disse lande. Det ville være nok, hvis der blev gjort noget der. Vi bør ikke tilsløre vores egne problemer og rette en anklagende finger netop mod Tyrkiet. Vi bør tage fat på problemet med et lavt antal kvinder i det politiske liv både i Tyrkiet og EU og i de udvælgelser, som EU selv foretager.
Endelig vil jeg gerne takke ordføreren, som har udført et glimrende arbejde. Samtidig vil jeg også gerne takke kommissær Rehn, som rosværdigt har taget spørgsmålet om kvinders rettigheder op i disse forhandlinger om medlemskab. 
Hiltrud Breyer,
   Hr. formand, på vegne af Verts/ALE-Gruppen vil jeg også gerne takke ordføreren hjerteligt for denne betænkning. Jeg håber, at der i morgen ikke alene bliver givet et klart signal fra Parlamentet. Jeg kunne godt tænke mig, at også Kommissionen ville fokusere mere på ligestillingspolitikken. Jeg mener, at den tidligere kun førte en skyggetilværelse.
Vi skal entydigt præcisere, at vi ikke stiller os tilfredse med fremskridt på papir, men at vi kræver en konkret gennemførelse af kvinders rettigheder i praksis.
Det glæder mig, at vi fastsatte en kvote, men vi bør rent faktisk også overveje at kræve dette i EU. Når vi kun har en kvindeandel på 4 % i de nationale parlamenter og 1 % på lokalt plan, så er det virkelig en politisk falliterklæring. Det er presserende, at der styres kontra her, og det kan ikke opnås med andre midler end kvoter.
Parlamentet gav helt klart udtryk for, at det er imod tvangsægteskaber i beslutningen af 8. marts. Derfor beder jeg Dem endnu en gang om støtte til vores forslag om en umiddelbar registrering af nyfødte med henblik på at sætte en stopper for det forhold, at mindreårige piger erklæres for myndige, hvormed der de facto sker en legitimering af tvangsægteskaber.
Feleknas Uca,
   Hr. formand, vi i GUE/NGL-Gruppen støtter Bozkurt-betænkningen, og vi agter også at støtte den i morgen ved afstemningen. I betænkningen tydeliggøres det, at der stadig mangler meget på det samfundsmæssige, økonomiske og politiske område, og dette til trods for en forbedring af situationen for kvinderne i Tyrkiet, hvilket bl.a. ses af lovgivningen om de såkaldte æresdrab og om voldtægt i ægteskabet. For os i GUE/NGL-Gruppen er det vigtigt, at der findes en politisk løsning for det sydøstlige Tyrkiet, og at der bliver sat en stopper for diskrimineringen i de kurdiske områder. Det ligger os meget på sinde, at kvinderne i de tilbagestående landdistrikter får flere muligheder med hensyn til arbejde og uddannelse, og at der fortrinsvis ydes støtte til projekter, som sigter imod dette. Derfor inkorporerede jeg i mit bidrag til betænkningen en opfordring til den tyrkiske regering om at samarbejde med borgmestrene i det kurdiske område og om målrettet at fremme programmer for lige muligheder og rettigheder til de kvinder, som lever dér. En forbedring af kvindernes situation i Tyrkiet er et vigtigt skridt i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet. 
Georgios Κaratzaferis,
   Hr. formand, jeg taler som forfatter til bogen "Kvinden i dag", som er blevet bestseller i mit land, og jeg henvender mig til mine kvindelige kolleger. Hvis de føler noget for tyrkiske kvinder og føler virkelig solidaritet med kvinder, skal de ikke stemme for betænkningen.
Hvordan er de virkelige omstændigheder? De er beskrevet i en artikel, der blev trykt for nogle måneder siden: En 14-årig pige blev voldtaget af sin onkel. Hun fortalte det til sin familie, som holdt familieråd og derefter dræbte pigen. Morderne er på fri fod. Sådan er virkeligheden. Sådan er forholdene.
Vi kan ikke skrive rapporter fra Bruxelles! Vi kan skrive rapporter, hvis vi tager til Diyarbakir og ser, hvordan kvinder lever! De lever under middelalderlige forhold! Der hersker uhæmmede fordomme mod kvinder, og det tyrkiske skolesystem dyrker dem. Familiens patriarkalske opbygning foreskriver voldtægt og prygl af kvinder.
Hvis vi virkelig vil vise kvinder respekt over hele verden, kan vi ikke stemme for denne betænkning. Den tyrkiske premierminister Erdogan har sat kvinderne 10 år tilbage i Tyrkiet. Fra at landet havde en kvindelig premierminister, går premierministerens hustru i dag med tørklæde. Det er tilbageskridt for kvinden i Tyrkiet! 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, denne betænkning om kvinders rolle i Tyrkiet er i indholdsmæssig henseende ganske udførlig og velunderbygget. Den taler om polygami, tvangsægteskaber, analfabetisme, æresdrab, vold i hjemmet, diskrimination i det politiske liv osv. Alle, der følger den politiske situation i Tyrkiet på nært hold, har imidlertid længe vidst, at kandidatlandet Tyrkiet med den såkaldte sekulære statsmodel langtfra har det godt på menneskerettighedsområdet, som hr. Michel har udtrykt det. Det gælder ikke mindst kvinders rettigheder i et islamisk samfund.
Det er imidlertid positivt, at ordføreren nogle måneder forud for den officielle indledning af tiltrædelsesforhandlingerne bringer nogle forhold i erindring. Betænkningen kommer i rette tid for alle, der ikke måtte have uddraget nogen lære af den måde, hvorpå tyrkisk politi gennemprygler fredelige kvindelige demonstranter. Blev der fremlagt betænkninger om religiøse mindretals rolle, om besættelsen af Cypern, om armeniernes rettigheder eller begrænsning af ytrings- og forsamlingsfriheden i Tyrkiet, ville der næppe heller lyde mange positive bemærkninger. Der går ikke en uge, uden at uafhængige kilder påpeger alvorlige mangler med hensyn til det, vi med et højtideligt udtryk betegner grundlæggende rettigheder. Der er ikke tegn på bedring i nogen henseende, og hele betænkningen står i øvrigt i skarp kontrast til de optimistiske toner, kommissær Verheugen og kommissionsformand Prodi anslog sidste år, da Kommissionen, ikke helt i overensstemmelse med sandheden, søgte at give det indtryk af, at der efterhånden kun er minimale problemer på menneskerettighedsområdet i Tyrkiet. Blot med det sigte at give grønt lys for Tyrkiet.
Spørgsmålet er naturligvis, og det skal være min afsluttende bemærkning, om vi har det politiske mod til at drage den eneste indlysende konklusion og sige sandheden til regeringen i Ankara, nemlig at det tyrkiske samfund adskiller sig for meget fra EU, hvad angår værdier, til at Tyrkiet inden for den planlagte tidshorisont kan opnå medlemskab af EU. Det er den eneste konklusion, vi med rimelighed kan drage af denne betænkning. 
Edit Bauer (PPE-DE ).
   - Det er ikke kun i Tyrkiet, at kvindernes situation er en målestok for den demokratiske udvikling. Tyrkiet har gjort enorme fremskridt i denne henseende, og det holder stik, selv om vi ved, at der er nogle huller i loven. Ingen betvivler, at forfatningsændringerne og den nye straffelov er et stort skridt fremad, ikke kun for kvinders rettigheder, men også for universelle menneskerettigheder. Praksis viser imidlertid, at anvendelsen af loven i gennemførelsen af disse rettigheder er langsom og inkonsistent. Problemet er ikke kun, at det er vanskeligere at ændre traditioner og skikke end at ændre loven. Betænkningen opfordrer den tyrkiske regering til at være mere konsekvent i sine bestræbelser på at ændre situationen.
Det er godt, at forfatningen lægger ansvaret for at skabe lige muligheder ind under regeringens jurisdiktion, men der ser ikke ud til at være nogen underliggende strategi for, hvordan regeringen vil nå dette mål. Det er godt, at mænd ifølge loven kun kan have monogame ægteskaber, men i praksis udfører imamerne stadig også vielser for anden- og tredjehustruer. Det er godt, at omkring 40 % af universitetslærerne er kvinder, men det ændrer ikke ved, at næsten en fjerdedel af kvinderne er analfabeter. Alle de steder, hvor regeringen er forpligtet, er resultaterne synlige. I de seneste uger er over 20.000 tidligere uregistrerede børn som led i en regeringskampagne blevet officielt registreret i løbet af bare en dag. Hensigten med den fremlagte betænkning er, sammen med de foreslåede ændringer, at sikre, at de fremskridt, der er sket i praksis, bidrager til at lukke det ofte meget store gab mellem menneskerettighedssituationen og . 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, det har i hvert fald taget lang tid og været besværligt at indsamle alle de relevante oplysninger og data til at udarbejde en så detaljeret betænkning om tyrkiske kvinders situation i virkeligheden. Vi har overvejet utallige problemer, og mange af dem forekommer i alle samfundsgrupper i Tyrkiet inden for kvinders rettigheder og ligestilling. Selv om Tyrkiet er begyndt at gøre noget ved sagen i lovgivningen, mangler principperne stadig at blive gennemført i hverdagen. Tyrkiet, der har ansøgt om EU-medlemskab og betragter sig selv som en potentiel kandidat, bør respektere de grundlæggende menneskerettigheder og inden for menneskerettigheder og ligestilling.
Den tyrkiske regering har sat handling bag sine erklæringer om at indføre europæiske principper og værdier ved at udarbejde en ny straffelov, der beskytter kvinders rettigheder. Tillykke med det. Vi bør huske på, at vi har foreslået at gøre 2006 til det europæiske år for aktioner til bekæmpelse af vold mod kvinder. Det bør Tyrkiet bakke op om, både principielt og reelt gennem konkrete og synlige tiltag ikke alene mod vold, men også for at sikre ligestilling inden for andre områder.
En stærk politisk vilje til at gennemføre ligestillingspolitikker er ikke den eneste måde at få succes på. Det kan opnås ved at rydde mange andre hindringer af vejen, f.eks. traditioner, patriarkalske samfundsstrukturer, religiøse aspekter, vaner, værdier inden for uddannelse, beskæftigelse og familie, standarder og stereotyper, som alle hindrer fremskridt. Det er en stor udfordring, eftersom disse strukturer er opbygget over hundredvis af år, og det er ikke nemt at gennemføre alle reformer på en gang, men hvis Tyrkiet vil nærme sig EU med henblik på medlemskab, bør landet også respektere europæiske værdier.
Vi er overbevist om, at den tyrkiske regering vil tage skridt til at gennemføre vores henstillinger. Det er i vores fælles interesse at overvåge fremskridtene for at få et retvisende billede af situationen.
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke fru Bozkurt hjerteligt for den fremragende betænkning, hun fremlagde. Jeg mener, at ligestilling mellem kvinder og mænd ikke er et, men det centrale tema i forbindelse med det medlemskab af EU, som Tyrkiet ønsker.
Som opdrager og socialpædagog vil jeg imidlertid heller ikke undlade at sige noget positivt. Når f.eks. det tyrkiske dagblad startede en kampagne under sloganet "far, send mig i skole!", er dette også noget, som vi kan skrive os bag øret. Det sker på baggrund af planerne om EU-tiltrædelse. Når eksempelvis den tyrkiske mediegruppe går imod voldsanvendelse i familien, er det også noget, som vi bør hilse velkommen.
Jeg mener, at Tyrkiet er nødsaget til at nå frem til en ny enighed i tørklædespørgsmålet i de kommende år. Det kan ikke være rigtigt, at mødre med tørklæder ikke bliver lukket ind på universitetsområdet i den østtyrkiske by Erzurum Mütter, når de ønsker at deltage i en højtidelighed for deres børn. Jeg er helt klart imod tørklædetvang. Men jeg siger også nej til perverteret areligiøsitet, som forbyder mødre at besøge deres børn i skolen.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, den betænkning, vi drøfter i dag, fortæller os, at Tyrkiet ikke er klar til at tiltræde EU og deltage i et værdisystem af kristen oprindelse, og at det ikke ønsker at være klar. Jeg foreslår, at man ikke skal indlede de tiltrædelsesforhandlinger med landet, som er planlagt til at starte om tre måneder, ikke kun fordi kvinders rettigheder ikke bliver respekteret i Tyrkiet. Det er kun en af mange grunde, hvoraf den vigtigste er de kulturelle forskelle.
Jeg foreslår, at der bliver indledt forhandlinger, når Tyrkiet ligner Europa, hvilket sandsynligvis bliver aldrig. Vi har ikke ret til at kræve af Tyrkiet, at det opgiver sin egen civilisation og sit eget værdisystem samt sin egen religion, for religionen er grundlaget for enhver civilisation.
Bliver kvinder i Tyrkiet virkelig diskrimineret? Bliver de diskrimineret mere i dag end tidligere? Måske har Tyrkiet simpelthen andre standarder og kulturelle modeller, som ikke kan oversættes til den europæiske adfærdsmodel. Måske er det endda sådan, at den voksende vold mod kvinder er et udtryk for det traditionelle tyrkiske samfunds frygt og modvilje over for europæisk integration.
Det tyrkiske folk vil ikke kunne respektere os europæere, som er blevet opdraget i en anden ånd og i et andet værdisystem, hvis de ikke kan respektere deres egne kvinder og nationale mindretal. 
Κaterina Bazeli (PSE ).
   - Hr. formand, et af de vigtigste spørgsmål, ud fra hvilke det vil blive bedømt, om Tyrkiet bevæger sig hen imod Europa i de kommende år, er en forbedring af beskyttelsen af menneskerettighederne. I denne forbindelse er forbedringen af kvindens position på alle områder i Tyrkiet af afgørende betydning, især i betragtning af at kønnenes ligestilling og respekten for menneskerettighederne, først og fremmest kvindernes rettigheder, i dag er en del af EU's EU er nødt til at stå Tyrkiet bi i landets forsøg på at tilpasse sig hertil.
Som fru Bozkurt har påpeget i sin betænkning, er der imidlertid visse spørgsmål, der skal understreges:
For det første bør det statslige organ, der har ansvaret for kvinders rettigheder, udarbejde en integreret politik med tilstrækkelige finansielle midler.
Det store problem med vold mod kvinder, enten i form af æresforbrydelser eller i form af hustruvold, bør løses og beskyttes gennem alle statslige politikker. Kvinders deltagelse i Tyrkiets politiske liv er minimal og bør forbedres med bedre kvoter og ved at fremme kvinders aktive deltagelse både i de demokratiske partier og i selve regeringen.
Til sidst vil jeg sige, at jeg støtter fru Bozkurts betænkning, hvormed hun har forsøgt at formulere egentlige, realistiske forslag for at støtte landets førtiltrædelsesproces til EU. 
Olli Rehn,
    Hr. formand, Jeg siger tak til medlemmerne for deres bemærkninger, som gav nogle meget vigtige budskaber, der vil blive taget i betragtning. Her vil jeg blot svare på et par punkter, som de fleste talere berørte.
For det første, som ordføreren samt fru Pack og mange andre sagde, er gennemførelse alfa og omega, og det samme gælder ændring af mentaliteten. Lovændringerne er vigtige, og deres gennemførelse er afgørende, men en mentalitetsændring er mindst lige så vigtig. Derfor støtter vi - og forstærker vores støtte til - oplysningstiltag med henblik på mentalitetsændring i forbindelse med den praktiske anvendelse af kvinders rettigheder og f.eks. sikkerhedsstyrkernes holdning til menneskerettigheder generelt.
Det er også målsætningen i den dialog om civilsamfundet, som vi iværksatte i sidste uge, og som vi vil føre parallelt med selve forhandlingerne. Vores mål er at skabe langsigtede partnerskaber f.eks. mellem kvindeorganisationer i EU og Tyrkiet for at øge den gensidige forståelse og styrke civilsamfundet i Tyrkiet, som er et af landets svage punkter. Det vil helt sikkert øge kvinders erhvervsfrekvens og fremme europæiske værdier med hensyn til ligestilling og kvinders rettigheder.
Hvad angår kvoter, som fru Jäätteenmäki og ordføreren nævnte, er Kommissionen enig med ordføreren i, at vi ikke kan bede Tyrkiet om noget, som vi ikke selv vil gøre. Faktisk har nogle medlemsstater indført kvoter, mens andre ikke har. Den medlemsstat, jeg kender bedst, har i et stykke tid haft kvoter for at øge kvinders deltagelse i beslutningsprocessen i den offentlige sektor. Jeg kan huske, at jeg som ungt parlamentsmedlem i 1991, sammen med fru Jäätteenmäki, skulle stemme om kvoter på basis af ligestilling. Da jeg havde holdt møde med andre parlamentsmedlemmer under 35, hvor det gik op for mig, at jeg var i mindretal med 12,5 %, fordi de syv andre parlamentsmedlemmer under 35 var kvinder, skyndte jeg mig at stemme for kvoterne for at sikre lige repræsentation af begge køn i fremtiden.
Den 3. oktober begiver vi os ud på en lang og besværlig rejse. Det er vigtigt at holde sig for øje, at det netop er udsigten til tiltrædelse, der er Tyrkiets incitament til at forbedre kvinders rettigheder. Det giver også et stort skub fremad til aktivister og borgere, som er bekymrede, og som vil arbejde for disse vigtige europæiske værdier.
Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil overvåge sagen nøje og objektivt under tiltrædelsesforhandlingerne. Det er en god idé at gentage øvelsen hvert år og således holde øje med, hvordan det går med kvinders rettigheder i Tyrkiet.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0176/2005) af Niebler for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (KOM(2004)0279 - C6-0037/2004 - 2004/0084(COD)).
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Niebler, og Udvalget om Kvinder Rettigheder og Ligestilling for deres vigtige betænkning om vores forslag til et revideret direktiv. Formålet med dette forslag er at forenkle, modernisere og forbedre Fællesskabets lovgivning om ligebehandling af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Det reviderede direktiv skal samle de relevante bestemmelser i tidligere direktiver om emnet i et enkelt dokument, så de bliver lettere at arbejde med og lettere at forstå for alle borgere. Det ligger fint i tråd med vores forsøg på at gøre EU mere åbent, mere gennemsigtigt og mere relevant for det daglige liv.
Forslaget gør imidlertid mere end blot at konsolidere den eksisterende lovgivning, det forenkler den også og tager forsigtige skridt til at modernisere den. Det vil medføre markante forbedringer, hvoraf det vigtigste aspekt vil være brugen af en konsekvent terminologi og, vigtigst af alt, konsekvente definitioner, som vil sikre, at lovgivningen bliver mere sammenhængende. Der er anvendt en række horisontale bestemmelser med hensyn til systemer for social sikkerhed på arbejdsmarkedet, og den seneste retspraksis fra Domstolen er blevet indarbejdet for at højne den juridiske sikkerhed og klarhed.
Det er helt rigtigt, at forslaget ikke introducerer nye politikker eller innovative idéer, men det skal understreges, at vi befinder os i en unik situation, fordi vi reviderer et direktiv på grundlag af en interinstitutionel aftale. Den største fordel ved denne lovgivningsmetode er, at den giver os mulighed for at foretage tekniske forbedringer af EU-lovgivningen på fællesskabsniveau og at sikre det tidligere opnåede uden at åbne debatten igen og sætte spørgsmålstegn ved løsninger, som allerede har vist sig at være politisk følsomme og komplekse spørgsmål. Kommissionen har forsøgt at drage nytte af denne metode og dens potentiale for revision af lovgivningen for bedre at kunne fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. 
Joachim Wuermeling (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Špidla, mine damer og herrer, morgendagens afstemning om betænkningen om det reviderede direktiv udgør afslutningen på nogle særdeles intensive forhandlinger i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling. Derfor er det forståeligt, at fru Niebler er meget ked af ikke at kunne være til stede under dagens forhandlinger. Årsagen hertil er et dødsfald i den nærmeste familie. Jeg beder Dem have forståelse for, at hun bad mig om at afgive sin erklæring i hendes fravær.
Fru Niebler takker Dem alle for det gode og fair samarbejde i udvalget i forbindelse med forberedelsen af denne vigtige betænkning. Det, som Kommissionen foreslog her, er en rimelig vanskelig balanceakt mellem en simpel konsolidering af den hidtidige lovgivning og en delvis forbedring af de eksisterende bestemmelser. De eksisterende retlige bestemmelser skal formuleres således, at de er mere forståelige, de skal moderniseres, de skal forenkles, og også EF-domstolens retspraksis skal medtages i den konsoliderede tekst. Som tidligere medlem af Retsudvalget kan jeg personligt kun støtte dette mål. Vi har brug for større gennemsigtighed, større overskuelighed og større klarhed over det, som Europa kræver på dette område, og derfor støtter vi dette initiativ.
Som bekendt stilles forslaget i en tid, hvor gennemførelsen af Fællesskabets beslutninger i medlemsstaterne er genstand for en heftig debat. Jeg behøver blot at minde Dem om den overophedede debat i Tyskland herom, hvor den rød-grønne regering måtte sluge et politisk nederlag for at være gået langt ud over det, som Europa kræver. Det er imidlertid ikke temaet her. I dette direktiv beskæftiger man sig udelukkende med ligestilling mellem mænd og kvinder i arbejds- og beskæftigelsesspørgsmål, hvilket i grunden er selve hjertet i den europæiske ligestillingspolitik, og det er ubestridt et område, som falder ind under EU's kompetence.
Hvordan ser det egentlig ud efter årtierlange bestræbelser på at opnå ligeberettigelse? Til trods for bestræbelserne på at opnå ligestilling mellem kønnene netop i arbejdslivet, kan vi stadig konstatere en kønsspecifik lønforskel på - siger og skriver - 16 %. Mænd indtager dobbelt så hyppigt ledende stillinger, og de er tre gange så ofte topchefer som kvinder. I de øverste beslutningsorganer i de 50 største børsnoterede virksomheder udgør kvinder kun 10 %.
Der var tre problemstillinger, som gav anledning til diskussion i udvalget. Det første punkt gik på, at adskillige kolleger krævede, at forældreorloven skulle medtages i direktivet. Efter fru Nieblers opfattelse vil dette imidlertid ikke være det rette grundlag og tidspunkt for at gennemføre en så grundlæggende ændring i den europæiske lovgivning. Set i lyset af de fuldkommen forskellige bestemmelser i medlemsstaterne - forældreorloven udgør mellem tre måneder og tre år - ville en udvidelse af direktivet være forbundet med enorme forandringer, og det ville kræve intensive forhandlinger herom og nødvendiggøre en konsekvensanalyse. Derfor er det værd at støtte det fundne kompromis, hvori arbejdsmarkedets parter, som allerede er i færd med at gøre noget ved dette, opfordres til at undersøge de eksisterende bestemmelser med dette for øje.
Det andet punkt, som blev underkastet en kritisk diskussion, er de såkaldte unisex-tariffer. Her gav udvalget med et meget snævert flertal bag sig udtryk for, at det støttede idéen om, at der ikke længere skulle differentieres mellem mænd og kvinder på erhvervspensionsområdet. Imidlertid advarer fru Niebler udtrykkeligt imod at genoptage denne diskussion i øjeblikket. Først for nogle måneder siden nåede man nemlig frem til et ganske fornuftigt kompromis inden for ældreplejen efter lange og seje forhandlinger. Det er vigtigt for fru Niebler at nævne dette. For hvis der indledes en fornyet debat om unisex-tarifferne, som er et omstridt emne rent politisk, er der fare for, at det reviderede direktiv går til, hvilket ville være et resultat af vores for høje forventninger til konsolideringsprocessen i forbindelse med den nuværende lovgivning.
Det samme argument gælder også for det tredje spørgsmål, hvor vi opfordrede til, at der lægges et større pres på medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter for at få dem til at forbedre forholdene. Lad os derfor ikke bringe hele direktivet i fare ved at overlæsse det med indholdsmæssige krav. At lovgivningen skal være klar og forståelig er en værdi i sig selv. Dette er formålet med direktivet, og det beder jeg Dem om at støtte. 
Μarie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, betænkningen om forslaget til et omarbejdet direktiv om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder fremlægges i dag i plenum i dens nye udformning efter flere måneders slidsomt arbejde fra ordførerens, fru Nieblers, side.
Under dette arbejde har alle parter haft lejlighed til at udtale sig og blive hørt af dem, der har medvirket ved udformningen af forslaget. Ordføreren fortjener stor ros, idet hun har formået at forene Kommissionens forslag om en forenklet kodificering af ældre lovgivning med et udvidet anvendelsesområde for de horisontale politikker på vigtige EF-retlige områder som f.eks. løn og forsikring.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender kan jeg konstatere, at der er sket fremgang med konsolideringen af princippet om lige muligheder på arbejdspladsen på områder som adgang til uddannelse, adgang til beskæftigelse, faglig udvikling og navnlig også lønnen.
Med forslaget styrkes subsidiaritetsprincippet, idet medlemsstaterne gentagne gange opfordres til at vedtage konkrete foranstaltninger til fremme af ligebehandling. Endvidere befæstes den grundlæggende ret til retsbeskyttelse og forebyggende foranstaltninger mod sexchikane.
Forskellen i synsvinkel mellem omarbejdningsproceduren og proceduren med fælles beslutningstagning bør ikke medføre, at Kommissionen fortsætter en vendetta mellem den selv og Parlamentet. EU's demografiske problem kræver, at mænd og kvinder får lige muligheder med hensyn til den forældreorlov, der er besluttet ved et direktiv mellem Kommissionen og arbejdsmarkedets parter. Desuden opfordres Kommissionen til at foreslå en revision af direktivet.
Skævhederne opstår netop i de perioder, hvor kvinder er beskæftiget med mindre børn eller personer i deres varetægt, der kræver pleje. Derfor falder det ikke uden for direktivets emne at foreslå foranstaltninger om forening af arbejdsliv og familieliv med en sideløbende beskyttelse af kvinder omkring barsel.
Vi opfordrer også Rådet til at erklære sin politiske vilje …
Katalin Lévai (PSE ),
   Lige muligheder for mænd og kvinder er en grundlæggende rettighed og en prioritering i EU. En fællesskabspolitik, som sigter mod at sikre lige muligheder, har stået på Fællesskabets dagsorden siden integrationens start, om end med variationer i indholdet. Det direktiv, som forhåbentlig vil blive vedtaget i morgen, opsummerer de direktiver, der allerede behandler emnet, og det afspejler dermed lovgivernes ønske om at udarbejde ensartede, forenklede bestemmelser, som samler alle de eksisterende bestemmelser om spørgsmålet. Det er et afgørende element i direktivet, at det som mål fastsætter ikke bare ligestilling med hensyn til behandlingen af mænd og kvinder, men også ligestilling mellem kønnene. Det er vigtigt at understrege, at princippet om lige muligheder ikke kan begrænses til beskæftigelsesområdet, for det berører alle livets områder.
Princippet kræver, at der ikke må ske nogen form for diskrimination på grundlag af køn, særligt med hensyn til ægteskab og ægteskabelig status, og især med hensyn til betingelserne for at få adgang til de sociale sikkerhedssystemer og ved beregning af bidragene og rettighederne. Da kvindernes traditionelle roller i familien er en af hovedårsagerne til ulighed på arbejdspladsen, opfordrer direktivet til mere fleksible arbejdstidsordninger på arbejdspladsen, så både mænd og kvinder kan kombinere familie og arbejdsmæssige forpligtelser. Direktivet sigter mod at sætte forurettede parter i stand til effektivt at kræve deres juridiske rettigheder. Dette lettes gennem den omvendte bevisbyrde i tilfælde af diskrimination og ved at forbyde indirekte eller skjult diskrimination. Direktivet lægger også vægt på at henlede medlemsstaternes opmærksomhed på, at de ulemper, som kvinder møder, kun kan fjernes, hvis regeringerne indtager en aktiv rolle, og der er desuden også brug for demokratiske institutioner til at overvåge regeringernes indsats på dette område. Lad os oprette specialiserede institutioner, som garanterer kvindernes rettigheder både inden for regeringernes institutionelle system og uden for det. 
Anna Záborská,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke kollegerne i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling for et godt og konstruktivt samarbejde. Dernæst vil jeg påpege to aktuelle emner, nemlig for det første forpligtelsen til fuldt ud at respektere medlemsstaternes lovgivningsmæssige suverænitet og for det andet økonomisk anerkendelse af kvinders arbejde i alle dets former.
For det første siger vi ja til et socialt Europa, som fremmer fuld ligestilling mellem mænd og kvinder, men vi siger også ja til respekt for staternes kulturelle mangfoldighed. Beijing-handlingsplanen er klar, og EU burde også respektere den. I handlingsplanen anføres det, at gennemførelse af politiske programmer altid er den enkelte medlemsstats suveræne ansvar, idet denne handler under iagttagelse af alle menneskerettigheder og grundlæggende friheder. Endvidere bør hensyntagen til og respekt for de forskellige religiøse og etiske værdier, kulturarven og den enkeltes og samfundenes filosofiske overbevisning bidrage til at sikre, at kvinderne fuldt og helt kan udnytte deres grundlæggende rettigheder, og sikre lighed, udvikling og fred.
Eftersom der er tale om en revision, har det kun været muligt at overtage det, som allerede er fastlagt i tidligere direktiver. Ikke desto mindre ville det være nyttigt med et direktiv om den økonomiske værdi af kvinders arbejde i den ikke-forretningsmæssige sektor og i den uformelle sektor, ja, om kvinders ulønnede arbejde i forbindelse med social, generationsrelateret eller faglig solidaritet. Det har en økonomisk værdi. Jeg opfordrer kollegerne til at orientere sig i nobelpristageren Gary Beckers tanker. Han har i sine værker netop vurderet den økonomiske værdi af kvinders arbejde i alle dets former. Det fortjener i enhver henseende at blive taget op til fornyet overvejelse, blive vurderet og kvantificeret med henblik på at sikre fuld økonomisk lighed mellem mænd og kvinder. 
Bernadette Vergnaud,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, fru Niebler, for den komplette og afbalancerede tekst, hun har udarbejdet. Kompromisteksten udgør med de ændringer, der er indarbejdet, et vigtigt parlamentarisk bidrag af høj kvalitet.
Den primære målsætning er en revision af bestemmelserne i de tidligere direktiver om lige løn til mænd og kvinder, ligebehandling af mænd og kvinder, hvad angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger og bekæmpelse af chikane. Revisionen gør det muligt at fremlægge en sammenhængende tekst, som ikke indeholder modstridende definitioner. Der skabes øget gennemskuelighed og klarhed med hensyn til lovgivningen om ligebehandling af mænd og kvinder, og gennemførelsen lettes, i takt med at EU's styrkes, tilbageslag undgås, og den seneste udvikling inden for europæisk retspraksis indarbejdes. Teksten indeholder også alle definitioner vedrørende direkte og indirekte forskelsbehandling og chikane samt princippet om lige løn og ligebehandling inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, og den vil dermed sikre den klarlæggelse og forenkling, som er helt afgørende for at sikre en vellykket gennemførelse i medlemsstaterne og høj grad af retssikkerhed.
Kommissionen anførte tre primære målsætninger, nemlig at forenkle, modernisere og forbedre Fællesskabets lovgivning, og jeg beklager, at det, hvad angår forbedringsaspektet, ikke har udmøntet sig i konkrete forslag i teksten. Der burde i forbindelse med dette aspekt have været indføjet en målrettet politik til beskyttelse af kvinder, der udøver selvstændig virksomhed, især inden for landbrug og håndværk, en politik vedrørende forældreorlov og om at forene arbejdsliv og familieliv. Jeg beklager, at det ikke er tilfældet.
Jeg anmoder derfor Kommissionen om at sende et stærkt signal ved for det første hurtigst muligt at revidere og forbedre direktiv 86/613/EØF om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv og ved dernæst at tage direktiv 96/34/EF om forældreorlov op til fornyet overvejelse. Der bør foretages en tilpasning til den aktuelle situation ved i medlemsstaterne at indføre incitamenter, såsom en rimelig godtgørelse og anerkendelse i statistikkerne af værdien af dette ulønnede arbejde.
Der er brug for væsentlige forbedringer for at bekæmpe den traditionelle adskillelse af rollerne i familien og sikre en mere afbalanceret tilstedeværelse af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Der er med andre ord brug for at sikre, at arbejdsliv og familieliv bedre kan forenes. Ligebehandling er en nødvendig forudsætning for at nå målene om bæredygtig vækst og udvikling i økonomisk, social og miljømæssig henseende, som indgår i relanceringen af Lissabon-strategien. Europa bør sikre minimumsrettigheder for alle, kvinder såvel som mænd, og bør snarest sikre, at de overholdes i medlemsstaterne. Denne målsætning kræver, at vi - Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen - viser stærk politisk vilje og forstandigt samarbejder til gavn for borgerne. 
Anneli Jäätteenmäki,
    Hr. formand, mine damer og herrer, spørgsmålet om ligeløn har været et af vores største ligestillingsspørgsmål gennem adskillige årtier nu. Fællesskabets lovgivning har indtil nu ikke kunnet fjerne dette ulighedsområde. Rene incitamenter og anbefalinger vil heller ikke fremover være nok til at opnå ligeløn. Det skal gøres klart, at uberettigede lønforskelle er uacceptable. Vi har brug for strengere krav, vi har brug for sanktioner, og vi har brug for resultater.
Medlemsstaterne bør rapportere om, hvordan de gennemfører ligebehandlingsprincippet i praksis. Der foreligger ikke tilstrækkelige informationer om, hvordan det bliver gennemført i lovgivningen. Vi må vedtage ordentlige procedurer i medlemsstaterne. Vi sagde lige før, at Tyrkiet må gennemføre lovgivning, og at det ikke er nok bare at vedtage retfærdige love. Her kunne EU og dets nuværende medlemsstater se på sig selv og gennemføre de love og regler, som vi har vedtaget i fællesskab.
I stedet for at skynde på arbejdsmarkedets parter burde medlemsstaterne sikre, at de gennemfører og fremmer ligebehandlingsprincippet og dermed gør, hvad EU's traktater og lovgivning foreskriver. Hvis en arbejdsgiver ikke overholder en regel, må han stå til ansvar for det.
Vi parlamentsmedlemmer ønsker at forbedre den nuværende lovgivning, så den kan fremme ligebehandlingen af kvinder og mænd. Forhåbentlig vil vi opnå konsensus med Kommissionen og Rådet med hensyn til målene. 
Hiltrud Breyer,
   Hr. formand, kære kolleger, tidligere var EU et fyrtårn for ligestilling mellem kvinder og mænd. Under forhandlingerne om Tyrkiet talte vi meget om værdifællesskabet og om værdien af ligestilling mellem kvinder og mænd. Jeg håber, at denne værdi ikke eroderes fuldstændig. For os er det uomgængeligt, at erhvervspensionerne bliver medtaget i denne betænkning, for vi ved, at kvinder diskrimineres på grund af deres køn, for virksomheden ved ikke noget om, hvorvidt de eller deres mandlige kolleger vil leve længst. At vi som hidtil har forskellige erhvervspensioner, er ikke kun uforeneligt med artikel 13 i traktaten, men også med princippet om ligestilling mellem kønnene på arbejdspladsen. Derfor forventer og håber jeg, at der vil kunne samles et bredt flertal bag dette forslag i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling.
Desuden synes jeg ikke, at det er i orden, at hr. Wuermeling og andre her en passant indleder et generalangreb på gyldigheden af antidiskrimineringsdirektiverne, og det gælder også uden for erhvervslivet. Jeg forventer også, hr. Špidla, at De endnu en gang understreger, at De støtter antidiskrimineringsdirektiverne, og det ikke kun inden for erhvervslivet, men også uden for erhvervslivet. I kvindepolitikken kan man ikke sige fra den ene dag og så sige til den næste. I stedet skal vi præcisere, at det udgør én af EU's værdier. Vi må ikke fjerne os fra ligestillingspolitikken.
Eva-Britt Svensson,
   Hr. formand, hele betænkningen handler om selve fundamentet for alt ligebehandlingsarbejde, nemlig retten til og muligheden for egen forsørgelse. Jeg vil især fremhæve tre ting i direktivet.
Det første punkt handler om lige løn for lige arbejde. Det er der ikke noget nyt i, men det har været med i tidligere direktiver. Der sker dog en nødvendig styrkelse, idet man opfordrer arbejdsmarkedets parter til både at tage initiativ og ansvar for ligelønsprincippet. Selv om vi har haft direktivet om princippet om lige løn, er lønforskellene fortsat store, og der finder altså fortsat en diskriminering sted.
Det andet punkt, jeg vil påpege, er orlov. Forældreskab ses ikke længere som et spørgsmål for et af kønnene, men begge forældre skal gives mulighed for at dele ansvaret for børnene.
Det tredje punkt, som jeg vil tage fat på, er ligebehandling i arbejdslivet. Det må ikke kun handle om ligebehandling af kvinder, som er etableret på arbejdsmarkedet, men det handler også om diskriminering ved rekruttering og i spørgsmålet om ansættelsesforhold. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, formålet med denne beslutning var at øge lige muligheder og forbedre kvinders situation på arbejdsmarkedet. Mange af ændringsforslagene vil bidrage til at ændre tingene til det bedre, men det ser ud til, at hvis der skal opnås virkelige forbedringer, må vi ikke blot indføre lovgivningsmæssige standarder, men frem for alt ændre den måde, vi tænker på kvinders rolle i det sociale og økonomiske liv på. Vi må opgive liberale idéer, som er baseret på en moralsk relativisme, og går over til en model, der er baseret på etiske og moralske principper, som tager hensyn til den enkelte kvinde eller mand og ikke blot ser et objekt, man kan skabe profit på. Svagere mennesker, og særligt kvinder, er særligt sårbare over for en utilitaristisk models risici, hvor selskaber, koncerner og handelskæder nægter at give barselsorlov eller betale lønninger, og hvor kvinder bliver tvunget ind i ydmygende job eller tjenesteydelser.
En ændring i vores tænkemåde må begynde med uddannelsen i skolen, i hjemmet, på arbejdspladsen og på alle livets områder. Kvinder er anderledes i psykologisk og fysisk forstand, og efter vores mening bør de af hensyn til deres egen beskyttelse forbydes at arbejde i en række job. Kvinder, som kæmper for ligebehandling, ender ofte i ufordelagtige situationer, hvor de konkurrerer og kæmper med mænd i stedet for at samarbejde og dele ansvar i overensstemmelse med deres anlæg.
Jeg mener, det er meget uretfærdigt, at forslaget ikke nævner det store antal kvinder, som enten er trådt tilbage fra arbejdsmarkedet eller ikke modtager pension. Det er i strid med beslutningens erklæringer. Medmindre de nævnte bestemmelser kommer med, vil dette direktiv blot blive endnu et dødt dokument. 
Lissy Gröner (PSE ).
   - Hr. formand, dette direktiv omhandler kvinders stilling på arbejdsmarkedet. Derfor er dette primært møntet på kvinder, og vi kvinder skal nu igen gå forrest i kampen for at gennemføre den afbureaukratisering, som vi lover borgerne. Jeg håber, at vi vil nå til enighed i morgen, og jeg håber også, at referencen til antidiskrimineringsloven var lidt mundhuggeri fra hr. Wuermelings side. Der skal snart afholdes nationale valg, og det har intet at gøre med dette direktiv.
I henhold til artikel 119 i traktaten loves kvinder lige rettigheder, og de har brug for at se disse blive omsat til praksis. Mange kvindelige kolleger refererede til de områder, hvor disse endnu ikke er gennemført, og hvor der er behov for en større bevidsthed om den direkte og indirekte diskriminering, som finder sted. Det er muligt, at diskriminering begynder i folks hoveder, men for at få bugt med dette skal vi ændre rettighederne, således at lovgivningen og den nationale gennemførelse heraf kan følge efter.
Den politiske vilje er nødvendig, og Kommissionen viste, at den er i besiddelse heraf. Parlamentet yder sit eget bidrag hertil. Jeg håber, at vi vil opnå det i morgen, som vi ønsker, og at vi herigennem sender kvinderne i EU et klart signal om, at vi fortsat er motoren for kvindernes rettigheder i Europa.
Věra Flasarová (GUE/NGL ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, problemer med at forene arbejde og privatliv er blevet en del af det moderne liv. En af årsagerne til kvinders ulige status på arbejdspladsen er, at arbejdsgiverne er bange for interessekonflikter mellem arbejdet og familieansvaret. Selv om kvinder udgør næsten 44 % af deltagerne på det tjekkiske arbejdsmarked, så er der i henhold til vores undersøgelser i bedste fald fem gange så mange mænd som kvinder i ledende stillinger. Kvinder, som ønsker at komme op ad karrierestigen, skal være usædvanligt dygtige for at blive betragtet som ligeværdige partnere i forhold til mænd. Faktisk må de gå længere for at få succes end mænd, som udfører samme job.
Gennemsnitslønnen for kvinder i Den Tjekkiske Republik ligger i dag 19 % under mændenes. Det er også en kendsgerning, at kvinder ofte selv kræver lavere løn ved jobsamtaler end mænd, som søger samme job, hvilket i sig selv er et tegn på kvinders manglende selvtillid i ansættelsesforhold.
Det følger heraf, at fremme af lige rettigheder for kvinder og mænd ikke kun bør være et spørgsmål om at vedtage diverse direktiver og love. Jeg går helt ind for et direktiv, men det skal bygge på grundlæggende ændringer i den europæiske kultur generelt. Jeg vil faktisk gå så vidt som til at sige, at udgangspunktet må være en komplet udslettelse af vores middelalderlige holdninger og af den fejlagtige opfattelse, at lighed mellem mænd og kvinder kun er et problem for kvinder, og at der ikke forekommer diskrimination af mænd. 
Christa Prets (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i den nuværende situation, hvor EU har vanskeligheder ved at udtrykke sig, i det mindste ved at udtrykke sig på en sådan måde, at det bliver forstået af borgerne, er det så meget desto vigtigere, at EU's lovgivning og retspraksis bliver mere klar og forståelig. Derfor hilser jeg det foreliggende forslag velkommen.
Hvis det imidlertid skal handle om modernisering og forbedring, som det nævnes i dette dokument, beklager jeg, at revideringsmetoden ikke levner plads til nogen væsentlige ændringer, som f.eks. ligestilling på erhvervspensionsområdet.
I forbindelse med behandlingen af det seneste direktiv til artikel 13 blev der givet tilsagn om, at dette emne ville blive behandlet på et senere tidspunkt, nemlig i forbindelse med det reviderede direktiv. Kommissionen og Rådet viser sig nu at være imod dette, og jeg spørger mig selv, hvorfor man ikke udnyttede denne chance. Det ville have været nødvendigt at fremhæve dette i højere grad, og jeg beklager, at dette ikke blev tilfældet.
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne sige tak for en yderst livlig og koncentreret debat. Jeg vil gerne begynde med at understrege, at vi har mulighed for at vedtage dette afgørende direktiv uden forsinkelse. I Europas borgeres interesse må denne mulighed gribes. Jeg vil bemærke, at dette er et centralt skridt fremad, som skal tages for at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder i alle involveredes øjne, uanset institutionernes forskellige meninger om tankerne bag denne revision.
Jeg vil nu gerne forklare Kommissionens holdning til ændringsforslagene lidt mere detaljeret. Kommissionen kan nemt acceptere en stor del af dem, og vi mener også, at de er i overensstemmelse med Rådets holdning som fastlagt i dets generelle indstilling af 7. december 2004. De går langt med hensyn til at forbedre fællesskabslovgivningen på dette område og gøre den mere tilgængelig. Til dette formål anvendes en række forskellige midler, herunder tekniske foranstaltninger, præciseringer af loven og bestemmelser, som vil give et frisk politisk pust til arbejdet for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder, f.eks. med hensyn til ligeløn.
Kommissionen kan ikke acceptere en anden gruppe ændringsforslag af rent tekniske årsager, og den vil beskrive disse årsager detaljeret i sit ændrede forslag. Desuden har den afvist et vist antal ændringsforslag, fordi de går ud over det, man med rimelighed kan forvente at opnå under denne revisionsproces. Direktivets specifikke mål er at lette de løbende og parallelle procedurer med at kodificere fællesskabslovgivningen på den ene side og lægge grundlaget for grundlæggende ændringer på den anden side.
Det første af disse ændringsforslag vedrører den nye artikel 3 a, som ville forpligte medlemsstaterne til at indføre positive foranstaltninger i stedet for at lade dette være en mulighed. Eftersom traktatens artikel 141, stk. 4, som er primær lov, klart siger, at medlemsstaterne kan træffe de foranstaltninger, de finder nødvendige på dette område, ville enhver sekundær lovgivning, som henviser til denne artikel i traktaten og samtidig griber ind i denne kompetence, efter vores opfattelse støde på store vanskeligheder.
For det andet kan Kommissionen ikke tilslutte sig, at den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne til at støtte visse foranstaltninger inden for dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, bliver ændret til en forpligtelse til at garantere bestemte resultater af denne dialog i henhold til ændringsforslagene til artikel 24 og 27. Det ville blive svært at få disse ændringsforslag til at passe med princippet om arbejdsmarkedets parters selvbestemmelsesret.
Jeg vil også gerne minde Parlamentet om, at tilsvarende bestemmelser blev optaget i direktiv 2002/73/EF efter langvarige forhandlinger med Parlamentet og Rådet. Dette direktiv og de regler, som det fastsætter, og som repræsenterer en innovativ model for i højere grad at inddrage arbejdsmarkedets parter, vil først træde i kraft i oktober 2005. Efter vores opfattelse ville det være urimeligt at ændre disse bestemmelser, før man har haft en chance for at se, hvordan de virker i praksis.
Den nye artikel 28 b, som foreslår en revisionsklausul for forældreorlovsdirektivet, er uacceptabel, fordi dette direktiv ikke hører under nærværende revision. Det ville være vanskeligt at forene en sådan klausul med de relevante bestemmelser i forældreorlovsdirektivet og med bestemmelserne i EU-rammeaftalen mellem arbejdsmarkedets parter, som direktivet er baseret på. Desuden ville der opstå problemer med hensyn til dette ændringsforslags kompatibilitet med arbejdsmarkedets parters selvbestemmelsesret og deres rolle som fastlagt i traktatens artikel 138 og 139.
Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslagene til artikel 8, som sigter mod at forbyde anvendelsen af køn som en faktor ved beregning af forsikringspræmier og ydelser for ansattes forsikringsordninger. Disse ændringsforslag går også ud over det, som er omfattet af udarbejdelsen af lovgivningsforslag som det aktuelle direktiv. Det er ikke ensbetydende med, at spørgsmålet ikke bør være genstand for politisk debat i fremtiden. Selv om der er delte meninger om spørgsmålet, og Rådets nuværende holdning er helt klar, så er jeg helt overbevist om, at det er et vigtigt spørgsmål, som kræver vores opmærksomhed.
Desuden mener Kommissionen naturligvis ikke, at det ville skabe tvetydigheder i denne sammenhæng at anvende forskellige systemer for pensioner under anden og tredje søjle, som det blev hævdet under debatten. Det er et helt separat emne, som går ud over de rent tekniske overvejelser.
Som konklusion kan jeg altså sige, at Kommissionen kan acceptere et antal ændringsforslag fuldt ud på grundlag af disse overvejelser, og jeg vil gerne nævne de pågældende ændringsforslag. Kommissionen kan fuldt ud acceptere ændringsforslag 1, 2, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 25, 26, 27, 28, 31, 32, 33, 34, 35, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 45, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 64, 65, 66, 68, 69, 70, 74, 75, 77, 78, 79, 80, 82, 83, 85, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 96, 101, 106, 107, 108 og 109. Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 5, 24, 71, 72, 73, 76, 84, 98, 102, 103, 104 og 105. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 3, 12, 13, 29, 30, 36, 44, 46, 53, 63, 67, 81, 86, 94, 95, 97, 99 eller 100. Jeg har allerede forklaret baggrunden for Kommissionens holdning. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i den forbindelse vil jeg godt stille Dem et spørgsmål. De afviste forslaget fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling på to væsentlige punkter, nemlig i spørgsmålet om forældreorlov og erhvervspensioner, hvilket var forslagets kerne. De sagde til ordførerne, at det er et ekstremt vigtigt emne, og at vi agter at tage fat på det på et eller andet tidspunkt. Jeg mener, hr. Špidla, at De lovede os det, da vi behandlede direktivet ...
Hr. formand, tillad mig at stille spørgsmålet. De sagde, at det er et vigtigt emne, som vil blive taget op på et eller andet tidspunkt. I den forbindelse vil jeg godt spørge Dem: Hvornår bliver der taget fat på det og på hvilken måde? Hvordan ser Deres konkrete tidsplan ud for det? Jeg vil gerne udtrykkeligt bede Dem om at tage stilling til erhvervspensionerne - hvilket De også lovede - fordi det rent faktisk er i strid med traktaten, ...
Formanden.
   - Jeg beklager, men det havde ikke noget at gøre med den sag, vi behandler nu. Det vedrørte en helt anden sag, men jeg vil tillade spørgsmålet, og jeg vil bede kommissæren om at tage ordet. 
Vladimír Špidla,
    Efter min opfattelse fremgik det helt tydeligt af debatten, at formålet med dette direktivforslag er at foretage nogle tekniske forbedringer af den gældende EU-lovgivning og ikke at indføre omfattende og vidtrækkende ændringer. Det er årsagen til, at Kommissionen ikke kan acceptere de to centrale ændringsforslag, som fru Breyer henviste til, eftersom det helt klart ville være i strid med tanken bag udarbejdelsen af dette direktiv. De to spørgsmål, som hun nævnte, er så vigtige, at jeg vil behandle dem i løbet af mit arbejde, selv om jeg ikke kan give Parlamentet nogen præcise datoer i øjeblikket. Jeg kan dog sige, at det er spørgsmål, som vi vil drøfte i meget nær fremtid, og jeg er faktisk helt sikker på, at der vil vise sig en lejlighed til det under næste uges debat om grønbogen om demografiske ændringer. Det er imidlertid stadig et åbent spørgsmål, hvordan vi når frem til vores konklusion, og det ville ikke være passende at gå mere ind i sagen nu. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0211/2005) af Wallis for Retsudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold ("Rom II") (KOM(2003)0427 - C5-0338/2003 - 2003/0168(COD)).
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, som De ved, har Kommissionen foreslået et skadeserstatningsinitiativ. Det har tre målsætninger.
Den første målsætning er at fastlægge løsningerne på forhånd og dermed give retssikkerhed til borgerne og de økonomiske aktører, som lider skade.
Den anden målsætning er at lette løsningen af tvistemål ved domstolene og fremme en gensidig anerkendelse af de afgørelser, som dommerne træffer.
Den tredje målsætning er naturligvis at gøre det så let som muligt at løse sådanne stridsspørgsmål.
For at gøre det muligt at nå disse målsætninger har vi foreslået en generel regel, nemlig at man går ud fra det sted, hvor skaden er sket, dvs. det sted, hvor den direkte skade er opstået. Vi besluttede at anvende denne indfaldsvinkel, fordi det er den løsning, der er mest udbredt i medlemsstaternes retssystemer, og fordi det efter vores mening også er den løsning, der giver den bedste balance mellem parterne.
Kommissionens forslag indeholdt desuden nogle særregler, f.eks. produktansvar eller miljøansvar. I disse specifikke tilfælde mener jeg ikke altid, at den generelle regel gør det muligt at nå en tilstrækkelig balance, og derfor er det nødvendigt med særlige bestemmelser.
I forslaget er der taget højde for en vis grad af fleksibilitet for dommerne, så de kan tage højde for særlige omstændigheder. Denne fleksibilitet bør dog begrænses, så den ikke går ud over den generelle målsætning, nemlig retssikkerheden. I den forbindelse er det klart, at hvis dommerne at handle fuldstændigt efter skøn, ville det blive vanskeligt at sørge for den retssikkerhed, som er en af dette initiativs hovedmålsætninger, eftersom de økonomiske aktører og borgerne gerne på forhånd vil vide, hvilken lov der gælder for deres situation.
I lyset af det, der er blevet sagt, vil jeg gerne lykønske ordføreren med hendes glimrende betænkning, der er et resultat af nogle meget omfattende høringer, og jeg vil gerne takke hende for hendes ønske om at gå hurtigt frem, så betænkningen kan blive vedtaget inden sommeren.
Efter min mening er det eneste problematiske aspekt den alt for store fleksibilitetsmargen, som dommerne får i ordførerens ændringsforslag, hvilket giver dem mulighed for at tage højde for særlige omstændigheder fra sag til sag. Den alt for store skønsmæssighed risikerer at gå ud over den reelle retssikkerhed.
Vi har desuden svært ved at godkende de ændringsforslag, som afskaffer særreglerne. Jeg nævnte produktansvaret, som giver en fuldstændig beskyttelse af forbrugerne, eller miljøansvaret. Efter min mening ville det være farligt at afskaffe disse særregler.
Jeg er til gengæld helt enig i den løsning, som ordføreren er nået frem til med hensyn til følsomme spørgsmål som bagvaskelse i pressen og forbindelsen mellem international privatret og det indre marked. Det er to meget vanskelige områder, og her mener jeg, at det opnåede kompromis er tilfredsstillende.
Til sidst vil jeg med hensyn til trafikulykker gerne endnu en gang lykønske fru Wallis med hendes grundige behandling af dette spørgsmål, der har stor praktisk betydning for borgerne. Kommissionen deler målsætningen om at fortsætte med en meget indgående analyse, f.eks. i forbindelse med den såkaldte Rom II-konventions gennemførelse.
Diana Wallis (ALDE ),
    Hr. formand, dette forslag er efter min mening banebrydende for Europa og banebrydende for Parlamentet. Vi har aldrig før haft et sammenhængende regelsæt om lovvalg for en så bred vifte af civil- og handelsretlige krav. Vi har nu en potentiel køreplan for retssager og adgang til retfærdighed i det indre marked, og den bygger på Bruxelles I-strukturerne i forbindelse med retternes kompetence.
Det er første gang, Parlamentet har virket som medlovgiver inden for et sådant område af den internationale privatret. Jeg er stolt over, at vi via vores udvalg har sat gang i debatten om politikker på flere områder, som vi måske ikke forventedes at bevæge os ind på. Her kommer jeg ind på nogle af disse diskussioner.
Vi har tænkt længe og grundigt over, hvilken slags generel regel der var brug for, og vi ledte efter den metode, der bedst sikrer retfærdighed ved vores domstole. Hvis jeg kan sige det sådan, er det en metode, der giver vores dommere lidt subsidiaritet. Vi tager udgangspunkt i Kommissionens klare regel, men giver derefter lidt plads med henblik på at sikre retfærdighed i de mange forskellige situationer, der utvivlsomt vil opstå under en retssag. Her er der et klart budskab om, hvor svært det er at karakterisere forhold uden for kontrakt, som er indbygget i Kommissionens metode. Vores metode undgår dette problem, medmindre vi kan finde gode definitioner. På dette grundlag vil jeg acceptere min socialdemokratiske kollegas ændringsforslag om produktansvar. Jeg synes, det er en god definition og regel og bidrager til debatten.
Hvad angår færdselsuheld og personskade generelt, har vi sendt et tydeligt signal om, hvor uretfærdigt det er at anvende erstatningssystemet i det land, hvor uheldet sker. Som eksempel kan jeg nævne, at en mand fra min valgkreds var ude for et uheld i Spanien. Han har fået tilbudt en erstatning på 4.000 britiske pund i henhold til spansk lov. I henhold til engelsk lov ville det have været 43.000 britiske pund, og han skal jo leve resten af sit liv i England. Dette problem skal der gøres noget ved, om ikke her, så i Kommissionens yderligere undersøgelser og forslag.
Hvad angår anvendelse af andre landes lovgivning, vil Rom II's succes afhænge af godt samarbejde på retsområdet og behørig anvendelse af og respekt for hinandens love. Hidtil har der været tale om spredt fægtning. Retterne undgår ofte at anvende andre landes lov. Retten og parterne bør - eller skal - overveje dette, ellers spilder vi alle vores tid her. Det skal vi overvåge nøje, hvis vi skal sikre et område med sand civil- og handelsretlig retfærdighed.
Hvad angår ærekrænkelse, hvor Parlamentet forventedes at spille en aktiv rolle, var jeg glad for udtalelsen fra mine kolleger i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Jeg er personligt enig med dem, men har altid ment, at vi var nødt til at gå videre for at tage højde for mediernes bekymringer vedrørende ytringsfrihed.
Vi har nu et kompromis med bred støtte på tværs af de politiske grupper, og - hvad der er mere vigtigt - i hele forlags- og journalistverdenen. Det står ikke helt klart, hvorvidt det vil virke i teknisk henseende, men det giver en rettesnor for nye drøftelser i Kommissionen og Rådet. Det indikerer, hvad der er acceptabelt, når der skal findes en balance mellem ytringsfrihed og ofrenes rettigheder i sager om ærekrænkelse.
Til slut kommer en gammel kending, princippet om oprindelsesland, på banen igen. Jeg gentager: Det drejer sig ikke om lovvalg, det vil ikke give svaret på, hvilket lands lov der skal anvendes i en civilretlig tvist mellem to parter. Hvis det giver et svar, er det sandsynligvis ikke det svar, fortalerne for princippet ønsker. Det er et vigtigt princip i fællesskabsretten inden for offentlig ret eller delstatsret, og som sådan skal det komme til sin ret. Det mener jeg, vi har gjort i den løsning, vi har fremlagt i udvalgets betænkning. Jeg håber, det overlever ændringsforslagene fra begge sider.
Jeg siger tak til alle i Retsudvalget og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som har støttet vores arbejde med denne betænkning. Jeg er dybt taknemmelig for den hjælp, vi har fået fra vores sekretariat for retlige anliggender i form af grundig baggrundsinformation og assistance med udarbejdelsen af en betænkning, som vi som udvalg efter min mening kan være stolte af. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig kommissæren og udtrykke min dybtfølte tak til fru Wallis for hendes yderst indsigtsfulde betænkning, og fordi hun har tilvejebragt kompromiser om mange vanskelige spørgsmål.
Selv om det er en kompleks og teknisk forordning, repræsenterer den et meget vigtigt skridt i etableringen af et sammenhængende europæisk system inden for civilretten. Uden et sådant system ville det være en hel del vanskeligere for det fælles marked at fungere, og selv om dette ofte kritiseres, så udgør det grundlaget for den europæiske integration. Derfor er alle kommentarerne fra både Udvalget om Borgernes Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender og især Retsudvalget yderst centrale.
I betragtning af den korte tidsramme og især i betragtning af udvalgets kompetencer, har Udvalget om Borgernes Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender primært koncentreret sig om forordningens artikel 6, som angiver den lov, der finder anvendelse i situationer, hvor en persons ære og rygte bliver krænket, eller hvor en person eller et selskab krænkes af medieudgivelser. Den beskriver også anvendelsen af denne lov i tilfælde af eventuelle juridiske stridigheder. Udvalget om Borgernes Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender, som jeg har fungeret som ordfører for, mener, at EU skal garantere sine borgere et højt niveau af juridisk sikkerhed. I tilfælde af, at en publikation krænker en persons ære og rygte, er det derfor centralt, at denne persons subjektive rettigheder bør beskyttes frem for alt andet, og det bør ske i det land, hvor overtrædelsen er begået.
Vores grundlag for disse overvejelser var, at pressefriheden i øjeblikket ikke er truet i Europa, idet den er beskyttet både af medlemsstaternes forfatninger og af europæiske domstole. Desuden betød et kompromis, som blev opnået i Retsudvalget, at der er blevet stillet et ændringsforslag, der dels tager højde for Udvalget om Borgernes Rettigheder, Retlige og Indre Anliggenders holdning og dels etablerer en så præcis lovgivningsmæssig ramme, at de europæiske udgivere skulle kunne være tilfredse. Jeg støtter disse ændringsforslag, fordi denne løsning særligt i forbindelse med Bruxelles 1-forordningen giver juridisk beskyttelse til udgivere og samtidig garanterer, at ofres rettigheder vil blive styrket. 
Rainer Wieland,
   Hr. formand, jeg ønsker ligeledes at takke ordføreren for behandlingen af denne vanskelige materie, som til sidst kunne koges ned til nogle få, men særligt omstridte punkter. I stedet for at kaste mig specifikt over dem vil jeg derimod under hensyntagen til det, som man har drøftet de seneste uger, behandle to punkter, hvor denne retsakt bringer os videre praktisk og principielt.
På den ene side handler det efter min mening - det fik vi allerede belyst under disse forhandlinger i det klassiske tilfælde med trafikuheldet - om en formålstjenlig videreudvikling og afrunding. Det er i sådanne tilfælde, at man højst sandsynligt og hyppigst vil kunne opleve, at borgeren i bogstaveligste forstand "kolliderer" med Europa og bagefter spørger sig selv: Hvor langt går mine rettigheder egentlig?
Det andet punkt, som vedrører presselovgivningen, har principiel karakter. I de seneste uger oplevede vi, at den fjerde statsmagt, som nøje overvåger, hvordan de tre øvrige arbejder sammen, og som på en måde er borgernes første lobby, selv blev til en lobby. Hvis man kaster et blik på sagen om prinsesse Caroline af Monaco, kunne man mene, at dette område kun vedrører de rige, smukke, berømte, vigtige eller adelige mennesker. Men den kan i sin udformning også vedrører almindelige mennesker, hvilket vi ikke har set siden "Katharina Blums tabte ære". Vi lever med en morgendæmring af en europæisk forståelse for de grundlæggende rettigheder. Vi skal acceptere, at denne forståelse af de grundlæggende rettigheder også kan betyde, at ytringsfriheden kolliderer med den personlige frihed. Derfor er det godt, at vi på den ene side forsøger at gennemføre en afgrænsning, der er bæredygtig i praksis, mens vi på den anden side inkorporerer en kontrolklausul i forordningen.
Et sidste punkt, helt uspektakulært, men vigtigt: Fru Wallis foreslog en ny mulighed, som skal tage hensyn til, hvordan lovgivningen udvikler sig ...
Katalin Lévai,
   Også jeg vil gerne lykønske ordføreren, og jeg vil kun henlede opmærksomheden på et eller to spørgsmål. Jeg mener, at sammenhængende, fælles europæiske bestemmelser inden for international privatret med hensyn til civile og handelsmæssige forpligtelser uden for kontraktforhold er et vigtigt skridt for den fortsatte udvikling af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed med hensyn til samarbejde inden for retlige og indre anliggender. Vi kan se, at den økonomiske bevægelighed og borgernes bevægelighed er vokset med det indre markeds integration, og derfor er spørgsmål omkring erstatningsforpligtelser på dette område blevet en hverdagsbegivenhed, som kan omfatte en række internationale komponenter. Af mange forskellige grunde haster det med at få konsolideret de juridiske bestemmelser, der finder anvendelse i sådanne sager, på europæisk niveau, og jeg mener, at denne forordning imødekommer dette behov.
Det er en yderst vigtig sag set fra virksomhedernes side, idet fælles lovgivning garanterer dem juridisk sikkerhed, forudsigelighed og konsistens. Det er fordelagtigt for borgere, forbrugere og også for evt. krænkede parter og ofre, fordi der fastsættes bestemmelser, som beskytter dem og gør den relevante lovgivning mere gennemsigtig. Det vil alt sammen bidrage til at bringe EU tættere på borgerne, også gennem den lovgivningsmæssige proces. En særlig dyd ved forslagets bestemmelser er, at de tager højde for og samtidig letter Domstolens arbejde med fortolkning af loven. Jeg vil især gerne henlede opmærksomheden på det brede spekter, som er dækket af bestemmelserne i forordningsforslaget, og som går fra skader, som forbrugere har lidt, og produktansvar over trafikulykker og miljøskader og ærekrænkelse. Konsolidering af europæisk lovgivning om ansvar for internationale miljøkatastrofer er et aspekt, som jeg som ungarsk medlem af Europa-Parlamentet betragter som særligt vigtigt. Lad mig minde om Rumæniens cyanidforurening af floden Tisza for et par år siden og om Rosia Montana (Verespatak)-projektet. Jeg gentager: Denne forordning er et stort skridt fremad med hensyn til juridisk sikkerhed, forudsigelighed og gennemsigtighed. 
Monica Frassoni,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke Kommissionen og fru Wallis for det glimrende arbejde, som de har udført, og som har ført til en nyttig lovgivningstekst.
Der er dog et punkt i teksten, som vi stiller os meget tvivlende over for, og hvor vi gerne ville have fru Wallis til at skifte mening. Dette punkt vedrører artikel 7 om en særlig lovgivning for miljøskader. Vi mener ikke, at det er hensigtsmæssigt at fjerne denne særlige regel, men snarere, at en fjernelse af den - når man ser på fru Wallis' betænkning som helhed - ville fratage Kommissionens forslag et vigtigt element.
Hvad miljøskaderne angår, tror jeg, at der på europæisk plan - og også i mange medlemsstater - er en meget svag lovgivning og manglende retssikkerhed, og derfor giver det ikke nogen fordele at fratage de skadelidte denne valgmulighed.
Min gruppe har besluttet at undlade at stemme, såfremt dette punkt i fru Wallis' betænkning bliver vedtaget. Vi håber dog, at den inden i morgen lykkes os at overbevise fru Wallis om at trække sit ændringsforslag tilbage. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gøre det meget kort. Jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren og alle de parlamentsmedlemmer, der talte.
Jeg vil blot komme ind på et enkelt af de punkter, der blev nævnt. Først vil jeg gerne understrege - sådan som jeg sagde før - at også Kommissionen er af den opfattelse, at miljøbeskyttelsen fortjener særbehandling, og derfor vil jeg gerne henlede ordførerens opmærksomhed på dette spørgsmål.
Når det gælder bagvaskelse i pressen, bekræfter jeg min tilfredshed med det kompromis, som ordføreren foreslog Kommissionen, og som Kommissionen har godkendt.
Hvad angår de ændringsforslag, der er stillet efter vedtagelsen i Retsudvalget, tror jeg, at de i virkeligheden risikerer at skabe en ren variant af oprindelseslandsprincippet, dvs. en variant af et princip, som vi efter min mening ikke kan fastlægge og beslutte her.
Til sidst vil jeg bekræfte min tilfredshed med det kompromis, som Retsudvalget har opnået og vedtaget, men jeg må til gengæld indrømme, at jeg stiller mig lidt tvivlende over for den anden ændring, der foreslås, nemlig ændringsforslag 56 og 57. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Fausto Correia (PSE ).
   - Med hensyn til Wallis-betænkningen (A6-0211/2005) om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold (Rom II) vil jeg gerne sige, at jeg for at sikre ytringsfriheden sammen med en juridisk ramme til beskyttelse af privatlivet og juridisk sikkerhed for journalister og medierne i EU, har stemt: 
a) for ændringsforslag 57 til artikel 6 og 56 til betragtning 12, og
b) imod ændringsforslag 10 til betragtning 12 a, og ændringsforslag 54 til betragtning 26 a, begge fra punkt 3.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om flyveforbudsliste/passagerliste (PNR).
Franco Frattini,
    Hr. formand, som De ved, meddelte de amerikanske myndigheder i en velkendt sag om et KLM-fly, at flyet ikke måtte flyve ind i amerikansk luftrum, efter at to passagerer var blevet identificeret på grundlag af API-oplysninger (forhåndsoplysninger om passagerer). API-data er normalt oplysninger om pas og billet, som indsamles ved check-in med henblik på hurtigere immigrationskontrol på bestemmelsesstedet. Luftfartsselskabernes overførsel af API-data før ankomst til bestemmelsesstedet er normal praksis. Ifølge Kommissionens oplysninger sender luftfartsselskaberne kun API-data til grænsekontrolmyndighederne. De amerikanske myndigheder har ikke hentet oplysningerne via det elektroniske reservationssystem. Kommissionen vil også gerne gøre det klart en gang til, at de berørte passagerer ikke kan være blevet identificeret på grundlag af passagerlister (PNR-data). Sådanne instrumenter omfatter kun flyvninger til og fra USA og ikke flyvninger over USA. Derfor er dette ikke relevant i sager som KLM-sagen.
Kommissionen mener ikke, at de amerikanske myndigheders brug af API-data er en omgåelse af PNR-aftalen. Kommissionen vil være særligt opmærksom på eventuelle omgåelser af aftalen og vil tage sagen op under den fælles evaluering. Kommissionen understreger, at der i øjeblikket ikke er nogen krav om, at luftfartsselskaberne skal forsyne de amerikanske myndigheder med API-data om passagerer på overflyvninger. Flyveforbudslisten er udarbejdet af de amerikanske myndigheder og indeholder navnene på de mennesker, som ifølge myndighederne ikke må flyve ind i USA på grundlag af amerikanske efterretningsoplysninger samt risiko- og trusselskriterier. Listen udarbejdes af USA, som alene bærer ansvaret for den. EU har en streng politik om luftfartssikkerhed, som dog ikke omfatter en flyveforbudsliste.
Efter Kommissionens mening betyder en flyveforbudsliste ikke, at de pågældende personer nødvendigvis er mistænkt for noget. USA har simpelthen besluttet, at de af forskellige grunde ikke må komme ind i landet ud fra en række ret generelle kritierier.
Det er selvfølgelig meget irriterende at blive nægtet indrejse i USA, fordi ens navn står på flyveforbudslisten. I den forbindelse vil Kommissionen søge afklaring af den amerikanske flyveforbudsliste under forhandlingerne med USA. Et centralt element er f.eks. tidlig og effektiv fremsendelse af en opdateret flyveforbudsliste til luftfartsselskaberne. Kommissionen vil derfor søge at få disse kriterier afklaret med de amerikanske myndigheder for at forhindre yderligere tilfælde af falske positiver.
Siden begyndelsen af forhandlingerne mellem USA og EU i marts 2003 har Kommissionen modtaget forsikringer fra USA om, at den amerikanske kongres vil kræve, at der nedsættes en databeskyttelsesansvarlig () under Department of Home Security (DHS), som årligt skal rapportere til kongressen, og hvis konstateringer er bindende for DHS. Den databeskyttelsesansvarlige har accepteret at modtage og hastebehandle henvendelser, som databeskyttelsesmyndigheder i EU fremsender på vegne af borgere, der mener, at DHS ikke har behandlet deres klage på tilfredsstillende vis. EU-borgere har således større garanti for en fair behandling.
Den fælles evaluering af USA's forpligtelseserklæringer vedrører gennemførelsen af erklæringerne, som skal evalueres af de amerikanske myndigheder og Kommissionen, idet sidstnævnte bistås af repræsentanter for europæiske retshåndhævende myndigheder og datatilsynsmyndigheder. Den fælles evaluering udføres efter sommerferien, sandsynligvis i september. Evalueringen har til formål at give et tydeligt billede af, hvordan forpligtelseserklæringerne fungerer. Kommissionen agter at informere Europa-Parlamentet om resultaterne af den fælles evaluering og eventuelle andre vigtige resultater.
Endelig skal nationale databeskyttelsesmyndigheder indgå i det hold, der under ledelse af Kommissionen skal udføre den fælles evaluering. Det vil give de nationale databeskyttelsesmyndigheder, den såkaldte artikel 29-arbejdsgruppe, mulighed for i fuldt omfang at evaluere gennemførelsen af forpligtelseserklæringerne. Det glæder mig at kunne sige, at der trods meningsforskelle i forbindelse med den amerikanske PNR-pakke er et udmærket samarbejde om gennemførelsen af pakken mellem artikel 29-arbejdsgruppen og Kommissionen, og at dette samarbejde fortsætter. 
Georg Jarzembowski,
   Hr. formand, hr. kommissær, på min gruppes vegne kan jeg sige, at Deres kommentarer til dette spørgsmål var meget overraskende.
Lad os holde fast ved, at det er godt, at vi vil foretage en fælles vurdering af aftalerne om PNR-data. Vi befinder os i en vanskelig situation her, for det gælder ikke kun om at finde en balance for hver enkelt EU-medlemsstats interesser, men også USA's interesse i at beskytte sig mod terrorhandlinger, og samtidig beskytte den enkelte borgers personlige data. Det er en vanskelig proces.
Jeg håber, at amerikanerne også overholder det, som de lovede os, nemlig at de data, som vi giver dem, kun indsamles og evalueres med henblik på bekæmpelse af terrorisme, og at de bliver tilintetgjort, når de ikke længere anvendes, og at vi informerer hinanden om problemerne med den indre sikkerhed. Jeg mener, at vi har en god mulighed for, at aftalen mellem EU og USA vil føre til et resultat, som både opfylder databeskyttelsesbestemmelserne og tager hensyn til vores fælles bekymringer for terrorangreb.
Men lad os skue fremad! Der er en ting, som jeg anser for at være vigtig - og det skal vi også præcisere over for amerikanerne igen og igen: Vi bryder os ikke om unilaterale sikkerhedsbestemmelser, for vi ønsker at beskytte vores borgere på samme måde, som USA ønsker at beskytte sine borgere. Derfor mener jeg, at dette initiativ er rigtigt. hr. kommissær. Lad os evaluere risiciene for vores passagerer sammen med USA og drage fælles følgeslutninger heraf, således at vi i fællesskab kan øge vores borgeres sikkerhed.
Martine Roure,
   Hr. formand, hr. kommissær, tak for disse afklarende oplysninger. Det må imidlertid konstateres, at USA søger at pålægge Europa et stadigt stigende antal sikkerhedskrav, og vi er stadigvæk ikke beroliget. Vi er derfor imod aftalen om flyselskabernes overførsel af passageroplysninger til de amerikanske myndigheder.
Der bør i forbindelse med indsatsen til bekæmpelse af terrorisme sikres en balance mellem borgernes sikkerhed og frihed. De omhandlede aftaler står imidlertid ikke i rimeligt forhold til målene. Man kan ikke behandle alle borgere som formodede terrorister. Derfor vil en aftale med USA kun være acceptabel, hvis den systematiske overførsel af personlige oplysninger om samtlige passagerer bringes til ophør.
Som De påpegede, hr. kommissær, måtte et fly fra selskabet KLM med kurs mod Mexico for nylig vende om på begæring af USA. Denne hændelse viste endnu en gang, at der lades hånt om de europæiske borgeres rettigheder. Hvordan har de amerikanske myndigheder kunnet skaffe sig oplysninger om passagererne om bord på dette fly, når det ikke havde USA som destination? Var der tale om overførsel af oplysninger om passagererne, og i bekræftende fald med hvilken ret skete denne overførsel? Hvilke konkrete foranstaltninger kan Kommissionen træffe for ubetinget at bringe denne praksis, som krænker fællesskabsretten og især direktivet om databeskyttelse, til ophør? De har modtaget en forpligtelseserklæring, siger De. Hvordan kan vi kontrollere, at denne forpligtelse opfyldes? Kan Kommissionen forsikre, at de amerikanske myndigheder ikke har ubegrænset adgang til flyselskabernes reservationssystemer?
Det er helt afgørende, at Europa imødegår denne forbudsorienterede holdning til bekæmpelsen af terrorisme med sin egen tilgang. Vi anerkender, at effektiv bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet kræver en styrkelse af samarbejdet på tværs af grænserne, men EU's terrorbekæmpelsespolitik bør udarbejdes i fuld respekt for borgernes rettigheder, især deres ret til at bevæge sig frit og deres ret til beskyttelse af privatlivets fred. 
Sophia in 't Veld,
    Hr. formand, hr. kommissær, det er ikke første gang vi mødes i Parlamentet sent om aftenen for at diskutere passagerdata.
Hr. kommissær, De nævnte KLM-sagen, og De forsikrede os om, at USA havde fået oplysningerne på helt legal vis. Ligesom fru Roure er jeg overhovedet ikke beroliget, for svaret var slet ikke klart. De amerikanske myndigheder fik tilsyneladende APIS-data fra Mexico. Hvor fik Mexico dataene fra? Var det tilladt for Mexico at overføre dataene til USA? Gælder en sådan aftale også flyvninger gennem amerikansk luftrum? Vi vil gerne have et klart svar, ikke blot generelle forsikringer. I sidste uge var vi i USA for at drøfte sagen. Jeg har på fornemmelsen, at USA går direkte ind i databasen på grundlag af PNR-aftalen.
For det andet vil jeg gerne vide mere om de amerikanske myndigheders flyveforbudslister. De siger, at de personer, der står på listerne, ikke nødvendigvis er farlige, men jeg finder det stadig bemærkelsesværdigt, at den amerikanske regering finder dem farlige nok til at nægte dem adgang til amerikansk luftrum og sende dem tilbage til EU uden at orientere myndighederne i EU. Kun luftfartsselskaberne bliver orienteret. Disse mennesker betragtes åbenbart som farlige i USA, men ikke i Europa.
Hvad angår den årlige fælles evaluering, sagde De, at De ville se nærmere på forhold vedrørende beskyttelse af privatlivets fred. Jeg håber, at De også vil evaluere foranstaltningernes effektivitet. Ordet sikkerhed er blevet nævnt her flere gange, men jeg vil gerne vide, hvor mange skurke der er blevet fanget, og hvor mange fejl - falske positiver - der har været.
Den fælles evaluering skulle have fundet sted i maj, men er nu udskudt til september. Så vidt jeg forstår, er det fordi USA ikke kunne eller ville give os de oplysninger, vi anmodede om. Kan kommissæren sige noget mere om det? 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil tale på græsk. Enten vil jeg tale alt for hurtigt, så det ikke bliver oversat, eller også taler jeg meget hurtigt eller mere langsomt. Jeg må bede Dem bære over med mig!
Hvor mange lister over ikke-ønskede passagerer findes der i Amerika i dag, og hvordan undgår man fejlidentificering? Hvor mange navne bliver der tilføjet til disse lister, og hvordan foregår det? Hvilke formål har de, og hvordan undgår man at blive fristet til at anvende dem til andre formål? Hvor stor er sikkerheden for, at navne og oplysninger ikke udsættes for uretmæssig anvendelse og adgang? Og hvor effektive er listerne i det hele taget til at identificere terrorister, når det er velkendt, at der er navne på sandsynlige terrorister, som ikke optræder på listerne, så flyselskaberne ikke kender dem, og det ikke slipper ud, at de bliver overvåget? Endelig vil jeg gerne spørge, hvordan folk kan komme til at se og rette i deres data?
Det er ikke mine egne spørgsmål. De er blevet stillet af selveste den amerikanske kongres til den amerikanske regering. Og hvis det er problematiske spørgsmål for amerikanske borgere, er de dobbelt så problematiske, når europæiske borgere er involveret. Her bør Kommissionen samarbejde med Amerika og forsøge i fællesskab at formulere politikker, der vedrører os.
Hr. kommissær, i marts 2005 udsendte Congressional Research Service en rapport om netop dette emne. Jeg kan oplyse Dem om, at PNR-oplysningerne om de europæiske passagerer ifølge rapporten vil blive anvendt i et , som er et program, der kun vedrører indenlandske flyvninger, ikke internationale, i modsætning til, hvad De sagde. Hvis De vil, kan jeg give Dem siden med flere oplysninger.
Til sidst vil jeg sige, at der nu eksisterer tre store risici: borgerne kontrollerer ikke myndighederne, men myndighederne kontrollerer og overvåger borgerne.
Franco Frattini,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gøre det yderst kort, men jeg tror, at visse punkter kræver et par kommentarer.
I forbindelse med drøftelserne med USA har Kommissionen til hensigt at opfordre til klarhed, så der ikke vedtages unilaterale bestemmelser, som risikerer at gå ud over de europæiske borgeres interesser, og at kræve, at sådanne bestemmelser aftales med EU-institutionerne.
Her tænker jeg navnlig på den såkaldte flyveforbudsliste. Vi mener, at dette er det første vigtige skridt, eftersom flyveforbudslisten i øjeblikket kun er USA's eneansvar, såfremt der er tale om overflyvning af amerikanske områder.
Når det gælder flyvninger fra eller til Europa, vil vi bede flyselskaberne om at få besked i forvejen, så vi undgår den fejl, som man har begået tidligere med at opføre personer med samme navn på flyveforbudslisten og dermed tvinge et fly til at lande, fordi der er sket en identitetsforveksling. Ved at få besked i forvejen fra flyselskaberne om de oplysninger, der står på flyveforbudslisten, kan sådanne fejl undgås.
Hvad angår spørgsmålet om sikre flyvninger, som hr. Lambrinidis nævnte, har vi allerede drøftet flysikkerheden indgående med de amerikanske myndigheder.
Det er med stor tilfredshed, at jeg kan fortælle Dem, at de amerikanske myndigheder for nylig gav flyselskaberne lov til at udelukke europæiske statsborgere fra programmet for sikre flyvninger. De garanterer med andre ord, at de ikke medtager oplysninger om europæiske borgere i de forsøg, der vedrører indenrigsflyvninger i USA. Det er en garanti, som vi har fået, og som vi under alle omstændigheder agter at fortsætte drøftelserne om.
Af tekniske årsager havde vi ikke mulighed for at holde dette møde tidligere. For et par uger siden fandt der dog en videokonference sted, og dialogen vil fortsætte på det møde i september, som jeg fortalte om før. For mit eget vedkommende vil jeg stille et helt klart krav om den fulde respekt for beskyttelsen af de europæiske borgeres personoplysninger. Det sagde jeg allerede tydeligt til den amerikanske minister Chertoff på vores møde i Sheffield for et par dage siden, og det vil jeg fortsætte med.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om den politiske situation og mediernes uafhængighed i Belarus.
Benita Ferrero-Waldner,
    Hr. formand, jeg begynder med at takke de parlamentsmedlemmer, der bad om en udveksling af synspunkter med os om Belarus. Det er den tredje udveksling af synspunkter om Belarus, mens jeg har været kommissær. Den er af stor betydning, for jeg deler Deres bekymringer. Jeg er fast overbevist om, at styrkelse af demokratiet og støtte til uafhængige informationskilder i Belarus spiller en afgørende rolle, især i lyset af det kommende præsidentvalg.
Europa-Kommissionen har en stærk interesse i Belarus som en demokratisk og stabil nabo, der forhåbentlig i fremtiden kan nyde godt af EU's naboskabspolitik i fuldt omfang.
Den seneste udvikling i Belarus har imidlertid bevæget landets politiske system længere væk fra et europæisk demokratisk system og dets normer og værdier, hvilket har hindret landet i at indtage sin rette plads i familien af europæiske lande. Efter parlamentsvalget og folkeafstemningen i Belarus sidste år, der langtfra opfyldte internationale standarder for demokratiske valg, bekræftede Rådet for Den Europæiske Union i november 2004 restriktionerne under kontakter på ministerniveau med de belarussiske myndigheder. Samtidig sendte EU et meget klart budskab til befolkningen om, at vi ikke har glemt dem, og at vi ønsker øget kontakt med civilsamfundet.
EU har konsekvent fordømt arrestationerne og de politisk motiverede retssager mod potentielle modstandere af præsident Lukasjenko. Vi har efterlyst respekt for retsstaten og umiddelbar løsladelse af disse mennesker. Disse handlinger fra regimets side opfatter vi som forsøg på at uskadeliggøre oppositionsledere, især op til præsidentvalget i 2006. Den voksende undertrykkelse af politiske partier, ikke-statslige organisationer og uafhængige medier er en kilde til alvorlig bekymring for os.
Vi holder et vågent øje med menneskerettighedssituationen in Belarus. Som et tydeligt signal om, at EU ikke kan acceptere krænkelser af menneskerettighederne og grundlæggende frihedsrettigheder, indførte vi sidste år visumforbud mod visse højtstående belarussiske embedsmænd på grundlag af Europarådets konstateringer. Der var Pourgourides-betænkningen om mennesker, der er forsvundet af politiske grunde. Derefter udvidede vi visumforbuddet til at omfatte de embedsmænd, der var ansvarlige for valgsvindelen og svindelen under folkeafstemningen, samt de ansvarlige for undertrykkelse af fredelige demonstrationer.
Vores alvorlige bekymringer vedrørende fagforeningsrettigheder i Belarus har ført til en undersøgelse af påståede krænkelser af foreningsfriheden samt retten til overenskomstforhandlinger som defineret i ILO-konventionerne, især inden for den generelle præferenceordning, GSP. Undersøgelsen kan i sidste ende medføre ophævelse af Belarus' adgang til GSP.
På baggrund af den forværrede politiske situation i Belarus er EU fortsat fast besluttet på at hjælpe det belarussiske civilsamfund og folk. Her skal det nævnes, at Kommissionen yder betydelig bistand til Belarus, og i de seneste måneder har vi også strømlinet vores bistand til landet. I Vilnius blev der nedsat en arbejdsgruppe med det specifikke formål at koordinere vores bistand. Det var meget vigtigt, da det gav os mulighed for bedre koordination, ikke blot mellem medlemsstaterne, men også med lande som USA og Canada.
Vi har to målsætninger. Den ene er at hjælpe og støtte menneskerettigheder, demokratisering, civilsamfundet og demokratiske kræfter i ordets egentlige betydning. Vi lægger særlig vægt på støtte til medierne, ikke-statslige organisationer, styrkelse af demokratiske institutioner samt retsstatsprincipperne. Det sker via EIDHR - det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder - samt det decentraliserede samarbejdsinstrument. I marts blev der annonceret to udbud, og projektudvælgelsen er allerede afsluttet. Entreprisen indgås sandsynligvis i løbet af sommeren, så aktiviteterne kan begynde inden årets udgang. Der er 10-12 projekter inden for uddannelse og ngo'er, der yder juridisk bistand til folk med menneskerettighedsproblemer. Jeg håber på fremragende resultater.
Den anden målsætning er at støtte befolkningens mere overordnede behov på beslægtede områder. Med mere overordnede behov mener jeg Tacis-programmet, der fokuserer på at støtte selve befolkningen i forskellige sektorer, herunder god regeringsførelse, bæredygtig udvikling, den sociale sektor, uddannelse, sundhed, miljø, økonomisk udvikling samt afhjælpning af problemer forårsaget af Tjernobyl-katastrofen, der spiller en betydelig rolle i vores bistandsprogram.
Der har været forslag fremme om uafhængige radioudsendelser til Belarus for effektivt og nyttigt at afhjælpe manglen på alternative, uafhængige oplysninger i Belarus. Vi har undersøgt mulighederne omhyggeligt og vil se nærmere på, hvordan det kan komme i stand. Med vores nuværende finansforordninger er det ikke så nemt at finde den rigtige løsning umiddelbart. Hvad angår journalisternes vanskeligheder i Belarus, kan jeg dog sige, at vi har et nøgleprogram for uddannelse af journalister, og vi har allerede kunnet gøre meget. Vi har ydet støtte til det belarussiske journalistforbund, som er meget taknemmeligt for støtten. Vi støttede f.eks. forbundet som vinder af Sakharov-prisen for åndsfrihed i 2004.
Bogdan Klich,
   Hr. formand, fru kommissær, det er faktisk Parlamentets fjerde beslutning om Belarus. Det er imidlertid den første, som skyldes en dyb følelse af skuffelse over Kommissionens holdning. Set fra Parlamentets synspunkt er Rådet en allieret og Kommissionen fjenden, i det mindste hvad en vurdering af den nuværende politik i forbindelse med Belarus angår. Rådet forstår, hvad der er behov for, mens Kommissionen ikke har nogen som helst forståelse af, hvordan de eksisterende instrumenter bør tilpasses for at støtte civilsamfundet og den demokratiske transformationsproces i Belarus.
Det budskab, som Javier Solana udsendte under sit møde med Condoleezza Rice i Vilnius om den demokratiske opposition i Belarus, er vigtig set fra et politisk synspunkt. Samtidig er Kommissionen imidlertid blevet fanget i en besynderlig form for ond cirkel. Den tror, at der kan skabes forandringer i Belarus med eksisterende politiske mekanismer og instrumenter. Det er ikke tilfældet. Forandringer kan ikke skabes på denne måde, fordi disse instrumenter er designet til demokratiske lande eller lande, hvor den demokratiske transformationsproces allerede er begyndt. Det ville være umuligt at fremme starten af demokratiske transformationer i noget land i verden ved hjælp af de instrumenter, som Kommissionen henviser til. Hvis vi forsøgte det, risikerede vi at ofre EU's politiske troværdighed, og vi ville ligeledes risikere, at politiske erklæringer fremover ikke ville blive fulgt op af handling.
Mens alt dette sker, vil der om kort tid blive afholdt præsidentvalg i Belarus, eller med andre ord til næste år. Vi må hjælpe belarusserne med at træffe deres valg. Derfor er det enormt vigtigt, at de får troværdig og uafhængig information, primært via radiostationer. Jeg vil bemærke, at der er iværksat projekter i Polen og Litauen, som skal oprette uafhængige radiostationer. Disse projekter konkurrerede oprindeligt med hinanden, men nu samarbejder de. Det er grunden til, at der i beslutningen henvises til et netværk af radiostationer for Belarus.
De nationale regeringer har allerede givet deres opbakning til disse projekter. De bør imidlertid også have EU's opbakning, og de nuværende holdninger må ændres. Kommissionen har allerede overvejet muligheden for en sådan opbakning i otte måneder nu, og det kan ikke fortsætte. Beslutningsforslaget handler om netop dette problem. 
Marek Maciej Siwiec,
   Hr. formand, det, vi gør i dag, er intet mindre end at beskrive, hvad man kunne kalde en krises stagnation. Nyheder om denne krise er nået frem til os, og vi har alle set billederne af demonstrationer, ofre og mennesker, som er blevet tævet. Disse mennesker kommer senere i fængsel, og vi sender protester og venter på, at de næste billeder toner frem på fjernsynsskærmen. Det betyder, at vi faktisk ikke er i stand til at gøre ret meget. Vi kan ikke gøre meget, og det bør vi i det mindste være ærlige nok til at indrømme over for os selv.
Debatten i dag om medierne behandler kun et lille aspekt af den barske virkelighed, som er fremherskende på alle livets områder i Belarus. På min gruppes vegne vil jeg gerne indtrængende opfordre Kommissionen til at bruge den kompromisbeslutning, der er udarbejdet, og som vil blive fremsat i morgen, som inspiration for sine handlinger.
Der er endnu et punkt, som vi ikke bør glemme. Selv om det er så sent, og selv om vores publikum er så lille, så bør vi være ærlige over for os selv og indrømme, at EU, og her mener jeg alle os i Parlamentet og medlemsstaterne, vil være magtesløse og hjælpeløse, indtil vi begynder at føre samtaler med Rusland om Belarus.
Vi fører samtaler med Rusland om mange ting, hvoraf den mest populære er gas og forskellige profitable interesser, men vi har ikke bedt Rusland om dets virkelige mening om situationen i Belarus. Det er meget belejligt for Rusland og for præsident Putin, at der er et land, de kan se ned på i den del af Europa, og at der er et regime, der kan betragtes som Europas sorte får. Lukasjenko og hans bedrifter tolereres og subsidieres med billig gas og olie, og EU samtykker. Vi bør i det mindste indrømme over for os selv, at Lukasjenkos regime er belejligt for Rusland, og at vi samtykker.
Fængsllingen af Khodorkovsky blegner til ubetydelighed i lyset af, hvad der sker i Belarus. Vi river os i håret og protesterer over Khodorkovsky, men der siges meget lidt om Lukasjenkos anonyme ofre. Hvis ikke vi tager konkrete skridt til at styrke civilsamfundet, vil disse mennesker miste deres vigtigste aktiv, som er håb. Det ville virkelig være enden. 
Anne E. Jensen,
   . - Hr. formand. Fru kommissær, De gav en meget levende beskrivelse af den aktuelle situation i Hviderusland. Tingene går den forkerte vej, og det er jo så meget desto mere forstemmende, eftersom der især i andre lande i det tidligere Sovjetunionen hersker en forårsstemning, som vi slet ikke genkender i Hviderusland.
De nævner en lang række igangværende programmer. Men jeg tror, det er meget rigtigt, som hr. Klich var inde på, at mange af EU-programmerne er beregnet på nabolande, der har en eller anden form for demokratisk opbygning. Det er anderledes, når vi har at gøre med et diktatur, som det er tilfældet i Hviderusland. Der skal der andre instrumenter til. Som bekendt er der mange midler i Tacis til at løse miljøproblemer, til at løse spørgsmål om grænsebevogtning. Men hvordan ved vi om den forvaltning, som Lukasjenko foretager af disse midler, er i Unionens interesse?
Derfor synes jeg, at det er et meget rigtigt forslag, der er indeholdt i den beslutning, som vi skal stemme om i morgen. Det er en tekst, som ALDE-Gruppen kan støtte helt og fuldt. Det er vigtigt, at vi støtter retten til fri meningsdannelse i Hviderusland, og vi er simpelthen nødt til at tage fat i nogen af disse projekter, som økonomisk set vil være meget meget beskedne, men som vil betyde utrolig meget moralsk for de mennesker i Hviderusland, som kæmper for demokratiet. De skal kunne høre og forstå, at der er nogen, der kender deres situation, og som bakker dem op, og som vil støtte dem helhjertet. De kæmper med deres liv som indsats, med stor fare for deres personlige tilværelse. Vi skal støtte dem udefra. Vi har et ansvar, og jeg synes, at De skal forklare for os, hvordan De konkret vil gribe det an. 
Konrad Szymański,
   Hr. formand, i de seneste uger har Lukasjenkos regime føjet endnu et punkt til sin liste over tvivlsomme fremgangsmåder. Det er begyndt at spille det nationalistiske kort mod det polske samfund i Belarus, selv om de har levet i landet i umindelige tider.
Den polske union i Belarus er blevet forfulgt, lige siden der blev valgt en ny demokratisk ledelse, selv om organisationen holder sig helt uden for indenrigspolitikken i Belarus. Den polsksprogede avis er blevet lukket, og de statslige medier bruger officiel propaganda til at fremstille polakker som agenter for fremmede magter, finansieret af NATO og CIA, som nærmest forbereder en blodig revolte mod den belarussiske stat.
EU's politik må levere et svar på sådanne hændelser. Efter min mening ville det være værd at overveje et øget niveau af solidaritet mellem lande på mellemstatsligt niveau og solidaritet i form af EU- og transatlantiske politikker. Hvad Kommissionen angår, må politikkerne målrettes mod at gennemføre helt specifikke projekter som f.eks. støtte til uafhængige medier.
Fru kommissær, der er et emne, som jeg gerne vil fremhæve særligt her. Der er ingen tvivl om, at Parlamentet ikke vil have forståelse for passivitet og langsommelighed fra Kommissionens side i denne valgperiode. Hvis De fortsætter som hidtil, vil De kun bidrage til at skabe yderligere konfliktområder mellem Parlamentet og Kommissionen. De giver os ikke andet valg, fru kommissær. 
Aldis Kušķis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, Lukasjenko, diktatoren i Belarus, er med succes ved at skabe et totalitært regime, idet han tager ved lære af den sovjetiske totalitære kommunismes klassiske dyder og roser dem. Denne gang bruger han ikke proletariatets diktatur og den kommunistiske ideologi som skalkeskjul, men ødelægger metodisk de borgerlige og politiske frihedsrettigheder for befolkningen i Belarus og ødelægger retten til ytringsfrihed og sandfærdig information. Befolkningen i Belarus modtager meget detaljerede beretninger om diktatorens heroiske gerninger fra de slavebundne medier. Glædessange toner ud af radioen, og en propagandamaskine, som ville være Goebbels værdig, lammer samfundets tillid. Behovet for demokratiske frihedsrettigheder bliver ødelagt, håbløshed svækker folks drømme og tro på egne kræfter. Hvordan kan man bremse denne proces, hvor den kulturelle hukommelse går tabt? Hvordan kan vi bevare de grene af civilsamfundet, som stadig er intakte? Hvordan kan vi igen skabe et internt krav om ærlig og sandfærdig information?
Det kan vi gøre, hvis EU opfylder sine egne rettigheder og forpligtelser. Ved at opfylde retten og pligten til at skabe et frit informationsområde med budgetmidler, som allerede er blevet vedtaget i år. Jeg opfordrer Kommissionen til at holde op med det overdrevne diplomati og i stedet udføre sine forpligtelser. Det er i øjeblikket udelukkende op til Kommissionens gode vilje, om der skal udsendes uafhængige radioudsendelser. De finansielle, tekniske og organisatoriske spørgsmål kan løses i løbet af indeværende år. Professionelle journalister står klar til at skabe et objektivt indhold. Dette arbejde ville være en endnu større æresbevisning for dem end Sakharov-prisen, som Europa-Parlamentet overrakte sidste år. Jeg opfordrer Dem til at støtte denne beslutning. Støt den, og gennemfør den, så Belarus ikke bliver en totalitær stat. 
Joseph Muscat (PSE ).
   - Hr. formand, kommissæren har ikke brug for at høre fra os, hvad der sker i Belarus. Samtidig tror jeg, at De er på vores side, fru kommissær. Tillad os venligst at sætte gang i tingene. Det er bønnen fra os alle.
Regler er midler til at nå et mål og ikke målet i sig selv. Vi kan ikke sige til befolkningen i Belarus, at vi ikke kan hjælpe dem lige i øjeblikket, fordi vi skal overholde nogle vanskelige regler. Vi må ændre reglerne.
Parlamentet er en af de vigtigste aktører, når det gælder om at vedtage regler og sikre, at de overholdes. Lad os se, hvad vi kan gøre. Vi kunne alle sammen godt tænke os at få konkrete forpligtelser i stand med hensyn til projektet med en radiostation, direkte bistand til familier til ofre for regimet - de har i høj grad brug for det - og for det tredje en konkret og realistisk tidsplan, hvilket er mest vigtigt. Jeg forstår, hvad De mener, når De taler om en tidsplan, der forhåbentlig starter efter sommeren og fortsætter i den nærmeste fremtid, men vi bør have en tidsplan for specifikke begivenheder i de næste 12 måneder.
Rolandas Pavilionis (UEN ).
   - European Humanities University, som blev lukket i Minsk for et år siden, blev for nylig genfødt i Vilnius. Historisk set var Europas universiteter forløberne for EU. EU's egentlige rødder ligger i universiteterne, mens universiteterne er bygget på tankefrihed. Derfor hilser vi European Humanities Universitys genoplivning velkommen i den beslutning, som vi forelægger for Parlamentet på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa: Vi glæder os også over Republikken Litauens bestræbelser på at udbrede demokratiet, tankefriheden og menneskerettigheder gennem uddannelse ved at forberede en uddannet generation til et nyt land, et land, som er nabo til EU, men stadig holdes i diktaturets jerngreb. Derfor henvender vi os til Kommissionen og EU's medlemsstater og opfordrer Dem indtrængende til at følge eksemplet fra donorerne i Europa og USA og støtte dette universitet på enhver mulig måde. Vi er sikre på, at det er på denne måde, vi virkelig kan udvide frihedens område, hvor en nations frihed, solidaritet og samarbejde er til gavn for menneskets værdighed - vores egen værdighed. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har længe været interesseret i Belarus, og jeg har aldrig talt for helt at afbryde kontakten med de belarussiske myndigheder på områder, som begge sider er bekymret over, f.eks. menneskehandel og handelsforhold. Det er også rigtigt, at EU's nuværende politikker ikke har givet noget udbytte. Præsident Lukasjenkos regime har trukket sig tilbage i sin belejringsmentalitet, hvor tiltagende paranoia vedrørende EU's, USA's og undertiden endda Ruslands hensigter har medført øget undertrykkelse og autoritære reaktioner.
Der er effektivt sat en stopper for demokratiet med valg på skrømt og ophævelse af begrænsningen af præsidentens embedsperiode, selv om observatører fra SNG vil hævde noget andet. Der bliver trampet på menneskerettighederne, idet oppositionsdeltagere forsvinder på mystisk vis. Retssystemet er langtfra uafhængigt og sætter ikke spørgsmålstegn ved vicekammeradvokat Paval Radzivonaws kampagne som den vigtigste årsag til, at der blev slået hårdt ned på aviser som og . Det underbygges også af, at oppositionsdeltagere som Mikhail Marinitj er dømt efter strafferetten. Pressefriheden er nærmest ikke-eksisterende nu, hvor aviser suspenderes og journalister, herunder udenrigskorrespondenter, forfølges eller idømmes bøder. Teoretisk kan belarussere endda blive sendt i arbejdslejr, hvis de vover at kritisere præsidenten. En journalist, Veronika Tjerkasova, blev myrdet på mystisk vis sidste år.
Hvad angår mediefrihed, ligger Belarus nu på linje med nogle af verdens pariaregimer som Cuba, Burma, Nordkorea og Iran. EU og USA står sammen om at fordømme dette brutale regime og pålægge smarte sanktioner over for regimets embedsmænd.
Jeg går stærkt ind for at støtte uafhængig radioudsendelse til Belarus fra EU samt for finansiel bistand til journalister og civilsamfundet i Belarus. Jeg håber, at det forfærdelige regimes dage er talte, og at det snart vil blive slettet af Europakortet.
Benita Ferrero-Waldner,
    Hr. formand, jeg tror faktisk ikke, der er forskel. Friheden bliver trådt under fode af dette regime, så vi må gøre noget, hvilket jeg allerede har forklaret tre gange. Det var Kommissionen, der erklærede sig villig til at tage til Litauen sammen med nogle få medlemsstater for at finde de rigtige strategier.
De rigtige strategier er der. Problemet ligger i vores finansforordninger. Finansforordningerne blev i sin tid indført, fordi Parlamentet anmodede om det. Hvorfor? Fordi der var uregelmæssigheder, men nu kører vi helt efter bogen. Det er meget svært for mig at gå imod finansreglerne, og derfor tager det lang tid. Jeg kan ikke bare dele penge ud til en hvilken som helst ngo. Reglerne skal overholdes, og reglerne er meget vanskelige og strenge. Hvis vi vil ændre reglerne - og jeg ville bestemt ikke have noget imod at forenkle dem - har jeg helt ærligt brug for Parlamentets støtte for overhovedet at kunne gøre noget. Jeg vil ikke anklages for uregelmæssigheder, som nogle af mine kolleger tidligere er blevet det. Jeg er altid åben og fleksibel. Jeg skal nok se nærmere på sagen, men det tager lang tid. Det kan tage flere måneder at få det hele på plads, men vi bevæger os i den rigtige retning.
Jeg synes ikke, det er korrekt at sige, at Rådet har andre idéer. Rådet kom efter os. Vi begyndte at arbejde sammen med nogle få medlemsstater og mange ngo'er, men Rådet er ikke ansvarligt for gennemførelsen. Det er os, der skal stå for gennemførelsen, ifølge de finansielle overslag og reglerne samt i overensstemmelse med de begrænsninger, der er pålagt os. Det er problemets kerne. Det er De allerede klar over, derfor siger jeg det åbent og tydeligt.
Det er heller ikke rigtigt at sige, at vi ikke kommunikerer med Rusland i denne sag. Selvfølgelig gør vi det. Men i virkeligheden har Rusland endnu ikke ændret noget som helst og har tilsyneladende svært ved at gøre det. Jeg er dog helt enig i - og det blev vi også enige om på seminaret - at vi skal gøre noget ved medierne og tage direkte kontakt til samfundet i Belarus, hvor vi skal uddanne journalister.
Vi bør også arbejde via Ukraine. Vi har arbejdet sammen med vores polske og litauiske venner, og vi vil også arbejde meget sammen med ukrainerne, som har bedre adgang end os. Det er rigtigt, at Lukasjenko nu indfører strengere foranstaltninger, fordi han er bange for, at der vil opstå bevægelser som i Ukraine, Georgien og Kirgisistan.
Det er der, vi står nu, men jeg har ikke flere oplysninger at give nu. Vi arbejder på gennemførelsen, men desværre tager det længere tid, end jeg ønsker. I mit tidligere job som Østrigs udenrigsminister gav jeg en instruks, som så blev fulgt og gennemført et par måneder efter. I Kommissionen er det hele mere kompliceret. Vi skal omhyggeligt sikre os mod uregelmæssigheder. Men hvis De er klar, er jeg klar til at se nærmere på sagen. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0329/2005) af Barón Crespo for Udvalget om International Handel til Kommissionen om oprindelsesregler i forbindelse med præferencehandelsordninger KOM(2005)0100).
Enrique Barón Crespo (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil som formand for Udvalget om International Handel hilse kommissær Kovács velkommen og sige til ham, at vi ser frem til at modtage ham i Udvalget om International Handel, så vi kan få en første forhandling om de spørgsmål, vi i fællesskab behandler. Jeg siger det direkte til ham i denne intime atmosfære, som vi lige nu befinder os i på dette sene tidspunkt af aftenen.
Jeg vil også gerne give udtryk for min egen og udvalgets tilfredshed med vedtagelsen af GSP-forordningen i april, selv om det er en skam, at den ikke blev vedtaget på det planlagte tidspunkt, så de lande, der blev ramt af tsunamien, kunne nyde godt af den. Og hvad angår oprindelsesreglerne, selv om det er korrekt, at Parlamentet hverken har beføjelse eller medbestemmelsesret eller skal høres i forbindelse med forordningen om gennemførelsesbestemmelserne, har vi i medfør af Rådets afgørelse fra 1999 om procedurerne for udøvelse af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser, ret til regelmæssigt at blive informeret om de procedurer, der finder sted ved hjælp af komitologiproceduren.
Det ville betyde, at Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunion, som det er tilfældet med Generaldirektoratet for Handel, som vi punktligt modtager dokumenterne fra Komité 133 fra, skal sende vores udvalg udkastene til gennemførelsesforanstaltningerne samt afstemningsresultaterne og mødeprotokollerne.
Det er i overensstemmelse med de beføjelser, som forretningsordenen giver os, og som ikke kun omhandler handelsspørgsmål, men også de økonomiske og handelsmæssige forbindelser med tredjelande. Vi er derfor, hr. kommissær, interesseret i og villige til at konsultere vores respektive dagsordener for at få en fornuftig forbindelse til Dem med dialog, forhandling og kontrol.
Med hensyn til indholdet i reformforslaget mener vi, at den vifte af spørgsmål, der rejses ud fra et synspunkt om forenkling, større fleksibilitet og kontrol, er vigtig. Jeg vil meget kort komme ind på dem.
Med hensyn til forenklingen synes vi, at fjernelsen af en lang liste over betingelser, som eksportørerne pålægges, og udstedelsen af oprindelsescertifikat udelukkende på baggrund af værditilvækstkriteriet er positivt. I forbindelse med dette punkt vil vi gerne hurtigst muligt modtage de konsekvensundersøgelser eller de simuleringer, der er foretaget, hvor man kan se de økonomiske indvirkninger af at fastsætte tærskler for værditilvækst for handelssamkvem og for de begunstigede lande.
Med hensyn til en større fleksibilitet mener vi, at det, hvis vi tillader regional kumulation mellem lande, der tilhører den samme region, vil medvirke til større økonomisk integration mellem disse, hvilket er en del af vores grundlæggende filosofi, og som også kan have gavnlige virkninger.
Endelig bør vi med hensyn til kontrollen stille forslag om at fastsætte nye kontrolmekanismer, således at der ikke opstår overdrevne bureaukratiske og administrative procedurer, der kan fjerne incitamentet til at bruge mekanismerne til anvendelse af præferenceordningerne.
På et tidspunkt, hvor der foregår meget livlige forhandlinger om gennemførelsen af millenniummålene og bekæmpelse af fattigdommen, såvel i Parlamentet som i FN, OSCE og G-8, mener vi, at dette er det bedste tidspunkt til en reform af oprindelsesreglerne, der åbner vores markeder og er til gavn for de lande, der mest behøver det. Det er formålet med denne forespørgsel, og vi vil gerne vide, hvad Kommissionen mener herom på nuværende tidspunkt. 
László Kovács,
    Hr. formand, i meddelelsen af 16. marts 2005 defineres de generelle retningslinjer for oprindelsesregler i præferenceordninger i fremtiden. Der er tale om en trestrenget tilgang, der bør betragtes som en pakke. For det første indeholder pakken forenkling og passende lempelse af reglernes substans. For det andet indeholder den forbedrede procedurer for reglernes gennemførelse og håndhævelse og for det tredje et sikkert miljø for lovlig handel via målrettet overvågning af ordningernes funktion. Retningslinjerne bør anvendes progressivt på alle ordninger, men er først og fremmest fokuseret på de ordninger, der vedrører udvikling af hver enkelt generel præferenceordning.
Kommissionen mener, at formel forenkling kan opnås ved at anvende én bred metode, der er baseret på værdikriterier, i stedet for de nuværende talrige og komplekse regler for bestemmelse af produkters oprindelse, som ikke helt kan opnås i et land. Den metode giver også fleksibilitet, ved hjælp af tærskelværdier, til at tilpasse oprindelseskravene til de ønskede resultater, hvad angår markedsadgang og udvikling for modtagerlandene. Metoden gælder både bestemmelse af tilstrækkelig forarbejdning, når der anvendes materialer, der ikke har oprindelse i et land eller en akkumuleringsregion, og tildeling af oprindelse, men i forbindelse med akkumulering ved hjælp af forskellige tærskelværdier.
For nu at svare på Deres andet spørgsmål skal behovet for lempelse - og her henviser jeg til mine indledende bemærkninger - sættes i forhold til de ønskede virkninger, ikke kun hvad angår eksportvækst i forbindelse med GSP, men hovedsagelig modtagerlandenes faktiske udvikling. I den henseende skal de kriterier, der skal overvejes ved definition af tærskelværdierne for merværdi, være forbundet med de nye reglers virkning på udviklingen.
Merværdimetoden er derfor udgangspunktet. Kommissionen er ved at iværksætte undersøgelser, der skal måle effekten på visse produkter, der er afgørende for udviklingslandene, f.eks. tekstiler, landbrug og fiskeri - hvor oprindelsen hidtil ikke har været baseret på værdi - og som er følsomme for Kommissionen, hvad angår toldtariffer og markeder. Undersøgelsen vil bidrage til at definere kriterierne og konstatere, hvorvidt en merværdimetode med passende tærskelværdier for både tilstrækkelig forarbejdning og akkumulering faktisk er i overensstemmelse med principperne om forenkling og udvikling. Hvis denne undersøgelse viser, at merværdimetoden ikke giver de forventede resultater for visse sektorer, vil Kommissionen vedtage en anden metode for bedre at kunne opfylde målsætningerne.
Hvad angår Deres første spørgsmål, er Kommissionen parat til at give en mere detaljeret forklaring over for Parlamentets repræsentanter. Undersøgelsens referenceramme er imidlertid, hvordan produkter og lande udvælges til simuleringerne samt de forskellige trin i evalueringen af resultaterne.
Definition af tærskler vil være en del af processen med at udarbejde og vedtage Kommissionens forordning om ændring af den generelle præferenceordnings oprindelsesregler. Parlamentet bliver inddraget i overensstemmelse med komitologiproceduren. Når Kommissionen engang formelt kan starte undersøgelsen af udkastet til forordning i Toldkodeksudvalget, vil udkastet blive stillet til rådighed for Parlamentet.
Hvad angår Deres tredje spørgsmål, har Kommissionen omhyggeligt overvejet at tillade global akkumulering mellem alle GSP-modtagerlande. Det går langt videre end tværregional akkumulering. Hvis akkumulering af oprindelse skal have en reel virkning, skal det være en yderligere mulighed for at indkøbe materialer fra lande, som er reelle økonomiske partnere, med mindre strenge begrænsninger end for andre lande.
Udvidelse af indkøbsmulighederne til indkøb fra alle udviklingslande ville gå imod selve akkumuleringsbegrebet, idet det ville forudsætte, at de fleste af de materialer, som udviklingslandene bruger til at fremstille produkter til eksport til EU under den generelle præferenceordning, kommer fra andre udviklingslande. En sådan global akkumulering ville faktisk erstatte de normale oprindelseskrav. De lande, der ville høste flest fordele af en sådan situation, ville igen være de store eksportlande og ikke de fattigste og mere sårbare lande, hvis interesser bedre kan varetages af passende tærskelværdier.
For at kunne virke skal akkumulering og fremme heraf fortsat være målrettet mod landegrupper med gensidige og afbalancerede økonomiske interesser. Som fremhævet i meddelelsen, udelukker det ikke at udvide de eksisterende akkumuleringszoner eller lægge eksisterende grupper som ASEAN og SAARC sammen. Det skal dog modsvare de behov, som landene selv giver udtryk for, og det skal understøttes af de nødvendige instrumenter med henblik på administrativt samarbejde om oprindelsesforhold.
Kommissionen vil fortsat være til Parlamentets disposition og holde Parlamentet orienteret om den videre udvikling i denne vigtige sag. Jeg vil gerne sige til formanden for Udvalget om International Handel, at jeg er til disposition for Dem og Deres udvalg, når som helst De vil invitere mig til at deltage i Deres møde. 
Maria Martens,
   Tak, hr. formand. Da vi i marts talte om præferenceordningen for udviklingslandene, anmodede vi kommissæren om at revidere oprindelsesreglerne, især for at fremme bedre anvendelse af ordningen. Vi glæder os derfor over, at Kommissionen er i gang med en sådan revision. Bolden blev givet op i marts, og i løbet af efteråret kan vi vente de endelige forslag. Jeg vil i den forbindelse gerne stille tre spørgsmål.
Det første vedrører akkumulering. Kommissionen har anført, at den vil styrke den regionale akkumulering, hvilket jeg finder særdeles væsentligt. Samtidig har den anført, at den vil arbejde videre med tværregional eller evt. global akkumulering. Kan Kommissionen sige mere herom på nuværende tidspunkt?
Det andet spørgsmål vedrører anvendelsen af den generelle præferenceordning. Det er et begrænset antal lande, heriblandt Kina, som nyder godt af denne ordning. Udfordringen består i at udforme reguleringen på en sådan måde, at de lande, der har det største behov for ordningen, også rent faktisk vil og kan gøre brug af den. Hvordan agter Kommissionen at sikre det? Overvejer Kommissionen en lavere regional akkumuleringstærskel for de mindst udviklede lande?
Afslutningsvis vil jeg gerne anføre et par bemærkninger om muligt misbrug og svig. Det er et reelt problem. Man håber at kunne foretage en justering bl.a. ved at forenkle oprindelseskriterierne og ved at forenkle de administrative procedurer samt ved en smidiggørelse af betingelserne for regional akkumulering. Der var planer om en risikoanalyse på dette område. Jeg vil derfor gerne spørge Kommissionen, om denne analyse i mellemtiden er foretaget, og om Kommissionen kan sige noget om den? 
Antolín Sánchez Presedo,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som ordfører for betænkningen om den generelle toldpræferenceordning og skyggeordfører for reformen af oprindelsesreglerne, vil jeg gerne understrege betydningen af, at de præferencer, som er anerkendt af EU, bliver anvendt effektivt og reelt kommer modtagerne til gode. Parlamentets hovedinteresse er at sikre, at dette formål bliver opfyldt, og derfor vil jeg gerne, da jeg deler målene i Deres meddelelse, rejse nogle spørgsmål.
Med hensyn til forenklingen vil jeg gerne for det første understrege, at der er brug for særbehandling for de mindre udviklede lande, og at de får ret til lavere tærskler og mulighed for minimumsregler. Samtidig kræver fastsættelsen af tærskler for værditilvæksten som eneste kriterium, at vi tager hånd om visse kollaterale problemer, for dette krav kan være meget kostbart for virksomhederne i de mindre udviklede lande, der ville få brug for temmelig avancerede regnskabs- og revisionssystemer. Hvis dette kriterium knyttes sammen med nettoproduktionsomkostningen i de forskellige lande i forhold til valutakurser, lønninger og råvarepriser, kan systemet blive endnu mere komplekst, og de mindst udviklede lande med billig arbejdskraft kan risikere at blive udelukket.
Med hensyn til en smidiggørelse af oprindelsesreglerne vil jeg gerne påpege behovet for, at lande, som nyder godt af særbehandling, selv om de tilhører forskellige geografiske eller handelsmæssige regioner, godt kan kumulere indbyrdes. Vi synes, at det ville være en meget kohærent regel, og samtidig ville det være nødvendigt at anerkende muligheden for bilateral kumulation med EU, således at de produkter, der er færdigfremstillet i et begunstiget land, og som indeholder materialer, der stammer fra EU, også kan nyde godt af præferencerne.
Med hensyn til kontrolforanstaltningerne gentager jeg behovet for at få adgang til konsekvensundersøgelser og simuleringer, og jeg beder Dem om at lytte til civilsamfundets holdning, overvåge systemet og informere Parlamentet behørigt. 
László Kovács,
    Hr. formand, jeg har bemærket, at Parlamentet har givet udtryk for stor interesse for den grundige gennemgang af oprindelsesreglerne, som Kommissionen har foranstaltet. Vi har helt klart de samme målsætninger.
Oprindelsesreglerne i forbindelse med den generelle præferenceordning kommer først, men retningslinjerne i Kommissionens meddelelse vil også give inspiration til definitionen af revision af reglerne i andre ordninger, især forhandlingerne om økonomisk EU-partnerskab med AVS-landene.
Jeg insistere igen på, at jeg, selv om vores institutioners formelle involvering er baseret på den retlige ramme for definition af oprindelsesreglerne i de forskellige præferenceordninger, anser det for yderst vigtigt, at Deres udvalg hele tiden holdes orienteret og får mulighed for at give udtryk for sine synspunkter om de gebyrer, der skal indføres med henblik på bedre markedsadgang og udvikling.
For at produkter kan betragtes som tilstrækkeligt forarbejdede i et land på grund af regional akkumulering er det ikke desto mindre nødvendigt at beslutte, i hvilket land i regionen produktet har sin oprindelse. Det er afgørende, fordi udviklingslande i samme region kan være underlagt forskellige præferenceordninger under GSP, og forvridning af disse præferencer skal undgås. Derfor fastsættes en akkumuleringstærskel for at beslutte, hvorvidt produkterne har deres oprindelse i det land, hvor den endelige fremstilling finder sted. Denne tærskel bør være lavere end tærskelen for inputvarer, der ikke har oprindelse i det pågældende land, for at fremme indkøb i akkumuleringszonen, og samtidig høj nok til at undgå forvridning af præferencerne. Udviklingslandene kan nemmere nå tærskelen.
Reform af oprindelsesreglerne er afgørende for at forbedre handelsmulighederne for verdens fattigste og mest sårbare lande. Vi skal sikre, at vi sætter handling bag ordene. Vi vil besvare nogle af de andre detaljer i spørgsmålet skriftligt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 

