Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 15. marts 2001, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Kære kolleger, det er endnu en gang min triste pligt at åbne vores mødeperiode med en fordømmelse af ETA's voldelige terrorisme i Spanien.
Som De ved, er der siden den 15. marts ulykkeligvis blevet tilføjet to nye ofre til den uudholdelige liste over dem, der har mistet livet ved attentater i Spanien.
Natten til den 17. marts blev Santos Santamaría, medlem af Mosso d'esquadra, som er det regionale katalanske politi, dræbt af en bilbombe i Rosas. Den 20. marts blev Froilán Elespe, medlem af kommunalbestyrelsen for socialistpartiet i Lasarte, dræbt af to skud i hovedet.
ETA beviser med disse mord endnu en gang, i hvor høj grad de foragter demokratiet. De trusler, de kom med for kort tid siden mod turisterne, er også et led i samme modbydelige plan.
Jeg har ved hver af disse sørgelige lejligheder lagt vægt på at understrege min og Europa-Parlamentets største sympati med ofrenes familier og sende dem mine dybfølte kondolencer. Jeg har ligeledes erklæret vores støtte til de spanske myndigheder.
Jeg beder Dem iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen. Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen (på mødet den 29. marts 2001) i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Torsdag:
Formanden. Der er foreslået to ændringer til torsdagens debat om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning under punktet menneskerettigheder. Med hensyn til det første underpunkt med overskriften "Iran" har jeg modtaget et forslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, der gerne vil have dette underpunkt taget af dagsordenen.

Swoboda
Fru formand, jeg vil gerne kort forklare vores ønske. Det drejer sig ikke om, at vi er mildere stemt, hvad situationen i Iran angår, men det drejer sig om, at der for tiden foregår vanskelige samtaler og forhandlinger i Iran for at forbedre skæbnen for nogle iranske statsborgere, som arbejder i den tyske ambassade. Jeg tror ikke, at vi på nuværende tidspunkt skal forstyrre denne proces, som finder sted i Iran - f.eks. gennem en beslutning. Vi har vores faste mening, hvad angår menneskerettighedskrænkelserne, men jeg tror ikke, at vi i dette tilfælde - jeg understreger på nuværende tidspunkt - bør føre en diskussion og vedtage en beslutning!

Formanden
Er der nogen, der ønsker at udtale sig til fordel for bevarelse af dette punkt?
Da det ikke er tilfældet, sætter jeg nu forslaget under afstemning.
(Forslaget godkendtes)

 
Formanden. Det andet forslag angår det tredje underpunkt med overskriften "Voldelige overgreb mod katolske nonner". Det er stillet af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater, der anmoder om at få dette underpunkt taget af dagsordenen.

Van Velzen
Fru formand, det drejer sig om et alvorligt problem, men det er begrænset. Det vedrører i sidste ende, at nogle præster i Afrika har opført sig absolut forkert, og det støtter vi ikke. Vi må imidlertid ikke generalisere, for det var ikke Pavens politik. Det vedrører heller ikke en hastesag, for det omfatter tilfælde fra perioden 1994-1995. Vatikanet har i mellemtiden truffet foranstaltninger og iværksat en undersøgelse. Endvidere har man truffet foranstaltninger imod de pågældende præster, og oplysningerne er offentliggjort. Min gruppe foreslår derfor, at dette emne ikke behandles under den aktuelle og uopsættelige debat. Det er naturligvis helt logisk, og det vil vi også sætte pris på, hvis emnet behandles nærmere i Parlamentets udvalg, for det er det rigtige sted og ikke i den aktuelle og uopsættelige debat.

Formanden
Er der nogen, der ønsker at udtale sig til fordel for dette punkt?

Plooij-van Gorsel
Fru formand, min gruppe har forståelse for, at det er et meget følsomt emne. Det foreliggende beslutningsforslag er endvidere lidt for omfattende og burde begrænses til punktet om voldtægten af kvinder. Jeg mener, at det henhører under den aktuelle og uopsættelige debat, for det er først blevet offentliggjort for nylig, nemlig i sidste uge, at denne krænkelse af kvinders rettigheder ikke kun har fundet sted i Afrika, men i 23 lande verden over. Det må altså ikke marginaliseres. Det, Parlamentet i den forbindelse skal klargøre, er ikke så meget, at det er sket - det finder nemlig sted i alle samfund, uanset religion, både i den vestlige verden og andre steder - men at det bortforklares. Man har i årevis nægtet, at der var et problem. Jeg mener, at Parlamentet skal udtale sig herom.
Jeg vil gerne endnu en gang sige, at den foreliggende tekst indeholder elementer, som ikke hører hjemme i beslutningsforslaget. De skal derfor fjernes, så det bliver et præcist beslutningsforslag, hvor problemet krænkelse af kvinders rettigheder verden over af katolske præster behandles. Jeg håber, at De er enig.
(Forslaget forkastedes)

Lannoye
Fru formand, jeg har ikke noget forslag til den aktuelle og uopsættelige debat, men jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på punktet "Overholdelse af Kyoto-konferencens mål", der har antaget nye dimensioner i løbet af de sidste par dage efter præsident Bushs mildt sagt uheldige udtalelser.
Jeg mener, at det er vigtigt, at Kommissionen og Rådet er repræsenteret på værdig vis under denne forhandling - der desværre finder sted torsdag eftermiddag, det vil sige på et tidspunkt, hvor kun få kolleger er til stede - og at Europa-Parlamentet er bevidst om, at præsident Bushs udtalelser ikke kun er betydningsfulde, hvad angår Kyoto-protokollen, men også sætter spørgsmålstegn ved selve arten af de særlige forbindelser, som EU har med USA.
Jeg mener, at de europæiske institutioner over for en så knusende, unilateral holdning, der ødelægger det politiske klima - kan man roligt sige - mellem Europa og USA, skylder sig selv at svare igen, ikke med en verbal optrapning af konflikten, men med en stærk politisk reaktion. Jeg mener, at indholdet af det transatlantiske økonomiske partnerskab og den transatlantiske dialog, som vi fører med USA, risikerer at blive kompromitteret, hvis sidstnævnte ikke ændrer holdning.

Formanden
Hr. Lannoye, som De ved, deler jeg Deres holdning, og derfor mente jeg også, at jeg kunne handle meget hurtigt i henhold til lige præcis det, som De nu beder om. Hvad angår torsdagens forhandling, har Kommissionen hørt Deres ønske om, at den var repræsenteret, som det sig hør og bør, på højeste niveau. Det samme gælder Rådet.

Van Velzen
Fru formand, der er et andet alvorligt problem, som er blevet behandlet kort. Nu, hvor der er tid til det, kan det måske få lidt opmærksomhed. Hr. Imbeni er som næstformand for Parlamentet på vores vegne til stede ved det interparlamentariske møde i Cuba. Hr. Imbeni har sagt, at han ikke er villig til at fremsætte en erklæring om hverken demokrati eller krænkelse af menneskerettighederne i Cuba. Fru formand, det er efter min gruppes mening ikke acceptabelt, og hr. Imbeni skal pålægges, på vegne af Dem og os, hvis der bliver lejlighed til det - og det bliver der under pressekonferencen - at tage stilling til krænkelsen af demokratiet og menneskerettighederne i Cuba. Jeg anmoder Dem derfor om enten at sætte dette på dagsordenen på torsdag under den aktuelle og uopsættelige debat eller afgive erklæring i morgen, for det interparlamentariske møde varer til senest den 7. april.

Formanden
Tak, hr. van Velzen. Det aftaler jeg med hr. Imbeni.

Barón Crespo
Fru formand, Deres tavshed efter hr. van Velzens ubetimelige indlæg tvinger mig til at tage ordet, ikke bare fordi hr. Imbeni er medlem af min gruppe, men fordi han er næstformand for Parlamentet og et menneske, der altid har optrådt værdigt som parlamentsmedlem og som næstformand i forsvaret af vores fælles værdier, og jeg er sikker på, at hr. Imbeni, som ikke er her nu, i Cuba og i Conchinchina til enhver tid vil forsvare Europa-Parlamentets beslutninger og optræde værdigt.
Jeg anmoder hr. van Velzen om at trække sine ord tilbage og om, hvis han vil trække dem tilbage, at gøre det, når hr. Imbeni er til stede.

Formanden
Hr. Barón Crespo, jeg gør Dem opmærksom på, at jeg straks så efter, om hr. Imbeni var til stede, og mente, at det var vanskeligt at påbegynde forhandlingen, når hr. Imbeni nu ikke var til stede. Når dette er sagt, lover jeg at finde en mindelig løsning på problemet.
Arbejdsplanen fastsattes således.

 
Indlæg til proceduren

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru formand, også vi i Euskal Herritarrok sørger over ofrene for konflikten i Baskerlandet. På nuværende tidspunkt er stemningen blandt den baskiske befolkning som i et besat by, idet de spanske nationalister tilsyneladende er overbevist om, at de ikke kan vinde en overbevisende sejr ved valget i næste måned.
Det underkuende maskineri bliver mere og mere omstændeligt, og tortur konkurrerer med Franco-tidens værste episoder, hvorfor frygt og had er fremherskende. De spanske massemedier overdriver dette billede på baggrund af lutter overdreven smiger over for José María Aznars regering og forlanger, at alle autonome styrker overgiver sig til Madrid.
Parlamentet har alt for ofte ikke været i stand til at reagere rettidigt og effektivt i forbindelse med konflikter under optrapning. Vi må huske på, hvad kommissær Patten sagde i januar: Det vigtigste i forbindelse med konfliktforebyggelse er hurtighed og effektivitet. Jeg understreger "hurtighed".

Obiols i Germà
Fru formand, vi er nået til et punkt, hvor man, når man taler offentligt om situationen i Baskerlandet, ikke ved, hvilke følger det kan få. Jeg vil benytte lejligheden til at hylde alle medlemmerne af Parlamentet.
Montaigne sagde, at de fleste af verdens onder skyldes ânerie, et ord, der ikke kan oversættes til spansk, men som kommer af asen. Jeg synes ikke, at det er værd at spilde tid på at svare nogle kriminelle asener. Mange tak.

Krivine
Fru formand, jeg vil gerne henlede Deres og Parlamentets opmærksomhed på to meget alvorlige beslutninger, der lige er blevet truffet af to europæiske koncerner, og som har vakt stort røre på arbejdsmarkedet.
Som De ved, har Danone-koncernen lige besluttet at nedlægge flere fabrikker i Europa og derved smide flere tusinde arbejdere på gaden, samtidig med at samme koncern for kort tid siden informerede os om, at den havde opnået et pænt overskud sidste år.
Desuden har Marks & Spencer-koncernen lige besluttet at nedlægge alle europæiske fabrikker uden for Storbritannien. Denne beslutning ser ikke ud til at være lovlig, eftersom fagforeningerne og samarbejdsudvalgene ikke er blevet varskoet, og eftersom arbejderne har hørt om deres fyringer i radioen.
Jeg vil derfor gerne vide, fru formand, om De og Parlamentet har mulighed for - eventuelt under den næste mødeperiode - at tage stilling til disse utålelige foranstaltninger, som på den ene side stiller det sociale Europa, som flere af os ønsker at opbygge, i et dårligt lys og på den anden side repræsenterer en retsvægring og et angreb på arbejdsmarkedets værdighed.

Formanden
Tak, hr. Krivine. Jeg tvivler ikke på, at Formandskonferencen, der samles torsdag under denne mødeperiode, vil undersøge spørgsmålet.

Alyssandrakis
Fru formand, jeg vil gerne give udtryk for vores harme over to begivenheder, som for nyligt er foregået på Balkan. Den ene er arrestationen af Jugoslaviens tidligere præsident, Slobodan Milosevic, og den anden er den forestående aftale mellem Bulgarien og NATO om fri passage for NATO's tropper.
Det kostede amerikanerne, NATO og EU tilsammen 100 millioner dollars at få væltet præsident Milosevic. For 100 millioner mere sikrede de sig hans arrestation for at få ham stillet for den såkaldte krigsforbryderdomstol i Haag, som er oprettet af imperialisterne for at retfærdiggøre dennes forbrydelser.
Det er kun folket selv, der har ret til at dømme sine ledere, og ingen anden. Præsident Milosevic ville ikke være blevet arresteret, hvis han havde givet efter for NATO's ordrer. Det er altså straffen for at gøre modstand. Men også de, som har givet alting til imperialisterne, såsom Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, bliver udsat for væbnet intervention af NATO's udvalgte tropper.
Udviklingen på Balkan viser tydeligt, at vi endnu ikke har set krigens slutning. Først når NATO forlader området, kan dets befolkninger håbe på at leve i fred.

Wurtz
Fru formand, jeg skylder mig selv at komme med et indlæg, og jeg er ked af, at det skal komme lige efter et af mine gruppemedlemmers indlæg.
Jeg har først og fremmest tænkt mig at give udtryk for en holdning, som hovedparten af min gruppe støtter, nemlig at arrestationen af Milosevic var nødvendig.

Jeg mener desuden ikke, at denne arrestation er en krænkelse af det serbiske og jugoslaviske folk, men derimod en lettelse, for den giver folket og nationen, som ganske vist har en yderst respektabel og ofte ærefuld fortid, men også en knap så ærefuld nær fortid, mulighed for definitivt og for øjnene af hele verden at begynde på en frisk og slå en streg over deres tyngende fortid.
Til slut og til gengæld vil jeg sige, at jeg finder de amerikanske lederes pression mod de nye jugoslaviske ledere yderst malplaceret, uansvarlig og farlig. Jeg mener, at man skal vide, hvad man vil. Hvis man vil give ny næring til nationalismen og de nostalgiske tilhængere af fortiden, så er fremgangsmåden i orden. Men hvis man derimod vil give de demokratiske serbiske og jugoslaviske styrker den chance, de har krav på, skal man lade de energiske ledere påtage sig det fulde ansvar.
(Kraftigt bifald)

Bonde
Fru formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på Rådets beslutning af 19. marts, hvori man i stedet for den lovede åbenhedsforordning, som skulle være trådt i kraft den 1. maj, vedtog et sæt interne regler, hvor man bryder med traktatens regler om vedtagelse af forretningsordenen, hvortil der som bekendt kræves simpelt flertal. Nu indfører man den regel, at der fremover skal kvalificeret flertal til for at indføre større åbenhed i Rådet, og man har ikke konsulteret Parlamentet i den anledning. Jeg vil gerne opfordre Dem, fru formand, til at tage dette spørgsmål op næste gang, De mødes med Rådet. På Formandskonferencen i torsdags besluttede vi at lade Den Juridiske Tjeneste se på, om der er baggrund for en eventuel retssag, men under alle omstændigheder synes jeg, De bør drøfte sagen med Rådet, og jeg synes, at Rådet anstændigvis burde trække sin vedtagelse tilbage, indtil man har fået en åbenhedsforordning forhandlet på plads med Parlamentet.

Formanden
Hr. Bonde, som De sagde, er der afgivet en juridisk udtalelse om spørgsmålet, og det vil blive behandlet denne uge på Formandskonferencen.

Van den Bos
Fru formand, De aflægger snart et officielt besøg i Nederlandene, hvilket jeg er meget glad for. Det er imidlertid beklageligt, at De ikke benytter lejligheden til at tale med parlamentsmedlemmerne, hverken Parlamentets eller det nationale parlaments. Hvorfor kontakter De som repræsentant for et parlament ikke parlamentsmedlemmer, når De besøger medlemsstaterne? Hvorfor tale De kun med regeringsfunktionærerne? Jeg er selv medlem af et regeringsparti, men jeg ved, at oppositionen også har mange interessante ting at sige.

Formanden
Det undrer mig meget, for jeg har ikke gennemført et eneste officielt besøg uden næsten som det første, fristes jeg til at sige, at møde formændene for de nationale forsamlinger i de lande, jeg besøger. De er mine mest direkte forhandlingspartnere. At et sådant møde eventuelt ikke skulle være programsat, kommer fuldstændig bag på mig, men jeg er overbevist om, at der naturligvis er planlagt et møde med formændene for de forskellige forsamlinger, som alle andre steder. Og med premierministeren og regeringsmyndighederne. Der er nogle personer, der er uomgængelige, bl.a. selvsagt formændene for de nationale forsamlinger.
Jeg vil tilføje, at under de nuværende omstændigheder, det vil sige den første overvejelsesfase efter Nice, er kontakten til repræsentanterne for de nationale forsamlinger endnu vigtigere og endnu mere værdifuld end under normale omstændigheder. Jeg tror, at det må bero på en misforståelse, men jeg vil gerne informere Dem om mit endelige besøgsprogram.

Investeringsservice
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0106/2001 af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om ajourføring af investeringsservicedirektivet (93/22/EØF);
A5-0105/2001 af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen om gennemførelsen af reglerne for god forretningsskik i henhold til artikel 11 i investeringsservicedirektivet (93/22/EØF).

Katiforis
Fru formand, mine damer og herrer, betænkningen, som jeg har den ære at præsentere for Parlamentet, drejer sig om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om ajourføring af investeringsservicedirektivet (93/22/EØF).
Kommissionen har offentliggjort sin meddelelse inden for rammerne af en bredere handlingsplan for de finansielle tjenesteydelser for at iværksætte beslutningerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon om harmonisering af de europæiske penge- og kapitalmarkeder. Harmoniseringen af disse markeder er en del af gennemførelsen af det indre marked. Ved det sidste topmøde i Stockholm kom man igen ind på spørgsmålet, idet man ønsker, at handlingsplanen skal være fuldt ud implementeret inden 2005, så alle de involverede parter skal på enhver måde bestræbe sig på at opnå et fælles værdipapirmarked inden slutningen af 2003. Investeringsservicen er helt sikkert et vigtigt instrument, måske det vigtigste, for værdipapirmarkedernes drift.
Det er tydeligt, at Det Europæiske Råd har stemplet alle initiativerne desangående som "hastesager" og således også det, der er indeholdt i Kommissionens meddelelse, som jeg har den ære at præsentere for Dem. Kommissionens meddelelse er ikke en lovgivningstekst. Men derfor er den ikke mindre vigtig, for den gøder på forhånd jorden for de nødvendige reformer, så når forslaget til lovgivningsmæssig beslutning fremsættes, om kort tid er jeg sikker på, vil Parlamentet være parat til hurtigt og forhåbentligt næsten enstemmigt at godkende de nødvendige ændringsforslag til det oprindelige direktiv. På den måde tror jeg også, at vi kan fremvise et eksempel i hurtighed og effektivitet i vores lovgivningsmæssige procedure, som i den senere tid desværre er blevet betvivlet i visse betænkninger såsom Lamfalussy-rapporten.
Ærede medlemmer, De Europæiske Socialdemokraters Gruppes mål med den økonomiske politik hverken er eller har nogensinde udelukkende og kun været en mere retfærdig fordeling af indtægter og rigdom og en formindskelse af ulighederne i samfundet. Samtidig med dette mål, som er selve kernen i vores politik, har vi også altid tilstræbt at styrke produktionen af forbrugsgoder, for de skal produceres, inden de kan blive fordelt så retfærdigt som muligt. Ud fra denne tanke har Den Socialdemokratiske Gruppe konstant støttet gennemførelsen af det indre marked og harmoniseringen af de finansielle markeder i Europa. Vi mener, at et fremskridt på disse punkter vil styrke den europæiske økonomis produktionspotentiale, og det er til gavn for alle. Vi mener ligeledes ikke, at markedet selv kan skabe de ændringer, der er nødvendige til dette formål, ud fra sine egne selvstændige og automatiske processer. Den selvstændige udvikling af markedets institutioner fastholder ofte økonomien i uproduktive tilstande, skaber monopoler og befæster de interesser, som et fåtal af personer har opnået på bekostning af samfundet. Derfor er det altså nødvendigt, at politikken griber ind, så økonomien kan opnå de rammer, der skal til for at liberalisere markedet, så det kan give et reelt produktionsresultat.
Med min betænkning om ajourføring af direktivet har jeg den ære at forelægge sådanne revisionsindgreb for Dem. Hensigten med direktivet var oprindeligt i 1993 at fremme harmoniseringen af markederne ved at bekæmpe den nationale protektionisme i de finansielle tjenesteydelser. Den centrale idé var, at alle medlemslandene gensidigt skulle anerkende de driftstilladelser, som et hvilket som helst medlemsland gav til en finansvirksomhed, det berømte europæiske pas. Det var en strålende ide, men den blev i høj grad ophævet gennem medlemslandenes mulighed for hver især at indføre sine egne regler for disse selskabers tjenesteydelser. Det var utvivlsomt et fremskridt, at et finansieringsselskab efter det oprindelige direktiv ikke længere behøvede at udfylde 15 ansøgninger og få 15 tilladelser for at operere i hele Europa, men blot en enkelt, men det mistede dog en stor del af sin værdi, da selskabet alligevel var nødt til at forholde sig til 15 forskellige lovgivningssystemer. Denne tilstand har været en vigtig national regelbarriere for en uhindret trafik af finansielle tjenesteydelser og for harmoniseringen af markederne i Europa.
Jeg foreslår nu, og det glæder mig, at ordføreren for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, fru Kauppi, er enig, at vi afskaffer denne barriere ved at kræve, at der i stedet for 15 reguleringssystemer kun skal gælde et system, nemlig det system, der er gældende i det medlemsland, der udsteder tilladelsen. Det vil også være et stort skridt i retning af et fælles marked, når harmoniseringen af visse sider af børsvirksomheden bliver gennemført, især harmoniseringen af clearing og ordningen om settlement af handel med værdipapirer.
I USA, som vi kan lære meget af i disse spørgsmål, fungerer der en eneste central clearing for hele landet. I Europa har vi betydeligt flere end en. Da man inden for clearing kan opnå relativt store besparelser, og da omkostningerne til medarbejdere, der jo er væsentligt højere hos os end i USA, på den måde kan nedbringes, vil det være godt, hvis direktivet kan lette harmoniseringen af disse funktioner. Det kan naturligvis ikke pålægge børsfusioner, men jeg vil foreslå Dem, at vi kan sørge for, at handlerne har ret til at vælge clearings- og ordningssystem efter eget valg, selv om det er forskelligt fra det, som er gældende på den børs, hvor handlen er foregået. Ved på den måde at styrke konkurrencen inden for den børsfusionsproces, som euroen fremmer, kan vi håbe på, at det bliver selskaberne med de laveste omkostninger, der til sidst vil sejre i harmoniseringen, og ikke de selskaber, der har de stærkeste, monopolistiske forbindelser.
Desuden, ærede medlemmer, bør man med direktivet være opmærksom på de ændringer, som det teknologiske fremskridt til stadighed medfører. I dag har de regulerede markeder mistet deres infrastrukturelle karakter og er blevet til handelsvirksomheder, mens mange store finansselskaber, der er udstyret med elektroniske midler, er ændret fra at være markedets mellemhandlere til at blive indre værdipapirmarkeder. Også de regulerende regler skal korrigeres tilsvarende. Mange af reglerne om markedernes integritet, f.eks. bekæmpelse af insider dealing, bør udvides til også at gælde for selskabernes eksterne handelssamkvem, mens andre regler, som engang kun angik selskaberne, regler om forholdet til kunden, også bør gælde for børserne. Det er et svært emne at tackle, og måske er det en af de sager, som vi kun bør korrigere i generelle linjer og overlade detaljerne for deres anvendelse til de regulerende myndigheder i hvert enkelt land eller Europa, når de engang kommer til at eksistere.
Til sidst, ærede medlemmer, vil jeg gerne betone, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter harmoniseringen af de finansielle markeder, idet vi tager sigte på en styrkelse af de investeringer, der er nødvendige for at opnå fuld beskæftigelse i Europa. Vi støtter naturligvis ikke og er selvfølgelig imod børsernes profitfeber, som kan skabe sprængfarlige og ødelæggende tilstande for realøkonomien. Derfor beder vi Kommissionen om så hurtigt som muligt at fremsætte sit forslag til sikring af markedernes integritet. Vi er naturligvis ikke så naive at tro, at en forordning kan få spekulation til at forsvinde. Men vi ønsker i det mindste at styrke princippet om ærlig handel, netop fordi spekulation gør fristelserne til uhæderlig aktivitet større, mens børserne styrker deres position mere og mere inden for vores samfunds pensionsvirke. Betingelserne for, hvordan de europæiske børser kan få midler fra lønarbejdernes pensionskasser, skal i hvert fald være strengere end dem, der gjaldt, dengang børserne blot var et kasino for rigmænd. En styrkelse af børsernes lydighed og retmæssige drift er et af de vigtigste punkter i handlingsplanen om de finansielle markeder.

Kauppi
Fru formand, kommissær Bolkestein, kære kolleger, først af alt vil jeg gerne udtrykke min tak til Kommissionen. Udtalelsen var ligefrem så kunstfærdigt udarbejdet, at vi i Parlamentet kunne være enige såvel under udvalgsbehandlingen som her i plenarforsamlingen. Der er ikke lavet en eneste ændring i min betænkning, hvilket jeg er meget glad for.
En revision af artikel 11 i direktivet om investeringsservice er nødvendig for at eliminere den retlige usikkerhed og de overlappende og modstridende regler, som i øjeblikket hersker på det europæiske investeringsmarked. Sådanne usikkerhedsfaktorer besværliggør et frugtbart arbejde inden for investeringsmarkedet og medfører betydelige ekstraudgifter, som de europæiske investorer i sidste ende kommer til at betale. Alle investorer skal sikres mulighed for at deltage i det indre marked for investeringsservice i forvisning om, at den europæiske lovgivning giver dem de behørige friheder og om nødvendigt en tilstrækkelig beskyttelse. I min betænkning er jeg gået ud fra, at en anskueliggørelse af artikel 11 vil lykkes bedst, hvis man anvender det såkaldte oprindelseslandsprincip i forhold til enhver form for grænseoverskridende investeringsservice.
For de professionelle investorers vedkommende er det muligt at foretage en hurtig overgang til oprindelseslandsprincippet, men for forbrugernes vedkommende forudsætter anvendelsen af princippet et fortsat harmoniseringsarbejde inden for reglerne om god forretningsskik i forhold til forbrugerne. Der er god fart på dette arbejde i FESCO. En fuld harmonisering er dog ingen forudsætning for, at man kan anvende oprindelseslandsprincippet også i forhold til private investorer inden for investeringsservicens detailhandel. Denne løsning følger samme linje som det direktiv om elektronisk handel, som blev vedtaget sidste forår, og som medlemslandene er forpligtede til at lade indgå i deres egen lovgivning inden 1.1.2002. Hvis ikke disse to direktiver har samme udgangspunkt, står de kunder, som køber investeringsservice elektronisk, i en anden situation end de forbrugere, som får deres service gennem de traditionelle kanaler. Grundtanken i inddelingen af investorer i grupper er, at de forskellige investorer på den ene side har behov for forskellig beskyttelse og på den anden side er berettigede til at kræve større friheder i takt med deres erfaring. De europæiske lovgivere bør også sørge for at anvende en lettere forretningsskik i forhold til de professionelle investorer end i forhold til de private investorer, som har behov for større beskyttelse gennem lovgivningen.
Begrænsninger i det frie serviceudbud kan kun godkendes, når de anvendes i samfundsmæssige interessers navn. F.eks. bør man ikke kræve regler af samfundsmæssig interesse ved arbejde mellem professionelle investorer. En afgrænsning af markedet begrundet med hensynet til den almene velfærd er i hovedreglen heller ikke mulig. I fortolkningen af artikel 11 i investeringsservicedirektivet må man i hvert tilfælde efterleve samme linje som i artikel 3, punkt 4 og 5, i direktivet om elektronisk handel. Den modtagende stat kan således kun begrænse den frie bevægelighed for service for at beskytte investorerne i enkeltstående tilfælde og efter en særlig procedure og opfyldelse af en liste over specifikke betingelser.
Ærede kommissær, hvad angår FESCO's tretrinsklassificering, indeholder min betænkning nogle forbehold. For stramme regler for klassificering kan skabe unødige vanskeligheder for investeringsvirksomheder inden for de såkaldte mellemkategorier på det indre marked, især når vi er ved at give denne kategori mulighed for at vælge et højere niveau af beskyttelse, hvis den ønsker det. Der hersker også uklarhed om, hvilke kategorier der er berettigede til at drage nytte af oprindeseslandsprincippet. Kommissionen burde afklare denne sag og foreslå, at for princippets skyld burde alle, der har valgt de professionelle investorers beskyttelsesniveau - det vil sige investorer, der har valgt en lettere beskyttelse - altid kunne drage nytte af oprindelseslandssystemet ved grænseoverskridende serviceydelser. En anden sag, som kræver yderligere overvejelse fra Kommissionens side, er anvendelsen af reglerne for markedsføring og reklame. Allerede efter det nuværende investeringsservicedirektiv kan man udelukkende begrænse retten til at markedsføre serviceydelser på det indre marked under hensyn til den almene velfærd. På trods af dette har mange medlemslande indføjet markedsføringsregler som en del af reglerne for god forretningsskik ved finansielle transaktioner. Dette kan medføre overlappende regelstrukturer.
Til sidst vil jeg desuden nævne, at hvad angår Lamfalussy-udvalgets forslag, ville en revision og ajourføring af investeringsservicedirektiverne på mange måder være et ideelt eksempel på et lovgivningsinitiativ, hvor man kunne anvende den nye procedure, som hr. Lamfalussy foreslår. Det nuværende investeringsservicedirektivs problemer er nærmest forårsaget af fortolkningsvanskeligheder, hvorfor det for at opnå et godt resultat er yderst vigtigt at sikre en konsekvent national gennemførelse af det ændrede direktiv. Et godt og sagligt direktiv alene er således ikke tilstrækkeligt.

Villiers
Fru formand, jeg bifalder og støtter begge de betænkninger, som vi drøfter i dag. De er fremragende, og jeg lykønsker begge ordførere med det store arbejde, de har gjort. Det er særdeles vigtigt at få investeringsservicedirektivet på plads, da gevinsten vil være et øget afkast til opsparerne og billigere produkter til forbrugerne. Men jeg er bange for, at ISD i høj grad symboliserer meget både godt og skidt i EU-lovgivningen. I teorien er det en god idé, men det er endnu ikke omsat til praksis. Det har skabt et indre marked på papiret, men endnu ikke et indre marked i virkeligheden. Det skulle have givet en virksomhed, der overholder reglerne i hjemlandet, adgang til at handle i hele EU. Det er endnu ikke sket i praksis som følge af medlemsstaternes forskellige fortolkninger og håndhævelse samt dårlig gennemførelse.
Det kan altså ikke accepteres, at der stadig næsten otte år efter vedtagelsen er medlemsstater, der forsøger at finde ud af, hvordan de skal håndhæve dette direktiv. Resultatet har undergravet både oprindelseslandsprincippet og princippet om det fælles pas, da de erhvervsdrivende stadig står over for mange overlappende og til tider modstridende regelsæt, når de handler i EU - lige netop det problem, som ISD skulle tackle.
Dette er et typisk tilfælde, hvor lovgivningen i det indre marked ikke har slået til. Vi har en øget administrativ og bureaukratisk byrde, som gør, at virksomhederne stadig er oppe imod 15 forskellige retssystemer og regelordninger. Medlemsstaterne har brugt reglerne for god forretningsskik til at pålægge deres egne regler i værtslandet, hvor de hverken er nødvendige eller ønskelige, og Det Forenede Kongerige er med i denne gruppe. Disse regler for god forretningsskik såvel som reglerne for salg og annoncering har været anvendt til at beskytte markederne snarere end forbrugerne, og Kommissionen bør slå hårdt ned på dette.
Jeg bifalder i høj grad opfordringen i de to betænkninger til at gå over til et oprindelseslandsprincip i forbindelse med regler om god forretningsskik, regler for salg og annoncering, private investorer og engrosinvestorer. Jeg håber, at Kommissionen tager det, Parlamentet har sagt, til efterretning, for er der noget, Kommissionen kan kritiseres for i forbindelse med ajourføringen, så er det, at den er for forsigtig i disse vigtige spørgsmål. Der bør ligge et oprindelseslandsprincip til grund for dette direktiv.
Jeg kan ikke se, hvorfor vi ikke kan overlade det til forbrugerne at vælge et produkt fra andre EU-lande og være beskyttet af myndighederne inden for finansielle tjenesteydelser i disse EU-lande. Forbrugerne er behørigt beskyttet af forskellige lande, som har haft disse meget tætte forbindelser i næsten 50 år. Det er meget vigtigt at sikre, at vi overholder reglerne i direktivet om elektronisk handel, og at oprindelseslandsprincippet er foreneligt med direktivet om elektronisk handel, hvis vi vedtager det i investeringsservicedirektivet.
Undtagelser fra oprindelseslandsprincippet, det være sig i ISD eller direktivet om elektronisk handel, skal fortolkes strengt og snævert og skal afskaffes hurtigst muligt.
Mindre ajourføringer af ISD er naturligvis velkomne, men vi har fremfor alt brug for en kulturændring. Kommissionen har været alt for forsigtig i sin håndhævelse. Det er uacceptabelt, at mange lande i mange år ikke har skelnet ordentligt mellem professionelle investorer og forbrugerinvestorer som krævet i ISD. Jeg ser gerne, at Kommissionen udnytter sine håndhævelsesbeføjelser fuldt ud for at sikre, at medlemsstaterne håndhæver den nuværende version af ISD ordentligt og så sandelig, at de også håndhæver den næste version ordentligt.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. kommissær Bolkestein, mine damer og herrer, det glæder mig at kunne meddele, at vores gruppe støtter betænkningerne af vores kolleger Katiforis og Kauppi, hvis forslag er et stort fremskridt i gennemførelsen af et indre marked for finansielle tjenesteydelser i overensstemmelse med Kommissionens egne forslag i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser.
I euroens Europa er det helt nødvendigt at fjerne hindringerne for de finansielle markeder i medlemsstaterne og dermed udnytte alle de muligheder, som en fælles europæisk valuta giver. Lad mig igen fremhæve, at det, vi nu gør på det finansielle og monetære område, er det, som vi for 10 år siden gjorde, da vi oprettede det europæiske indre marked for varer og tjenesteydelser og dermed sikrede den frie bevægelighed for kapital, arbejdskraft og varer. Vi har fastsat en deadline, som er 2005, og vores kollegers forslag er efter min mening et skridt i den rigtige retning. De støtter Kommissionens forslag, de understreger behovet for at gennemføre det, og samtidig gør de opmærksom på konkrete forhold. Jeg mener, at punkt 16 i fru Kauppis betænkning om de anvendte og foreslåede redskaber - som Kommissionen allerede har iværksat - til udenretlig bilæggelse af tvister om finansielle tjenesteydelser på tværs af grænserne er afgørende for, at eventuelle svagheder i medlemsstaterne overvindes. Dette system og denne bekymring er også nævnt i hr. Katiforis' betænkning. Jeg lykønsker dem begge med deres arbejde og gentager vores støtte.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg glæder mig først og fremmest på begge ordføreres vegne over, at de to betænkninger har så bred en tilslutning, ikke kun i udvalget, men også her i plenarforsamlingen. Det er et tegn på, at vi alle er af den opfattelse, at et øget tempo i forbindelse med forandringerne på de europæiske indre finansmarkeder også må få konsekvenser for det politiske arbejde. Dette blev jo også fremhævet i vismandsrapporten om regulering af de europæiske værdipapirmarkeder under hr. Lamfalussys formandskab, som vi vil diskutere i denne uge.
Et andet bevis på denne forandring er den eksponentielle vækst i aktievolumenet, over 30% pr. år fra 1995 til 1999. Som følge af velfungerende finansmarkeders strategiske betydning for stigningen i den økonomiske velstand i EU er dette af overordentlig stor betydning. Ajourføringen af investeringsservicedirektivet skal have tre mål for øje på én gang, for det første en hurtigere markedsintegration, for det andet en bedre beskyttelse af investorerne og for det tredje markedsstabilitet. Dette gavner på den ene side markederne og beskytter på den anden side investorerne. Således bliver også finansstabiliteten tilgodeset i fremtiden.
Jeg har yderligere to væsentlige anliggender, som også allerede er blevet nævnt. For det første skal der skaffes et fuldt dækkende europæisk pas for investeringsselskaber. For at udnytte denne chance og fjerne de bestående hindringer har vi hårdt brug for at gå over til oprindelseslandsprincippet. For de store investorers vedkommende bør det ske så snart som muligt og for de små investorers vedkommende - fru Kauppi har allerede henvist til det - er princippet ligeledes rigtigt, men det er sandsynligvis nødvendigt med overgangsbestemmelser. Et yderligere område i denne forbindelse er harmoniseringen af reglerne for god forretningsskik, som er en forudsætning for et fungerende indre marked.
Mit andet anliggende er en ægte konkurrence mellem børser og handelsplatforme. For at muliggøre en fair konkurrence skal der skabes et formålstjenligt og effektivt tilsyn. Det bør derfor undgås, at konkurrencen fastlægges og dermed forvrides af forskellige bestemmelser og den dermed forbundne søgning efter de mere gunstige bestemmelser.
Tendensen går i retning af stadigt stigende investeringer i værdipapirer, også i forbindelse med pensionsfondene taler vi om det. Derfor anbefaler jeg en hurtig vedtagelse og gennemførelse - forhåbentlig før 2005 - også det ville være i overensstemmelse med Lamfalussy-rapporten.

Bolkestein
Jeg takker både hr. Katiforis og fru Kauppi for deres betænkninger. De afspejler meget stor enighed. Det er godt at høre, at talerne støtter de to betænkninger. Kommissionen har også med stor glæde taget dem til efterretning.
Det er velkendt, at investeringsservicedirektivet er fundamentet for EU's lovgivningsmæssige rammer på værdipapirmarkederne. Direktivet definerer fælles lovgivningsmæssige parametre for beskyttelse af investorer og ordnede markeder. Fem år efter ikrafttrædelsen er tiden nu kommet til at teste dets værdi. Kommissionen mener, at dommen skal mildnes. Selv om der har været store forbedringer, er den grænseoverskridende investeringsservice fortsat forfulgt af juridisk uklarhed og hindringer. Værdipapirhandlen har i bund og grund oplevet store skift, som udgør nye udfordringer for EU-lovgivningen.
Kommissionen bifalder Europa-Parlamentets rettidige og konsekvente reaktioner på de to meddelelser om investeringsservicedirektivet. Betænkningerne indeholder klare fingerpeg til Kommissionen, når den udarbejder sit forslag til en ændring af ISD, som skal vedtages sidst på året.
Jeg vil nu nævne et par specifikke punkter i fru Kauppis betænkning. Det umiddelbare og mest håndgribelige mål med ISD er fortsat et fælles pas for investeringsselskaber. Kauppi-betænkningen behandler meget rammende den primære forhindring, som skal overvindes, nemlig de overlappende og modstridende nationale regler for god forretningsskik. Den tilgang, der er skitseret i meddelelsen i artikel 11, har været begrænset af den iboende flertydighed i tilvejebringelsen og mangelen på relevant retslære i EF-Domstolen. Trods dette sender meddelelsen en klar besked om, at den grænseoverskridende investeringsservice til professionelle investorer kun bør underkastes hjemlandets regler for god forretningsskik. Kommissionens definition af professionelle investorer, fremsat på baggrund af enighed blandt de nationale tilsynsmyndigheder og FESCO, er et godt udgangspunkt.
Før jeg kommer ind på de elementer, som er specifikke for den betænkning, der er udarbejdet af hr. Katiforis, vil jeg gerne nævne nogle aspekter, der er fælles for betænkningerne.
Den kommende revision af ISD giver mulighed for at præcisere betingelserne for virksomheders og investorers grænseoverskridende handel. Kommissionen er overbevist om, at det kun er den tilgang, der slås til lyd for i de to betænkninger, der er forenelig med et indre marked. Den sikrer desuden, at både online- og offlineinvesteringsservice har lige stor gavn af oprindelseslandsprincippet i direktivet om elektronisk handel. Udfordringen består i at nå dette mål på en måde, der yder den private sektor tilstrækkelig beskyttelse. ISD-meddelelsen antyder, at dette forudsætter yderligere konvergens mellem reglerne for god forretningsskik og reglerne om salg og annoncering for de private investorer. Kommissionen håber at opnå denne konvergens inden for forholdsvis kort tid.
Jeg kommer nu til et par punkter, der er specifikke for hr. Katiforis' betænkning. Kommissionen mener, at konkurrence og infrastrukturer i forbindelse med grænseoverskridende værdipapirhandel rejser nye og vigtige lovgivningsmæssige spørgsmål. Disse er ikke i tilstrækkelig grad omhandlet i det nuværende ISD. Katiforis-betænkningen advarer mod omfattende ændringer på nuværende tidspunkt. Kommissionen er meget bevidst om behovet for ikke at gøre skade og om risiciene i forbindelse med at handle på et tidspunkt, hvor markederne er underkastet stadige forandringer. Gennemgribende ændringer i organiseringen af handelsinfrastrukturen og øget engagement hos de private investorer i værdipapirinvesteringer kræver dog nytænkning. Kommissionen deler Katiforis-betænkningens synspunkt om, at præciseringen af bestemmelserne i ISD vedrørende markeder og handelssystemer skal være koncentreret om risiciene for markedsintegriteten. Kommissionen er også enig i, at der primært skal fokuseres på aktiemarkeder, hvor de private investorer er mest udsat. Hr. Katiforis sagde i sit indlæg, at han ønskede et forslag fra Kommissionen vedrørende markedsintegriteten hurtigst muligt. Han er muligvis bekendt med, at Kommissionen er ved at lægge sidste hånd på et forslag om markedsmisbrug. Det offentliggøres forhåbentlig om et par uger.
Et styrket ISD hindrer ikke i sig selv de omfattende markedsreguleringer, som vi har været vidne til i de seneste uger. Et revideret ISD kan dog bidrage til at bremse overfloden på markederne ved at fremme gennemskueligheden, beskytte integriteten og sikre, at investeringsselskaberne altid handler i kundernes bedste interesse. Det kan desuden sikre, at investorer i hele EU nyder denne beskyttelse, uanset det købte værdipapirs oprindelse eller markedet for transaktionen. Uden sådanne rammer bliver Lissabon-målet om et fælles integreret kapitalmarked, som vi alle ønsker og behøver, ikke til noget.
Jeg vil nu svare mere fyldestgørende på to punkter: Det første vedrører kritikken af aftalen i FESCO om definitionen af professionelle investorer, og det andet er svar på det, fru Kauppi sagde om forbindelsen mellem dette spørgsmål og Lamfalussy-rapporten.
Hvad angår det første punkt om kritikken af FESCO's definition af professionelle investorer, har EF-Domstolen endnu ikke givet begrebet professionel investor juridisk indhold. FESCO-aftalen er et første uformelt forsøg på at udarbejde et fælles europæisk synspunkt vedrørende dette begreb og bør hilses velkomment som et værdifuldt første skridt mod en præcisering af dette vigtige operationelle begreb. Kommissionen er naturligvis bekendt med den omfattende bekymring for, om FESCO-aftalen er for restriktiv i sin fastlæggelse af, hvilke investorer der automatisk kvalificeres som professionelle. Dette berøver mange store og sofistikerede investorer fordelene ved at operere inden for en fælles - det vil sige i hjemlandet - begrænset tilsynsordning. I kraft af usikkerheden omkring begrebet "professionel investor" mener Kommissionen ikke desto mindre, at det klogeste er at benytte en fremgangsmåde, som alle de nationale værdipapirmyndigheder bifalder. Den foreslåede fremgangsmåde i forbindelse med definitionen af professionelle investorer, som angivet i begge betænkninger, giver tilsyneladende yderligere fordele i perspektivet af et velfungerende fælles pas. Kommissionen vil omhyggeligt undersøge disse forslag i forbindelse med revisionen af ISD.
Hvad angår berøringsfladen mellem dette forslag og den velkendte Lamfalussy-plan, noterer Kommissionen endelig fru Kauppis bemærkning i sin begrundelse, at det reviderede ISD er - jeg citerer - "det første emne, der vedtages og gennemføres i overensstemmelse med enhver ny strategi, der kan blive enighed om i lyset af Lamfalussy-rapporten". Kommissionen deler dette synspunkt. Meddelelsen om investeringsservicedirektivet angiver klart, at den manglende kapacitet til at udstede juridisk bindende retningslinjer for gennemførelsen af bestemmelserne i ISD-direktivet har været en af de primære faktorer, der har bidraget til manglerne og den uens gennemførelse, som har plaget investeringsservicedirektivet. I lyset af dets øgede omfang og kompleksitet lider et revideret investeringsservicedirektiv sandsynligvis mere under sådanne mangler. Heraf følger Lamfalussy-rapportens betydning for dette spørgsmål som for en række andre.
Jeg vil afslutningsvis endnu en gang gerne takke begge ordførere for det store arbejde, de har udført. Jeg vil også gerne takke de øvrige medlemmer af Parlamentet, som har deltaget, især hr. Gasòliba i Böhm og hr. Karas. Kommissionen kan forsikre Parlamentet om, at den handler i overensstemmelse hermed.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kosmetiske midler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0095/2001) af Roth-Behrendt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om syvende ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (KOM(2000) 189 - C5-0244/2000 - 2000/0077(COD)).

Roth-Behrendt
Hr. formand, kære kolleger, når vi her i Parlamentet vedtager love, går vi altid ud fra, at det skal være en forbedring i sammenligning med den nuværende situation. Derfor har jeg som ordfører også det krav, at den syvende ændring af kosmetikdirektivet skal være en forbedring sammenlignet med den aktuelle situation. Og er den nu det? - det spørger jeg både mig selv og også Dem om. Mange her i Parlamentet vil sige sammen med mig: Nej, det er den ikke. Den sjette ændring af kosmetikdirektivet, som jeg selv ligeledes for nogle år siden fik lov til at være ordfører for, fastlægger i nogle trin, at der f.eks. for dyreforsøg til kosmetik skal være en absolut slutdato, hvorefter der ikke mere skal finde dyreforsøg sted.
Jeg beder os alle huske på, at der i dag findes over 8.000 testede indholdsstoffer, som man udmærket kan anvende. Nu lyder spørgsmålet blot: Hvad sker der med nye stoffer?
Dette test- og markedsføringsforbud, med andre ord salgsforbud, fra den sjette ændring har Kommissionen omdannet til et rent testforbud på EU's territorium. Det betyder altså, at man i fremtiden udmærket kan udføre dyreforsøg, så længe man har lyst, ganske vist et par kilometer væk. Nu hører jeg alle vegne, også fra Kommissionen, hvor sympatisk og venligt de ser på mine ændringer, som de dog desværre ikke kan acceptere, fordi kommercielle forhold taler imod det. Er det korrekt? Nej, det er det ikke. Ingen har hidtil kunnet sige, om et eller andet tilfælde ville falde positivt eller negativt ud, hvis Verdenshandelsorganisationen blev inddraget, fordi der endnu ikke findes et tilfælde, som er blevet afgjort ud fra dyrebeskyttelses- og moralske hensyn. Så meget desto mere er det et spørgsmål, om Kommissionens handelsargument overhovedet ville kunne holde, da USA i mellemtiden selv for nogle måneder siden besluttede i deres Cat and Dog Fur Act at vedtage love, som kun er baseret på dyrebeskyttelse og på befolkningens moralske følelser.
Derfor indbyder jeg Kommissionen til at vise noget mere mod og at tydeliggøre deres politiske prioriteringer. Hr. Liikanen - De ved, hvor højt jeg værdsætter Dem - De skal bekende kulør og vedkende Dem Deres politiske ansvar, kæmp mod Deres kollega Lamy og andre, eller forklar dem, at de tager fejl.
Hvad betyder i det hele taget et markedsføringsforbud en eller anden gang? Naturligvis går jeg også ud fra sikre produkter. Jeg tvinger ingen til at smøre et usikkert produkt på sin eller sine børns hud eller endog at børste tænder med en usikker tandpasta. Det ville jeg aldrig forlange.
Derfor har jeg en strategi, som jeg anser for at være meget fornuftig, og som blev støttet af mange kolleger i udvalget, hvilket jeg er taknemmelig for. Ja, der skal være et testforbud. Ja, der skal være et formidlings-, altså et salgsforbud, dér, hvor alternativer allerede er blevet evalueret. På et eller andet tidspunkt senere - fem år med mit ændringsforslag, måske også senere - skal der komme et fuldstændigt salgsforbud. I denne tid har industrien også mulighed for at udvikle alternativer og at investere i forskning. I mellemtiden skal der så være en mærkning, for at forbrugerne retfærdigvis ved, om de køber produkter, som er blevet testet på dyr.
Så skal den syvende ændring naturligvis bringe endnu flere forbedringer. Kan det så være, at Det Videnskabelige Udvalg for Kosmetologi i EU konstaterer, at indholdsstoffer, duftstoffer, fremkalder allergier, og at disse duftstoffer så ikke mærkes? Det må ikke forekomme. Det kolliderer med de principper, som vi har i EU, nemlig at produkter skal være sikre, men også tydelige og sande. Altså skal de mærkes. Hverken mere eller mindre foreslår jeg.
Så er det vel også kun ret og rimeligt, at forbrugerne i EU, når de køber et produkt, kender holdbarheden og ved, hvor længe de aktive stoffer bevares? Hvor længe smager tandpastaen godt, og hvor længe er parfumen eller hudcremen i orden og ikke harsk? Derfor foreslår jeg også med udvalgets støtte Europa-Parlamentet, at vi udvikler et symbol, og at Kommissionen foreskriver en tydelig mærkning til produkter med en holdbarhed på over 30 måneder. Hvor lang er holdbarheden efter åbning?
Det er efter min mening alt sammen forslag, som forbedrer den sjette ændring - det er jo derfor, vi er her - og som bedre beskytter forbrugerne, men også informerer dem bedre og giver dem ret til en valgmulighed. Det er til førstebehandling af et lovforslag præcis det, som vi alle vil have og skal have. For vi skal også gå ind i andenbehandlingen med et vist potentiale. Jeg er af den overbevisning, at ikke kun forbrugerne kan være tilfredse med det, men også repræsentanterne for kosmetikindustrien, også selv om de stadigvæk giver indtryk af, at de er slået og pint. Jeg tror, at de senest efter denne behandling og også efter andenbehandlingen vil indse, at vi skal finde sammen og få renset luften. Det indbyder jeg Dem til her i dag.

Seppänen
Hr. formand, et særområde for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi er anliggender inden for industripolitik, udenrigshandel og videnskabelig forskning. I udvalgets udtalelse koncentrerer man sig om at anskue forbuddet mod dyreforsøg inden for testning af kosmetik specielt ud fra disse synspunkter.
Det ser ikke ud til, at den verdensomspændende kosmetikindustri har formået at frembringe nye forsøgsmetoder som alternativ til dyreforsøg så hurtigt, som Europa-Parlamentet havde håbet. Samarbejdet mellem industrien og forskerne har ikke fungeret, og forskerne har ikke i tilstrækkelig grad benyttet EU's femte rammeprogram for forskning ved udvikling af alternative metoder.
For at fremskynde de alternative procedurer, foreslår udvalget at forbyde dyreforsøg ved testning af såvel slutprodukter som bestanddele af kosmetik efter en hurtigere tidsplan end Komissionen. Hvad angår forslaget fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om et forbud mod markedsføring af produkterne, er det efter de oplysninger Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har fået muligt, at et forbud mod markedsføring og salg af kosmetiske produkter testet ved dyreforsøg vil være i strid med WTO's bestemmelser. Det er dog ikke helt sikkert, for der er ingen fortilfælde. Som særudvalg på området foreslår Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi ikke noget salgsforbud. Det, at man ikke foreslår det, er det samme som en advarsel til Parlamentet. Det er muligt, at et salgsforbud af kosmetik testet ved dyreforsøg uden for EU vil føre til modforanstaltninger i WTO.
Som forfatter til udtalelsen fra Udvalget ser jeg et problem, som kan opstå, men jeg forstår også den holdning, der udtrykkes af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, nemlig at man må afprøve WTO's grænser. Når der er tale om etiske principper i forhold til mennesker og natur, skal EU's industriblok kunne normere den økonomiske aktivitet og industrien. Udvalget støtter også forbrugernes ret til mærkning af produkter, der ikke er blevet til ved dyreforsøg.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, jeg vil indlede med at gøre opmærksom på, at den korrekte version af ændringsforslag 33, som fru Müller og jeg selv har underskrevet, er den engelske. Der er åbenbart sket en fejl ved oversættelsen.
Jeg vil ikke begynde at gøre rede for argumenterne for eller imod dyreforsøg, som vi alle kender, og som naturligvis sammen med markedsføringsforbuddet er centrum for forhandlingen om denne syvende ændring af direktivet.
Men som alternativ ordfører vil jeg sige, at jeg har kunnet fornemme, at der i alle Parlamentets grupper er et stort flertal, som går ind for forbud på begge områder: markedsføring og forsøg.
Alligevel mener jeg, at det er nødvendigt at nævne bekymringen hos nogle af Parlamentets medlemmer, som for flertallets vedkommende er ansete videnskabsmænd, der er rystede over totalforbuddet mod forsøg på de vilkår og inden for de frister, der er angivet i fru Roth-Behrendts ændringsforslag, fordi gennemførelsen af det efter deres mening kan bringe sikkerheden af midlerne i fare eller sætte en stopper for fremskridtet inden for videnskabelig forskning i kosmetiske midler.
Jeg synes, at det er en holdning, der i det mindste bør tages i betragtning og så vidt muligt indarbejdes i teksten, for vi må ikke glemme, at det bør være lovgiverens mål at skabe ligevægt mellem to værdier: forbrugernes sikkerhed og dyrenes beskyttelse. I forsøget på at opnå den ligevægt skal vi ikke blot tage økonomiske, sociokulturelle og dyrebeskyttelsesmæssige aspekter i betragtning, men også videnskabelige og juridiske.
Jeg er helt enig med ordføreren i behovet for at stoppe dyreforsøgene. Men på nuværende tidspunkt er forskningsmiljøet som sagt ikke helt enigt i, at et mere eller mindre øjeblikkeligt forbud vil gavne forbrugersikkerheden.
Jeg mener imidlertid, at det er meget vigtigt at skabe lovlige, og især praktiske, incitamenter, der kan fremskynde forskningsprocedurerne, så vi i nær fremtid kan sige, at dyreforsøg er et levn fra fortiden.
Derfor støtter jeg fuldt ud tanken om at forbyde dyreforsøg, og jeg er enig med ordføreren i, at der bør fastsættes en dato for at fremskynde denne procedure. Jeg mener dog, at de frister, som ordføreren har angivet, burde være mere fleksible, i betragtning af at Kommissionen - hvis jeg ikke tager meget fejl - ved den sidste forhandling i Parlamentet sagde, at om ca. 10 år ville de nødvendige alternative metoder være udviklet.
Under alle omstændigheder må jeg sige, at den revision, som Kommissionen foreslår, efter min gruppes mening ikke løser de problemer, der allerede blev rejst ved den sjette ændring, navnlig problemerne i forbindelse med Verdenshandelsorganisationen, men at Kommissionen begrænser sig til at afskaffe bestemmelsen om markedsføringsforbud og forlænge fristen for forbud mod forsøg.
Det Europæiske Folkeparti er bekymret over Kommissionens forslag, fordi det er i modsætning til Kommissionens egen tidligere holdning, ikke løser problemerne med Verdenshandelsorganisationen, som har eksisteret i årevis, og begrænser sig til at forlænge nogle frister for forbud mod dyreforsøg.
Derfor ønsker vores gruppe at støtte ændringsforslag 21, hvori Parlamentet foreslås at afvise Kommissionens forslag i sin helhed. Kommissionen bør nok læse på lektien en gang til og derefter forelægge en mere sammenhængende tekst og især en tekst med løsninger på problemerne.
Et andet spørgsmål, som jeg vil nævne, er listen over allergifremkaldende stoffer. Fru Roth-Behrendt anfører en lang liste, og vores gruppe indskrænker stofferne til 13, der allerede er blevet betegnet som farlige, fordi vi ikke mener, at det er hensigtsmæssigt at lave en meget lang liste over stoffer, som i de fleste tilfælde udgør en minimal risiko, med den deraf følgende forvirring af forbrugeren, som ikke vil kunne skelne mellem det, der kan være farligt for ham, og det, der ikke er det.

Myller
Hr. formand, tak til ordføreren for betænkningen, Dagmar Roth-Behrendt, hun har udført et virkelig godt og grundigt arbejde. Jeg vil også takke betænkningen for dens realisme, men samtidig for dens overholdelse af tidsplaner. Målet bør være, at man inden for EU hurtigst muligt gennemfører et forbud mod såvel testning som markedsføring af dyreforsøg. Ordføreren for betænkningen har, forhåbentlig også i Rådet, fundet en linje, der kræver hurtige foranstaltninger i form af et øjeblikkeligt forbud mod salg af produkter testet på dyr. Undtagelser udgør de produkter, hvor der ikke eksisterer nogen alternativer til dyreforsøg.
Ordføreren for betænkningen bemærker ganske rigtigt, at hverken Kommissionen eller Rådet har handlet tilstrækkelig effektivt for at få gennemført den allerede eksisterende lovgivning om et salgsforbud. Man har for let givet efter for pres fra WTO. Når vi taler om nye produkter, kan man spørge, hvor mange flere nye produkter vi har brug for. Har vi brug for flere produkter, som kun adskiller sig fra hinanden ved reklamen? Naturligvis må vi sørge for, at produkterne for forbrugernes skyld er risikofrie. Ansvaret for at udvikle alternative forsøgsformer ligger, specielt for udgifternes vedkommende, efter min mening hovedsageligt hos industrien. Naturligvis kan vi, når vi taler generelt om de vigtigste linjer i forhold til forbrugerne, også anvende støtte fra Fællesskabet. Mærkningen skal være klar, og man må tage hensyn til allergi specielt ved produkter beregnet til børn.

Davies
Hr. formand, Kommissionens forslag om et forbud mod dyreforsøg til prøvning af kosmetiske midler - men kun i EU - er helt utilstrækkeligt. Jeg er fuldstændig enig med ordføreren. Det giver os mulighed for at lade som om, vi gør noget for at forhindre dyrplageri, men samtidig med en fastholdelse af de samme krav til prøvning, er der ikke færre dyr, der kommer til at lide. Ved at opfordre til et forbud mod salg og markedsføring fastholder ordføreren og udvalget derimod det tidligere signal og den moralske rettesnor for forholdet mellem mennesker og dyr: At vi ikke accepterer dyrplageri i forbindelse med fremstilling af produkter, som i høj grad er ligegyldige og fremstillet for at pleje vores forfængelighed.
Udvalget har behandlet en række falske spørgsmål fremsat af industrien, f.eks. de mulige sundhedsmæssige fordele ved nye produkter, som ifølge industrien kunne omklassificeres til lægemidler. Vi lægger vægten på, at industrien burde bruge lidt færre penge på markedsføring og langt flere penge på udviklingen af alternative forsøgsmetoder. Trods industriens højlydte protester, med 8.000 produkter på markedet allerede, med forretningshylder, der bugner af deodoranter og shampooer, makeup og hårgeléer osv., er det næppe sandsynligt, at der bliver ret mange tabere, hvis der indføres et markedsføringsforbud.
Kernen i denne debat er problemet med Verdenshandelsorganisationen. Sandheden er, at vi ikke ved, om eventuelle indsigelser kan fastholdes. Der er i givet fald brug for ændringer. Uanset om det er denne sag eller miljøet eller anvendelse af forsigtighedsprincippet, skal vi have demokratisk frihed til at kunne insistere på en række mindstestandarder, som flertallet af borgerne kan acceptere. Det er fuldstændigt uacceptabelt, at Kommissionen skal anmode dem, som forsøger at forbedre dyrevelfærden, om at hejse det hvide flag og flygte fra slagmarken, endnu før vi ved, om fjenden er bevæbnet. Det indikerer ikke sund dømmekraft, men ussel fejhed og er et udtryk for total mangel på sand lederevne.

McKenna
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hendes og udvalgets arbejde. Det er en stor forbedring af Kommissionens forslag, som ikke alene har grundlæggende mangler, men også er særdeles skuffende. Skrinlæggelsen af salgsforbuddet er en ren skandale, foruden at det skulle være trådt i kraft i 1998.
Kommissionen har ikke just indfriet løfterne med hensyn til forbuddet mod forsøg, hvilket hr. Davies allerede har påpeget. Det er en sand falliterklæring, da forbuddet mod dyreforsøg blot sikrer, at de multinationale selskaber i EU foretager dyreforsøg uden for EU, men produkterne sælges her stadig. Det, vi har brug for, er både et markedsføringsforbud og et forbud mod forsøg, og det skal være nu.
Argumentet om frygt for en udfordring af Verdenshandelsorganisationen er fuldstændigt ubegrundet. Der er ingen grund til, at beskyttelsen af dyr ikke er en legitim årsag til at vedtage handelsbegrænsende foranstaltninger. WTO bekræftede endda over for os for nylig, at USA er helt enig, da dette er det grundlag, de bruger til at forbyde import og salg af hunde- og kattepels. Argumentet om WTO er blot en undskyldning for ikke at indfri de oprindelige løfter.
Der er en række meget vigtige forbedringer i betænkningen i forhold til forbrugerne og forbrugeroplysning. Bestanddelene i kosmetiske midler skal nu angives fuldt ud, herunder bestanddelene i parfume, hvilket er oplysninger, som endnu ikke har været tilgængelige. Det er fremragende, at offentligheden får adgang til disse oplysninger, da undskyldningerne mod dette hidtil har været dårlige. Kosmetiske midler, der indeholder 26 parfumer over en vis grænse, skal mærkes med advarslen "Kan fremkalde allergisk reaktion". Vi havde gerne set et totalt forbud mod disse parfumer, men det var der desværre ikke opbakning til i udvalget. Det burde have været den valgte kurs. Hvis de er farlige, bør de forbydes, i stedet for at man siger, at de kan give problemer.
Hvad angår brugen af parfume i babyartikler eller intimhygiejneprodukter, havde vi gerne set et totalt forbud mod parfume i babyartikler. Det er fuldstændigt unødvendigt og udsætter babyer og børn, som er meget sårbare, for unødvendige risici.
Farlige stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller toksiske, må overhovedet ikke bruges i kosmetiske midler i henhold til det nuværende forslag, medmindre en videnskabelig komité efter vurdering finder dem acceptable. Dette tilskynder faktisk til flere dyreforsøg. Normalt tager jeg ikke notits af de lobby-oplysninger jeg får her i Parlamentet, især fra industrien, men jeg blev forbløffet over "Cosmetics - your choice, our responsibility" fra Forbindelsesudvalget for Parfume- og Kosmetikindustriens Europæiske Foreninger. Som hr. Davies netop har påpeget, forsøger det at pleje vores forfængelighed ved at foreslå, at vi er nødt til at fortsætte dyreforsøgene for at forblive rene, så vi kan rette op på kropslugte. Med andre ord, så vi kan forbedre naturen og ændre vores ydre. Det er grotesk og fuldstændigt uacceptabelt, at dyr tortureres med denne undskyldning. Hvis man betragter industriens oplysninger, er der ikke et eneste foto af, hvad dyreforsøgene virkelig indebærer, og det bør forbrugerne også kende til.

Blokland
Hr. formand, i denne debat om dyrebeskyttelse kan jeg ikke undgå at tænke på mund- og klovsygekrisen. Titusinder af sunde dyr slagtes på grund af den internationale handel. Set i det lys er kosmetiske forsøg med dyr ingenting, men emnet er alligevel vigtigt. Jeg tror, at alle disse dyr er skabt af Gud, og derfor skal de beskyttes. Endvidere har vi fået disse dyr til at bruge til vores daglige føde.
Ved dyreforsøg drejer det sig om noget helt andet. Dyreforsøg kan accepteres med hensyn til udvikling og afprøvning af nødvendige lægemidler. Dyreforsøg anvendes imidlertid til meget mindre vigtige ting, herunder efter min mening kosmetiske produkter.
Vi ved alle, at Parlamentet har slået til lyd for et forbud imod kosmetiske forsøg med dyr efter pres fra samfundet. Efter alle de udsættelser, som den kosmetiske industri har fået, er det på tide, at der skabes klarhed i denne sag. Derfor støtter jeg Roth-Behrendt-betænkningen. Spørgsmålet er, om vi overhovedet skal ændre direktivet, idet den bestående lovgivning er klar og tydelig, og videre udsættelse er ikke ønskeligt eller acceptabelt.
Med hensyn til duftstoffer mener jeg ikke, at de skal afprøves på dyr med hensyn til eventuelle allergiske reaktioner. En advarsel på etiketterne om, at disse duftstoffer kan forårsage en allergisk reaktion, er efter min mening tilstrækkelig. Derudover er der naturligvis importen af kosmetik fra lande uden for Unionen og de internationale regler i den forbindelse. Jeg mener imidlertid ikke, at det må være en hindring. Forhåbentligt sættes der også i resten af verden en bred diskussion i gang på højt plan, hvor man indser, at vi ikke kan gøre hvad som helst med dyr. Hvis det fører til et mere begrænset produktudvalg, skal det accepteres.

Thomas-Mauro
Hr. formand, ændringen af direktivet om kosmetiske midler har vakt en stor debat om dyreforsøg. Direktivet er tilsyneladende gået bort fra idéen om at forbyde markedsføring af nye kosmetiske midler, der er testet på dyr. Den foretrækker at nøjes med at forbyde at teste de kosmetiske midler på dyr inden for EU.
Der er selvfølgelig ingen, der er tilhængere af dyreforsøg. Men ikke desto mindre må vi i denne sag udvise realistisk sans og kohærens. Dyreforsøg udgør kun en forsvindende lille del af forsøg med kosmetiske midler og er i øvrigt dømt til at forsvinde inden for de næste 10 år takket være forsøgslaboratoriernes forskning i forskellige nye forsøgsformer. Men som sagerne står, findes der ingen tilstrækkeligt pålidelige alternativer. Desuden synes den heftighed, hvormed man indimellem har forsøgt at gennemføre et definitivt og øjeblikkeligt forbud mod dyreforsøg, noget malplaceret, når mange tusinde dyr samtidig slås ned uden betænkeligheder på vores gårde for at bekæmpe en mund- og klovsyge, som kunne have været udryddet med en simpel vaccination. Ligger der ikke en rent ud sagt uheldig selvmodsigelse i denne dagsorden?
For øvrigt kunne et øjeblikkeligt forbud mod dyreforsøg få laboratorierne til at gennemføre deres forsøg på mennesker, som på grund af fattigdom er tvunget til at acceptere ligegyldigt hvad for at overleve. Så er det ikke længere billeder af kaniner med røde øjne, som De skal begræde, men derimod billeder af kvinder fra den tredje verden, som er vansirede af allergier. Som sædvanlig er det de fattigste, der kommer til at lide under vores lovgivningsmæssige luner.
Spørgsmålet er ikke, hvorvidt vi er tilhængere af dyrevelfærd eller ej, men om dyrevelfærd vejer tungere end fattige menneskers velbefindende. Hvorom alting er, er det sådan, at hvis vi stiller for store hindringer i vejen for vores industrier, vil de flytte deres aktiviteter uden for EU for at kunne konkurrere med udlandet og i særdeleshed USA, eftersom dyreforsøg her ikke vil blive forbudt. Risikerer tusindvis af arbejdere så ikke at miste deres job? Svaret er jo, og endnu en gang bliver det de dårligst stillede, der kommer til at betale regningen!
Er det det sociale Europa, kære kolleger, som De stræber efter?

Nisticò
Hr. formand, jeg bifalder fru Roth-Behrendts konsekvens i udarbejdelsen af sin betænkning og ikke mindst kravet om at afslutte en debat, der efterhånden har varet i mange år. Jeg deler også offentlighedens bekymringer over dyreforsøg. Når der er tale om gentagelser af forsøg med ingredienser og aktive bestanddele, der har været kendt i årevis, og som allerede er i handlen, er det absolut unødvendigt at ofre nye dyr. Men når der - sådan som jeg slår fast i det ændringsforslag, som over 50 parlamentsmedlemmer har underskrevet, hr. kommissær - er tale om nye kosmetiske midler, der indeholder nye ingredienser, hvis giftighed aldrig er blevet testet på forsøgsdyr før, er jeg som videnskabsmand overbevist om, at det er nødvendigt med en indledende fase med dyreforsøg, før midlerne anvendes til mennesker, og før de markedsføres. Jeg vil gerne slå meget klart fast, at hvis man ikke tester nye kosmetiske midler på dyr, risikerer der at opstå potentielle giftvirkninger for såvel børn, kvinder og mænd, en potentiel hepato- og nefrotoksicitet, en potentiel neurotoksicitet og endda kræftfremkaldende virkninger. Hvem er så ansvarlig, hr. kommissær? Af alle disse grunde håber jeg inderligt, at Parlamentet vedtager det ændringsforslag, som jeg har stillet sammen med 50 andre parlamentsmedlemmer, og som også tager sigte på ikke at bremse videnskabens fremskridt.
Som videnskabsmand vil jeg også gerne fremsætte en anden bemærkning, hr. kommissær, nemlig at det selvfølgelig er vigtigt at videreudvikle, styrke og finansiere de alternative metoder, men at de aldrig nogensinde - og det siger jeg som videnskabsmand og som en, der har arbejdet på et laboratorium i 35 år - vil kunne erstatte en dyre- eller menneskeorganismes komplekse karakter.
Lige en sidste bemærkning. Det forekommer mig desuden absurd - både set ud fra et videnskabeligt synspunkt og i betragtning af de eksisterende internationale aftaler - at forbyde markedsføringen i Europa af de kosmetiske midler, der netop er de sikreste, fordi de tidligere er blevet testet på dyr.
Af alle disse grunde er jeg enig i Deres forslag, hr. kommissær, det vil sige i Kommissionens forslag, som ikke er rodet, men derimod udarbejdet efter retningslinjerne fra et internationalt videnskabeligt udvalg. Jeg godkender således forslaget, og jeg håber, at vi i Parlamentet vedtager de forbedrende ændringsforslag, så vi endelig kan vedtage hele betænkningen og gøre en ende på disse drøftelser.

Whitehead
Hr. formand, fru Roth-Behrendt har gjort det kortfattet. Ændringsforslag 7 er et skridt bagud - det ved vi alle. Det er ikke engang status quo. Men når man ser på nogle af kosmetikindustriens erklæringer, skulle man tro, at direktivet er nyt. Det er det ikke. Vi har haft det i mange år, og vi har i mange år håbet og troet, at et effektivt forbud mod forsøg, betinget af en gradvis indførelse af alternative metoder, var undervejs. Flere kolleger kender følgende ordsprog fra biblen: "Forventning trukket i langdrag gør hjertet sygt". Hvis vi er syge om hjertet i dag, skyldes det udsættelsens art. De, som trak vores forventninger i langdrag, bør høre efter nu.
Mange i industrien ikke alene accepterer behovet for at gøre en ende på dyreforsøg, de har også brugt egne ressourcer til formålet. Jeg har bestemt haft gavn af drøftelserne med dem. Det er også sandt, for at følge hr. Nisticò, at nogle af de forsøg, der kan udføres i stedet for, involverer frivillige, væv fra mennesker og dyr og in vitro-test. Denne udvikling i de senere år har været et stort skridt fremad. Men nu skal industrien påvise, at den har en realistisk tidsplan for udviklingen af alternative forsøg. Det er ganske enkelt ikke godt nok at sige, som denne flotte publikation, at man ikke kan opstille sådanne tidsplaner, da det ville være det samme som at meddele en dato for en kur mod kræft. Det er slet ikke tilfældet. Vi ser her på den måde, de måske i dette årti når til det punkt, vi og offentligheden ønsker, og de gør det kun med den forestående tilskyndelse til et markedsføringsforbud.
Hvis vi tilsvarende specificerer allergenerne i disse parfumer, tvinges de ikke væk fra markedet. Det er en nødvendig sikkerhedsforanstaltning, som ikke bør true et enkelt gyldigt produkt. Vi har gjort det andre steder til stor fordel for menneskets sundhed. Så meget desto mere grund er der til at gøre det for produkter, som, hvilket jeg accepterer fuldt ud, bidrager til menneskets glæde og velfærd. Vi vil alle være endnu gladere, når vi kan bruge dem med ren samvittighed velvidende, at dyreforsøg er et afsluttet kapitel.

Paulsen
Hr. formand, ærede kolleger, Roth-Behrendt-betænkningen er udmærket, og jeg er glad for begrænsningen af dyreforsøg.
Roth-Behrendt foreslår endvidere et totalt markedsføringsforbud mod dyretestede kosmetiske midler, som skal træde i kraft fem år efter direktivets vedtagelse, uafhængigt af om der findes nogen tilgængelige alternative forsøgsmetoder. Denne linje risikerer måske midlertidigt at begrænse produktudviklingen i kosmetikindustrien, men den vil øge incitamentet stærkt til at udvikle alternative forsøgsmetoder, som ikke indbefatter dyreforsøg. Det foreslåede forbud mod dyreforsøg er dog ikke nok i sig selv, eftersom industrien ganske enkelt kan flytte forsøgene uden for EU's grænser. Derfor er der også brug for et markedsføringsforbud. Et sådant forbud forhindrer, at producenter i lande uden for EU får markedsfordele ved fortsat anvendelse af dyreforsøg. Tværtimod ville konkurrencen medføre, at man ville udvikle andre metoder.
Som liberal politiker går jeg stærkt ind for individets ret. Jeg tillader mig endda at indbefatte dyrs ret til ikke at skulle udsættes for unødvendig lidelse. Jeg går også stærkt ind for forbrugerens frie og informerede valg. Det er derfor vigtigt, at borgerne omgående får mulighed for selv at tage stilling gennem udførlig og korrekt mærkning. Jeg beder Dem, kære kolleger, om i denne henseende at være særligt opmærksomme på ændringsforslag 39, som fastlægger, at dyretestede produkter skal mærkes "Testet på dyr".
Med et markedsføringsforbud og et forbud mod dyreforsøg samt øvrige foranstaltninger, som Miljøudvalget står bag, tror jeg, at vi er nået et godt stykke af vejen, og det glæder jeg mig over.

Evans, Jillian
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med en meget god betænkning. Det var også en udmærket drøftelse i udvalget.
Spørgsmålet om dyreforsøg har i lang tid skabt bekymring i Parlamentet og afspejles også i niveauet af lobby-virksomheden blandt vælgere, der ønsker at beholde forbuddet mod markedsføring af kosmetiske midler. Det er på tide, at vi sikrer, at der gøres noget, at der tages hensyn til bekymringen blandt borgerne og de mennesker, som interesserer sig for dyrevelfærd, i form af et totalt forbud mod salg af kosmetiske midler, der har været testet på dyr, og et forbud mod forsøg. Som andre medlemmer har sagt, har der været nok udsættelser: fra 1998 til 2000 og derefter til 2002. Vi skal fastsætte en dato og holde fast i den. Intet retfærdiggør dyrs lidelser ved forsøg, når det er bevist, at der findes effektive og sikre alternative forsøgsmetoder, og 8.000 kosmetiske midler allerede er i brug. Og vi taler om kosmetiske midler, ikke lægemidler, vi taler om shampoo og antirynkecreme, og som hr. Davies sagde tidligere, er der bestemt ikke mangel på disse i forretningerne.
Forbrugerne skal have ret til at vælge, om de produkter, de køber, er afprøvet på dyr, og til at blive advaret om det, hvis sådanne produkter indeholder allergener. Derfor er spørgsmålet om mærkning vigtigt. Vi havde som gruppe gerne set en yderligere styrkelse af betænkningen i form af vedtagelsen af et forbud mod brugen af allergener, især i babyartikler.
Jeg opfordrer derfor medlemmerne til at støtte betænkningen, som er i overensstemmelse med kravene hos størstedelen af de mennesker, vi repræsenterer i Europa. Det bringer ikke forbrugersikkerheden i fare og tvinger i allerhøjeste grad kosmetikindustrien til at fremskynde udviklingen af alternativer, som vi ved findes, og som kan udvikles ved alternative forsøgsmetoder i fremtiden.

Flemming
Hr. formand, i 1992 præsenterede dyreværnsgrupper fra hele Europa Europa-Parlamentet for det største andragende, der nogensinde var blevet indgivet, nemlig et andragende med underskrifter fra 2,5 millioner mennesker, som med deres underskrift støttede et forbud mod dyreforsøg i kosmetikindustrien. Kære hr. kommissær, jeg ved godt, at når man besidder et så højt embede, skal man ikke længere vælges direkte af borgerne. Men jeg er helt sikker på, at det også gør et stort indtryk på Dem, og at De vil være klar over, at en meget stor del af den europæiske befolkning står bag dette ønske.
Grunden til den nylige udsættelse af markedsføringsforbuddet er slet og ret Kommissionens frygt for WTO. Og så foreslår man os nu at erstatte markedsføringsforbuddet for kosmetikprodukter med et forbud mod dyreforsøg i EU. Tror man virkelig, at de 2,5 millioner mennesker i Europa, de øvrige borgere og også dette Parlament ikke begriber, hvad man her foreslår os? Det er lidt beskæmmende. Hvis vi ikke engang kan klare at tage kampen op med WTO i en så latterlig anledning som kosmetik og at formulere vores egne værdiforestillinger, hvordan vil det så ikke blive i forbindelse med vigtigere sager som f.eks. hormonerne i et eller andet dyreprodukt? Hvad vil vi så gøre? Så vil vi være endnu mere bange.
Tillad mig at konstatere, at det ikke drejer sig om medicinske produkter - det bliver nogle gange sagt indirekte - men at det kun drejer sig om nye produkter. Alt, hvad der allerede er på markedet - hvad De kan se i enhver lufthavn, fra Elizabeth Arden til Ellen Betrix - alt det må fortsat sælges og markedsføres. Og til videnskabsmændene her i salen: Dyreforsøg er ikke 100% sikre. Enhver videnskabsmand indrømmer, at det er sandt.
Tillad mig til slut at citere en meget stor europæer, som måske var en af de største italienere, der nogensinde har levet, nemlig Leonardo da Vinci, som allerede for lang tid siden sagde: Hvad vi mennesker gør mod dyrene, det vil de generationer, som lever efter os, med gysen tage til efterretning.

Read
Hr. formand, jeg støtter fru Roth-Behrendts betænkning og lykønsker ordføreren med kvaliteten af og grundigheden i denne. Jeg bemærker også med glæde, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget alle ændringsforslag, undtagen et, stillet af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
Kære kolleger, der er uden tvivl stor og velbegrundet afsky i offentligheden mod dyreforsøg i forbindelse med kosmetiske midler, og alle involverede ønsker bedre beskyttelse af dyr verden over. Dette har været afspejlet i den konsekvente linje, Parlamentet har ført hidtil.
Kosmetikindustrien handler om markedsføring af glamour, drømme og illusioner, og jeg er ikke så kritisk som en række tidligere talere. En stor del af den ansvarlige sektor i kosmetikindustrien har uden tvivl gjort store fremskridt og bevæget sig mod færre dyreforsøg, men offentlighedens mening er velbegrundet, og det er godt, at den har været afspejlet, ikke kun førhen, men også kraftigt understreget og styrket i Roth-Behrendt-betænkningen.
Vi kan ikke vide med WTO. Der har endnu ikke været en udfordring, og USA's argumenter om den eventuelle forsømmelse af vores internationale forpligtelser i samme uge, som præsident Bush offentligt har nægtet at anerkende Kyoto-aftalen om klimaændringer, er efter min mening lidt hule. Den internationale kosmetikindustri kan ikke desto mindre meget vel trække sig tilbage fra en WTO-udfordring, hvis de ved, at offentlighedens samlede opmærksomhed er rettet mod prøvning af midler på dyr.
Vi viger med rette ikke. Denne betænkning er gennemarbejdet. Hvis den medfører en udfordring af WTO-reglerne, må vi fra EU virkelig tale vores sag. Hvis vi lytter til de argumenter, ville vi næsten ikke lave noget i Parlamentet. Det er ikke sådan, at vi ufølsomme over for de argumenter, men vi anbringer dem i en større og bedre sammenhæng. Jeg anbefaler Dem fru Roth-Behrendts betænkning.

Bowis
Hr. formand, nøglen til og det følelsesmæssige spørgsmål i denne drøftelse og dette direktiv er, hvordan børn og voksnes sundhed beskyttes, samtidig med en gradvis indstilling af dyreforsøg inden for en rimelig periode. Som vi ved, er kosmetik, på linje med kemikalier, pesticider og medicin, underlagt streng afprøvning før markedsføring til brug af mennesker. En kosmetikproducent er juridisk forpligtet til at sikre, at dennes produkter er sikre, både til normal anvendelse og forudsigeligt misbrug. Den Videnskabelige Komité for Kosmetiske Produkter opstiller retningslinjer for den slags prøvninger, som bør foretages, og disse omfatter dyreforsøg. Nøglen er at få inkorporeret prøvningen og eventuelle alternativer til nuværende prøvninger i bilag 5 til direktivet om farlige stoffer.
I vores stræben efter at gøre en ende på dyreforsøg skal vi også tage hensyn til menneskelige interesser. Det ville være skrækkeligt, hvis et barn skulle lide eller endog dø som følge af, at et utilstrækkeligt afprøvet produkt blev tilladt på markedet. Vi skal også huske på, at produkter som tandpasta og medicinsk shampoo er klassificeret som kosmetik. Det skal retfærdigvis siges, at industrien har gjort store bestræbelser på at reducere både antallet af dyreforsøg og antallet af dyr i sådanne forsøg. De har i visse tilfælde udskiftet prøvningen, i visse har de forbedret den for at mindske lidelserne, og i nogle har de reduceret antallet af dyr. Det tager op til 10 år at finde en alternativ metode. Godkendelsen, finansieringen og udførelsen af et forskningsprojekt samt ECVAM's efterfølgende validering, godkendt af Den Videnskabelige Komité og inkorporeret i bilag 5, forudsætter en sådan tidsramme.
Når vi ser på Kommissionens forslag, er vi nødt til at spørge: Er det effektivt, og er det realistisk? Jeg er bange for, at svaret på begge spørgsmål er nej. Kommissionens forslag ville forbyde dyreforsøg i EU, men det sender blot sådanne forsøg til lande uden for EU, hvor dyrevelfærdsstandarderne kan være meget lavere. Ordføreren har kæmpet, som kun Dagmar Roth-Behrendt kan, for at finde et alternativ, og hvis hendes alternativ er at forbyde markedsføringen af produkter, der er afprøvet på dyr, så er det i orden. Men det kan i sig selv gøre en ende på forskning og forbedringer, herunder forbedringer af sundheden for børn og voksne, hvis der ikke findes et alternativ.
Ikke at gøre noget er heller ikke et alternativ, da det ikke ville presse nogen til at søge alternativer. Vi er nødt til at holde presset. Af de 12 prøvninger, der kræves i forbindelse med kosmetiske midler, er der nu alternativer til tre af dem, et fjerde er under forberedelse, yderligere fire er forbedret eller reduceret, og fire mangler alternativer, også på langt sigt. Vi skal for hver opstille realistiske datoer for markedsføring og ophør med forsøg. Vi skal kræve, at der benyttes alternative metoder, lige så snart sådanne er valideret. Vi skal skelne mellem makeup og kosmetiske midler med et medicinsk formål. Vi skal stoppe producenter og forhandlere, som påstår, at deres produkter ikke er afprøvet på dyr, når en eller flere bestanddele er afprøvet på dyr. Og jeg er bange for, at vi er nødt til at anmode Kommissionen om at tage forslaget af bordet og starte forfra.

Roth-Behrendt
Hr. formand, jeg har nu det privilegium at få lov til at tale på min gruppes vegne og det privilegium at kunne komme ind på nogle af Deres argumenter. Lad mig gøre det! Jeg er den allerførste, som ikke kun vil stemme for sikre produkter på dette europæiske marked, men også på verdensplan. Det har jeg gjort, fra jeg kom ind i dette Parlament, i forbindelse med levnedsmidler, men også i forbindelse med kosmetik. Hr. Nisticò, naturligvis skal de eksisterende produkter også efter et salgsforbud på et eller andet tidspunkt sælges som sikre produkter. Der skal så kun ikke sælges produkter, som der blev gennemført dyreforsøg på efter denne skæringsdag.
Deres ændringsforslag 42, hr. Nisticò, som beskæftiger sig med finished products, færdigvarer, er der allerede taget hensyn til i bestående ret. Det har vi allerede talt om i udvalget. Nogle kolleger, især fru García-Orcoyen Tormo og andre, har henvist til, at vi også skal tage videnskabsmændenes betænkeligheder alvorligt. Naturligvis vil jeg det, og jeg har ikke planer om, John Bowis, at bringe et eller andet barn i fare eller nogen som helst ældre, i det hele taget ingen. Jeg er kun af den overbevisning, at vi med de indholdsstoffer, som eksisterer i testet udgave, allerede i dag kan fremstille enhver tandpasta i verden og også hver eneste af de læbestifter, som jeg er glad for.
Men jeg tror også, at vi fra et bestemt tidspunkt, om det nu er efter fem år eller efter 10 år, som De foreslår, fru García-Orcoyen Tormo, må sige: fra da af ikke mere. Enten anvender man de indholdsstoffer, som findes, eller der testes alternativt nye indholdsstoffer. Hvis det ikke går, så må man tage dem, som findes allerede. Og hr. Davies har i udvalget "udviklet" de vises sten. Han har svækket et hårdtslående argument. Han har sagt ganske tydeligt: Så skal vi måske igen se på grænsen mellem kosmetik og farmaceutiske midler, hvis denne nye supervigtige solcreme beskytter os alle mod hudkræft. Godt, udvalget har godkendt det, hvilket sikkert er efter Deres hoved, hr. Nisticò.
Så har nogle sagt: Der findes jo allerede test. Ja, de findes, der findes kunstigt væv, som der foretages in vitro-test med. Der er rigtig mange forsøg, og hvor end De vender Dem - hr. Nisticò, De har de bedste forbindelser, men også andre - hører De, at videnskabsmændene siger, at de har for få penge. Lad os stille penge til rådighed til det i det sjette forskningsrammeprogram, men lad os også opfordre industrien til at investere mere end hidtil.
Til sidst endnu et punkt. Hvis vi i dag vedtager et forbud mod test, men også et markedsføringsforbud om nogle år, skal vi have en mærkningsbestemmelse for tiden indimellem. Derfor opfordrer jeg Dem endnu en gang, også fru García-Orcoyen Tormo, skyggeordfører for de kristelige demokrater, til at se på ændringsforslag 39. Det er i kombination med Deres eller også med mine ændringsforslag af største betydning.
Kære kolleger, til sidst vil jeg gerne takke Dem for det meget fair og meget kollegiale samarbejde før udvalgsbehandlingerne, under afstemningen i udvalget og også her i plenarforsamlingen i dag.

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, mine damer og herrer, der findes i Tyskland et gammelt ordsprog, som siger: "Man må lide for skønheden". Men hvad angår det nye kosmetikdirektiv gælder for os præcis det modsatte: Skønhed, hygiejne og velbefindende uden risiko. For mig er tre punkter særlig vigtige, nemlig en optimal beskyttelse af forbrugerne, en entydig mærkning og generelt en undgåelse af dyreforsøg. Optimal pleje skal være forbundet med maksimal forbrugerbeskyttelse. Denne optimale sikkerhed kan vi kun garantere gennem talrige videnskabelige test.
Videnskaben forsker energisk i nye testmetoder, som leverer pålidelige forskningsresultater og samtidig undgår, at dyr lider. Det er vores erklærede mål at ende dyreforsøgenes epoke. Vi skal fremme alle videnskabelige tiltag i denne retning. Der må i fremtiden ikke være dyreforsøg for produkter og deres indholdsstoffer, som allerede er blevet undersøgt én gang, og som der allerede foreligger bindende resultater for. Beskyttelsen af forbrugerne og produktsikkerheden står dog i fokus. Derfor skal vi i undtagelsestilfælde, hvor der mangler alternativer, indtil videre tillade dyreforsøg, først og fremmest dér, hvor det drejer sig om den optimale beskyttelse af spædbørn, børn, syge og ældre mennesker, og herunder også hvad angår shampoo og cremer. Derfor skal vi tillade medlemsstaterne at tillade dyreforsøg for kosmetik i to år mere end foreskrevet, forudsat at der ikke eksisterer alternativer. I bestemte tilfælde er det ganske enkelt nødvendigt at gennemføre dyreforsøg, først og fremmest ved akutte hud- og øjenreaktioner
Det er også vigtigt for forbrugeren at vide, hvilke produkter der kan forårsage allergier. Det ville dog være markedsskadeligt og diskriminerende af den grund at mærke alle de kosmetiske duftstoffer, som er listet i bilag 2. Derfor skal kun sådanne produkter være forsynet med advarsel, som tidligere også er fastlagt som sådanne af Det Videnskabelige Udvalg. Meget vigtigt for forbrugersikkerheden er en tydelig, synlig angivelse af den maksimale og minimale produktholdbarhed efter åbning. Etiketten skal også informere forbrugerne tydeligt og forståeligt om den korrekte anvendelse. Det drejer sig om forbrugernes beskyttelse og sikkerhed med et minimum af dyreforsøg og en forcering af alternativerne.

Fatuzzo
Hr. formand, tillad mig at lykønske fru Roth-Behrendt med hendes store indsats - som jeg bifalder, og som jeg beundrer hende for - der tager sigte på at forhindre, at brugen af kosmetik og parfume indebærer dyreforsøg. Som parlamentsmedlem er jeg meget glad for dyr, og et bevis på dette er, at jeg har to hunde, tre katte og et marsvin derhjemme.
Eftersom jeg var meget engageret i denne betænkning, som jeg skulle sige noget om i dag, sagde jeg i går eftermiddags til min kone derhjemme, Graziella Fatuzzo, født Spallina: "Vis mig de cremer, du bruger!" Efter at have kigget på etiketten tilføjede jeg: "Ved du godt, at denne creme ligefrem bliver lavet af moderkage?" "Er det virkelig rigtigt? Ja, det er det også. Det var da ikke så rart!", svarede hun, og så fortsatte hun med at smøre sig med cremen.
Da vi gik i seng om aftenen - sådan som vi altid gør - vendte jeg mig om imod hende, fordi jeg havde lyst til hende. Men hun havde taget en ildelugtende natcreme på, og så sagde jeg til hende: "Ved du godt, at den slags cremer bliver testet på dyr?" "Jeg ved det godt, Carlo, jeg ved det godt", svarede hun, men hun gik ikke ud for at vaske sig. Jeg kunne se frem til en søvnløs nat. Jeg faldt dog alligevel i søvn, og jeg drømte om fru Roth-Behrendt. I drømmen var hun min svigermor, og vi spiste middag sammen. Middagen bestod af svampe. Derfor spurgte jeg hende om følgende: "Er vi nu sikre på, at disse svampe ikke er giftige?" "De er skam ikke giftige, de er gode", svarede hun. "Lad os prøve at teste dem på katten!", foreslog jeg. "Nej", skreg hun, "ikke på katten eller på dyrene!" Efter at have spist svampene fik fru Roth-Behrendt - selvfølgelig stadigvæk kun i drømmen - nogle forfærdelige kramper, og hun blev bragt på hospitalet, hvor man dog reddede hende med en udpumpning, og hvor hun lidende sagde til mig: "Husk at stemme imod min betænkning i morgen og at forlange, at produkter testes på dyr, før de bliver brugt i kosmetiske midler. Jeg har nemlig ikke lyst til at ende på samme måde i virkeligheden, som jeg er endt i denne drøm."

Sjöstedt
Hr. formand, vores gruppe mener, at Roth-Behrendt har gjort et godt stykke arbejde. Vi støtter alle de vigtige dele af betænkningen. Vi mener, at dette spørgsmål, hvis man ser på hovedspørgsmålet om dyreforsøg, har fået lov at trække alt for længe ud. Beslutningen om et effektivt forbud mod dyreforsøg med kosmetiske midler burde være truffet for flere år siden. Det er ikke forsvarligt - etisk og over for vælgerne - at teste kosmetiske midler på dyr. Det er til dels en slags "luksusløsning". Der råder heller ingen tvivl om den almindelige mening om denne sag.
Jeg tror desuden, at hvis vi skal tvinge producenterne til at finde alternative metoder - de har haft mange år til at udvikle sådanne metoder - skal de vide, at der er fastsat en frist for forbuddets ikrafttræden. Vi ved, at der udvikles alternative metoder på flere områder, og at der findes tusindvis af ingredienser at vælge imellem i de tilfælde, hvor disse metoder ikke er helt færdigudviklede. Vi støtter derfor et totalt forbud mod disse forsøg. For at et sådant forbud skal blive effektivt, er det dog nødvendigt at kombinere det med et markedsføringsforbud. Kun en kombination af markedsføringsforbud og testforbud kan blive virkelig effektiv, og derfor støtter vi selvfølgelig også dette forbud.
Som modargument hører vi, at WTO skulle kunne komme med indvendinger mod dette. Vi mener dels, at det overhovedet ikke er sikkert, og dels, at man ikke bare kan acceptere, at WTO i så fald skulle være en hindring for, at der indføres strengere dyrebeskyttelses- og forbrugerbeskyttelsesbestemmelser. Det er jo den slags ting, man må kæmpe for, nemlig retten til en strengere og mere progressiv lovgivning! Vi synes altså ikke, at det kan være et argument for ikke at gå videre med spørgsmålet. Tværtimod kan der ske det, at der åbnes op for en global udvikling, hvis EU gennemfører dette forbud, som indebærer, at flere lande kan følge efter og vedtage den lovgivning, som vi har, og de metoder, som vi har udviklet, frem for alternative testmetoder.
Vi støtter også de andre dele af betænkningen. Vi synes, at man skal tage større hensyn til allergikere. Allergi er et stort og voksende problem, som ikke bare rammer dem, der direkte anvender produkterne, men også personer i deres omgangskreds, hvis disse er overfølsomme. Derfor støtter vi forslaget om at stramme op på anvendelsen af allergifremkaldende stoffer.
Vi mener endvidere, at det er rimeligt, at der findes strenge regler for varedeklarationer, og at varen skal være mærket med både fremstillingsdato og anvendes inden-dato.
Med disse ord vil jeg sige, at vi i GUE/NGL-Gruppen vil stemme for alle væsentlige punkter i denne betænkning.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Kommissionen takke fru Roth-Behrendt og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for dets støtte og for drøftelsen i dag. Kommissionen er helt på det rene med, at debatten om dyreforsøg er meget vanskelig og følsom. Den har givet og giver anledning til stor bekymring i offentligheden, hvilket mange har nævnt her i dag. Emnet berører mange politiske områder, som alle skal tages i betragtning, herunder folkesundhed, forbrugerbeskyttelse samt nødvendigheden af, at vi overholder vores internationale forpligtelser. Jeg har derfor haft et vedvarende og tæt samarbejde med mine kolleger David Byrne og Pascal Lamy med ansvar for henholdsvis forbrugerbeskyttelse og handel.
Jeg vil gerne lykønske fru Roth-Behrendt og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik med de mange forslag i betænkningen, som stræber efter at forbedre sundheden og forbrugerbeskyttelsen, ikke mindst ved at give forbrugerne mere relevante oplysninger. Kommissionen bifalder især ændringsforslagene vedrørende en række produktkategorier, f.eks. produkter beregnet til børn og intimhygiejneprodukter. Der foreslås en forbedring af sikkerhedskravene til disse produkter samt en udvidelse af kravet om datoen for mindsteholdbarhed for alle kosmetiske midler, som ville være til klar fordel for forbrugerne.
Vi deler Europa-Parlamentets bekymring over brugen af stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller toksiske, til reproduktion. Kommissionen har foreslået nye tiltag i forbindelse med disse produkter i hvidbogen om den nye kemikaliepolitik, som er til offentlig høring. Personligt tror jeg, at det er vigtigt, at større dele af industrien gøres ansvarlige for udviklingen af nye alternative forsøgsmetoder. Hele spørgsmålet om kemikaliepolitikker er af afgørende betydning, fordi der er brug for flere og flere nye forsøg, og vi er derfor nødt til snarest at udarbejde alternative metoder. Det kan ikke kun udføres af en del af industrien.
Hvad angår spørgsmålet om parfumeallergi, bifalder Kommissionen indførelsen af et mærkningssystem for allergifremkaldende parfumestoffer. Det vil være en positiv forbedring af de nuværende mærkningskrav, hvorved forbrugere, der er overfølsomme over for visse stoffer, kan undgå produkter, som indeholder disse.
Hvad angår spørgsmålet om dyreforsøg, forstår og deler Kommissionen Parlamentets mål om at mindske de lidelser, dyr udsættes for under forsøg. Lad mig gentage årsagerne til Kommissionens forslag. Målet er at forbyde dyreforsøg med kosmetiske midler i EU og gøre brugen af alternative metoder obligatorisk ved først givne lejlighed, samtidig med at vores internationale forpligtelser overholdes. Men et yderligere hovedmål er at yde de europæiske borgere størst mulig sikkerhed ved alle de produkter, de bruger. Dette forslag har den fordel, at det når disse mål ved at opstille foranstaltninger, der kan håndhæves juridisk og i praksis uden at give anledning til eventuelle handelstvister.
I modsætning hertil vil et markedsføringsforbud give anledning til alvorlige vanskeligheder ifølge Kommissionens juridiske og handelsmæssige eksperter. Det ville indvirke kraftigt på handlen og udgøre en alvorlig risiko for en udfordring af WTO's tvistbilæggelsessystem, da det uundgåeligt vil føre til diskriminerende behandling af importerede og indenlandske produkter. Fællesskabet skal overholde sine internationale forpligtelser. En sådan ensidig foranstaltning vil være i strid med EU's nuværende politik i WTO om at stræbe efter at få medtaget dyrevelfærdsspørgsmål under drøftelserne i næste runde. Kun en koordineret fremgangsmåde på internationalt plan kan forbedre dyrevelfærden overordnet set. I mellemtiden vil Kommissionen fortsætte sine bestræbelser på at få afskaffet dyreforsøg både i EU og internationalt. Jeg er overbevist om, at yderligere tæt samarbejde om dette meget vanskelige og følsomme emne i sidste ende fører til en afbalanceret løsning, som tilbyder store fordele for dyrevelfærden, samtidig med at forbrugernes sundhed beskyttes.
Kommissionen kan i princippet acceptere ændringsforslag 1 (første del), 2, 4, 5, 7 (anden del), 9, 10, 11, 12, 14 (anden og tredje del), 15 (anden del, undtagen den foreslåede høring af Europa-Parlamentet), 16, 17, 18, 19, 22, 23 (anden del), 26, 29 (anden del), 30, 31 (anden del med samme bemærkning som før), 32, 33 (anden del), 34 (anden og tredje del), 38 (anden del), 41 og 49 (anden del).
Kommissionen kan i modsætning hertil ikke acceptere ændringsforslag 1 (anden del), 3, 6, 7 (første del), 8, stk. 3, 14 (første del), 15 (første del), 20, 21, 23 (første del), 24, 25, 27, 29 (første og tredje del), 31 (første del), 33 (første og tredje del), 34 (første del), 35, 36, 37, 38 (første og tredje del), 39, 40, 42, 48 og 49 (første og tredje del).

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Miljøproblemer med pvc
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0092/2001) af Sacconi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens grønbog om miljøaspekterne i forbindelse med pvc.

Sacconi
Hr. formand, grønbogen om miljøaspekterne i forbindelse med pvc, som vi drøfter i dag, blev fremlagt af Kommissionen i juli 2000 i tråd med bestemmelserne i direktivet om udrangerede køretøjer, hvor man tager en ny metode i brug, der indebærer producenternes ansvar for hele et produkts livscyklus, lige fra produktet udtænkes og til dets bortskaffelse.
Denne indfaldsvinkel, som tager sigte på at få producenterne til at designe nogle mere sikre og ikke mindst mere genbrugsvenlige produkter og materialer, er også den grundlæggende tankegang i grønbogen om pvc. Selv om man i grønbogen ikke direkte behandler spørgsmålet om produktionen og brugen af pvc, rejser man nemlig en række klare spørgsmål om bortskaffelsen af affald, og disse spørgsmål ender med at berøre dette produkt direkte. Jeg vil gerne udtrykke mig helt klart i den forbindelse. Selv om pvc har været genstand for en heftig debat i de senere år, og selv om visse af dette produkts karakteristika - f.eks. dets store indhold af klor - gør det særligt vanskeligt at forvalte pvc, når først det er blevet til affald, er formålet med min betænkning ikke at gøre det til syndebuk i forhold til andre plastikmaterialer. I min betænkning har jeg tværtimod udtrykkeligt bedt Kommissionen om at tage de specifikke problemer op i forbindelse med dette materiale inden for rammerne af en overordnet strategi for plastikmaterialer og om snarest muligt at tage spørgsmålet om affaldssortering op på europæisk plan. Også hvad mærkningen angår, har jeg anmodet om, at denne foranstaltning kommer til at gælde for alle plastikmaterialer, og det er netop for at undgå økomarketing.
Med hensyn til pvc-industriens frivillige indsats er jeg desuden af den opfattelse, at den er meget vigtig. Den er dog ikke tilstrækkelig. Det er den for det første ikke, fordi Parlamentet i sin beslutning fra juli 1997 slog fast, at det ikke længere er villigt til at acceptere frivillige aftaler, der indgås uden noget EU-retsgrundlag. Og det er den for det andet ikke, fordi de målsætninger, der opstillet i denne aftale, ærligt talt er utilstrækkelige, vanskelige at måle og således vanskelige at kontrollere. Denne aftale har dog et yderst vigtigt kendetegn, nemlig at den har fået fagforeningsrepræsentanterne og det altovervejende flertal af de aktører, der er involveret i fremstillings-, forarbejdnings- og genbrugsprocessen, til at sætte sig ned og finde nogle fælles strategier og forslag til, hvordan den nuværende situation kan ændres. Denne gode vilje fra industriens side er et positivt aspekt, som vi ikke må glemme i vores iver efter at lovgive om alting. Derfor har jeg bedt Kommissionen om snarest muligt at stille et forslag til et retsgrundlag, der kan tjene som referenceramme for alle kommende frivillige aftaler. Og derfor har jeg også foreslået en ny lovgivningsform, hvor der vedtages en bestemmelse, som dog kun træder i kraft, såfremt man ikke når nogle forud fastsatte målsætninger for virksomhederne. Jeg er overbevist om, at vi ikke kan se bort fra en dialog og et samarbejde med virksomhederne, hvis vi ønsker at indføre en virkeligt bæredygtig udvikling.
Der er mange punkter i min betænkning, som jeg også gerne vil komme ind på, men jeg vil nøjes med at nævne to af dem, nemlig afskaffelsen af farlige stoffer, først og fremmest kadmium, bly og ftalater, og den sammensatte strategi for pvc-bortskaffelse. Hvad det første punkt angår, vil jeg blot understrege, hvor vigtig den gradvise afskaffelse af disse stoffer er for de europæiske borgeres sundhed her og nu, og den er måske endnu vigtigere for beskyttelsen af det naturlige miljø.
Endelig vil jeg med hensyn til affaldsbortskaffelsen gerne sige, at en af de ting, der er pvc's styrke, nemlig dets holdbarhed, også gør dets bortskaffelse virkelig kompliceret. Mit forslag går ud på at tage dette spørgsmål op på en multilateral måde. For det første skal vi øge den del, der genanvendes, ved at tage udgangspunkt i visse emner såsom vindueskarme, store rør og beklædninger, idet vi iværksætter nogle genvindingssystemer med lukket kredsløb. For det andet skal vi begrænse pvc-forbrændingen til moderne anlæg, der opfylder kravene i den nye EU-lovgivning, og anvende princippet om, at forureneren betaler. Og for det tredje skal vi deponere det resterende pvc på lossepladsen og også i dette tilfælde tage højde for den nye lovgivning, der træder i kraft i 2002.
Hr. formand, til sidst vil jeg gerne takke alle de kolleger, som via deres ændringsforslag i udvalget har været med til at forbedre min betænkning. Den tekst, der blev vedtaget i udvalget, er efter min mening meget velafbalanceret. Ændringerne i mange af de ændringsforslag, som blev forkastet i udvalget, og som bliver sat under afstemning på plenarmødet, risikerer at gå alvorligt ud over denne balance.

Seppänen
Hr. formand, flertallet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har en anden opfattelse end Miljøudvalget af mange af problemerne med pvc og forebyggelsen af disse. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi tror fast på pvc-industriens selvkontrol og evne til at svare for pvc's skader gennem hele dens livscyklus.
Som ordfører for udtalelsen konstaterer jeg, at pvc-industrien har været temmelig aggressiv i sin lobbyisme. Den hverken ser eller erkender noget som helst problem. På det punkt er standpunkterne i modstrid med ånden i Kommissionens grønbog. Pvc-industrien ønsker ikke yderligere forskning foretaget af personer udefra til støtte for dens synspunkter. Industrien kritiserer, at man i grønbogen koncentrerer sig om at undersøge afslutningen af pvc-produkternes livscyklus. Det er imidlertid begrundet, idet problemerne begynder at vise sig i den fase, hvor ansvaret for produktet er flyttet fra industrien selv over til samfundet. De offentlige myndigheder, som er ansvarlige for nedbrydning af produkterne og den endelige deponering af dem, må være interesseret i de mulige skader forårsaget af pvc. Industrien derimod er bange for disse problemer, da de kan få indflydelse på anvendelsen af pvc og alternative produkter.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har foretaget en bedømmelse af grønbogen, som efter min mening i høj grad er blevet påvirket af pvc-industriens aggressivitet. Et flertal i udvalget har stemt for en udtalelse, hvori hensynet til miljøet og sundheden forenes med strategien om industriens frivillige tilsagn. EU's nuværende bestemmelser om produktmærkning, affaldsforbrænding og deponering af affald på lossepladser er tilstrækkelige for et flertal i udvalget. Som ordfører for udtalelsen oplyser jeg, at jeg er på mindretallets side. Problemerne med afslutningen af pvc's livscyklus må løses, og industrien kan ikke klare det selv eller alene.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke hr. Sacconi. Han har i hvert fald gjort et forsøg på at finde et kompromis. I mellemtiden er man dog afveget så meget fra en bestemt linje, at betænkningen er blevet til et både-og-dokument, og det er ikke kun hr. Sacconis skyld, men hele Kommissionens. I hvert fald tak for forhandlingerne.
Hr. formand, pvc har i den seneste tid ofte været midtpunktet i en kontroversiel debat. Meningerne om pvc og stoffets indvirkning på sundheden og miljøet er meget forskellige. En række medlemsstater har allerede truffet foranstaltninger om specifikke aspekter i pvc's livscyklus. Disse foranstaltninger er ikke ens overalt og kan derfor have følger for det indre marked. PPE-DE-Gruppen hilser grønbogen velkommen og mener, at der skal udvikles en fremgangsmåde, som på den ene side beskytter miljøet og sundheden, og på den anden side sikrer det indre marked, men som endvidere tager hensyn til betydningen af beskæftigelse.
Pvc adskiller sig fra andre kunststoffer gennem den store mængde tilsat klor, nemlig 25-50%, og endvidere gennem de mange andre additiver, som anvendes i pvc. Pvc er med hensyn til anvendelsen - og det glemte vi næsten i hele debatten - et meget godt materiale. Ren pvc er et hårdt materiale med en stor mekanisk styrke, som er modstandsdygtig over for vejr og vand og kemiske produkter. Det er altså godt, især til medicinal anvendelse, at der findes pvc. De miljøtekniske og sundhedsmæssige problemer med pvc tager derfor især sigte på tilstedeværelsen af additiver og den måde, som man behandler pvc-affald på.
Jeg nævner nogle få additiver. For det første blødgørerne. Ved anvendelser med blød pvc skal der tilsættes op til 60% blødgørere, for det meste ftalater, for at gøre materialet fleksibelt. Ftalater tilsættes næsten aldrig i andre kunststoffer, og den klart vigtigste anvendelse af ftalater finder altså sted i blød pvc. Den eventuelt bestående virkning af ftalater på levende organismer diskuteres stadigvæk.
Så et andet punkt, nemlig kadmium. Med hensyn til kadmium har industrien, mener jeg, på frivilligt grundlag indgået en række gode aftaler. Kadmium udfases, så hvad det angår, er grønbogen faktisk umoderne. Situationen er en anden med hensyn til bly. Blystabilisatorer, eller sagt bedre, organiske tin- og blyforbindelser, er de mest relevante, og her er miljørisiciene også større, især for blystabilisatorerne. Efter affaldsforbrændingen bidrager blyadditiver fra pvc med ca. 10% til et uønsket højt blyindhold i affaldsforbrændingsanlæggenes reststoffer, og det nødvendiggør, at der også på det punkt føres en strengere politik.
Så er der produktion og forbrænding generelt. Med hensyn til produktionen har industrien indgået en række frivillige aftaler om at indføre meget strenge begrænsninger med hensyn til den klor, der frigøres. Desuden er disse selvpålagte emissionsværdier ifølge undersøgelser tilsyneladende opnået meget godt.
Når pvc ikke genbruges, forbrændes det generelt i et forbrændingsanlæg. Et vigtigt aspekt i den forbindelse er det høje klorindhold. Ved affaldsforbrænding er der tale om to kilder. På den ene side er der GFH, som vi kalder det på nederlandsk, nemlig grøntsags-, frugt- og haveaffald, som også indeholder en stor mængde klor, og på den anden side pvc. Det betyder, at man skal være meget opmærksom på affaldet i forbrændingsanlæg og på den eventuelle udledning af dioxiner. Det er altså vigtigt at eliminere pvc fra affaldsforbrændingsanlæg. Det drejer sig i øvrigt her ikke kun om forbrænding af affald og de heraf følgende emissioner. Klor påvirker i affaldsforbrændingsanlægget endvidere genvindingen af energi. Det skal der altså også tages højde for.
Hr. formand, vi slår til lyd for, at Kommissionen sammen med industrien undersøger, hvordan vi inden for rammerne af selvregulering kan indgå gode og klare aftaler på kort sigt. Det er industrien villig til, og jeg anmoder Kommissionen om at undersøge det.

Myller
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hr. Sacconi, for en virkelig god betænkning.
Pvc's sundheds- og miljøproblemer hænger sammen med frigivelsen af klor, stabilisatorer og blødgørere. Disse produkters livscyklus er lang, og de bevares længe i økosystemerne, hvorfor man i øjeblikket kun kan gætte på omfanget af miljøproblemerne.
Mængden af pvc-affald fortsætter dog med at vokse. Vi har brug for forskning hurtigst muligt, og - som hr. Seppänen ganske rigtigt bragte på bane - også anden forskning end industriens egen. Vi har brug for upartisk forskning i skaderne, således at vi kan forhindre en belastning af økosystemerne og en svækkelse af menneskers sundhed.
Problemerne ved bortskaffelsen er blevet nævnt. Omfanget af problemet illustreres af, at der ved forbrænding af pvc kan opstå endog endnu farligere affald end den oprindelige mængde affald, og da pvc er længe om at nedbrydes i økosystemet, er også lossepladsen en dårlig løsning til dette affald. Vi har således virkelig brug for forskning.
Efter min mening kan vi ikke stole alene på industriens egne frivillige aftaler. Som vi allerede har bemærket, må der på baggrund af forskningen gennemføres foranstaltninger for at få forbudt de farlige stoffer. Hertil har vi brug for lovgivning på europæisk niveau. Vi må som europæiske lovgivere tænke på borgernes sundhed og beskyttelsen af naturens mangfoldighed

Maaten
Hr. formand, hvad skal vi gøre ved pvc? Nogle medlemmer vil have det til at se ud, som om dette materiale er folkefjende nr. 1. Det kan vi ikke forene os med. Hvorvidt pvc medfører miljø- eller sundhedsproblemer, som ikke opvejer fordelene, er spørgsmålet. Det er muligt. Pvc har som materiale tilsyneladende visse fordele, herunder poserne til blodtransfusioner, som ofte nævnes.
Politikerne skal ikke vurdere fordelene. Men vi skal overveje, hvordan vi vil forholde os til pvc, hvis det viser sig, at nogle aspekter ved brugen er usikre eller skadelige for miljøet. Hvilke foranstaltninger skal vi træffe? Hvilke konsekvenser har de foranstaltninger? På de punkter er grønbogen efter vores mening mangelfuld, især fordi alternativerne til pvc lades ude af betragtning. Det er en tåget diskussion, som tilhængerne og modstanderne næsten fører som en religiøs debat. Ligesom hr. Sacconi vil vi ikke basere vores valg på de myter, som præsenteres af tilhængerne og modstanderne, og som ikke har overbevist nogen af os helt, men på grundig undersøgelse og brugbart sammenligningsmateriale. Så længe det ikke er til disposition, kan det ikke forventes, at vi udarbejder lovgivning.
I mellemtiden ønsker vi ikke at forbyde pvc, men at behandle det med omhu. Det påbyder forsigtighedsprincippet os. Det er godt, at industrien allerede er i gang med at udfase kadmiumstabilisatorer. Noget tilsvarende skal finde sted med hensyn til bly og tin. Vi mener generelt, at industriens frivillige aftaler er positive og skal støttes af en europæisk rammeretsakt, så der kan udvikles sanktionsmuligheder, mens man indholdsmæssigt tilslutter sig det, der er muligt.
Risiciene i affaldsfasen er store, fordi vi ikke kan komme af med de skadelige stoffer i pvc. En af de få muligheder er genbrug, hvor de skadelige stoffer bliver i produktet. I øjeblikket finder der imidlertid så lidt genbrug sted, at det faktisk ikke bidrager til en løsning. På det område kan industrien godt yde en ekstra indsats.
Hr. formand, jeg overdrev, hvis jeg sagde, at vi næsten ikke kan vente på Kommissionens lovforslag. Den nuværende grønbog giver i den henseende et utilstrækkeligt grundlag. Der er meget, der skal redegøres for først.

McKenna
Hr. formand, pvc er det næstmest benyttede plastik. Det medfører væsentlige miljø- og sundhedsfarer gennem hele materialets levetid. Disse farer kan altid relateres til de samme to årsager. Pvc indeholder klorin, og for at være brugbart kræver det tilsætning af store mængder af en lang række farlige additiver.
De videnskabelige undersøgelser, som Kommissionen har iværksat, pegede på en række alvorlige farer i forbindelse med pvc, især ved bortskaffelse. Deponering på deponeringsanlæg er en tikkende bombe, da der frigives farlige pvc-additiver, og der kan dannes dioxin ved brande på deponeringsanlæg. Forbrænding af pvc forværrer problemet yderligere, da der ud over risikoen for dioxindannelse er risiko for, at farligt affald fra pvc-forbrænding overskrider mængderne af pvc, som skal forbrændes. Genvinding kan ikke løse problemet, da genvindingskvoterne ud fra økologiske kriterier kun skal udgøre 5% i 2020. Problemet bliver større fremover, da affaldsmængderne vil stige betydeligt i løbet af de næste årtier.
På en offentlig høring, som blev afholdt af Europa-Kommissionen i oktober sidste år, blev der fremsat et meget stærkt og entydigt krav om, at der skulle findes en substitution for pvc. Dette krav blev ikke kun fremsat af miljøaktivisterne, men også af en gruppe fra industrien, affaldsforvaltningen, lokale og nationale myndigheder samt miljø-, sundheds- og forbrugerinteresser. Man gik meget stærkt ind for at finde en substitution for pvc. Kommissionen og EU er forpligtet til at imødekomme krav, der fremsættes af størstedelen af befolkningen. Det tyder på, at der er en stor opbakning til substitution, mens kun pvc-industrien er tilbageholdende. Hvis interesser skal prioriteres? Det må være de folks, som deltog i Kommissionens høring.
I betænkningen om substitution kræves, at der indføres substitutionspolitikker for bestemte produktgrupper. Vi mener, at det er et godt udgangspunkt, men det bør ikke stoppe der. Vi ser gerne, at de omfatter alle grupper og ikke blot nogle få.

Sjöstedt
Hr. formand, pvc har nogle enestående egenskaber. Det er stærkt og holdbart, hvilket gør det velegnet til brug på en række områder. Pvc har imidlertid også andre egenskaber, nemlig at det giver usædvanligt farligt affald. Klor er en af hovedbestanddelene, man anvender bly og kadmium som stabilisatorer og tilsætter ftalater for at blødgøre materialet. Dette skaber meget store miljøproblemer på affaldsstadiet.
Vi synes, at det er positivt, at vi har fået en grønbog på området, men håber, at denne snart bliver fulgt op af et mere dækkende lovinitiativ. Jeg tror, at Sacconi-betænkningen kan blive et meget værdifuldt bidrag til et sådant lovinitiativ fra Kommissionen.
Vi er overbeviste om, at det ikke er tilstrækkeligt med frivillige aftaler, men at der kræves en egentlig lovgivning. Hvad bør der så gøres? Jo, for det første må man reducere den totale brug af pvc, samtidig med at brugen af erstatningsmaterialer fremmes. Det er den eneste måde, hvorpå affaldsmængden kan reduceres. For det andet må man indføre et system, der medfører, at producenter påtager sig både ansvaret for og omkostningerne ved genvinding. Man må snarest muligt forbyde farlige stabilisatorer som f.eks. tungmetallerne bly og kadmium. Det er vigtigt at kombinere dette med et importstop, så foranstaltningerne bliver altomfattende. I forbindelse hermed dukker spørgsmålet om frivillige aftaler op. En frivillig aftale kan jo ikke indebære et importstop. Det betyder, at det faktisk vil være den mest moderne industri, der tjener på et importstop og lovgivning på området, eftersom de har en sikkerhed i en mere miljøvenlig produktion. Det bliver mere effektivt og mere miljøvenligt end en frivillig aftale.
Vi ønsker, at man overvåger og helst reducerer anvendelsen af ftalater. Det gælder især anvendelsen i visse former for hospitalsudstyr.
Vi ønsker desuden, at man udvider mulighederne for genvinding. Dette kræver dog et fungerende mærkningssystem, og vi må bare indse, at den genvinding, vi har i dag, på mange punkter er mislykkedes.
I det store og hele er vi meget tilfredse med Sacconi-betænkningen. Vi har derfor kun stillet nogle få ændringsforslag. Vi synes, at det er rimeligt, at der sættes en frist for kadmiumafviklingen, præcis som man har gjort for bly. Årsagen er, som jeg tidligere nævnte, at der, hvis der ikke er nogen lovgivning på området, og hvis man ikke kombinerer det med et importstop, er en risiko for, at foranstaltningerne ikke bliver tilstrækkeligt effektive. Det ville derfor være mere konsekvent at fastsætte et årstal for kadmium, ligesom man gør det for bly i betænkningen.
Jeg har også udarbejdet et ændringsforslag i samarbejde med De Grønne, som omhandler erstatningsprincippet, det vil sige, at man skal erstatte kemikalier med mindre farlige stoffer. Jeg tror, at det er vigtigt at fastslå det som et af de grundlæggende principper for hele Unionens kemikaliepolitik. Det er derfor på sin plads at nævne erstatningsprincippet også i denne sammenhæng.
Jeg vil gerne takke ordføreren for en god betænkning og for et godt samarbejde med andre grupper.

Fitzsimons
Hr. formand, pvc er et plastik med mange industrielle og kommercielle anvendelsesmuligheder. Plastik benyttes primært inden for byggeri (57% af den samlede anvendelse), emballering, husholdningsapparater og biler. Industrien omfatter mere end 21.000 firmaer med 530.000 job, der giver en omsætning på over 72 milliarder euro.
I henhold til Kommissionens grønbog er der ikke gennemført en fuldstændig vurdering af risiciene ved brugen af blybaserede produkter, som omfatter pvc-stabilisatorer. Derfor er miljøforurening mulig i produktionsfasen samt i affaldsfasen efter anvendelsen af pvc. Dette kræver forebyggende og beskyttende foranstaltninger, så arbejdstagernes udsættelse for pvc reduceres. Der findes ingen oplysninger om affald med stort pvc-indhold på deponeringsanlæg. I medfør af det europæiske direktiv anmoder jeg Kommissionen om at foretage en mere dybdegående undersøgelse af de mulige konsekvenser for den offentlige sundhed af pvc-produkter, som deponeres på deponeringsanlæg i Europa. Pvc-affaldsmængden vil formentlig stige med ca. 80% i løbet af de næste 20 år på grund af stigningen i visse pvc-produkters, f.eks. vinduesrammers, gennemsnitlige levetid.
Kommissionen skal centralisere oplysningerne om virkningerne af pvc i vores samfund, så der kan træffes passende foranstaltninger på nationalt og europæisk plan til at reducere pvc-anvendelsens mulige konsekvenser for den offentlige sundhed. Den europæiske pvc-industri har underskrevet et frivilligt tilsagn om bæredygtig udvikling af pvc, og dette program skal gennemføres i år. Jeg støtter generelt frivillige tilsagn, men er de ikke effektive, har regeringerne og institutionerne i EU ikke andet valg end at lovgive på området. Kommissionen bør sikre, at der ikke er bivirkninger for den offentlige sundhed ved ukontrolleret genvinding af pvc-produkter. Endelig er det vigtigt at støtte brugen af alternativer til pvc-produkter.

Blokland
Hr. formand, Kommissionen kommer i pvc-grønbogen desværre ikke meget videre end en beskrivelse af situationen og de bestående problemer, mens der næsten ikke fremlægges løsninger. Hermed angives det klart, hvor vanskelig og forvirrende hele diskussionen om pvc er. Vi har at gøre med forskellige holdninger, som varierer fra fremme af pvc-industrien til et forbud imod pvc.
Pvc er et meget vigtigt materiale i vores samfund. Det er forarbejdet i mange produkter, fordi pvc er billigt og stærkt og desuden holdbart. I overvejelserne om en erstatningspolitik skal vi især tage hensyn til de ideelle egenskaber, som pvc har, og som der ikke er alternativer til. I den sammenlignende livscyklusanalyse skal der findes en balance mellem miljøbeskyttelse og produktets levetid. I den forbindelse skal forskellene mellem hård og blød pvc tages i betragtning.
Produktionen af pvc er ansvarlig, hvis de strenge emissionskrav opfyldes. Tilsætningen af stabilisatorer, især tungmetaller, er for det meste ikke et problem i brugsfasen, idet disse additiver opbevares sikkert i materialets struktur. Problemet med pvc opstår i affaldsfasen, især på grund af emissionerne af tungmetaller og klorforbindelser, samt de store restmængder. I beslutningsforslaget rammer man plet ved at slå til lyd for en styrkelse af den europæiske affaldsstrategi.
Desværre er det svært at få gang i genbrugen af pvc. Derfor er der brug for incitamenter. Her skal vi begynde med det nemmeste, nemlig at gøre det nemmere at indsamle pvc i store mængder. Det drejer sig om bulk-pvc såsom ledningssystemer, rør, byggeprofiler, karme, tagplader og andet affald fra byggesektoren. Betingelsen for genbrug er, at problemet med tungmetallerne skal løses, og at emissionerne skal begrænses.
Med hensyn til forbuddet imod kadmium skal industriens frivillige aftale have en chance. Nedsættelsen af brugen af bly er også godt, men med hensyn til forbuddet skal vi først afvente resultaterne af undersøgelsen. Forbuddet imod tinholdige forbindelser er efter min mening forhastet. Tinholdige forbindelser er nødvendige for produktionen af pvc-film, og der findes ikke et lige så godt alternativ. Jeg er desuden endnu ikke overbevist om, at et forbud er berettiget på grund af den eventuelle skadelighed. Det samme gælder for ftalater.
Det ville være nyttigt, hvis vi kunne indsamle plastik separat, men om det er muligt, skal undersøges. Derfor er det bedre at vente med en obligatorisk mærkning, indtil undersøgelsens resultater foreligger.
Jeg er meget foruroliget over punkt 31 i beslutningsforslaget, hvori det mere eller mindre konkluderes, at pvc skal deponeres. Løsningen skal imidlertid findes i separat lagring, mens man afventer den fremtidige udvidelse af genbrugskapaciteten.
Hr. formand, jeg håber, at Kommissionens tilsagte meddelelse for i år kommer hurtigt efter, at Parlamentets har udtalt sig.

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, kære kolleger, pvc er uden tvivl et materiale, som har både fordele og ulemper. Det er helt sikkert forkert udelukkende at begrænse sig til problemerne med bortskaffelse af pvc. Man skal snarere vurdere hele pvc's livscyklus fra forskellige synsvinkler, nemlig med henblik på produktionen af råstoffet, fremstillingen, anvendelsen og forarbejdningen samt genbrug og i sidste ende bortskaffelse. Pvc imponerer frem for alt gennem sine mange anvendelsesmuligheder og sin lange levetid og finder derfor især bred anvendelse i byggesektoren ligesom inden for mange andre områder, herunder det medicinske.
Kommissionens grønbog og hr. Sacconis betænkning fokuserer også særligt på additiverne, specielt på kadmium- og blyholdige stabilisatorer. Industrien giver allerede i dag frivilligt afkald på kadmium i pvc-produkter. Også anvendelsen af bly reduceres i stigende grad. I bestemte produktgrupper, som f.eks. vinduesrammer, erstattes denne stabilisator i mange firmaer allerede i dag af calcium-zink-forbindelser.
Denne vilje hos virksomheder til innovation og miljøbeskyttelse bør vi belønne ved fortsat at følge og fremme systemet med frivillige aftaler. Der bør først skrides til bindende lovgivning, når aftalte mål til reduktion af tungmetaller eller til forøgelse af genbrugsraten tydeligt misligholdes. Et generelt forbud mod pvc-produkter ville ligefrem være fatalt for 530.000 beskæftigede i pvc-branchen i hele Europa, heraf 170.000 alene i Tyskland.
Ved udviklingen af substitutionsforanstaltninger for pvc skal der derfor først og fremmest tages hensyn til de socioøkonomiske følger. At kræve et pvc-moratorium ville på denne baggrund være uforsvarligt. Også en forpligtende mærkning af pvc-produkter ville føre til en betydelig konkurrenceforvridning. Den ville hverken kunne anvendes ensartet på alle produkter, ej heller ville den medføre en mærkbar gevinst for miljøet. Indførelsen af et pvc-gebyr, sondringen mellem hård og blød pvc og forbuddet mod pvc i byggeriet belaster især de små og mellemstore virksomheder i hele Europa. Alene i EU er 21.000 mellemstore virksomheder berørt.
Pvc som materiale skal underkastes en grundig evaluering med hensyn til hele sin livscyklus. Problemerne og fordelene skal kritisk vejes op mod hinanden. Et generelt forbud mod pvc er med den nuværende tingenes tilstand hverken muligt eller fornuftigt og skal derfor heller ikke være en målsætning i denne grønbog.

Lange
Hr. formand, hr. kommissær, fru Müller, jeg er enig med Dem i, at vi skal underkaste pvc en integreret og samlet livscyklusanalyse. Af den vil det fremgå, at f.eks. vinduer og vinduesrammer af pvc eller vandrør af pvc er produkter, som vi vil anvende på grund af produktegenskaberne. F.eks. også blodposen, selv om det er et pvc-produkt med kort levetid, men som på grund af sine produktegenskaber er det bedst egnede. Ganske vist, mener jeg - i modsætning til Dem - bør vi have opmærksomheden henledt på at gøre alt, hvad vi kan, for at pvc på grund af de farlige egenskaber ikke havner i en ukontrolleret affaldsbortskaffelse. For så vidt har vi brug for forstærkede bestræbelser på virkelig at indføre materiel genvinding for alle pvc-produkter. Der findes absolut flere fornuftige indfaldsvinkler. Men så må man lægge meget mere beslutsomhed for dagen og udøve langt mere pression, for at der virkelig opstår lukkede kredsløb.
Til det formål, fru Müller, har vi også brug for mærkningen. Ikke for at der skal stå "Pas på, pvc!", men for, at det kan blive indsamlet efter sorter, så vi virkelig kan genbruge det fornuftigt. Det drejer sig i sidste ende ved siden af forsøget på en livscyklusanalyse om også at sikre borgerne, at pvc bliver genbrugt. Derfor adskilt indsamling og adskilt mærkning af pvc!
I forbindelse med afgørelserne om pvc's fremtid skal vi også sikre, at lønmodtagerorganisationerne inddrages. Vi skal gå grønbogen en smule efter og sørge for, at pvc-strategien gennemføres i ansøgerlandene så hurtigt som muligt.
Da hr. Sacconi fik betænkningen, vidste jeg, at det ville blive et fremragende stykke arbejde. Det har vi også fået bekræftet.

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at vi igen og igen er nødt til at være bevidste om, at problemerne med pvc er enestående. Der findes ikke noget andet produkt, som produceres af klor og producerer så store mængder af miljø- og sundhedstruende tilsætningsstoffer. Der findes absolut alternativer. Hvad jeg finder absolut uforsvarligt, er panikken over arbejdspladserne. Vores opgave som lovgivere er at sørge for, at miljøet og sundheden beskyttes. Det er virkelig ikke vores opgave at gengive industriens panikargumenter om arbejdspladserne.
Vi skal gøre os klart, at 96% af arbejdspladserne i pvc-industrien ligger i konverteringssektoren. Det betyder, at disse producenter lige så godt kunne benytte andre materialer. Vi ved jo, at de førende producenter af pvc lige så godt kan producere alternativerne. Derfor er det efter min mening ikke rimeligt, at vi hopper på limpinden og tror på disse løgnagtige argumenter. Vi skal endnu en gang gøre os risiciene klart. De fem kommissionsundersøgelser har tydeliggjort, at der ganske enkelt er kæmpeproblemer, især med hensyn til forbrændingen af affald, hvorigennem der opstår endnu mere farligt affald.
Lad mig desuden komme ind på industriens argument, den frivillige forpligtelse. Industrien har haft årtier til at udvikle en strategi om frivillige tilsagn. Det er netop blevet tydeligt, at den først bragte den frivillige forpligtelse på tale, da den mærkede, at vi som lovgivere langt om længe vil indlede en strategi, som erstatter pvc. Faktisk forelægger den heller ikke nogen alternativer, den påviser eksempelvis ingen problemløsning for deponering, den sætter ikke spørgsmålstegn ved forbrændingen, som er så problematisk. Jeg finder det ligefrem smudsigt, at den gør genbrugskvoten afhængig af de indsamlede mængder, men ikke selv vil deltage i indsamlingen. Her bliver det tydeligt, at det er ren makulatur, et tågestrejf. Vi skal ikke hoppe på limpinden. Vores ansvar skal snarere være langt om længe at foreslå en erstatningsløsning og ikke gøre knæfald for industrien.

Goodwill
Hr. formand, vi er omgivet af kemikalier i vores dagligdag. Selv naturlige produkter som læderet på disse borde eller træ er behandlet med kemikalier. Vi indtager naturligvis også kemikalier både i form af tilsætningsstoffer i fødevarer og restprodukter fra pesticider, og vi bruger kosmetik, nogle mere end andre, som kommer i tæt kontakt med kroppen.
Der har været stor opmærksomhed om pvc, og selv om det har eksisteret i over 40 år tilsyneladende uden at være forbundet med sundhedsfare, er pvc-spøgelset nu blevet vækket. Jeg spekulerer på, om pvc måske ikke er blevet unødigt dæmoniseret for at finde en fjende, som De Grønne kan bruge i deres kampagner.
Parlamentet har allerede drøftet problemet med ftalater - det stof, som bruges til blødgøring af plastik - i forbindelse med legetøj til børn. Problemet var dengang at afgøre, hvor store mængder af disse kemikalier der optages i kroppen. Der findes ingen bevægelsestest, som viser, hvor stor en del af disse kemikalier der optages i kroppen. Dette er naturligvis også relevant for anvendelsen af pvc i lægemidler. Jeg ønsker ikke, at en blodpose til blodtransfusion eller en slange, som indsættes i min krop, indeholder giftstoffer, men jeg ønsker heller ikke, at der anvendes et produkt, som ikke fungerer lige så godt til formålet.
Andre pvc-produkter behandles med stabilisatorer, så de ikke nedbrydes af varme og lys. Der har især været tale om vinduesrammer. Kadmium, som gradvist udfases, og bly er også nævnt i denne sammenhæng. Blyforbindelser er giftige ved indtagelse, men ingen vil påstå, at det er risikabelt at befinde sig i et lokale med pvc-vinduer. Det er et inaktivt stof. Problemet opstår, når vi når slutningen af pvc'ets levetid, som fru McKenna nævnte. Vi skal bestræbe os på at opnå en højere genvinding af pvc. Pvc-vinduer har en lang levetid. Hidtil er ingen pvc-vinduer blevet genvundet, fordi de har nået slutningen af deres levetid, men kun, fordi bygninger er revet ned, eller moden har ændret sig. Der er tale om en levetid på 60 år. Hvis vi forbyder brugen af bly i nye vinduer, vil vi ikke være i stand til at genvinde de gamle vinduer, når de kommer ind i affaldskredsløbet. Det er teknologisk muligt at sikre, at vinduer af gammelt blyholdigt pvc får en ny pvc-belægning, så folk undgår kontakt med det gamle pvc.
Før noget forbydes, bør vi se på helheden. Hvad er de reelle risici, især risikoen ved optagelse, når vi benytter disse produkter, og hvad er risiciene ved alternative produkter? Mit hus har trævinduer, og vi skal male dem hvert tredje år, så der er risici selv ved træ. Firmaer, som markedsfører alternative produkter, vil naturligvis gøre et stort nummer ud af disse risici. Endelig bør vi være meget omhyggelige med, hvordan vi benytter forsigtighedsprincippet, da det kan være farligt. Det er godt, hvis det bruges korrekt, men hvis det bruges til at begrunde handlinger uden videnskabeligt belæg i politiske kampagner, er det et meget farligt princip.

Bowe
Hr. formand, jeg bifalder denne betænkning som et meget vigtigt skridt til at indlede en meget vigtig forhandling. Ordføreren har arbejdet hårdt for at samle os om dette emne, og jeg anbefaler hans arbejde til Parlamentet. Han har virkelig forsøgt at få Parlamentet til at støtte sine idéer i morgen.
Alle ved, at der er stor bekymring over pvc i vores samfund. Men vi skal huske, at det er et billigt plastik, som er lavet af salt og naturgas. Problemerne opstår, når pvc benyttes til produkter, hvor det ikke er bedst egnet, f.eks. emballage eller legetøj til børn. Når pvc anvendes optimalt, når dets naturlige egenskaber udnyttes optimalt og ikke skal ændres, f.eks. i bygningsmaterialer og i specialprodukter som blodposer, er det et yderst anvendeligt og meget vigtigt plastik, som er meget vanskeligt at erstatte.
Vi har dog problemer med bortskaffelse, da miljøet kan lide stor skade ved forkert bortskaffelse, og vi skal træffe fornuftige foranstaltninger i denne henseende. Jeg er helt enig i store dele af Sacconi-betænkningen. Jeg støtter en gradvis udfasning af farlige og unødvendige additiver. Jeg mener, at de frivillige tilsagn om genvinding skal styrkes og gøres til juridisk bindende aftaler. Men jeg mener, at pvc bortskaffes korrekt ved forbrænding ved høje temperaturer i et forbrændingsanlæg. Forslagene om, at pvc bør deponeres på deponeringsanlæg, er en stor og meget alvorlig fejltagelse, og jeg er glad for, at fru McKenna, som talte på vegne af De Grønne tidligere i aftes, var enig med mig heri.
Dette er begyndelsen på en meget lang forhandling, før vi når lovgivningsstadiet. Det skal være en vidtrækkende og bred forhandling, som skal føre til konklusioner, der er tilfredsstillende for offentligheden, som har udtrykt bekymring, men samfundets industrielle behov skal også opfyldes. Jeg bifalder hr. Sacconis betænkning som det første skridt i den rigtige retning.

Schnellhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg glæder mig udtrykkeligt over udarbejdelsen af en grønbog om pvc, men jeg må også med det samme sige, at denne grønbog har skuffet mig, for den baner vejen for panik - ikke for panik over arbejdskraft, men for panik over dette materiale pvc. Det har vi mærket ganske tydeligt her i dag. Om hr. Sacconi vil jeg gerne sige, at han har forsøgt at rette op på noget igen, hvilket sikkert delvist er lykkedes for ham, men ikke på alle områder. Jeg tror, at vi stadig har meget at gøre. For ét må vi tage til efterretning: Når der her diskuteres en frasortering eller en erstatning af pvc, går vi en forkert vej. Pvc er et materiale, som vi møder dagligt, som vi har brug for og kan anvende på mange områder i vores liv. Det vil efter mit skøn også forholde sig sådan i den nærmeste tid. At der derved skal løses problemer, det har vi også på ethvert andet område, ved ethvert andet materiale.
Grønbogens svage punkter består i, at der tales om ting - om kadmium, om bly - altså om produkter, som egentlig næsten slet ikke mere anvendes af industrien i pvc-produktionen. Jeg er selv nået frem til en mening om, hvordan foranstaltningerne inden for rammerne af den frivillige forpligtelse indledes i virksomhederne. Jeg er ikke selv tilhænger af den frivillige forpligtelse, den har jeg altid bekæmpet intenst. For vi har brug for lovgivning for at opnå noget, men her var det ikke nogen lobbyfælde, som det for nogle minutter siden blev sagt heroppe foran, men en erkendelse, jeg selv er nået frem til. Disse erkendelser, industrien er nået frem til, dem bør vi tilegne os og ikke sporadisk gætte på erstatningsstoffer eller kræve sådanne, som vi selv endnu ikke har prøvet, som vi selv ikke ved, hvad vi skal mene om.
Det er altså ting, som absolut skal tages i betragtning, og grønbogen skal korrigeres her. I forbindelse med lovgivning siger vi altid, at vi skal skride frem hurtigt, vi skal have udsyn. Hele lovgivningen om genbrug af pvc - forbrændingsdirektiv, deponeringsdirektiv - dette lovmæssige grundlag kan vi også tage fat på, hvis vi vil genbruge og frasortere netop dette materiale.

Müller, Rosemarie
Hr. formand, mine damer og herrer, den forelagte grønbog har i mine øjne opfyldt sit formål. Alle aktører - Kommissionen, Parlamentet, firmaerne og organisationerne - har i de sidste måneder intensivt diskuteret fordele og ulemper ved materialet pvc. Det krav, som igen og igen fremføres af industrien, at bestemte delområder ikke skal inddrages i overvejelserne, f.eks. substitutionen af pvc med alternativer eller substitutionen af stabilisatorerne kadmium og bly, skal afvises. Jeg mener, at der inden for rammerne af en grønbog ikke må være nogen tænkeforbud, og delområder må heller ikke holdes udenfor, hvis vi vil have et solidt beslutningsgrundlag for en samlet strategi.
Hr. Sacconis betænkning fjerner velovervejet de eksisterende mangler ved den forelagte grønbog. Således evalueres ikke kun de kritiske punkter ved affaldet, men også pvc's samlede livscyklus og mulige alternativer. Det er også vigtigt for mig, at den sociale dimension, altså følgerne for arbejdspladserne, vil vinde indpas i denne betragtning ved siden af den økologiske og den økonomiske dimension. Pvc har på grund af sin lange levetid bestemt fordele i nogle produkter, som dog reduceres gennem brugen af stabilisatorer. En substitution af begge disse giftige stoffer bør derfor hurtigt tilstræbes. Desuden skal genbrugskvoten sættes i vejret.
Diskussionen om ftalaterne, som vi allerede førte i forbindelse med legetøj, skal hurtigt afsluttes gennem en uafhængig videnskabelig risikoevaluering. Jeg håber, at den udestående erklæring vil indgå i evalueringen af blød pvc inden for rammerne af grønbogen. Alt i alt tror jeg, at vi, hvis vi i morgen træffer den rigtige beslutning, vil have et godt grundlag for en samlet strategi for pvc.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil takke Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for dets betænkning og specielt ordfører hr. Sacconi for hans fortrinlige og objektive arbejdsindsats i denne sag.
Hovedformålet med grønbogen var at indlede en bred offentlig drøftelse på europæisk niveau, som er tilbundsgående og alsidig. Målet med høringen var at få alle interessegrupper med i beslutningsprocessen på et tidligt stade for at sikre åbenhed i forberedelsen af sagen.
Min kollega Margot Wahlström og jeg organiserede i oktober 2000 en offentlig høring med deltagelse af repræsentanter for alle interessegrupperne. I grønbogen opfordrede man også til at fremsætte skriftlige udtalelser om de stillede spørgsmål. Der kom kolossal respons. Vi har modtaget over 30.000 e-mails, fax og brev. Størstedelen er kommet fra ansatte i pvc-industrien og fra virksomheder inden for området, men vi har også modtaget mange svar fra ngo'er og deres støtter. Desuden har Kommissionen modtaget udtryk for officiel stillingtagen fra flere medlemslande.
Det forslag til en udtalelse, som præsenteres for Europa-Parlamentet, omfatter alle væsentlige anliggender, og det er en vigtig rettesnor for Kommissionen, når den skal udarbejde en meddelelse, hvori man fremsætter Kommissionens strategi for pvc. Kommissionen koncentrerer sig i sin bedømmelse hovedsageligt om visse tilsætningsstoffer i pvc, anvendelsen af bly, kadmium og ftalater samt behandlingen af pvc-affald i overensstemmelse med den forpligtelse, som Kommissionen opstillede i sit forslag til et direktiv om udrangerede køretøjer. Disse to spørgsmål er miljøspørgsmål, som forudsætter foranstaltninger, og dem er der en klar holdning til i udvalgets betænkning.
Kommissionen bemærker betænkningens synspunkt om, at anvendelsen af pvc bør undersøges som helhed, ved at man evaluerer livscyklussen for de produkter, der er fremstillet af pvc og af alternative materialer, lige indgående. Kommissionen bemærker til sin tilfredshed udvalgets forslag om i den fremtidige strategi at benytte en kombination af lovgivning og frivillighed. Interessant er også forslaget om at skabe en pvc-lovgivning, som kun skal træde i kraft, hvis aktørerne ikke formår at opnå de opstillede målsætninger gennem frivillige aftaler. Der forklares mere om en sådan sikkerhedsmekanisme og andre metoder i en meddelelse om frivillige aftaler, som Kommissionen netop nu er ved at forberede.
Jeg vil yderligere understrege, at grundlaget for Kommissionens arbejde er en bæredygtig udvikling i hver af de tre dimensioner, som er samfundet, økonomien og miljøet. Europa-Parlamentet holdes nøje ajour med udviklingen, og inden for de nærmeste måneder fremlægger Kommissionen grønbogen og en meddelelse baseret på de indlæg, der fremkommer under høringsproceduren, hvori man definerer Fællesskabets strategi i pvc-relaterede miljøspørgsmål. Denne strategi skal danne rammen om kommende pvc-relaterede initiativer.

Pensionsordninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0165/2001) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til Kommissionen om EU-initiativer vedrørende de fremtidige pensionsordninger, herunder pensionsfonde i Europa.

Randzio-Plath
Hr. formand, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål beskæftiger sig i øjeblikket med et af de vigtige emner, som står på den europæiske dagsorden og også stod i centrum af Det Europæiske Råds drøftelser i Stockholm, nemlig spørgsmålene om den demografiske udvikling, kombineret med en omfatttende social beskyttelse, og spørgsmålene om pensionsordningerne inden for EU.
I øjeblikket foreligger Kommissionens forslag om supplerende arbejdsmarkedsorienteret pension. Dette er især ud fra europæiske integrationsovervejelser helt sikkert et meget vigtigt forslag, som skal supplere den lovpligtige folkepension og sammen med en privat pension så at sige skal danne de tre søjler som grundlag for en sikrere pensionsordning i EU.
Den anden søjle, den supplerende arbejdsmarkedsorienterede pension, vil sikkert spille en stadig større rolle i EU's medlemsstater. Det har naturligvis dels noget at gøre med, at de offentlige pensionsordninger som følge af den demografiske forandring har problemer med finansieringen, men frem for alt med, at vi vil have pensioner, der sikrer vores fremtid.
I denne forbindelse må man konstatere, at Kommissionen hidtil ikke som lovet sidste år har forelagt Europa-Parlamentet et direktivforslag, som omfatter hele den pakke, som er nødvendig til en arbejdsmarkedsorienteret pension, men kun en del. I Kommissionens direktivforslag mangler referencen til skattemæssige reguleringer. For os er det meget vigtigt at vide, hvorvidt de hidtidige bestemmelser skal suppleres med skattemæssige harmoniseringsforslag eller med skattemæssige reguleringsforslag. Hr. kommissær, De har bebudet, at der snart vil komme en meddelelse. For rent faktisk også at kunne bedømme den samlede pakke er det for os meget vigtigt, hvorvidt princippet om den frie bevægelighed for arbejdskraften ikke forpurres af divergerende national beskatning, af forskellig beskatning af bidragene også til den arbejdsmarkedsorienterede pension, af forskellig beskatning af pensionerne som sådanne, fordi vi netop i mange medlemsstater har en beskatningsform, hvor beskatningen sker efter udbetaling. Alle disse spørgsmål er åbne og hænger ganske nøje sammen med det tilstræbte resultat af Deres direktivforslag.
Jeg har endnu en bemærkning Det må ikke ske, at der finder en diskriminering af arbejdstagere sted alene på grund af stedet, hvor de hæver denne pension. Hverken skatteunddragelse eller unfair skattekonkurrence eller manglende informationsudveksling på skatteområdet kan være en løsning på disse problemer. Vi har her i virkeligheden brug for en koordinering af skattepolitikkerne, som begyndte så fulde af håb med Monti-pakken. Også i de arbejdstageres interesse, som vil udøve de grænseoverskridende aktiviteter, som traktaten fastlægger, skal vi muliggøre disse. Derfor er det for Europa-Parlamentet uhyre vigtigt - før vores behandling afsluttes - at få svarene fra Dem på, i hvilken form den skattemæssige koordinering på dette område skal finde sted.

Bolkestein
Hr. formand, fru Randzio-Plath har for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål fremsat en forespørgsel om et særligt vigtigt emne, nemlig EU-initiativer vedrørende de fremtidige pensionsordninger.
Jeg er enig med fru Randzio-Plath i hendes første spørgsmål. Forslaget om et direktiv om pensionskassers aktiviteter er det første vigtige skridt mod grænseoverskridende medlemskab af pensionsordninger, og det skal følges op med flere initiativer. Ifølge begrundelsen for det foreslåede direktiv bør det i forbindelse med grænseoverskridende medlemskab være muligt for selskaber og arbejdstagere at opnå skattelettelser for bidrag betalt til pensionsordninger i andre medlemsstater. Dette aspekt vil blive behandlet separat af Kommissionen.
Det andet spørgsmål er, hvilke initiativer Kommissionen vil tage for at gennemføre grænseoverskridende medlemskab af pensionsordninger i praksis. Først og fremmest skal direktivet om pensionskassers aktiviteter vedtages af Rådet og Parlamentet. Men som en naturlig følge af direktivet om pensionskassers aktiviteter vil Kommissionen vedtage en meddelelse om fjernelse af skattemæssige hindringer for grænseoverskridende arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser. Det er planen, at meddelelsen skal vedtages om to uger. Det er nødvendigt at sikre, at der ikke diskrimineres mod pensionskasser i andre medlemsstater.
Mange medlemsstater begunstiger ordninger, der forvaltes af pensionskasser inden for deres eget område, i form af skattelettelser i forbindelse med bidrag og beskatning af ydelser. Dette udgør en stor hindring for arbejdskraftens og europæiske selskabers bevægelighed på tværs af grænserne og lukker effektivt mange medlemsstaters pensionsmarkeder. Desuden spørger fru Randzio-Plath, om Kommissionen påtænker at fremsætte juridisk bindende initiativer, og i benægtende fald, hvordan Kommissionen vil sikre, at grænseoverskridende medlemskab bliver en realitet. Som jeg nævnte, er Kommissionen i færd med at vedtage en meddelelse. Ifølge denne meddelelse kan de mest presserende problemer i forbindelse med arbejdskraftens bevægelighed og grænseoverskridende pensionsordninger løses uden afledt lovgivning ved at håndhæve de bestemmelser i traktaten, som allerede er på plads. Jeg håber, at De kan acceptere, at jeg ikke vil komme ind på de nærmere detaljer i meddelelsen, før den er vedtaget af Kommissionen. Jeg vil gerne diskutere indholdet med Dem, og hvordan meddelelsen bør og kan gennemføres, når Kommissionen har vedtaget den. Jeg kan dog forsikre Dem for, at fjernelsen af skattemæssige hindringer for arbejdskraftens bevægelighed og grænseoverskridende pensionsordninger står øverst på min dagsorden.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er meget glad for, at det i dag er kommet til denne forhandling, fordi det i forbindelse med betænkningen om den arbejdsmarkedsorienterede pension, altså den anden søjle, naturligvis drejer sig om nogle begrebsdefinitioner. Nogle siger, at det drejer sig om et direktiv, som nu engang skal placeres inden for området finansielle tjenesteydelser. Andre mener, man skal anvende direktivet straks for med det at dække den anden søjles samlede pakke ufravigeligt, fra det skattemæssige spørgsmål over den sociale sikkerhed og dermed de biometriske risici. De har nu engang forklaret, at det er et delskridt, og at der skal følge andre efter - og her er vi enige - for ikke med direktivet at bevare eksisterende konkurrenceforvridninger. Her er skattespørgsmålet ganske væsentligt, men også de sociale aspekter, spørgsmålet om tilsynsbestemmelserne, spørgsmålet om arbejdsret og socialret, som jo løses forskelligt, spiller naturligvis en rolle.
Hr. kommissær, jeg må sige Dem endnu en gang, at det foreliggende direktiv for os og for mig som ordfører udgør ét skridt, men et væsentligt, som åbner døren. Der skal følge yderligere initiativer fra Kommissionen, som vi meget tydeligt og stadig mere detaljeret vil komme ind på i vores betænkning, fordi pensionernes overdragelighed og bevægeligheden inden for EU først er givet, når medlemsstaterne enes om fælles beskatningsprincipper. Vi ved, at beskatningsomfanget er en del af indkomstbeskatningen og dermed falder ind under medlemsstaternes kompetence. Imidlertid er det set med mine øjne nødvendigt med en generel overgang til en beskatningsform, hvor beskatningen sker efter udbetaling, for at undgå en dobbeltbeskatning eller en ikke-beskatning af bidragene og ydelserne.
Et andet punkt er for os ganske vigtigt, nemlig afskaffelsen af de skattemæssige diskrimineringer af udenlandske udbydere eller af pensionsbidragene fra udenlandske EU-borgere, som praktiseres af mange medlemsstater og ligner en blokering af pensionsmarkedet. Selv om vores meninger her måske stemmer overens, er vi på mange måder skeptiske over for, at det virkelig forholder sig sådan. På den ene side er man gået fra at bebude, at der ville komme et direktiv, til at bebude, at der ville komme en meddelelse - det har De Deres grunde til. Men et andet punkt gør mig endnu mere skeptisk. Før sidste møde i Europa-Parlamentets plenarforsamling formulerede kommissionsformand Prodi sine krav til topmødet i Stockholm i forbindelse med den arbejdsmarkedsorienterede pension og skattespørgsmålet. Mellem kravene i den sidste Strasbourg-uge her og slutdokumentet fra Stockholm er der en forskel. I slutdokumentet fra Stockholm reduceres nemlig pensionsspørgsmålet til arbejdsmarkedet for dem over 55 år og formuleres ikke mere, som annonceret her, som krav om en reform af pensionsordningerne og fjernelse af alle skattemæssige hindringer.
Derfor beder vi Dem om, at det, som De i dag igen har erklæret som nødvendige initiativer som følge af direktivet, hurtigt udmunder i konkrete forslag fra Kommissionen, så vi ikke ved den arbejdsmarkedsorienterede pension eventuelt får problemer ved behandlingen af dette direktiv på grund af de mange ubesvarede spørgsmål.

Kuckelkorn
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kommissionen forfølger her i direktivforslaget et hovedmål. Dette hovedmål er at styrke finansmarkedet Europa ved hjælp af pensionsfonde. Hvis den ville det, behøvede den intet direktiv, for alle pensionsfonde og finansmarkeder er dækket af OGAF-direktivet. Derfor omtaler den eksplicit den arbejdsmarkedsorienterede pension og mener dermed den anden søjle i den samlede pensionsstrategi. Hvis vi mener den arbejdsmarkedsorienterede pension, så skal finansmarkederne dog underordne sig den arbejdsmarkedsorienterede pension og ikke omvendt. Vi tror, at vi så er nødt til at tale om et fornuftigt arbejdsmarkedsorienteret pensionsdirektiv og ikke kun om et skridt eller om delskridt, som måske om 20-25 år fører dertil.
Nu til den skattemæssige behandling. Jeg har ingen forståelse for, hr. kommissær, at De ikke kan sige noget indholdsmæssigt om den egentlige meddelelse, fordi den endnu ikke er vedtaget. For De har selv flere gange bebudet, at den ville komme i marts, så i begyndelsen af april, og så kom påske på tale. Ja, hvornår skal den så komme? Hvordan skal vi behandle direktivforslaget og hr. Karas' betænkning i udvalget, når skattespørgsmålet ikke hører med? Uden at skattespørgsmålet bliver behandlet, er det efter min mening ikke muligt at have en afstemning om hr. Karas' betænkning. For så vidt kræves det af Dem, at De forelægger noget. Hvis De spekulerer på, at traktatbestemmelser, som har været gældende hidtil, skal gennemføres med hjælp fra Europa-Parlamentet, kan jeg kun anføre som modargument, at De allerede har haft chancen flere gange før. De har ikke behøvet vente, og Europa-Parlamentets støtte i forbindelse med en fælles skattemæssig behandling kan De altid regne med. Her må Kommissionen også gerne begynde at vise mod, mod over for Ministerrådet.

Huhne
Hr. formand, min gruppes holdning til Kommissionens bestræbelser på dette område adskiller sig en del fra den tidligere talers. Hvis vi skal kritisere Kommissionen, vil vi hellere kritisere den fra en anden vinkel. Vi håber, at Kommissionen vil anlægge en mere fast liberal holdning, f.eks. i forslagene om et direktiv om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter, så visse medlemsstater ikke kan fortsætte med at gennemføre kvantitative restriktioner, som det overhovedet ikke er bevist giver et bedre resultat. Kommissionen bør generelt anvende det vejledende princip, at den i det mindste til en vis grad skal kunne underbygge sine forslag med dokumentation i stedet for blot at følge noget, som ikke synes at være meget andet end den gennemsnitlige praksis i de medlemsstater, hvor bonus pater-princippet gælder.
Vi har også en anden holdning med hensyn til at opfordre Kommissionen og vores kolleger i Parlamentet til at gøre fremskridt inden for skatteharmonisering. Selv om dette er yderst ønskværdigt, må vi ikke lade "det bedste blive den godes fjende". Hvis vi kan forbedre pensionsmodtagernes udbytte i private ordninger i hele EU, bør vi gøre det. Som allerede nævnt er det overhovedet ikke bevist, at sikkerheden og trygheden mindskes. Det vil være yderst uheldigt at skabe en fuldstændig falsk årsagssammenhæng, som medfører, at vi venter med at prøve at åbne og liberalisere forvaltningen af aktiver, indtil vi har en perfekt skatteordning.
Vi bifalder også, at Kommissionen nu lægger vægt på samordning frem for lovgivning. Vi ved, at Kommissionen kan stille mange forslag, som den har gjort tidligere, uden at der sker de store fremskridt. Dette er en ny fremgangsmåde, og jeg håber, at den er bedre end den fremgangsmåde, som nogle af kommissærens forgængere benyttede på dette område.

Bolkestein
Hr. formand, endnu en gang tak for ordet. Jeg vil gerne indlede med at rette en varm tak til alle talere, fru Randzio-Plath og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, for at denne forhandling kan finde sted i aften. Det viser virkelig, hvor vigtigt Parlamentet finder pensionsordninger og problemerne på skatteområdet.
Derudover vil jeg gerne bemærke, at vi er næsten helt enige - jeg siger "næsten helt enige" - om, at det er yderst vigtigt at behandle skatteproblemerne på området for grænseoverskridende pensionsordninger. Det er afgørende for arbejdskraftens frie bevægelighed, at det indre marked fungerer optimalt på dette område, og det vil øge Unionens konkurrenceevne. Dette kræver naturligvis en hurtig vedtagelse af det foreslåede direktiv om pensionskassers aktiviteter, men det er ikke nok. Som nævnt bør vi også tage hånd om skatteproblemerne. Dette er en ufravigelig prioritet fra Kommissionens side, og det er præcis derfor, at jeg har foreslået Kommissionen at vedtage en meddelelse om pension.
Af grunde, som allerede har været nævnt, har det i dag ikke været det bedste tidspunkt at gå i detaljer. Meddelelsen om pension er endnu ikke vedtaget af Kommissionen. Hr. Kuckelkorn kritiserede Kommissionen for at være langsom og nævnte forsinkelserne. Jeg vil tillade mig at sige, at Kommissionen snart får store arbejdskraftproblemer. Handlingsplanen om finansielle tjenesteydelser er en omfattende opgave, som består af 42 foranstaltninger. I Lamfalussy-rapporten beskrives måder, hvorpå processen kan fremskyndes, men vi kommer snart til at mangle arbejdskraft. Det er ikke første gang, at jeg nævner dette i aften, men det er en af grundene til, at vi ikke har været så hurtige som ønsket.
Det er nok for tidligt at drøfte meddelelsen nærmere i aften. Jeg ser frem til at forelægge den for Dem og høre Deres specifikke kommentarer, når meddelelsen er vedtaget.
Hr. Karas nævnte, at direktivet eller meddelelsen kunne have indeholdt flere aspekter. Han nævnte f.eks. sociale aspekter. Som hr. Huhne sagde - jeg kender ordsproget bedst på fransk - le mieux est l'ennemi du bien. Han kom med den engelske oversættelse af det ordsprog. Jeg ønsker at sige til hr. Karas: Hvis vi skulle håndtere alle de aspekter, ville hr. Kuckelkorn være endnu mere vred på Kommissionen, da forsinkelsen ville være endnu større. Hr. Karas nævnte, at dette er ein Schritt. Det er kun et skridt i den rigtige retning, og som jeg indledte med at sige, har han naturligvis ret. Det er et skridt i den rigtige retning ifølge Kommissionen. Der skal og vil følge andre skridt i lyset af den demografiske tidsindstillede bombe, som springer om ca. 10 år.
Derfor er det godt, at konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Stockholm kom ind på, at medlemsstaterne i dag takket være mekanismerne i Den Økonomiske og Monetære Union har ret til undersøge hinandens anliggender, hvad angår pensionsordninger. Det er væsentligt for medlemsstaterne at vide, hvad der sker med pensionsforpligtelserne, da alle skal undgå underskud, som er større end 3%, eller underskud, som ikke er i overensstemmelse med Dublin-reglerne om, at pensionskasserne bør balancere omkring nul eller endog give overskud. Det er meget positive konklusioner fra Det Europæiske Råd, som jeg gerne vil henlede Parlamentets opmærksomhed på.
Hr. Kuckelkorn spurgte, om "jeg venligst ville sige fra over for Ministerrådet". Kommissionen gør næsten ikke andet end at sige fra over for Ministerrådet, men naturligvis kun, når det er nødvendigt. Vi siger ikke fra over for nogen blot for princippets skyld, men kun, hvis vi mener, at Kommissionen har ret, og Ministerrådet eller flertallet deraf tager fejl. Det vil Kommissionen ikke tøve med i sådanne sager. Fru Randzio-Plath og andre medlemmer af Parlamentet rejste spørgsmålet om, hvorvidt der skulle udstedes et direktiv eller en meddelelse. Det vil ikke være en løsning at forelægge et direktiv om beskatning, da medlemsstaterne ikke vil vedtage det enstemmigt. Vi befinder os her på et område - jeg hentyder til de skattemæssige aspekter af pensionsordninger - vi befinder os her på et område, der kræver enstemmighed. Mener Parlamentet og fru Randzio-Plath virkelig, at vi kan opnå enstemmighed i Rådet om vigtige skattemæssige aspekter af pensionsordningerne?
Vi har ikke en levende chance for, at Rådet enstemmigt vedtager et ambitiøst direktiv om de skattemæssige aspekter. Rådet kan måske enstemmigt godkende et meget mindre omfattende og ubetydeligt direktiv, men det ønsker hverken Parlamentet eller Kommissionen. Kommissionen er ambitiøs og ønsker et forslag med kød på, hvilket betyder, at den er tvunget til at udstede en meddelelse og ikke et direktiv. Området for enstemmighed betyder, at vi skal finde passende instrumenter til et forslag med bare lidt kød på. Hvis vi kun ønskede et kvalificeret flertal i Rådet, ville et direktiv kun have begrænset omfang og kun dække udstationerede arbejdstagere.
Til slut vil jeg gerne svare hr. Huhne. Jeg vil gerne udtrykke Kommissionens taknemmelighed for hans støtte. Han så gerne, at Kommissionen var mere håndfast. Kommissionen prøver at være så håndfast som muligt, men den skal tage hensyn til de holdninger, som er fremherskende i Rådet. Direktivet, som Kommissionen har fremlagt, omhandler sikkerhed for bidragyderne. Det er, som hr. Huhne ved, fornuftige krav. Det omhandler pensionskassernes frihed til at investere i, hvad de ønsker, og den valuta, de ønsker. Det omhandler det europæiske pas for pensionskasser. Disse er vigtige emner, og som hr. Huhne godt er klar over, er beløbene på dette område betragtelige. Kommissionen befinder sig således i en krydsild mellem hr. Kuckelkorn og hr. Huhne, og derfor bør Kommissionen måske befinde sig på den gyldne middelvej.

Randzio-Plath
Hr. kommissær, jeg vil gerne endnu en gang forespørge, da vi nu igen og igen har haft problemer med tidsforløbene: Præcist hvornår vil vi modtage meddelelsen? Det andet punkt, som er uklart: Hvordan skal en meddelelse dog kunne skabe det skattemæssige grundlag for det samlede direktiv, når De ikke kan nævne de principper, efter hvilke et minimum af harmonisering uden skattemæssig diskriminering eller ikke-inkludering så skal reguleres? Også selv om De overlader det til medlemsstaterne selv, er der alligevel en selvmodsigelse, nemlig: Hvordan kommer man videre, og hvor ligger direktivets betydning?

Formanden
Jeg mener ikke, at det har noget formål at genoptage diskussionen på dette tidspunkt. Jeg vil anmode kommissæren om at svare på første, men ikke anden del. Vi har allerede haft en diskussion. Dette emne vil blive genoptaget på plenarmødet på et senere tidspunkt.

Bolkestein
Hr. formand, svaret på den første del af spørgsmålet er "inden for nogle få uger".

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 20.38)

