Anmodning om uopsættelighed
Formanden.
Jeg giver ordet til hr. Katiforis, som udtaler sig på vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål som korresponderende udvalg.
Katiforis (PSE). (EN) Fru formand, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har overvejet, hvordan vi bør fortsætte arbejdet med dette direktiv, efter at vi med et betydeligt flertal forkastede Kommissionens forslag ved det sidste plenarmøde. I henhold til forretningsordenen har vi to måneder til at overveje det og derefter komme med et svar.
Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har givet mig en frist til mandag til at afslutte mine forhandlinger med kolleger, Kommissionen og formandskabet. Så vidt jeg kan se, er denne sag ikke uopsættelig, for den politiske aftale, der angiveligt er opnået i Rådet i denne sag, vil under alle omstændigheder ikke træde i kraft før i juli. Der er derfor masser af tid til forhandling og til at indgå kontakter, og den 15. januar - der er fristen for vores svar - er ikke alt for langt ude i fremtiden. Jeg kan derfor ikke se noget særligt behov for en uopsættelig forhandling, og det er mit forslag, at vi forkaster anmodningen om uopsættelighed.
(Anmodningen om uopsættelighed forkastedes)
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge (UNRWA) om yderligere finansiering i 2001 i henhold til den gældende EF-UNRWA-konvention for årene 1999-2001 (KOM(2001) 741 - C5-0663/2001 - 2001/0288(CNS))
Formanden. Jeg giver ordet til hr. Wynn for Budgetudvalget som korresponderende udvalg.

Wynn
Fru formand, i går aftes drøftede Budgetudvalget og - så vidt jeg forstår - også Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik dette spørgsmål. Der er ingen problemer med at godkende anmodningen om uopsættelighed, og vi kan gøre det uden betænkning og uden forhandling.
(Anmodningen om uopsættelighed vedtoges)
Forslag til Rådets forordning om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe international terrorisme (KOM(2001) 569 - C5-0665/2001 - 2001/0228(CNS))
Formanden. Jeg giver ordet til hr. Watson for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender som korresponderende udvalg.

Watson
Kollegerne vil erindre, at vi behandlede dette spørgsmål som en hastesag i oktober. Jeg er glad for at kunne berette, at Rådet nu har accepteret det retsgrundlag, der blev foreslået. Vi vil imidlertid anfægte, at ingen af de to bilag skal være vedlagt forslaget, selv om vi kan forstå årsagerne hertil. Vi drøftede dog dette i udvalget i går aftes, og vi anerkender sagens uopsættelighed. Vi vil foreslå en hasteprocedure uden betænkning. Det vil så være op til de politiske grupper at fremsætte ændringsforslag, der kan være lig dem, som vi vedtog i oktober.
(Anmodningen om uopsættelighed vedtoges)

Forelæggelse ved Prodi af Kommissionens arbejdsprogram for 2002 og meddelelse om Unionens fremtid (fornyelse af "fællesskabsmetoden")
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse af Kommissionens arbejdsprogram for 2002 og meddelelse om Unionens fremtid (fornyelse af "fællesskabsmetoden")
Jeg giver straks ordet til kommissionsformand Prodi.

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, den årlige forhandling om situationen i Unionen er en af vores vigtigste drøftelser, og i år finder den sted på et tidspunkt, der er afgørende for EU. I disse dage og i disse måneder er det store Europa nemlig ved at tage form. Om mindre end 12 måneder kan vi afslutte forhandlingerne med de ansøgerlande, der har overholdt udvidelseskriterierne, så EU kan optage indtil 10 nye medlemsstater inden det næste valg til Europa-Parlamentet.
Om mindre end tre uger bliver euroen, som er det stærkeste og tydeligste tegn på Europas ikke bare økonomiske, men også politiske Union, til en konkret virkelighed. Endelig vil Det Europæiske Råd i Laeken i denne uge træffe beslutning om oprettelsen af et konvent, som skal forberede reformen af traktaterne, og som for første gang består af repræsentanter for regeringerne og de nationale parlamenter, Kommissionen og Europa-Parlamentet. Det store Europa, der er ved at tage form, er et forenet, demokratisk og fremtidsorienteret Europa. Det er med disse perspektiver, at Kommissionen har arbejdet i det år, som nu snart er forbi, og det er med disse perspektiver, at den har til hensigt at arbejde i det år, der snart begynder.
Fru formand, mine damer og herrer, før jeg går over til redegørelsen for Kommissionens arbejde i løbet af 2001 og det arbejde, der er planlagt i 2002, vil jeg gerne endnu en gang gentage, at jeg betragter et fuldstændigt og gennemsigtigt samarbejde mellem institutionerne som en væsentlig forudsætning for, at Unionen kan fungere ordentligt. I samme ånd fortalte jeg Dem allerede i januar i år, at Kommissionen havde til hensigt at forny vores fælles arbejdsmetode, så samarbejdet mellem vores institutioner bliver endnu mere effektivt og gennemsigtigt.
Før jeg bekriver disse forslag for Dem, vil jeg dog gerne minde om de grundlæggende principper, der skal tjene som inspiration for vores samarbejde. For det første skal vi bevare Kommissionens initiativret, som er en af søjlerne i Fællesskabets opbygning og en garanti for dets integritet. En stærk Kommission gør Europa-Parlamentet stærkere. For det andet skal vi fastholde det interinstitutionelle samarbejdes trepartskarakter. Det bliver nemlig kun effektivt, hvis de to lovgivere - Parlamentet og Rådet - kan samarbejde med Kommissionen på et fælles og gennemsigtigt grundlag.
Jeg vil nu fortælle Dem om mine forslag til fornyelse, som jeg er sikker på vil bidrage til en afgørende forbedring af dialogen mellem vores institutioner. For det første er arbejdsprogrammet ikke længere et katalog over lovgivningsplaner, men bliver fra i år et egentligt politisk program, sådan som De har bedt om. I dette program, som Kommissionen lover Dem at følge, fastlægger vi både prioriteterne for det pågældende år og de nødvendige initiativer for at gennemføre dem. Jeg ved, at nogle af Dem undrede sig over, at de ikke som bilag til arbejdsprogrammet for 2002 modtog det årlige katalog over lovgivningsplaner, sådan som det har været tilfældet de tidligere år. Jeg vil dog understrege, at vi lyttede meget opmærksomt til de udtalelser, som mange af Dem kom med den 13. februar i år her i Parlamentet. De bad utvetydigt Kommissionen om at gå bort fra metoden med den liste over forslag til retsakter, der har været anvendt hidtil, og om at bruge en ny metode. Vi har fulgt denne opfordring nøje.
De samme grunde, som vi i øvrigt skriftligt gjorde rede for over for parlamentsformand Fontaine den 10. september i år, fik os til at erstatte kataloget med et meget mere pålideligt instrument til kvartalsvis planlægning, som Kommissionen selv anvender, når den planlægger sit arbejde, og som De vil få stillet til rådighed regelmæssigt. For at gøre gennemsigtigheden fuldstændig har jeg under alle omstændigheder anmodet Kommissionens generalsekretær om straks at sende Parlamentets generalsekretær den generelle liste over forslag fra Kommissionens tjenestegrene, som arbejdsprogrammet for 2002 er blevet besluttet ud fra. Hvis dette forsøg giver positive resultater, er vi klar til at gentage det i de kommende år.
For det andet er det lige så vigtigt at slå fast, at udarbejdelsen af et sådant program i fremtiden skal være baseret på en mere struktureret dialog mellem vores institutioner. Derfor har vi til næste år planlagt et forløb med flere etaper, og dette forløb starter ved årets begyndelse med udarbejdelsen af arbejdsprogrammet for 2003. De to vigtige tidspunkter i denne politiske dialog bliver februar måned, hvor jeg kommer og fortæller Dem om de politiske prioriteter, som Kommissionen har vedtaget for 2003, og november måned, hvor jeg vil skildre det arbejdsprogram for Dem, som Kommissionen har fastlagt ud fra disse prioriteter.
Takket være den debat, vi har haft på Formandskonferencen, kan jeg konstatere, at vi er enige om de overordnede retningslinjer, jeg lige har beskrevet. Vi vil for vores vedkommende hurtigst muligt begynde at fastlægge detaljerne og sørge for den konkrete gennemførelse. Fru de Palacio, som på min anmodning har indledt en dialog med Dem i den forbindelse, vil fortsætte sit arbejde og dialogen med det formål, at vi når frem til en aftale til næste januar. Endelig er det efter min mening vigtigt at understrege, at forløbets etaper ikke må gøre vores respektive arbejdsbyrder større, så vi fortsat kan påtage os hver vores ansvar.
Hvad status for 2001 angår, er listen over de ting, vi har gjort i årets løb, alt for lang til, at jeg kan give Dem en detaljeret redegørelse om det her og nu. Jeg vil dog nøjes med at minde om de områder, hvor EU har haft størst succes i 2001, hvilket Kommissionen har givet et afgørende bidrag til. Det gælder forberedelserne til overgangen til euro, fremskridtene i udvidelsesforhandlingerne, forbindelserne til Balkanlandene, dialogen med Rusland, indledningen i Doha af en ny WTO-forhandlingsrunde, vedtagelsen af en strategi for bæredygtig udvikling, hvor man går meget længere end til udelukkende at fastlægge en række specifikke foranstaltninger, en strategi, som gradvist fører til, at vi tager alle vores interne politikker op til fornyet overvejelse, og endelig en fornyet indsats - som er særligt synlig efter den 11. september - for at indføre et fælles, europæisk område med retfærdighed og sikkerhed. På alle disse områder og i hele årets løb har Kommissionens indsats fået en afgørende støtte her i Parlamentet.
Hvis vi nu vender blikket mod 2002, så De kan få et klarere billede af vores indsats i det kommende år, er jeg sikker på, at De i min præsentation af prioriteterne giver mig lov til at inddele de syv prioriteter i Kommissionens program for 2002 i fire hovedgrupper. De fire hovedgrupper er den interne sikkerhed, euroen og de økonomiske og sociale spørgsmål, udvidelsen og endelig debatten om Unionens fremtid og institutionernes reformproces.
I den årlige strategi, som vi havde udarbejdet i februar i år, var der taget højde for seks prioriteringer. Begivenhederne den 11. september - og De forstår sikkert alle sammen, at en sådan fleksibilitet er en uundværlig del af et hvilket som helst program for at imødegå uforudsete situationer - fik os til at vedtage endnu en prioritering. I 2002 vil Kommissionen således præsentere en række foranstaltninger for at bekæmpe terrorismen og den organiserede kriminalitet og for at garantere borgernes sikkerhed. En af disse foranstaltninger er indførelsen af et integreret kontrolsystem ved de ydre grænser, civilbeskyttelsens forbedring, foranstaltninger i forbindelse med offentlig sundhed og en styrkelse af transportsikkerheden. Som jeg allerede havde lejlighed til at sige, da jeg talte i Brügge den 12. november i år, vil styrkelsen af rets- og politisamarbejdet skabe grundlaget for, at der på længere sigt kan oprettes et integreret politi for at bekæmpe organiseret kriminalitet og terrorisme.
Kommissionen har sagt lige fra starten, at et af de fire hovedpunkter i dens arbejde var ambitionerne om at gøre EU's indsats - der indtil da hovedsagelig var økonomisk - mere omfattende, så den både dækkede det økonomiske og sociale område og miljøområdet. Også programmet for 2002 er inspireret af denne indfaldsvinkel. Euroens indførelse bliver den mest betydningsfulde og samtidig også den mest konkrete etape i den europæiske integration. I den henseende er jeg særligt glad for, at det også for de grænseoverskridende betalingers vedkommende er lykkedes os at overvinde alle de politiske forskelle, og parlamentsformand Fontaine kan således om kort tid bebude vedtagelsen af en fælles holdning. Takket være den indsats, der er gjort i forbindelse med euroen, er vores økonomi i dag stærk og stabil, selv om det er den økonomi, som er mest åben over for resten af verden.
Vi kan spørge os selv, hvilke konsekvenser den 11. september havde fået, hvis ikke vi havde haft euroen. Stabilitet er grundlaget for vores fremtidige politikker, og vi skal beskytte denne stabilitet. Med den nuværende konjunktur er situationen i dag ganske vist ikke let, men jeg er sikker på, at vi vil være i stand til at overvinde de vanskeligheder, der viser sig, på kort sigt. Vi har de instrumenter, der skal til, og her tænker jeg navnlig på stabilitetspagten og på de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Vi skal dog overveje nødvendigheden af at forbedre samordningen af budgetpolitikkerne i eurozonens lande. På grund af den fælles valuta har vores økonomier har aldrig været så afhængige af hinanden, som de er nu. Ud fra dette synspunkt var jeg for nylig inde på, at det ville være hensigtsmæssigt at arbejde på at udvikle en adfærdskodeks, som udtrykkeligt tager højde for, at eurolandenes budgetpolitikker er afhængige af hinanden, og som således styrker vores økonomiske politiks overordnede konsekvens og troværdighed.
Det er snarere på langt sigt, at jeg nærer nogle stærke bekymringer. EU har nemlig brug for strukturreformer. De er en absolut betingelse for en varig og beskæftigelsesskabende vækst. Vi har allerede den rigtige opskrift i den forbindelse. I to grundlæggende etaper, der begge fandt sted i første del af den nuværende Kommissions embedsperiode - nemlig i Lissabon i marts 2000 og i Göteborg i juni 2001 - afgav medlemsstaterne løfte om at fremme den bæredygtige udvikling, hvor man forener konkurrenceevne, social retfærdighed og respekt for miljøet.
Kommissionen holder fast ved denne linje i sit arbejdsprogram for 2002. Opfyldelsen af løfterne fra Göteborg er en af de syv fremhævede prioriteter for næste år. Det samme gælder for løftet om at forberede mødet i Johannesburg om bæredygtig udvikling og gøre det til en succes.
Hvad skyldes mine bekymringer så? De skyldes den forsinkelse, der eksisterer, når det gælder om at omsætte de beslutninger, man formelt har truffet, til konkrete handlinger. Den store hindring, der står i vejen for udviklingen af Galileo - som er et initiativ og en teknologi, der er væsentlig for den europæiske økonomis vækst og konkurrenceevne - er kun den sidste i den efterhånden alt for lange række af forhindringer. Det er ikke nødvendigt at nævne dem alle sammen, for det er tilstrækkeligt med et enkelt eksempel, nemlig EF-patentet. Europa betaler en meget høj pris for den manglende evne til at følge op på de højtidelige løfter, der blev afgivet og bebudet, og for den manglende vilje til at fortsætte i retning af en endelig færdiggørelse af det indre marked. Prisen for det manglende EU - og vi kunne også godt sige for det manglende Lissabon - er hurtigt ved at blive uacceptabel.
Den årsberetning om økonomien, som Kommissionen fremlægger om lidt mere end en måned netop som forberedelse på Det Europæiske Råd, der finder sted til foråret, kommer til at indeholde nogle nøjagtige angivelser i den henseende, og på mødet i Barcelona skal man langt om længe tage et afgørende skridt. Sådan som jeg allerede mindede om i Brügge, kan Kommissionen dog ikke foretage sig noget alene, for det er nødvendigt, at medlemsstaterne påtager sig deres ansvar og træffer de beslutninger, de skal træffe. Parlamentet skal i øvrigt også gøre sin del. Jeg er f.eks. stadig overbevist om, at den manglende enighed om den nye lovgivning om offentlige købstilbud har forhindret en positiv udvikling på vores finansmarkeder. På dette område er det stadig tydeligt, at den europæiske økonomi er svag i forhold til den amerikanske.
Kommissionen er klar over, at talrige faktorer spiller en rolle for økonomiens velbefindende, og derfor vil den i løbet af 2002 stille nogle særligt vigtige forslag til retsakter på bankområdet og på området for finansielle tjenesteydelser. Vi vil ligeledes foreslå en strategi for forbrugerbeskyttelsespolitik og nogle foranstaltninger for at fremme de private investeringer til gavn for forskning og udvikling. Vores målsætning er én valuta, ét finansmarked og én økonomisk politik.
Det grundlæggende spørgsmål for os er under alle omstændigheder beskæftigelsen, som er uundværlig for den sociale samhørighed. Sådan bliver det i 2002, og sådan bliver det også i mange år fremover. Derfor vil vi på mødet i Barcelona fremlægge en meddelelse om de sociale aspekter af virksomhedernes omstrukturering - en meddelelse, der er beregnet på arbejdsmarkedets parter - da vi er overbeviste om, at der er en positiv sammenhæng mellem den sociale sikring og konkurrenceevnen.
At fuldføre udvidelsen og gøre den til en succes for hele Unionen har haft førsteprioritet for Kommissionen, siden den blev indsat. Den 13. oktober 1999 sagde jeg netop her i Parlamentet, at Det Europæiske Råd inden udgangen af 2002 skulle gennemføre de reformer, der er nødvendige for udvidelsen, og jeg understregede, at Kommissionen anså det for muligt at afslutte forhandlingerne med de lande, der havde opfyldt optagelseskriterierne, på dette tidspunkt. I dag har EU formelt godkendt denne frist, nemlig 2002. Der er blevet gjort nogle imponerende fremskridt i løbet af de to år. Jeg ved godt, at vi stadig mangler nogle yderst vanskelige forhandlingsfaser - tænk blot på spørgsmålene om strukturfondene eller landbruget - men i løbet af de næste 12 måneder vil vi endelig kunne lukke døren op til EU for de lande, som med deres indsats har vist, at de er klar, og det kommer til at ske, inden der bliver valg til Europa-Parlamentet igen.
2002 bliver således et afgørende år, og Kommissionens program afspejler nøje disse fristers betydning. Det har ikke kun den årsag, jeg lige har nævnt, nemlig at forhandlingerne skal fortsættes og afsluttes, for det skyldes også, at man for de enkelte fællesskabspolitikkers vedkommende gradvist skal begynde at fastlægge de målsætninger og instrumenter, der svarer til den nye situation med en udvidet Union, som omfatter de nye medlemsstater. I løbet af 2002, men i endnu højere grad i 2003 og 2004 - og det samme kommer til at gælde for vores efterfølgere i de kommende år - skal vi skabe en sand tankerevolution. Det store EU bliver målet for vores overvejelser, vores planlægning og vores indsats. At tilpasse sig til EU's nye dimensioner er absolut nødvendigt for Kommissionen, men det er lige så nødvendigt for de andre institutioner og for EU's medlemsstater. Vi skal forklare denne nye situation for vores medborgere for at hjælpe dem til at overvinde deres frygt og værdsætte udvidelsens menneskelige, kulturelle og økonomiske muligheder.
Ud fra et økonomisk synspunkt er udvidelsen en af de sjældne situationer, som alle de berørte parter får noget ud af. Den resulterer nemlig i en større vækst, både for de nye medlemsstater og for de 15 nuværende medlemsstater. Udvidelsens konsekvenser for EU vil naturligvis variere fra land til land og fra region til region. Takket være det indre marked vil dens fordele dog kunne mærkes overalt.
Det store EU skal dog ikke blot udvides mod øst og mod syd. Det skal fortsætte i retning af en gradvis tilnærmelse til Balkanlandene og fremme stabiliteten ved sine egne grænser, både til Rusland og Ukraine og til Middelhavsområdet. Som forberedelse på mødet i Valencia i april vil Kommissionen stille nogle forslag for at forbedre Euro-Middelhavspartnerskabets måde at fungere på, ikke mindst på uddannelses- og kulturområdet. I løbet af 2002 vil Kommissionen også foreslå foranstaltninger, der tager sigte på at fremme investeringerne, forbedre samarbejdet på indvandringsområdet og styrke EU's rolle i fredsprocessen i Mellemøsten.
Udvidelsen er en historisk bedrift. Den må dog ikke føre til en lammelse af EU. Det er på den baggrund, at debatten om EU's styreformer finder sted, og Kommissionen var med til at sætte denne debat i gang med sin hvidbog. Når det gælder de spørgsmål, der tages op i hvidbogen, og den indsats, der skal gøres i forbindelse hermed, er det vigtigt, at dialogen mellem vores to institutioner fortsætter, og det er der nogle præcise retningslinjer for i arbejdsprogrammet for 2002.
Debatten om EU og fremtiden er dog gået langt ud over de grænser, der blev ridset op i hvidbogen, og den har fået en tydeligere konstitutionel karakter. Kommissionen har i øvrigt lige fra starten bestræbt sig på at få EU til at puste nyt liv i den institutionelle debat. Allerede i september 1999 anmodede jeg her i Europa-Parlamentet om, at man fastlagde en bredere dagsorden for regeringskonferencen i 2000, en dagsorden, som ikke kun omfattede de resterende punkter fra Amsterdam. Ved den lejlighed sagde jeg til Dem, at jeg frygtede en minimal reform, der - netop fordi den var minimal - ikke ville give os nogen beslutningsdygtighed. Efter Nice-aftalen, som ganske vist var væsentlig, men som ubestrideligt var minimal, støttede Kommissionen og Parlamentet straks forslaget om et konvent, som der efterhånden er almindelig enighed om. Det glæder mig, for jeg er helt overbevist om, at det er den vej, vi skal gå, når vi skal skabe et nyt, mere demokratisk og mere gennemsigtigt EU.
I mellemtiden er der allerede en bred debat i gang i alle de europæiske lande om EU's fremtid. Denne debat skal fortsætte, og den skal bidrage til konventets arbejde. Den tid, hvor man kunne blive ved med at udsætte de nødvendige reformer til et senere tidspunkt - som om begivenhederne kunne afvente vores beslutninger - er forbi. Vi har allerede fået et vigtigt bidrag til disse overvejelser i form af hr. Méndez de Vigos og fru Kaufmanns betænkning og i form af den forhandling, som Parlamentets plenarforsamling afholdt om denne betænkning.
Som forberedelse på Rådet i Laeken offentliggjorde Kommissionen en meddelelse den 5. december i år. Sådan som vi har forklaret i dette dokument, der blot har til formål at lægge nogle retningslinjer for debatten, er løsningen på spørgsmålet at forny og styrke fællesskabsmetoden. Det skal ikke være vores målsætning at ændre de balanceforhold, der er blevet skabt i de sidste 50 år, for det drejer sig snarere om at modernisere vores system og sørge for, at de europæiske befolkninger kan føle, at det er deres. Resultatet af konventets arbejde bør efter min mening være en sammenhængende tekst, som bygger på en selvstændig tankegang og ikke på en "indkøbsliste". Det skal være en tekst, som vedtages med flertal, og hvor man således ikke kræver enstemmighed for enhver pris, men lader mindretalsopfattelserne fremgå for ikke at give afkald på de uundværlige ambitioner. Det skal være en tekst, der er gjort enklere og lettere at læse, hvor man klart giver udtryk for både de principper, som vores indsats bygger på - og chartret om grundlæggende rettigheder skal være kernen i disse principper - og de målsætninger, vi forfølger. Det skal være en tekst, der gør tilrettelæggelsen af EU's offentlige beføjelser gennemskuelig, og som således klart beskriver både institutionerne og de nødvendige instrumenter for at forfølge de målsætninger, man har opstillet for institutionerne. Endelig skal det være en tekst, som er i stand til at udvikle sig, og som derfor er opdelt i et sæt grundregler og nogle bestemmelser af mere teknisk karakter.
Inden konventet påbegynder sit arbejde, vil Kommissionen tage stilling til en lang række spørgsmål, f.eks. spørgsmålet om EU's og medlemsstaternes beføjelser, styrkelsen af Parlamentets lovgivningsrolle, adskillelsen mellem Rådets udøvende og lovgivende funktioner og Kommissionens opgaver som udøvende magt. Den mere omfattende brug af flertalsafgørelser, betingelserne for en revidering af traktaterne og EU's egne ressourcer er ligeledes spørgsmål, der er genstand for den politiske debat, og som skal tages op i den nærmeste fremtid.
Som det sidste punkt i disse overvejelser om det kommende konvent vil jeg gerne komme ind på et emne, der normalt kan sammenfattes til et enkelt ord, nemlig forfatningen. For mig at se er det vigtigste ikke det navn, man giver den tekst, som konventets og regeringskonferencens arbejde munder ud i, for det er min målsætning, at alle til syvende og sidst vil betragte denne tekst som en forfatning på grund af tekstens indhold og på grund af den åbne og demokratiske karakter af den proces, som den medfører. Jeg er sikker på, at arbejdsprogrammet for 2002 bliver det grundlag, ud fra hvilket vores to institutioner kan skabe et tæt, konstant og givtigt samarbejde i de kommende 12 måneder.

Neyts-Uyttebroeck
Fru formand, hr. formand, mine damer og herrer, kommissærer og parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne indledningsvis takke alle for det prisværdige samarbejde, vi har oplevet det sidste halve år.
Jeg ved ikke, om alle er til stede senere i dag og i morgen - for jeg deltager også i mødet i morgen. Jeg vil derfor gerne benytte lejligheden til i dag at rette en tak til alle.
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, formandskabet glæder sig over debatten om Kommissionens arbejdsprogram for 2002. Sidste år kritiserede Parlamentet, at Rådet ikke var til stede ved denne vigtige debat. Som svar på Deres påstand, hr. Poettering, om, at udenrigsministrene forsømmer den europæiske politik, kan jeg forsikre Dem om, at det ikke er tilfældet, og at vi ikke skyer den offentlige debat, men det har De i mellemtiden forstået.
Efter dette vil jeg gerne sige, at formandskabet ikke tager debatten som en selvfølge. For det første behandler vi et dokument, som kun er et par dage gammelt, og som formandskabet først for nylig har stiftet bekendtskab med. For det andet er formandskabets deltagelse i debatten en vanskelig balancegang, mens Parlamentet naturligvis i al frihed må og, jeg vil sågar mene, skal udøve sin kontrollerende funktion.
Jeg er helt enig med Dem i, at Rådets og Kommissionens politik skal være så sammenhængende som mulig. Rådet og Kommissionen er enig i sammenhængsproblemet, hvilket kommer til udtryk i praksis.
Det belgiske formandskab er, som De ved, derfor begyndt at underrette om arbejdssituationen i de andre rådssammensætninger til Rådet (almindelige anliggender). Formålet hermed er at gøre Rådet (almindelige anliggender) i stand til at koordinere alle de andre rådsformationers aktiviteter horisontalt og dermed sørge for indbyrdes sammenhæng og overensstemmelse med Unionens generelle målsætninger.
Ikke desto mindre er alle institutioner autonome ved udarbejdelsen af deres eget arbejdsprogram og prioriteringer. Institutionerne skal i øvrigt respektere hinandens autonomi. Jeg er derfor ikke til stede, hr. kommissionsformand, kommissærer, for at evaluere Kommissionen og dens arbejdsprogram kritisk eller for at vurdere det i forhold til Rådets gennemførte og fremtidige prioriteringer.
Vi har med stor interesse læst dokumentet, for Kommissionen har i dette arbejdsprogram fokuseret på sine hovedopgaver og målsætninger og giver ikke mere en, som formanden sagde, samlet oversigt over sine aktiviteter, som tidligere - hvilket jeg også oplevede - resulterede i en lang liste over lovgivningsforanstaltninger og politiske foranstaltninger. Arbejdsprogrammet er i sin nuværende form meget mere klart. Det glæder os, at Kommissionen i høj grad overholder tidsskemaet for gennemførelsen af de strategiske målsætninger for perioden 2000-2005. Med hensyn til de interne reformoperationer, bl.a. udvidelsesforhandlingerne og forhandlingerne om den nye multilaterale forhandlingsrunde, genopbygningen af det vestlige Balkan samt forhandlingerne om klimaændringerne har Kommissionen i det forløbne år helt varetaget sin rolle som katalysator, og den har handlet, hver gang EU-optræden var nødvendig.
(FR) Fru formand, mine damer og herrer, vi er fortsat optaget af spørgsmål som tiltrædelsesforhandlingerne, en vellykket overgang til anvendelsen af eurosedler og -mønter, bæredygtig udvikling eller bekæmpelse af terrorisme og kriminalitet. Det er afgjort vigtigt fortsat at sikre optimal koordinering af EU-institutionernes indsats for at nå de mål, der er fastsat. De vil imidlertid forstå, at jeg som repræsentant for det afgående formandskab vanskeligt kan præsentere Rådets arbejdsprogram for 2002. Det tilkommer de følgende formandskaber. Når det spanske formandskab forelægger sit program for Europa-Parlamentet, vil der givetvis blive lejlighed til at uddybe disse spørgsmål. Jeg vil imidlertid tillade mig at fremkomme med enkelte bemærkninger desangående.
Hvad angår indsatsen til bekæmpelse af terrorisme og kriminalitet og styrkelse af de europæiske borgeres sikkerhed efter de tragiske begivenheder den 11. september, har man på europæisk plan gjort alt for at imødegå udfordringen på passende vis og ved hurtig og kohærent indsats. Det er målet at sikre borgerne bedst muligt i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og vi støtter fuldt ud denne målsætning. Jeg vil gerne understrege, at vi på dette felt har oplevet et konstruktivt samarbejde mellem Rådet og Europa-Parlamentet og et nært samarbejde også med Kommissionen. Med Europa-Parlamentets vedtagelse af anmodningen om uopsættelighed tidligere i dag har vi i øvrigt set endnu et vidnesbyrd herom, fru formand. Terrorismen er en reel udfordring for verden og for Europa. Vi må derfor fortsætte indsatsen og styrke politisamarbejdet og det retlige samarbejde yderligere. Indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og samarbejde er fortsat et vigtigt anliggende, og arbejdet hermed pågår fortsat. Det er væsentligt at fortsætte bestræbelserne for at gennemføre konklusionerne fra Tampere, når det gælder asyl- og indvandringspolitikken. Der venter fortsat en betydelig opgave på dette felt, og Det Europæiske Råd vil på mødet i Laeken søge at tilføre denne indsats ny dynamik. Når eurosedler og -mønter sættes i omløb, og euroen finder anvendelse som kontopenge og i forbindelse med elektroniske transaktioner, vil det indebære et kvalitativt løft af hidtil usete dimensioner for udviklingen af Den Økonomiske og Monetære Union. For de enheder, der indgår i det økonomiske liv, og for borgerne betegner euroen - i forlængelse af ophævelsen af de indre grænser og indførelsen af det indre marked - endnu et konkret og håndgribeligt vidnesbyrd om den europæiske integration.
(FR) Dette kvalitative løft bør resultere i et egentligt økonomisk og finansielt Fællesskab. Styrket samordning af de økonomiske politikker bliver dermed en reel samfundsmæssig udfordring. Der er selvsagt også andre økonomiske aspekter, som prioriteres højt. Det gælder eksempelvis gennemførelsen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser, og det gælder på det beskæftigelsesmæssige område med samordning gennem strategier for beskæftigelsen og den sociale integration.
(NL) Fru formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, kommissærer, en bæredygtig udviklingsstrategi for EU kræver en integreret fremgangsmåde, som på afbalanceret vis tager hensyn til økonomiske, sociale og økologiske aspekter. Rådet er i den henseende især opmærksom på balancen mellem de sociale, økonomiske og miljøtekniske indikatorer. Disse indikatorer er meget vigtige for den synteserapport om strategien for bæredygtig udvikling, som Kommissionen skal udarbejde til Rådets møde i Barcelona. Så vil man for første gang vurdere de fremskridt, som er gjort, siden strategien blev fastsat af Rådet i Göteborg i juni 2001. Strategien skal fra nu af evalueres årligt på Rådets forårsmøder og altså for første gang i Barcelona.
Der er gjort store fremskridt i tiltrædelsesforhandlingerne, og det ser ud til, at målsætningerne nås. Det tidsskema, som blev fastsat i Nice og klargjort i Göteborg, kan helt overholdes. Tiltrædelsesforhandlingerne med de lande, som er parate næste år, skal derfor afrundes, hvilket gør dem i stand til at deltage i det europæiske valg i 2004.
Det tempo, som Kommissionen har arbejdet i, passer perfekt til det tempo, som de forskellige rådsformandskaber har arbejdet i, og det vil utvivlsomt også være tilfældet i fremtiden. Kommissionen og Rådet sørger for, at tiltrædelsesprocessernes kvantitative aspekter ikke tilsidesætter de kvalitative aspekter. Jeg mener hermed, at det er vigtigt, at ansøgerlandene overtager acquis communautaire i deres retsorden, og det er lige så vigtigt, at de samtidig tilpasser og moderniserer deres administrationer, videreudvikler deres juridiske kapacitet samt anvender acquis communautaire i praksis.
Den store opmærksomhed, som man i dag har for ansøgerlandenes forvaltningsmæssige og retlige kapacitet, skyldes ovenstående spørgsmål.
Formandskabet er endvidere tilfreds med, at Kommissionen har gjort Middelhavsområdet til en prioritering i 2002 for at give Barcelona-processen et nyt incitament og forstærke midlerne hertil.
(FR) Euro-Middelhavskonferencen, der blev afholdt den 5.-6. november i Bruxelles, viste, at alle partnere, også set i lyset af den nye internationale kontekst, lægger vægt på Barcelona-processen og ser denne som en væsentlig og højt prioriteret ramme for dialog og samarbejde mellem EU og landene i det sydlige og sydøstlige Middelhavsområde.
Nettet af associeringsaftaler styrkes, hvilket vidner om, at partnerskabet er det bedste instrument, når der skal skabes en ramme om samhandlen. Den femte Euro-Middelhavskonference afholdes i øvrigt den 22.-23. april 2002 i Valencia.
Fru formand, mine damer og herrer, dette var mine bemærkninger til Kommissionens arbejdsprogram for 2002. De følgende formandskaber, i særdeleshed det spanske formandskab, må videreføre den konstruktive dialog med Kommissionen og Europa-Parlamentet. Tak for Deres opmærksomhed.

Formanden
Tak, fru minister. Tak for Deres venlige indledende bemærkninger og Deres positive vurdering af samarbejdet mellem det belgiske formandskab og Europa-Parlamentet.
Jeg tror, vi alle deler Deres vurdering af samarbejdet, og jeg vil i øvrigt gerne over for kollegerne understrege, at det mig bekendt er første gang Rådet deltager i forhandlingen om forelæggelsen af Kommissionens arbejdsprogram. Dette finder jeg særdeles positivt, og jeg vil derfor gerne udtrykke min anerkendelse af dette initiativ fra Rådets side og takke Dem herfor.

Poettering
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, ærede medlemmer af Kommissionen, kære kolleger, det sker jo ikke så tit, at gruppeformændene udtaler anerkendende og rosende ord. Normalt når vi kommer med ros og påskønnelse til nogen, er det til formanden. Vi har altid god grund til at takke og rose. Men i dag vil jeg gerne komme med et anerkendende ord til Rådet. Til Dem, fru rådsformand, fru Neyts-Uyttebroeck, fordi De, som formanden netop sagde, er her for første gang. Sidste gang kritiserede jeg jo, at Rådet ikke var til stede. Når Rådet fører en god politik, også i sine arbejdsmetoder, fortjener det vores anerkendelse. De er belgier, De er det belgiske formandskab. Jeg vil på vegne af PPE-DE-Gruppen takke Dem, ikke bare for Deres tilstedeværelse her i dag, men også for Deres engagerede handlinger under Deres rådsformandskab.

Jeg henvender mig nu til kommissionsformanden. Vi i PPE-DE-Gruppen sætter stor pris på kommissionsformanden, på hans personlige integritet, på hans gode vilje. Men hvis vi i fællesskab skal opnå resultater, skal disse resultater være baseret på sandfærdighed og fornuftige arbejdsmetoder og arbejdsstrukturer. Hr. kommissionsformand, De ved naturligvis godt, at Europa-Parlamentets grupper altid forbereder mødeugen her i Strasbourg i en gruppeuge i Bruxelles. Der var mange i vores gruppe, som i sidste uge i Bruxelles, da vi forberedte vores arbejde, undrede sig over, at arbejdsprogrammet for 2002 stod på programmet. For hvor er det dokument, vi skal bruge for at forberede os på debatten i Strasbourg? Der var bred stemning for at tage denne debat af programmet. Hr. kommissionsformand, jeg siger Dem, det må ikke gentage sig, at vi ikke har noget dokument til en så vigtig debat. Jeg beder Dem om i fremtiden at sørge for, og det er ikke kun Deres opgave som formand, men hele Kommissionens, og også Deres medarbejderes, at dokumenterne bliver fremlagt i ordentlig tid, og at Europa-Parlamentet bliver taget alvorligt, så vi i fælles interesse kan få fornuftige arbejdsmetoder.
(Bifald)
Fornuftige arbejdsmetoder er en forudsætning for, at vi kan opnå resultater i sagen. Hvis ikke engang arbejdsstrukturerne og arbejdsmetoderne er fornuftige, så kan vi heller ikke opnå resultater, når det gælder selve sagen. Vi ønsker at opnå resultater i fællesskab, fordi vi er dybt overbeviste om, at Kommissionen og vi som Parlament som engagerede repræsentanter for fællesskabsmetoden må følge samme vej. Så hvis De har medarbejdere, som ikke rigtigt tager Parlamentet alvorligt, så bør De i Deres egen interesse overveje, om De ikke kan lave om på arbejdsstrukturerne omkring Dem. Vi rækker ikke bare hånden ud til Dem og til Kommissionen, vi har brug for et fornuftigt samarbejde for at opnå fælles succes. Derfor skal relationerne mellem Parlamentet og Kommissionen være i orden. Det ønsker De jo også, men så må de kønne ord, som vi synes er rigtige, også følges af helt konkrete praktiske gerninger i samarbejdet.
Et sådant program som det i dag havde også fortjent, at De havde haft støtte fra alle Kommissionens medlemmer, i dag er der fem medlemmer fra Kommissionen til stede, det er mere end normalt, men arbejdsprogrammet omhandler jo alle aspekter af arbejdet i 2002. De har selv engang sagt, at De var noget i retning af Europas regering, noget som vi i vores gruppe finder meget sympatisk. Men hvis De er noget i retning af Europas regering, så må hele regeringen med alle dens medlemmer også være til stede her. Jeg ville finde det yderst positivt, hvis det kunne være tilfældet næste gang.
Hr. kommissionsformand, vi oplever meget tit, når vi skal fastlægge vores dagsorden på Formandskonferencen, at der bliver sagt, at kommissionsmedlem A, B eller C ikke kan være her i Strasbourg på den og den dag. Jeg beder Dem inderligt, det drejer sig kun om fire dage om måneden - mandag, tirsdag, onsdag, torsdag - om, at alle medlemmer af Kommissionen holder disse dage fri. Hvis Parlamentet kræver, at kommissærerne skal være her, så må de komme, og den undskyldning, at de har andre aftaler, gælder ikke. Parlamentet må prioriteres højere end alle andre aftaler for Kommissionen.
Det udelukker slet ikke - jeg ser hr. kommissær Lamy her - at hr. Lamy og hr. Fischler naturligvis skal være med, når der er store verdenskonferencer med en international kalender som i Doha. Vi vil jo ikke stå 100% fast på vores holdning, men principielt skal Parlamentet prioriteres højere end Kommissionens andre aktiviteter.
Nu til selve sagen. Hr. kommissionsformand, vi er langt hen ad vejen enige i det, De sagde om selve sagen.Vi er enige om det, og derfor må vi også samarbejde fornuftigt og godt. I den kommende weekend i Laeken forventer vi, ligesom De, at stats- og regeringscheferne giver forsamlingen et ambitiøst mandat, så vi virkelig får en god reform af EU's institutioner. Vores anbefaling er, at vi hurtigt tager fat på arbejdet, i slutningen af februar eller begyndelsen af marts, og at dette konvent så kan afsluttes under det italienske formandskab i slutningen af 2003.
Vi er også enige i Deres bemærkninger om udvidelsen. Der kan være op til 10 nye lande med i første runde. Tiden er endnu ikke inde til at sige, hvilke lande det er. Vi deler imidlertid ikke den franske udenrigsministers mening, når han siger, at man burde tage alle de centraleuropæiske lande med, man kan kun tage dem med, og træffe beslutning om det i efteråret 2002, som opfylder betingelserne. De lande, som ikke opfylder dem, kan endnu ikke regne med at blive medlemmer af EU.
Der må heller ikke ske det, at nogle lande, f.eks. Ungarn, må vente, fordi andre lande endnu ikke er nået så langt. De, som opfylder betingelserne, må ikke lide under, at andre endnu ikke er kommet så langt, og vi håber, at vi når frem til nogle gode beslutninger. Det, De sagde om Middelhavsområdet, får vores fulde tilslutning. Vi har brug for et stort engagement i forbindelse med Barcelona-processen, det bliver stadig mere påtrængende, og også et stort bidrag til stabiliteten. De talte om, hvor nødvendigt det er, at vi har stabilitet, at vi virkelig gør Europa konkurrencedygtig, men her er det ikke nok, at vi erklærer, at EU skal være det mest konkurrencedygtige område i verden. Vi må også tage de nødvendige strukturinitiativer, og det betyder især, at vi skal styrke Europa som investeringsområde. Så skal der ikke kun være skattelettelser for de store kapitalselskaber, men netop for middelstanden, de mellemstore virksomheder, så der kan blive investeret i dem, og når der investeres, fører det til nye arbejdspladser.
Jeg nærmer mig slutningen, fru formand. Vi har et ambitiøst program, vi står ved Kommissionens side, og vi beder Kommissionen og Rådet om, at vi arbejder sammen, for der må ikke være nogen konkurrence mellem vores institutioner, dette Europa er tværtimod det Europa, som vi alle bekender os til, og derfor må Kommissionen, Rådet og Parlamentet hver især påtage sig deres ansvar. Vi er parat til det, og hvis de andre institutioner også gør det, står vi ved deres side.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, især fru rådsformand, jeg vil gerne takke for Deres ledelse under det belgiske formandskab og sige, at det i dette tilfælde i sandhed viser, at det at have været medlem af Europa-Parlamentet tidligere er en god skole for at forvalte de europæiske sager i en regering. Jeg tror, at det er en karriere med fremtid.
Når det er sagt, er det, hr. kommissionsformand, på sin plads, at vi oprigtigt og åbent overvinder den mislyd, der er mellem os. Min gruppe anmodede ved begyndelsen af valgperioden Kommissionen om at fremlægge et politisk program med henblik på at stemme om dens indsættelse, og dette program skulle - og det påpegede vi allerede dengang - føre til en tilpasning af årsprogrammet, ikke kun med hensyn til lovgivningen.
Men det, der skete forleden under Formandskonferencen, og som har gentaget sig i dag, behøver efter min mening en opklaring. Vi har ikke bedt om, at De fremlægger et lovgivningsprogram for os, heller ikke i utide. Det, vi har bedt om, er, at De fremlægger et politisk program, og De har lavet et arbejdsprogram. Udmærket, det tager vi ad notam, men vi ønsker også et lovgivningsprogram, for vi er en af parterne i den fælles beslutningsprocedure. Og beviset på, at vi havde ret, er, at De har sagt til mig, at lovgivningsprogrammet kom i går aftes som bilag til en e-mail.
Det er vigtigt, at vi er i stand til at overholde de frister og aftaler, vi har, og så kan De organisere arbejdet, som De ønsker. De kan lave planning, programming, rolling on, og hvad De ellers måtte ønske. Jeg frygter meget, at antallet af tjenestemænd, der udfylder formularer, vil stige. Men det er Deres problem. Nuvel, opfyld de forpligtelser, De har over for Parlamentet. Og i denne henseende vil jeg gerne, hr. formand, sige, at det ville være en god idé, hvis man i Deres sekretariat får forbedret den afdeling eller tjeneste, der tager sig af posten, for vi har rejst et parlamentarisk spørgsmål i forbindelse med, hvordan De vil behandle sagen om hørbøden, nærmere bestemt i Spanien, og vi er fire gruppeformænd, som på baggrund af Den Liberale Gruppes og PPE-Gruppens blokering af dette spørgsmål, som skulle have været til høring i plenarforsamlingen, har skrevet, og vi afventer et svar. Det er vigtigt - og jeg glæder mig over, at Kommissionens næstformand er til stede - at vi ikke sylter spørgsmålene. Det ville derfor glæde mig, hvis dette spørgsmål kunne blive behandlet med mere omhu.
Nuvel, disse problemer i forbindelse med programmet er barneleg ved siden af den nuværende situation. Vi står lige foran topmødet i Laeken, og det grundlæggende spørgsmål er forsvaret af fællesskabsmetoden. Og det siger jeg, fordi der er ved at trække sorte skyer sammen i horisonten. I går støttede vi her på vegne af min gruppe - og jeg glæder mig over rådsformandens tilstedeværelse - beslutsomt den belgiske rådsformand og Rådet i et spørgsmål, som vi synes er meget vigtigt - jeg mener, at formanden, hr. Verhofstadt, i dag er i Rom - og det er, at vi alle 15 får en antiterrorlovgivning, som Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har støttet. Efter vores opfattelse er det et vigtigt forsvar af fællesskabsmetoden. Hvis det ikke bliver alle 15, så bliver det 14. Vi foretrækker, at det bliver 15, men dette er et spørgsmål, hvor De har vores fulde støtte.
På nuværende tidspunkt bekymrer det os også, at der er - og jeg henviser til et spørgsmål, der blev rejst i går af hr. Poettering - nogle regeringer - den østrigske og den italienske - der modsætter sig, at demokratikriterierne står i de politiske partiers vedtægter.
I forbindelse med Laeken, hr. kommissionsformand, er den mest interessante del af hans tale slutningen: at De ikke kun har støttet konventet, men også har givet det indhold i fuld overensstemmelse med linjen i Leinen- og Méndez de Vigo-betænkningen. Jeg beder Dem i forbindelse med konventet om, at De forsvarer det, De har sagt her i dag, på Det Europæiske Råd i Laeken, at der kommer et sammenhængende forslag, at dette forslag, selv om det skal afkøles lidt eller fordøjes, ikke bliver gemt i skuffen. Jeg vil gerne vide, hvordan dette vil blive afpasset med tidsplanen med henblik på at nå udvidelsen og reformen af traktaterne før 2004, og hvad der er Deres holdning til sammensætningen af konventets præsidium.
Som sidste punkt vil jeg sige til Dem, at De ikke må overlade sekretariatet for konventet til Rådet. Det er fornuftigt, at vi alle deltager heri, for den, der deler og fordeler, får det bedste stykke. Og i denne henseende vil jeg gerne bede Dem om, hr. formand, om en uddybning af de svar, De har givet i forbindelse med konventet. De appellerer til Parlamentet og Kommissionen om at arbejde sammen - og jeg tror, vi kan gøre store ting til forsvar af fællesskabsmetoden - men det er vigtigt, at De har mod og evne til at gøre brug af Deres monopol på initiativretten, som ikke blot bør være et driftsmonopol, men skal være en vej til at nå det, De har foreslået: nogle tekster, som har konstitutionel værdi, og som først og fremmest afspejler det demokrati og den åbenhed, vi ønsker i det udvidede EU.

Cox
Fru formand, da vi drøftede dette i sidste uge på Formandskonferencen, stemte min gruppe - Den Liberale Gruppe - for at få en debat i dag og ikke at udsætte den. Jeg beklager, at mine bemærkninger i dag primært vil gå på processen frem for på indholdet, for jeg mener stadig ikke, at vi har fundet frem til den rigtige proces. Jeg vil imidlertid gerne hylde det arbejde, Kommissionen har gjort her i år, og anerkende de kæmpe fremskridt, der er gjort i forberedelsen af euroens lancering, de meget betydelige fremskridt med udvidelsen, som vi i høj grad bifalder, det arbejde, der bliver gjort i det sydøstlige Europa, gennembruddet i Verdenshandelsorganisationen og det meget stimulerende program om bæredygtig udvikling. Alt dette og arbejdet med det fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gør Kommissionen ære. Jeg er i meget høj grad enig i næste års prioriteringer, som er fornuftige og acceptable, navnlig eftersom vi har brug for et tæt samarbejde, når det gælder om at fremme fællesskabsmetoden til skabelse af Europas fremtid.
Der er imidlertid spørgsmål i lovgivningsprogrammet, som vi må have svar på. Hvorfor var kun 45% af programmet færdigbehandlet på dette tidspunkt sidste år og 55% ikke? Hvordan kan det være, at der blev tilføjet 117-118 nye uforudsete punkter? Jeg har intet imod fleksibilitet - det er en god ting i politik - men dette synes noget mere kaotisk end ens definition af fleksibilitet.
Jeg respekterer fuldt ud Kommissionens initiativret, men jeg vil gerne henstille til, at Kommissionen ikke blot begynder i februar med en generel meddelelse af prioriteter og derefter forelægger et konkret arbejdsprogram i november. Vi har brug for en intensiv dialog i mellemtiden og en række mellemliggende faser, hvor vi foretager evalueringer.
Som Dem, hr. kommissionsformand, tror vi på god regeringsførelse, og Europa-Parlamentet går ind for at være en førsteklassesaktør, når det gælder input til og indvirkning på samlovgivning, men det kræver kriterier. Vi bør diskutere med hinanden - og dette er ikke et forsøg på at gøre indgreb mod Kommissionens initiativret - om loven er nødvendig. Er den proportionel? Respekterer den subsidiaritetsprincippet? Er den gennemsigtig og ansvarlig? Hvad er mulighederne for implementering? Kan vi foretage en eller anden form for vurdering af lovgivningens indvirkning, inden vi går videre med sagen?
Kommissionen har allerede en helt fin høringsprocedure på plads med arbejdsmarkedets parter. Del også denne procedure med os, ikke fordi vi ønsker at blande os i Deres ret til at træffe den endelige beslutning, men fordi vi også er aktører, og vi kan ikke blive kørt ud på et sidespor og først modtage dokumenter lige før en debat. Vores formand har orienteret Dem om en ordning, som vi vil anbefale. Formandskonferencen bakker op om det, hun har sagt. Udvalget om Konstitutionelle Anliggender bakker op om det, hun har sagt, og hvis det er muligt, vil vi til næste år bruge mere tid på at diskutere politik end proces. Vi må se at få styr på det. Vi må gøre det tidligt for at undgå en gentagelse af denne unødvendige gensidige manglende forståelse, som ikke er til nogen nytte for nogen af os i vores forsøg på at bringe god regeringsførelse til EU.

Lannoye
 Hr. formand for Kommissionen, fru formand for Rådet, jeg vil gerne kommentere det emne, der står centralt i dagens debat, nemlig Kommissionens lovgivningsprogram og dens arbejdsprogram.
Hr. kommissionsformand, De udtalte, at De ønsker et stærkt og åbent samarbejde mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, hvilket er positivt. De sagde, at et stærkt Europa-Parlament forudsætter en stærk Kommission, hvilket vi er enige i. Men De må forstå, at vi ikke kan acceptere at blive behandlet som mere eller mindre føjelige statister i forhold til Kommissionen. Vi er selvsagt fuldt ud enige i, at arbejdsprogrammet skal indeholde klar politisk tale, hvilket det foreliggende program gør. Dette fritager Dem dog ikke for at fremlægge et lovgivningsprogram. Vi står imidlertid i dag med et arbejdsprogram, som er fremsendt i sidste øjeblik, og et lovgivningsprogram, som vi først modtog i går aftes.
Vi finder det vanskeligt at arbejde under disse vilkår. Europa-Parlamentet lider i forvejen under, at det ikke besidder nogen lovgivningsmæssig initiativret, heller ikke i tilfælde, hvor Kommissionen forsømmer at tage initiativer. Dette er en institutionel urimelighed, som bør ændres, således at det demokratiske underskud mindskes. Europa-Parlamentet er imidlertid sikret retten til aktivt samarbejde, hvilket Kommissionen har anerkendt. Jeg minder om, at der ved starten af den indeværende valgperiode blev indgået en rammeaftale mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, hvori Parlamentets rolle i forbindelse med lovgivningsprocessen klart fastlægges. Ifølge denne aftale skulle lovgivningsprogrammet for 2002 forelægges Europa-Parlamentet i oktober sammen med en evaluering af det foregående program. En sådan tidsplan ville give os mulighed for inden for en rimelig frist at fremsætte kritik, bemærkninger og forslag på et i politisk henseende mere hensigtsmæssigt tidspunkt.
Der er grund til at understrege, at det ville være af væsentlig politisk betydning, at de politiske drøftelser om budgettet og om lovgivningsprogrammet gensidigt underbygger og supplerer hinanden. Dette kan passende ske i oktober eller november. I dag foreligger der ikke noget lovgivningsprogram, eller rettere vi har netop set det, med to måneders forsinkelse.
Under disse vilkår er Europa-Parlamentet efter min opfattelse reelt frataget sine kontrolbeføjelser og sin indflydelse, hvilket ikke er positivt. Jeg erindrer også om et par konkrete forhold. Den 30. november, for blot få dage siden, var mindre end halvdelen af programmet for 2001 gennemført. Endvidere var halvdelen af de initiativer, Kommissionen havde taget, ikke omfattet af lovgivningsprogrammet for 2001. Det må betegnes som særdeles overraskende. Det kunne ventes, at de uforudsete begivenheder, som har vendt op og ned på den politiske dagsorden, ville give anledning til forslag med det sigte at tage højde for de pågældende omvæltninger. En grundig gennemgang af de fremlagte tekster viser imidlertid, at de nye forslag, der er stillet, for en stor dels vedkommende ikke er affødt af den aktuelle situation, eller at de under alle omstændigheder kunne have været stillet på et andet tidspunkt og ikke nødvendigvis inden for rammerne af lovgivningsprogrammet for 2001. Dette oplever jeg - og jeg tror, de fleste af medlemmerne af min gruppe er enige i dette synspunkt - som et vidnesbyrd om, at der hersker en betydelig uorden i Kommissionen, og som en mangel på fælles visioner, når det gælder de retningslinjer, der skulle være ledetråden i samarbejdet mellem vores institutioner. De henviser til de interne reformer af Kommissionen for at retfærdiggøre disse forhold, hvilket vi imidlertid ikke uophørligt kan godtage som forklaring. Jeg gør opmærksom på, at reformerne har været anført som forklaring i hele den indeværende valgperiode. Hr. kommissionsformand, vi kan ikke acceptere, at Europa-Parlamentet fratages de kontrolbeføjelser, det klart har fået tillagt. Situationen er ikke holdbar, hverken for Europa-Parlamentet eller for Kommissionen selv. I en tid, hvor vi taler om gode styreformer, om forsoning mellem EU og borgerne, må man som et minimum kunne forvente, at de forpligtelser, der er indgået, opfyldes, herunder at Parlamentets beføjelser respekteres.

Kaufmann
Fru formand, også jeg vil gerne tilslutte mig takken til det belgiske rådsformandskab og håber, at vi alle i fællesskab vil få et virkelig succesrigt topmøde i Laeken. I dag er det Kommissionens arbejdsprogram, vi debatterer, og jeg vil sige, at min gruppe støtter forskellige gruppers fælles beslutning om dette arbejdspogram. Hvorfor? Fordi der er en interinstitutionel aftale mellem de to institutioner, og jeg synes virkelig ikke, Parlamentet forlanger for meget, når vi ganske enkelt forventer, at Kommissionen opfylder sine løfter til Parlamentet.
I Deres hvidbog om styreformer, hr. Prodi, tales der på mange sider om, hvordan Europa kunne regeres bedre. Men det, som hører til det grundlæggende hjemmearbejde, nemlig at fremlægge et lovgivningsprogram, sker ikke. Jeg hørte i morges, at der i nat skulle være kommet en mail med et bilag. Det, jeg indtil nu kender som tekst, er et arbejdsprogram, hvor det efter alt, hvad jeg har læst, formelig vrimler med almindeligheder. Der loves omfattende initiativpakker, der skal foreslås videre initiativer, konkrete initiativer er under forberedelse, og sådan fortsætter det på 20 sider. Men Rådet og Parlamentet især har brug for at vide, og i ordentlig tid, hvilke love der konkret skal sættes i værk, og især hvorfor. Vi må vide, hvad der er begrundelsen for dem, så vi kan handle i fællesskab.
Jeg vil ikke undlade at pege på, at de nationale parlamenter, som også spiller en rolle et eller andet sted i processen, en ikke helt ubetydelig rolle, har deres vanskeligheder med hele proceduren, og dette problem, hr. kommissionsformand, må overvindes.
Endnu et par bemærkninger om Deres meddelelse om Laeken. Efter min mening indeholder den bestemt interessante og positive overvejelser. Det er rigtigt, at det ville svække forsamlingens troværdighed med en stram begrænsning til de fire centrale punkter, som blev nævnt i Nice, og det betyder, at listen over spørgsmål må udvides for at leve op til borgernes forventninger og for at fremtidssikre det udvidede EU.
Jeg må imidlertid sige, at også i forbindelse med dette papir undrer jeg mig igen og igen over, hvorfor Kommissionen udviser så lidt visionært mod netop op til dette vigtige topmøde. Hvad skal borgerne mene, når Kommissionen virkelig uden ambitioner taler om, som det hedder i teksten, at den vil forsvare en bestemt idé om Europa? Jamen, hvilken? Hvordan skal den tilstræbte fordybelse, som vi jo går ind for, se ud, og hvorfor skal den kun have demokratiske træk, som det hedder i teksten? Jeg synes, det er noget sløret, hvorfor man ikke netop med udsigt til Laeken, netop med udsigt til den historiske dimension i indkaldelsen af forsamlingen, klart og tydeligt siger, ja, vores fælles mål er at skabe et sandt demokratisk Europa, og hr. kommissionsformand, jeg forventer af Kommissionen, at den i fremtiden opfylder sin funktion som motor for den europæiske integration med langt større energi.

Bonde
Fru formand, lad mig starte med en spådom: Den nuværende Kommission overlever næppe nytåret 2004. Den kan blive fældet af nye svindelskandaler, fordi der ikke er ryddet op i de gamle, og fordi de reformer, der kan hindre nye sager, ikke er blevet indført. Kommissionen kan også blive fældet af Parlamentet gennem et mistillidsvotum. Det venter for enden af vejen, hvis man ikke skifter spor nu, tror jeg. Parlamentets udvalgsformænd har bedt om at få de såkaldte screeningrapporter om forhandlingerne med ansøgerlandene. Parlamentets gruppeformænd har gentaget kravet. Alligevel har vi ikke fået dem. Parlamentsmedlemmer sidder hver dag til udvalgsmøder uden de relevante og aktuelle papirer fra den hemmelige lovgivningsproces. Man taler højtideligt om Parlamentet som medlovgiver, men den lovgivende magt er i realiteten erobret af embedsmænd og ministre i Rådet og Kommissionen.
Vi ydmyges hele tiden. Folk, der ydmyges, kan en dag stemme for mistillid til Kommissionen. Efter de aftalte spilleregler skulle vi have haft Kommissionens lovgivningsprogram i oktober. Vi har nu fået en fristil med overordnede betragtninger og i aftes en tynd oversigt, men stadig ikke et rigtigt lovkatalog. Kommissionen bør fremlægge sit årsprogram med angivelse af forslag til hjemmel, så vi for hvert forslag kan tage stilling til, om Kommissionen respekterer subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Det er ikke bare en ret, vi har. Det er en pligt, traktaten giver hver enkelt institution. Alle skal se til, at EU ikke vedtager regler, som medlemslandene kan gøre lige så godt eller bedre. Vi beder om en selvstændig diskussion af årsprogrammets forhold til nærhedsprincippet og er enige med de andre grupper i at kritisere Kommissionens hemmeligholdelse af sine planer.

Dupuis
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg tror, at det at forsvare fællesskabsmetoden er blevet et alibi for mange og ligefrem en religion for nogle. Det er en religion med store og små præster, med kommissionsformand Delors, med Dem, kommissionsformand Prodi, og med Ferdinando Riccardi, som prædiker for os dagligt i Agence Europe. Men det er en religion, der har mistet sin gud, kære kolleger, for den fællesskabsmetode, som De alle sammen forsvarer, byggede på Kommissionens centrale stilling, og denne stilling eksisterer ikke længere. Kommissionen er ikke længere i centrum for Europas opbygning, og den er ikke længere drivkraften bag Europas opbygning, sådan som den var, dengang der var seks eller ni medlemsstater. I et EU med 15 medlemsstater har vi allerede set en række institutionelle opfindelser, og Kommissionen har overhovedet ingen kontrol med hr. FUSP. Derfor kunne jeg godt tænke mig, kære kolleger, at vores ven hr. Méndez de Vigo og mange andre svarede på det væsentligste spørgsmål, nemlig følgende: Tror De virkelig, at en Kommission med 25 medlemmer, hvor kollegialitetsprincippet er gældende, kan få bemyndigelse fra nogen lande - navnlig fra Frankrig og Tyskland, for slet ikke at tale om Det Forenede Kongerige - til at træffe vigtige beslutninger? Det er umuligt.
Den Kommission, der blev udtænkt - det vil sige Kommissionen som centrum og drivkraft for fællesskabsmetoden - eksisterer ikke længere, og hvis ikke vi ændrer Europas opbygning radikalt, vil vi i stadig større grad se Kommissionen som et sekretariat for Rådet. Det er således en Kommission, der selvfølgelig godt kan gøre en indsats. Men jeg tror, hr. Poettering, at vi - om jeg så må sige - "skyder på ambulancen", for problemet er et institutionelt problem, problemet er Laeken, og problemet er, at det gælder om at foretage en radikal ændring af institutionssystemet og give Kommissionen sin styrke og legitimitet igen. Det er kun det amerikanske system - det vil sige en separat udøvende magt, direkte valg af kommissionsformanden og Parlamentet som kontrolorgan og garant for det konstitutionelle system - der kan give os et velfungerende EU, en stærk Kommission, et stærkt Parlament og et stærkt medlemsstatskammer. I modsat fald vil vi i stadig større grad få en Kommission, der fungerer som sekretariat for Rådet.

Elles
Hr. formand, selv om jeg er enig i mange af de bemærkninger, der er blevet fremsat her i dag om, at 2001 har været et ret så succesrigt år, er der virkelig anledning til bekymring med hensyn til den måde, hvorpå denne forhandling finder sted i dag.
For det første har vi som princip den interinstitutionelle aftale fra 1993, som fastslår, at programmet bør forelægges inden oktober, og dernæst har vi vores aftale fra 2000, ifølge hvilken vi skal have en bred debat om programmet, inden det implementeres. Ingen af disse aftaler er blevet overholdt i denne konkrete sag. Hvorfor er dette totalt utilstrækkeligt? For det første mangler det forelagte program fokus. Det er noget vanskeligt at se prioriteter, når der er syv af dem, og når der blandt prioriteterne er masser af temaer, der genererer nye idéer. Hvis man har mere end tre prioriteter, synker man, som den amerikanske handelsrepræsentant Bob Zoellick sagde det, ned i detaljen, og man vil aldrig være i stand til at fokusere på det, der virkelig er nødvendigt.
For det andet mangler vi detailoplysninger. Jeg forstår, at vi nu har et lovgivningsprogram, der bliver fremsendt pr. e-mail, men Parlamentet er ikke blevet inddraget i dette, og det forekommer mig, som andre talere også har sagt, at vi i år har haft et lovgivningsprogram, som ikke er blevet implementeret. Hr. Barón Crespo har ret i, at vi ikke vil have det. Vi vil have et politisk program og et lovgivningsprogram, og at Parlamentet bliver inddraget i dette.
For det tredje er der en manglende koordinering - ikke blot koordinering os selv imellem, men med de nationale parlamenter. Som fru Kaufmann sagde: Hvordan er det muligt at nå frem til et program for EU, hvis ikke alle de aktører, der er berørte på politisk plan, involveres i det? Det får mig til at sige, at vi var bedre stillet, da vi havde formand Santer. Vi var bedre stillet med den sidste Kommission, når det gælder den måde, hvorpå programmet blev forelagt. I det mindste havde vi en skitse til et program, og der blev gjort en reel indsats for at forsøge at få institutionelle prioriteter, og vi havde et lovgivningsprogram med detaljerede oplysninger, som vi kunne se, liggende foran os.
Min konklusion her i dag er, at Kommissionen er der for at stille forslag. Den har initiativret, men den er ikke den europæiske regering. Den kan ikke komme til os og sige, at sådan vil EU's program blive, og forvente af os, at vi blot vil acceptere alt det, der står i dens dokumenter. Er De ikke enig i, hr. formand, at det ville være bedre for EU's succes, hvis vi vendte tilbage til den gamle ordning med forelæggelse af forslag til lovgivningsprogram i oktober? Så ville vi være i stand til at diskutere, drøfte, konferere og nå frem til et program, som Unionen kunne fremsætte for det efterfølgende år. Hvis De har os alle bag Dem, vil De være bedre stillet, end hvis vi har krige mellem institutionerne, som De synes at have indledt her til formiddag.

Swoboda
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, vi står over for to dilemmaer. Det første dilemma, vi står over for, er, at De ganske rigtigt, man skal være fair, hr. kommissionsformand, har fremlagt et politisk program. Men beviset for det politiske program må være det lovgivningsmæssige program, som man vil gennemføre de politiske målsætninger med. Det mangler.
For det andet beskæftiger De Dem i Deres program egentlig ikke ret meget med den kendsgerning, at vi kun har opfyldt meget lidt af programmet for 2001. De peger ganske vist på Parlamentet og Rådet som de skyldige, men jeg tror nu alligevel, at Kommissionen bærer ansvaret.
For det tredje har Parlamentet netop i dette år afvist nogle forslag fra Kommissionen eller ændret dem væsentligt. Hvordan vil De håndtere de opgaver, som Parlamentet er kommet med? Fru næstformand kunne fortælle Dem noget om det, og især inden for miljø- og transportsektoren er der meget få forslag og henvisninger til, hvordan man vil gennemføre den såkaldte bæredygtighed.
Vi ved alle, at der er en række problemer med gennemførelsen. De peger i et papir også på problemer med gennemførelsen. Men Kommissionen har også gennemførelsesproblemer. Fra Kommissionens beslutninger, den forpligtelse, som Kommissionen indgår, og til udbetalingen af de finansielle midler går der mange gange ikke bare måneder, men år. Derfor er det også vigtigt, at Kommissionen gør sig tanker om, hvordan den kan forbedre sin egen gennemførelse, men sikkert også, hvordan regeringerne kan forbedre gennemførelsen af deres lovgivningsmæssige forestillinger eller EU's lovgivningsmæssige forestillinger.
Dermed kommer jeg til dilemmaet med dokumentet om Laeken, som jeg personligt og de fleste af os sandsynligvis har. Dokumentet er godt. Målene er gode. Men, hr. kommissionsformand, hvorfor så ambivalent, hvorfor så tøvende, hvorfor ikke tale rent ud? Der er en sætning om, at Kommissionen finder det opportunt at undersøge muligheden for at give Unionen en grundlæggende tekst. Hvorfor siger man ikke klart, vi går ind for at lave en grundlæggende tekst, om vi nu kalder det forfatning eller charter eller noget andet? Sprogbrugen er symbol på, at Kommissionen ikke klart kommer frem med, hvad den mener. Jeg tror, at det på dette tidspunkt er særligt vigtigt, at vi får et konvent. Der er bare det ved det, at dette konvent hovedsagelig skal bæres af parlamentsmedlemmer fra de enkelte medlemslande. Her er repræsentanter for vores regeringer, og for fællesskabsmetoden, som de med rette er bekymret for, er der medlemmerne fra Europa-Parlamentet og kommissionsrepræsentanten. Når så Rådet - og det er henvendt til rådsformanden - oven i købet overvejer at gøre en tidligere ministerpræsident eller, som det ser ud i øjeblikket, en tidligere præsident til formand for konventet og ikke en tidligere kommissionsformand, så frygter jeg, at dette konvent på forhånd i en vis forstand vil blive mistænkt for, at flertallet ikke først og fremmest går ind for fællesskabsmetoden, at flertallet måske ikke er så interesseret i at styrke Kommissionen og Parlamentet.
I en sådan fase, i en sådan situation, hr. kommissionsformand, synes jeg, at et dokument fra Kommissionen, som De har vedtaget i begyndelsen af december, burde tale et klarere sprog. Det har De til dels sagt i dag i Deres tale. Ikke man kunne og man skulle og man burde, men man skal efter Kommissionens mening styrke Parlamentet som EU's centrale lovgivningsmæssige organ. Derfor står vi over for dette dilemma, at vi kan give Dem ret. Det ville være unfair at afvise det, som De har sagt i dag. Men vi står over for det dilemma, at vi i en prekær politisk situation ønsker os en Kommission og en kommissionsformand, som endnu stærkere, endnu klarere, endnu mere entydigt siger, hvad det drejer sig om, nemlig at EU generelt skal styrkes, og at fællesskabsmetoden er den metode, som vi giver fremtiden i Europa til.

Malmström
Hr. formand, mine kolleger har fremsat en del berettiget kritik af procedurerne for dagens program. Jeg finder det imidlertid positivt, at der også findes en slags vurdering af det forgangne år, og at der er en mere strategisk tankegang vedrørende Kommissionens tilsigtede arbejdsmetode.
Men lad os nu tale om fremtiden. Kommissionsformand Prodi opridsede jo, hvordan man fremover skal kunne håndtere spørgsmål vedrørende årsprogrammet. Som Parlamentets ordfører har jeg haft mulighed for at følge denne sag i ganske lang tid. Jeg håber, at vi snart kan afslutte den og starte arbejdet med årsprogrammet for 2003.
I takt med at den fælles beslutningsprocedure er blevet udviklet, skal Parlamentet og Rådet spille en større rolle i udarbejdelsen af årsprogrammet. Det betyder ikke, at der sættes spørgsmålstegn ved Kommissionens initiativret, men det vil være til gavn for både åbenheden og effektiviteten i vores fælles arbejde, hvis alle tre institutioner finder et fælles fodslag. Desuden bliver det lettere for de nationale parlamenter og borgerne at følge processen.
Hvad angår tidsplanen, virker det, som om vi nu måske kan blive enige. Det bliver en indledende præsentation af de generelle prioriteter efterfulgt af en tæt dialog mellem Kommissionen og de berørte udvalg for at fastlægge detaljerne. Det er vigtigt, at de parlamentariske udvalg involveres på et tidligt tidspunkt, da det er udvalgene, som senere skal håndtere forslaget. Senest i starten af november kan vi så stille det endelige forslag.
Hvad angår indholdet af programmet, betyder kritikken fra sidste år ikke, at vi ikke ønsker nogen lovgivningsforslag. Tværtimod står der i vores fælles rammeaftale, at den handler om årsprogrammet for lovgivningen. Parlamentet har forlangt præcise forslag med et indbyrdes hierarki, begrundelser med tidsplaner, budgethenvisninger, retsgrundlag samt oplysninger om, hvem der er ansvarlig.
Også opfølgningen og evalueringen skal forbedres. Som vi tidligere har set, genopføres vældigt mange forslag, samtidig med at andre forsvinder. Det skulle være muligt at oprette en fælles database, hvor beslutningsgangen kan følges punkt for punkt.
Hr. kommissionsformand, en tydelig, åben og forudsigelig proces vil være til gavn for alle institutioner såvel som for de borgere, vi skal tjene. Det er vores fælles ansvar at sørge for det.

Berthu
Hr. formand, Kommissionens meddelelse til Det Europæiske Råds møde i Laeken med henblik på tilrettelæggelsen af den debat, der skal gå forud for regeringskonferencen, er efter vores opfattelse forfejlet, både hvad angår målsætningen, og hvad angår metoden.
Den er forfejlet, når det gælder målsætningen, hvor der ifølge Kommissionen bør fastsættes troværdige retningslinjer, således at den politiske, økonomiske og sociale integration kan videreføres i et udvidet Europa. Medlemslandenes befolkninger ønsker samarbejde og fælles indsats på europæisk plan, men ingen har mig bekendt, som et resultat af en demokratisk høring, ytret ønske om den her omhandlede form for vidtgående integration, hvor der er tale om politisk, økonomisk og social samordning. Målsætningen er i dag ikke at styrke integrationen, med iver at samordne i overnationale institutioner, som vi ikke ønsker. Målsætningen er at sikre nationerne en bedre organiseret og mere effektiv kontrol med EU. Under disse omstændigheder bør fællesskabsmetoden, som i visse situationer er hensigtsmæssig, ikke systematiseres. Metoden er i for høj grad overnational og usmidig, og den skaber et skel mellem EU og den virkelighed, borgerne befinder sig i. Vi bør foretrække smidigere procedurer, som beror på respekt for de nationale demokratier.
Det kommende konvent bør derfor primært tage udgangspunkt i de nationale parlamenter, som bør bringes til at arbejde i netværk. Og som et første skridt er det dem, de nationale parlamenter, der bør have til opgave at tilrettelægge den offentlige debat i de enkelte lande og stille forslag, uden at dette skal ske via et kunstigt forum af sammenslutninger, som nok kan hævdes at være europæiske, men som under alle omstændigheder ikke er repræsentative.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, efter min mening skal prioriteringerne i Kommissionens arbejdsprogram for 2002 koncentrere sig om de umiddelbare udfordringer, EU står over for, såvel i dens interne dimension (det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union) som i dens eksterne projektering - i særdeleshed efter attentaterne den 11. september - naturligvis inklusive bekæmpelsen af terrorismen.
Disse udfordringer er meget tydelige. Hvordan skal vi stimulere vores økonomier få uger før indførelsen af den fælles mønt, hvordan skal vi udnytte de udfordringer og muligheder, som tiltrædelsen rejser med de 13 lande, der banker på døren til vores projekt, og hvordan skal vi på samme tid genopfinde et nyt Europa under en konjunktur og på et tidspunkt, hvor vi er lige ved at udmønte arbejdet i et konvent, der skal forberede en ny regeringskonference, som skal have som formål at undgå, at Det Gamle Kontinent bliver til et gammelt kontinent.
Kommissionens arbejdsprogram for 2002 er ledsaget af en meddelelse om fællesskabsmetoden. Jeg synes, at det er et særdeles essentielt spørgsmål, og jeg mener, at vi ville begå en alvorlig fejl, hvis vi ophøjede det uvæsentlige til det væsentligste, og hvis vi lod det umiddelbare eller aktuelle sætte dagsordenen.
Til næste år er der valg i flere af EU's medlemsstater, og vi behøver en institution, som ikke kun våger over de kommende generationer, men tager hensyn til deres bekymringer og udfordringer. Og denne institution skal, hr. formand, være Europa-Kommissionen.
Dette er ikke det rette tidspunkt til at analysere de decimaler, som finansanalytikerne forelægger for os. Det er tid til de store tendenser, og jeg mener, hr. formand, at det ville være en alvorlig fejl, hvis Europa-Parlamentet lovpriste Europa-Kommissionens eventuelle fejl. Og jeg vil gerne sige dette, hr. formand, for Parlamentet og fællesskabsprojektet har brug for en stærk Kommission. Derfor synes jeg, hr. formand, at vi, før vi begynder at belære om, hvordan verden skal indrettes, bør se på vores egen institution og respektere det arbejde og de beslutninger, der bliver truffet inden for vores parlamentariske organer.
Jeg siger dette i forbindelse med en henvisning, som hr. Barón kom med - jeg beklager, at han ikke er til stede i plenarforsamlingen lige nu - og jeg mener helt ærligt ikke, at man kan benytte denne forhandling til at introducere ubelejlige spørgsmål, som hverken er på dagsordenen for de sager, vi aktuelt bekymrer os om, eller for denne forhandling.
Jeg mener ligeledes, hr. formand, at det ville være en alvorlig fejl, hvis Kommissionen ikke rettede alle sine kræfter mod at genoprette denne alliance, denne harmoniske tandem mellem Parlamentet og Kommissionen, som ligger bag alle de fremskridt, som fællesskabsprojektet har gjort.
Jeg håber, hr. formand, at fortidens uoverensstemmelser ved hjælp af dette arbejdsprogram kan blive til nutidens overensstemmelser, og jeg håber, at dette bliver den metode, der vil være ledende for vores arbejde mellem Kommissionen og Parlamentet. Alt andet er at blande det uvæsentlige med det væsentlige, skyggerne fra billede med billedet selv. Vi bør som nævnt mobilisere alle vores kræfter for at konsolidere denne strategiske alliance.

Corbett
Kommissionsformand Prodi udtalte, at han gik stærkt ind for interinstitutionelt samarbejde og fuld gennemsigtighed. Jeg bifalder naturligvis en sådan udtalelse. Den er væsentlig, hvis denne proces skal fungere. Men De må begynde med at respektere de procedurer, der allerede er vedtaget, som er kendte, og som findes på tryk.
Jeg har her rammeaftalen mellem Parlamentet og Kommissionen, som blev indgået for blot to år siden. Jeg har også artikel 57 i vores forretningsorden, der fastsætter, hvordan vi behandler det årlige lovgivningsprogram, og som afspejler de aftaler, der indtil nu er blevet indgået med Kommissionen. I den artikel står der, at Kommissionen skal forelægge sit årlige lovgivningsprogram i oktober. Vi ved naturligvis, at der kan ske forsinkelser. Det er sket før. Men den specificerer, at dette årlige lovgivningsprogram skal vedrøre alle forslag af lovgivningsmæssig karakter, og hver enkelt retsakt i programmet skal angive retsgrundlaget og den tidsplan, der er fastsat for dens vedtagelse. Hvad disse punkter angår, undlader de sager, vi har fået forelagt i denne uge, at overholde forretningsordenen og eksisterende aftaler indgået mellem vores to institutioner. Den ene positive nyskabelse er, at artikel 57, stk. 6, for første gang er blevet implementeret med udtalelsen fra rådsformanden, som jeg ligesom andre bifalder.
For vi har rent faktisk et arbejdsprogram, et arbejdsprogram - ikke et lovgivningsprogram - der skitserer prioriteterne. Det er helt fint at skitsere prioriteterne, og de valgte prioriteter er gode - og måske indlysende, men ikke desto mindre de rette. Men vi har brug for detailoplysninger, vi har brug for de detailoplysninger, der kræves i vores forretningsorden og i rammeaftalen. Vi har brug for dem, så vores udvalg kan arbejde og planlægge deres arbejde og udnævne ordførere, som kan arbejde sammen med Kommissionen i lovgivningens forberedende fase. Det er i Kommissionens interesse, ligesom det er i vores egen interesse. Jeg forstår, at vi nu modtager detailoplysningerne pr. e-mail, men selv disse undlader, så vidt jeg kan se, at nævne retsgrundlaget og tidsplanen for det enkelte forslag.
Det er helt fint med generelle debatter om brede prioriteter, men sådanne har vi flere gange om året, når Kommissionen forelægger sit program, når det enkelte formandskab forelægger sit program, og vi har tilbøjelighed til også at have denne form for debat i forbindelse med hvert enkelt møde i Det Europæiske Råd. Også dér burde vi få de praktiske detaljer.
Kommissionsformand Prodi har ret, når han siger, at der er behov for at forbedre proceduren, men vi har en procedure til at forhandle sådanne forbedringer, f.eks. Malmström-betænkningen i vores udvalg. Fru Malmström er allerede i dialog med Kommissionen om dette, og helt ærligt burde vi have afventet resultatet af dette, inden vi ændrer procedure. Kommissionsformanden kan ikke ensidigt tage eksisterende aftaler og rive dem i stykker. Nye procedurer skal godkendes af begge institutioner.

Prodi
Hr. formand, fru repræsentant for Rådet, mine damer og herrer, denne forhandling er efter min mening nyttig, og den skaber en større klarhed. Der kom nogle meget klare signaler, som Kommissionen vil tage højde for, eftersom vi har de samme målsætninger, og eftersom der er et harmonisk forhold mellem Parlamentet og Kommissionen. Der har måske været nogle øjeblikke, hvor vi ikke har finpudset instrumenterne for at opnå denne harmoniske alliance, men vi har gjort et glimrende stykke arbejde.
Jeg vil gerne sige et par ting i den forbindelse. Jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen har gjort en tydelig indsats for at samarbejde med Parlamentet. Jeg tror faktisk aldrig, at en kommissionsformand har været så ofte til stede under Parlamentets plenarmøder og - når han er blevet indkaldt - under alle udvalgsmøderne og udvalgsformændenes møder. Hver kommissær er gennemsnitligt til stede syv gange om året i det kompetente parlamentsudvalg for at drøfte de politiske spørgsmål i forbindelse med kommissærens egen funktion og portefølje. 80% af sagerne behandles på plenarmødet af den ansvarlige kommissær. Et rekordagtigt antal fortrolige dokumenter er blevet fremsendt til Parlamentet. Hidtil har vi hvert år svaret på over 3.000 forespørgsler fra Parlamentet og på 200 andragender, som vedrører Ombudsmanden. Vi gør os således nogle store bestræbelser på at opfylde løftet om et ordentligt forhold til Parlamentet. Der er selvfølgelig nogle mangler og nogle problemer, men det er netop for at afhjælpe tidligere tiders mangler, at vi har ændret arbejdsmetoden.
I dag siger man - og jeg er enig i betydningen heraf - at det politiske program ikke er tilstrækkeligt. Udarbejdelsen af det politiske program er et fremskridt, men det er ikke tilstrækkeligt, for det skal ledsages af et lovgivningsprogram. Vi har visse vanskeligheder med at gøre dette, men da vi forstod, at dette var budskabet, tog vi - selv om det skete med en teknisk forsinkelse - straks de nødvendige forholdsregler, da vi allerede havde et lovgivningsprogram. Vi ved dog godt, at det vigtige aspekt i forholdet til Parlamentet er det politiske program, for det er dette program, som vi skal samarbejde om. Her siger man, at vi ikke skal begynde i februar og slutte i november, hvis ikke vi har en fortsat kontakt til hinanden. Det er jeg også helt enig i. Jeg anmoder dog om, at vi får vores og udvalgsformændenes arbejdsplaner et godt stykke tid i forvejen. Jeg kan nemlig forsikre Dem for, at de få gange, hvor det ikke har været muligt at arrangere et møde, har årsagen været, at vi har haft nogle aftaler, som vi absolut ikke kunne se bort fra. Men hvis vi udarbejder denne arbejdsplan i fællesskab, tror jeg, at det vil lykkes os at nå frem til disse konklusioner.
Nu, hvor jeg har været inde på samarbejdsspørgsmålet, vil jeg gerne kort sige noget om Kommissionens og det kommende konvents rolle. Jeg vil tage udgangspunkt i noget, der tilsyneladende er sekundært, men som efter min mening er meget vigtigt, nemlig at det er nødvendigt, at vi deltager sammen med Rådet, når det gælder konventets sekretariat. Dette bliver et meget vigtigt øjeblik. Konventet kan selvfølgelig ikke beslutte noget selv, men det er så nyskabende en arbejdsmetode og så stærk en kendsgerning, at konventet i sit arbejde står over for hele vores kontinent og alle vores befolkninger, at det ender med at få en meget stor betydning.
I den forbindelse vil jeg gerne komme med en anden bemærkning, nemlig at man af og til har sagt her i Parlamentet, at Kommissionen bør være stærkere. Det er jeg enig i, men jeg vil gerne analysere de opnåede resultater, selv om det bliver på et underforstået sprog, der, som man siger, nogle gange er vanskeligt at forstå. Efter min mening er det resultaterne, der tæller. Konventet er ikke noget, vi har fået forærende, for det er opstået som følge af samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen umiddelbart efter mødet i Nice og i de dage, hvor begge institutioner var stærkt fortvivlede. Det var netop dette samarbejde, der gjorde det muligt for os at bevæge os i retning af den målsætning, der tilsyneladende var en glædelig overraskelse. Vi må indrømme, at vi har fået en stor hjælp fra det belgiske formandskab, som har gjort dette emne til en særlig mærkesag, men det var samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen, der - og det vil jeg gerne gentage - gav os en mulighed, som vi aldrig før har haft i EU's historie, nemlig muligheden for at foretage en reform af institutionerne med en bred indfaldsvinkel, en åben debat og god tid, så alle de europæiske borgere lytter til os og forstår, hvad vi drøfter. Når de europæiske borgere opfatter denne debat som en debat om institutionernes effektivitet, om vedtagelser med enstemmighed eller forskellige vetoer og om nødvendigheden af en hurtig fremgangsmåde for at kunne arbejde til gavn for selve EU, vil de forstå denne debat fantastisk godt. Vores problem var nemlig, at beslutningerne blev truffet på nogle uforståelige steder og tidspunkter. Kommissionens og Parlamentets styrke er således deres tålmodighed, men også, at de aldrig har glemt, hvilke målsætninger der skal nås.
Jeg vil gerne sige til hr. Swoboda, som kom med et meget konstruktivt indlæg, at hvad den grundlæggende tekst angår, er vores forslag fra januar 2001. Vi koncentrerede os om dette, så denne tekst gradvist kunne blive det egentlige udgangspunkt for hele vores arbejde. 2001 har været det år, hvor vi har fastlagt grænserne for vores arbejde og udarbejdet strategien. Der står naturligvis meget på spil, for hele vores fremtid ligger i konventet, men vi lader langt om længe denne debat udspille sig i det rette forum, hvor borgerne kan lytte til os.
Til sidst vil jeg komme med en lidt munter kommentar om institutionsreformen og minde hr. Barón Crespo og de andre fire formænd om, at jeg svarede på deres breve den 5. december, og at svaret har registreringsnummer 850511. Jeg tror således, at vi bliver nødt til at foretage en reform af posttjenesterne, men jeg ved ikke, om det skal være af dem, der står for afsendelsen, eller af dem, der står for modtagelsen. Under alle omstændigheder svarede jeg som altid hurtigt på brevet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Verdenshandelsorganisationens møde i Qatar
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Verdenshandelsorganisationens møde i Qatar.

Neyts-Uyttebroeck
Kære parlamentsmedlemmer, som De ved, fandt Verdenshandelsorganisationens fjerde ministerkonference sted for en måned siden i Doha i Qatar. Mødet må siges at være en succes for verdenssamfundet og især for EU. Det var ikke en nem opgave, for EU tog til Doha med en ambitiøs og bred dagsorden. Flere af Parlamentets medlemmer fulgte forhandlingernes udvikling på stedet. Som rådsformand har jeg gentagne gange diskuteret med parlamentsmedlemmerne, som i øvrigt, hvilket var meget praktisk, havde mødesal næsten ved siden af formandskabet. Alle, som var til stede, blev bevidste om den store skepsis, som mange WTO-medlemmer havde i begyndelsen over for den brede EU-dagsorden.
På mødet den 19. november 2001 udtrykte Rådet (almindelige anliggender) tilfredshed med de resultater, der var opnået i Doha, og med den fremragende indsats, vores forhandlere, kommissær Lamy og kommissær Fischler, og deres medarbejdere havde ydet. Takket være denne indsats, takket være den samhørighed og solidaritet, EU viste i forhold til vores forhandlere, lykkedes det at vende en som udgangspunkt ugunstig situation for EU i WTO og opnå resultater, som langt overgår, hvad vi kunne forvente.
EU var under hele konferencen en central aktør, og det lykkedes EU at nå det afgørende mål, vi havde sat os, nemlig at sikre, at der indledes en ny runde multilaterale handelsforhandlinger, som omfatter såvel frihandelsspørgsmålet som en styrkelse af reglerne og hensyntagen til kravene om udvikling.
Udviklingsaspektet er ledetråden i det, man nu betegner som the Doha development agenda. Samme betegnelse blev i øvrigt anvendt om det samlede sæt af tekster, der blev vedtaget på konferencen. Der blev inden for rammerne af ministerdeklarationen vedtaget et arbejdsprogram med henblik på de multilaterale handelsforhandlinger. Programmet omfatter en vigtig iværksættelsespakke og tager de iværksættelsesspørgsmål op, som endnu ikke er løst. Det drejer sig primært om afbalancering eller ændring af de eksisterende aftaler i forbindelse med dagsordenen for forhandlingerne, idet der henvises til princippet om single undertaking.
Endvidere omfatter alle kapitler på dagsordenen en særlig indsats til fordel for udviklingslandene. Dette gælder, hvad enten det drejer sig om at sikre disses produkter adgang til markederne, om at sikre disse lande særlig og differentieret behandling, om at yde teknisk bistand eller om det, man betegner som capacity building.
Hr. formand, mine damer og herrer, det kan ikke understreges kraftigt nok, at den femte ministerkonference er helt afgørende for udviklingsaspektet. Den planlægges afholdt inden udgangen af 2003 og bliver et vigtigt omdrejningspunkt i forhandlingerne. Under konferencen skal der således træffes beslutning om de fortsatte forhandlinger, i særdeleshed om investerings- og konkurrenceanliggender. Disse emner har på det tidspunkt været behandlet i første fase. Den evaluering, der vil finde sted, vil selvsagt være særdeles afgørende både for udviklingslandene og for de øvrige deltagende lande.
EU bør i øvrigt i særlig grad glæde sig over, at man godkendte undtagelsesbestemmelsen vedrørende partnerskabsaftalen mellem EU og AVS-staterne.
(NL) Hr. formand, hr. kommissærer, med hensyn til adgangen til medicin har EU ydet en væsentlig indsats. Den har kunnet føre de i første instans meget forskellige meninger tættere på hinanden og har i høj grad bidraget til den endelige tekst, som alle parter vedtog.
Erklæringen om TRIPs-aftalen og offentlig sundhed giver udviklingslandene den ønskede garanti for, at TRIPs-aftalen er fleksibel, også uden ændring af aftalen. Ngo'erne er sågar positive over for aftalen.
Med hensyn til de nærmere regler blev der taget et vigtigt skridt til at formgive verdenshandlens miljødimension. EU opnåede, at der umiddelbart påbegyndes forhandlinger om miljøet, og at mere klarhed om forholdet mellem WTO-reglerne og handelsreglerne fra de multilaterale miljøaftaler er en del heraf. Det er et meget vigtigt gennembrud.
Forhandlingsdagsordenen åbner endvidere for udvidelse af miljøemnerne på den femte ministerkonference. Men som det altid er tilfældet ved forhandlinger, så gik ikke alt som ønsket. Således var det ikke muligt, til trods for anstrengelserne, at fjerne udviklingslandenes modstand mod at medtage de grundlæggende arbejdsstandarder i handelsforhandlingerne. Det var heller ikke muligt at medtage en henvisning i ministererklæringen til udbygningen af et permanent forum mellem ILO og andre internationale organisationer, herunder WTO. EU opnåede dog, at den passus, som begrænser dialogen om grundlæggende arbejdsstandarder til ILO, blev fjernet, og det muliggør fortsættelsen af vores bestræbelser på at oprette et permanent forum. Til den passus blev der i øvrigt efter forslag fra formandskabets tilføjet en erklæring til Rådets (almindelige anliggender) konklusioner af 14. november i Doha, Qatar, hvori Rådet og Kommissionen bekræfter disse målsætninger.
Med hensyn til de såkaldte Singapore-emner, som omfatter det europæiske erhvervslivs prioriteringer, og som vedrører investeringer, konkurrence, handelslempelser og gennemskuelighed ved statslige licitationer, blev princippet om senere forhandlinger ligeledes fastsat. Disse startes efter den femte ministerkonference på grundlag af en eksplicit enighed om modaliteterne heraf.
Med hensyn til landbruget er der tillige grund til at være tilfreds. I forhandlingerne vil man stræbe efter yderligere forbedring af markedsadgangen og udfasning af de forskellige former for konkurrenceforvridende støtte.
Ud over de rene handelsaspekter tages der også hensyn til ikke-handelsmæssige problemer. Flere af Parlamentets medlemmer har fulgt sagaen om eksportstøtten på nært hold. De kender resultatet, men jeg kan forsikre Dem om, at det var meget vanskeligt, og det så længe ud til, at kommissærerne ikke kunne nå frem til en god aftale. Det lykkedes alligevel, og det skal de lykønskes med.
(FR) Endelig en bemærkning om åbenhed. Den interne tilrettelæggelse af arbejdet i Doha var forbilledlig. Ved at veksle mellem plenarmøder og møder i temagrupper sikredes den fornødne kombination af gennemskuelighed og effektivitet.
Under plenarmøderne havde delegationerne mulighed for at give udtryk for deres holdninger og lytte til de andres holdninger samt lytte til de evalueringer, der blev fremsat af "formandens venner", som de blev kaldt. Sidstnævnte varetog formandskabet i temagrupperne, som havde til formål at fremme de bilaterale og multilaterale drøftelser mellem WTO's medlemmer, at harmonisere holdninger og at udforme kompromistekster. Det skal bemærkes, at ingen af "formandens venner" kom fra EU eller USA. Hverken EU eller USA var således repræsenteret under udarbejdelsen af de nye afbalancerede tekster. Jeg finder anledning til at understrege dette, eftersom man alt for ofte har en formodning om, at alt, hvad der sker i WTO, er et resultat af hemmelige aftaler mellem EU og USA, mens de øvrige lande ikke kommer til orde. Vi har her et bevis for det modsatte.
EU's og USA's repræsentanter fik således kendskab til teksterne samtidig med de øvrige delegationer. Flere delegationer fra udviklingslandene udtrykte i de afsluttende indlæg tilfredshed med den anvendte arbejdsmetode.
Ærede formænd, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi kan efter min opfattelse slå fast, at fiaskoen i Seattle hermed er overvundet. WTO's troværdighed er genetableret. Og lad mig tilføje, at den succesfulde konference set i lyset af den aktuelle internationale kontekst sender et positivt og stærkt signal om international solidaritet og tro på en positiv verdensøkonomisk udvikling. Tak for Deres opmærksomhed.

Lamy
Hr. formand, mine damer og herrer, ministerkonferencen i Doha blev efter Kommissionens opfattelse en succes. Dels i forhold til de målsætninger, EU havde fastsat, dels i forhold til udviklingslandenes interesser, og endelig når det gælder hensynet til verdensøkonomien og det multilaterale handelssystem. Vi står efter Doha-konferencen med en Verdenshandelsorganisation, som er både stærkere og mere afbalanceret, hvilket var det primære mål for EU's forhandlere i henhold til det af Rådet og Europa-Parlamentet meddelte forhandlingsmandat. Resultaterne imødekommer således i vid udstrækning mange af de tanker, Europa-Parlamentet har givet udtryk for, i særdeleshed i Parlamentets to beslutninger af 25. oktober. Jeg skal forsøge kort at påvise, hvorfor resultaterne kan betegnes som tilfredsstillende i forhold til EU's tre primære målsætninger for indsatsen, nemlig integration af udviklingslandene, bedre styring af globaliseringen og bedre markedsadgang for alle.
Den første målsætning er integration af udviklingslandene i verdensøkonomien. Denne målsætning genfindes til fulde og til stadighed i de enkelte elementer, der indgår i det forhandlingsprogram, der blev vedtaget i Doha. Vi har i udviklingspolitisk henseende gjort fremskridt på de fire punkter, som er kritiske, når det gælder udviklingsaspektet. Det drejer sig om at sikre udviklingslandene øget adgang til vores markeder. Det drejer sig om at forbedre de interne politikker, i særdeleshed ved arbejdsprogrammets afsnit om investering, konkurrence og offentlige indkøb. Det drejer sig om at styrke udviklingslandenes rolle i forbindelse med de multilaterale forhandlinger. Og endelig drejer det sig om at styrke disse landes muligheder for at udnytte liberaliseringen af verdenshandlen.
Jeg vil gerne knytte en særlig kommentar til forhandlingsprocessen. Jeg tilslutter mig fuldt ud rådsformandens bemærkninger og finder som hun, at den arbejdsmetode, der blev anvendt i Doha, var mere åben og gav udviklingslandene reel mulighed for fuldt ud at deltage i beslutningsprocesserne. Som bekendt forlod disse lande i mange tilfælde Seattle enten frustrerede eller rasende. Der er tale om en væsentlig udvikling.
Hvad angår teknisk bistand til udviklingslandene, må vi både internt i Kommissionen og sammen med Rådet samt til sin tid sammen med Europa-Parlamentet på ny drøfte Unionens indsats - både på unionsniveau og fra de enkelte medlemsstaters side - når det gælder de handelsrelaterede programmer for teknisk bistand til udviklingslandene.
Lad os også erindre om resultaterne på et område, Europa-Parlamentet tillægger stor vægt, nemlig den særlige situation i de mindst udviklede lande. De resultater, der blev opnået under FN's tredje konference for de mindst udviklede lande, der blev afholdt i Bruxelles, indgår nu i WTO's arbejdsprogram, hvilket også er en god nyhed.
Fru Neyts-Uyttebroeck har allerede omtalt erklæringen om immaterielle rettigheder og sundhed. Den er efter min opfattelse ganske betegnende for de resultater, der er opnået i tilfælde, hvor EU traf det til dels vanskelige, men i sidste instans positive valg at forsøge at bygge bro mellem USA's interesser på den ene side og tredjepartens interesser på den anden side. Vi har her et konkret eksempel på, at vores rolle som mægler, med udgangspunkt i grundlæggende åbenhed over for begge parters synspunkter, har båret frugt.
EU's anden målsætning var en forbedret styring af globaliseringen. De kender Kommissionens synspunkter i så henseende. Vi står i dag i en situation, hvor vi mangler multilaterale regler, hvorfor der rejses spørgsmål som ligestilling mellem de økonomiske aktører, åbenhed i transaktionerne og bevarelse af visse samfundsværdier, hvilket i visse kredse giver anledning til bekymring eller ængstelse.
Globaliseringen af markederne har udviklet sig i hastigere tempo end institutionerne og reguleringsordningerne. Dette gælder i såvel økonomisk som social eller miljømæssig henseende.
De kender vores synspunkt, også hvad dette anliggende angår. Der er behov for kohærens mellem alle elementer i det multilaterale system. Der er i højere grad brug for etablerede, tydelige og erklærede relationer mellem systemets forskellige bestanddele. WTO er en af disse bestanddele, men ikke den eneste, og WTO kan ikke alene bære byrden og sikre den omhandlede kohærens.
På dette punkt, og også i dette tilfælde i overensstemmelse med forhandlingsmandatet, er der sket markante fremskridt i Doha. Når det gælder regulering af markederne, omfatter arbejdsprogrammet fremover også globale regler om investering, om konkurrence, om offentlige indkøb og om fremme af samhandlen. Når det gælder miljøet, vil resultaterne af Doha-konferencen sikre øget international kohærens, idet der er planlagt forhandlinger, som tager sigte på at afklare, hvilken status de multilaterale miljøaftaler i WTO-regi skal tillægges. EU har, som det vil være medlemmerne bekendt, måttet kæmpe hårdt for at få dette vedtaget. Kampen var efter min opfattelse formålstjenlig, eftersom der er tale om de første skridt i retning af en bedre sammenhæng mellem de forskellige bestanddele af den internationale styring, i det konkrete tilfælde mellem det kommercielle og det miljømæssige aspekt. Vi ønsker ikke, at sidstnævnte aspekt fortsat udelukkende skal være underlagt WTO's tvistbilæggelsesordning, uagtet denne ordnings kvaliteter.
Vi har ikke lagt skjul på, at vi i forbindelse med spørgsmålene om den internationale styring på et punkt finder forhandlingsresultatet skuffende, om end vi accepterede dette på konferencen. Det drejer sig om de sociale spørgsmål. Der blev ikke opnået enighed om at acceptere en klar forbindelse mellem Den Internationale Arbejdsorganisation og andre organisationer, herunder WTO, sådan som vi havde ønsket. Dette beklager vi. Tanken mødte politisk modstand fra udviklingslandene, og det lykkedes os ikke at overvinde modstanden. Vi bør imidlertid ikke af den grund resignere. Tværtimod bør vi efter min opfattelse udnytte alle til rådighed værende multilaterale muligheder for at fremme denne tanke, som er Unionens tanke og en del af vores forhandlingsmandat, idet vi ikke mindst søger at styrke ILO i multilateral henseende.
I mangel af multilateral succes på dette felt vil vi og har vi for nylig udviklet de øvrige aspekter af fællesskabspolitikken, nemlig det bilaterale og det unilaterale aspekt. Der er i denne sammenhæng grund til at fremhæve den aftale om fornyelse af de generelle toldpræferencer, der i går blev vedtaget i Rådet med kvalificeret flertal. Aftalen udvider i betragteligt omfang de kommercielle præferencers sociale betingethed, hvilket er positivt. Aftalen bør for alle Europa-Parlamentets medlemmer, for hvem dette spørgsmål er vigtigt, være et vidnesbyrd om, at vi, om end vi ikke oplever et gennembrud på alle fronter, i alt fald på den unilaterale front tog et vigtigt skridt i går med Rådets accept, med Europa-Parlamentets accept, idet Parlamentet støttede og forsvarede denne holdning, og med Det Økonomiske og Sociale Udvalgs accept.
Hvad angår måden, hvorpå WTO fungerer, havde Europa-Parlamentet udtrykt bekymring i flere henseender. Det er i den forbindelse glædeligt, at konferencen i Doha rent faktisk var kendetegnet ved større åbenhed, og den særdeles behændige kombination af plenarmøder, møder i mindre forsamlinger og regional deltagelse med variabel geometri sikrede f.eks. på udmærket vis det afrikanske kontinents deltagelse i beslutningsprocessen. Det er mindre glædeligt, at der på nuværende tidspunkt ikke i forhandlingsprogrammet indgår en afgørelse om reform af WTO som sådan. Rent faktisk støttede ingen en sådan reform i betragtning af den fare for blokering, emnet uundgåeligt indebærer. Der er efter min opfattelse blot tale om et "hængeparti", og den forhandlingsrunde, vi indledte i Doha, vil ikke blive afsluttet, uden at spørgsmålet på ny har været bragt på bane.
Hvad angår forbindelsen til de nationale parlamenter eller Europa-Parlamentet, vandt forslaget om i erklæringen at indføje en bestemmelse om øget inddragelse af parlamenter og medlemsstater ikke genklang. Forslaget faldt efter pres fra visse udviklingslande, som ikke kunne tilslutte sig tanken, og på grund af den amerikanske holdning, som for at sige det mildt var reserveret. Under alle omstændigheder var antallet af repræsentanter for de amerikanske parlamentariske forsamlinger, som deltog i konferencen, utilstrækkeligt til for alvor at fremme denne sag. Derved måtte det blive på nuværende tidspunkt. Dette er dog ikke ensbetydende med, at Kommissionen og Europa-Parlamentet ikke allerede arbejder på den måde, vi ønskede at fremme inden for WTO's rammer, altså med åbenhed, information og høring som kendetegn. Dette sker efter min opfattelse på en måde, som findes tilfredsstillende af de medlemmer, som interesserer sig for disse spørgsmål, og det er min hensigt fortsat at arbejde på denne måde.
Den sidste målsætning var fortsat liberalisering af verdenshandlen som sådan. Liberalisering af handlen med varer og tjenesteydelser, liberalisering af investeringer, bidrag til øget global vækst og dermed til begrænsning af fattigdommen, såfremt reglerne om rimelig fordeling af goderne nyder fremme. Resultaterne ligger på dette felt helt på linje med vores ønsker. Det gælder afskaffelsen af told på handel med varer. Der sigtes i dette spørgsmål klart til eksempelvis spørgsmålet om toldlofter. Det gælder liberalisering, hvad angår tjenesteydelser. Der er fastlagt en tidsplan, og forhandlingerne må ventes at åbne betragtelige afsætningsmuligheder for EU's virksomheder.
De vil vide, at der blev taget hensyn til Europa-Parlamentets ønsker i spørgsmål som forbrugerbeskyttelse, sundhed, uddannelse, offentlige tjenester eller kulturel mangfoldighed, og de medlemmer, der deltog i konferencen, var med til at sikre dette. Det forhandlingsprogram, der blev vedtaget i Doha, forpligter os ikke til at overskride de grænser, der var fastsat af såvel Rådet som Europa-Parlamentet på dette felt.
Endelig et sidste punkt, nemlig landbruget. Jeg vil overlade det til Franz Fischler at redegøre nærmere for dette emne. Vi har efter min opfattelse også på dette område opfyldt den primære målsætning, nemlig at fastholde EU's ret til at lade den fælles landbrugspolitik udvikle sig i den rytme, EU's institutioner træffer afgørelse om.
Afslutningsvis vil jeg gerne som lad os sige chefforhandler understrege, at en af nøglerne til succes i denne sag har været samarbejdet med det belgiske formandskab og, via formandskabet, samarbejdet med medlemsstaterne, hvis tilstedeværelse under disse omstændigheder ikke altid er uproblematisk, og endelig samarbejdet med de af Europa-Parlamentets medlemmer, som var til stede. Jeg har sagt dette i de officielle udtalelser, men jeg finder det passende at fastslå det endnu en gang her i Parlamentet i aften.
(Bifald)

Fischler
Hr. formand, fru formand for Rådet, ærede medlemmer, mine damer og herrer, for at få en realistisk idé om, hvad aftalen fra Doha betyder for landbruget, vil jeg ganske kort kommentere de enkelte punkter i Doha-erklæringen. Den første del af erklæringen omhandler det generelle mål for landbrugsforhandlinger inden for rammerne af WTO, nemlig at skabe et retfærdigt og markedsorienteret handelssystem. Samtidig anerkendes det arbejde, som er ydet siden begyndelsen af 2000 i forbindelse med de såkaldte artikel 20-forhandlinger.
Det næste afsnit behandler de tre klassiske handelssøjler, adgang til markederne, eksport, konkurrence og interne støtteforanstaltninger. For markedsadgangen valgte man formuleringen "omfattende forhandlinger med det formål at opnå væsentlige forbedringer af markedsadgangen". Her genfinder man konklusionerne fra Rådet (landbrug) af 27. september 1999, hvor man anerkendte betydningen af en fortsat liberalisering af handlen med landbrugsprodukter som bidrag til en bæredygtig økonomisk vækst.
Med begrebet "omfattende forhandlinger" menes der, at alle landbrugsprodukter kan inddrages i forhandlingerne, men også at alle spørgsmål bør tages op. Vi har i den forbindelse også præciseret helt klart, at det også omfatter de geografiske angivelser.
Hvad angår eksportsubsidierne, tales der i teksten om en nedsættelse af alle former for eksportsubsidier, altså netop det, som De i Parlamentet pegede på i Deres beslutning fra oktober. Desuden erklæres det, at forhandlingerne bør føres med henblik på en fuldstændig afskaffelse af eksportsubsidierne. I teksten peges der imidlertid også klart på, at ingen af udtalelserne om de tre søjler må foregribe forhandlingsresultatet. Der er altså i øjeblikket ikke nogen forpligtelse til at forhandle om total afskaffelse af eksportsubsidierne i denne runde.
Vi ved imidlertid også, at der findes en bred koalition mod at fortsætte eksportsubsidierne. Cairns-gruppen, USA og gruppen af 77 udviklingslande har alle udtalt sig mod en fortsættelse af eksportsubsidierne. Med hensyn til den interne støtte tales der i teksten om væsentlige nedsættelser inden for de konkurrenceforvridende støtteforanstaltninger. Det er ligeledes i overensstemmelse med Parlamentets beslutning, hvor det kræves, at man går bort fra konkurrenceforvridende foranstaltninger, og det svarer til vores mandat, som forpligter os til at forhandle om den interne støtte med samtidig bibeholdelse af konceptet med blue box og green box. Vi har bevidst valgt ordet koncept for at antyde, at vi absolut er indstillet på at forhandle om detaljer i blue box og green box. Graden af konkurrenceforvridninger vil være et centralt emne i alle diskussioner i forbindelse med de interne støtteforanstaltninger.
Et andet vigtigt punkt er den særlige og differentierede behandling af udviklingslandene. Jeg ved, at De lægger vægt på at integrere udviklingslandene i den internationale handel. Formuleringen af erklæringen fra Doha er i overensstemmelse med dette mål og svarer også til Rådets mandat fra 1999.
Endelig kommer teksten ind på de emner, som ikke er handelsrelaterede. Her anerkender man udtrykkeligt de forslag, som WTO-medlemmerne allerede stillede i Genève på dette område. Som De ved, stillede også EU en række forslag om de vigtigste ikke-handelsrelaterede anliggender, om miljøet, om udvikling af landdistrikter, om fødevaresikkerhed, om forbrugeranliggender, om mærkning og om dyrebeskyttelse. Med den udtrykkelige anerkendelse af de ikke-handelsrelaterede anliggender giver erklæringen fra Doha os mulighed for fortsat at arbejde for disse mål i de videre forhandlinger. Det sidste afsnit indeholder tidsplanen for at aftale modaliteterne, den 31. marts 2003, og fristerne for at fremsætte de omfattende udkast. Det skal ske inden den næste WTO-ministerkonference, så der kan opnås enighed om landbruget samtidig med den samlede pakke inden den 1. januar 2005.
Bortset fra den rent landbrugsmæssige del af teksten vil jeg gerne pege på, at afsnittet om TRIPs-aftalen også behandler spørgsmålet om de geografiske angivelser. På den måde kan vi forfølge vores mål i forhandlingerne om de geografiske angivelser både i landbrugsforhandlingerne og i TRIPs-forhandlingerne.
Endelig blev der parallelt med erklæringen om starten på Doha-udviklingsrunden også opnået enighed om den såkaldte AVS-Waiver, som giver os mulighed for at afslutte den løsning til bilæggelse af bananstriden, som er forhandlet med USA og Ecuador. Det betyder, at det forslag, som Kommissionen allerede har stillet, kan vedtages, så snart De har taget stilling til det her i Europa-Parlamentet, hvilket jeg håber vil ske allerede i denne uge.
Lad mig slutte med at pege på, at det tilfredsstillende resultat af konferencen i Doha ikke behøver at betyde, at de forestående landbrugsforhandlinger bliver lette. De andre store WTO-medlemmers mål er på nogle punkter meget forskellige fra vores, men vi vil gøre alt for at sikre den europæiske landbrugsmodel og samtidig forhandle os frem til et handelssystem for landbrugsprodukter, som er fair og mere markedsorienteret.
Meget vil afhænge af, at det også fortsat lykkes at opnå en fælles holdning fra medlemsstaternes side, og her vil Deres støtte være en hjælp for os. Det vil også hjælpe os, at det gode samarbejde, som vi har haft med Rådet og også inden for Kommissionen om dette spørgsmål, fortsat vil vare ved.

Formanden
Vi er nødt til at afbryde denne forhandling. Jeg foreslår, at vi forsøger at afslutte listen med ordførerne for de politiske grupper, og derefter afbryder vi mødet.

Suominen
Hr. formand, fru formand for Rådet, kære kommissærer, iværksættelsen af en ny, omfattende treårig forhandlingsrunde ved mødet i Doha er et meget positivt vendepunkt både for Verdenshandelsorganisationen og situationen i verdensøkonomien i dag. Dohas udviklingsprogram, der både omfatter liberalisering af handlen og elementer til nye spilleregler, fremhævede, at de industrialiserede lande skal forpligte sig til at styrke udviklingslandenes egen kapacitet og bistå dem ved gennemførelsen af de eksisterende WTO-regler.
Jeg mener afgjort, at de højrøstede smågrupperinger af globaliseringsmodstandere fik et klart svar i Doha, også fra udviklingslandene. Vi vil gerne være med i frigørelsen og ved hjælp af spilleregler klarlægge verdenshandlen, fordi det også vil gavne udviklingslandene. Hvert land havde mulighed for at torpedere sluterklæringen, men der var ikke nogen, der gjorde det.
Deltagelsen af Kina og Taiwan ved WTO i Doha var også et mærkbart vendepunkt. Vi kan kun håbe, at Rusland kan klarlægge sine egne interne strukturer, så også det kan deltage.
Unionens egne mål i Doha blev mildt sagt godt realiseret. Hr. Lamys og hr. Fischlers gennemførelse af svære forhandlinger i flere dage var en prisværdig præstation. Rådets interne kohæsion forblev hele tiden god, hvilket selvfølgelig var en forudsætning for godkendelsen af forhandlingsresultatet fra Unionens side. Ud over den egentlige forhandlingsproces sørgede hr. Lamy og hr. Fischler og ligeledes fru Neyts-Uyttebroeck for, at vi parlamentsmedlemmer, der var med som observatører, hele tiden var godt orienteret om, hvor langt processen var nået. Bæredygtig udvikling og miljøhensyn ved handelspolitiske løsninger blev vedtaget som overordnede mål for de kommende forhandlinger. Det er et anliggende, som sikkert er meget essentielt for medlemsstaterne i Unionen. Når man nu også, hvad angår handlen med landbrugsprodukter, påbegynder forhandlingerne med en bred agenda, men uden foruddefineret slutresultat for støtteformer og tidsskemaer, er det også muligt fredeligt at forhandle dette svære anliggende, samtidig med at Unionens fælles landbrugspolitik reformeres.
Gruppen af parlamentsmedlemmer, der havde forhandlinger med flere delegationer i Doha, mente, at det var beklageligt, at USA's Kongres ikke sendte sine repræsentanter til Doha. Da vi stadig bestræber os på at udvikle WTO's åbenhed og den parlamentariske opfølgning af ministermøderne, er tilstedeværelsen af USA's Kongres en nødvendighed. Det er også realistisk at konstatere, at vi kun kan komme videre i denne sag ved en accept fra regeringerne. Forhåbentlig vil Tyskland, som vi uofficielt hørte i Doha, officielt forelægge sagen for WTO's institutioner.

Van den Berg
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissærer, WTO-konferencen i Qatar var en milepæl for dem, der mener, at globaliseringen er en af de største udfordringer i det 21. århundrede, og at det især er en udfordring at kunne bringe globaliseringen under demokratisk og politisk kontrol. Min gruppe mener, at det i forbindelse med globaliseringen er nødvendigt med verdensomspændende regler og globale institutioner. Det betyder, at globaliseringen tjener mennesket og ikke omvendt. Som hr. Lamy sagde, var mødet i Seattle for to år siden ikke en succes. Det skyldes en lang række aspekter. Det var ikke gennemskueligt, grupperne var ulige, og deltagelsen var ikke ordnet godt nok. Man var tillige meget bange for, at en række meget vigtige anliggender såsom udvikling, retten til indenrigspolitik, arbejdstagernes rettigheder og miljøet ville gå til grunde på grund af den manglende succes. Derfor er det faktisk flot, at vi to år efter oplever en reel forandring i Qatar. Det er det første skridt i retning af et nyt WTO i kampen for at give globaliseringen regler, som tjener de menneskelige værdier.
Min gruppe er derfor tilfreds med resultaterne af den fjerde ministerkonference. Vi er ikke tilfredse med alle dele, slet ikke. Der skal fortsat udøves pres, og en række punkter blev udeladt, men generelt er der gjort vigtige fremskridt. Fremskridtene er især vigtige på grund af fjernelsen af de store forskelle mellem nord og syd. Det er en af de vigtigste ting ved hele fænomenet globalisering. Det, som vi har opnået på WTO-dagsordenen, er bemærkelsesværdigt, både med hensyn til den måde, som flere udviklingslande sammen og velorganiseret har deltaget i debatten på, og med hensyn til selve dagsordenen. Vi slog til lyd for en udviklingsrunde, og nu kan vi i hvert fald sige, at der er en udviklingsdagsorden. Men inden længe drejer det sig naturligvis om konkrete resultater. I den forbindelse er især TRIPs-aftalen og den offentlige sundhed af stor betydning. Man har erkendt, at den offentlige sundhed og nødvendigheden heraf i meget vigtige situationer går forud for de intellektuelle ejendomsrettigheder, og at dette er muligt inden for reglerne for intellektuel ejendomsret. Det er klart, at det kræver en nærmere tolkning, men det, der er vigtigt, er, hvad der er sket i politisk henseende. Denne erkendelse vil få mange med i et moderne og nyt verdensomspændende WTO.
Aftalen om undtagelsen fra Cotonou-aftalen (AVS/EU) er meget vigtig, fordi vi hermed har opnået et stort gennembrud i vores forhold til AVS-landene. Det er et gennembrud, som vi ellers måske ikke havde opnået. Med hensyn til miljø og handel har vi fået sat en række punkter på dagsordenen, hvilket vi til det sidste frygtede ikke ville lykkes. Det er et stort gennembrud, et tabugennembrud, som ikke må blive til grøn protektionisme, men det er meget vigtigt, at det har fundet sted.
Hr. formand, vores gruppe mener, at det er en skam, at vi med hensyn til demokrati og gennemskuelighed, hvilket hr. Lamy allerede har sagt, samt med hensyn til arbejdstagernes rettigheder ikke har gjort konkrete fremskridt. Vi har dog kunnet forhindre, at uret sættes tilbage, men på det punkt er det virkelig nødvendigt med større succes.
Endelig mener min gruppe, at den måde, som vi har samarbejdet med hr. Lamy og hr. Fischler samt rådsformanden på, har været meget værdifuld, og at kommissærens udtalelse om, at Parlamentet i sidste instans skal godkende resultaterne fra Doha, placerer os i et ligestillet, voksent demokrati samt en ligestillet demokratisk rolle. Det sætter vi stor pris på, og vi ser frem til en meget frugtbar kamp i de kommende år.

Clegg
På Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne udtrykke vores tak og lykønskninger til Rådet og Kommissionen og især kommissær Lamy. Efter vores opfattelse ville denne nye forhandlingsrunde aldrig være blevet foreslået og da slet ikke være kommet i gang, hvis det ikke havde været for det effektive arbejde, der er blevet gjort af kommissæren og Rådet i samarbejde med Parlamentet, og det er vi taknemmelige for. Det forekommer os, at topmødet i Doha udgjorde en forening af to temaer eller to tendenser inden for WTO.
Det første tema er det første fælles forsøg på at imødekomme udviklingslandenes behov og legitime klager. Vi har allerede nævnt TRIPs-aftalen, teksten om implementering, USA's skridt vedrørende antidumping, et lysglimt i den europæiske holdning til landbruget - disse punkter er efter vores mening meget betydelige udviklinger.
Det andet tema eller den anden tendens er, at forhandlingerne strakte sig langt videre end til den traditionelle optagethed i markedsadgang og bevægede sig henimod udviklingen af nye regler, konkurrence, investering og frem for alt miljøet. Også dette forekommer os at være en meget velkommen udvikling, og vi er meget glade for at se, at der synes at være nået frem til en balance - en fornuftig og brugbar balance mellem udviklingslandenes behov og behovet for at udvikle nye regler inden for Verdenshandelsorganisationen. Der er nogle - jeg tror, at det er mine grønne venner og andre WTO-kritikere - der har udtalt, at disse to ting er uforenelige, og at en udvikling af nye regler for WTO er i modstrid med udviklingslandenes interesser. Vi fandt det særligt besynderligt, at grønne medlemmer af Europa-Parlamentet og grønne forkæmpere afviste forhandlinger om miljøet inden for WTO i udviklingslandenes navn. For os er der ikke tale om et enten eller - mellem bæredygtige multilaterale miljødiscipliner og multilaterale forsøg på fattigdomsbekæmpelse.
Nu er det tid til at levere varen. Nogle af nyhederne her i de sidste par dage er en smule blandede, og navnlig nyhederne fra USA med hensyn til de indrømmelser, som vi fik halet ud af den amerikanske regering under hastedebatten og debatten om handel og stål i Washington. Vi må holde dampen oppe for at sikre, at den fremdrift, der blev skabt i Doha, opretholdes i årene fremover, og vi vil helt bestemt bestræbe os på at sikre dette.

Lucas
Hr. formand, det er ingen hemmelighed, at Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ikke er enig med flertallet her i Parlamentet, når det gælder resultatet af Doha-mødet. Efter vores mening var det med nogle få undtagelser ikke nogen succes. Det var et helt klart eksempel på rigere lande, der mobber fattigere lande, og det har fået mange til at hævde, at den såkaldte sejr i Doha var et nederlag for demokratiet.
Mens det helt bestemt er sandt, at udviklingslandene gjorde sig langt stærkere gældende end nogensinde tidligere - og det må roses - er det også sandt, at resultatet fra Doha langtfra nåede målet for den udviklingsrunde, man havde lovet os. Det er ikke kun De Grønnes opfattelse, men også en opfattelse, der hersker blandt det store flertal af ngo'er fra både nord og syd og også blandt mange af de sydlige repræsentanter, der var til stede i Doha.
Lad mig erindre Dem om nogle af indlæggene ved plenardebatten i Doha. Den indiske handelsminister, Murasoli Muran, sagde, at den eneste konklusion, der kunne drages, er, at udviklingslandene kun har lidt at skulle have sagt ved fastsættelsen af dagsordenen i WTO. Det ser ud, som om hele processen blot er en formalitet, og at der bliver brugt tvang over for os mod vores vilje. Lad mig erindre Dem om det, Jamaicas repræsentant sagde. Ambassadør Randsford Smith sagde, at vi beklager, at de tekstudkast, der er forelagt denne ministerkonference, ligesom resultatet af forberedelsesprocessen i Genève ikke i tilstrækkelig grad afspejler eller fanger udviklingslandenes holdning og forslag. Jeg kunne give Dem mange flere lignende citater. Lad os se lidt nærmere på, hvad de virkelig betyder.
Der var kun en meget kort anerkendelse af behovet for at revidere implementeringsproblematikkerne. Det var et væsentligt dagsordenspunkt for de udviklingslande, der deltog i Doha. Talen om en afvikling af landbrugseksportstøtten er blevet betydeligt udvandet som følge af indvendinger fra EU. Som følge heraf vil landmændene i syd fortsat se deres levebrød ødelagt. Som Tanzanias handelsminister, Iddi Simba, sagde, kan en forkert landbrugspolitik føre til tab af valg i Frankrig, men den fører til tab af liv i Afrika. Der er ingen tilsagn om en snarlig afvikling af tekstil- og beklædningskvoter på grund af stærk modstand fra USA. Krav om udvikling forbundet med fremme af fødevaresikkerhed, som mange udviklingslande taler for, blev helt og aldeles ignoreret.
Kommissær Lamy, jeg forventer ikke, at De skal være enig i denne analyse, men De bør i det allermindste anerkende udviklingslandenes meget reelle vrede og frustration igennem hele konferencen og love, at deres interesser virkelig vil figurere øverst blandt vores prioriteter ved de forhandlinger, der nu indledes.

Herzog
Hr. formand, kære kolleger, der blev ydet en god indsats i Doha. Vi kan efter min opfattelse af tre grunde glæde os over de resultater, der er opnået.
For det første kan vi glæde os over den rolle, landene i syd spillede. Vi kan glæde os over de første reelle multilaterale træk. Før Doha-konferencen forelå der ikke nogen på forhånd forhandlet dagsorden, og efter Doha-konferencen sidder vi med en række krav, som er fremsat af landene i syd, og som nu skal behandles. WTO er fortsat skrøbelig, men organisationen har vundet legitimitet og er således styrket. Der er afgjort endnu ikke tale om den demokratisering, ngo'erne og Europa-Parlamentets medlemmer har ønsket, men der er sket klare fremskridt, og det er helt berettiget, når fru Neyts-Uyttebroeck påpeger åbenheden og den forbedrede arbejdsmetode under Doha-konferencen. Jeg oplevede ikke, som Caroline Lucas, at der lød generelle protester, tværtimod oplevede jeg, at man gav udtryk for generel lettelse over, at der omsider syntes at herske en vis enighed om denne metode. Lad mig tilføje, at det undrer mig, at De ikke i de indledende bemærkninger omtaler det forhold, at vi har forpligtet os til at føre forhandlinger om en reform af Instansen til Bilæggelse af Tvister.
For det andet er der åbnet mulighed for en vurdering af sammenhængen mellem samfundets prioriteringer og de kommercielle regler. Ganske vist fortsætter liberaliseringen, primært for at sikre landene i syd adgang til markedet og således varetage disse landes interesser. Takket være EU's indsats tegner der sig imidlertid nu en bredere dagsorden, og der er efter min opfattelse grund til at takke Pascal Lamy for en konsekvent indsats på dette felt. Der kan således herefter føres forhandlinger om emner som miljø, investering og konkurrence med afsæt i en udtalt konsensus. Reelt er det et meget begrænset fremskridt, og det er forståeligt, at der er ngo'er, som gerne havde set en mere ambitiøs dagsorden og i særdeleshed gerne havde set, at den også omfattede den sociale dimension. Det kræver imidlertid, at de og vi overvinder nogle ganske alvorlige modsætningsforhold. Vi må erkende, at der eksisterer modstridende interesser, og vi kan ikke altid hævde, at vi taler på vegne af landene i syd. Modsætningsforholdene må klarlægges, hvis de skal kunne overvindes. Det var på denne måde, det lykkedes at nå en løsning i spørgsmålet om medicin, da der først var reel samklang mellem nord og syd. Tilsvarende når vi ikke resultater på det sociale område, medmindre vi nøje overvejer, hvorledes vi kan være med til at styrke den internationale fagbevægelse.
For det tredje er der for første gang lagt lige så stor vægt på spørgsmål om implementering som på nye emner. Heller ikke på dette punkt læser jeg resultaterne som fru Lucas. Vi oplevede en forbedring, hvad angik metoden, bl.a. takket være Indien, idet der ikke tales om forudgående evaluering, men om løbende evaluering under forhandlingerne. Der forhandles om emner som tekstil, landbrug, antidumpingforanstaltninger, statsstøtte og endog om intellektuelle rettigheder med mulighed for genforhandling.
Endelig vil jeg afslutningsvis påpege, at vi fortsat står over for en betydelig opgave, hvis vi skal sikre, at udviklingen fortsætter i den rigtige retning. Jeg vil i den forbindelse fremsætte to anskuelser. For det første kan EU's handelspolitik meget vel blive hæmmet af den manglende fælles politik på området. Der mangler i en vis udstrækning samhørighed, og der er behov for at klarlægge den sociale model på landbrugs- og industriområdet. For det andet har den sociale dimension stor symbolværdi. Der er ikke tale om at give op og holde sig til ILO. EU skal kræve en multilateral social dimension for at styrke udvikling og solidaritet. Vi står således over for mange opgaver i denne sammenhæng, hvilket imidlertid ikke skræmmer os.

Hyland
Hr. formand, de pågående WTO-forhandlinger er vigtige for EU's fremtidige udvikling, navnlig i forbindelse med udvidelsen. Jeg er glad for, at vores forhandlere forstår omfanget af denne udfordring og - håber jeg - drager nytte af den bagklogskab, der følger af vores erfaring med den nuværende ordning.
Set fra et landbrugsperspektiv må vi ikke lade USA diktere landbrugspolitikken. Sidste gang insisterede amerikanerne på at afvikle landbrugsstøtten, hvorefter de tog hjem og ydede amerikanske landmænd en støtte, der var tre gange større end den, europæiske landmænd modtager.
Det glæder mig meget, at vi ved de forberedende drøftelser synes at være nået frem til en tilfredsstillende aftale om eksportrestitutioner. Fra et irsk synspunkt er eksportrestitutioner meget vigtige på grund af vores afhængighed af eksport til tredjelande. Vi må ligeledes indtage et stærkt standpunkt til import af fødevarer fra lande uden for EU. Vi investerer stærkt i gennemførelsen af fødevaresikkerhedsforanstaltninger og har forbudt brugen af vækstfremmere. Og alligevel forventes EU's landmænd at kunne konkurrere med import fra lande, hvor man anvender sådanne produkter.
Ligeledes er det sådan med hensyn til fårekød, som er vigtigt for europæiske og især irske - landmænd - at dårligt forvaltede ordninger med New Zealand betyder, at der ikke er nogen kontrolforanstaltninger, der kan forhindre en bevidst newzealandsk politik, der går ud på at oversvømme EU-markedet i de perioder, hvor produktionen topper.

Della Vedova
Hr. formand, mødet i Doha var efter min mening en succes, men før mødet i Doha var jeg af den opfattelse - og det er jeg stadigvæk - at den europæiske holdning, hvor man går ind for en strategi med en mere omfattende dagsorden, var en alvorlig fejltagelse. Hvis man også i fremtiden har alt for mange forventninger til WTO på alt for mange områder, risikerer man nemlig, at organisationen ikke når sin eneste og grundlæggende målsætning, det vil sige at skabe adgang til markederne og sætte skub i den stagnerende internationale handel, hvilket både er i de rige og de fattige landes interesse.
Endelig vil jeg gerne sige noget om landbruget, hr. kommissær. Før vi giver os selv alt for god samvittighed, må vi ikke glemme, at EU's forhandlinger - det forklarede hr. Fischler - i virkeligheden drejede sig om at forsvare noget, der ikke kan forsvares, nemlig EU's landbrugspolitik. Vi er bekymrede over arbejdsstandarderne i Afrika, Asien og Sydamerika, og i Doha forsvarede vi de rige franske landmænd mod de fattige landmænd i Sydøstasien, Afrika og Latinamerika. Det er, hvad det drejer sig om. Derfor skal vi ikke gøre dagsordenen mere omfattende, men snarere sørge for at åbne markederne og ikke mindst vores rige landbrugs- og tekstilmarkeder.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af delegationen fra Sydkaukasus vil jeg blot meddele, at en medarbejder ved Kommissionen, som er i diplomatisk tjeneste, brutalt er blevet dræbt i Georgien. Jeg vil gerne bede om, at formanden på Parlamentets vegne sender en note til præsident Sjevardnadse og beder ham om, at der ikke blot bliver gjort alt for at opklare dette mord, men at der også langt om længe bliver sørget for, at der bliver anvendt retsstatslige midler for at sikre, at mennesker, som arbejder i Georgien for Georgien, får en rimelig beskyttelse, og at dette arbejde, som er nødvendigt, også faktisk kan udføres. Jeg betragter episoden som meget alvorlig. Vi vil gøre alt for at hjælpe Sydkaukasus, men Sydkaukasus selv må også gøre noget for at beskytte de mennesker, som det får ansvaret for.

Formanden
Det har vi noteret os, fru Schleicher, og jeg er sikker på, at Deres forslag vil blive fulgt.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
I. ændret forslag til Rådets afgørelse om fastsættelse af de nødvendige bestemmelser til gennemførelse af den til Nice-traktaten knyttede protokol om de finansielle konsekvenser af udløbet af EKSF-traktaten og om Kul- og Stålforskningsfonden (KOM(2000) 519 + KOM(2001) 121 - C5-0165/2001 - 2001/0061(CNS));

II. ændret forslag til Rådets afgørelse om fastsættelse af de flerårige finansielle retningslinjer for forvaltningen af midlerne i "EKSF under afvikling" og, når afviklingen er afsluttet, af "Kul- og Stålforskningsfondens aktiver" (KOM(2000) 520 + KOM(2001) 121 - C5-0166/2001 - 2000/0363(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning uden forhandling (A5-0446/2001) af Ferber for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 5/2001 for regnskabsåret 2001
Sektion I, Europa-Parlamentet (SEK(2001) 1956 - C5-xxxx/2001 - 2001/2264(BUD))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om statistiske undersøgelser, der skal foretages for at bestemme produktionskapaciteten i plantager med visse arter af frugttræer (12008/1/2001 - C5-0547/2001 - 2000/0291(COD))
Redondo Jiménez (PPE-DE), ordfører. (ES) Hr. formand, jeg vil gerne bede Kommissionen om over for plenarforsamlingen at bekræfte den forpligtelse, den har påtaget sig i Landbrugsudvalget, om det kommende forslag om at medtage nødder i de statistiske undersøgelser om frugttræer.

Formanden
Ønsker Kommissionen at tage ordet?

Lamy
Fru Jiménez, jeg kan oplyse, at vi er opmærksomme på spørgsmålet om nødder, og at vi, som De, ønsker at sikre, at der etableres et troværdigt statistisk grundlag for at vurdere produktionspotentialet, når det gælder denne type frugt. Vi er således enige i, at de i direktivet anførte statistiske undersøgelser bør udvides til også at omfatte nye arter og nye variabler. Der er efter vores opfattelse behov for indledningsvis sammen med medlemsstaterne at analysere, hvilke parametre de nye undersøgelser skal omfatte. Densitet, statistiske enheder osv. Vi vil træffe de fornødne foranstaltninger med henblik på at sikre denne statistiske udvidelse, således at der kan træffes en samlet afgørelse inden udgangen af 2005.
Når det forberedende arbejde er afsluttet - og jeg har forstået, at det er en kompleks statistisk opgave - optager vi de pågældende arter på listen i det ændrede direktiv, idet komitologiproceduren finder anvendelse som normalt.
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Forenklet procedure
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en rammeaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Cypern om de generelle principper for Republikken Cyperns deltagelse i Fællesskabets programmer (13207/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0584/2001 - 2001/0193(AVC))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forenklet procedure
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en rammeaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Malta om de almindelige betingelser for Republikken Maltas deltagelse i Fællesskabets programmer (13250/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0585/2001 - 2001/0194(AVC))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forenklet procedure
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en rammeaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Tyrkiet om de almindelige betingelser for Republikken Tyrkiets deltagelse i Fællesskabets programmer (13248/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0586/2001 - 2001/0195(AVC))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forenklet procedure
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999 om den fælles markedsordning for vin (KOM(2001) 332 - C5-0311/2001 - 2001/0132(CNS))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forenklet procedure
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1017/94 om omstilling fra markafgrøder til ekstensiv husdyrproduktion på jorder i Portugal (KOM(2001) 559 - C5-0512/2001 - 2001/0233(CNS))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Betænkning uden forhandling (A5-0413/2001) af Rocard for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 577/98 om gennemførelse af en stikprøveundersøgelse vedrørende arbejdsstyrken i Fællesskabet (KOM(2001) 319 - C5-0275/2001 - 2001/0127(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0403/2001) af Pesälä for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2204/90 om fastsættelse af supplerende almindelige regler for den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter for så vidt angår ost (KOM(2001) 410 - C5-0363/2001 - 2001/0159(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0442/2001) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2358/71 om den fælles markedsordning for frø og om fastsættelse for produktionsårene 2002/03 og 2003/04 af støttebeløbene for frø (KOM(2001) 244 - C5-0206/2001 - 2001/0099(CNS))

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, det var aftalt med Kommissionen, at vi før den endelige afstemning om den lovgivningsmæssige beslutning ville få en udtalelse fra Kommissionen om, hvorvidt den er indstillet på at godtage vores ændringsforslag.

Byrne
Hr. formand, Kommissionen kan bekræfte sin tilfredshed med resultatet af forligsproceduren med hensyn til den åbne erklæring. Vi har, som det blev gjort klart i går aftes, forbehold, hvad positivlisten angår, og vi kommer følgelig med en erklæring, der skal medtages i brevudvekslingen om resultatet af proceduren.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0402/2001) af Lage for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle godtgørelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Kap Verde om fiskeri ud for Kap Verde for perioden 1. juli 2001 til 30. juni 2004 (KOM(2001) 470 - C5-0479/2001 - 2001/0203(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0425/2001) af Cunha for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem regeringen for Republikken Guinea-Bissau og Det Europæiske Økonomiske Fællesskab om fiskeri ud for Guinea-Bissaus kyst, for perioden 16. juni 2001 - 15. juni 2006 (KOM(2001) 530 - C5-0566/2001 - 2001/0240(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0428/2001) af Gargani for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om "Den Europæiske Kulturhovedstad 2005" (2001/2221(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning uden forhandling (A5-0429/2001) af Gemelli for Udvalget for Andragender om styrkelse af unionsborgernes ret til at indgive andragender gennem en revision af EF-traktaten (2001/2137(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Mindehøjtidelighed i anledning af tragedien i USA den 11. september 2001
Formanden
Kære kolleger, efter anmodning fra flere af medlemmerne er det besluttet, at vi holder en kort mindehøjtidelighed i anledning af de tragiske begivenheder, der fandt sted for tre måneder siden. Jeg vil oplæse følgende budskab:
Hr. formand, kære kolleger, for tre måneder siden, kl. 8.46 lokal tid, blev Manhatten og Washington ramt af de grusomme attentater, der rystede hele verden. I denne stund, hvor jeg opfordrer til, at vi forenes i andagt og tilbageblik, går mine og vores tanker først og fremmest til de tusindvis af ofre og deres familier, til redningsmandskabet, til det militære og civile mandskab, hvis liv med ét blev lagt øde. Vores tanker går også til det amerikanske folk, som siden disse begivenheder har levet i frygt for nye attentater.
EU tager aktivt del i den indsats, vi på solidarisk vis yder sammen med USA til bekæmpelse af den internationale terrorisme. Vi opfylder ligeledes vores forpligtelser, når det gælder bestræbelserne for at finde de nødvendige løsninger på de konflikter, der truer verdensfreden, i særdeleshed konflikterne i Mellemøsten. Vi skal med beslutsomhed og samhørighed sikre, at lignende tragedier ikke gentager sig. Mine tanker går i denne forbindelse til ofrene for de mange terror- og krigshandlinger, og jeg opfordrer medlemmerne til at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
(Mødet udsat kl. 12.00 og genoptaget kl. 12.35)

Afstemning (fortsættelse)
Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, der skete en lille fejl før. I forbindelse med betænkningen om frø afgav Kommissionen en erklæring, som egentlig passer til denne betænkning. Det drejede sig om positivlisten. Det var i Kommissionens interesse at sige det. Det, vi nu kræver i forbindelse med betænkningen om frø, ligger i vores interesse. Jeg foreslår - dette er også i Kommissionens interesse, hr. Fischler, men mere i vores interesse, for det handler om, at vi bliver involveret i den næste betænkning, der bliver forelagt - jeg foreslår altså, at Kommissionen nu afgiver den erklæring, som egentlig passede til den anden betænkning. Så har vi hørt dem begge og kan stemme efter det.

Fischler
. (DE) Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, det er ganske vist noget usædvanligt at afgive en udtalelse om en betænkning, som der allerede er stemt om. Alligevel vil jeg gerne præcisere - så der ikke er mere at være i tvivl om - hvad der er at sige om den betænkning, der er stemt om. Bortset fra det gode arbejde, som er præsteret under forberedelsen, er vi jo alle enige om, at der inden årets udgang skal opnås en afgørelse fra Rådet om støttebeløbene og stabilisatoren, så man har den nødvendige sikkerhed.
Jeg støtter indholdet i de foreslåede ændringer til kompromiset. For det første accepterer jeg den mulighed, at der i forbindelse med de enkeltstatslige garantimængder kan indføres en udligning mellem medlemsstaterne inden for Fællesskabets maksimale garantimængde.
For det andet går jeg ind for en gennemførelsesforordning, som gør det muligt at give nicheprodukter fra småproducenter en tilstrækkelig vid fleksibilitetsmargen.
For det tredje vil Kommissionen stille Rådet og Parlamentet egnede forslag set i lyset af resultaterne af en grundig undersøgelse af denne markedsordnings funktion og af forsyningen af markedet med forskellige frøarter på grundlag af artikel 37, bl.a. også med hensyn til fastsættelse af den maksimale garantimængde. Det vil vi gøre så betids, at den efterfølgende ordning kan baseres på det.
Hvad anvendelsesbetingelserne for stabilisatoren angår, indeholder Parlamentets forslag om at foretage nedskæringen af støttebeløbet i året efter overskridelsen af den maksimale garantimængde flere fordele, og vi vil derfor undersøge det opmærksomt.
(Det fælles udkast vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0416/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10880/1/2001 - C5-0414/2001 - 2000/0286(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevareautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (Ordfører: Whitehead)

Whitehead
Hr. formand, blot et par ord til forklaring. Denne betænkning indeholder nu en række godkendte ændringsforslag, som jeg tror vil blive vedtaget. Der er én usædvanlig procedure - Parlamentet har allerede stemt om kriterierne for placeringen af Den Europæiske Fødevareautoritet. Rådet var ikke rede til at indrømme dette som en del af betænkningen. Vi fandt imidlertid, at det var nødvendigt at udtale, hvad kriterierne skulle være, og insistere på dette. Den bedste måde, vi kan gøre dette på, uden at måtte gå forligsvejen, er at stemme om det som et forslag til lovgivningsmæssig beslutning, der kun er bindende for Parlamentet. Vi håber, at formanden for Parlamentet vil viderebringe denne oplysning og vores mening om sagen til Laeken-topmødet om et par dage.

Formanden
Jeg beder Kommissionen meddele sin holdning til ændringsforslagene.

Byrne
Jeg vil gerne gentage Kommissionens taknemmelighed over for ordføreren og skyggeordførerne for den effektive og konstruktive måde, hvorpå de har deltaget i drøftelserne mellem institutionerne i de seneste uger. Vi er tæt på et overordnet kompromis, som vil gøre det muligt at få vedtaget forordningen uden et krav om forlig og få etableret Den Europæiske Fødevareautoritet tidligt næste år.
Kommissionens holdning til ændringsforslagene er som følger: Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 7, 10, 13, 14, 16, 19, 21-24, 26 og 29-44. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2-6, 8, 9, 11, 12, 15, 17, 18, 20, 25, 27 og 28.
Hvad angår det spørgsmål, der er blevet rejst af hr. Whitehead, mener jeg, som jeg oplyste under forhandlingen i går aftes, i høj grad, at myndighedens hjemsted bør vælges på basis af rationelle og operationelle kriterier, der vil sørge for, at Den Europæiske Fødevareautoritet kommer til at fungere glat. Jeg kan som sådan støtte de principper, der er udtrykt i det forslag til beslutning, som blev nævnt af hr. Whitehead.

(Formanden erklærede den (ændrede) fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0422/2001) af Bushill-Matthews for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om vækst- og beskæftigelsesinitiativet - Finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder (SMV'er) (KOM(2001) 399 - C5-0459/2001 - 2001/2183(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

StemmeforklaringerBetænkning af Graefe zu Baringdorf (A5-0442/2001)

Souchet
30.000 brug i EU dyrker græsfrø og foderplantefrø, som er de væsentligste af de arter, der er omfattet af den omhandlede fælles markedsordning. Dyrkningen af disse arter er dermed af stor betydning for beskæftigelsen, for producenternes indkomster, den socioøkonomiske balance i mange regioner, biodiversiteten og forsyningssikkerheden.
Imidlertid har de markedspriser, som producenterne har opnået i de senere år, varieret meget, og der er samtidig tale om en underskudsproduktion på ca. 15.000 t i EU.
Der er således grund til at glæde sig over, at støttebeløbene for frø fastholdes på det nuværende niveau, eftersom denne støtte er nødvendig for at sikre ligevægten mellem produktion og afsætningsmuligheder. Jeg finder det under disse omstændigheder ikke nødvendigt at indføre en budgetstabilisator, eftersom markedet har vist sig i stand til selv at sikre den fornødne regulering. Endvidere er Kommissionens forslag om indførelse af en sådan stabiliseringsmekanisme formuleret meget bredt og vagt. Endelig finder jeg det ikke hensigtsmæssigt at anvende rissektoren som model for en sådan mekanisme, eftersom denne sektors produkter også kan afsættes på fødevaremarkedet.
Sidst, men ikke mindst ville det være uhensigtsmæssigt at opdele den maksimumsmængde, EU garanterer, i nationale garanterede maksimumsmængder, eftersom frøvirksomhederne ofte er etableret i flere medlemsstater.
Dette er indholdet i de ændringsforslag, jeg har stillet i udvalget, hvor de blev vedtaget med enstemmighed. Det glæder mig, at plenarforsamlingen har indtaget samme holdning.
Betænkning af Cunha (A5-0425/2001)

Van den Bos og van der Laan
De fiskeriaftaler, som EU indgår med udviklingslandene, er dårlige for miljøet og disse lande. At EU-fiskere åbenbart føler sig tvunget til at flytte deres aktiviteter fra EU-farvande til andre farvande, viser, at fiskebestanden i EU's farvande på grund af disse aktiviteter tilsyneladende er blevet reduceret så meget, at udbyttet ikke længere er tilfredsstillende. Dette miljøproblem skal løses ved roden, nemlig ved at reducere flådekapaciteten, ikke ved at overfiske andre steder. Aftalerne er endvidere skadelige for den lokale økonomi, fordi de moderne EU-fartøjer frarøver de lokale fiskere deres fangster. Det er absurd, at EU som en del af aftalen giver regeringerne i disse lande penge til at hjælpe de lokale fiskere med at finde et andet erhverv.
De ændringsforslag, som Fiskeriudvalget og ELDR-Gruppen har stillet til kommissionsforslaget, forbedrer aftalens tekst. D66 har derfor støttet ændringsforslagene. Da vi af ovennævnte grunde er imod aftalen som sådan, har vi stemt imod lovforslaget.
Betænkning af Lage (A5-0402/2001) og Cunha (A5-0425/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod fiskeriaftalerne med Guinea Bissau og Kap Verde. Aftalerne sikrer ganske vist de omhandlede stater en vis indtægt, men reelt er der tale om at formalisere den rovdrift, der med EU-landenes fjernfiskeri drives på Guinea Bissaus og Kap Verdes naturgivne ressourcer.
Vi har stemt for ændringsforslag 7 til Lage-betænkningen og ændringsforslag 5 til Cunha-betænkningen af den ene årsag, at de trods alt udmærker sig ved at fastsætte et præcist beløb for den finansielle godtgørelse, uden at vi i øvrigt tager stilling til, om dette beløb reelt modsvarer tabet af de omhandlede naturgivne ressourcer.
Betænkning af Gargani (A5-0428/2001)

Crowley
Jeg vil indlede med at sige tak til ordføreren hr. Gargani for hans betænkning om Den Europæiske Kulturhovedstad 2005. Jeg kan fuldt ud støtte denne betænkning, da jeg repræsenterer byen Cork her i Europa-Parlamentet.
Cork har en lang og stolt tradition som den næstvigtigste by i Irland og har været center for uddannelse, industri, handel og kultur i over 800 år. Som en større havneby har den også været åben for megen indflydelse udefra, og det har været med til at udvikle mange forbindelser og kontakter.
Irlands historie kunne skrives i Cork, for denne by har oplevet den samme udvikling som resten af Irland. Hvad enten der er tale om erobring og kolonisering, udryddelse af det oprindelige gæliske sprog og traditioner eller sult og udvandring, har Cork været i centrum for alle disse kolossale forandringer. I dag er Cork en veludviklet moderne by, som tyr til fremtidige teknologier og muligheder for at sikre sin udvikling. Men til trods for denne fremadrettede vision har den aldrig glemt eller tilsidesat sin fortid - ja, den værdsætter og beskytter i allerhøjeste grad sin historie og kultur i balletten, operahuset, Everyman Theatre, Triskel Arts Centre, National Sculpture Factory, Crawford Art Gallery, Crawford College of Art and Design, University College Cork, Cork Institute of Technology, Cork School of Music og Cork College of Commerce for blot at nævne nogle få.
Den er stolt af både tidligere tiders berømte borgere inden for musik, dans og kulturvidenskaberne og den nye generation af aktivister inden for disse områder.
Vi i Cork er stolte over vores gæstfrihed og hilser alle velkomne, og vi tager enhver ny udfordring op med en tillid til den sikre viden, som kommer af tidligere tiders erfaringer.
I 2005 vil Cork som Europæisk Kulturhovedstad vise alt det, der er stort i vores fortid, men den vil også levere inspiration til fremtiden.
Jeg vil benytte mig af denne lejlighed til at ønske alle velkomne i Cork nu og i 2005. Jeg ved, at De vil blive berørt af denne bys skønhed, humor, vitalitet og ro.
Når De først har været i Cork, vil De aldrig ønske at forlade den igen.
Betænkning af Graefe zu Baringdorf (A5-0421/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, det drejer sig om betænkningen om handel med foderblandinger til dyr, det vil sige med dyrefoder, og blandt disse dyr er også fiskene. Som De ved, hr. formand, er jeg meget kendt blandt fiskene, ikke mindst blandt de pensionerede fisk, og derfor kunne jeg ikke lade være med at spørge dem - og navnlig de pensionerede fisk fra Marokko - hvad de mener om dette direktiv om foderblandinger til dyr. Det er ikke for sjov, hr. formand, det er blot min sædvanlige måde at fortælle om årsagerne til, at jeg stemte for betænkningen. Disse fisk brød deres velkendte tavshed og sagde til mig, at de gik ind for denne betænkning, men at de gerne ville have mig til at sige til hr. Graefe zu Baringdorf, at næste gang direktivet skal ændres, bør han sørge for, at der også indføres en menu, når det gælder dyrefoder, så de ikke er nødt til at spise det samme hele tiden. Også dyrene bliver trætte af at spise den samme mad hele tiden!
Betænkning af Whitehead (A5-0416/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg skal afgive stemmeforklaring til denne betænkning om oprettelse af Den Europæiske Fødevareautoritet. Også dette emne har at gøre med mad, hr. formand, og det er ikke min skyld. Næste emne drejer sig ligeledes om mad, og det er måske, fordi det er frokosttid.
Jeg stemte for betænkningen, for den mad, vi spiser, skal selvfølgelig være i orden. Jeg tror dog, at det også ville være hensigtsmæssigt at foretage inspektion i forbindelse med de direktiver, der vedrører fødevarekontrol. Medlemsstaterne er desværre ikke tilhængere af inspektion, og derfor vil jeg gerne insistere på, at denne Fødevareautoritet fremover får beføjelse til reelt at sørge for, at der foretages uanmeldt inspektion i offentlige forvaltningers kantiner, skolekantiner, virksomhedskantiner og kantiner på de plejehjem, hvor ældre mennesker anbringes, når de ikke længere er i stand til at bo sammen med deres familie. Ernæringen er meget, meget vigtig!

Thyssen
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg med stor glæde har støttet ændringsforslagene til den fælles holdning om fødevaresikkerhed, som hr. Whitehead var ordfører for. Jeg vil gerne takke ham for hans store indsats, for på grund af hans arbejde er det hen over alle gruppeskel lykkedes at træffe klare og gode aftaler, og derfor står vi, hvor vi er nu.
I dag har vi kun vedtaget de ændringsforslag, som har Kommissionens fulde støtte. Der er også allerede lavet aftaler med Rådet. Det betyder, at Fødevareautoriteten kan blive operationel i 2002. Det vil sige, at vi overholder tidsskemaet. Vi kan roligt sige, at det skyldes det gode samarbejde alle grupper imellem i Parlamentet. Vi har skabt en ramme, som må kunne fungere. Hvis det nu lykkes at sætte de rigtige mænd og kvinder på den rigtige plads og give Fødevareautoriteten en plads, som giver den mulighed for at skabe gode eksterne kontakter, så er der gode betingelser for, at Fødevareautoriteten bliver en succes. Hr. formand, det afhænger nu af Fødevareautoriteten selv, og jeg ønsker den held og lykke.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Oprettelsen af Den Europæiske Fødevareautoritet med henblik på overvågning af fødevaresikkerheden på europæisk plan kunne være til gavn for forbrugerne. Vi tilslutter os derfor princippet.
Vi må imidlertid påpege, at Den Europæiske Fødevareautoritet, i modsætning til lignende organer i andre lande og ikke mindst i USA, kun får en rådgivende funktion og ikke yderligere beføjelser. Hvilken værdi har organets anbefalinger under disse omstændigheder? Den seneste tids fødevareskandaler - det være sig kogalskab eller dioxin i fjerkræ - vidner jo dog med al ønskelig tydelighed om, at fødevaresikkerhed og profitjagt er uforenelige størrelser. Den Europæiske Fødevareautoritet risikerer under disse omstændigheder at ende som et rent dekorativt organ.

Figueiredo
Der er sket visse positive fremskridt i forbindelse med oprettelsen af Den Europæiske Fødevareautoritet, selv om jeg vedblivende mener, at denne instans ikke må tillægges status af universalmiddel ved løsning af problemer med fødevaresikkerheden eller fungere som røgslør i forhold til offentligheden. Det må være en myndighed, der sikrer risikovurdering af fødevarerne, baseret på grundige videnskabelige undersøgelser, men som ikke bør fritage Kommissionen for dens ansvar eller erstatte den ved risikostyring og heller ikke den enkelte medlemsstats myndigheder.
Enhver fødevarelovgivnings fundamentale princip er at beskytte menneskers sundhed, og det er derfor afgørende, at forsigtighedsprincippet kommer til at gælde ved risikostyring, når de videnskabelige oplysninger er utilstrækkelige eller endnu ikke entydige. Det kan imidlertid betvivles, om der er behov for en så tung administrativ og budgetmæssig struktur, idet dog enhver medlemsstat må sikres deltagelse i administrationen.
Under alle omstændigheder må det fremføres, at fødevaresikkerhedsproblemet kun kan løses gennem en dybtgående ændring af den fælles landbrugspolitik, og at en ægte fødevarepolitik ikke kan bygge på den multinationale landbrugsindustris interesser eller liberalisering af handlen med fødevarer.

Grossetête
Jeg har stemt for den foreliggende betænkning.
Vi har i flere år forsøgt at genskabe tilliden blandt forbrugerne, og Den Europæiske Fødevareautoritet skal ses i dette perspektiv.
Det er ikke realistisk at tale om nulrisiko, og vi ved, hvilke konsekvenser et bakteriologisk problem (ikke blot i forbindelse med terrorisme) vil have for hovedparten af borgerne. Sikkerheden må derfor være det helt centrale anliggende i forbindelse med det påtænkte organ.
Vi bør dog ikke lade os gribe af panik. Der er grund til at erindre om, at fødekæden i Europa er en af verdens sikreste. Skal Fødevareautoriteten være effektiv og troværdig, må den imidlertid kunne trække på førende videnskabelige eksperter, samtidig med at den støtter sig til det eksisterende net af nationale agenturer.
Det skal også understreges, at det er afgørende at skelne mellem risikovurdering, som er et videnskabeligt anliggende, og risikostyring (de foranstaltninger, der træffes), som er et rent politisk anliggende.
Jeg erindrer om, at de foranstaltninger, der træffes, skal være afpasset efter den pågældende risiko. Er der tale om en skønnet risiko, som imidlertid ikke er underbygget - eksempelvis hvor der er tale om et rygte - må svaret være en meddelelse stilet til forbrugerne. Er der tale om en potentiel risiko, må der træffes forsigtighedsforanstaltninger, mens der, såfremt der er tale om en reel risiko, kræves forebyggende foranstaltninger.
Ønsker vi optimal effektivitet, må det sikres, at Den Europæiske Fødevareautoritet i enhver henseende er uafhængig - sammensætningen af dens instanser er i den forbindelse afgørende - ligesom dens afgørelser må være kendetegnet ved høj grad af åbenhed.
Endelig er det vigtigt, at der ved alvorlige forseelser eller svig iværksættes strenge sanktioner, og ikke mindst at disse håndhæves.

Meijer
Ved produktionen af fødevarer har kvalitet og sundhed i årevis været underordnet bestræbelserne på at opnå stadig lavere produktionsomkostninger. En billig fødevarepakke skulle begrænse omkostningerne for de store masser. Staten og det private erhvervsliv var enige om den omkostningsbegrænsning, som bl.a. blev opnået gennem stordrift, anvendelse af unaturlige råstoffer, intensivering af brugen af jorden, import af dyrefoder fra tredjelande samt stor udvandring af menneskelig arbejdskraft.
Det blev der bidraget til gennem slagteaffald og ved at fodre dyr med græs forgiftet med dioxiner eller ved at presse dyr sammen i bure og på lastbiler, hvor sygdomme nemt kunne spredes. De, der ønskede bedre fødevarer, kunne altid henvende sig til et særligt distributionsnetværk for højtlønnede. Først da det viste sig, at folk kan blive uhelbredeligt syge af smittede fødevarer, ville stadig flere folk vide, hvad de spiser.
På ny viser det sig, at der først skal ske ulykker, inden man er villig til at løse et problem. Løsningen er ikke at udvide det europæiske bureaukrati eller at skændes om en ny institutions etableringssted og ledelse. Fødevaresikkerhed kan først blive en realitet, når omkostningsbegrænsning og virksomhedsfortjeneste ikke længere er det vigtigste, og når der opstår maksimal åbenhed med hensyn til klager, mindretalsstandpunkter, sammensætning og sikkerhedsforanstaltninger.
Jeg sætter min lid til den revolutionære udarbejdelse, som hr. Staes nævner, men den skal først gennemføres.

Patrie
Jeg har stemt for denne indstilling, fordi jeg mener, den således ændrede fælles holdning på væsentlige punkter forbedrer Kommissionens oprindelige forslag.
Jeg tilslutter mig fuldt ud de europæiske institutioners udtalte ønske om, at Den Europæiske Fødevareautoritet hurtigt må se dagens lys og begynde sit virke allerede fra starten af 2002. Jeg støtter i så henseende ordførerens ønske om, at der vedtages en tekst, som må formodes at vinde accept i Rådet, således at vi undgår den altid langvarige forligsprocedure.
Den Europæiske Fødevareautoritet bliver forhåbentlig et stærkt organ, som vil bidrage til i videre udstrækning at kontrollere de risici, der knytter sig til fødevarer overalt i EU.
Overvågning og kontrol vil fortsat være medlemsstaternes anliggende, mens risikostyring og det hurtige varslingssystem henhører under Kommissionens ansvarsområde.
Endelig billiger jeg, at der vedtages kriterier, som gør det muligt at vælge den af hensyn til almenvellet bedste placering for Den Europæiske Fødevareautoritet. Byen Lille opfylder efter min opfattelse alle de betingelser, der stilles i den foreliggende indstilling.

Titley
Jeg kan helhjertet gå ind for denne betænkning fra min socialdemokratiske kollega, som henstiller til, at der fastsættes generelle principper og krav til fødevarelovgivningen, og at der oprettes en europæisk fødevareautoritet. Fødevaresikkerhed er en ting, der optager flertallet af borgerne i EU, og det er derfor af stor betydning, at denne myndighed bliver effektiv, demokratisk og gennemsigtig, når den er etableret. Således vil den rolle, der er foreslået for Parlamentet, sikre, at dette organ fortsat vil være under nøje kontrol, og at det vil vise sig at være så legitimt som muligt.
Det er desuden meget ønskeligt, at den fremtidige placering af denne myndighed er fysisk uafhængig af andre EU-institutioner. Dette vil sikre, at den forbliver uafhængig og således mere troværdig i borgernes øjne. Endelig er kravet om et nært samarbejde med de relevante organer meget vigtigt. Når der er mistanke om en risiko for fødevaresikkerheden, er der sund fornuft i, at myndigheden kan benytte sig af den viden, der er til rådighed i andre beslægtede organer.

Van den Bos og van der Laan
D66-delegationen har støttet Whitehead-betænkningen om Den Europæiske Fødevareautoritet og er endvidere glad for timingen lige før topmødet i Laeken.
Spørgsmålet om Fødevareautoritetens sæde kan nemlig ikke betragtes uden det endnu uløste spørgsmål om Parlamentets sæde og flyttecirkuset mellem Bruxelles og Strasbourg. Vi går ud fra, at regeringslederne vil sætte disse spørgsmål på dagsordenen i Laeken.
Betænkning af Bushill-Matthews (A5-0422/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Bushill-Matthews har udarbejdet en betænkning om finansielle støtteforanstaltninger til små og mellemstore virksomheder. Den 70-årige pensionist Guido Facchinetti, som er en erfaren kok, og som har arbejdet i forskellige restauranter i hele sit liv, er fra Genova, og han bad mig om at stemme for denne betænkning af de grunde, jeg allerede har nævnt, nemlig at det er en god ting, at de små og mellemstore virksomheder modtager EU-finansiering. Han sagde følgende til mig: "Jeg er ganske vist 70 år, men hvis jeg havde penge, ville jeg åbne nye restauranter i hele Europa, hvor man serverer den særlige pasta trenette med pesto, den ovnbagte kikærtespecialitet farinata di ceci alla genovese, focaccia fra Recco og pandestegt fisk fra Camogli" - og jeg vil gerne sige undskyld til mine fiskevenner, hvis de lytter til mig - "for vores køkken er glimrende, og jeg ville gerne udbrede det i hele Europa. Men jeg har brug for penge!" Jeg håber, at denne betænkning giver ham mulighed for fortsat at udnytte sin store ekspertise som italiensk og genovesisk kok.

Bastos
Igangsættelsen af vækst- og beskæftigelsesinitiativet er et meget positivt skridt til at øge og forbedre beskæftigelsen i EU. I de senere år har de små og mellemstore virksomheder og mikrovirksomhederne skabt de fleste nye arbejdspladser. Kommissionens rapport giver en objektiv analyse af udviklingen i de tre finansielle støtteforanstaltninger for de små og mellemstore virksomheder: ETF-iværksætterordningen, Joint European Venture (JEV-programmet) og SMV-støtteordningen.
De kritiske bemærkninger i hr. Bushill-Mathews' betænkning er imidlertid meget relevante, og da jeg deler hans opfattelse, har jeg stemt for betænkningen.
Jeg vil gerne for det første pege på, at Kommissionen fremover tydeligt må angive, hvor konkrete forventningerne om jobskabelse er. For det andet må Kommissionen gennemføre en grundig analyse af årsagerne til, at nogle lande har en høj udnyttelse af de forskellige programmer, mens den i andre er mere beskeden eller helt fraværende.
I denne forbindelse skal jeg nævne, at Portugal er blandt de medlemsstater, der ikke omfattes af ETF-iværksætterordningen til støtte for startinvesteringer inden for højteknologi.
Hvad angår SMV-støtteordningen, er udnyttelsesgraden for den givne periode pr. 31.12.2000 temmelig lav. Ifølge foreløbige oplysninger fra finansieringsformidlerne er blot otte portugisiske SMV blevet tilgodeset med en garanti under denne ordning, mens der i Spanien er blevet tilgodeset 2.812.
Den nævnte analyse vil få afgørende betydning for, hvorledes disse ordninger skal justeres, hvilket ikke mindst må angå gennemskuelig adgang til relevant information, enkle ansøgningsprocedurer og hurtig tildeling af støttemidler.

Korakas
Den politik, som EU og medlemsstaterne fører, gør, at hundredtusinder små og mellemstore virksomheder hvert år går fallit, eftersom de ikke kan klare sig mod monopolkapitalens angreb. Tegnene på økonomisk afmatning bliver til stadighed mere tydelige, og de første ofre er de små og mellemstore virksomheder og de arbejdspladser, der går tabt, og de kan under ingen omstændigheder opvejes af de begrænsede og som regel kortvarige arbejdspladser, der skabes gennem de tilskudsordninger, der undertiden indføres.
Kommissionens forslag tjener kun det formål at styrke det europæiske marked for virksomhedskapitalen gennem skabelsen af finansielle mellemhandlere, der hverken kontrolleres eller lever op til kriteriet om at skabe arbejdspladser.
I de fleste tilfælde modtager de små og mellemstore virksomheder ikke direkte økonomisk støtte, da ansøgningerne skal rettes til mellemmænd, der som regel er traditionelle "risiko- og investeringskapitalfonde", der står under Den Europæiske Investeringsbanks garanti, hvorfra de modtager kreditter og garantier. Det er således i sidste ende kun Den Europæiske Investeringsbank, der ved, hvilke små og mellemstore virksomheder der bliver støttet, og hvilke finansieringsplaner der ligger til grund, og hvor mange arbejdspladser der vil opstå af dem.
Disse mellemliggende finansieringsorganisationer, der har indgået aftaler med Den Europæiske Investeringsfond, retter sig hovedsageligt mod investeringer på et tidligt stade inden for højteknologiområder såsom IT, kommunikation og bioteknologi.
Men hvad er det for nogle støtteordninger, og hvad er det for nogle små og mellemstore virksomheder, vi taler om, eftersom de traditionelle små og mellemstore virksomheder, de små værksteder og turist- og handelsvirksomhederne ligger uden for finansieringsrammen til trods for deres muligheder for at fremme nyskabende produkter? Man ser på den måde bort fra den meget vigtige betydning, som de små og mellemstore virksomheder har for de enkelte landes økonomi, selv om det er bevist, at de udgør selve det bærende element i virksomhedssektoren i Europa og er de eneste, der i de senere år har bidraget til skabelsen af nye arbejdspladser.
Den geografisk skæve fordeling af støtteordningerne er også særdeles karakteristisk for skærpelsen af de regionale uligheder mellem medlemsstaterne, eftersom over halvdelen af finansieringerne (hvad enten det drejer sig om iværksætterydelse eller garantiordning) gives til Frankrig og Tyskland, mens ydelserne til f.eks. Grækenland er næsten lig nul, fordi "markedet for virksomhedskapital ikke er særligt udviklet".
Vi nærer ikke nogen illusioner om karakteren af hverken EU's beskæftigelsespolitik eller Unionens politik for de små og mellemstore virksomheder, som stort set er ikke-eksisterende, eller om de interesser, den er et udtryk for. Derfor anser vi det for hykleri, når man omtaler beskæftigelsen, bekæmpelsen af arbejdsløsheden og en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder i retningslinjerne for denne politik.
Mod disse valg retter arbejdstagerne og de små og mellemstore virksomhedsledere deres kamp og modstand for at afskaffe denne politik og kæmpe for en anden, der tager hensyn til mennesket og dets nuværende behov.

Meijer
Førhen var der mange små virksomheder. I det sidste halvandet århundrede er de systematisk blev opkøbt og udkonkurreret af store nye virksomheder. Først i de seneste år er der opstået en overraskende fornyet interesse for de små virksomheder. I modsætning til tidligere har de store virksomheder nu interesse i de små, fordi de på den måde kan overdrage opgaver, som de selv ikke kan gennemføre så billigt. De anvender udenforstående i lande med lavere lønninger eller sælger sårbare dele af deres virksomhed til personale eller ledelse. Virksomhedsrisici, som afhjælpning af problemer inden for transport og reparation, overlades til andre. Dyre kollektive arbejdsoverenskomster og ordninger for bedre arbejdsvilkår gælder i mange tilfælde ikke længere. For at kunne overleve skal folkene i sådan en lille virksomhed arbejde hårdere og længere end før i den store virksomhed. De små mener, at de er helt selvstændige, men de er totalt afhængige af bankerne og de store virksomheder, som de har underskrevet kontrakter med. Derfor kan deres eksistens uventet hurtigt få en ende. Der er stor risiko for, at det i sidste ende er de store virksomheder, som drager fordel af statsstøtte til små virksomheder. Jeg forkaster ikke uden videre støtten, for der er situationer, hvor de små virksomheder giver arbejdstagergrupper nye muligheder, især indvandrere og pionerer inden for tekniske innovationer.

Titley
Jeg kan helhjertet gå ind for denne betænkning, som støtter Kommissionens rapport om finansielle støtteforanstaltninger for SMV via vækst- og beskæftigelsesinitiativet. Eftersom det for nærværende er sådan, at de fleste SMV på en eller anden måde har besvær med at få fodfæste på teknologimarkedet, kan denne finansielle støtte ofte symbolisere knald eller fald for en potentielt meget succesrig lille og mellemstor virksomhed. Det bliver alt for ofte begrædt, at EU ikke har formået at skabe en innovations- og iværksætterkultur. Den Europæiske Investeringsfond (EIF) er en meget vigtig måde, hvorpå denne manglende balance kan og bør blive genoprettet.
Kravet om en nærmere projektevaluering er også velkomment. Det vil skabe et vigtigt element af ansvarlighed i ordningen. For at øge denne er også kravet om inddragelse af Europa-Parlamentet meget vigtigt.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.00 og genoptaget kl. 15.00)

Forslag til almindeligt budget for regnskabsåret 2002 modificeret af Rådet - Ændringsskrivelse nr. 2/2002
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
A5-0400/2001 af Costa Neves og Buitenweg for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 modificeret af Rådet (alle sektioner) (14341/2001 - C5-0600/2001 - 2000/2324(BUD)) og om ændringsskrivelse nr. 2/2002 til forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (14340/2001 - C5-0615/2001);
A5-0427/2001 af Colom i Naval for Budgetudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet: Finansiel programmering 2002-2006 - Udgiftsområde 3 og 4 i de finansielle overslag (SEK(2001) 1013 - C5-0410/2001 - 2001/2162(COS));
A5-0447/2001 af Wynn for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet (KOM(2001) 625 - C5-0557/2001 - 2001/2227(ACI));
A5-0439/2001 af Turchi for Budgetudvalget om Kommissionens beretning til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om det transeuropæiske net - Årsberetning for 1999 - I medfør af artikel 16 i forordning nr. 2236/95 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net (KOM(2000) 591 - C5-0255/2001 - 2001/2120(COS)).

Vande Lanotte
Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig at møde Dem endnu en gang for at kommentere de vigtigste punkter ved andenbehandlingen af forslaget til Unionens almindelige budget, som blev udarbejdet den 22. november. Det er en af de sidste, men samtidig en af de vigtigste faser i den til tider komplicerede proces om udarbejdelsen af Unionens budget.
Jeg er meget glad for at kunne afgive denne erklæring for Parlamentets medlemmer, som er samlet her som repræsentanter for det europæiske demokrati.
Forud for Rådets andenbehandling afholdt man der i henhold til reglerne i den interinstitutionelle aftale et samrådsmøde med Parlamentet, Rådet og Kommissionen, som fandt sted den 21. november. Jeg tror, jeg taler på vegne af alle deltagere i det lange møde, som først sluttede tidligt om morgenen, når jeg siger, at det ikke kun var en budgetmæssig succes, fordi det almindelige budget for 2002 nu hurtigt kan fastsættes, men også i politisk henseende, fordi vi nu kan blive enige om behandlingen af en række nye elementer, som er kommet frem siden førstebehandlingen, samt om en række prioriteringer.
På vegne af Rådet vil jeg gerne takke delegationerne fra Parlamentet og fru Schreyer, som har ydet en stor indsats for at opnå dette resultat.
Først til de nye elementer, som naturligvis i første omgang omfatter begivenhederne den 11. september. Helt i overensstemmelse med det, der blev besluttet på samrådsmødet, slog Rådet efter de tragiske begivenheder til lyd for at træffe en ordning for finansieringen af konsekvenserne heraf i Afghanistan og nabolandene. Det betyder, at de geografisk orienterede budgetposter skal forhøjes, og hermed mener vi posterne for Asien og Tacis-programmet med hensyn til foranstaltningerne udadtil. Således har Rådet ved andenbehandlingen afsat et samlet beløb til Asien på næsten 488 millioner euro til forpligtelsesbevillinger. Rådet ville desuden have en stor margen under maksimummet i udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil, med henblik på eventuelle senere behov i de områder. Margenen passer endvidere i aftalen med Parlamentet om opretholdelsen af en minimumsmargen på 70 millioner euro til eventuelle behov i Afghanistan og nabolandene. Jeg vil desuden gerne minde om, at man aftalte et minimumsbeløb på 35 millioner euro som reserve til nødhjælp under udgiftsområde 6 til disse eventuelle behov. Disse elementer udgjorde en vigtig del af vores drøftelser.
Et andet nyt element, som også blev drøftet, er programmet om omstillingen af den spanske og portugisiske fiskerflåde efter udeblivelsen af en fiskeriaftale med Marokko. Her har Rådet opført et beløb på 170 millioner euro som forpligtelsesbevillinger under udgiftsområde 2 i budgetforslaget og besluttet at anvende fleksibilitetsinstrumentet til det overensstemmende beløb. I den forbindelse minder jeg om, at Rådet, for at imødekomme Parlamentet, vedtog en specifik tildeling af 30 millioner euro til forpligtelsesbevillinger under udgiftsområde 2 for de områder, som grænser op til ansøgerlandene, og til anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet til det overensstemmende beløb.
Inden for rammerne af aftalen med Parlamentet om et beløb på 20 millioner euro til forpligtelsesbevillinger under udgiftsområde 3 for grænseregionerne har Rådet støttet pilotprojektet om udvidelsens konsekvenser for grænseområderne. Den aftale var bestemt et af hovedpunkterne i budgetproceduren for 2002. For på en vis måde at fortsætte dette har Parlamentet, Rådet og Kommissionen, under hensyntagen til de i Berlin fastsatte maksimummer, på budgettet for 2003 besluttet at opføre de 27 millioner, som er ikke er opført på budgettet for 2002, og som er en del af de 197 millioner euro, som Kommissionen forslog i finansforslaget om programmet for omstilling af flåden, samt 15 millioner euro til grænseregionerne.
Med hensyn til prioriteringer minder jeg om, at Rådet i marts i år for første gang formelt vedtog konklusioner om budgetretningslinjerne for den kommende budgetprocedure. Hermed angav Rådet sine budgetprioriteringer for 2002, sådan som Parlamentet og Kommissionen allerede gør. Under forhandlingerne har Rådet hele tiden peget på disse principper og prioriteringer og holdt sig til dem. Det er en god metode, fordi den giver mere klarhed over, hvad det drejer sig om, og hvad formålet er, og den øger gennemskueligheden. Jeg mener derfor, at det er i alles interesse, at Rådet fortsætter på den måde.
Jeg begynder med Parlamentets prioriteringer. Jeg er glad for, at der er indgået en aftale inden for rammerne af den fælles erklæring om styringen af de uindfriede forpligtelser (RAL) og fjernelsen på mellemlang sigt af det, som kaldes unormale RAL. Jeg gør opmærksom på, at unormale RAL, som vi har defineret som hvilende forpligtelser, for hvilke der ikke er foretaget betalinger i de sidste to år, samt gamle forpligtelser, der har været opført på budgettet i mindst fem år, ikke kun kan reduceres ved at øge betalingsbevillingerne, men ligeledes ved at fjerne mange forpligtelser. De foranstaltninger, som Kommissionen har bekendtgjort, kan løse dette problem tilfredsstillende på sigt. Vi er endvidere blevet enige om en erklæring om gennemførelsesprofilen for budgettet for 2002. Af erklæringen fremgår det, at gennemførelsen af budgettet skal spredes så ligeligt som muligt over året. Den såkaldte decemberfeber skal hermed undgås. For at opnå det har Kommissionen stillet følgende foranstaltninger i udsigt: Den tilstræber at gennemføre budgettet for 2002 under hensyntagen til gennemførelsen af budgettet for 2001 og om nødvendigt at gennemføre forbedringer. Budgetmyndigheden underrettes, hvis gennemførelsesprofilen afviger betydeligt fra den foreslåede profil. Ved forelæggelsen af budgetforslaget for 2003 tilsendes der endvidere en gennemførelsesplan for budgettet for 2002 for hvert udgiftsområde om de finansielle overslag.
Jeg er overbevist om, at foranstaltningerne svarer til de horisontale ændringsforslag, som Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen, så vi kan se frem til vedtagelsen af budgettet med tillid til gennemførelsen.
Rådet har endvidere især fokuseret på Parlamentets prioriteringer ved førstebehandlingen, bl.a. ved at godkende de supplerende bevillinger til eLearning og indvandring. Selvfølgelig er jeg meget tilfreds med efter-EKSF-ordningerne og med det spanske formandskabs løfte om en omarbejdning af finansforordningen.
Jeg vil afslutte denne sidste liste over prioriteringer, som skal tages i betragtning, med en af Rådets meget vigtige prioriteringer, nemlig den moderate stigning i betalingsbevillingerne. Det vender jeg tilbage til senere.
Ved andenbehandlingen af budgettet har vi taget hensyn til de aftaler, som blev indgået under samrådet. Vi har bestræbt os på at vedtage et budget, som på den ene side finansierer alle Unionens prioriteringer, og som på den anden side tager hensyn til de punkter, som kom på dagsordenen efter førstebehandlingen, uden at se bort fra de reelle behov og muligheden for at anvende bevillingerne. Jeg vil gerne kort behandle de øvrige resultater pr. udgiftsområde.
Med hensyn til landbrugsudgifterne er hele ændringsskrivelse 2 vedtaget. Rådet har endvidere genindsat de i udkastet til budgetforslaget foreslåede beløb for de budgetposter, som blev reduceret ved førstebehandlingen, og som ændringsskrivelsen ikke omfatter. Der er opført et ekstra beløb på 4,5 millioner euro, hvilket blev aftalt under samrådet den 21. november, i hvilken forbindelse der blev taget hensyn til Parlamentets bemærkninger. I den fælles erklæring med Parlamentet er der lagt ekstra vægt på beskyttelsen af dyr under transport. Jeg er endvidere glad for, at institutionerne blev enige om de punkter i ændringsskrivelsen, som vedrører udgifterne til distriktsudvikling, fiskeriaftaler og opførelse på budgettet af det disponible overskud fra sidste budgetår på 1,2 milliarder euro.
Jeg mener, at jeg allerede har givet en oversigt over de vigtigste resultater med hensyn til strukturforanstaltningerne, nemlig opførelse af 170 millioner euro til forpligtelsesbevillinger og 39 millioner euro til betalingsbevillinger til omstillingen af den spanske og portugisiske fiskerflåde samt beløbet på 30 millioner euro til de regioner, som grænser op til ansøgerlandene, i hvilken forbindelse fleksibilitetsinstrumentet anvendes i begge tilfælde.
Med hensyn til de interne politikker har Rådet fastholdt de fleste punkter fra førstebehandlingen samt delvis vedtaget en række vigtige ændringsforslag fra Parlamentet, bl.a. om eLearning med 5 millioner euro og Den Europæiske Flygtningefond med en stigning på 5 millioner euro. Ordførerne har forsøgt at overbevise os, og det er lykkedes, men Rådets vilje til at samarbejde skal i den forbindelse også understreges. Det er under dette udgiftsområde, at en ikke ubetydelig del af foranstaltningerne for de regioner, som grænser op til ansøgerlandene, skal finansieres.
Angående foranstaltningerne udadtil har Rådet ikke kun forhøjet budgetposterne for Asien og Tacis-programmet med 66 millioner euro i forhold til budgetforslaget, men også vedtaget ændringsskrivelse 2 om internationale fiskeriaftaler. Med hensyn til EU-sikkerhedspolitikken er der opført et beløb på 30 millioner euro til forpligtelsesbevillinger i overensstemmelse med resultaterne af samrådet den 21. november.
Med hensyn til de administrative udgifter er de tre institutioner blevet enige om en grundig behandling af generalsekretærernes beretning om den flerårige udvikling på en uformel trilog til næste år. Efter min mening er der her mange muligheder.
Rådet har i forbindelse med Parlamentets budget vedtaget forslaget til det ændrede og supplerende budget nr. 5 for 2001, hvor der allerede tages hensyn til udgifterne til bygninger inden for rammerne af budgettet for 2003 med den forpligtelse, at udgifterne for 2003 reduceres med et lige så stort beløb.
Rådet har i de seneste år håndteret en altomfattende fremgangsmåde ved behandlingerne, hvilket betyder, at der ved budgetforslaget især fokuseres på grundlag af de fastsatte prioriteringer og udgiftsområdets størrelse. Med den fremgangsmåde har Rådet holdt sig inden for de eksisterende maksimumsbeløb for udgifter, som blev fastsat i de finansielle overslag i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999. Rådet har ligeledes, i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale, sørget for, at der er disponible margener inden for maksimumsbeløbene i de finansielle overslag, hvorved flere fælles foranstaltninger og politiske emner kan prioriteres.
Ved andenbehandlingen har Rådet fastholdt en sådan budgetdisciplin, at budgettet stiger i overensstemmelse med stigningen i de nationale budgetter. Den samlede stigning i betalingsbevillingerne er hermed begrænset til 2,0%. Som De ved, opnåede man på samrådsmødet den 21. november, med Kommissionens støtte, enighed inden for rammerne af denne almindelige aftale. Rådet går ud fra, at Parlamentet fastholder den kurs ved andenbehandlingen, så stigningsprocenten ikke overskrider de aftalte maksimummer.
Inden Parlamentet begynder den endelige behandling af budgettet, vil jeg gerne understrege, at Rådet har anstrengt sig for at tage hensyn til visse budgetregler og basisbestemmelser om opførelse af bevillinger på reserven, inddeling af udgifterne, retsgrundlag, forberedende aktioner og pilotprojekter. Derfor erklærer Rådet, at det er imod Parlamentets anvendelse af reserver, hvortil der er knyttet betingelser, hvilket er i strid med finansforordningen.
Rådet har på ny valgt resultatet af førstebehandlingen af budgetforslaget for afsnit B7-1 om Den Europæiske Udviklingsfond, idet opførelsen af en finansiering eller bare plads på budgettet mangler det nødvendige retsgrundlag og derfor ikke er mulig. Der gøres i øvrigt opmærksom på, at det i den forbindelse hovedsageligt drejer sig om obligatoriske udgifter.
Jeg vil gerne afrunde denne korte oversigt over Rådets andenbehandling med at understrege, at budgetproceduren er foregået i en god atmosfære. Som tidligere har det været ret heftigt under forhandlingerne. Alle har klart, kort, til tider langt, men klart fremlagt deres mening. Formålet med samrådsproceduren er på intet tidspunkt tabt af syne, nemlig sammen med Kommissionen at opnå overensstemmelse mellem budgetmyndighedens to parter, så vi kan fastsætte et budget, som gør EU i stand til at tage fat på sine udfordringer under hensyntagen til den situation og den udvikling, som forventes i budgetåret og programmet for 2002.
På egne og Rådets vegne vil jeg gerne takke Terence Wynn, formand for Budgetudvalget, og de to ordfører, Carlos Costa Neves og Kathalijne Buitenweg, samt alle medlemmer af Budgetkontroludvalget, som jeg har samarbejdet med i formandskabets seks måneder, hvor jeg ikke kun har lært den europæiske budgetprocedure at kende, men også lært at sætte pris på den. Tak for opmærksomheden.

Costa Neves
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, med en konstruktiv holdning hos budgetmyndighedens to grene, Europa-Parlamentet og Rådet, og med støtte fra Kommissionen er det i løbet af den komplekse budgetprocedures forskellige faser lykkedes at finde svar på en række nye udfordringer, sikre opfyldelse af allerede indgåede forpligtelser og i det væsentligste dække prioriteterne for 2002. På baggrund af det afbalancerede slutresultat er det kun rimeligt at fremhæve den indsats, som medlemmerne af Budgetudvalget har ydet, det meget vigtige bidrag fra de rådgivende ordførere fra andre udvalg, de politiske gruppers ansvarlige medvirken, det belgiske formandskabs forhandlingsevne, som er blevet demonstreret af hr. minister Vande Lanotte, som jeg hilser, kompetencen hos Kommissionens tjenestegrene, som jeg fremhæver personificeret i generaldirektøren for budgettet, hr. Mangasson, opmærksomheden fra hele kommissærkollegiets side og den særlige indsats, som er ydet af budgetkommissæren, Michaele Schreyer, som jeg også nu beder modtage min hilsen. Tillad mig endelig på egne vegne særlig at nævne den uvurderlige opbakning, som Budgetudvalgets sekretariat har givet, så dette gode resultat kunne opnås. Dets indsats har ligget langt over, hvad man kan forvente af tjenestepligten.
I en hurtig vurdering af de opnåde resultater skal fremhæves fastlæggelsen af bedre betingelser for en fortsat forbedring af budgetgennemførelsen og sikringen af større effektivitet her. Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælleserklæringer er meget betydningsfulde. For første gang har Rådet accepteret ændringsforslag vedtaget under Parlamentets førstebehandling inden for den fælles landbrugspolitik, hvilket åbner for interessante samarbejdsperspektiver. Det har også kunnet lade sig gøre at imødekomme nye behov som følge af den manglende fiskeriaftale med Marokko og den kommende udvidelse gennem finansiering af et omlægningsprogram for fiskerflåder i Portugal og Spanien og specifik støtte til visse grænseregioner. For det fjerde har det været muligt at finansiere tre nye agenturer for henholdsvis sø- og luftsikkerhed samt fødevarer.
Der er desuden et første svar på nye udfordringer i forbindelse med situationen efter attentaterne den 11. september, navnlig med hensyn til politi- og retssamarbejdet og foranstaltninger udadtil, hvor særlig bør nævnes finansieringen af humanitær bistand og genopbygning i Afghanistan og dets nabolande.
Jeg vil endvidere gerne fremhæve den styrkede indsats for eLearning og den særlige opmærksomhed, som bliver den dramatiske flygtningesituation til del. Støtte til Kommissionens reform og fremskridt i udvidelsesforberedelserne bliver også betænkt. Overholdelsen af allerede indgåede forpligtelser både under Agenda 2000 og i den fælles landbrugspolitik og strukturfondene samt programmer igangsat via den fælles beslutningsproces og foranstaltninger over for tredjelande skal endelig også nævnes som et væsentligt punkt.
Selvfølgelig aftegner der sig - som normalt er - nye udfordringer i fremtiden. Jeg skal især pege på følgende: Der er et enormt pres på de bevillinger, der er nødvendige for at afholde udgifterne under udgiftsområde 3, interne politikker, 4, foranstaltninger udadtil, og 5, administrationsudgifter, og det forhold, at situationen lige nu er under kontrol, bør ikke få os til at nære illusioner. Problemerne vil opstå igen i de kommende år, og løsningerne vil blive stadig vanskeligere. I denne forbindelse fremhæver og beklager jeg den budgetstrukturelle stivhed, der følger af de gældende finansielle overslag, og som på nogle udgiftsområder fører til store overskud, mens situationen på andre områder bliver stadig mere kompliceret. Hvem kan forstå, at der med de vanskeligheder, som flere områder mærker, f.eks. foranstaltningerne over for tredjelande, i 2000 var et overskud på 11 millioner euro, ca. 14% af de samlede udgifter? Må der være mod til i tide at vælge de løsninger, som i dette tilfælde er så indlysende. Samtidig må det igen siges, at budgettets sondring mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter er fuldstændig utidssvarende, ligesom det ud fra de allermest grundlæggende demokratiske principper er uacceptabelt, at Parlamentets faktiske kompetence begrænser sig til de ikke-obligatoriske udgifter (omkring halvdelen af budgettet), og uforståeligt, at det ikke har kompetence, hvad angår indtægtssystemet.
Budgettet for 2002 ligger klar, og jeg mener, at vi bør vedtage det. Hvad angår fremtidens opgaver og Europa-Parlamentets nye rolle i budgetproceduren, er vi beredt. Igen vil jeg gerne sige tak til alle!

Buitenweg
Hr. formand, fru Schreyer, det belgiske formandskab og alle kolleger og medarbejdere er allerede blevet takket, så jeg retter derfor min tak til hr. Costa Neves for hans arbejde i det forløbne år og endvidere for den ro og nøjagtighed, som han går til værks med, viljen til at tage andres, også små gruppers, mening alvorligt samt den måde, hvorpå han under samrådet fik alle til at blive enige, hvilket er en stor præstation.
I starten af budgetproceduren så problemet for budgettet for 2002 især ud til at være udgiftsområde 5. Det glædede jeg mig naturligvis over som ordfører, men nu, hvor vi er kommet til december, må jeg erkende, at hr. Costa Neves på ny er nøglepersonen, for udgiftsområde 4 knager også i fugerne. For tredje år i træk er vi nødt til at supplere budgettet med 200 millioner euro gennem fleksibilitetsinstrumentet. Det er altså fortsat et problem at finansiere Unionen politiske opgaver. Men også i år er det alligevel lykkedes at indgå en aftale med Rådet, men efter min gruppes mening er vores støtte ikke helhjertet, og det skyldes de sørgelige ritualer og traditioner i forbindelse med budgetproceduren.
Rådsformanden hylder den fælles budgetmetode, og det er korrekt, at metoden i sidste ende altid resulterer i en aftale, men den årlige budgetdans er alligevel en noget irrationel proces. Kommissionen stiller et forslag, Rådet fjerner et meget stort beløb, Parlamentet opfører lidt ekstra, og så skal vi i gang med det berygtede samråd og forsøge at opnå et resultat. Jeg overvejede på et tidspunkt at afbryde dansen og ved udgiftsområde 5 lade en række nedskæringer fra Rådet stå, f.eks. nedskæringer i forbindelse med Domstolen. Jeg syntes, at det var sundt, at Rådet for en gang skyld blev konfronteret med følgevirkningerne af dets handlinger og ensidede fokusering på at holde sig komfortabelt under loftet for de finansielle overslag. Det gjorde jeg desværre ikke, og jeg kan allerede høre bemærkningerne om, at det burde jeg have gjort. Jeg gjorde det ikke, fordi det på ny ville ramme de forkerte.
Denne opfattelse om at være ansvarlig er i overensstemmelse med den idé, som vi fremlagde ved førstebehandlingen, nemlig at regeringsledernes og ministrenes politiske løfter skal ledsages af et finansielt budget. Vi har opnået den nødvendige erfaring ved genopbygningen af Balkan, og det er mere retfærdigt og ærligt, hvis man fra nu af angiver, om nye opgaver også kræver flere penge - og det er så samtidig et løfte - eller om f.eks. hjælp til et kriseområde resulterer i nedskæringer i fredsprojekter i Mellemøsten eller projekter imod seksuel vold i Sydafrika. Det er i hvert fald et fremskridt, at hjælpen til Afghanistan denne gang var en vigtig del af samrådet, og at der ikke først, hvilket var tilfældet med Balkan, er blevet givet eksterne løfter på donorkonferencer, hvor vi så efterfølgende måtte sætte et plaster på såret. Denne gang er løfterne drøftet i samråd. Jeg håber, at det ikke var et spørgsmål om heldig timing, men starten på en gunstig udvikling.
Et andet bizart aspekt ved budgetproceduren er gennemførelsen af budgettet, og Parlamentet gør sig også skyldigt i tomme løfter. Vi ønsker f.eks. mange flere millioner til Sydafrika, selv om vi ikke præcist ved, hvorfor kun 60% af pengene blev anvendt sidste år. Hvert år har vi til hensigt - og der er ikke grund til ikke at gøre det i år - at følge og justere implementeringen af Kommissionens budget bedre. Det er derfor min gruppes prioritering ved forberedelserne til budgettet for 2003.
Hr. formand, min gruppe er tilfreds med de små ændringer i Rådets budget med hensyn til udgifterne til udenrigspolitikken. Det drejer sig ikke om mange penge, men det har stor betydning. Det er nu klart, at Parlamentet fra nu af også vurderer Rådets budget med hensyn til de operationelle udgifter, og det er et fremskridt.
Hr. formand, budgettet er et middel, ikke et mål. Det finansierer vores aktiviteter for borgerne i Europa og udenfor, og hvis der er et slogan, som de europæiske politikere ikke kan få nok af, så er det at bringe Europa tættere på borgerne. Nu er det få borgere, som er så tæt på, som indbyggerne i Elsene, vores naboer i Bruxelles, og jeg er derfor glad for punktet i det foreliggende beslutningsforslag, hvori vi opfordres til, før vi udvikler planer om nye parlamentsbygninger, først at kortlægge, hvad vi har brug for, og hvordan det kan opnås, og samtidig tage hensyn til naboernes interesser.
Jeg vil gerne takke Præsidiet for dets indsats, og jeg håber, at den planlagte behandling fører til gode resultater, også med hensyn til bibeholdelsen af det monumentale gamle stadion. Det er vigtigt at have store visioner, men det er også vigtigt at være sig bevidst om netop de praktiske konsekvenser.

Colom i Naval
Hr. formand, først vil jeg gerne bede plenarforsamlingen undskylde mig, at jeg er nødt til at forlade salen, da jeg har forpligtelser på grund af mit hverv som næstformand om nogle få minutter, og jeg kan derfor ikke deltage i hele forhandlingen.
Den betænkning, jeg har fået æren af at forelægge, behandler et meget vigtigt bidrag til Fællesskabets budgetterings- og programmeringsordning. Vi havde en aftale, der byggede på fælleserklæringen fra 20. juli 2000, hvori vi fastsatte en ordning til programmering og kontrol af Kommissionens aktiviteter med hensyn til de finansielle overslag. Den skulle tjene som vejledning for budgetmyndighedens beslutninger, komme med et overslag over de uudnyttede margener inden for hvert udgiftsområde under hensyntagen til de bevillinger, der er vedtaget til programmer, der allerede falder ind under den fælles beslutningsprocedure, og fremme anvendelsen af den nye evalueringsprocedure, som udspringer af nævnte fælleserklæring.
Vi befinder os nu i et vigtigt regnskabsår, og for første gang - det takker vi Kommissionen for - tilbydes vi denne mulighed for at se programmeringen for udgiftsområde 3 og 4 med hensyn til vores aktiviteter. Der er et spørgsmål, der interesserer os, et meget metodisk spørgsmål om, hvordan de allerede igangværende programmer skal programmeres i fremtiden, og der er kun et punkt, der bekymrer os: For visse programmer, for visse budgetlinjers vedkommende medtages en fremtidig inflation ved hjælp af det, Kommissionen kalder en budgetdeflator, og som efter vores mening snarere er en budgetinflator.
Der er her tale om en teknisk modsigelse. De finansielle overslag er udtrykt i faste euro, mens programmeringen arbejder i løbende euro hvert år. Resultatet er, at vi i virkeligheden ikke ved, hvornår vi når en aftale, hvad der bliver den værdi, vi havde i det sidste regnskabsår, for den vil afhænge af den reelle inflation. Enhver, der har været fagforeningsmand, ved, at der er mange måder at lyve på ved hjælp af statistikker, og det her er en af dem: at blande løbende priser og konstante priser, og derfor vil jeg ikke insistere.
Jeg vil give Dem et eksempel: Ved at skjule den fremtidige inflation i rammeprogrammet kommer Kommissionen frem til, at vi med dens tal mellem 2002 og 2006 vil få en stigning i de årlige bevillinger på 14,3%. Inflationen skjuler for os, at vi i grunden reelt kun har en stigning på 4,9%. Det er den reelle stigning. Det andet, forskellen op til de 14%, er inflationen. Det er det, vi ikke bryder os om.
Kommissionen sagde forleden i Budgetudvalget, at inflationen er død med euroen. Herren være priset! Jeg accepterer det, men jeg hører til apostelen Tomas' skole og foretrækker i denne sag at røre for at tro. Når det er konstateret, at inflationen er forsvundet, vil jeg gå med til at afskaffe denne slags differentiering mellem faste og flydende priser, og det er derfor kernen i vores synspunkt. Det øvrige, det vil sige resten af Kommissionens arbejde, synes vi er fremragende. Vores bekymring er i virkeligheden at undgå en situation, hvor det ifølge dens teknik forholder sig sådan, at jo større den reelle inflation er, jo større er den disponible margen.
Det er en selvmodsigelse, og vores anmodning, som er indeholdt i beslutningsforslaget, er derfor meget enkel. Hvis det er passende for Kommissionen at blive ved med at arbejde i løbende euro uanset årsagerne hertil, så lad den gøre det, men de data, den giver Parlamentet, skal så også være udtrykt i faste euro. Det er det centrale punkt i vores betænkning. Hvad det øvrige angår, vil jeg lykønske Kommissionen med dens indsats for at give os disse data for første gang.

Wynn
Hr. formand, jeg er en noget uventet ordfører for denne betænkning. Betænkningen er i mit navn, eftersom den person, som har gjort alt arbejdet, den stående ordfører for de finansielle overslag, hr. Colom i Naval, efter megen overvejelse besluttede, at han ikke ville forelægge den for Parlamentet. Jeg kender hans grunde hertil. Jeg har talt med ham om dem. Jeg kan respektere disse grunde, men jeg er lidt bedrøvet over, at han ikke forelægger denne betænkning i stedet for mig.
I de sidste tre år har fleksibilitetsinstrumentet været hovedaspektet i budgettet, og det har overskygget alt andet. Ved denne lejlighed bruger vi det til to programmer, som det er blevet sagt af talere før mig. Jeg behøver ikke at fortælle, hvad det er, men jeg må fortælle om et lille problem, som vi endnu ikke har løst, og det er, hvordan de resterende penge - de 27 millioner euro til omstillingen af den spanske fiskerflåde - bliver fundet til budgettet efter næste år. Det er og bliver et spørgsmål, hvor jeg er sikker på, at Kommissionen vil være kreativ og opfindsom, når det drejer sig om næste års budget - for at sikre, at pengene findes, for det forventes helt bestemt.
Da den interinstitutionelle aftale blev indgået, var fleksibilitetsinstrumentet et af de punkter, som begge sider modvilligt gik med til - vi var modvillige, da der i forvejen var en hel del modstand mod den interinstitutionelle aftale. De må ikke glemme, at det blev vedtaget her i Parlamentet med simpelt flertal og ikke med kvalificeret flertal. Det var en sag i sig selv. Rådet brød sig alligevel ikke rigtig om idéen. Hvis jeg husker ret, var det Kommissionen, der foreslog det som en vej ud af dødvandet. Det var en god ting, at det blev foreslået, for det har reddet vores skind i de sidste tre år. Først var det den store debat om, hvordan vi skulle finansiere Kosovo. Rådet ville ikke bruge det, og vi gik linen ud, hvis De kan huske den famøse situation her i salen, hvor vi alle havde to stemmelister. Derefter var der sidste år diskussionen om, hvordan man skulle finansiere Serbien. Det var i sig selv et problem, og nu er det så denne situation, hvor det gælder om, hvordan vi skal finansiere omlægningen af fiskerflåden og også de grænseoverskridende initiativer.
Disse sidste tre år har vist, at det ikke står så godt til med de finansielle overslag. Jeg er sikker på, at det var en ting, hr. Colom i Naval ville være kommet ind på. Vi står i en situation, hvor de finansielle overslag har store problemer med udgiftsområde 3, udgiftsområde 4 og helt bestemt udgiftsområde 5. Hvis Parlamentet og Rådet ikke begynder at komme til en eller anden form for enighed om, hvordan man skal finansiere disse udgiftsområder i fremtiden, vil vi alle komme til at se konsekvenserne heraf. Det er konsekvenserne af førudvidelsen. Det er ikke nødvendigvis udvidelsen selv. Forberedelserne af førudvidelsen vil være en lige så stor hovedpine som udvidelsen selv.
Vi står også med Afghanistans behov, eller måske skulle jeg sige Afghanistans ukendte behov. Hvad skal vi gøre med dem? Hvad skal vi gøre, hvis vi får en stærkt ønsket fredsaftale i Mellemøsten? Hvor skal de penge komme fra? Der er ikke for nærværende plads i udgiftsområde 4. Jeg har hørt rygter om, at Kommissionen måske vil foreslå et ekstra fleksibilitetsinstrument for udgiftsområde 4. Hvis den gør det, vil det være en velkommen tilføjelse, men om Rådet går med til det, er noget helt andet. Denne stikken hovedet i busken-holdning kan ikke vare ved, hvis vi vil forsøge at være seriøse med hensyn til, hvordan vi forvalter Unionens budget og skatteydernes penge i fremtiden.
Forhandlingerne med det belgiske formandskab i forbindelse med det andet forlig var 100% bedre end det første forlig, som var et tidsspilde, som jeg sagde det dengang. I det mindste var det denne gang godt at forhandle med belgierne, ligesom det var sidste gang, hvor jeg var almindelig ordfører for 1994-budgettet.
Der er områder, hvor vi er uenige, såsom udgiftsområde 3, hvor vi altid har haft problemer. Inden for udgiftsområde 5, som er et af de væsentligste områder, som vi er uenige om, er der vores støtte til Kommissionen vedrørende reformprogrammet, navnlig stillingsfortegnelsen og de stillinger, der er brug for. Men mens vi er nået til enighed om stillingsfortegnelsen, stemte Budgetudvalget for en tredjedel af disse stillinger i reserven, selv om det kun var med et flertal på én stemme. Koordinatorerne og ordføreren arbejder meget hårdt for at forsøge at sikre, at vi kan nå frem til en holdning, som vil give et kvalificeret flertal på torsdag, for hvis det ikke lykkes, kan vi risikere at sidde tilbage med Rådets holdning, som ikke vil hjælpe Kommissionens reformproces, som vi gerne så det ske.
Jeg har set det brev, som kommissærerne, fru Schreyer, hr. Kinnock og fru de Palacio, har skrevet, og hvori de erklærer, at betingelserne for udløsning af reserven er opfyldt. Hvis jeg ikke var formand for Budgetudvalget, ville jeg sige, at jeg er enig med disse tanker, men eftersom jeg er formand for Budgetudvalget, kan jeg ikke sige noget sådant. Jeg vil gerne have, at De skal vide, at vi forhåbentlig mellem afstemningen på torsdag og en ikke for fjern fremtid alle vil befinde os i en stilling, hvor vi kan se, at Kommissionens forslag bliver realiseret, og vi kan komme videre med arbejdet med at gøre Europa til det sted, som borgerne forventer, at det skal være, og som ikke er forbundet med den store mystik, som den udgør for alt for mange af dem lige nu.

Turchi
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens årsberetning om de transeuropæiske net giver et generelt overblik over Fællesskabets støtte på TEN's tre hovedområder, nemlig transport, energi og telekommunikation, som enten finansieres over EU's almindelige budget eller via andre fællesskabsmidler såsom EIB og Samhørighedsfonden. Alt i alt er der efter min mening tale om en god beretning, også når man tænker på, at 1999 var et afgørende år for denne sektor. I 1999 fandt der nemlig begivenheder sted som ændringen af finansforordningen, vedtagelsen af den finansielle ramme for 2000-2006 og oprettelsen af ISPA. Det år blev 50% af finansieringen anvendt til transportinfrastrukturarbejder, og Galileo blev et nyt og vigtigt TEN-projekt. Det betyder dog ikke, at vi ikke har nogen kritiske bemærkninger til Kommissionen, men de skyldes først og fremmest den slags beretning, den har forelagt for os, og ikke gennemførelsen af de transeuropæiske net.
For det første har jeg den kritiske bemærkning til beretningen, at der mangler henvisninger til TEN-projekternes kvalitative udvikling. Projekternes påbegyndelse og fuldførelse har meget ofte krævet meget mere tid end beregnet på grund af procedureforskellene og den manglende samordning. I adskillige tilfælde har medlemsstaterne haft forskellige prioriteter, og det offentlige eller private partnerskab er stadig ikke særlig udviklet. Derfor er det nødvendigt, at Kommissionen i fremtiden vedlægger sine beretninger supplerende oplysninger om projekterne, f.eks. de oprindelige planer, tidsplanerne og de opnåede resultater. På denne måde ville man ikke mindst øge gennemsigtigheden og således også muligheden for en reel og effektiv overvågning af situationen.
For det andet burde den finansielle vurdering af TEN også omfatte oplysninger om de finansieringer, der sker over lokale, regionale og nationale budgetter, og som foretages af private, eftersom ca. 80% af de samlede midler kommer fra sådanne kilder. Så ville det også være muligt at få et samlet overblik over finansieringssituationen og at kontrollere, at medlemsstaterne holder deres løfter på dette område.
For det tredje er jeg af den opfattelse, at de finansielle midler, der er til rådighed til TEN, er alt for begrænsede i forhold til de konstante ændringer, der sker inden for transportsektoren. Den procentandel af TEN's aktiviteter, som finansieres over det almindelige budget, bliver hele tiden mindre, mens EIB's lån dækker over tre fjerdedele af finansieringen på dette område, hvilket skal understreges. Efter min mening burde den finansielle TEN-transportpakke revideres og tilpasses til de egentlige behov, ikke mindst i betragtning af følgevirkningerne på andre områder såsom miljøområdet.
Endelig mener jeg, at man bør tage spørgsmålet om vejtrafik ordentligt op. Vejtrafikken bliver hele tiden mere omfattende, hvilket er i modstrid med de målsætninger, man satte sig med oprettelsen af TEN. Dette skyldes efter min opfattelse det manglende samarbejde på tværs af grænserne, og dette manglende samarbejde undergraver naturligvis jernbanesystemets fremme og interoperabilitet. For at løse dette problem er det efter min mening nødvendigt, at vi gradvist lægger mindre vægt på de prioriterede Essen-projekter og landespecifikke infrastrukturprojekter og i stedet lægger større vægt på transitprojekter og tværnationale projekter for at styrke den bæredygtige transportpolitik og fremme integrationen mellem de forskellige transportformer.
Til sidst vil jeg også gerne sige et par ord om det budget, vi nu skal til at vedtage. Vi har løst to ikke ubetydelige politiske spørgsmål, som afspejler de ekstra behov, der er opstået på baggrund af den ændrede internationale situation. Ved andenbehandlingen sørgede vi for en bred margen for støtten til Afghanistan og dets grænseområder, og vi blev enige med Rådet om et beløb på 488 millioner euro til samarbejdet med de asiatiske udviklingslande. Vi har således endnu en gang vist vores politiske lydhørhed og givet vores støtte til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det ville være utænkeligt, at EU var fraværende i et øjeblik som dette, og det ville også være utænkeligt, at Parlamentet sagde nej, når der var tale om et udtrykkeligt ønske fra Rådets side. Dette betyder på den anden side ikke, at alt er i orden, og at der ikke skal gives udtryk for kritik. Jeg vil dog navnlig gerne takke ordføreren, hr. Costa Neves, samt fru Buitenweg og hele sekretariatet, som også har hjulpet og støttet os i de vanskelige øjeblikke.

Schreyer
. (DE) Hr. formand, hr. minister Vande Lanotte, mine damer og herrer, det foreliggende resultat af budgetforhandlingerne tåler dagens lys. Mens budgetforhandlingerne har stået på - altså fra fremlæggelsen af det foreløbige forslag til nu - er der opstået mange nye krav til EU's budget. Verdenspolitiske begivenheder, terrorangrebene den 11. september, krigen i Afghanistan, krisen i Mellemøsten har skabt nye krav. Kriserne i landbrugssektoren, som vi havde i år, har forårsaget nye krav også til næste budgetår, og der skal tages højde for borgernes ændrede forventninger. Det er lykkedes os i fællesskab at tilpasse budgettet for 2002 til disse nye udfordringer, og set i lyset af den hyppige kritik af EU bør vi også højt og tydeligt understrege det gode resultat.
Det er lykkedes, og det er det takket være Deres meget afbalancerende og formidlende forhandlingsmåde, hr. Costa Neves, og det takker vi Dem hjerteligt for! Det er lykkedes takket være den stringente, men alligevel kompromisvillige holdning hos formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, det er lykkedes takket være rådsformandens - Deres, hr. Vande Lanotte - dygtige forhandlingsledelse i det afgørende øjeblik, og jeg vil gerne på hele Kommissionens vegne takke Dem alle og ordføreren fru Buitenweg, hr. Colom i Naval, hele udvalget og også Dem, hr. Turchi, for det frugtbare samarbejde.
Jeg vil også gerne nævne hr. Seppänen. Han havde jo den historiske opgave at fremlægge beretning om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs sidste regnskab. Som næsten historisk kan man også betegne størrelsen af EU's budget, nemlig EU-budgetkvoten. Budgettets andel af det europæiske bruttonationalprodukt vil næste år være lavere end på noget tidspunkt i 1990'erne. Det vil kun udgøre 1,03% af det europæiske bruttonationalprodukt. Dermed ligger EU's budget 4,6 milliarder euro under det beløb, som var afsat i den finansielle planlægning for næste år. 4,6 milliarder euro, det er næsten 5% af det samlede budget, eller sagt på en anden måde, i den finansielle planlægning havde man kalkuleret med, at budgettet for 2002 kunne blive 5% højere end det budget, der nu bliver vedtaget.
Det understreger jeg, fordi det for det første er udtryk for budgetdisciplin på europæisk niveau, og, hr. minister, fordi EU's budget dermed holder sig under gennemsnittet af vækstraterne i medlemsstaternes budgetter. Det skal også fremhæves.
Men for det andet viser dette resultat også, at der er skabt plads til at påtage sig nye finansielle opgaver, og det siger jeg specielt med henblik på diskussionen om omkostningerne ved udvidelsen. Det betyder altså, at Europa, det europæiske budget, er forberedt på at påtage sig nye opgaver.
Hjælpen til Afghanistan til en fredelig udvikling for landet er en ny opgave, som også EU bør og vil påtage sig et ansvar for. I budgettet for 2002 er det første skridt taget med 130 millioner ekstra oven i de midler, der er afsat til humanitær hjælp. Det er et godt resultat, netop også set i lyset af at det ville være fatalt, hvis vi skar ned på vores engagement på Balkan. Det må ikke ske, og derfor er der afsat samme beløb til Balkan som i år, og en del af det har allerede nu, ved udgangen af regnskabsåret, kunnet fremføres i finansieringen.
Også til Palæstina er der fortsat brug for hjælp. Vi udligner sammen med andre donorer en del af de indkomsttab, som Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed har som følge af, at Israel i forbindelse med den eskalerende konflikt tilbageholder skatte- og toldindtægter. Der føres streng kontrol med anvendelsen af disse midler i Palæstina. De kontrolleres af Den Internationale Valutafond, og der er ingen tegn på, at pengene misbruges til våbenindkøb. Det ville også være aldeles uacceptabelt.
EU støtter sundhedsvæsenet, vi støtter uddannelsesvæsenet. Vi vil benytte tilskuddene til at opretholde en chance for fredsprocessen. Det er vores mål, og jeg er meget glad for, at hr. Peres i går på Rådets pressekonference understregede, at også Israel betragter denne økonomiske hjælp til Palæstina som vigtig.
EU er i gang med at påtage sig et større ansvar på det verdenspolitiske plan, og det er godt. Det betyder et stærkere engagement i den civile krisestyring. Det kræver økonomiske midler, og De ved - og formanden for Budgetudvalget har understreget det endnu en gang - at budgetreglerne er sådan, at midler, som bliver frigjort et andet sted, ikke bare kan anvendes til ekstra udgifter på det udenrigspolitiske område. Af de 4,6 milliarder euro, som budgettet for 2002 ligger under beløbet i den finansielle planlægning, kan vi ikke bare bruge 400 eller 500 millioner euro til at håndtere udenrigspolitiske kriser. Vi kan heller ikke bare bruge midler fra budgetoverskuddet til at finansiere nye krav med. Derfor har Kommissionen foreslået, at der oprettes en ekstra reserve til dette ekstra udenrigspolitiske engagement gennem en aftale mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen, og jeg tror faktisk, at det er den ideelle måde, så man ikke behøver at lave den finansielle planlægning helt om, men på den anden side fra Fællesskabets side kan tage og leve op til de nye udfordringer for Fællesskabet, og det ville være godt, hvis Rådet i Laeken også ville gå ind for denne fremgangsmåde.
En ny ting i budgettet for 2002 er, at der er afsat midler til initiativer til samarbejde på det retslige område, bl.a. til udvikling af det nye informationssystem til Schengen og Eurojust. Det er noget helt nyt, at der afsættes midler til dette formål i Kommissionens budget.
En anden ny post er programmet til omstrukturering af den spanske og til dels også den portugisiske fiskerflåde, som hidtil har kunnet fiske i marokkansk farvand. Kommissionen finder det positivt, at budgetmyndigheden har fulgt Kommissionens forslag, både hvad angår størrelsen af dette særprogram - 197 millioner euro - og hvad angår den konkrete udformning af programmet og finansieringen gennem fleksibilitetsreserven. Med kravene til grænseregionerne var det jo sandt at sige ikke nemt at nå frem til kompromiset om at afsætte ekstra midler i budgettet for 2002. Men kompromiset om at afsætte en del af de ekstra midler for 2003 til de to opgaver er acceptabel, og jeg kan garantere, at Kommissionen for 2003 vil stille de pågældende finansieringsforslag, så der også bliver afsat midler til programmet til omstrukturering af flåden i Spanien og Portugal.
Nu er det op til Spanien og grænseregionerne at sørge for en hurtig gennemførelse af de programmer, som får ekstra midler, og Kommissionen vil være behjælpelig i denne forbindelse. For det er klart, at det er, hvad befolkningen nu forventer, fiskerne i Spanien såvel som de små og mellemstore virksomheder i grænseregionerne.
Parlamentet har også i år under budgetforhandlingerne støttet Kommissionen i dens reformbestræbelser, og der har været tale om en virkelig stærk støtte. Det vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke for. Men alligevel vil jeg gerne nævne et enkelt punkt, nemlig det meget vigtige punkt om reserven til de hidtil planlagte 105 nye stillinger. De har i Budgetudvalget vedtaget to betingelser for at ophæve reserven. For det første skal Kommissionen stille et forslag til et permanent førtidspensionssystem. Kommissionen havde allerede inddraget dette i sine retningslinjer for personalepolitikken og vil tage et forslag til ændring af statutten med til forhandlingerne.
Den anden betingelse var, at der skulle foretages en afstemning mellem budgetvedtagelserne og Kommissionens arbejdsprogram. Det var jo også til debat i morges, og Kommissionen forsikrer om, at den fra næste år vil præsentere de vigtigste initiativer, som har budgetmæssige konsekvenser, tidligere. Jeg kan også personligt forsikre Dem om, at jeg vil støtte dette initiativ, så det i god tid i budgetprocessen er klart, hvilke budgetmæssige konsekvenser for det kommende år nye lovforslag vil have. Jeg håber, at vi også på dette punkt vil nå frem til et godt resultat.
2002 er et vigtigt år for landbrugspolitikken. Midtvejsregnskabet i landbrugspolitikken skal fremlægges. Landbrugsbudgettet vil næste år vokse 0,5%, hvilket ligger under gennemsnittet, og det selv om der f.eks. er afsat 400 millioner euro i budgettet til tilbagebetaling af udgifter til medlemsstaterne som følge af mund- og klovsygen, og selv om der f.eks. i oksekødssektoren er afsat i alt 8 milliarder euro. Reformen, midterm review, har ikke kun en finansiel dimension, det drejer sig også om målsætningen i landbrugspolitikken, og her spiller anden søjle, støtten til landdistrikterne, en vigtig rolle.
Hvad angår Sapard-programmet, den landbrugsmæssige førtiltrædelseshjælp, mener Kommissionen imidlertid fortsat ikke, at forslaget til et nyt program er den rigtige vej. 2002 bliver også et meget vigtigt år for udvidelsen af EU. For de lande, som er kommet længst, skal forhandlingerne afsluttes, og det vil helt konkret sige, at de budgetvirksomme forhandlinger om landbrugspolitikken, om strukturpolitikken og budgettet selv bliver afsluttet.
I slutningen af juni næste år vil Rådet have fastlagt sin fælles forhandlingsposition for budgetkapitlet. Budgetkapitlet vil jo være kronen på værket på tiltrædelsesforhandlingerne. Kommissionen har allerede besluttet, at den vil stille et forslag, som ikke går ud over de beløb, der blev afsat til nye medlemmer i Agenda 2000 for årene 2004, 2005 og 2006. Det blev også fastsat i den interinstitutionelle aftale. Derfor regner Kommissionen med budgetmyndighedens tilslutning til, at der ikke afsættes mere, men heller ikke mindre end disse årlige beløb.
2002 er også det år, hvor konventet til reform af de europæiske traktater indleder sit arbejde. Vi står lige foran topmødet i Laeken og dermed arbejdsprogrammet for konventet. Et vigtigt fremtidstema for konventet bør være Parlamentets budgetret. Resultatet af budgetforhandlingerne 2002 er præsentabelt, og resultatet vil igen leve op til udfordringerne. Alligevel bør det for fremtiden være klart, at Europa-Parlamentet har behov for langt om længe at få fuld budgetret. Det er en prøvesten for den demokratiske udvikling i EU.
  

Tajani
Hr. formand, jeg kan meddele, at man nåede til enighed om den europæiske arrestordre ved slutningen af mødet mellem rådsformand Verhofstadt og ministerpræsident Berlusconi. Italien skriver under på forslaget, men det italienske parlament har fået til opgave at foretage det nødvendige indgreb for at ændre den italienske forfatning, eftersom den europæiske arrestordre er i modstrid med forfatningen, sådan som nogle af forfatningsrettens tidligere formænd har givet udtryk for. Den italienske ministerpræsident har således givet parlamentet til opgave at ændre forfatningen. Man er i øjeblikket ved at indlede den pressekonference, hvor man fortæller denne nyhed.

Formanden
Tak, hr. Tajani. Jeg tror, at det er en god nyhed for os alle sammen.
  

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg vil gerne takke hovedordføreren for budgettet, hr. Costa Neves, for den indsats, han har ydet for at nå et afbalanceret og fornuftigt budget, der respekterer Europa-Parlamentets kompetencer og beføjelser.
Nu drejer det sig om at sikre mest mulig effektivitet i forvaltningen, og jeg henvender mig derfor til Europa-Kommissionen og beder den om bruge pengene på en afbalanceret måde mellem alle de geografiske områder, for jeg tror ikke, at det er lovligt at tilsidesætte de prioriteringer, der er fastsat af Parlamentet, ved hjælp af en omfordeling af bevillingerne ved afslutningen af regnskabsåret. Det er derfor åbenbart, at Kommissionen er nødt til at bevilge sig selv de nødvendige menneskelige ressourcer, og Udvalget om Udenrigsanliggender har, i særdeleshed hvad angår forvaltningen af bistanden til tredjelande, bedt om, at Kommissionen kan råde over disse menneskelige ressourcer, som gør det muligt for den at foretage den effektive forvaltning, vi henviser til.
Afslutningsvis deler jeg, hr. formand, den bekymring, andre kolleger har givet udtryk for, nemlig at det for at kunne finansiere nye prioriteringer i fortløbende regnskabsår er nødvendigt at få nye ressourcer, så de forpligtelser, som EU har påtaget sig i forbindelse med eksterne aktioner, ikke kommer i fare.

Heaton-Harris
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ordføreren, som næsten er nået til afslutningen af andenbehandlingen. Jeg må minde ham om, at vi fra et kontrolsynspunkt imødeser og ser frem til, at han vil nære en stor interesse for, hvordan budgettet gennemføres af Kommissionen til næste år, og hvordan han driver det fremad derfra.
Budgetkontroludvalget stillede en række ændringsforslag til budgettet for at få ekstra oplysninger og vurderinger fra Kommissionen. Vi kommer faktisk nogen vegne her i år. Det er en taktik, vi har besluttet også at bruge i årene fremover. Vi vil også gerne takke Budgetudvalget for at lade os have noget at skulle have sagt om overførsler, som vi er særligt interesserede i. Jeg vil endelig gerne takke ordføreren igen for at nære en stor interesse for ændringsforslaget vedrørende Revisionsretten. Vi i udvalget vil se særligt opmærksomt på dette, da vi forstår, at Revisionsretten vil komme til os efter flere penge, personale og ressourcer i fremtiden. Vi er meget interesserede i at se, hvordan dette års situation vil udvikle sig i løbet af 2002.

Deprez
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg, som tidligere talere, gerne lykønske ordføreren, hr. Costa Neves, med det foreliggende resultat. Samtidig vil jeg gerne lykønske og takke kollegerne i Budgetudvalget. Det er et sjældent privilegium, hvilket jeg som ordfører for et af udvalgene fuldt ud er mig bevidst, at kunne konstatere, at alle de krav, vi havde stillet - som naturligvis var både legitime og grundigt forberedt - er godkendt af Budgetudvalget og er forelagt Europa-Parlamentet ved andenbehandlingen. Jeg vil således gerne takke ordføreren og alle medlemmerne af Budgetudvalget.
Når dette er sagt, vil jeg gerne henvende mig mere direkte til Rådet, til Rådets intellekt, om jeg så må sige. Jeg er sikker på, hr. Vande Lanotte forstår. Hr. formand, for fire år siden stillede Europa-Parlamentet forslag om oprettelse af en europæisk flygtningefond. Rådet slettede under andenbehandlingen forslaget med hård hånd. Ingen fællesskabsmidler til flygtninge. Fire år er gået siden da, og nu foreslår Rådet bevillinger til en europæisk flygtningefond, som den tidligere afviste at oprette, af en størrelsesorden som langt overstiger, hvad vi havde anmodet om. Der skulle gå fire år, før Rådet forstod, før det viste ansvarlighed og, med forlov, før det handlede intelligent.
Et andet eksempel. Vi har i flere år under førstebehandlingen anført en budgetpost til Schengen-samarbejdet, fordi vi i flere år har ønsket, at visse elementer i samarbejdet gøres til et fællesskabsanliggende og finansieres over EU's budget. Rådet slettede hvert år Schengen-budgetposten med hård hånd under andenbehandlingen. Denne gang finder Rådet imidlertid, at der er behov for den budgetpost, vi havde indføjet, med henblik på finansiering af SIS 2, som det er besluttet at finansiere med fællesskabsmidler.
Hr. formand, der er et tredje problem, jeg må påpege. Vi har valgt at opføre 5 millioner euro på budgettet under budgetposten Europol med henblik på bekæmpelse af terrorisme. Europa-Parlamentet vedtog dette ved førstebehandlingen og vil også vedtage det ved andenbehandlingen. Rådet afviste imidlertid dette ved andenbehandlingen. Hr. rådsformand, gør det umulige. Gør alt for at sikre, at det fornødne retsgrundlag tilvejebringes, og de fornødne aftaler indgås. Gør alt for at sikre, at pengene anvendes nu. Det må ikke vente fire år - for terroristerne venter ikke.

Kuckelkorn
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at komme med et par principielle bemærkninger om agenturer. Det var en vigtig beslutning at behandle agenturerne individuelt. Jeg har studeret ændringsforslagene fra fagudvalgene meget nøje. Derfor vil jeg gerne sende et signal til fagudvalgene. Først opfordrer jeg Dem til at se nøje på agenturerne med hensyn til, om de arbejder godt eller ej, og læs også Revisionsrettens beretning.
Også en bemærkning om de nye agenturer. Jeg tror, politikken går ud på at skabe endnu flere agenturer. Det lader også til at være Kommissionens strategi. Det er der generelt ikke noget ondt i. Men når det drejer sig om finansieringen, bliver det forkasteligt, for Kommissionen regner ikke sine penge med. Og når så Kommissionen eller agenturerne kommer og beder om flere penge, vil det fremover sprænge kategori 3.

Gill
Også jeg vil gerne lykønske begge ordførere med deres budgetbetænkninger og takke dem for den samarbejdsvillige tilgang, de har valgt. Vi har haft en barsk budgetprocedure, navnlig i forhold til de prioriteter, der var fastsat af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Dette vil give mit udvalg problemer med at opfylde sine forpligtelser vedrørende en række programmer. Disse programmer er ikke blot meget vigtige for at nå et dynamisk, videnbaseret Europa, men er i lyset af det nuværende barske økonomiske klima, som europæiske virksomheder og organisationer står over for, også vores nøgle til at nå vores mål om at skabe nye job og støtte virksomheder. Jeg er imidlertid klar over de begrænsninger, vi har i vores arbejde, og som en, der tidligere har understreget behovet for forsigtighed, effektivitet og sparsommelighed, ved jeg, at mit udvalg vil gøre sit yderste for at levere vækst og velstand til EU.
De spørgsmål, jeg virkelig ønsker at rejse, vedrører gennemførelsen af budgettet. For det første er der Kommissionens vane med at ignorere nogle af prioriteterne fra denne budgetmyndighed, og jeg vil give Dem et eksempel fra mit udvalg vedrørende Synergy-programmet. Det er ikke et særligt stort program, men det er ikke desto mindre et vigtigt program. Men det passede ikke rigtig den særlige generaldirektør at gennemføre dette program sidste år, og så blev det bare ignoreret, fordi man ikke mente, at det havde en tilstrækkelig stor indvirkning.
For det andet er der brugen af overførsler, som efter min mening er åben for misbrug, for ofte finder disse sted meget sent i budgetproceduren, og Kommissionen overfører penge fra områder, som er prioriteret af Parlamentet, til områder, som er prioriteret af den. Vi må have mekanismer, der kan sætte en stopper for, at dette sker igen år efter år.
For det tredje er der manglen på synkronisering mellem budgetproceduren og lanceringen af lovgivningsprogrammer. Det gør budgetproceduren og myndighederne til en parodi, når man har igangsættelsen af budgetproceduren i februar og igangsættelsen af lovgivningsprogrammet i november.
Jeg vil meget hurtigt gå videre til de andre institutioners budgetter. Dette koncentrerer sig i det store og hele om forberedelserne til udvidelsen. Jeg forstår, at Parlamentet har lagt planer for nye bygninger, der kan rumme de nye medlemsstater. Men hvis vi øger bygningerne i Bruxelles, er det vigtigt, at vi drager ved lære af Strasbourg, og at vi ikke gør de samme fejl, som vi gjorde med denne bygning, der skabte en masse dårlig reklame og gav et meget dårligt billede af Parlamentet. Derfor er det vigtigt, at vi i fremtiden har en klar forklaring på, hvad disse bygninger skal bruges til, og at bygningerne er miljøvenlige og handicapvenlige. Jeg må udtrykke forbavselse over, at vi allerede er ved at forhandle om nye bygninger, da der ikke er truffet nogen videre beslutninger inden for en lang række områder, herunder hvad angår sprogordningen.

Pronk
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske de to ordførere med det opnåede resultat samt med de indlæg, som de har holdt i dag. Jeg er imidlertid noget utilfreds med resultatet fra Rådets side. Jeg er tilfreds med det endelige resultat, men hvorfor stillede Rådet i første instans sådan et uacceptabelt forslag? Det så ud til, at Rådets medlemmer på ny opførte sig, sådan som jeg formulerede det for et par år siden, som små drenge med knaldpistoler, som ikke ved, hvad det præcist drejer sig om. Det blev der heldigvis rettet op på, for vi ville have fået store problemer med hele budgettet med de forslag, som forelå, især med hensyn til udgiftsområde 3. Jeg kan simpelthen ikke forstå, at Rådet helt alvorligt tør stille sådanne forslag. Vi gav en række indrømmelser i forbindelse med betalingerne, og det skal vi være mere opmærksomme på i fremtiden. Det er Rådet tilsyneladende interesseret i, og det er nok fornuftigt at være lidt mindre gavmilde, end vi har været i år. Men det skal tages op til næste år.
Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at det bliver meget snært i fremtiden under udgiftsområde 3, 4 og 5. Vi støtter det, som Kommissionen pegede på, nemlig hvor lidt Unionen relativt set anvender i øjeblikket. Vi skal naturligvis være klar over, at det ændrer sig, så snart de nye medlemsstater tiltræder. Vi sparer altså op til fremtiden.
Et andet punkt, som er meget bekymrende, er Rådets holdning til projekter, som kan forbedre beskæftigelsen. Jeg nævner i den forbindelse Galileo-programmet. Alle andre punkter, som kræver penge fra EU-budgettet, og som kan bidrage til bedre økonomiske præstationer i det kommende år - og der er mange - udelukkes systematisk. Hvis vi ikke er tilstrækkeligt opmærksomme på dette, ender vi i en konjunktur, som absolut ikke er nødvendig. Når man ser på det, som amerikanerne gør i øjeblikket, hvor mange penge de er villige til at stoppe i deres konjunktur, så skal vi ikke efterligne alt det, men vi kan gå lidt i den retning og anvende vores midler med en anelse fornuft.

Bowe
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, Kommissionen, ja, og endog til en vis grad Rådet for det arbejde, de har gjort her i år. Vi har haft en budgetprocedure, som hidtil er forløbet bemærkelsesværdigt glat. Vi anerkender det pres, der har været på budgettet - hvad enten det har været Balkan, Palæstina, udvidelsen, Afghanistan eller kravet om en indsats inden for nye aktivitetsområder. At finde en balance i forbindelse med dette pres har været noget af en præstation, navnlig fra Kommissionens side, og det vil vi takke Dem for.
Inden for de sektorer, der er af interesse for Miljøudvalget, bifalder jeg især etableringen af rammer og langfristede finansieringsordninger, som helt bestemt har stabiliseret vores arbejde på forbrugerområdet. Jeg bifalder de rammer, der er ved at udvikle sig på sundhedsområdet, hvor det helt bestemt vil tilskynde til fremskridt inden for det område. Det er lige så vigtigt at sige, at denne form for stabile finansieringsordninger bistår os enormt i vores arbejde. Jeg er glad for, at de for størstepartens vedkommende er blevet accepteret.
Jeg bifalder ligeledes den beslutning, der skulle have været truffet, men ikke er blevet det, om ikke at trække penge tilbage fra Life-programmet til miljøprojekter, der er så vigtige. Vi kan kun udvikle vores arbejde med at garantere forbrugernes fremtidige rettigheder, befolkningens sundhed og et sikkert og rent miljø, hvis vi lader handling følge ord og bruger de penge, der skal til.

Görlach
Hr. formand, en hjertelig tak til Carlos Costa Neves, Terence Wynn og hele den gruppe i Parlamentet, som har forhandlet i forligsproceduren. Der var ikke mere at hente. For Kommissionens ændringsskrivelse var jo meget beskeden, hvad kan man så lægge oven i? Når man ved, hvor små mulighederne er for at ændre noget ved de obligatoriske udgifter på landbrugsområdet, må man lade det komme Dem til gode, mener jeg, at De har kæmpet og også opnået nogle fordele.
Jeg vil gerne tage et enkelt punkt op, som meget tydeligt viser dilemmaet inden for landbrugsbudgettet. Vi ved alle, at vores hænder mere eller mindre er bundet, når det gælder de obligatoriske udgifter. Også når det gælder udformningen af de obligatoriske udgifter, altså udformningen af den fælles landbrugspolitik, er vores hænder bundet. Dér, hvor vi har mulighed for at flytte noget, ved den anden søjle, som fortsat er en bønnestage, som heller ikke bliver tykkere, hvor vi har flere krav, end vi kan honorere, kan vi ikke overføre penge fra de obligatoriske udgifter. Denne lammelse af os selv må bringes til ophør. Jeg kræver endnu en gang ikke bare fuld budgetret for Parlamentet, jeg kræver også fuld medbestemmelse inden for den fælles landbrugspolitik. Hvis ikke vi får det, vil dette dilemma ikke ændre sig.

Langenhagen
Hr. formand, reformen af den fælles fiskeripolitik pr. 1.1.2003 vil betyde en positiv ændring af denne vigtige økonomiske sektor. Det er jeg overbevist om. Derfor ønskede udvalget på nuværende tidspunkt ikke at indføre nye budgetposter med undtagelse af fleksibilitetsreserven på grund af Marokko-katastrofen, som har ramt fiskerisektoren dybt og givet anledning til mange spørgsmål. Nogle små ændringer ønskede vi dog. For det første omkring fødevaresikkerheden, især med hensyn til genteknikken. Her er der et stort behov for en videnskabelig underbygning. For det andet med hensyn til kontrollen af fiskeriaktiviteten. Vi har brug for en streng kontrol og måske økonomiske sanktioner for de sorte får. For det tredje med hensyn til en reel inddragelse af sektoren i diskussionen og i de lovgivningsmæssige initiativer efter bottom up-princippet. Dialogen skal formaliseres.
Sammenfattende takker vi Kommissionen og især hr. Costa Neves for det konstruktive og kloge samarbejde. Fiskeriudvalget følte sig i gode hænder hos ham. Vi ønsker at bevare fiskeriet i vores egen interesse og i de efterfølgende generationers interesse.
Så har jeg fået tildelt endnu et minut. Jeg vil berøre et andet emne. Det vedrører hr. Turchis og hr. Prodis bemærkninger i formiddag om Galileo. Jeg appellerer til Dem alle om ikke at blokere vejen for den videre udvikling. Forslagene til hr. Turchis betænkning om TEN 1999 fra vores især britiske kollega, hr. Dover, må afvises. Deres begrundelse er ikke korrekt, for virksomhederne udtalte sig allerede i begyndelsen af 2001 i et memorandum of understanding positivt om deres økonomiske deltagelse, uden af der i begyndelsen af 2001 allerede var en politisk vilje til stede. Hr. Dover, jeg beder Dem tænke på de mange arbejdspladser ligesom vores kollega, hr. Prodi.

Iivari
Hr. formand, jeg koncentrerer mig nu udelukkende om sport eller rettere sagt om mangel på samme i budgetforslaget godkendt af Rådet. Ved flere efterfølgende topmøder, senest i Nice, er der kommet erklæringer om sportens betydning for samfundet. Desuagtet bliver der ikke taget højde for sporten i Unionens aktiviteter. Situationen blev tilspidset yderligere, da EU desværre var nødt til at trække sig ud af finansieringen af WADA.
Budgetudvalget har gentagne gange fremlagt det ved Parlamentets førstebehandling vedtagede forslag fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om bevillingen på 5 millioner euro til forberedende foranstaltninger på sportsområdet i Fællesskabets politik. Det er hensigten bl.a. at anvende bevillingen til idrætsklubbernes ungdomsarbejde for at hindre isolation blandt unge. Jeg håber, at forslaget ved afstemningen på torsdag får støtte fra Parlamentet. Det vil også være i overensstemmelse med forberedelserne til temaåret for fysisk uddannelse.

Wijkman
Hr. formand, min taletid er begrænset, men jeg vil alligevel tage et par vigtige spørgsmål op. På bistandsområdet, som jeg har beskæftiget mig med, er der sket et klart gennembrud i år. Vi har indgået en aftale med Kommissionen om både rapporteringsformen og den fremtidige sammensætning af vores støtte. Jeg takker Kommissionen for den konstruktive ånd, hvori diskussionerne har fundet sted.
Parlamentet får betydeligt mere indblik i og kontrol med bistandspengene. Forudsætningerne er nu langt bedre end tidligere for at få styr og orden på en virksomhed, der desværre ofte præges af det modsatte. At Kommissionen har accepteret som retningslinje, benchmarking, at en tredjedel af bistanden skal anvendes som støtte på det sociale område, er også en markant fremgang. Aftalen indebærer en garanti for større fokus på programmer og aktiviteter med særlig betydning for fattigdomsbekæmpelsen.
Jeg vil naturligvis også takke Costa Neves for hans måde at håndtere arbejdet på. Han har udvist åbenhed, venlighed og effektivitet i et meget vanskeligt job.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, den betænkning, som Udvalget om Kvinders Rettigheder fremlagde, blev vedtaget af næsten hele Parlamentet ved førstebehandlingen.
Til de ændringsforslag, der var indeholdt i denne betænkning, blev der tilføjet en ny linje, A-3037 N, til kvindeorganisationer, der ikke tilhører den europæiske lobby, men som arbejder meget effektivt for ligestilling og fremme af kvinder.
Både dette og visse andre forslag fra Udvalget om Kvinders Rettigheder er blevet fjernet af Rådet, hvorfor Parlamentet, idet det gør brug af de beføjelser, det har i medfør af traktaterne, og da det ikke drejer sig om obligatoriske udgifter, stiller dem igen med henblik på vedtagelse. På denne måder optræder vi kohærent og fremlægger de ændringsforslag, som Parlamentet allerede vedtog ved førstebehandlingen.
Blandt disse ændringsforslag bør linje B5-331, Informationssamfundet, også fremhæves, da den er så vigtig for fremtiden og i særdeleshed for kvinderne og deres fulde deltagelse på arbejdsmarkedet.
Endelig vil vi gerne meget tydeligt takke hr. Costa Neves for den betydelige indsats, han har ydet, og hans indfølingsevne for at imødekomme de behov, vi havde rejst. Jeg håber, at plenarforsamlingen vedtager den med bredt flertal, da alle fællesskabsprogrammer som bekendt siden Amsterdam-traktatens ikrafttræden blandt sine formål skal have fremme af kvinder, opnåelse af en større lighed, ikke kun i EU, men også i de lande, vi har samarbejdsaftaler med, og i særdeleshed i Euro-Middelhavsområdet.

Garriga Polledo
Hr. formand, mine damer og herrer, budgetforslaget for 2002 gør direkte front mod de finansielle udfordringer i forbindelse med udvidelsen, såvel i sektionen om Kommissionen som i dem om de øvrige institutioner. De to ordførere har budgetteret de strukturelle, administrative og endog logistiske behov, som udvidelsen, som den kæmpe udfordring den er, vil få.
For 2002 står vi fundamentalt set over for to nye strukturelle behov, der udspringer af topmødet i Nice, og som ikke blev forudset i Berlin.
Den første, der skyldes en fiasko for fællesskabspolitikken, da fiskeriaftalen med Marokko ikke blev fornyet, hvilket gør det nødvendigt at omlægge en del af Portugals og Spaniens fiskerflåder med de store sociale følger, som nævnte omlægning har i mange regioner i disse lande.
Det andet strukturelle behov skyldes selve den umiddelbart forestående udvidelse. Det er nødvendigt at imødekomme kravene fra EU's grænseregioner, som ser deres konkurrenceevne svækket på grund af den forestående gennemførelse af den frie bevægelighed for personer, varer og tjenesteydelser.
Jeg vil gerne understrege, at det store flertal i Parlamentet havde forståelse for begge strukturelle behov og fra første øjeblik af støttede en fælles løsning.
Det har dog ikke været let at imødekomme begge behov. Indtil forligsmødet den 21. november var det ikke muligt at blive enige om en tilfredsstillende løsning, og det betyder, at man lever under et meget højt risikoniveau.
Det er derfor meget vigtigt, at gennemførelsesniveauerne for forpligtelsesbevillingerne bliver forbedret. Emner som ikrafttræden af de automatiske ophævelser af forpligtelser og opnåelse af et betalingsniveau, som gør det muligt at udnytte de uindfriede forpligtelser, er prioriteringer, som Europa-Parlamentet er tilfreds med at have opnået.
Vi ved ikke, hvilke nye strukturelle behov vi bliver stillet over for frem til 2006, og derfor er der behov for en vis fleksibilitet inden for udgiftskategorierne, idet princippet om at fastholde de nuværende finansielle overslag, som nu går ind i deres vanskelige og farefulde livs tredje år, dog skal fastholdes.
Denne accept af den finansielle ramme må dog ikke få os til at glemme, at den er stram. I år er Afghanistan og Mellemøsten de emner, som igen har givet spænding inden for udgiftsområde 4. Problemet er ikke målene, men de midler, som Rådet bruger for at opnå dem. Der er ingen, der sætter spørgsmålstegn ved behovene i Afghanistan og Mellemøsten og ved andre eventuelle internationale kriser. Men Parlamentet er ikke enig i Rådets fremgangsmåde.
Rådet underskriver igen finansielle forpligtelser på det udenrigspolitiske område uden at tage hensyn til Parlamentets politiske prioriteringer, og det gør det ydermere med de ikke-obligatoriske udgifter, hvilket gør parlamentsmedlemmernes arbejde med at fastholde den nuværende finansielle ramme endnu vanskeligere. Er det så vanskeligt - spørger vi Rådet - at etablere et system med forudgående høring for de eksterne prioriteringer i udgiftsområde 5?
Vi tager kommissærens ord om muligheden for at foretage en bedre justering af lovgivnings- og budgetprocedurerne til næste år ad notam, og vi takker hende oprigtigt herfor.
Jeg vil gerne lykønske Carlos Costa Neves og også Kathalijne Maria Buitenweg samt Francesco Turchi for hans betænkning om de transeuropæiske net. Vi ønsker også at lykønske Terence Wynn for hans arbejde som formand. Vi mener, at kommissær Schreyer har haft en god allieret i Parlamentet, og at vi har haft en god støtte i kommissæren. Vi mener, at det har været et godt fornuftsægteskab.
Endelig vil jeg gerne takke Rådet for at gøre det vanskeligste enkelt, det vil sige at være til stede, når det er nødvendigt.

Färm
Hr. formand, jeg vil også starte med at takke ordførerne Costa Neves, Buitenweg m.fl. De har ikke blot søgt brede løsninger i Parlamentet, men har også vedholdende fremlagt vores synspunkter over for Rådet, hvilket ikke er uvæsentligt. Jeg vil også takke Rådet og Kommissionen. Vi har indimellem været kritiske over for formerne, ikke mindst i forbindelse med det første forlig, men til sidst fandt vi alligevel frem til en konstruktiv tone.
Det er lykkedes at løse nogle vanskelige problemer. Det er naturligvis utroligt vigtigt, at vi har kunnet skaffe en betydelig ekstra støtte til Afghanistan i lyset af landets enorme behov. Personligt glæder det mig også, at vi har kunnet målrette en del af denne støtte til kvindernes medvirken til opbygningen af det kommende Afghanistan.
Det er selvfølgelig også en tilfredsstillelse, at vi fandt løsninger for både de spanske og de portugisiske fiskerflåder samt for støtte til grænseregionerne.
Til trods for, at budgetarbejdet altså er gået godt, er der fortsat en række problemer i den nærmeste fremtid. Et af de største problemer er, at EU's budget ikke er tilstrækkeligt fleksibelt. Hvert år sker der ting i omverdenen, som kræver hurtige bidrag fra EU. I 2000 gjaldt det Kosovo, i 2001 Serbien, og i år er det Afghanistan. Vi har fået frigivet penge til disse uventede situationer, bl.a. gennem fleksibilitetsinstrumentet, men processen har været meget vanskelig. Nu ser vi desuden manglerne. I år skulle vi nemlig anvende fleksibilitetsinstrumentet til andre indsatsområder under udgiftsområde 2. Når der så samtidig indtræffer en krise som den i Afghanistan, bliver problemet tydeligt. Så burde vi naturligvis alvorligt diskutere den vej, som den interinstitutionelle aftale angiver, nemlig at revidere budgetloftet i budgetplanen. Rådet siger rutinemæssigt nej til dette trods det, at vi har et budget, hvor store beløb aldrig bruges. Problemet bliver så, at det for Parlamentet blot handler om enten at budgettere hver eneste krone helt op til loftet uden at levne plads til uforudsete udgifter eller også at skære i andre af dets tunge prioriteringer og dermed i praksis lade bistandsmodtagere i andre dele af verden betale for vores nye behov på Balkan eller i Afghanistan.
Et sådant dilemma kan vi naturligvis løse én gang eller måske endda to gange, men når indsatserne på det nærmeste bliver permanente - når situationen i Kosovo, Serbien eller Afghanistan afføder mangeårige programmer, der lægges oven i hinanden, uden at de andre behov forsvinder - så bliver situationen til sidst uholdbar. Jeg tror, at et af de store spørgsmål næste år kommer til at handle om at finde nye veje til større fleksibilitet. Jeg glæder mig derfor over Kommissionens idéer som et udgangspunkt for denne diskussion, og jeg håber, at Rådet vil udvise en tilsvarende åbenhed.
Den dårlige gennemførelse af EU's budget er naturligvis også en grundlæggende fejl. Vi har nu lanceret en række nye metoder, som ikke bare går ud på at øge betalingerne. Samtidig skal vi nemlig prøve at identificere de såkaldte abnormt efterslæbende områder og præcisere krav til gennemførelsesprofilen, ligesom vi har haft omfattende diskussioner om, hvilke tjenester der er nødvendige for at kunne gennemføre indsatser på forskellige politiske områder, og endelig har vi - som hr. Wijkman påpegede - også lanceret en ny benchmarkingmetode på bistandsområdet. Det er vigtige fremskridt, men jeg tror, at de fremover skal udvikles yderligere, hvis vi skal kunne genvinde skatteydernes tillid til, hvordan vi håndterer deres penge.
Som næste års ordfører ser jeg naturligvis en del vigtige områder, der skal gennemarbejdes. Udvidelsen rykker stadigt nærmere. Vi skal ganske enkelt ikke blot gennemgå det korte perspektiv under forberedelserne, men også det langsigtede perspektiv, når udvidelsen også for alvor slår igennem i budgetplanen. Endelig skal vi også se ordentligt på en reform af Kommissionen.
Hvis ikke det lykkes for os - det handler jo ikke bare om at gennemgå lovgivningen, men også om først og fremmest at se på evaluering, opfølgning og på anvendelsen af skatteydernes penge - tror jeg ikke, at det lykkes os at ændre borgernes opfattelse af EU. Vi skal have en effektiv forvaltning og sørge for at genskabe borgernes tillid til EU. Det er en af de vigtigste opgaver i det fremtidige budgetarbejde.

Virrankoski
Hr. formand, først vil jeg gratulere og takke den ledende budgetordfører, hr. Costa Neves, for et godt budgetforslag og et konstruktivt samarbejde. Samtidig vil jeg takke den anden budgetordfører, Kathalijne Buitenweg, og særligt også Budgetudvalgets ordfører, Terence Wynn, for en dygtig og konstruktiv udvalgsledelse.
Det foreliggende budget for 2002 er moderat og disciplineret. Bevillingerne vokser kun med 2%, hvilket ligger klart under alle finansielle overslag. Europa-Parlamentet har vist stor ansvarsfølelse, hvilket respekteres af min gruppe. Sammenlignet med Rådets første forslag er budgettet forbedret væsentligt. Landbrugsbudgettet er realistisk. I udgiftsområde 2-4 er der flere midler til dækning af ubetalte forpligtelser og en fælles erklæring om at klare unormale restancer. Kommissionens reform skrider frem, og udgifter, som reelt ikke findes, er skåret væk. Vi sætter særlig stor pris på, at negative hensættelser, det vil sige bevillinger uden dækning, ikke er taget i brug.
Ved førstebehandlingen af budgettet blev der skåret i de eksterne anliggender, bl.a. i Vestbalkans CARDS-program. Nu har det været muligt hovedsageligt at annullere disse nedskæringer. Der foreslås i alt 206,4 millioner euro til Balkan. Desuden er CARDS-programmet blevet finansieret på forhånd med 63 millioner euro fra hensættelser i år, så alt i alt falder programmet tilbage på niveau med Rådets budgetforslag. Dette var meget vigtigt for min gruppe. Der hensættes midler til Kommissionens reform med 317 stillinger for at garantere, at reformen skrider frem. Der er allerede lavet hensættelser for 105 af dem, og vores gruppe håber, at størstedelen af dem i det mindste kan frigøres. Også i år var det nødvendigt at tage fleksible midler i brug. Vedrørende anvendelsen af dem indgik man et kompromis, hvorefter strukturen i den spanske og portugisiske fiskerflåde omstruktureres med 170 millioner euro og i 2003 med yderligere 27 millioner euro. Til løsning af problemer ved grænseområderne i de nye medlemslande anvendes 30 millioner euro og 15 millioner euro næste år. Vores gruppe er for alle disse løsninger.

Seppänen
Hr. formand, ved forligsmødet brugte Rådet og Parlamentet det meste af tiden på at forhandle om anvendelsen af fleksible midler. Kommissionen vil have afsat 197 millioner euro til omstrukturering af den spanske og portugisiske fiskerflåde. Det er mange penge. I samme forbindelse krævede de nordlige lande 50 millioner euro til løsning af problemerne ved de østlige grænseområder. Det blev besluttet, at disse nye behov skal finansieres med fleksible midler i udgiftsområde 2, men over to år. Den nye fortolkning af fleksible midler viser, at hvis der er politisk vilje til at finansiere noget, kan reglerne godt bøjes.
EU mangler ikke penge. Data fra regnskabsafslutningen for 2000 viser dette. Det indeværende år resulterer også i et milliardoverskud. Til unormale forpligtelser, de såkaldte RAL, findes der i bogholderiet et beløb på 40 milliarder, og det formodes, at størstedelen af dette aldrig vil blive brugt. Kommissionen har sparet penge op, men man kan have den mistanke, at der er tale om politiske opsparingsbeslutninger. Når der er et så stort budgetoverskud, har Kommissionen ikke iværksat de budgetbeslutninger, som Parlamentet har truffet. Man kan direkte sige, at Kommissionen vilkårligt annullerer Parlamentets beslutninger.
Hvis man ser på EU-budgettet for næste år, kan man sige, at det er en jævn rullen fremad uden hverken op- eller nedture. Særligt vigtige prioriteringer findes der ikke, fra budgettet finansieres udelukkende løbende udgifter. Når Rådet mangler ambitioner til at gribe ind over for arbejdsløshedsproblemet, kan man også læse det i Kommissionens budgetforslag. Det er derfor, vores gruppe stiller sig kritisk over for forslaget.
Som en lille detalje skal det nævnes, at heller ikke Rådet ville bringe overlange transporter af levende dyr til ophør. Dyremishandling i form af dyretransporter fortsætter, og det er Rådet (landbrug) skyld i.

Van Dam
Hr. formand, i Nederlandene er der et gammelt ordsprog om, at den, der sparer, har noget. Igen og igen beviste det sin værdi for dem, der hørte efter.
Når vi fastsætter budgettet, er det meget vigtigt at anlægge tilstrækkelige reserver til uventede udgifter. Også i år viste det sig, hvor nødvendigt det er. Jeg tænker her først og fremmest på den seneste krise i landbruget. Desværre har Kommissionen opgivet sin plan om en reserve på 1 milliard euro for de obligatoriske landbrugsudgifter. Kommissionens argumentation for sin kovending grænser til det naive og er kortsigtet. Selv om udgifterne til landbrugsafgrøder, mejeriprodukter, sukker, olivenolie og fårekød ikke er så høje som ventet, drejer det sig derimod med hensyn til udgifterne til bl.a. vinprodukter og bomuld om mange flere penge. Det mest beklagelige er, at BSE og mund- og klovsyge tilsyneladende ikke længere står i Kommissionens ordbog. Hr. Görlach fra Landbrugsudvalget peger ganske rigtigt på den vedvarende usikkerhed omkring den endelige afslutning af mund- og klovsygekrisen i Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater samt på dyretransporter og den usammenhængende vaccinationspolitik. Jeg deler hans bekymring om, at BSE-krisen slet ikke er ude af verden. Den seneste konstatering af et tilfælde i Østrig er indlysende. Hvordan vil Kommissionen afholde uventede udgifter? Skal der på ny pilles ved i de Berlin aftalte lofter?
Mit andet punkt er fleksibilitetsinstrumentet. Det er påfaldende, at disse midler, der udgør et årligt beløb på ikke mindre end 200 millioner euro, lige fra starten for tre år siden er blevet brugt helt op hvert eneste år. Jeg vil ikke rejse tvivl om, hvorvidt anvendelsesformålene er vigtige nok til at blive finansieret. Det drejer sig om finansieringsmåden. Hvorfor bliver budgetudgiftsområderne ikke kontrolleret for ikke-anvendte beløb og urentable budgetposter?
Parlamentet vil være tæt på borgerne, og derfor skal det gøre det, som fornuftige borgere også er nødt til, nemlig spare et eller andet sted, hvis man vil købe noget nyt.

Ilgenfritz
Hr. formand, heller ikke denne gang var forhandlingerne med Rådet lette. Det er imidlertid vigtigt at holde fast i, at det trods alt lykkedes at blive enige om spørgsmålet om modernisering af fiskerflåden og om ekstra midler til medlemsstaternes grænseregioner.
Det var ikke altid let for os at gennemskue Kommissionens rolle, men heller ikke nogle medlemmers. Det må imidlertid ikke ske, at tiltrædelseslandene får store beløb i støttemidler, mens grænseregionerne i medlemsstaterne ikke får ekstra midler. Den økonomiske situation i disse regioner er desværre ofte ikke meget bedre end den i tiltrædelseslandene.
Den dårlige økonomiske situation i medlemsstaternes grænseregioner kan forværres yderligere, når de nye lande er optaget i EU, fordi forskelle i støttestørrelsen - de vil næsten alle få mål 1-støtte - vil medføre en stærk begunstigelse af grænseregionerne i tiltrædelseslandene. Allerede nu råder grænseregionerne i tiltrædelseslandene nogle steder over en bedre trafikal infrastruktur, end der findes i medlemsstaternes grænseregioner. Jeg vil som eksempel nævne lufthavnen Laibach i Slovenien, som er mere moderne og bedre udbygget end lufthavnen Klagenfurt i det sydlige Østrig.
Efter tiltrædelsen vil det af de nævnte grunde blive vanskeligt eller næsten umuligt at støtte de små og mellemstore virksomheder i medlemsstaternes grænseregioner. Det må imidlertid også stå klart for os, at borgerne i denne region under disse omstændigheder næppe vil kunne gå ind for de nye landes optagelse.

Ferber
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, i dag er en god dag, fordi det er lykkedes os i Parlamentet i fællesskab som advokat for borgerne at opnå noget for grænseregionerne, som Kommissionen i første omgang havde nægtet os. Jeg vil i denne forbindelse gerne hjerteligt takke alle kolleger, som har hjulpet med til politisk at få gennemført denne vigtige sag, som stats- og regeringscheferne formulerede i Nice. Min særlige tak går til det belgiske rådsformandskab, som tog denne sag op, som er så vigtig for menneskene dér, og afsatte de nødvendige midler. Fru kommissær, jeg forventer naturligvis nu, at Kommissionen meget hurtigt stiller forslag. De beviste i forbindelse med fiskeripolitikken, at De er i stand til det, og jeg håber, at De i samme tempo vil fremlægge tilsvarende programmer for grænseregionerne, så pengene hurtigst muligt kan blive bundet og blive brugt på fornuftige projekter i regionerne.
Jeg vil desuden gerne pege på, at vi naturligvis fremover må sikre, at de politiske prioriteringer og budgetproceduren bliver synkroniseret med hinanden. Først i formiddags havde vi lejlighed til at lære Kommissionens politiske prioriteringer for 2002 at kende. Det synes jeg ikke er acceptabelt. Den tidligere Kommission, som måtte gå af på grund af budgetproblemer, var væsentligt hurtigere og mere effektiv end den nye Kommission, når det gjaldt spørgsmålet om prioritering og diskussionen af denne med Parlamentet. Eftersom Kommissionen altid har brug for lidt lektiehjælp, vil vi gerne give den det. Det gør man bedst ved at stille de stillinger i reserve, som Kommissionen har hårdt brug for. Jeg håber, at det vil bidrage til, at den politiske prioritering og budgetproceduren kan blive synkroniseret bedre med hinanden. Det er ikke acceptabelt, at vi først får den politiske planlægning for det kommende år den dag, hvor vi gennemfører andenbehandlingen af budgettet.
Jeg vil gerne takke hr. Turchi for hans betænkning om de transeuropæiske net. Også her vil jeg bede Kommissionen om at sørge for, at man, når der stilles midler til rådighed fra EU's budget til delafsnit af net eller dele af net, også er opmærksom på, at det samlede net bliver etableret. Jeg vil kun nævne et eksempel fra min hjemegn, mit hjemland. Det drejer sig om det vigtige trafikprojekt fra Berlin via basistunnellen i Brenner til Verona. Her har forbundsregeringen med glæde taget mod midler til udbygningen fra Berlin til Erfurt, men den har strøget planlægningen Erfurt-Nürnberg fra sin prioriteringsliste. Enten må pengene betales tilbage, for et delafsnit alene er ikke nok, eller også må der lægges pres på for også at få det næste delafsnit bygget!
Til slut en bemærkning om Europa-Parlamentet og vores parlamentsbudget. Jeg tror ikke, vi så kort tid før jul skal skrive nogen ønskeseddel, hvad eventuelle nye bygninger angår, hvis vi også lokalemæssigt skal kunne mestre udvidelsen. Jeg tror, det må undersøges seriøst, hvor stort det reelle behov for ekstra kontorareal og mødearealer er. Ønskesedler er dejlige, men julemanden opfylder ikke alle ønsker. Vi bør heller ikke opfylde alle ønsker. Jeg vil gerne takke alle, ordførerne og især det belgiske rådsformandskab, for det gode samarbejde. Mange tak!

Walter
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru Schreyer, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne takke Carlos, Kathalijne, Francesco, Esko, Joane og Terry. Det er jo dem, der har givet os disse oplæg til i dag, og jeg synes, de har ydet et fremragende stykke arbejde. Det resultat, vi får ud af det, er et godt resultat. Jeg vil også gerne på dette sted - sidste gang gjorde jeg det uden for nummer - henvende mig til Rådets repræsentant, hr. Vande Lanotte. De er efter fru Parly sidste år den anden rådsformand, som jeg vil bevare et meget positivt minde om. Hvis det fortsætter sådan i de kommende år, fortsætter sådan altid, så vil vi på et eller andet tidspunkt få et rigtig godt, tillidsfuldt samarbejde mellem Rådet og Parlamentet. Fru kommissær, pas på os - De må behandle os bedre, ellers er vi pludselig meget nærmere knyttet til dem!
Jeg vil imidlertid også sige noget til rådsformanden med hensyn til Laeken. Jeg har allerede antydet det. I Laeken skal De naturligvis også drøfte EU's fremtidige struktur og i den forbindelse forfatningsspørgsmålet, ikke kun i den forstand, at vi har strukturer omkring enkelte institutioner, men vi må også drøfte, hvordan et budget, som er transparent i enhver henseende, kan se ud. Man kan ikke forklare nogen borger, at vi - som kommissæren sagde - forskellige steder har en underudnyttelse på 4,6 milliarder og så skændes uger og måneder om at få 200 millioner, at vi, når der opstår akutte nødsituationer, faktisk må mingelere med hele budgettet for at leve op til dem uden at følge vores langsigtede strategiske og grundlæggende mål. I år har vi måttet stille store midler til rådighed for Afghanistan. Det er også meget vigtigt, at disse mennesker ikke kun oplever Europa som en instans, som kommer for at straffe mennesker, men også som en instans, som kommer for at hjælpe til med opbygningen. Vi har afsat hjælp til fiskeriregionerne og hjælp til grænseregionerne. Også dette var meget vigtigt, fordi vi dermed har sendt et signal udadtil om, at vi tager aktuelle forandringer alvorligt og omstrukturerer efter dem.
Lad mig komme med en lille sidebemærkning. Det har jo altid været sådan, at man altid måtte høre fra Bayern, at vi har brug for penge til grænseregionerne. Det er de samme bayere, som ved andre lejligheder beklager sig over udligningen mellem landene, som i strukturpapirer fra CDU og CSU går ind for, at der slet ikke skal gives strukturstøtte mere. Ved sådanne lejligheder træder de så frem og kræver mange flere penge. Jeg har med stor overbevisning støttet hjælpen til grænseregionerne, og det vil jeg også fortsat gøre. Det har vi alle sammen støttet i fællesskab. Men de, som i stedet går ud med store pressemeddelelser, må spørge sig selv, om de er konsekvente i det, de gør.
Vi har også grundlæggende ting, som skal bearbejdes. Kommissionens reform skal drives fremad, fordi vi vil have en moderne forvaltning. ELearning, et af de mest fremtidsorienterede områder i en økonomisk region under udvikling som EU, skal fremmes, ikke kun fordi vi vil udnytte vores økonomiske muligheder, men også fordi vi vil hindre en spaltning mellem menneskene, mellem dem, som har råd til at anskaffe sig en computer meget tidligt, og andre, som er udelukket fra det. Med hensyn til terrorbekæmpelsen må vi arbejde bedre sammen omkring Europol og Eurojust. Det kan ikke være rigtigt, at forbryderne kører i Ferrari, mens politiet følger efter i en Fiat Uno! Jeg har bevidst nævnt disse to bilmærker, fordi de stammer fra et bestemt land, og dette land bør overveje, hvad det i øjeblikket gør på europæisk niveau!
Også på det udenrigspolitiske område må vi imidlertid blive enige om, at vi bearbejder vigtige ting. Balkan skal fortsat have sin del. Middelhavsregionen skal fortsat have sin del. Vi må imidlertid også høre de stumme skrig, der lyder i verden. Derfor har vi i år gjort noget for bekæmpelsen af aids. Men disse stumme skrig er meget lette at overhøre. Vi må høre bedre efter. Det er ikke nok at reagere, når store eksplosioner i verden gør behovet tydeligt for enhver, EU må være mere sensibel, end det hidtil har været, i samarbejdet med de regioner i verden, som har brug for vores hjælp, og det gælder fødevarehjælp, så overlevelsen sikres, men det gælder også hjælp til at forbedre strukturen i disse lande og til at sikre, at de fremover af egen kraft kan sikre en opbygning, som gør et samarbejde mellem EU og hele verden seriøst og godt.

Jensen
Hr. formand, fru kommissær og hr. minister, jeg vil koncentrere mig om et enkelt punkt, nemlig spørgsmålet om Kommissionens reformer, som jo er en vigtig prioritet, også på dette års budget. Der er flere talere i dag, der har nævnt, at der er ting i budgetprocessen, der kunne gøres bedre, og at institutionerne for fremtiden burde arbejde bedre sammen, selv om vi i denne budgetproces har haft en ret fredelig udvikling, som har været dygtigt styret fra Parlamentets side af hr. Costa Neves og fru Buitenweg.
Men jeg synes også, at vi på visse områder burde tænke over, hvordan vi handler i Parlamentet. På det kommende års budget er der således afsat penge til førtidspensioneringer og nyansættelser for at sikre, at Kommissionen får det rette mandskab til at udføre sine opgaver. Vi har i Parlamentet stillet krav om informationer som betingelse for bevillingerne, og Kommissionen har i flere omgange givet detaljeret redegørelse for personalesituationen. Der er et flertal i Budgetudvalget, som har ønsket at lægge en masse penge i reserve, indtil der er kommet yderligere informationer.
Jeg synes, vi skal passe på, at vi ikke bliver for detaljerede og pedantiske i vores krav, så vi ender med at modarbejde reformerne snarere end at fremme dem. Vi skal selvfølgelig sørge for, at der er en effektiv og gennemskuelig forvaltning af skatteborgernes penge, men jeg tror, at det er vigtigt, at vi koncentrerer vores interesser om resultater mere end om detailstyring af Kommissionens administration. Det fremmer nemlig ikke ansvarligheden. Jeg synes, at vi i Parlamentet skulle honorere den imødekommenhed og åbenhed, Kommissionen har vist, og frigive de poster, der er i reserven, eller i det mindste nøjes med at holde et mindre beløb i reserven, så Kommissionen får rimelige vilkår.

Fiebiger
Hr. formand, budgettet for 2002 er set fra Bruxelles rigtigt og godt trods kritikken fra Revisionsretten, som jeg følger med stor interesse. Der er stadig et vist spillerum i beslutningerne fra Berlin, især da der øjensynligt ikke i dag er behov for medlemsstaternes importafgifter. Jeg forventer i budgetgennemførelsen for 2002, at strukturstøttemidlerne til udvikling af landdistrikter opkræves, at de overskydende midler også frem til år 2006 så vidt muligt reduceres til nul, idet de støtteværdige projekter bearbejdes så hurtigt som muligt, og, som jeg hele tiden får at vide, at man sikrer den nødvendige fleksibilitet i forbindelse med udveksling af projekter.
Samtidig forventer jeg, at Kommissionen endnu en gang gennemtænker, om den planlagte nedsættelse af støttesatserne for store investeringer i samhørighedsområderne er nødvendig og rigtig.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil indledningsvis udtrykke min anerkendelse af formandskabets indsats og den samarbejdsorienterede holdning, det har indtaget, hvad angår dette regnskabsår. Jeg vil selvsagt også gerne udtrykke min anerkendelse af ordførernes og Kommissionens indsats, når det gælder dette regnskabsår, hvor udviklingen efter min opfattelse går i den rigtige retning.
Jeg vil dog gerne påpege tre forhold. For det første reformen. Jeg må erkende, at jeg - og Europa-Parlamentet - er skuffet over de ændrede signaler, vi har set de seneste dage på dette felt. Fru Schreyer, De ved, det ikke er Dem, jeg sigter til med disse ord, det er Kommissionen som sådan og næstformanden, hr. Kinnock. Den måde, hvorpå kommunikationen og udvekslingen af synspunkter er forløbet de seneste dage mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, fremmer ikke just den afgørelse, vi skal træffe i aften, om at frigive midler til reformen, hvilket er beklageligt.
Der er endvidere to forhold, jeg ønsker at henlede kollegernes og i særdeleshed ordførerens opmærksomhed på. Det er mit indtryk, at Rådet (almindelige anliggender) i går endeligt begravede tanken om europæiske politiske partier. Det betyder, at der er 7 millioner, som sandsynligvis ikke vil kunne anvendes på grund af manglende retsgrundlag. Hr. ordfører, jeg tillader mig derfor at spørge, om vi ikke kan ændre afstemningen på torsdag. Endvidere er der spørgsmålet om budgetposten vedrørende nord-syd-samarbejdet til bekæmpelse af narkotika. Kommissionen har ikke på behørig vis fulgt op på denne sag. Der er ikke udarbejdet en rapport desangående som planlagt. Dette indebærer ligeledes, at der afsættes penge til en budgetpost, som savner eksistensberettigelse. Jeg spørger derfor, om vi ikke kan ændre afstemningen på torsdag og fjerne denne budgetpost.

Naranjo Escobar
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener for det første, at det er berettiget at takke - som det allerede er sket, og jeg gentager det - fru Buitenweg, formanden for vores udvalg, og i særdeleshed hr. Costa Neves for deres indsats.
EU befinder sig i en afgørende etape i dets historie, som skal være ledsaget af nogle budgetter, som er på højde med de udfordringer, det medfører. Og det er nødvendigt at begynde med at erkende, at hvis vi ønsker at fremme EU's indsats og give den en vis effektivitet, bør vi inden for en fornuftig frist indgå i forhandlingen om EU's midler og vægten af Fællesskabets budget.
For det første er det på sin plads at påpege, at der i løbet af den vanskelige forhandling, der er kulmineret med en positiv aftale, er taget skridt hen imod løsningen af de problemer, som overskrider et budgetår. De forpligtelser, der følger af de erklæringer, der er fremkommet under forligsprocessen, er en adfærdskodeks, som arbejder for gennemsigtighed og en større udgiftseffektivitet. Men det er vigtigt i den kommende periode under det spanske formandskab, når det har tilkendegivet sin holdning til finansforordningen, at nå en endelig aftale om denne grundlæggende regel.
Det problem, der er opstået på grund af den manglende fiskeriaftale med Marokko, er blevet imødekommet ved at give kompensation til Spaniens og Portugals fællesskabsflåder og garantere finansieringen af de nødvendige omlægnings- og moderniseringsprogrammer, både i budgettet for 2002 og for den endnu ikke betalte rate, sådan som kommissæren har påpeget, og hvis forpligtelse jeg takker hende meget for. Men det er også nødvendigt, at Parlamentet støtter op om Kommissionen i så vigtige projekter som etableringen af det europæiske program for radionavigation, kaldet Galileo. I dag, hvor nogle stater er i tvivl, bør vi gøre det klart, at der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved programmet, og at det i denne fase er nødvendigt at støtte det med først og fremmest offentlig finansiering, som det kommer til udtryk i hr. Turchis betænkning.
Det er rigtigt, at i takt med, at vi er ved at være halvvejs i perioden for den gældende finansielle ramme, vokser vanskelighederne, fordi de nye krav, de nye forpligtelser tyer til budgettet uden finansiel dækning. Til trods for vanskelighederne og selvmodsigelserne mener jeg oprigtigt talt, at vejen med underskrivelsen af dette budget er blevet delvist ryddet. Det er en politisk succes, fordi den er stringent og er ledsaget af garantier om en mere effektiv gennemførelse, og det er ufravigelige betingelser for at sikre en sund og bæredygtig økonomisk vækst.

Guy-Quint
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi er nu omsider nået til andenbehandlingen, og hvad angår den administrative reform, tilslutter jeg mig, hvad hr. Wynn og andre kolleger allerede har anført.
Under førstebehandlingen anlagde vi en ganske streng holdning over for Kommissionen, hvad angik reformen. Set i lyset af de svar, Kommissionen har leveret, er vi imidlertid indstillet på at fjerne de forbehold, vi gav udtryk for. Dog er der fortsat visse punkter, som giver anledning til bekymring. Jeg vil især pege på to forhold. For det første problemet med førtidspensionering. Der er gået flere måneder, og hidtil har vi ikke modtaget reaktioner eller dokumenter, som lever op til vores forventninger. For det andet vil jeg gerne henlede alle medlemmers opmærksomhed på iværksættelsen af den aktivitet, der benævnes base management, som ikke fra Kommissionens side besvares på troværdig vis ved anvendelse af kohærente lovgivningsmæssige og budgetmæssige procedurer i forbindelse med udarbejdelsen af de kommende budgetter.
Hvad angår vores bekymring, må jeg understrege, at denne kunne fjernes, hvis vi samtidig med den administrative reform gennemførte en endnu mere revolutionerende reform, som sikrede, at den interinstitutionelle metode i forbindelse med udarbejdelsen af budgetterne blev langt mere tilfredsstillende. Såfremt Rådet gav punktlige, kohærente og velbegrundede besvarelser af de spørgsmål, vi eller Kommissionen stiller, ville det betegne et væsentligt fremskridt. Ikke mindst hvis Kommissionen på troværdig vis gennemførte de budgetter, vi som budgetmyndighed vedtager. I så fald ville Europa-Parlamentet uden større tøven kunne vedtage et tillidsvotum og fjerne talrige forbehold, herunder i særdeleshed de forbehold, der vedrører reformen.
De kan være forvisset om, at Europa-Parlamentet fortsat vil optræde som spydspids i forbindelse med den reform, der skal sikre en modernisering af administrationen. Men lad os også se tegn på velvilje, når det drejer sig om at reformere den måde, hvorpå det indbyrdes samarbejde fungerer.

Mulder
Mange tak, hr. formand. Jeg vil også gerne lykønske alle deltagere i budgetproceduren, som i år har været en meget god procedure.
Vi sætter stor pris på, at der under det belgiske formandskab for første gang er vedtaget ændringsforslag fra Parlamentet om de obligatoriske landbrugsudgifter. Det er beklageligt, at Kommissionen ikke har benyttet muligheden for at medtage Parlamentets forslag allerede i ændringsskrivelsen. Set i lyset af mund- og klovsygekrisen er det meget vigtigt, at EU iværksætter udviklingen af mærkevaccinationer samt udviklingen af forsikringssystemer for dyresygdomme. Jeg håber, at Kommissionen gennemfører ændringsforslagene til budgettet, for det har jeg tidligere haft en vis tvivl om.
Andre ændringsforslag, som desværre ikke er medtaget, men som ligeledes er meget vigtige, er ændringsforslagene om en kvalitetspolitik for landbrugsprodukter. Det betyder en anden kvalitetskategori end blot den økologiske produktion. Jeg håber, at ændringsforslaget bliver vedtaget, og at Kommissionen denne gang gennemfører det.
Det store problem er, at der er en række resterende ændringsforslag, hvorom Kommissionen tidligere har sagt, at dem kan eller vil den ikke gennemføre. Det er muligt, at disse ændringsforslag alligevel bliver vedtaget på torsdag. Hvad vil Kommissionen så gøre? Holder den fast ved sin holdning, eller giver den efter for budgetmyndighedens ønsker?

Dover
Hr. formand, jeg vil gerne kort komme ind på et ændringsforslag, som jeg har stillet til Turchi-betænkningen om transeuropæiske net. Jeg har ikke nogen problemer med, at telematik kommer med i et sådant program, og jeg kan generelt gå ind for Galileo-projektet. Men det er en kendsgerning, at næsten 1 milliard euro er forpligtet over de næste fem år, og de kommer alle sammen fra den offentlige sektor - enten fra Den Europæiske Rumorganisation eller fra Kommissionen selv. Derimod tildeler den private sektor kun 200 millioner euro til projektet.
Mit ændringsforslag går derfor på, at det er tvivlsomt, om den private sektor vil ryste op med varen tidligt nok. Jeg anmoder om, at der afsættes en reserve på halvdelen af det beløb, der bevilges af Kommissionen i det første år af finansieringen, og at den kun udløses, hvis den private sektor lever op til sine forpligtelser om at deltage i dette projekt. Jeg ønsker ikke at smadre projektet. Jeg ved, at der foregår ophidsede diskussioner i Rådet, og at mange lande har trukket deres støtte tilbage for nu eller er en smule usikre. Det er ikke min dagsorden. Jeg vil blot være sikker på, at den private sektor kommer med ved bordet tidligt nok til at sikre, at der er mere sikkerhed i ordningen som helhed.

Pittella
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren, kommissionsformanden og alle dem, der har bidraget til opnåelsen af en efter min mening positiv og tilfredsstillende enighed, når det gælder to hovedspørgsmål, som vi har beskæftiget os med, nemlig omstruktureringen af den spansk-portugisiske flåde og udvidelsens konsekvenser for grænseregionerne. Disse to spørgsmål vedrører ikke kun to lande, men har betydning for hele Europa. Derfor vil jeg gerne endnu en gang bede Kommissionen om en bedre definition af begreberne "grænseområde" og "grænseregion". Vi socialdemokrater er af den opfattelse, at grænseregioner - som skal medtages i pilotprojektet og i de andre interventioner - er regioner, hvor grænserne er på landjorden eller på havet.
Jeg beklager derfor visse nedskæringer, f.eks. for Balkanlandenes vedkommende, men jeg vil også gerne give udtryk for min tilfredshed med de gode resultater i forbindelse med udnyttelsen af Meda-programmet. Her vil jeg håbe, at Kommissionen prioriterer den regionale dimension i det partnerskab, der er taget højde for i dette program. Vi er ligeledes tilfredse, når det gælder eLearning, Sokrates, Leonardo, Europol, Eurojust og de globale støttefonde. Der skal også rettes en tak til hr. Turchi for hans betænkning.
Vi skal sætte skub i de projekter, der blev vedtaget i Essen, og vi skal i højere grad inddrage nationalstaterne, men vi skal også udvide det område, som omfatter de store forbindelsesnet mellem nord og syd. Det er kun, hvis nord og syd kommer tættere på hinanden, at vi kan få et mere sammenhængende EU.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil kun ganske kort komme ind på et par af bemærkningerne. Hr. Colom I Naval opfordrede til, at de beløb, som aftales i de flerårige programmer, indekseres i den lovgivningsmæssige procedure. Kommissionen kan ikke tilslutte sig denne opfattelse, der er tværtimod i så fald tale om en beslutning om et absolut beløb. Hvis vi så får en anden inflationsrate, åbner det jo for et nyt spillerum i udgiftsområde 3, som der jo helt åbenbart også er brug for, og som Parlamentet med rette kræver.
Mange af kommentarerne vedrørte implementeringen af budgettet. Jeg vil gerne endnu en gang minde om, at der i år har været et nyt monitoring-instrument også fra Parlamentets side, nemlig at Kommissionen hver uge stiller implementeringstallene til rådighed. Dette er det eneste parlament, som får så god dagsaktuel information om implementeringen. Det findes ikke i medlemsstaternes parlamenter. Det er virkelig et nyt skridt, og det bør vi også holde fast i. Naturligvis er det en meget vigtig information for Dem, så De kan holde øje med, hvordan det går med implementeringen. Jeg tror, at det, som vi har fastholdt i beslutningen, er endnu et vigtigt skridt mod et godt samarbejde i forbindelse med en god implementering af budgettet.
Det tredje punkt, som optrådte i mange indlæg, vedrører budgettets fleksibilitet generelt. Hvor stift er det system, som vi har med det finansielle overslag? Det er nok værd at bemærke, at Rådet i år for første gang næsten med det samme tilsluttede sig, at fleksibilitetsinstrumentet, fleksibilitetsreserven, bliver benyttet til budgettet. Det viser, hvor vigtigt det er at have et instrument til afbalancering, til finjustering. Men vi må naturligvis også spørge, om det er nok.
Vi befinder os i det tredje år af det finansielle overslag. Nogle ting, må man sige, er næsten budgetkunst, som vi må gøre i fællesskab. Det er det tredje år, hvor vi i fællesskab har sendt budgettet af sted. Jeg synes faktisk, vi igen kan være tilfredse med resultatet, det er virkelig præsentabelt. Jeg vil gerne på Kommissionens vegne endnu en gang takke alle involverede hjerteligt!

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Bidrag til de momsbaserede egne indtægter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0431/2001) fra Budgetudvalget om Rådets fælles holdning (8793/1/2001 - C5-0385/2001 - 2000/0241(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 for så vidt angår anvendelsen af ENS 95 ved fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter (Ordfører: Haug).

Haug
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, med Rådets forordning fra juni 1996 blev der indført et nyt revideret europæisk nationalregnskabssystem på nationalt og regionalt niveau, ENS 95. ENS 95 afløste det gamle ENS 79. Det blev obligatorisk for alle medlemsstater at anvende systemet. Det gælder for alle fællesskabsakter - for alle, undtagen én. Hvad angik budgetspørgsmål og egne indtægter, skulle det gamle system nemlig fortsat være i kraft så længe, som beslutningen om egne indtægter fra 1994 gjaldt. Dengang gik man ud fra, at der i 1999 ville komme en ny beslutning om egne indtægter. Vi ved i dag, at det varede frem til slutningen af september 2000, før Rådet endelig tog sig sammen. Samtidig forsøgte Rådet at fremskynde tempoet hos os, Europa-Parlamentet. Der blev fremmanet dystre billeder af konsekvenserne, hvis Parlamentet ikke vedtog Rådets beslutning uændret, senere, hvis Parlamentet insisterede på en andenbehandling.
En forsinkelse ville ikke være acceptabel, momsmidlerne ville ikke kunne opkræves korrekt, medlemsstaterne ville blive belastet med store udgifter, fordi begge statistiske registreringsmetoder skulle opretholdes osv., osv. Alt sammen sludder! Alle statistiske kontorer har alligevel siden 2000 foretaget deres beregninger efter 95-systemet, data fra ENS 79 er slet ikke til rådighed længere. Det har Rådet nu i øvrigt også indrømmet formelt i punkt 2 i sin fælles holdning. Vi fuldfører altså her kun juridisk, hvad der allerede er praksis, hvis vi nu godkender den fælles holdning.
Vi havde altså al tid i verden, og vi ville benytte denne lejlighed til endnu en gang indtrængende at gøre opmærksom på betydningen af indkomstsiden for opstillingen af budgetplanen og for perspektivet for finansieringen af vores europæiske politikker. Rådet har i sin fælles holdning kun medtaget den første af vores ændringer, hvor vi erklærer, at omstillingen fra et system til et andet til fastsættelse af de momsbaserede egne indtægter ikke vil have nogen indvirkning på størrelsen af de egne indtægter, hverken hvad angår fordelingen mellem medlemsstaterne, eller hvad angår de egne indtægters samlede størrelse. Rådet har afvist vores ændringsforslag 2 og 3, hvor vi ville sikre en bedre årlig information til budgetmyndigheden om status for egne indtægter i form af et arbejdsdokument fra Kommissionen og føre en dialog med Rådet om det.
Ja, Kommissionen har glædeligvis i mellemtiden i et brev til os erklæret sig villig til hvert år at stille et sådant arbejdsdokument til rådighed, første gang i første kvartal af det kommende år. Nej, Rådet vil ikke tale med os. En dialog er ikke indeholdt i den interinstitutionelle aftale. Ha, så meget for den gennemsigtighed, man hele tiden prædiker!
Så er der dem, der siger, at diskussionen om egne indtægter ikke hører hjemme i en lovgivning om statistik. Det er klart, at vi ikke kan henvise til traktatartikler, finansforordning eller interinstitutionelle aftaler. Det er klart, at lovgivning om statistik ikke er det bedste befordringsmiddel for vores krav. Vi har formelt ikke nogen retshjemmel, men vi har et krav, og det lyder: samme ret for begge dele af budgetmyndigheden i alle spørgsmål vedrørende det fælles budget.
Når man nu i Laeken på det efterfølgende konvent og den efterfølgende regeringskonference taler om demokrati, så må man også tale om Parlamentets fulde demokratiske medbestemmelse over det europæiske budget, og der skal ikke kun tales, der skal handles. Hvis resultatet bliver, at Parlamentet får fuld budgetret, medbestemmelse over 100% af udgifterne og medbestemmelse over alle indtægter, så er det i orden. Men hvis det ikke bliver opnået, er ordet demokrati fra rådsmedlemmernes mund ikke så meget værd som strømudgifterne til de mikrofoner, de taler i!

Garriga Polledo
Hr. formand, mine damer og herrer, for at nå de mål, der er fastsat i traktaten om Den Europæiske Union, og mere konkret Den Økonomiske og Monetære Union, behøver Fællesskabet nogle statistiske instrumenter af høj kvalitet, som giver alle institutionerne, regeringerne og de økonomiske og sociale aktører en samling harmoniserede og troværdige statistikker, som de kan basere deres beslutninger på. I denne henseende er der brug for en ændring af forordningen for at muliggøre anvendelsen af ENS 95.
Efter vores mening er det nye ENS 95 en betydelig forbedring af den tidligere udgave, som stammer fra 1979. Der er sket fremskridt inden for harmoniseringen af metodikken og i præciseringen og nøjagtigheden af de begreber, definitioner, klassificeringer og regnskabsregler, der skal anvendes for at opnå en kvantitativ beskrivelse af medlemsstaternes økonomier.
Det er klart, at medlemsstaterne ved iværksættelsen af ændringen til det nye system har foretaget yderligere forbedringer af deres nationalregnskabers kvalitet som følge af en fuldstændig revision af deres kilder og de metoder, som anvendes ved udarbejdelsen af regnskaberne. Blandt alle de forskellige anvendelser af nationalregnskabsoplysningerne fra ENS i forbindelse med budgetproceduren, bl.a. for at fastsætte budgetlofterne, beregne bruttonationalproduktet, fastsætte den fjerde indtægtskilde osv., er den eneste, der berøres af ændringen, fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede indtægter.
I denne henseende er vi enige med ordføreren i, at anvendelsen af dette nye system er uden betydning med hensyn til niveauet for medlemsstaternes bidrag, eftersom de allerede er begyndt at følge ENS 95 til udarbejdelse af deres nationalregnskaber. At forsøge at beregne dem igen ville være dyrt og risikabelt, og det ville heller ikke være nyttigt, eftersom alle eksperterne er enige om, at det, uanset om man anvender ENS 79 eller ENS 95 ved ansættelsen af beskatningsnøgletallene, ikke vil få indflydelse på resultatet.
Endelig lykønsker vi ordføreren, fordi hun har opnået en forpligtelse fra Kommissionen til hvert år at forelægge en beretning om situationen med hensyn til opkrævning af egne indtægter, de anslåede egne indtægter for det kommende regnskabsår og visse hyppige problemer i forbindelse med ordningen. Dette vil bidrage til en større gennemsigtighed og gøre det muligt for Europa-Parlamentet at være ordentligt informeret om udviklingen i de justeringer, der er nødvendige for harmoniseringerne af det nye system.
Hvad det øvrige angår, er vi helt enige i ordførerens vurderinger.

Solbes
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen vil først og fremmest takke Parlamentet, og i særdeleshed fru Haug, for dets forståelse og for Rådets fælles vedtagelse.
Forordningen vil som påpeget af hr. Garriga gøre det muligt for medlemsstaterne allerede nu at anvende de bedre og nyere data fra nationalregnskaberne til beregning af de momsbaserede egne indtægter. Som hr. Garriga også har påpeget, berører forordningen på ingen måde hverken budgetindtægterne eller balancen mellem medlemsstaterne med hensyn til egne indtægter.
Forhandlingen ved førstebehandlingen gjorde det muligt for os bedre at forstå og bekræfte behovet for at forbedre informationen til Parlamentet om den del, der vedrører budgetindtægterne. Som resultat af denne forhandling vil jeg gerne på Kommissionens vegne bekræfte, at vi i begyndelsen af hvert år vil forelægge et arbejdsdokument for Parlamentet om situationen med hensyn til opkrævning af egne indtægter, de anslåede egne indtægter for det kommende regnskabsår og ethvert andet specifikt problem i forbindelse med ordningen for egne indtægter. Jeg bekræfter derfor det, som ordføreren, fru Haug, har sagt herom, og som hr. Garriga også har bemærket.
Jeg tror, at vi på denne måde vil få et frugtbart samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet, og jeg vil gerne lykønske fru Haug med dette initiativ og den indsats, hun har ydet for vedtagelsen af denne yderst tekniske, men derfor ikke mindre vigtige forordning.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Grønbog om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og oprettelse af en europæisk anklagemyndighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om grønbog om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og oprettelse af en europæisk anklagemyndighed

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, Kommissionen prioriterer bekæmpelsen af svig mod EU's finansielle interesser højt. Kommissionen ved, at Europa-Parlamentet er den vigtigste forbundsfælle i denne sag. Kommissærerne vedtog i dag enstemmigt den af mig forelagte grønbog om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og oprettelse af en europæisk anklagemyndighed. Med vedtagelsen af denne grønbog umiddelbart før Det Europæiske Råd i Laeken har Kommissionen sendt et stærkt politisk signal.
Vi har allerede opnået en del, når det gælder bekæmpelsen af svig. Det gælder især for samarbejdet med medlemsstaterne. Her yder OLAF et godt stykke arbejde. Kommissionen har også gjort meget på det forebyggende område, f.eks. bliver alle lovforslag fremover kontrolleret af OLAF med hensyn til deres modstandsdygtighed over for svig. På den anden side er der fortsat alvorlige mangler i den strafferetlige dimension af den europæiske bekæmpelse af svig.
Vi har brug for en konsekvent europæisk fremgangsmåde på det strafferetlige niveau. Forfølgelsen af grænseoverskridende svig mod Fællesskabets finansielle interesser standses stadig for ofte ved grænserne af ikke bare 15, men 17 forskellige retsordener, og med udvidelsen vil dette tal blive endnu større.
Der mangler et effektivt instrument til at lade OLAF's og de nationale myndigheders administrative undersøgelser munde ud i strafforfølgning i stedet for at standses ved grænserne. Kommissionen havde derfor allerede i september 2000 til regeringskonferencen i Nice foreslået, at der blev oprettet en europæisk anklagemyndighed til strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Den europæiske anklagemyndighed ville kvalitativt være en helt ny ting. Det ville virkelig være et innovativt skridt i den strafferetlige bekæmpelse af svig.
Stats- og regeringscheferne tilsluttede sig imidlertid ikke dette forslag fra Kommissionen på daværende tidspunkt. Men emnet er alt for vigtigt til, at man kan lade det forsvinde i skuffen. Jeg besluttede derfor omgående, at der skulle udarbejdes en grønbog, som skulle præcisere forslaget om en europæisk anklagemyndighed og vise, hvordan denne anklagemyndighed kunne fungere i praksis. Tiden frem til den næste reform af traktaterne skal altså udnyttes så godt som muligt til at svare på spørgsmålene og skepsisen i medlemsstaterne, som gentagne gange har spurgt til den konkrete udformning af dette system.
Det er nemlig kun udpegelsen af den europæiske anklagemyndighed, dens afsættelse, dens opgaver og de vigtigste karakteristika ved embedet, der skal reguleres i selve EF-traktaten. Alle andre forhold, f.eks. anklagemyndighedens status og arbejdsmåde, skal reguleres i den sekundære ret. Det er netop disse spørgsmål, grønbogen nu beskæftiger sig med.
Hvordan og på hvis initiativ handler anklagemyndigheden? Hvilke beføjelser har den? Hvem kontrollerer anklagemyndighedens handlinger? Hvordan samarbejder den med de nationale påtalemyndigheder? Hvordan ser retsstilling og organisation for den europæiske anklagemyndighed for finansielle anliggender ud?
For alle disse spørgsmål præsenterer grønbogen forskellige muligheder til diskussion. Kommissionen giver imidlertid også klart udtryk for sine præferencer, som udgør et kohærent system. Hvad er det for en generel model, Kommissionen foreslår? Hvad er de gennemgående linjer i grønbogen? Kommissionens generelle model går ud på, at det kun er det absolut nødvendige, der skal reguleres på europæisk niveau, og at man i øvrigt så vidt muligt skal støtte sig til den nationale lovgivning og de nationale systemer.
Vores forslag respekterer dermed fuldt ud subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Den europæiske anklagemyndighed for finansielle anliggender ville betyde en væsentlig merværdi for den strafferetlige bekæmpelse af svig uden at vende op og ned på de nationale retssystemer. Hvad betyder det mere nøjagtigt?
Det originale i forslaget består i, at den europæiske anklagemyndighed centralt leder og koordinerer efterforskningen og strafforfølgningen på europæisk niveau, men at den selv er decentralt organiseret, og at princippet om gensidig anerkendelse er afgørende for de konkrete initiativer. Der opstår dermed et fælles efterforsknings- og strafforfølgningsområde i Europa til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser.
Når efterforskningen er afsluttet, rejser den europæiske anklagemyndighed tiltale ved den kompetente nationale domstol i medlemsstaten. Selve retssagen, inklusive domsafsigelse, skal ske i henhold til den nationale ret. Kommissionen foreslår en decentral struktur for anklagemyndigheden. Den europæiske anklagemyndighed skal i medlemsstaterne støtte sig til såkaldte "delegerede nationale anklagemyndigheder", som har en europæisk opgave.
Hvad proceduren angår, skal den europæiske anklagemyndighed kunne benytte den brede vifte af nationale efterforskningsinstrumenter. Statsadvokaterne skal altså kunne trække på hjælp fra de nationale eller regionale strafforfølgningsmyndigheder, f.eks. kriminalpolitiet. Samtidig skal princippet om gensidig anerkendelse betyde, at disse efterforskningshandlinger automatisk er gyldige i hele EU's område. Det samme gælder for anerkendelse af beviser og den domstolsmæssige kontrol af den europæiske anklagemyndigheds handlinger.
Eksempelvis skal en ransagning eller telefonaflytning, som der er anmodet om i en stat, og som en dommer har givet tilladelse til efter national ret, være gyldig i hele Fællesskabets område. På denne måde respekteres de nationale retsordener. Samtidig sørger princippet om gensidig anerkendelse for, at det fælles efterforskningsområde bliver realiseret.
Kommissionen mener også, at det for den retslige kontrol af den europæiske anklagemyndigheds handlinger er tilstrækkeligt med de interne statslige domstole, og at det ikke er absolut nødvendigt med en europæisk straffedomstol. Også hvad de strafbare handlinger angår, som den europæiske anklagemyndighed skulle forfølge, er der efter Kommissionens opfattelse ikke behov for at skabe et autonomt europæisk strafferetskodeks. Vi foreslår i stedet en minimumsharmonisering, som imidlertid går ud over niveauet i det foreslåede direktiv til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og dermed også ud over de strafbare handlinger, der er reguleret i konventionen af 1995. Vi vil inkludere alle overtrædelser, som er til skade for Fællesskabernes finansielle interesse, f.eks. også svig i forbindelse med licitationer eller brud på tavshedspligt til skade for Fællesskabets interesser.
Vi mener også, at der er brug for fælles ordninger, når det gælder straffene og forældelsesfristerne. Generelt er grønbogen således opbygget strengt efter principperne om subsidiaritet og proportionalitet, men den garanterer samtidig, at en europæisk anklagemyndighed vil være funktionsdygtig. Jeg mener, vi har fundet en god balance, som måske også kan overbevise skeptikerne.
Konceptet for den europæiske anklagemyndighed passer smukt ind i perspektivet for et rettens Europa. Jeg har udarbejdet grønbogen i et tæt samarbejde med kommissær Vitorino. Også OLAF's kontorer har været i stadig kontakt med hr. Vitorinos generaldirektorat. Med de nye gennembrud, som vi endelig har opnået inden for medlemsstaternes retslige samarbejde i straffesager, skabes der gunstige rammebetingelser for oprettelse af en europæisk anklagemyndighed. Jeg nævner her den europæiske arrestordre, som forhåbentlig bliver vedtaget på Det Europæiske Råd i Laeken. Jeg nævner også Eurojust. Eurojust er heller ikke nogen konkurrent til den europæiske anklagemyndighed, de to ville tværtimod supplere hinanden godt.
Jeg forventer, at der med grønbogen indledes en bred og åben diskussion om oprettelse af en europæisk anklagemyndighed og dens funktion med alle involverede kredse, især naturligvis også med praktikerne, dommerne og statsadvokaterne i medlemsstaterne. Jeg vil gerne bede Europa-Parlamentet som motor for denne idé om at deltage aktivt i diskussionen og føre debatten i medlemsstaterne. Vi har virkelig brug for så bred feedback som muligt til vores forslag.
Målet er, at vi efter at have vurderet resultaterne af høringen kan fremlægge et bidrag for konventet til forberedelse af den næste regeringskonference i slutningen af 2002 eller begyndelsen af 2003. Målet er, at den europæiske anklagemyndighed forankres i traktaterne ved den næste revision af traktaterne. Det kræver tålmodighed. Men jeg er optimistisk. I fællesskab og med Europa-Parlamentets støtte kan vi nå dette mål.

Theato
Hr. formand, jeg henvender mig især til Dem, fru kommissær Schreyer. For 14 dage siden betegnede De mig som protagonist for den europæiske anklagemyndighed. Det betragter jeg som en æresbetegnelse, og jeg må måske tage Dem selv med i den, for nu har vi naturligvis opnået det, som vi ønskede at opnå allerede i begyndelsen af 1990'erne. Det vil sige grønbogen og som følge deraf en traktatændring. Jeg tror imidlertid, at tidsplanen skal strammes lidt op, for ifølge Deres ord får vi først en sådan anklagemyndighed i 2006-2007. Derfor er vi på Deres side, men vi vi fremskynde processen, og derfor vil jeg bede Dem om også fra Deres side at stramme op, så vi når målet, og med al respekt for subsidiariteten beder vi Dem passe på, at der ikke opstår langsomhed og ineffektivitet! Det er vigtigt, så vi virkelig kommer fremad med denne anklagemyndighed. Borgerne forlanger det derude, og vi gør noget for Europa, hvis vi klart viser, at vi beskytter deres penge.

Schreyer
Hr. formand, jeg vil tage flere forskellige punkter op. For det første er det jo virkelig tilfældet, at De er protagonist for denne idé og har forfulgt den gennem lang tid. Jeg tror også, at vi nu befinder os i en fase, hvor det er meget vigtigt at blive konkret, som det jo viste sig på topmødet i Nice. Det drejede sig om, hvad dette nøjagtig skulle betyde, hvilket gerne bliver taget som anledning til at sige, at hele idéen må vente i første omgang.
Tidsplanen ser nogenlunde sådan ud: Høringsfasen løber frem til juni 2002. Mens der igen lanceres en traktatændring til den næste regeringskonference, skal der samtidig udarbejdes forslag til den sekundære lovgivning, altså om funktionsmåde og spørgsmål som anerkendelse af beviser osv., så tiden bliver udnyttet til begge dele, så man så hurtigt som muligt kan realisere ikke bare idéen, men også denne institution.

Heaton-Harris
Jeg vil indlede med at sige, at den tidligere taler, min berømmelige udvalgsformand, var lettere uvederhæftig, for der er ikke noget reelt behov for en europæisk anklagemyndighed. For bare to uger siden her i Parlamentet så vi store stykker af hendes egen betænkning blive slettet, fordi de indeholdt henvisninger til et sådant organ.
Der vil være en række uoverensstemmende meninger mellem de forskellige politiske partier her i Parlamentet, men mange mennesker er bekymrede for, hvor dette egentlig fører hen. Jeg tror ikke, at De var helt ærlig over for os, hr. kommissær, da De sagde, at det kun ville gå så langt og ikke længere. Vil det føre til corpus juris? Hvis De svarer benægtende på dette spørgsmål, hvordan kan De så forene det med det svar, som fru Delmas-Marty gav vores udvalg for en måned siden? Fru Delmas-Marty er tidligere chef for OLAF's tilsynsorgan, og hun har skrevet mange bøger om dette særlige emne. Hun svarede bekræftende - en europæisk anklagemyndighed vil så godt som helt sikkert føre til corpus juris, et fælles lovkompleks over hele Fællesskabet.
Hvilke kernekompetencer ville den europæiske anklagemyndighed have? Hvilke bemyndigelser ville han eller hun have? Hvad er Fællesskabets finansielle interesser? De ignorerer da vel ikke de politiske signaler, der sendes både af Rådet - mange lande er imod dette - og Parlamentet, der, som jeg nævnte i indledningen, forkastede mange ting vedrørende den europæiske anklagemyndighed for et par uger siden?

Schreyer
Hr. Heaton-Harris, for to uger siden kørte debatten om direktivet til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, og i dette direktiv defineres de strafbare handlinger svig, korruption og hvidvaskning af penge på en måde, som alle medlemsstaterne inklusive Det Forenede Kongerige aftalte allerede i 1995. Men det er endnu ikke trådt i kraft, og derfor foreslog Kommissionen at give det form af et direktiv.
Europa-Parlamentet mente ligesom Kommissionen, at dette direktiv ikke var det rette sted at definere en anklagemyndighed, fordi oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed efter Kommissionens og Parlamentets opfattelse ikke kan reguleres i et direktiv, men kræver en traktatændring. Det var grunden til, at Parlamentet strøg et forslag fra et medlem om at regulere det allerede i direktivet. Men det var ikke noget nej til den europæiske anklagemyndighed. Det synes jeg, man skal holde fast i.
Nu spørger De med rette: Hvilke opgaver skulle en europæisk anklagemyndighed have? For det første skal den lede og koordinere strafforfølgningsinitiativer og lede efterforskningen. Selve efterforskningen skulle imidlertid følge den nationale ret. Den europæiske anklagemyndighed skulle så, når den har indsamlet beviser, have ret til på basis af disse beviser at rejse tiltale, og også denne tiltale skulle ske efter national ret for en national domstol, så der heller ikke her er tale om at opbygge et stort nyt apparat eller en ny europæisk straffekodeks, for vi ved jo, hvor stor skepsis der er over for et sådant projekt. Vi har oplistet mange af disse tilfælde i grønbogen. Vi har f.eks. den ordning, at når der er indsamlet beviser i en medlemsstat, som skal forelægges for en anden domstol i en proces, der omfatter flere lande, fordi kriminaliteten er grænseoverskridende, så bliver der f.eks. sagt, at de beviser er indsamlet i en forvaltningsretlig sag, dem anerkender vi ikke. Ofte er det så sådan, at man har ganske mange beviser for, at der er tale om svig mod EU's kasser, men beviserne vækdefineres nærmest - jeg vil ikke sige bureaukratisk, men retsligt - fordi der findes den slags forskelle. Det er virkelig ikke i borgernes interesse, og det er ikke i Europa-Parlamentets interesse. Jeg vil bede Dem, hr. Heaton-Harris, om at undersøge dette forslag uden fordomme, for vi har sagt, at vi forpligter os til at anvende subsidiaritetsprincippet, men vi vil naturligvis også have en effektiv strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets interesser.

Staes
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne tage afstand fra Chris Heaton-Harris' bemærkninger, og jeg mener, at fru Schreyer på en god måde har skitseret den ramme, som ændringsforslagene til Theato-betænkningen er blevet forkastet inden for af Parlamentet. Det er den korrekte forklaring.
Jeg støtter fru Theato og anmoder om fremskyndelse. Fru Schreyer, De bekendtgør nu et tidsskema for etableringen af den europæiske anklagemyndighed, som er meget langsommelig. De vil stille forslag efter behandlingen af grønbogen i løbet af eller ved udgangen af 2002, i starten af 2003, en traktatændring i 2004, ikrafttræden i 2006-2007, og De må indrømme, at det er meget langsigtet. Jeg vil gerne henvise til, at Den Uafhængige Ekspertgruppe i sin tid som reaktion på fyringen af Santer-Kommisisonen stillede en række forslag til, hvordan man kan arbejde hurtigere og ikke med en flerfaseplan. Har De overtaget eksperternes forslag i grønbogen, eller vil De tage dem op til overvejelse, så man allerede nu kan iværksætte oprettelsen af den europæiske anklagemyndighed?

Schreyer
Hr. formand, Kommissionen havde jo stillet forslag om ændring af traktaten til regeringskonferencen i Nice. Hvis dette forslag var kommet igennem, ville retsgrundlaget så at sige være på plads med ratificeringen. Rådet besluttede noget andet, nemlig slet ikke at medtage dette forslag i forhandlingerne. Nu må vi vente, til den næste regeringskonference gennemfører en traktatændring, så anklagemyndigheden kan blive oprettet. Men som jeg allerede har sagt, vil vi naturligvis udnytte denne tid og ikke bare sidde og vente, vi vil tværtimod udnytte tiden til at finde den bedst mulige model under høringen, drøfte funktionsmåden, organisation, status, beviser, spørgsmål om forældelsesfrister, altså drøfte alt det, som naturligvis skal afklares. Jeg går ud fra, at vi får meget intensive og konkrete debatter om disse spørgsmål i Budgetkontroludvalget.

Stauner
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne nævne tidsspørgsmålet, og jeg er enig med den foregående taler. Jeg tror ikke, fru kommissær, at De kan tillade Dem at vente til 2006, set i lyset af 2 milliarder opdagede tilfælde af svig og uregelmæssigheder, set i lyset af de udfordringer - også i finansiel henseende - som udvidelsen mod øst vil stille til Dem og os. Jeg mener virkelig, der skal handles hurtigt i denne sag, og De behøver jo heller ikke vente. De ved jo lige så godt som vi, De kender vores betænkning, De kender de forslag, der er stillet, at De sagtens kan gå i gang med den første fase, den indledende fase, også uden ændring af EF-traktaten. Både den ekspertgruppe, som i 1999 stillede forslag til Kommissionens reform, og OLAF-overvågningsudvalget i sin sidste årsberetning pegede jo på disse to faser. Set i lyset af dette virkelig nødvendige pres spørger jeg Dem, hvad tøver De for? Hvorfor udsætter De det nu igen til 2006? Hvorfor tøver De i stedet for at gå i gang med det samme, sådan som vi har krævet det, senest i Bösch-betænkningen?

Schreyer
Hr. formand, fru parlamentsmedlem, Kommissionen har ikke kompetence til at udpege en anklagemyndighed, som kan udøve strafforfølgning i medlemsstaterne og rejse tiltale. Sådan er det ikke, EU er baseret på nogle traktater, hvor medlemsstaterne afgiver kompetence til det europæiske niveau.
Medlemsstaterne har hidtil ikke givet kompetence til at oprette en europæisk anklagemyndighed. Denne kompetence til strafforfølgning skal først begrundes på europæisk niveau. Det betyder, at der skal ske en ændring af traktaterne, og der skal naturligvis skabes et effektivt instrument, som effektivt kan gennemføre den faktiske strafforfølgning af grænseoverskridende kriminalitet i alle medlemsstater og ikke kun kan føre efterforskningen, men også rejse tiltale, så strafforfølgningen resulterer i en anklage og i sidste ende en straf. Det er den procedure, vi må anvende. De kan nu sige, at De ønsker Dem en anden Europæisk Union, men jeg må sige til Dem, at Kommissionen er traktatens vogter, og derfor må vi foreslå noget, som overholder kompetencen. Dette forslag er et forslag, som efter min opfattelse virkelig er bæredygtigt, og jeg håber, at det også vil lykkes os at overbevise skeptikerne om det.

Morgan
Hr. formand, jeg ville blot stille en række spørgsmål. Jeg er ked af, at jeg ikke var til stede i begyndelsen. Mener De for det første, at hr. Heaton-Harris giver grønt lys for svindlere? I de sidste fem år er kun to mennesker blevet retsforfulgt for svig imod EU. Hvis han ikke kommer frem med nogle alternativer, er det lige så godt som at give grønt lys. Jeg vil gerne høre, om De vil komme med Deres kommentarer til dette.
Hvordan vil De for det andet overbevise de medlemsstater, der er imod idéen om en europæisk anklagemyndighed, f.eks. mit eget land, der efter min mening er vildført på dette punkt?
For det tredje hvordan vil den europæiske anklagemyndighed blive udpeget? Og er De for det fjerde ikke enig med mig i, at vi ikke bør gå for hurtigt til værks, og kan De også tilslutte Dem, at dette forslag ikke er nok? Med andre ord vil Eurojust ganske enkelt ikke fungere.

Formanden
Fru Schreyer, jeg vil også bede Dem om at fatte Dem i korthed. Mange tak.

Schreyer
Hr. formand, som jeg forklarede i forbindelse med Eurojust, er der tale om et komplementært forhold. Den europæiske anklagemyndighed, som foreslås her, vedrører jo beskyttelsen af Fællesskabets interesser på det finansielle område. Eurojust arbejder inden for andre område af den alvorlige kriminalitet. Naturligvis ville der her skulle være en forbindelse, også med hensyn til udveksling af oplysninger, naturligvis under hensyntagen til bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, men det skal ses komplementært.
Endvidere, med hensyn til udpegelsen ville der være forskellige procedurer. På den ene side skal der findes en procedure til udpegelse af den europæiske anklagemyndighed, som nærmest repræsenterer statsadvokaturen. De nationale europæiske statsadvokater eller de delegerede ønsker jo en decentral struktur og ville blive udpeget efter den pågældende lovgivning i medlemsstaten. Jeg tror ikke, at hr. Heaton-Harris er ude på at beskytte bedragerne, men det drejer sig naturligvis om, hvilke skridt der skal tages for at få en effektiv beskyttelse. Jeg gentager, at vi har et fælles budget, vi har fælles finanser, vi har et fælles indre marked, vi har for så vidt ingen grænser længere på det juridiske område, men vi har stadig 17 forskellige retssystemer, fordi Det Forenede Kongerige jo har tre forskellige retssystemer. Det er altså faktiske hindringer, som betyder, at der er store mangler i en eventuel staffeforfølgning, og dem bør vi fjerne.

Mulder
Mange tak, hr. formand. Det, kommissæren siger, lyder meget opmuntrende. Lige et kort spørgsmål. Hvordan ser De samarbejdet mellem den foreslåede anklagemyndighed og OLAF?

Schreyer
Hr. parlamentsmedlem, også det er der naturligvis forskellige muligheder for. For det første, at OLAF fortsætter med i sin nuværende funktion at gennemføre forvaltningsretlige undersøgelser, administrative undersøgelser, idet det naturligvis skal reguleres, at OLAF netop kan gå til denne anklagemyndighed med sine resultater, og at den viden, der er indsamlet, selvfølgelig også kan anvendes dér. En anden mulighed ville være, at OLAF selv får efterforskningsfunktioner, altså ikke kun undersøgelsesfunktioner, men efterforskningsfunktioner. Det er et emne, som vi bevidst ikke har trukket frem i debatten, for så ville man bagefter sige, at vi ønskede at finde en bestemt funktion for OLAF. Det er næsten et spørgsmål, som må udledes af det samlede billede. Jeg kan kun endnu en gang pege på, at der i øjeblikket ikke er tale om konkurrerende tanker, men om en hvidbog, som OLAF har været med til at udarbejde. OLAF har jo det problem, at man har indsamlet beviser eller viden og så må vente på, om en national anklagemyndighed accepterer dette materiale og skrider til handling. Netop for OLAF's arbejde ville det være en virkelig god videreudvikling, hvis vi fik denne europæiske anklagemyndighed.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet. Det kan ikke lade sig gøre, det er umuligt at gå i dialog. De skal kende forretningsordenen og følge den.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgsmål til Kommissionen (B5-0536/2001).
Første del

Formanden


William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 39 af (H-0878/01):
Om: Sikring af en udvidet Europæisk Unions ydre grænser Slovenien har ca. 370 grænseovergange til nabolandet Kroatien. For øjeblikket er der imidlertid kun penge til at bemande ca. 90. Det betyder, at ca. 270 grænseovergange står vidt åbne. Hvad agter Kommissionen i betragtning af terrorismen, den organiserede kriminalitet og den illegale indvandring at gøre for at sikre den udvidede Europæiske Unions ydre grænser?

Nielson
Hr. formand, en af EU's fremtidige ydre grænser forventes at strække sig langs grænsen mellem Slovenien og Kroatien. Der er 36 grænseovergange langs med denne grænse, hvor det er lovligt at krydse grænsen. De tal, der nævnes af det ærede medlem, går på steder, hvor det er fysisk muligt, men formelt forbudt at krydse grænsen mellem Kroatien og Slovenien - f.eks. stier, veje og broer. Jeg er enig med det ærede medlem i, at det er virkeligheden på stedet - bogstaveligt talt - der fortjener opmærksomhed.
Kommissionen minder om, at Slovenien skal nå frem til et højt niveau af kontrol af de ydre grænser efter tiltrædelsen. Kommissionen har sin opmærksomhed nøje rettet mod Sloveniens fremskridt i forbindelse med forhandlingerne om kapitlet om retlige og indre anliggender såvel som i førtiltrædelsesprocessen. Slovenien skal påvise sin evne til systematisk at kontrollere alle personer, der krydser de ydre grænser, og sikre effektiv grænseovervågning mellem de formelle grænseovergange.
Her har Slovenien forberedt en detaljeret handlingsplan for gennemførelse af Schengen-retsgrundlaget som krævet af EU. I sin handlingsplan har Slovenien vist, at det tager de nødvendige skridt til at sikre, at der tildeles den relevante infrastruktur og udstyr til området omkring grænsen til Kroatien. Slovenien er desuden ved at træffe foranstaltninger, der skal sikre en bedre koordinering mellem dens grænsekontrolmyndigheder.
Kommissionen vil også gerne understrege, at Slovenien allerede deltager aktivt i et intensivt bilateralt samarbejde om kontrol af den fælles grænse med Kroatien. Det bør udvides yderligere ved indgåelse af en aftale om forenklet grænsekontrol af landevejs- og jernbanetrafik og en aftale om grænseoverskridende politisamarbejde. Sidstnævnte aftale vil også omfatte fælles grænsepatrulje til overvågning af den grønne grænse, det vil sige mellem de formelle grænseovergange.
Ud over den meget omfattende finansielle bistand, som Slovenien har modtaget til opgradering af sin grænsekontrol - der er tale om finansiel bistand inden for rammerne af førtiltrædelsesprocessen - fremmer og yder Kommissionen direkte støtte til det bilaterale samarbejde mellem Slovenien og Kroatien. Dette finansieres via vores bistandsprogram til Kroatien til integreret forvaltning af grænsekontrollen, der også omfatter grænseovergangene til Slovenien.
Slovenien og Kroatien har for nylig indgået en aftale om afmærkning af den fælles grænse. Selv om manglen på afmærkning ikke tidligere har haft nogen praktisk betydning for kvaliteten af grænsekontrollen og overvågningen af den grønne og blå grænse, vil denne aftale, når den er blevet ratificeret, være et yderligere bevis på det gode samarbejde, der findes mellem de to lande.

Newton Dunn
Tak, hr. kommissær, for et meget fyldestgørende svar. Alle er klar over, at dette er meget vanskeligt. Mit spørgsmål er et, der blev rejst over for mig af en minister i Ljubljana. Alle grænseovergangene vil, hvad enten de er formelle eller uformelle, blive brugt af terrorister, smuglere, indvandrere, kriminelle m.v. Derfor er det et meget alvorligt problem. Ministeren sagde også til mig: "Vi kan ikke betale. Vi har ikke personale til at bemande alle disse grænseovergange!" Så Slovenien har et reelt problem.
Der er ni andre ansøgerlande - hvis jeg udelukker Cypern og Malta, hvor det formentlig er lettere at kontrollere grænserne - har vi 10 ansøgerlande, der alle har problemer som disse og ikke penge nok til at klare de udgifter, der er forbundet hermed. Er der nogen mulighed for, at Kommissionen vil foreslå, at Unionen påtager sig et ansvar for at bevogte vores grænser mod øst?

Nielson
Jeg er ikke nødvendigvis enig i, at havet er nemmere at kontrollere. Jeg mener, at det er lige så let at komme til Malta og Cypern i nattens mulm og mørke fra havet som at krydse bjergene.
Vi er klar over, at der er et reelt problem. Vi har organiseret og finansieret kapacitetsopbygningsstøtte for at yde meget stærk bistand til denne indsats, og det er det, vi må gøre lige nu. Det er ret vigtigt, at vi som del af hele forhandlingsprocessen og accepten af gældende fællesskabsret og ansvar gør det klart, at dette er et ansvar for ansøgerlandet. Der er talrige problemer. Spørgsmålet om kontrollen af EU's ydre periferi vil forblive en reel udfordring for os i en rum tid endnu.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, det fælles udvalg for Europa-Parlamentet og det slovakiske parlament har for nylig besøgt grænsen i Slovakiet. I nærheden af Kosice findes en 40 kilometer lang grøn grænse, hvorom man fortalte os, at den er meget svær at kontrollere, og at der i øjeblikket kan iagttages en kraftig strøm af afghanske flygtninge, som måske ikke alle ønsker at rejse ind i Europa med fredelige hensigter. Mit spørgsmål er derfor, om Kommissionen har mulighed for at indsætte satellitovervågning eller automatiserede systemer, så man på den ene side kan indsamle statistisk materiale og på den anden side ved i højere grad at pågribe disse flygtninge kunne være bedre beskyttet i fremtiden. Hvilke programmer kan disse stater rent faktisk benytte?

Nielson
Hr. formand, det er vanskeligt at tilføje noget substantielt nyt til det, jeg allerede har fortalt. Men omtalen af satellitovervågning får mig til at sige, at det er velforstået i Parlamentet, at Kommissionen er seriøs, når det gælder Galileo, og anser det for at være et vigtigt program. Dette er blot endnu en anvendelse. Ikke at have det vil være et problem for Europas fremtid og vores ambitioner. Jeg kunne ikke være mere enig i Deres bemærkninger, men De må tale med Deres nationale regeringer om dette spørgsmål.

Formanden


Raimon Obiols i Germà
Spørgsmål nr. 40 af , overtaget af Carlos Carnero González (H-0881/01):
Om: Styrkelse af Euro-Middelhavspolitikken På Europa-Parlamentets plenarmøde i Strasbourg den 24. oktober 2001 erklærede Kommissionens formand, Romano Prodi, som led i debatten om Det Europæiske Råd i Gent den 19. oktober, at tiden nu var inde til at indlede en ny fase i Middelhavspolitikken, og at vi burde udnytte alle muligheder bedre, således at vi kunne tage et kvalitativt spring fremad. Der burde opstilles konkrete målsætninger for den økonomiske integration i Euro-Middelhavsområdet og for indførelse af institutionelle mekanismer med henblik på fælles beslutningstagning.
Hvilke af de allerede eksisterende mekanismer agter Kommissionen at styrke for at gøre Euro-Middelhavspartnerskabet mere effektivt?
Hvilke nye mekanismer og instrumenter påtænker Kommissionen at foreslå for at opstille konkrete målsætninger for den økonomiske og sociale integration med Middelhavslandene på kort og mellemlang sigt?
Hvilke institutionelle mekanismer bør der indføres med henblik på fælles beslutningstagning?

Nielson
Ved at sætte fornyet gang i Barcelona-processen vil vi styrke de eksisterende institutioner i Euro-Middelhavspartnerskabet og bevæge os fremad inden for en række vigtige områder.
Hvad associeringsaftalerne angår, begyndte 2001 med de gode nyheder om Egyptens beslutning om at sætte sine initialer under associeringsaftalen, og forhandlingerne fortsætter med Algeriet, Libanon og Syrien. Mit andet punkt går på, at associeringsaftalelandene udvikler fri handel indbyrdes. Vi tilskynder hver enkelt associeringsaftaleland til at indgå frihandelsaftaler med hinanden for at lette det økonomiske samarbejde og investeringerne indadtil. Kommissionen samarbejder med de lande, der allerede har indledt denne proces, for at se, hvor den bedst kan yde teknisk rådgivning for at hjælpe partnerne med at nå frem til en aftale. Parallelt hermed arbejder vi med oprindelsesreglerne for at se, hvordan partnerne kan blive optaget i det fælleseuropæiske system.
For at lægge grunden til et indre marked for Euro-Middelhavsområdet, således at man kan udnytte det fremtidige frihandelsområde fuldt ud, bistår vi vores partnere med at bringe deres regelsæt nærmere vores. I 2001 har Kommissionen videreudviklet et koncept for et indre marked for Euro-Middelhavsområdet, tilvejebragt oplysninger om dets konsekvenser og muligheder, og vi har haft vores opmærksomhed særlig rettet mod spørgsmål om det indre marked i Meda-programmeringen. Samarbejdet er blevet styrket på tværs af en række sektorer. Den regionale økonomiske dialog er blevet styrket med fokus på vækst og beskæftigelse i fremtidige drøftelser. Meda bliver brugt til at undersøge visse infrastrukturbehov fra et regionalt eller subregionalt perspektiv, og hvor dette måtte være hensigtsmæssigt, bliver det brugt til at udforme strategier for sammen- og opkobling til de transeuropæiske net for at sikre, at prioriterede projekter bliver finansieret og gennemført.
Sammen med vores partnere er vi ved at udvikle et nyt regionalt Meda-program om retlige og indre anliggender og er i færd med bilaterale drøftelser om disse spørgsmål i forbindelse med bestemmelserne i associeringsaftalerne og i Meda-programmeringen.
Hvad angår nye instrumenter og mekanismer, er Kommissionen - i anerkendelse af at samarbejdet mellem Europa og Middelhavslandene ikke udelukkende kan være politisk eller økonomisk - ved at se på måder, hvorpå man kan indlede en bred kulturel dialog i Middelhavsregionen. Her er Kommissionen - ud over de programmer, der for øjeblikket er ved at blive gennemført med henblik på at støtte samarbejdet inden for kulturarv, audiovisuelle aktiviteter og ungdomsudvekslinger - i færd med at undersøge muligheden for at udvide Tempus-programmet for videregående uddannelser til Middelhavsregionen.
Hvad angår nye strukturer for dialog, vil Kommissionen stille forslag om at tilpasse arbejdsmetoderne i Euro-Middelhavspartnerskabet, navnlig for at skabe en mere hyppig politisk dialog om regionale og internationale spørgsmål. Kommissionen vil indlede en politisk dialog med middelhavspartnerne om beskæftigelsespolitik og deling af EU-erfaringer om, hvordan man bekæmper arbejdsløshed og skaber nye arbejdspladser. Den vil arbejde på at forbedre den information og statistik, der er til rådighed, som led i fortsatte bestræbelser på at kanalisere lovlig ind- og udvandring og bekæmpe ulovlig ind- og udvandring.
Endelig vil Kommissionen overveje, hvordan man kan stimulere investeringer og fælles udviklingsprojekter i Middelhavsområdet, f.eks. ved at undersøge behovet og muligheden for en ny bank eller anden finansieringsmekanisme, der bygger videre på Den Europæiske Investeringsbank.
Lad mig tilføje nogle oplysninger vedrørende dette års resultater af aktiviteterne under Meda-programmet. For dette år er der forpligtelser under Meda på omkring 740 millioner euro på budgettet, som forventes at blive gennemført fuldt ud. Det samme er tilfældet for andre budgetposter til fordel for middelhavspartnerne. Hvad betalinger angår, forventes de at udgøre over 56% af forpligtelserne i år og at nå næsten 0,5 milliard euro, og det er rent faktisk det bedste resultat, der nogensinde er nået i regionen.
Dette år er også det første år for implementeringen af den reviderede Meda-forordning, der skaber mekanismer for en mere sammenhængende programmering af bistanden, en bedre koordinering både med partnerne og med de andre større donorer og mere strømlinede godkendelsesprocedurer inden for EU. Der har allerede fundet høringer sted med partnerne og med de andre donorer om lande- og regionale strategipapirer for perioden 2002 til 2006 og om de mere detaljerede nationale og regionale vejledende programmer for perioden 2002 til 2004. Alle disse dokumenter skulle være godkendt inden udgangen af året. Jeg beretter om disse nærmere enkeltheder, fordi jeg ikke ønsker at gå glip af denne lejlighed til at informere Parlamentet om Meda-programmet, som hidtil har været ret så problematisk. Vi kan nu se lidt lys for enden af tunnellen.

Carnero González
Hr. formand, først vil jeg gerne takke kommissæren for hans venlige og udførlige svar og også undskylde hr. Obiols, som i modsætning til, hvad han ønskede, ikke har kunnet nå frem i tide til dagens plenarforsamling.
Jeg mener faktisk, at kommissæren giver os en række elementer, der får en til at synes, at Europa-Kommissionen er på linje med Parlamentet. Det er nødvendigt at forhindre, at det, der har været en af de største succeser i EU's udenrigspolitik, iværksættelsen af Euro-Middelhavsprocessen, løber ind i stagnation. Denne proces kan ikke begrænses hverken til Euro-Middelhavstopmøder eller ministermøder som det, der finder sted i Valencia til april næste år under det spanske formandskab. Det er derfor nødvendigt at iværksætte mekanismer, som sænker niveauet vertikalt, men også udvider det horisontalt.
Jeg foreslår, at der til det, kommissæren har sagt, tilføjes muligheden for forbindelser mellem det civile samfund, fagforeningerne, kvindeorganisationerne - han har også nævnt de unge - og naturligvis kulturområdet. Jeg beder Kommissionen om en udtalelse herom.

Nielson
Jeg har ikke mere at sige om denne sag.

Formanden


Malcolm Harbour
Spørgsmål nr. 41 af (H-0917/01):
Om: Afrikanske børn solgt til slaveri i Europa BBC henledte for nylig opmærksomheden på den stadig mere udbredte handel med børn fra Afrika, der sælges til Europa. Ca. 10.000 vestafrikanske børn formodes at bo hos fremmede alene i Det Forenede Kongerige, og denne form for handel synes at have bredt sig over hele Den Europæiske Union. Forældrene overbevises om, at der venter deres børn et nyt og bedre liv i Europa, hvorefter de sender dem af sted til fjerne familiemedlemmer og venner, hvor de skal bo, mens de får en uddannelse. I realiteten sættes børnene til at udføre slavelignende arbejde i hjemmet, hvor nogle bliver slået og misbrugt. Kun sjældent får de mulighed for at deltage i nogen undervisning.
BBC gør det klart, at det tilsyneladende er let at bestikke vestafrikanske embedsmænd til at skaffe de behørige dokumenter, der gør det muligt at sende børnene til Europa.
Er Kommissionen bekendt med omfanget af denne form for handel, og har den statistiske data fra medlemsstaterne, der giver et billede af problemets omfang? Vil Kommissionen overveje, om der kan iværksættes en koordineret aktion på fællesskabsplan med henblik på at sætte en stopper for denne chokerende praksis, og vil Kommissionen endelig bekræfte, at OECD's konvention om bestikkelse og korruption til bekæmpelse af bestikkelse af embedsmænd i Den Tredje Verden er blevet ratificeret af Kommissionen og af alle medlemsstaterne?

Nielson
Kommissionen kan bekræfte, at den er klar over problemet med handel med børn. Hvad angår situationen i EU, er der blevet udarbejdet en rapport med støtte fra Stop-programmet. Titlen på rapporten er "Trafficking in unaccompanied minors for sexual exploitation in the European Union" (handel med uledsagede mindreårige med henblik på seksuel udnyttelse i EU). Den blev gennemført af Den Internationale Organisation for Udvandring og er tilgængelig på IOM's hjemmeside.
Rapporten indeholder tal fra Belgien, Tyskland, Italien og Nederlandene. Kommissionen venter også snarest at få en rapport fra Defence for Children International i Nederlandene. De har foretaget en undersøgelse af omfanget af handlen med børn med henblik på seksuel udnyttelse i EU, hvordan de kommer hertil, hvad der derefter sker med dem, og hvad der kan gøres for at hjælpe dem. I 2002 vil Stop II-programmet endvidere yde støtte til en opfølgning og udvidelse af IOM-rapporten ved et seminar om handel med uledsagede mindreårige i EU's medlemsstater. Yderligere undersøgelser af situationen i Frankrig, Grækenland og Spanien vil være en del af forberedelserne af dette seminar.
Hvad angår en indsats mod handel med mennesker, har Kommissionen udviklet en omfattende politik til bekæmpelse og forebyggelse af en sådan menneskehandel i de seneste år. Det seneste eksempel er den aftale, der blev indgået den 28. september 2001, om Kommissionens forslag om en rammebeslutning om bekæmpelse af menneskehandel. Rammebeslutningen vedrører i alt væsentligt tilnærmelse af strafferetlig lovgivning og straffe for at forbedre og lette retshåndhævelsen og det strafferetlige samarbejde.
Kommissionen kan bekræfte, at den politiske dialog under Cotonou-aftalen og EU's støtte til god regeringsførelse i AVS-landene har skabt reelle muligheder for at beskæftige sig med de menneskelige og sociale aspekter i praksis såvel som korruptionselementerne, der kan være forbundet hermed. Eftersom fattigdom og de manglende muligheder lokalt er blandt hovedårsagerne til børnehandel, er fattigdomsbekæmpelsestilgangen i vores udviklingssamarbejde desuden et meningsfuldt grundlag for tacklingen af problemet. Den giver prioritet til retfærdig vækst og bedre adgang til uddannelse.
Kommissionen er også i færd med at gennemføre aktioner og koordinering sammen med Unicef og en lang række ngo'er i flere afrikanske lande, hvor problemet er mest akut. I juni 2000 havde jeg i Cotonou i Benin den mærkelige oplevelse at besøge to projekter, som Kommissionen finansierer. Det ene projekt hjalp forladte børn, det andet hjalp bortførte børn. I samme by havde vi to grupper af støttemodtagere: Et projekt var for gadebørn eller forældreløse børn eller blot forladte børn, og det andet var for børn, som projektet havde frigivet fra slaveri. Det var meget mærkeligt at opleve. Vi tog fra det ene projekt til det andet og hørte om to forskellige måder, hvor børn befinder sig i meget alvorlige situationer. Vi er glade for vores samarbejde med ngo'er i mange lande, hvor man forsøger at gøre noget meningsfuldt på dette område.
Endelig er det ikke tanken, at Fællesskabet som sådan skal ratificere OECD-konventionen om bestikkelse og korruption, som nævnes i spørgsmålet, da det er medlemsstaterne, der ratificerer denne konvention. For nærværende har alle medlemsstater undtagen Irland ratificeret konventionen, og Irland forventes at gøre det snarest.

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren inderligt for dette yderst detaljerede svar og også for at nævne hans egen personlige oplevelse af problemet. Jeg er glad over den række foranstaltninger, han har beskrevet.
Hvis jeg måske kunne nævne et par supplerende punkter. I hans liste over lande, der er involveret i de forskellige undersøgelser af Stop-programmet, nævnte han rent faktisk ikke Det Forenede Kongerige. Måske kunne han bekræfte, om min egen medlemsstat er involveret, eller om det vil blive inddraget i fremtiden. Hvis dette ikke er tilfældet, er dette måske noget, som jeg, sammen med andre, kan gøre noget ved.
For det andet er der måske med hensyn til det skitserede arbejde og den personlige oplevelse, navnlig hvad angår spørgsmålet om at tilvejebringe information til børns forældre - hvilket i nogen grad ikke fuldt ud besvarer mit spørgsmål, da det klart fremgår af BBC-reportagen, at børns forældre bliver fuldstændig vildledt af folk, der ønsker at udnytte deres børn - grund til at involvere EU i en form for kampagne, der skal bekæmpe problemet med misinformering af forældre og forsøge at tackle problemet ved kilden.

Nielson
Hr. formand, jeg har ikke nogen oplysninger om Det Forenede Kongeriges deltagelse i disse undersøgelser. Det er klart, at disse undersøgelsers virkelige værdi ligger i deres evne til at kaste lys over hele sagen og skabe viden om den. Viden er i sig selv et stærkt våben.
Hvad angår det konkrete spørgsmål om børnesoldater, hvor vi på min foranledning har taget et personligt initiativ, er der en ordning undervejs i samarbejde med Unicef, der har til formål at forsøge at skabe et reelt informationssystem, der kan fremstille rapporter ved brug af et omfattende standardgrundlag til udarbejdelse af vedkommende og troværdig statistik. For nærværende har vi kun de tal, som har cirkuleret rundt i de sidste fem-seks år. Så dette system tager også sigte på at øve pres og holde alle bedre orienteret.
Men kernen i dette problem er ikke kun fattigdom, det er også grådighed. Det er et moralsk spørgsmål. En fremhævelse af grådighedsproblemet kunne være en del af et mere håndfast arbejde på dette område.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Jeg skal meddele Dem, at hr. Lamy stadig ikke er kommet, så fru Diamantopoulou vil besvare spørgsmål først.
Anden del Spørgsmål til fru Diamantopoulou

Formanden


Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 44 af , overtaget af Mihail Papayannakis (H-0866/01):
Om: Dødeligt uheld i Perama - gennemførelse af direktiver om arbejdstagernes sundhed og sikkerhed Den 20. oktober 2001 omkom fem mennesker ved en brand, der brød ud under arbejdet på et tankskib, og det anses for sandsynligt, at den tank, som de arbejdede i, ikke var blevet ordentligt renset. Der sker ofte lignende arbejdsulykker med dødelig udgang på skibsværfter i Grækenland under reparationsarbejde på tankskibe. I forbindelse med det seneste uheld indledte retsmyndighederne strafforfølgning, bl.a. for overtrædelse af det præsidentielle dekret 70/90 om arbejdstagernes sundhed og sikkerhed under skibsbygnings- og -reparationsarbejde.
Eftersom der er gået 10 år siden det ovennævnte præsidentielle dekret trådte i kraft, og der i mellemtiden er blevet udstedt en række fællesskabsdirektiver om beskyttelse af arbejdstagere under sådanne arbejdsforhold, bedes Kommissionen besvare følgende: Findes der direktiver og ledsagende foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, som omfatter arbejdsforholdene på tankskibe? Er disse blevet gennemført i den græske lovgivning? Omfatter det præsidentielle dekret 70/90 de forpligtelser, der gælder i henhold til fællesskabslovgivningen?

Diamantopoulou
Hr. formand, hr. Alavanos' spørgsmål drejer sig om den dødelige ulykke i Perama, der i sandhed var en særdeles tragisk hændelse, og jeg vil gerne på Kommissionens vegne kondolere de dræbte arbejderes familier.
På hr. Alavanos' spørgsmål, om der findes direktiver og ledsagende foranstaltninger om arbejdstageres sikkerhed på tankskibe, som skulle være gennemført i græsk lovgivning, er svaret, at der hverken findes nye foranstaltninger eller nogen ny lovramme, som skulle være gennemført, men at rammedirektivet 89/391 om skibsbygnings- og skibsreparationsindustrien er gennemført i græsk lovgivning på en måde, der også omfatter arbejdsforhold i disse tilfælde.
Det skal tilføjes, at den specifikke ulykke i øjeblikket undersøges af de græske myndigheder, og EU venter på de endelige resultater af undersøgelsen om årsagerne, så vi i samarbejde med den græske regering kan træffe foranstaltninger, der forhindrer en gentagelse af lignende ulykker.
Endelig skal jeg tilføje, at strategien for sundhed og sikkerhed er med i Europa-Kommissionens prioriteringer. På europæisk plan sker der et meget stort antal dødsulykker hvert år. I 2002 skal den nye strategi for sundhed og sikkerhed offentliggøres i en meddelelse, og for øjeblikket forberedes der en rapport om implementeringen af europæisk lovgivning om sundhed og sikkerhed på nationalt plan. Vi er altså i færd med at udarbejde en europæisk rapport, inden for rammerne af hvilken det skal bedømmes, i hvilken grad de enkelte lande har implementeret standarderne for sundhed og sikkerhed inden for de enkelte sektorer i løbet af det seneste år.

Papayannakis
Fru kommissær, på foranledning af Deres sidste bemærkning vil jeg gerne høre, om den rapport, De omtalte, indeholder oplysninger om, på hvilken måde direktiv 89/391 er blevet implementeret. Jeg spørger, fordi det ikke er første gang, der sker ulykker. Især i Perama er det næsten blevet en normalitet.
Desuden vil jeg også gerne spørge Dem om følgende: Selv om jeg ikke er juridisk ekspert i disse emner, fandt jeg ved at studere tidligere tekster også andre direktiver, der når man dømmer efter deres titler, ser ud til at have forbindelse med det emne, vi debatterer her. Direktiverne 89/656/EØF og 1999/92/EF handler om eksplosive atmosfærer og arbejde i disse atmosfærer - som også var skyld i ulykken i Perama. Har disse direktiver virkelig ikke nogen relation? Og under alle omstændigheder, eftersom De fortalte, at De venter nyt fra Grækenland - og det med rette - undersøger Kommissionen så ikke undertiden på eget initiativ de herskende forhold, i det mindste inden for meget sårbare og fra tidligere kendte områder såsom Perama?

Diamantopoulou
Europa-Parlamentet ved, at Kommissionen har modtaget klager om specifikke spørgsmål om anvendelsen af nationale bestemmelser, gennem hvilke man gennemfører de direktiver, De omtalte for Grækenlands vedkommende, i den nationale lovgivning. Jeg vil gerne fortælle Dem, at det er yderst vanskeligt for Kommissionen selv at gribe ind og kontrollere og følge anvendelsen af direktiverne i alle medlemsstaterne. Men når der foreligger specifikke klager og indberetninger, er den tydeligvis forpligtet til at undersøge dem og handle på passende måde, idet den først rykker regeringerne og i sidste ende kan indstævne de enkelte medlemsstater for domstolene, såfremt der konstateres en mangelfuld anvendelse af lovgivningen.
Der har været klager over anvendelsen af den nationale lovgivning, der har foregået en brevudveksling, der begyndte i sommer, nærmere bestemt i august, mellem den græske regering og Europa-Kommissionen, en stab fra mit eget direktorat har besøgt Grækenland, den institutionelle ramme og dens anvendelse er blevet undersøgt, vi har udbedt os yderligere oplysninger angående et brev, som den græske regering sendte den 9. november, og de er for øjeblikket under behandling, så vidt vi ved, men man har udbedt sig yderligere oplysninger, så vi kan få en fuldstændig vurdering af, i hvor høj grad lovgivningen i de specifikke direktiver, De henviste til, er blevet anvendt.

Kauppi
Fru formand, jeg har et tillægsspørgsmål. Det er meget vigtigt, at reglerne for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed håndhæves på søfartsområdet, specielt når det gælder olietankskibe. Det er også meget essentielt at overholde miljølovgivningen. Efter Erika-ulykken har der i Europa været flere projekter, hvor man har forsøgt at forbedre miljølovgivningen for olietankskibe.
I går blev der i Finland, i Turku-skærgården nær et fredet område, fundet et olieudslip, som åbenbart stammer fra en vis form for krænkelse af miljølovgivningen, eller årsagen er i hvert fald ikke fundet endnu. Jeg vil gerne have kommissærens kommentarer til, hvilke foranstaltninger man kan træffe med hensyn til miljølovgivningen for at finde de skyldige. Er det muligt for Kommissionen også at træffe foranstaltninger mod denne form for oliekatastrofer, som i det sidste år har fundet sted både ved Gotland og i forbindelse med Erika-ulykken ved den franske kyst og nu også ved Turku, Finland?

Diamantopoulou
Tak for Deres spørgsmål, som godt nok omhandler andre politikker. Især efter Eureka har miljøpolitikken optaget Europa-Kommissionen i høj grad, og den har, som De ved, fremlagt en foranstaltnings- og forslagsramme for Rådet, der omhandler selve skibene og deres forskellige bygningsstandarder samt de foranstaltninger, som de lande, der har kyststrækninger, skal træffe. Men i forbindelse med arbejdstagernes sundhed og sikkerhed på tankskibene vil jeg først og fremmest gerne fortælle Dem, at det er den europæiske lovgivning om byggepladser, der er gældende. Desuden findes der et særdirektiv om en særlig skibstype, fiskeskibene, og der findes også et direktiv om lægebehandling om bord på skibene. Det er den samlede lovgivning, der specifikt omhandler arbejdstageres sundhed og sikkerhed på skibene.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 45 af (H-0873/01):
Om: Indsamling af statistiske oplysninger om arbejdsløsheden i Grækenland Af Kommissionens svar (H-0704/01) på min forespørgsel om indsamling af statistiske oplysninger om arbejdsløsheden i Grækenland fremgår det, at hovedparten af reformerne i forbindelse med arbejdsformidlingstjenesterne forventes at være afsluttet ved udgangen af 2003, mens gennemførelsen af de supplerende foranstaltninger skal fortsætte indtil udgangen af 2005. Eftersom den ansvarlige kommissær i september 2000 på min forespørgsel (H-0675/00) havde svaret, at de græske myndigheder havde afgivet løfte om at fremskynde omstruktureringen af de offentlige tjenester, arbejdsformidlingstjenesterne og de statistiske tjenester, og at denne omstrukturering skulle være afsluttet inden udgangen af 2001, bedes Kommissionen besvare følgende: Hvad er årsagerne til denne forsinkelse, og hvem er ansvarlig for den?

Diamantopoulou
Hr. formand, de græske myndigheder har forpligtet sig til at reformere de nationale arbejdsformidlingstjenester, OAED, og at indføre et moderne og samlet statistisk system, der kan håndtere problemerne i forbindelse med til- og afgang i arbejdsløsheden. Disse forpligtelser er indeholdt i aftalen om fællesskabsstøtterammen for 2000-2006 og også i aktionsprogrammet for beskæftigelse og erhvervsorienteret efteruddannelse, men Kommissionen anbefaler, at de også gentages i de følgende tre år.
Det græske arbejdsministerium har foreslået en aktionsplan for omstruktureringen af OAED. Der er i al væsentlighed tale om en plan, der svarer til behovet for forebyggende og individuelle beskæftigelsespolitikker. Det har også foreslået en reformlov, der blev udstedt 19. oktober 2001. De græske myndigheder har meddelt os, at hovedparten af reformerne vil være tilendebragt i slutningen af 2003, mens de supplerende foranstaltninger skal fortsætte indtil slutningen af 2005. En meget vigtig bestanddel af reformen af disse tjenester er forbedringen af indsamlingen af statistiske oplysninger og samarbejdet med OAED, der er den tjeneste, der svarer til den statistiske tjeneste.

Papayannakis
Fru kommissær, det ser ud til, at vi to er dømt til at debattere det samme spørgsmål hvert halve år eller hvert kvartal. Det er ligesom kastanjetræerne i Paris, som man siger i journalistverdenen.
Mit spørgsmål er følgende: De havde fortalt mig - og jeg har alle oplysningerne her, så jeg tror ikke, at De betvivler det - at det alt sammen skulle være afsluttet i 2001. Det fortalte De mig i september 2000, altså for et år siden. De lyver tydeligvis ikke, så det var åbenbart, hvad De var blevet informeret om, og som De troede på. Nu fortæller De mig, at De er blevet informeret om - jeg håber ikke, at det er rigtigt - at det bliver afsluttet i 2003, med et lille "efterhæng" i 2005. Spørgsmålet er så, hvem der er ansvarlig, fru kommissær. Er De i stand til at udpege den ansvarlige for disse forhold? For man kan ikke lave en politik om arbejdsløshedsbekæmpelse på den måde, tværtimod bliver mit land gjort til grin af de arbejdsløshedsoplysninger, Eurostat hele tiden offentliggør, og hvor kolonnen Grækenland er uudfyldt. Det er virkelig uacceptabelt.

Diamantopoulou
Hr. parlamentsmedlem, jeg mener ikke, at det er mit job at sætte navn på de skyldige, men jeg vil gerne gentage Kommissionens anbefalinger til de græske myndigheder om hurtigst muligt at realisere de beskæftigelsespolitikker, der skal være underlagt den aftalte strategiramme for beskæftigelsen, der går ud på at forebygge og gøre den individuel.
Reformen af OAED har været en vanskelig og kompliceret politisk beslutning. Den græske regering har skullet opfylde procedurer i forbindelse med den sociale dialog og sine frister med Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne give udtryk for mit håb om, at reformen begynder at blive iværksat så hurtigt som muligt.

Fatuzzo
Fru Diamantopoulou er som altid meget opmærksom, og hun er faktisk en af Kommissionens dygtigste, mest opmærksomme og mest velvillige repræsentanter. Arbejdsstatistikkerne er nemlig meget vigtige for bekæmpelsen af arbejdsløsheden. Er kommissæren f.eks. klar over, at der i Italien er mange kvinder, som for at få pension er nødt til at tilmelde sig arbejdsformidlingen, som om de ledte efter et arbejde? På denne måde ændres arbejdsløshedstallene. Det ser således ud til, at der er mange flere arbejdsløse i Italien, blot fordi der er en lov, som tvinger kvinderne til at skrive sig på listen over dem, der søger arbejde, selv om det ikke er arbejde, de ønsker. Når nu tallene i denne statistik er kunstigt høje og ukorrekte, mener kommissæren så ikke, at hun bør forsøge at få fat i nogle klare og gennemskuelige statistikker?

Diamantopoulou
En objektiv og ordentlig drift af de statistiske tjenester, anvendelsen af de rigtige, statistiske metoder og troværdige resultater af de statistiske undersøgelser er under alle omstændigheder forudsætninger for en rigtig anvendelse af beskæftigelsesstrategien. Europa-Kommissionen har gentagne gange fremsat anbefalinger over for de mange lande, hvor de statistiske tjenester ikke er blevet harmoniseret med de fælles, europæiske standarder, og hvor der er problemer med de oplysninger, de fremkommer med. Fra 2003 skal de anvende en ny metode i samarbejde med Eurostat, så vi opnår den størst mulige harmonisering mellem de statistiske metodikker især om beskæftigelsen og tilsvarende om arbejdsløsheden.
Jeg håber, at medlemsstaternes forberedelser, som allerede er påbegyndt, så det nye system kan iværksættes i 2003, vil være til hjælp for såvel EU samlet som for de enkelte lande hver især.

Formanden


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Spørgsmål nr. 46 af (H-0912/01):
Om: Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen Inden for rammerne af den socialpolitiske agenda har Kommissionen forpligtet sig til i løbet af 2002 at offentliggøre en meddelelse om en fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen.
Eftersom det er nødvendigt med sammenlignelige data for at kunne gennemføre et sådant foretagende, hvorledes har Kommissionen da til hensigt at tackle dels det faktum, at der mangler data, og dels problemerne i forbindelse med dataenes sammenlignelighed?
Ifølge en undersøgelse foretaget af Eurostat anmeldes i gennemsnit 89% af alle arbejdsulykker i EU, hvorimod de tilsvarende tal for Irland og Grækenland er foruroligende lave, henholdsvis 38% og 39%. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at sikre, at arbejdsulykker anmeldes?

Diamantopoulou
Jeg deler faktisk helt fru Kratsas bekymring over de manglende sammenlignelige statistiske oplysninger om ulykker på arbejdspladsen, arbejdsulykker, og de forskellige erhvervssygdomme på europæisk plan. Som jeg sagde før, har Europa-Kommissionen gjort strategien om sundhed og sikkerhed til en af sine prioriteter, og de harmoniserede oplysninger fra den statistiske tjeneste bliver grundlag for en rigtig udvikling af denne strategi.
Siden 1990 har Kommissionen skabt to harmoniserede statistiske metodikker. Den ene er ESAW-programmet om europæiske oplysninger om arbejdsulykker med 1993 som referenceår. Den anden er EODS om statistiske oplysninger om erhvervssygdomme med 2001 som referenceår. Den har desuden også fastsat en særlig enhed om sundhedsproblemer i forbindelse med arbejde i sin undersøgelse af arbejdsressourcerne i 1999. Med hensyn til arbejdsulykker siden 1993 råder Kommissionen over årlige oplysninger inden for ni økonomiske sektorer. Disse oplysninger stammer fra forskellige nationale kilder, og de indeholder også oplysninger fra Grækenland. Efter at de er blevet indsamlet af medlemsstaterne, bearbejdes de af den statistiske tjeneste, så man kan vurdere det samlede antal ulykker og sikre sammenlignelighed på europæisk plan.
Med hensyn til Deres bemærkning om oplysningerne fra Grækenland i sammenligning med andre lande er oplysningerne fra Grækenland baseret på IKA (den offentlige syge- og pensionskasse) og omfatter kun en del af ulykkerne, idet kun dem, der medfører tre dages arbejdsfravær, bliver registreret. Ifølge IKA's vurdering udgør de ulykker, der registreres med 39% af det samlede antal, 1%, der er sammenlignelig med det tilsvarende i Danmark, Irland og England, men vi må tage hensyn til, at IKA kun omfatter 45% af de grækere, der er privatansatte. Men for 1999 ved vi, at 43,4% i Grækenland var arbejdsgivere, selvstændige eller arbejdstagere i familievirksomheder, mens det tilsvarende gennemsnit på europæisk plan ifølge Eurostat er 16,2%. Inden for rammerne af den ny fællesskabsstrategi om sikkerhed vil Kommissionen stille forslag om foranstaltninger til at forbedre anmeldelsen af arbejdsulykker og erhvervssygdomme, som efter vores mening vil bidrage til at fremme strategien i alle medlemsstaterne.
Men jeg må betone, at det nu afhænger af regeringerne, om vi opnår en effektiv anvendelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører fællesskabsdirektiver, og i særdeleshed af dem, der angår arbejdsgivernes pligt til at anmelde arbejdsulykker blandt arbejdstagerne i deres virksomheder. Det er meget vanskeligt for Europa-Kommissionen at kontrollere situationen på nationalt og regionalt plan, for ikke at tale om på virksomhedsplan. Det er altså vigtigt for landene, at de iværksætter nationale mekanismer til at kontrollere sundheds- og sikkerhedsspørgsmålet.

Kratsa-Tsagaropoulou
Mange tak, fru kommissær, for alle Deres oplysninger. Jeg forstår udmærket, at De har brug for de nationale regeringer og arbejdsmarkedets parter som forbundsfæller for at opnå de mål, som De har sat på den socialpolitiske dagsorden. Men hvordan har De tænkt Dem at ændre klimaet? Den fællesskabsstrategi, som De vil foreslå, skal den i højere grad forpligte staterne til at udlevere detaljerede registreringer, vil De kontrollere de fremskridt, der sker, vil De anvende andre redskaber end de sædvanlige? Der findes nemlig lande, ligesom Grækenland, som De henviste til, der har behov for at tilpasse sig en ny situation og en ny politik med nye forpligtelser for at fremhæve problemet og orientere arbejdsmarkedets parter om de kvalitative og økonomiske fordele, som overvågningen og anvendelsen af fællesskabspolitikken om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen har.

Diamantopoulou
Hr. formand, den nye strategi om sundhed og sikkerhed vil blive meddelt i begyndelsen af 2002, og der vil også foregå en forhandlingsproces både med Parlamentet og med Det Økonomiske og Sociale Udvalg og arbejdsmarkedets parter. Allerede i dag fremlægger Kommissionen på grundlag af rammedirektivet 89/391 en rapport, hvori den vurderer anvendelsen af sundhed og sikkerhed i medlemsstaterne, og det sker på grundlag af de rapporter, som de nationale regeringer selv fremlægger, men der bliver også taget hensyn til en rapport fra en uafhængig ekspert.
I øjeblikket befinder vi os i første fase af formuleringen af denne rapport. Men jeg må fortælle Dem, at der foreligger nye idéer til anvendelsen af den nye strategi om sundhed og sikkerhed, og for at svare på Deres bekymring om, hvorvidt der findes et yderligere skridt, kan jeg fortælle, at vi påtænker at anvende en åben samarbejdsmetode også på sundheds- og sikkerhedsområdet, hvilket betyder fælles mål, fælles nationale aktionsplaner, anbefalinger og samarbejde mellem medlemsstaterne. Det er et af de forslag, som Kommissionen vil stille for den nye tilnærmelse.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Spørgsmål til hr. Lamy

Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 42 af (H-0895/01):
Om: Kommissionens kontakter med Transatlantic Business Dialogue Transatlantic Business Dialogue (TABD) blev dannet i 1995 på fælles initiativ af Kommissionen (under ledelse af de daværende kommissærer sir Brittan og Bangemann) og USA's handelsministerium.
Er det korrekt, at Kommissionen og TABD står i regelmæssig kontakt og udveksler oplysninger og forslag med hinanden? Har Kommissionen været med til at finansiere nogen af TABD's årlige konferencer?

Lamy
Spørgsmålet vedrører den transatlantiske kommercielle dialog, som er en af en række dialogstrukturer, der blev etableret i 1995 under topmødet i Madrid.
Det er målet, at denne dialog - og i øvrigt de andre dialogstrukturer, som jeg skal vende tilbage til - i en vis forstand skal bygge bro over Atlanten, især ved at inddrage et antal ikke-statslige aktører på den ene side og de politiske beslutningstagere i EU og i den amerikanske regering på den anden side.
Den dialogstruktur, som blev etableret på daværende tidspunkt, omfatter afgjort den transatlantiske kommercielle dialog, men også en transatlantisk dialog om forbrugeranliggender, en transatlantisk dialog om arbejdsanliggender og en transatlantisk dialog om miljøanliggender. Den kommercielle dialog er således kun et aspekt blandt de fire, der tilsammen udgør den omhandlede dialogstruktur.
Dialogerne har til formål at nå frem til fælles anbefalinger til Kommissionen og den amerikanske regering, og det kan i øvrigt oplyses, at deres anbefalinger på skift fremlægges for de politiske ledere under topmøderne mellem EU og USA.
Kommissionen har tillagt alle dialogaspekter samme betydning. Og vi tillægger dem stor betydning, eftersom resultatet af dialogen i flere tilfælde har ydet et værdifuldt bidrag til udviklingen. Under alle omstændigheder har dialogen bidraget til at styrke afbalancerede og stærke transatlantiske relationer. Og der er fri adgang til de pågældende dialoger. Der er fri adgang for de berørte parter på de omhandlede områder, og resultatet afspejler selvsagt i vid udstrækning det engagement, de forskellige deltagere udviser.
I Kommissionen er vi på forskellige niveauer involveret i de aktiviteter, der finder sted i forbindelse med den transatlantiske kommercielle dialog, herunder en årlig konference, hvori de forskellige virksomheders direktører deltager, og som så at sige er en forlængelse af den pågældende dialog. Anbefalingerne offentliggøres og er offentligt tilgængelige dels via den transatlantiske kommercielle dialogs websted, dels via Kommissionens websteder, idet også vores reaktioner på de pågældende anbefalinger er offentligt tilgængelige. I øvrigt følger flere af Europa-Parlamentets medlemmer nøje de bilaterale handelsrelationer mellem USA og Europa og inviteres jævnligt til at deltage i den årlige konference for den transatlantiske kommercielle dialog.
Da den første dialog blev etableret, skete det i Sevilla, og omkostningerne til arrangementet blev fordelt mellem de to parter. I 1998 under et andet topmøde mellem EU og USA forpligtede begge parter sig til at støtte samtlige dialogaspekter, og i øvrigt oprettede Europa-Parlamentet samme år en særlig budgetpost med samme formål.
Jeg skal svare konkret på Deres spørgsmål om finansieringen og kan oplyse, at Kommissionen siden 1998 har været med til at finansiere den kommercielle dialog, og i øvrigt har vi med årlige bidrag støttet dialogens øvrige aspekter. Hvad angår den kommercielle dialog, har en del af Kommissionens bidrag haft til formål at dække de omkostninger, der er forbundet med afholdelsen af de årlige konferencer, om end størstedelen af disse omkostninger nu dækkes ved kommerciel sponsorering. Dette forklarer i øvrigt også, at Kommissionens finansielle bistand til den kommercielle dialog er markant lavere end det finansielle bidrag til støtte for dialogen om forbrugeranliggender, dialogen om arbejdsanliggender og dialogen om miljøanliggender.

Sjöstedt
Jeg vil takke kommissæren for det meget udførlige svar. Jeg har to tillægsspørgsmål.
Mit første spørgsmål er som følger: De store virksomheder, der deltager i TABD, stiller en række konkrete krav til eller udtrykker ønske om en lovgivning, som de ønsker gennemført i EU. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen rapporterer tilbage til TABD om opfyldelsen af disse krav, og om en sådan rapportering i givet fald er offentlig.
For det andet vil jeg gerne vide, om repræsentanter for TABD har deltaget i politiske topmøder mellem EU og USA, det vil sige i møder på højeste politiske niveau. Har disse store virksomheder og deres repræsentanter adgang til sådanne møder?

Lamy
Hvad angår det første punkt, vil jeg gerne sige, at den transatlantiske dialog om kommercielle anliggender - som også dialogen om forbrugeranliggender, om miljøanliggender eller om arbejdsanliggender - tager sigte på at fremsætte ønsker, anbefalinger, synspunkter, som tjener til inspiration i vores arbejde. Der er således langtfra tale om et ensidigt bidrag. Kommissionen modtager bidrag fra en række organer, når det gælder handelspolitikken, herunder den transatlantiske kommercielle dialog, men også fra visse forretningskredse, fra faglige sammenslutninger og ngo'er. Og dialogen er væsentlig, eftersom man i både europæiske og amerikanske forretningskredse yder en betydelig indsats på dette felt, hvilket i øvrigt er helt i overensstemmelse med omfanget af vores handelsrelationer med USA.
Inden for de her anførte rammer fremsættes ønsker og anmodninger, anbefalinger og bemærkninger, og vi drøfter disse. Det samme sker i forhold til en række samtalepartnere på det kommercielle område.
Hvad angår deltagelse på topmødet, inviteres aktørerne i de omhandlede dialoger om kommercielle anliggender, om forbruger-, miljø- og arbejdsanliggender som før nævnt på skift til at fremlægge deres anbefalinger for de to parters ledere, primært den amerikanske præsident som den ene part og formandskabet for Rådet og Kommissionen som den anden part.
Dette sker uden for de officielle topmøder, hvori, som fastlagt, kun de ansvarlige politiske myndigheder deltager. Præsentationerne er således ikke en del af de officielle møder.

Formanden


Hans-Peter Martin
Spørgsmål nr. 43 af (H-0935/01):
Om: WTO-konferencen i Doha Under dette års WTO-ministerkonference i Doha havde ngo'erne yderst begrænsede muligheder for at forelægge deres synspunkter.
Mener Kommissionen, at der alligevel blev givet ngo'erne tilstrækkelige muligheder for at repræsentere deres interesser i Doha? Hvordan kan det i modsat fald sikres, at ngo'er og civilsamfundet kan komme til orde på passende vis?
Drager Kommissionen den konklusion, at der for fremtiden ikke skal afholdes WTO-ministerkonferencer i byer som Doha?

Lamy
Hr. Martins spørgsmål omhandler hovedsagelig problemerne i forbindelse med de ikke-statslige organisationers adgang til Doha-konferencen i Qatar. Først et lille tilbageblik. Alle WTO-medlemslandene har mulighed for at kandidere til værtskabet i forbindelse med afholdelsen af ministerkonferencer. Det traf sig sådan, at det var Qatar, der tilbød at være værtsland for den fjerde ministerkonference. Og det traf sig i øvrigt sådan, at Qatar var det eneste land, der tilbød at varetage værtsfunktionen i forbindelse med denne konference. Der er endvidere grund til at erindre om, at afgørelsen om værtskabet skulle træffes få måneder efter Seattle-konferencen, hvilket måske forklarer, at der ikke var så mange kandiderende lande, som nogle kunne have ønsket.
Doha var således den eneste by, der kandiderede til værtskabet. Det er en mindre by. Men myndighederne gjorde efter min opfattelse, som også understreget af alle deltagere i ministerkonferencen, en stor indsats for at kunne modtage konferencens deltagere på passende vis og kunne præstere de nødvendige logistiske ydelser. Det er korrekt, at flere delegationer måtte reducere antallet af deltagere på grund af den begrænsede hotelkapacitet. Det er korrekt. Jeg er dog ikke sikker på, at det nødvendigvis er en katastrofe i et vist omfang at skulle begrænse antallet af deltagere i en sådan konference. Jeg tror i alt fald, synspunktet vinder genklang hos skatteyderne. Og hvad angår EU's delegation, var vi tilfredse med måden, hvorpå konferencen var arrangeret. I øvrigt deltog 20 af Europa-Parlamentets medlemmer i den europæiske delegation, og jeg tror, de har erklæret sig tilfredse med arrangementet.
Begivenhederne den 11. september gjorde det selvsagt ikke nemmere at løse de logistiske aspekter. Der blev indført en række sikkerhedsforanstaltninger ud over de foranstaltninger, der normalt træffes i forbindelse med denne type arrangementer. Det gjorde bestemt ikke livet nemmere for nogen af de involverede. Jeg erindrer om, som jeg også tidligere har oplyst her i Europa-Parlamentet, at vi anmodede om og af Qatars myndigheder fik tilladelse til at opretholde samme adgang for ikke-statslige organisationer som i Seattle. Dette til trods for at sikkerhedskravene frembød vanskeligheder for alle.
Det skal i øvrigt bemærkes, at et betydeligt antal deltagere af sikkerhedshensyn selv valgte ikke at rejse til Doha. Dette gjaldt såvel statslige delegationer som parlamentariske delegationer eller ikke-statslige delegationer.
Hvad angår de deltagende ngo'ers muligheder for at komme til orde under konferencen, var disse efter min opfattelse sikret. De tilstedeværende ngo'er havde mulighed for at kontakte de respektive nationale delegationer, de kunne påvirke konferencens resultater, og Kommissionen har selv i vid udstrækning opfordret til åbenhed i forhold til de pågældende ikke-statslige organisationer. Hurtig offentliggørelse af dokumenter, afholdelse af åbne møder osv. Alle aspekter vedrørende åbenhed er efter min opfattelse blevet forbedret af WTO's sekretariater inden for de seneste to år, og EU har støttet og fremmet disse forbedringer, og vi har i visse tilfælde også taget initiativ hertil. WTO's generaldirektør etablerede i øvrigt under konferencen flere kontakter i overensstemmelse med de forpligtelser, han påtog sig under konferencen i Genève i juli. Jeg gør mig gerne til talsmand for tanken om fastsættelse af en adfærdskodeks til regulering af forbindelserne mellem WTO og de ikke-statslige organisationer.
Vender vi tilbage til vores egen delegation, kan jeg oplyse, at den var sammensat af et antal parlamentsmedlemmer, et antal af Franz Fischlers og mine medarbejdere samt mere end 15 repræsentanter for det civile samfund, som modigt begav sig til Doha, og som alle løste den opgave, de havde sat sig. Vi arbejdede sammen med disse i Doha. Såfremt nogle af disse måtte ønske at udtale sig, ser jeg personligt intet til hinder herfor. Jeg førte selv under konferencen mange drøftelser om grundlæggende spørgsmål med de tilstedeværende repræsentanter, ligesom jeg i øvrigt førte drøftelser med repræsentanter for andre af det europæiske civile samfunds organisationer, som strengt taget ikke var en del af vores delegation.
Sammenligner jeg Doha og Seattle, må jeg konkludere, at konferencen efter min opfattelse var kendetegnet ved øget inddragelse, øget åbenhed og en mere livlig debat, ligesom de tilstedeværende organisationer havde reel mulighed for at forelægge deres synspunkter. Dette havde utvivlsomt betydning for de resultater, der blev nået i Doha, og som jeg omtalte i formiddags. Generelt er der efter min opfattelse sket fremskridt, når det gælder det civile samfunds muligheder for at komme til orde i spørgsmål om den multilaterale handelspolitik. Der er sket fremskridt på dette felt i perioden mellem Seattle-konferencen og Doha-konferencen, der skete fremskridt i Doha, og der vil utvivlsomt ske fremskridt efter Doha-konferencen.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, der er ikke tale om en omformulering, jeg vil gerne stille et supplerende spørgsmål. Hr. kommissær, hvis det er, som De har fortalt, at Doha egentlig var bedre end Seattle, hvordan vil De så forklare de mange klager fra ngo'er over, at de på forhånd ikke fik en chance, ikke fik udstedt visa og blev hindret i at deltage aktivt med bureaukratiske forhindringer eller begrundelser som manglende hotelsenge?
For det andet har De nu beskrevet den snævre synsvinkel, hvordan det var for den europæiske delegation, og hvordan vores delegation var repræsenteret. Det var imidlertid ikke det, jeg spurgte om, men om det civile samfunds generelle muligheder for at blive repræsenteret der. Så vil jeg alligevel sige, at der er stor forskel i forhold til et land, hvor der er demonstrationsfrihed og tilsvarende muligheder for at ytre sig. Men hvis De ikke opfatter det sådan, vil jeg gerne høre det bekræftet af Dem.

Lamy
Hr. Martin, modtagefaciliteterne var naturligvis begrænset til de til rådighed værende hotelværelser i Qatar. Husker jeg ret, var der omkring 4.500 værelser til rådighed, hvoraf ca. 700 var forbeholdt de ikke-statslige organisationer. Det skal i den forbindelse understreges, at vi taler om ngo'er, som ikke indgik i delegationerne, men som deltog uden for disses rammer.
Hvad angår EU's deltagelse, som vel er Deres primære anliggende, det er i alt fald den, jeg primært interesserer mig for, har vi det held at deltage i denne type konferencer sammen med de 15 medlemslande, i hvis delegationer ngo'erne også er repræsenteret.
Set fra et europæisk synspunkt havde ngo'erne således gode muligheder for repræsentation, og jeg har heller ikke fra de mange organisationer, jeg har været i kontakt med, hørt indsigelser i så henseende, hverken under eller efter konferencen. I øvrigt deltager jeg i næste uge i et møde, hvor vi gør status over konferencen, og jeg får der lejlighed til at danne mig et indtryk af reaktionerne.
Lad mig gentage, at De, hvis De ønsker en førstehåndsberetning, kan søge yderligere oplysninger hos de medlemmer, som deltog i konferencen.
Organisationerne havde reel mulighed for at gøre deres synspunkter gældende under konferencen. Jeg brugte selv - i nogle tilfælde via mine medarbejdere - tid på dagligt at forklare dem alle (og naturligvis også Parlamentets og Rådets delegationer), hvad der var sket, hvor vi stod nu, og hvordan den videre udvikling tegnede sig, sådan at alle kunne følge og påvirke arbejdet. Som De ved, har det betydning, når man under sådanne omstændigheder møder en af disse delegationer, som fremlægger deres opfattelse af nogle af hovedpunkterne i drøftelserne.
Det er således mit indtryk, at konferencen i Doha i denne henseende forløb bedre end konferencen i Seattle. Som tidligere nævnt var Doha den eneste by, der kandiderede til værtskabet. De frie markedskræfter som grundlag for valget af det mest attraktive sted til afvikling af konferencen kan ikke siges at have været afgørende i dette tilfælde. Det er en kendsgerning, at Doha var eneste kandidat, og jeg har svært ved at se, at vi havde noget valg. Jeg erindrer om, at vi stillede som betingelse, at alle delegationer var sikret lige adgang.

Purvis
Hr. kommissær, ville jeg tage fejl, hvis jeg antydede, at der måske kan være en sammenhæng mellem de udmærkede arrangementer i Doha og dette mødes relative succes sammenlignet med tidligere WTO-møder? Måske er vi ved at finde frem til et mere civiliseret forhold til ngo'erne end det, der viste sig i Seattle og Genova. Er De glad for, at vi nu har en mere fornuftig og civiliseret ordning, hvormed vi kan håndtere henvendelserne fra ngo'erne i fremtiden?

Lamy
Hr. Purvis, jeg forstår udmærket, hvor De vil hen, men jeg er ikke sikker på, jeg er parat til at gå så langt, som De ønsker. Når Doha-konferencen forløb bedre end Seattle-konferencen, skyldes det efter min opfattelse primært den omstændighed, at alle (regeringerne, WTO og ngo'erne) grundigt har overvejet, hvorfor konferencen i Seattle blev en fiasko. Post mortem, om jeg så må sige, har alle lært meget af denne fiasko og har draget konsekvenserne heraf i forbindelse med forberedelsen af Doha-konferencen.
Det var først og fremmest forberedelsen af Doha-konferencen, som sikrede, at denne blev en succes, ligesom det først og fremmest var forberedelsen af Seattle-konferencen, der forklarer, at denne blev en fiasko. Seattle-konferencen var dårligt forberedt, Doha-konferencen var velforberedt, hvilket forklarer succesen for 80%'s vedkommende. Tilbage står 20%, som skal søges i selve afviklingen af konferencen. Administrationen var langt mere effektiv, og antallet af involverede parter, af personer, som følte sig som part i forhandlingerne og følte sig i stand til at påvirke disse, var betragteligt. Jeg har hele tiden ment, at det, der skete på gaderne i Seattle, kun var af marginal betydning for den notoriske fiasko. Tilsvarende mener jeg, det, der ikke skete på gaderne i Doha, kun var af marginal betydning for Doha-konferencens succes.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne lykønske Dem med forhandlingssuccesen i Doha. Jeg tror, at den europæiske delegation - og jeg var selv med - havde held med at få koncentreret forhandlingerne om det væsentlige. Vi har gode chancer for også at få denne runde godt overstået. Vores værter i Doha tog sig glimrende af os. Jeg tror, at det var en god grundlæggende forudsætning. Men det, som Hans-Peter Martin taler om, er dialogen med ngo'erne. Her er der et punkt, hvor jeg gerne vil spørge igen med hensyn til den parlamentariske forsamling. Jeg tror ikke, det går an, at man skal have denne diskussion på dette sted hvert andet år. Tror De ikke også, at det ville være mere fornuftigt, hvis medlemmerne fra de forskellige lande permanent satte sig sammen og kunne bearbejde dette emne, som er så vigtigt for fremtiden, fagligt detaljeret med hinanden?

Lamy
Hr. Rübig, jeg ser afgjort positivt på dette forslag, altså at der etableres et forum for rådslagning af struktureret og mere permanent karakter mellem regeringerne, WTO som organisation og en parlamentarisk struktur, som kunne afledes af den interparlamentariske union. De ved, at vi - og ikke mindst Europa-Parlamentet - har arbejdet meget med dette emne. Vi har ikke på nuværende tidspunkt fundet en model herfor, hvilket primært må tilskrives to forhold. Dels visse udviklingslandes udtalte forbehold og dels den amerikanske Kongres, hvis medlemmer på nuværende tidspunkt ikke viser større interesse for sagen. De to forhindringer eksisterer fortsat, men vi bør efter min opfattelse ikke opgive af den grund. Fortsætter Europa-Parlamentet ad den vej, det er slået ind på, og forsøger at opbygge en sådan interparlamentarisk struktur, kan De regne med Kommissionens støtte, når det drejer sig om at forsøge at overvinde de førnævnte forhindringer. De eksisterer fortsat, men bør efter min opfattelse ikke tage modet fra os.

Formanden
Mange tak, hr. Lamy.
Spørgsmål til hr. Byrne

Formanden


Theresa Villiers
Spørgsmål nr. 47 af (H-0880/01):
Om: Transport af dyr Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har for nylig vedtaget en betænkning (A5-0347/2001) af Albert Jan Maat, hvori Kommissionen opfordres til at forelægge forslag, der fastsætter en maksimumsgrænse på 8 timer eller 500 km for transport af dyr til slagtning eller til yderligere opfedning samt afskaffer betalingen af eksportrestitutioner ved eksport at levende kvæg fra EU beregnet til slagtning i tredjelande.
Agter Kommissionen at fremsætte forslag, som medtager ovennævnte to beslutninger fra Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter?

Byrne
Hr. formand, som det rigtigt påpeges i Parlamentets betænkning, er grænsen for længden af transporttid et af de afgørende spørgsmål i forbindelse med dyretransport, og jeg takker Parlamentet for dets bidrag.
Transporttid og andre parametre såsom temperatur, eller hvor tæt dyrene står, er afgørende elementer, hvis man skal nå et godt niveau for beskyttelse af dyrene under transport. Kommissionen anser det politisk for at være af største betydning at formulere lovforslag på basis af kompetent videnskabelig rådgivning. Kommissionen har derfor udbedt sig en udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel om forskellige aspekter af dyretransport og i særdeleshed grænser for transporttid. Denne udtalelse forventes i begyndelsen af 2002. Kommissionen vil fremlægge yderligere forslag om dyretransport i lyset af denne udtalelse.
Hvad angår bevilling af eksportrestitutioner for slagtet kvæg, deler Kommissionen Rådets opfattelse udtrykt i dets beslutning af 19. juni 2001 om velfærd. Det første mål er at afhjælpe de mangler, man har iagttaget ved gennemførelsen af den nuværende lovgivning. Der bør være mere kontrol og strenge sanktioner, hvis den gældende lovgivning om velfærd under transport ikke bliver gennemført korrekt, hvad enten det drejer sig om transport inden for Fællesskabet eller eksport til tredjelande. Kommissær Fischler har også forpligtet sig til at styrke de nuværende regler i denne henseende.
Fællesskabets lovgivning med hensyn til eksportrestitutioner knytter utvetydigt udbetalingen af støtte til overholdelsen af alle betingelser, der angår dyrevelfærd. Fællesskabet må nå en velafbalanceret løsning på de forskellige aspekter af dette spørgsmål. Det er f.eks. forkert at antage, at tredjelande vil importere slagtet kvæg, hvis vi afskaffer restitution for levende kvæg.
Jeg vil slutte med at forsikre Dem om, at dyrevelfærd står meget højt på Kommissionens dagsorden. Dyretransport i særdeleshed fortjener langt større opmærksomhed og mere handling i nærmeste fremtid.

Villiers
I 1993 indrømmede Kommissionen, at lovene om dyretransport systematisk blev overtrådt. I 1999 fik vi yderligere vidnesbyrd om problemer, i særdeleshed i Spanien, Italien og Grækenland. Der er ingen grund til at tro, at håndhævelsen af gennemførelsen overhovedet er blevet bedre siden 1993 eller 1999. Dyr bliver stadig ofte stoppet ind i overfyldte lastvogne uden mad eller vand, ofte på rejser, der overtræder de eksisterende begrænsninger, så de transporteres i op til 30 eller 40 timer. Kombinationen af høj temperatur, dårlig udluftning, overfyldning og mangel på vand kan være dødbringende. Mange dyr lider meget under transporten og ankommer døde eller døende til deres bestemmelsessted.
Europa-Parlamentet har gentagne gange stemt for en otte timers begrænsning for transport. Det fik overvældende tilslutning ved plenarmødet. Det blev støttet af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Det glæder mig at høre, at der vil komme et forslag efter udtalelsen fra Den Videnskabelige Komité, men hvad vil Kommissionen gøre for at sikre, at dette forslag bliver ordentligt gennemført, og at de eksisterende love bliver ordentligt håndhævet? Hvilke initiativer vil hr. Byrne tage for at forbedre gennemførelsen både af den nuværende lovgivning og af de love, som vi håber at få at se, til indførelse af en otte timers begrænsning og afskaffelse af eksportsubsidierne?

Byrne
Hr. formand, som jeg allerede har antydet, vil denne rapport blive forelagt for udvalget i begyndelsen af det nye år, og når den er klar, vil mine tjenestemænd og jeg selv se meget nøje på den for at fastlægge en passende reaktion med hensyn til tidsgrænser og afstande. Indtil da ligger kontrollen med dette spørgsmål i hænderne på medlemsstaterne, og der bør det forblive under overvågning af Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Det er et af de job, som Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret påtager sig i sine inspektionsrapporter.
Kommissionen tager også dette spørgsmål alvorligt, ikke blot ved at fortsætte drøftelserne med medlemsstaterne under omstændigheder, hvor det erkendes, at lovgivning ikke overholdes, så man kan sikre en forbedring af standarderne, men også ved at træffe foranstaltninger mod enkelte medlemsstater, der længe har undladt at overholde lovgivningen. Der er et antal sådanne foranstaltninger, som overvejes i øjeblikket.
De vil også være opmærksomme på forordning EF 615/98, der forpligter og bemyndiger Kommissionen til at trække eksportrestitutioner tilbage i alle tilfælde, hvor lovgivningen om dyrevelfærd ikke er overholdt. Jeg henviser til det detaljerede svar, der blev givet den 19. februar 2001 på det spørgsmål, som fru Maes stillede om tilbagetrækning af eksportrestitutioner, og i særdeleshed til det bilag, der var knyttet til dette svar, og hvori man tydeligt kan se, i hvor mange tilfælde eksportrestitutioner til medlemsstater er blevet trukket tilbage, og hvad beløbene har været. Jeg forsikrer Dem om, at Kommissionen tager dette spørgsmål alvorligt, og alle de foranstaltninger, jeg har beskrevet, er blevet truffet. Vi holder nøje øje med dette spørgsmål for at sikre, at normerne for dyrevelfærd bliver fastholdt.

Paulsen
Jeg vil gerne vide, hvornår håndtering og transport af dyr kommer ind under folkesundheds- og fødevaresikkerhedskæden. Vi har allerede indset, at dyrefoderet betyder noget for menneskers sundhed, men hvordan vi håndterer dyr, og hvilke opdrætsformer og transportsystemer vi anvender, påvirker folkesundheden i lige så høj grad som dårligt foder. Hvis ikke det sker på den rette måde, bliver der en kraftig stigning i risikoen for sygdomme, hvilket frem for alt afhjælpes med antibiotika samt store mængder beroligende midler.
En konsekvens af antibiotikamisbruget som følge af dårlig dyrebeskyttelse er, at det, der i de seneste 60 år har været simple infektionssygdomme, i dag og i særdeleshed fremover bliver langt alvorligere, når vi ikke råder over antibiotika.

Byrne
Der er en veldokumenteret forbindelse mellem dyrs sundhed og behandlingen af dyr og folkesundhed. Der er en tæt forbindelse mellem disse to ting og helt bestemt en forbindelse i den forstand, som De nævner - antibiotika. Kommissionen har fremlagt lovgivning herom, og jeg henviser Dem til den konference, der fandt sted om dette spørgsmål for kun et par uger siden under det belgiske formandskabs auspicier. Jeg henviser til, hvad jeg sagde ved denne lejlighed, og ligeledes til, hvad fru Aelvoet sagde om denne yderst vigtige sag.
Jeg henviser også til zoonosedirektivet, som er gået gennem Kommissionen og nu er blevet forelagt Parlamentet. Fru Paulsen er Deres ordfører for denne lovgivning, og jeg mener, at den også er vigtig, når det gælder om at tage fat på spørgsmålet om dyrs sundhed som en faktor, der påvirker folkesundheden.
Blot et enkelt punkt til sidst i forbindelse med transport af dyr over store afstande. Et af de spørgsmål, der må afvejes og erindres, er beliggenheden af slagtehuse og kødfabrikker, da de må leve op til de høje standarder, der er nødvendige, hvis man skal kunne overholde de love, der er vedtaget her og af Ministerrådet. De investeringer, der er nødvendige for at nå disse standarder, indebærer, at der nu er færre slagtehuse end tidligere, og det er nødvendigt for at kunne overholde lovgivningen om beskyttelse af folkesundheden. Men i sidste instans påvirker det også spørgsmålet om dyretransport og transporten af levende dyr over en længere strækning. Men det er et andet spørgsmål, som vi må erindre, når det gælder at afveje beskyttelsen af folkesundheden over for dyr, dyrs sundhed og dyrevelfærd.

Formanden
Jeg beder alle medlemmerne om at være meget præcise i deres spørgsmål, og kommissæren i hans svar naturligvis, for vi har overskredet tiden og vil gerne afslutte spørgetiden.
Jeg giver ordet til fru McKenna, der har et tillægsspørgsmål.

McKenna
Jeg er bekymret over, at denne videnskabelige rapport måske er en måde, hvorpå man vil undgå at nedsætte tiden og afstanden til det, Parlamentet ønskede. Der var enighed mellem Miljøudvalget og Landbrugsudvalget om nedsættelse af den samlede transporttid og transportlængde. Det er meget vigtigt, at Kommissionen tager dette med. Jeg er ked af at måtte sige, at jeg ikke finder Deres svar helt tilfredsstillende med hensyn til eksportrestitutionerne.
De taler om at respektere alle betingelser for dyrevelfærd og siger, at De har brug for en velafbalanceret løsning. De europæiske skatteydere ønsker ikke, at deres penge skal gå til noget, der forårsager lidelse og skade for dyr. Vi må stoppe de eksportrestitutioner, der gives til slagtning i tredjelande, uanset om betingelserne overholdes eller ej. Det er forkert, at vores penge bruges på denne måde. Det er et budskab, som klart er kommet fra Parlamentet. Jeg vil gerne have, at Kommissionen lover, at den vil afskaffe eksportrestitutionerne til slagtning i tredjelande.

Byrne
Den videnskabelige rapport, som De henviser til, vil blive fremlagt til overvejelse og vil blive overvejet af Kommissionen, før vi tager yderligere politiske initiativer.
Med hensyn til at standse eksportrestitutionerne har jeg allerede sagt, at det ikke er Kommissionens politik. Det er heller ikke Ministerrådets politik, og det afspejler ikke ministrenes opfattelse. Derfor kan jeg ikke aflægge det løfte, De ønsker.

Formanden
Vi vil ændre rækkefølgen, fordi hr. Lund er nødt til at forlade salen i hast.

Torben Lund
Spørgsmål nr. 49 af (H-0908/01):
Om: Urimelig tilladelse af flere tungmetaller i fisk Det fremgår af den danske avis Politiken den 15. november 2001, at EU vil hæve grænseværdierne og dermed tillade mere tungmetal i fisk, til trods for at en ekspertkomité under EU netop har anbefalet, at EU indfører skrappere krav.
Kviksølv, bly og cadmium, der bl.a. findes i meget efterspurgte skaldyr, kan eksempelvis svække nervesystemet og fremkalde andre meget alvorlige sygdomme hos mennesker. Jeg ser absolut ingen grund til at hæve disse grænseværdier. Derfor bedes Kommissionen redegøre for, hvorfor disse grænseværdier skal hæves, og hvilke undersøgelser der ligger til grund for en eventuel forhøjelse, og hvilke der taler imod.
I samme forbindelse vil jeg gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på, at Danmark længe har arbejdet på at få befolkningen til at spise mere fisk - fordi det fremmer befolkningens generelle sundhedsniveau. Desværre synes dette arbejde nu at blive ødelagt, når EU samtidig ønsker at forhøje grænseværdier for sundhedsskadelige tungmetaller i fisk.

Byrne
Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler foretog en vurdering af bly og cadmium i kosten og rådgav om sikre doser. Den konkluderede, at det, der blev optaget via maden, lå et godt stykke under sikkerhedstærsklerne. Når der er blevet fastlagt EU-lovgivning om giftstoffer, skal det princip, der kaldes ALARA, følges, hvis optagelsesniveauet ligger under sikkerhedstærskelen. Det involverer en fastsættelse af maksimumsniveauer på et så lavt niveau, som det er realistisk. Det er en metode, der anvendes internationalt.
I dette tilfælde vedtog Kommissionen grænser for bly og cadmium, som skulle træde i kraft i april 2002. Der blev dengang givet udtryk for bekymring fra medlemsstaterne i Den Videnskabelige Komité for Foder for, at de nye bestemmelser ikke kunne nås for visse fiskeriprodukters vedkommende. Derfor enedes man om straks at se på de relevante bestemmelser. Af nyere data fremgik det klart, at disse grænser ville stille krav, der lå ud over, hvad man med rimelighed kunne forvente at nå, uden at det ville gavne folkesundheden. Derfor tog man maksimumsniveauet i visse fiskeriprodukter op til overvejelse, og der foreslås nu små forøgelser for visse begrænsede arter for at tage højde for dette forhold. Det er ikke forsvarligt at fastsætte uopnåelige grænser. I betragtning af det samlede niveau for indtagelse frembyder de reviderede maksimumsniveauer ikke nogen risiko for folkesundheden.

Lund
Jeg takker mange gange for svaret. Der er tale om almindelige spisefisk, almindelige skaldyr, som vi normalt anbefaler borgerne i Europa at spise meget af. Derfor synes jeg, det er bekymrende, at man nu vil sætte grænseværdierne op. Jeg skal stille et par supplerende spørgsmål. Er det korrekt, at ekspertkomitéen i virkeligheden har anbefalet en nedsættelse af grænseværdierne? Er det korrekt, at man i USA har skrappere grænseværdier på disse områder, end vi har i Europa? Endelig vil jeg spørge, hvem der har ønsket en forhøjelse af disse grænseværdier. Er det fiskeindustrien, og i givet fald i hvilke lande er det, at fiskeindustrien ønsker at få tilladelse til højere grænseværdier for de tungmetaller, der her er tale om, bly, cadmium og kviksølv?

Byrne
Med hensyn til kviksølv er det generelle maksimumsniveau 0,5 mg/kg for fiskeprodukter. Det forbliver uændret, sådan som det tidligere er fastsat i henhold til veterinærlovgivningen, i særdeleshed Kommissionens afgørelse 93/351. Den eneste ændring, der er foreslået, er, at der er føjet endnu to arter til listen over fiskearter med et maksimumsniveau på 1 mg/kg. Det er skolæsten og kejserfisken, der bidrager mindre til kosten, men det fremgik af forskellige data, at det lavere niveau ikke kunne nås.
De har så spurgt mig om skaldyr. Forslagene vil ikke forøge sikkerhedsniveauet for skaldyr til spisebrug, hverken for børn eller voksne. Den eneste ændring, der er foreslået med hensyn til grænseværdier for skaldyr såsom toskallede bløddyr, angår bly. En mindre forøgelse fra 1 mg/kg til 1,5 mg/kg er blevet foreslået, fordi data viser, at det ikke er rimeligt at antage, at en lavere værdi for bly kan nås. Blyniveauet i kosten ligger et godt stykke inden for sikkerhedsgrænserne. Ellers er der ikke nogen ændringer af bestemmelserne for cadmium eller kviksølv.

Formanden


Marit Paulsen
Spørgsmål nr. 48 af (H-0889/01):
Om: Levnedsmiddelinformation i form af "smil"mærker Den 1. oktober 2001 begyndte den danske levnedsmiddelkontrol at sætte kontrolrapporterne op hos de ca. 40.000 erhvervsdrivende i landet, som forarbejder eller sælger mad og drikke til offentligheden. Det er tanken, at samtlige af disse erhvervsdrivende inden for et år skal have mindst en rapport hængt op på et synligt sted. Af rapporterne skal det ved hjælp af fire forskellige udgaver af et "smil"mærke bl.a. tydeligt fremgå, hvad der er resultatet af myndighedernes inspektion.
Et stort smil betyder f.eks., at den seneste kontrol ikke har givet anledning til anmærkninger, mens en rigtig sur mine angiver, at den erhvervsdrivende har fået en bøde, er blevet meldt til politiet eller har fået sin bevilling inddraget. Et bedre eksempel på tydelig forbrugerinformation er nok svært at finde.
Har Kommissionen kendskab til dette nye danske system? Er Kommissionen i bekræftende fald indstillet på at foreslå de øvrige medlemsstater at følge dette gode eksempel? Mener Kommissionen i modsat fald da ikke, at det i alle tilfælde er værd at studere systemet nærmere med henblik på fremtidige bestemmelser på området?

Byrne
Jeg er enig med det ærede medlem i, at det er vigtigt at hæve forbrugernes bevidsthed. Kommissionen ser med velvilje på ethvert initiativ til beskyttelse af forbrugerne. Men det er Kommissionens opfattelse, at opgaven med at udvikle fødevarekvaliteten og forbedre oplysninger til forbrugerne om resultatet af den officielle kontrol, overvågning og andre kontrolforanstaltninger inden for fødevaresektoren bør overlades til medlemsstaterne.
Medlemsstaterne er ansvarlige for at udføre den officielle kontrol af fødevarer på alle produktions- og distributionsniveauer. Det er op til dem at bestemme, hvordan man bedst kan informere forbrugerne om disse aktiviteter. Det ligger på linje med princippet om subsidiaritet.
Kommissionen er ikke opmærksom på dette initiativ fra de danske myndigheders side, men kan opmuntre til sådanne initiativer eller frivillig gennemførelse af sådanne initiativer fra andre medlemsstater, men det er usandsynligt, at den vil stille lignende forslag på fællesskabsniveau. Jeg understreger, at dette bliver sagt med henblik på de salgssteder, som De særligt nævner i Deres spørgsmål.

Formanden


Konstantinos Hatzidakis
Spørgsmål nr. 50 af (H-0942/01):
Om: Situationen i de græske slagterier Ifølge nogle oplysninger anses Grækenlands slagteritekniske infrastruktur for yderst utilstrækkelig. Af de 350 fungerende slagterier opfylder mellem 50 og 60 til en vis grad forskrifterne i direktiv 91/497/EØF og er formelt godkendte, hvorimod de øvrige, som tilhører forskellige kommuner og lokalsamfund, er gamle bygninger med utilstrækkelig og forældet udrustning, og de mangler faciliteter til hygiejnisk bortskaffelse af flydende og fast affald og meget farligt materiale. Endvidere gennemføres programmerne for rensning og desinfektion ikke i disse slagterier, og slagteriarbejderne overholder ikke bestemmelserne om personlig hygiejne.
Er Kommissionen tilfreds med den situation, der i dag hersker i Grækenlands slagterier, og hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at sikre, at Grækenland fuldt ud overholder fællesskabsbestemmelserne?

Byrne
Slagterier i Grækenland bliver godkendt af de kompetente myndigheder i henhold til Rådets direktiv 64/433 om sundhedsbetingelser for produktion og markedsføring af fersk kød, ændret ved direktiv 95/23. Der er opført 47 slagterier som godkendte til at levere kød til Fællesskabets marked. Kødet fra de andre slagterier, som er i drift, og som anses for egnet til menneskeføde, kan markedsføres nationalt.
Den sidste inspektionsmission angående fersk kød, der blev udført i Grækenland af Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor, fandt sted i september 2000 og angik svinekød. Denne mission påviste alvorlige og udbredte mangler ved driften af officielle kontrolinstanser og produktionsstandarderne i denne sektor. Som det ærede medlem ved fra svaret på hans tidligere spørgsmål i november, har der efterfølgende i løbet af 2001 været kontakt med de græske myndigheder i et forsøg på at løse de problemer, der blev fundet. Til dato har de initiativer, der er blevet taget, ikke været tilfredsstillende, og Kommissionen er fortsat meget bekymret over situationen. Yderligere møder på højt niveau med de græske myndigheder er planlagt til begyndelsen af 2002 i et forsøg på at afhjælpe de tilbageværende mangler med hensyn til fødevaresikkerhed og normerne for veterinærkontrol.
Hvad angår behandlingen af spildevand, fastslås det i Rådets direktiv 91/271 om behandlingen af spildevand fra byer, at der skal fastsættes regler for slagterier. Spildevand over et vist omfang skal overholde betingelser, der er fastlagt i den tidligere lovgivning og/eller ved særlige godkendelser fra den kompetente myndighed efter den 31. december 2000. Hvor slagterierne udleder direkte til det offentlige kloaksystem, gælder de generelle regler i direktivet. Deciderede oplysninger om situationen med hensyn til industrielt spildevand i Grækenland er under vurdering.

Hatzidakis
Hr. kommissær, De fortalte, at 47 slagterier til en vis grad opfylder Fællesskabets forskrifter, mens nogle af de andre uden problemer kan fungere i Grækenland. Problemet er bare, at vi har 350 slagterier. Der er altså et stort antal slagterier, der tilsyneladende ikke opfylder fællesskabskravene. Er det tilfældet? Det vil jeg gerne have, at vi afklarer.
Den anden ting, jeg også gerne vil spørge Dem om, er, om De har noget nyt om kogalskaben. Kommissionen har gennemført en undersøgelse i Grækenland. Hvad er resultatet? Jeg henviser til BSE-spørgsmålet. Der er også et andet stort spørgsmål, nemlig om det centrale kødtorv i Athen, som Kommissionen har påbudt en undersøgelse af. Eftersom De taler med de græske myndigheder, vil jeg gerne have, at De fortæller mig, om De har noget nyt desangående.

Byrne
Som jeg antydede i mit tidligere svar, er Kommissionen fortsat meget bekymret over situationen med hensyn til slagterier. Med hensyn til BSE og andre kontrolforanstaltninger henviser jeg til rapporterne fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret om dette spørgsmål.
Jeg kan bekræfte, at jeg den 22. maj mødtes med den græske minister i forbindelse med mødet i Rådet (landbrug), hvor der fandt en diskussion sted om de svagheder, der var påvist i flere på hinanden følgende rapporter fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Den 8. juni skrev jeg igen til den græske minister og anmodede om en opfølgning på hans første svar af 27. april. Det har ført til yderligere kontakt mellem ministeren, de relevante myndigheder i Grækenland og mine egne embedsmænd. Budskabet til de græske myndigheder er konsekvent: Der må investeres langt større anstrengelser og ressourcer i at afhjælpe de mangler, der flere gange er påvist ved missioner fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Konklusionerne i rapporterne fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret kan læses på hjemmesiden.

Formanden
Da den tid, der er afsat til spørgsmål til Kommissionen, er udløbet, vil spørgsmål nr. 51 til 83 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.25 og genoptaget kl. 21.00)

Verdenshandelsorganisationens møde i Qatar (fortsat)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om Rådets og Kommissionens redegørelser om Verdenshandelsorganisationens møde i Qatar.

Schwaiger
Fru formand, på PPE-DE-Gruppens vegne vil jeg gerne takke Kommissionen og Rådet for den udmærkede forberedelse og forhandling under WTO-ministerkonferencen i Qatar.
Det var en usædvanlig præstation, da De, hr. kommissær Lamy, og Deres medarbejdere med udgangspunkt i en yderst vanskelig situation umiddelbart før Doha opnåede, at alle de emner, som EU havde ønsket ved mødets slutning, fandt vej til programmet for den runde, der begynder i 2002, og det trods de sædvanlige angreb fra Indien og landene i Cairn-gruppen mod EU, som i vidt omfang var uberettigede. Væsentlige elementer i vores forudgående beslutning blev inddraget. Jeg oplevede selv to uger senere i Accra, med hvilken stolthed regeringsrepræsentanterne fra Ghana pegede på, at Afrika denne gang havde spillet en selvstændig rolle, og at dette bl.a. skyldtes den gode forberedelse, som EU og især kommissær Lamy havde ydet.
Udviklingslandene, især Afrika - og det var også et af vores hovedkrav - er nu fuldt ud inddraget i forhandlingerne. De afrikanske forhandlere kan notere et anseligt resultat i den politiske erklæring om TRIPs. Hr. kommissær Lamy, De nævnte det allerede i morges. Fra nødvendigheden af en omfattende teknisk hjælp til dispensationsreglerne frem til år 2008 for Cotonou-aftalen er udviklingslandenes og afrikanernes krav i vidt omfang blevet opfyldt.
I den nye forhandlingsrunde bliver de centrale punkter i de europæiske krav imidlertid også inddraget. Jeg behøver ikke gentage detaljerne. Det er vigtigt, at vi i EU bringer vores idéer om en social og økologisk markedsøkonomi ind i det frie og fair verdenshandelssystem og også efterhånden kan få det gennemført.
Jeg mener imidlertid også, at vi må gøre noget for den videre demokratisering af WTO. Hr. Lamy, De var også inde på det: Vi bør oprette en parlamentarisk forsamling. Vi i Europa-Parlamentet bør bevare vores ledende rolle og også bede Kommissionen om fortsat finansiel støtte, så vi især også kan inddrage repræsentanterne for de afrikanske parlamenter.
Jeg vil gerne vende tilbage til et punkt fra debatten i morges. En af vores kolleger, fru Lucas, pegede på, at resultaterne var dårlige, at de var uacceptable. Jeg tænkte, nu kommer der en europæisk begrundelse af de europæiske interesser. Men hun begrundede det kun med, at Indien og nogle ngo'er ...
(Formanden afbrød taleren)

McNally
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne tale om et spørgsmål, som Parlamentet før Qatar udpegede som vigtigt, vi kaldte det faktisk "knald eller fald", hvilket kommissæren også gjorde, det vil sige forbindelsen mellem miljø og handel.
I Qatar oplevede vi et gennembrud. For første gang og til trods for indædt og udbredt modstand får vi forhandlinger om nogle afgørende miljøspørgsmål. Naturligvis er der meget mere, der skal gøres, men der er kommet en proces i gang, og et tabu er blevet brudt. Nøglen til yderligere fremskridt må især over for udviklingslandene være at påvise, at deres frygt for grøn protektionisme fra vores side er grundløs.
I Qatar skete der helt ærligt ikke de fremskridt med hensyn til arbejdstagerrettigheder, demokrati og gennemskuelighed i beslutningstagningen i WTO, som vi i PSE-Gruppen havde ønsket og på forhånd bedt om. Men vejen til fremskridt for begge spørgsmål blev åbnet. Vi ved, at mange lande, herunder udviklingslande, udøvede voldsomt pres for at få en erklæring om, at arbejdstagerrettigheder kun henhører under ILO. Man modstod med rette dette pres, og princippet om samarbejde mellem WTO og ILO blev gentaget. EU må nu presse hårdt på for at omsætte princip til praksis og benytte den lejlighed, vi har fået i kraft af ILO's etablering af en kommission om de sociale aspekter af globaliseringen, hvori WTO og andre internationale organisationer vil deltage.
Ministermødet enedes også om forhandlinger om en reform af proceduren for tvistbilæggelse med en åben dagsorden, der skulle dække alle de forslag, som medlemmer af WTO måtte stille. EU må benytte denne mulighed for åbenhed og gennemskuelighed.
Hr. kommissær, vi vil virkelig gerne vide, hvilke idéer De har om reform, og vi vil ikke være sene til at lade Dem vide, hvilke idéer vi har.
Vi vil gerne i dag give udtryk for vores anerkendelse af den afgørende rolle, som De, hr. Lamy, har spillet for mødets succes. De havde en meget vanskelig rolle, men udviste dygtighed og udholdenhed. Jeg vil i særdeleshed fremhæve Deres insisteren på, at De behøver politisk støtte fra Parlamentet for at komme videre med runden, sådan som den blev igangsat. Vi vil give udtryk for vores støtte i en beslutning, der skal stemmes om i morgen.
Mange mennesker tog til Qatar i håb om fiasko, i håb om en gentagelse af Seattle, i håb om noget, de kunne tage afstand fra på populistisk vis. De blev skuffede i dette håb, og de må være ærlige over for sig selv og respektere den opfattelse, udviklingslandene har, og ikke forfalde til paternalisme, som nogle af vores kolleger desværre har gjort.
Qatar-erklæringen indeholder næsten alt, hvad udviklingslandene ønskede sat på dagsordenen. Denne dagsorden er ikke det endelige resultat, og vi må passe på, hvis vi skal have et godt resultat, men når udviklings ... (Formanden afbrød taleren)

De Clercq
Fru formand, kommissærer, kære kolleger, Verdenshandelsorganisationen har en fremtid. De 144 medlemsstater skal i de kommende år på ny forhandle om den videre liberalisering af verdenshandlen, men mere end nogensinde før har de rige fundet ud af, at det ikke altid er de stærkeste, som trækker det længste strå. Udviklingslandene har vundet på mange områder og sat deres stempel på forhandlingerne, men EU kan også være tilfreds. På grund af de europæiske forhandleres indsats og udholdenhed, det er de to tilstedeværende kommissærer, har man indgået en aftale om en bred forhandlingsrunde. Således kan der i den nye runde bl.a. forhandles om statsliciteringer, konkurrence, investeringer samt forholdet mellem internationale miljøaftaler og WTO-reglerne.
Disse handelsdrøftelser kommer på et vigtigt tidspunkt, fordi de sender et signal om, at medlemsstaterne efter terrorangrebene i USA er villige til at samarbejde internationalt, og at terroristerne ikke kan ødelægge den internationale handel. Desuden er fortsættelsen af den liberale handelspolitik vigtig, fordi den giver et vigtigt incitament til den haltende verdensøkonomi.
Endelig vil jeg gerne sige, at Verdenshandelsorganisationens udfordring består i at videreudvikle det multilaterale handelssystem således, at globaliseringen er til fordel for så mange mennesker og lande som muligt. Vi skal fortsætte de bestræbelser, som man havde for mere end 50 år siden.

Gahrton
Fru formand, i en rapport til 133-udvalget om WTO-mødet i Qatar påstår Kommissionen, at: "active participation by European civil society strengthened the hand of the EU negotiator". Det giver indtryk af, at folkebevægelserne er lige så jublende lykkelige som hr. Lamy over resultatet i Qatar. Det er en usædvanlig fræk løgn. Sandheden er, at miljø- og solidaritetsorganisationerne kritiserer EU's indsats i Doha og betegner den endelige aftale som et nederlag for verdens fattigste. International Forum on Globalisation konstaterer f.eks., at resultaterne fra Qatar betyder "the ultimate triumph for the world trade body whose very mission is to exclude civil society from shaping economic systems".
Attac Belgien skriver inden EU-topmødet i Laeken, at EU bl.a. på grund af sin støtte til WTO "est essentiellement déterminée par les intérêts des institutions financières et des grandes entreprises". Sandheden er den, at såvel de europæiske folkebevægelser som repræsentanter for ulandene er stærkt forbitrede over den måde, hvorpå EU-forhandlerne med magtsprog "vrider armene om" på de fattige landes repræsentanter. Det er skidt, at Kommissionen repræsenterer en eurocentrisk, egoistisk og nyliberal handelspolitik, men at den løgnagtigt forsøger at give de europæiske folkebevægelser et medansvar for EU's skammelige magtmisbrug i Doha, er det ikke lidt vel groft, hr. Lamy?

Figueiredo
Fru formand, vi ser med bekymring på de beslutninger, som træffes på Verdenshandelsorganisationens møde. Deres følger på kort og mellemlang sigt kan være katastrofale for befolkningerne i mange lande, især i de mindre udviklede lande, men også i nogle af landene i EU, navnlig Portugal. Særlig bekymringsvækkende for mit eget lands vedkommende er åbningen på landbrugs- og tekstilområdet, herunder de bilaterale aftaler, som EU har under forhandling, f.eks. den med Pakistan, hvor der ikke tages hensyn til særlige portugisiske forhold.
De økonomiske grupper og multinationale selskaber har opnået det, som de har ønsket, nemlig åbning af forhandlinger om større liberalisering af verdenshandlen, de forhandlinger, der blev udskudt i Seattle og tydeligt blev kritiseret af internationale organisationer, især dem, der var til stede ved verdenstopmøderne om social udvikling i Porto Alegre og i Genova. De udtryk for tilfredshed, der er kommet fra UNICE (den europæiske arbejdsgiverorganisation), viser dette, når den siger, at det væsentligste er blevet opnået, selv om ikke alle dens krav blev imødekommet. WTO's egen sluterklæring, der omhandler liberalisering på så følsomme områder som tekstilvarerne og vigtige sider af landbruget, servicesektoren og andre områder som f.eks. ophavsretten, efterlader ikke megen tvivl, selv om den praktiske gennemførelse endnu kan blive påvirket af de kampe, der kan udvikle sig. Trods nogle små positive fremskridt på ophavsretsområdet efter det pres, som lande som Brasilien og Sydafrika har udøvet for at få lægemidler mod aids og malaria, er det stadig vigtigt at styrke kampen mod den kapitalistiske globalisering på dens forskellige fronter, det være sig politisk, økonomisk, socialt eller på miljøområdet. EU's faglige organisationer har allerede fordømt, at der er blevet åbnet for disse forhandlinger inden for WTO, uden at der i det mindste er sikkerhed for et reelt fremskridt i gennemførelsen af ILO's konventioner og arbejdstagernes mindsterettigheder, eftersom der ikke kan være bæredygtig udvikling, uden at der også sker en social og miljømæssig udvikling. Liberaliseringen af verdenshandlen er til fordel for de rige lande og de multinationale selskaber, uddyber kløften mellem udviklede og mindre udviklede lande, sådan som undersøgelser udført af FN så tydeligt viser, og øger de multinationale selskabers udbytning af befolkninger og lønmodtagere, de selskaber, der dominerer verdenshandlen, og som kun interesserer sig for den størst mulige profit, selv når den opnås på bekostning af børnearbejde, fødevaresikkerhed, miljø og det multifunktionelle familielandbrug. Derfor må der kaldes til kamp for et alternativ i form af en bæredygtig udvikling, der prioriterer en mindskelse af fattigdom og social udstødelse, befordrer revisionen af den fælles landbrugsordning, og som er mere sammenhængende, mere solidarisk og mindre udgrænsende over for landene i syd.

Belder
Mange tak, fru formand. Handelsrunden i Qatar skulle være udviklingslandenes runde, og det lykkedes til dels. Til dels, fordi Europa ligesom andre rige lande nægter at fjerne den konkurrenceforvridende støtte. Europas store tilfredshed med Qatar-konferencen skyldes derfor i høj grad den forventede handelsliberalisering til fordel for Europa.
Qatar-mødet er vel endnu et signal om at reformere landbrugspolitikken. Udfordringen er at sikre landmændene en rimelig indtægt uden at ødelægge verdensmarkedsprisen. Direkte indtægtsstøtte og udvidelsen af den agrariske opgave- og belønningspakke går i den rigtige retning, men efter Qatar-mødet har man fortsat indtryk af, at det ikke er alle medlemsstater, som går i den retning.
Et andet vigtigt spørgsmål for udviklingslandene var klargørelsen af aftalen om intellektuel ejendomsret. Der er en politisk erklæring om, at patentrettigheder ikke må hindre produktionen af livsnødvendige lægemidler i nødsituationer, men det er ikke helt tilfredsstillende. Lande uden industri til de billigere lægemidler skal være i stand til at importere disse frit. De juridiske problemer, som dukker op i den forbindelse, skal der tages fat på med det samme. For at undgå misbrug er det nødvendigt med kontrol for at fastsætte, om der er tale om en nødsituation.
Endelig vil jeg gerne understrege, at i kampen for miljøet og sociale normer er det ikke konkurrenceforvridning, men de fattige landes adgang til markedet samt deres velfærd, som skal være den vigtigste drivkraft for EU.

Martinez
Fru formand, hr. kommissær, WTO's fjerde ministerkonference i Doha skulle fastsætte en dagsorden og et program. Det lykkedes, og set i dette perspektiv må konferencen betegnes som en succes. Men en succes for hvem? For Dem, hr. kommissær, afgjort. De viste udholdenhed og et godt helbred, også når møderne fortsatte til ud på de små timer. Når vi taler om helbred, skal det tilføjes, at Doha-konferencen også var en succes, når det gælder spørgsmålet om medicin. Dog kan verdens fattige primært takke Osama bin Laden for retten til medicin. Havde USA ikke været bange for miltbrand, og havde USA ikke stået konfronteret med Bayers intellektuelle ejendomsret, havde man ikke givet sig.
Men herudover, hvad fik vi så ud af Doha-konferencen? To ting. Klichéer og udsættelse. Klichéer optræder som perler på snor. Først klichéerne om verdenshandlen, der fører til vækst, velstand, stabilitet og sågar fred. Der er tidligere undertegnet en handelsaftale i Marrakesh, og vi ved alle, i hvilket omfang den har skabt fred i Gaza, i Palæstina, ja, og fred i Afghanistan.
Endnu en markant kliché. Europa siges at have holdt stand, mens Japan gav op. De mindst udviklede lande gav op, trods gaver på alle fronter lige med undtagelse af våben. Korea holdt måske ved. EU's 15 medlemsstater står splittede. Fransk landbrug stod næsten alene, kun støttet af Irland. Europa opnåede dog en sejr på det miljømæssige og det sociale område. Når det gælder miljøet, er USA, som ikke har undertegnet Kyoto-aftalen, imidlertid ikke bundet. Og når det gælder det sociale aspekt, har alle europæiske faglige sammenslutninger udtalt sig særdeles negativt om Doha-resultaterne.
Endvidere opnåede Europa udsættelse. Først og fremmest udsættelse på landbrugsområdet. Indtil forhandlingerne er afsluttet, altså indtil 2005, kan EU's landmænd opnå intern støtte og restitutioner. Vi har accepteret, at ordningerne falder bort efterfølgende. Men Frankrigs præsident Jacques Chirac og premierminister Lionel Jospin havde brug for udsættelsen for i fred og ro at kunne gennemføre præsidentvalget. De fik udsættelse med fuldbyrdelsen af dødsdommen over den fælles landbrugspolitik, og det i øvrigt så godt og grundigt, at de polske landmænd vil opleve tiltrædelsen til EU som en skuffelse. De tiltræder EU og den fælles landbrugspolitik blot for at opdage, at den fælles landbrugspolitik efter 2005 ikke længere eksisterer.
Også når det gælder udenlandske investeringer, er der opnået udsættelse. Den multilaterale aftale om investeringer (MAI) blev afvist i OECD, men er nu dukket op i WTO. Vi opnåede også udsættelse vedrørende pensionerne. Forsikringsselskaberne kan ikke straks bemægtige sig dette betydelige marked.
Gør vi status over Doha-konferencens resultater, konstaterer vi, at den europæiske landbrugsmodel er demonteret, den europæiske undtagelse på det kulturelle område er glemt, den europæiske sociale model er på lang sigt i fare. Hvad er der tilbage af Europa? En stor frihandelszone, og alle ved, at frihandel siden Adam Smiths tid har været nationernes ulykke.

Mann, Thomas
Fru formand, de selvbestaltede globaliseringsmodstandere skabte kun overskrifter en kort tid. De mente, at de havde sendt WTO ud i ørkenen. Afsondretheden frembragte trods alt et kompromis i Doha, som blev underskrevet af alle 142 medlemmer. Hvilken kontrast til Seattle i 1999, hvor alle indholdsmæssige opgør blev overskygget af opgørene på gaden. Jeg var til stede, da militante demonstranter lammede vores konference og samtidig på professionel vis leverede de iscenesatte billeder. I Doha opstod der igen højst kontroverse debatter mellem de 700 akkrediterede ngo'er og de nationale delegationer. Men der blev opnået vigtige resultater. I tre år skal der arbejdes på en ny verdenshandelsrunde for at skabe mulighed for en yderligere liberalisering af verdensøkonomien. EU satte sig igennem i landbrugsspørgsmål. Det tilstræbes at udfase subsidier, men det er ikke en forudsætning for den kommende forhandling. Det blev desværre ikke opnået at gøre investeringer og miljøemner til forhandlingsmål allerede nu. Det bliver tidligst om to år. Alle må bevæge sig, USA, når det gælder hormonkødet, mærkning af genmanipulerede produkter og åbningen af tekstilmarkedet. Også EU må nedbryde nogle hindringer, især når det gælder protektion af landbruget, hr. kommissær!
Vi må finde balancen mellem markedsåbning og markedsregulering. På den ene side skal importbegrænsninger nedbringes, på den anden side skal det forhindres, at der sker import af billigprodukter, som er af mindreværdig kvalitet. For det første udgør de en risiko for forbrugerne, og for det andet mister virksomhederne milliardbeløb på grund af kopier og krænkede patentrettigheder. Vi er imod en total liberalisering. Social sikring og offentlige tjenester skal med i vurderingen. Det går imidlertid ikke an, at man nedbryder statsmonopoler og opbygger private monopoler. Lige så vigtigt er det at ændre dagsordenen. Vi kræver altså bæredygtig miljøbeskyttelse, sociale standarder og forfølgelse af menneskerettighedskrænkelser.

Mann, Erika
Fru formand, hjerteligt tillykke med, at De sidder der i dag! En tak til de to kommissærer, som er til stede, og i øvrigt til hele Kommissionens hold. Jeg vil også gerne udtrykkeligt inkludere Rådet i denne tak. Jeg tror, at det kun i fællesskab er lykkedes at opnå denne succes. Det indbefatter i øvrigt også vores kollega, Carlos Westendorp, som ledede vores delegation. Han er desværre ikke til stede i aften. Men han fortjener lige så stor tak som alle de øvrige.
Jeg vil kun nævne nogle få punkter. For det første tror jeg, at mange kolleger har det med at glemme noget, især de kolleger, om hvem jeg plejer at sige, at de permanent fører mantrapolitik, altså hele tiden gentager det samme. Jeg tror, at det, de alle glemmer, er, at der var tale om en forhandlingsåbning, og der blev fastlagt en forhandlingsstrategi. Vi bør tænke lidt mere over, hvordan vi fremover kan samarbejde med Kommissonen og Rådet, for de egentlige forhandlinger finder jo først sted nu. Emnerne skal præciseres, og det er jo slet ikke sikkert, at der visse steder, hvor vi har opnået en såkaldt succes, at denne succes faktisk vil holde i årevis. Derfor vil jeg gerne spørge især kommissærerne, hvordan de egentlig forestiller sig samarbejdet med Europa-Parlamentet. Jeg håber, at dette samarbejde bliver væsentligt mere præcist og detaljeret, giver et meget mere nøjagtigt indblik i de forhandlinger, som De kommer til at føre om de forskellige emner, og også signalerer, hvor der er vanskeligheder, hvor der dukker problemer op, så der på mange punkter ikke kun bliver tale om informationer, men også faktisk bliver mulighed for politisk ledsagelse.
Jeg vil nævne endnu et punkt. Jeg tror, at det vil være langt vigtigere end tidligere at knytte handels- og udenrigspolitik sammen. Jeg vil særligt nævne to regioner, EU og USA. Jeg tror, at EU og USA har et utroligt stort ansvar for at definere den fremtidige handelspolitik. Handelspolitik er meget mere end de klassiske handelsemner, som vi har kendt hidtil, for den inddrager mange nye emner. Udviklingen og sammenknytningen af den klassiske handelspolitik med de nye emner vil være den virkelig vanskelige opgave i fremtiden.
Det har De - især kommissær Lamy og kommissær Fischler - på elegant vis klaret under WTO-forhandlingerne i Doha. Men som jeg allerede sagde i starten, begynder det egentlige arbejde først nu. Jeg tror, vi skal lægge meget større vægt på at få en stærkere udenrigspolitisk basis med lande som f.eks. Indien, Singapore eller Kina, men også med mange latinamerikanske lande for gennem den stærkere udenrigspolitik at vinde større forståelse for, hvad det egentlig er, vi vil opnå, når det gælder handelspolitikken. I nogle lande og stater har man stadig den opfattelse, at vi inden for rammerne af vores handelspolitik driver indirekte protektionisme. Vi bør sørge for, at denne opfattelse slet ikke opstår, eller at den kan overvindes.
Ambassadøren fra Singapore har endnu en gang gjort mig opmærksom på, at der længe har været et ønske om at indgå en frihandelsaftale med EU. Jeg tror, at bilaterale frihandelsaftaler giver mulighed for at åbne sådanne døre, og de giver også mulighed for via bilaterale forhandlinger at opnå en større tilnærmelse på det multilaterale område. Mine herrer kommissærer, måske vil De være så venlige at komme med en kommentar til det!

Maes
Mange tak, fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, konferencen i Doha skabte en glæde i Parlamentet, som jeg kun kan forklare med, at man havde forventet så lidt, for selv må jeg sige, at vi fortsat er meget kritiske. Den ulige magtfordeling i verden er for stor, og det mærkes på sådanne konferencer.
På den ene side var der udviklingslande, som ville afslutte de tidligere aftaler, og på den anden side ville Europa på multilateralt plan bygge videre, så der var en tvetydighed, som muliggjorde fremskridt. Vi glæder os naturligvis over, at der med hensyn til lægemidler er gjort klare fremskridt, fordi man i hvert fald indgik en aftale om de intellektuelle ejendomsrettigheder. Men det, vi har flest problemer med, er den fortsatte europæiske holdning til, at der skal være høje importafgifter på landbrugs- og tekstilprodukter, mens der faktisk var en aftale om gradvis fjernelse. I 2005 ser vi resultaterne heraf, og ved nærmere undersøgelse viser det sig nu, at der på det område ikke er sket nok. Den samlede landbrugsstøtte er i øjeblikket ikke meget mindre, end den var i slutningen af 1980'erne.
Ligesom ved tidligere WTO-konferencer drøftede man i Doha liberaliseringen af økonomien. En positiv realisering var spørgsmålet om de intellektuelle ejendomsrettigheder, men det var et meget lille lyspunkt. Vi så helst, at vi stod på de svages side, for den, der betragter denne verden i krig, må konkludere, at det har noget at gøre med ulige magtfordeling.

Alyssandrakis
Fru formand, bag al jubelen skjuler sig fortsættelsen af en politik, der ønsker, at verdenshandlen skal tjene de multinationale selskabers interesser. Hovedformålet er til stadighed en yderligere liberalisering, altså en åbning af de fattige landes markeder for industriprodukter fra de udviklede lande, der på den anden side ønsker at importere landbrugsprodukter, oven i købet i konkurrence med deres egne, og råstoffer til usle priser.
På landbrugsområdet tilstræber man først og fremmest at fjerne tilskudsordningerne, hvilket vil få uhyre, negative konsekvenser for produktionen i lande som Grækenland, hvor det er værd at mærke sig, at bønderne endnu en gang er på gaderne for at kræve en retfærdig løn for deres slid.
Med hensyn til de udenlandske investeringer, konkurrencen, statstilskuddene og handelslettelserne er de imperialistiske valg blevet gennemtvunget med et "sådan vil vi have det" til trods for næsten alle ngo'ers og mindre udviklede landes samlede modstand.
Topmødet i Doha bekræftede WTO's karakter som løftestang for den kapitalistiske globalisering. Interessen for de mindre udviklede landes problemer og for miljøet er og bliver verbal og som følge deraf hyklerisk. Den viser naturligvis, at de folkelige aktioner har haft deres virkning, men også at WTO vil dysse bevægelsen mod globalisering i søvn ved på skrømt at vise interesse for dens krav. Man har i hvert fald sørget for at forskanse topmødet mod de generende protester, og det ville ikke undre os, om det næste topmøde skulle foregå på Antarktis!
For den folkelige bevægelse findes der ikke nogen anden vej end modstand og modangreb, ikke kun mod WTO, men også mod EU og de regeringer, der udvikler og fører folkefjendske politikker.

Ferrer
Fru formand, jeg synes også, at resultaterne fra ministerkonferencen i Doha er positive, og derfor vil jeg gerne tilslutte mig lykønskningerne til kommissær Lamy, kommissær Fischler og Rådet for deres ubestridelige bidrag til denne succes.
Det er rigtigt, at sluterklæringen ikke siger alt det, den burde sige, og efter min mening siger den i nogle tilfælde endog mere, end den burde sige, men enhver forhandling betyder indgåelse af kompromiser, og ethvert kompromis betyder indrømmelser. Det, vi virkelig bør værdsætte ved Doha, er, at det er lykkedes at forlige divergerende interesser - og endog til tider modsigende interesser - hos Verdenshandelsorganisationens medlemsstater, og at der blev opnået en aftale om at afholde en ny runde, fastsætte en dagsorden, en tidsplan og et arbejdsprogram, og endvidere at udviklingsdimensionen er blevet integreret fuldt ud i alle forhandlingerne, og at de mindst udviklede lande og udviklingslandene har talt højt, og at deres stemme er blevet hørt, og at der er blevet taget hensyn til deres bekymringer.
WTO-toget er, som De så udmærket har sagt det, kommissær Lamy, kommet på sporet igen og har allerede forladt stationen. Jeg vil gerne tilføje, at der ydermere er blevet afsat midler, så dets bestemmelsessted bliver en bæredygtig vækst, som også kommer de fattigste lande til gode. For at dette tog når frem til stationen, er det dog nødvendigt at vedtage de nødvendige midler, det er nødvendigt med en korrekt fortolkning af teksterne, som er fulde af konstruktive tvetydigheder, og sikre gensidigheden ved åbningen af markederne og den fulde respekt for de regler, som gælder for den multilaterale handel.
For en gang for alle at medvirke til at overvinde fattigdomsbarrieren drejer det sig om at vedtage de nødvendige foranstaltninger for at fremme denne adgang, først og fremmest for de mindst udviklede lande, for disse lande kan på grund af det multilaterale handelssystem komme til at lide under de fordele, vi giver til udviklingslandene.

Kinnock, Glenys E
Fru formand, før Doha var mange af os helt klart opmærksomme på, at spørgsmålet om adgang til medicin ville blive den målestok, som udviklingslandene ville benytte for at prøve, om vi mente det alvorligt med hensyn til at sætte en udviklingsrunde i gang. Det, vi har set, er en erklæring om adgang til medicin og folkesundhed. Selv titlen er vigtig, for den drejer sig ikke bare om adgang til medicin, den drejer sig om støtte til folkesundheden. Den er epokegørende, og som nogen sagde her til morgen, så indeholder den en forpligtelse angående hele spørgsmålet om fleksibilitet i TRIPs-aftalen. Som kommissæren udmærket ved, har i særdeleshed USA og Schweiz argumenteret for, at henvisningen til folkesundheden var for bred. De ønsker, at den skal begrænses til visse smitsomme sygdomme.
Men jeg må sige, hr. kommissær - og det vil De bestemt være enig i - at det, der skete, udgjorde en virkelig sejr for udviklingslandene, fordi de var dygtige til at forhandle, og USA's og Schweiz' holdning i særdeleshed blev til sidst afvist. Det er vigtigt, at vi giver udtryk for vores anerkendelse over for udviklingslandene og over for den dygtighed, de udviste i forhandlingerne.
Den opfattelse, som medicinalfirmaerne normalt har givet udtryk for, har været, at patenter er hellige. Efter Doha har det ændret sig. Hvis selskaberne fastsætter en højere pris på medicinen, end folk, der har brug for den, kan betale, kan regeringerne se bort fra patenterne uden frygt for repressalier.
Til trods for fremskridtene i Doha er historien langtfra forbi, hvad patentrettighederne angår.
Jeg har to spørgsmål, hr. kommissær. Er Kommissionen ikke enig i, at den umiddelbare udfordring består i at sikre, at WTO hæver restriktionerne på eksport af billig kopimedicin til lande, der har besluttet sig til at se bort fra et patent, men som ikke har den nødvendige produktionskapacitet? Det spørgsmål blev ikke løst i Doha og er senere blevet overført til TRIPs-Rådet.
For det andet, hvordan agter Kommissionen at sikre, at lande uden produktionskapacitet eller med en utilstrækkelig sådan fuldt ud kan udnytte de tvungne licensbestemmelser? Dette må efter min opfattelse ledsages af en reduktion af varigheden af patenter på lægemidler i fattige lande. I øjeblikket kræver TRIPs et patent på 20 år i hele verden.
Når bestemmelserne tages op til revision i 2002, bør WTO i det mindste enes om at udsætte fristen for, hvornår alle udviklingslande skal rette sig efter TRIPs-bestemmelserne, og basere det på fremskridt med hensyn til udvikling snarere end på arbitrære datoer. Er kommissæren ikke enig i dette?
Endelig vil jeg med hensyn til spørgsmålet om udviklingslandene gerne i særdeleshed udtrykke min anerkendelse over for AVS-landene, som vi har en særlig interesse i, og som er partnere med EU. De 77 AVS-lande fik held til at opnå en undtagelsesbestemmelse. De fremlagde en strålende erklæring i Doha. Jeg har haft adskillige møder med dem siden da. De er godt tilfredse med resultaterne.

Rod
Ministerkonferencen i Doha skulle sætte udvikling i fokus. Men hvad har udviklingslandene fået ud af konferencen? Jeg deler ikke mine kollegers optimisme, når det gælder resultaterne.
Aftalen om adgang til medicin, der syntes at være en sejr, er i virkeligheden et skalkeskjul. Både medier og udviklingslande har ladet sig narre. Det fremlægges som en af konferencens store udfordringer og som en markant indrømmelse til udviklingslandene, når der er opnået en præcisering af TRIPs-aftalen og den fortolkning af denne, vi altid har anlagt. Der er afgjort tale om en politisk sejr, men den ændrer intet på det juridiske plan. Den har ikke gyldighed ved WTO's Instans til Bilæggelse af Tvister, og der er, som påpeget af fru Kinnock, fortsat ubesvarede spørgsmål, når det gælder lande, som ikke råder over produktionskapacitet. I dag har de ikke mulighed for at anvende tvangslicenser for at lade andre fremstille den medicin, de har behov for. Dette blev i øvrigt ligeledes understreget under den nyligt afholdte konference i Ouagadougou.
De lande, der har undertegnet Cotonou-aftalen, opnåede i sidste øjeblik og for en periode på otte år en dispensationsordning og vil være omfattet af WTO's reciprocitetsbestemmelse, hvilket ligeledes fremtrådte som en sejr. I virkeligheden ligner denne godkendelse, som AVS-staterne har ventet på i måneder, mere afpresning. De har måttet underskrive sluterklæringen fra Doha, da deres anmodning ellers ville blive afvist.
Der er således tale om beskedne gevinster, som har tjent som en slags byttepenge for Vesten, der gør fælles sag for at få indledt en ny forhandlingsrunde. I virkeligheden lignede Doha-konferencen ofte en teaterforestilling præget af kynisme. Vi er i stigende grad slået ind på den hæmningsløse liberalismes vej, og vi gentager uophørligt, at det i sandhed er nødvendigt med en dybtgående reform af WTO.

Daul
Fru formand, kommissær Lamy, kommissær Fischler, jeg vil indledningsvis gerne sige, at jeg glæder mig over, at ministerkonferencen i Doha blev en succes, ikke blot når det gælder resultaterne, men også på det praktiske plan.
Konferencen forløb på bedste vis til trods for den frygt, der på forhånd knyttede sig til arrangementet. Afviklingen af denne konference i Qatar udgjorde i sig selv et element i den indsats til bekæmpelse af terrorisme, der er iværksat efter de tragiske begivenheder den 11. september.
Jeg har, som de af mine kolleger, der deltog i konferencen, værdsat den åbenhed, der til stadighed har hersket mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet under forhandlingerne. Åbenhed har ligeledes kendetegnet forholdet til de ikke-statslige organisationer, der deltog i Doha-konferencen, og som kun havde grund til at glæde sig over den indsats, der er i så henseende var ydet siden den foregående konference i Seattle.
Vi havde alle håbet, at ministerkonferencen ville resultere i en solid aftale, som baner vejen for ny vækst og dermed bidrager til økonomisk udvikling på et tidspunkt, hvor det internationale samfund befinder sig i en meget vanskelig situation. Ministerkonferencen sikrede afgjort markante fremskridt på visse punkter, herunder Kinas og Taiwans tiltrædelse. Et andet positivt resultat, som har været nævnt i debatten, vedrører medicin.
Hvad angår de øvrige spørgsmål, har Kommissionen ført hårde forhandlinger, og takket være den indsats, der blev ydet den sidste nat og morgen, den 14. november, lykkedes det EU at overbevise forhandlingspartnerne om, at vores holdninger er velbegrundede. Arbejdsprogrammet lever dog ikke op til vores forventninger på flere afgørende punkter, herunder miljøet, Singapore-dagsordenen og de sociale standarder.
Jeg vil personligt gerne anføre tre bemærkninger. Udviklingslandene har under konferencen ofte indtaget en meget kritisk holdning til EU. Har vi under forberedelserne til ministerkonferencen lyttet tilstrækkelig opmærksomt til disse landes ønsker? Lad os vise ydmyghed, lad os fatte vandringsstaven igen, lad os lytte til dem, lad os prøve at forstå dem, således at vi kan tage højde for deres reelle ønsker, og lad os frem for alt ikke på deres vegne definere den udviklingspolitik, de har behov for.
Endvidere indebærer ministerdeklarationen fra Doha en forpligtelse til at indlede forhandlinger om de prioriterede områder, udvidelsen og den europæiske integration. Endelig er det mit ønske, når de egentlige forhandlinger indledes, at den åbenhed, der har været kendetegnende hidtil, må blive videreført og forstærkes. Tillad mig at stille kommissæren et enkelt spørgsmål: Hvilken overordnet struktur vil man anlægge for forhandlingsrunden?

Garot
Kommissær Lamy, kommissær Fischler, kære kolleger, som medlem af Europa-Parlamentets delegation til Doha-konferencen, vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse af den fremragende indsats, kommissærerne ydede, og de resultater, der blev nået. Der er afgjort tale om særdeles positive resultater, som vidner om, at kommissærerne ydede en meget effektiv indsats under forhandlingerne.
Ikke mindst glæder jeg mig over den fremragende samhørighed og solidaritet, der bestod mellem de tre europæiske institutioner, som var til stede i Qatar. Hvad angår indholdssiden, konstaterer jeg med interesse, når jeg begrænser mig til landbrugsspørgsmålet, at EU fortsat besidder den handlefrihed, der er fornøden for at kunne gennemføre en reform af den fælles landbrugspolitik, som opfylder de nye forventninger, samfundet stiller hertil, idet sluterklæringen fra ministerkonferencen udtrykkeligt omtaler også ikke-kommercielle hensyn. Dette er efter min opfattelse det afgørende resultat af Doha-konferencen. Europæisk landbrug bør således i den aktuelle situation ikke prioritere konkurrenceevnen og eksporten for enhver pris. Men derimod lægge vægt på at opfylde samfundskravene om fødevaresikkerhed, udvikling af landområderne og bæredygtighed.
EU kan også påberåbe sig en succes i forhold til USA, eftersom alle former for eksportstøtte vil blive drøftet under den nye forhandlingsrunde. Endelig kan EU efter min opfattelse glæde sig over, at der i stigende grad sikres udviklingslandene særlig og differentieret behandling. Landene skulle dermed blive i stand til at opfylde konkrete behov, herunder hensynet til fødevaresikkerheden og udvikling af landområderne. Ved at anlægge denne holdning favoriseres landbrugets produktion af levnedsmidler og fremskridtene på dette felt, hvilket er afgørende set i lyset af efterspørgslen efter fødevarer på verdensmarkedet. Denne må forventes fordoblet inden for de næste 25 år som følge af den demografiske udvikling i udviklingslandene og som følge af den højere levestandard i de nye lande.
Samlet set vidner aftalen efter min opfattelse om en god balance mellem liberalisering og regulering af handlen og om en god balance mellem handel og udvikling af alle former for landbrug. Det er mit ønske, at den nye forhandlingsrunde må stadfæste det håb, der således er vakt.

Cunha
Fru formand, kære kommissærer og kolleger, det er for tidligt at sige, hvem der er gået sejrrigt ud af landbrugsforhandlingerne i Doha, for det drejede sig jo kun om at aftale dagsorden og tidsplan for disse forhandlinger. Sejrherrerne er indtil videre udviklingslandene, herunder AVS-landene, hvis vigtigste ønsker er kommet med i teksten.
Landene i Cairns-gruppen og USA fik i teksten fastslået princippet om fortsatte reformer på landbrugsområdet, forbedret markedsadgang og gradvis fjernelse af eksportstøtte. EU opnåede, at denne fjernelse ikke sker automatisk, og at nogle af EU's krav om styrkelse af de ikke handelsmæssige dele af aftalen blev imødekommet. Trods EU-forhandlernes relative optimisme afspejler aftalen ikke visse af vores vigtigste ønsker. Det multifunktionelle landbrug nævnes ikke eksplicit i teksten og en styrkelse af foranstaltninger til beskyttelse af geografiske betegnelser er kun udtrykkeligt fastslået for vinenes vedkommende.
Derudover står én ting fuldstændig klart, nemlig at en fjernelse - selv på sigt - af eksportgodtgørelserne vil skabe et voldsomt pres for lavere landbrugspriser inden for EU. På denne baggrund er det ikke svært at konkludere, at den næste reform af den fælles landbrugspolitik, før 2006, må blive væsentlig mere dybtgående, end man nok havde forestillet sig. Ikke kun i form af de lavere prisgarantier, som det vil betyde, men især også via en kvalitativ ændring af landbrugsstøtteordningerne, så der, også uden markedsstøtte, stadig findes indkomstssikring.
Doha er kun et første skridt, og meget står endnu åbent. Men lad os ikke gøre os nogen illusioner. I dag går vores handelsmodstanderes kamp ud på at komme af med de støtteordninger, der skulle være verdenshandlens allermest konkurrenceforvridende, men i morgen ønsker man at få fjernet enhver form for landbrugsstøtte, altså den gamle historie om lillefingeren og hånden - og til sidst hele kroppen. Det ville ikke være rimeligt at slutte uden en særlig tak til vores kommissærer for det mod og den fasthed, som de har udvist i disse forhandlinger.

Ettl
Fru formand, kære kommissærer, jeg vil sige det uden omsvøb: Man kan ikke tale resultatet fra Doha smukt på den måde for at undgå at bemærke fraværet af enhver social kompetence i verdenshandlen, i det mindste ikke set fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders synsvinkel. Ikke bare det er beklageligt, man må heller ikke overse den minimale accept af miljø- og fødevaresikkerhed, og kravet om en afklaring af forsigtighedsprincippet blev heller ikke accepteret.
Men nu til min hovedkritik. EU, som ellers gerne taler om den sociale dimension som en del af vores europæiske filosofi, opnåede kun, at spørgsmålet om de centrale arbejdsstandarder som menneskerettigheder på arbejdspladsen forblev på niveauet fra konferencen i Singapore i 1996, altså blev lagt på is. Hvad blev der af vores sociale ansvar? Måske endnu en bemærkning, som ikke er uinteressant. At Kina nu er med, og at andre stater forhåbentlig kommer til, hilser jeg principielt velkommen, men at det dermed skulle blive lettere at opnå menneskerettighedsnormer for arbejdet, betvivler jeg. Derfor er begyndelsen til en chance sikkert forpasset.
Jeg advarer mod at tage for let på konfliktforebyggelse. Globalisering uden fornuftige ledsageforanstaltninger animerer til yderligere demonstrationer og sociale konflikter. Seattle er ikke forbi, som min kollega, hr. Mann, allerede har nævnt det i dag. Det lever op igen, og det bør vi ikke fortrænge her i de beskyttede rammer i Europa-Parlamentet. Hr. kommissær Lamy, hvad vil De i fremtiden gøre for at bidrage til, at centrale arbejdsstandarder ikke kun er et krav fra det tandløse ILO, hvordan kan De med baggrund i WTO-begivenhederne hjælpe os med at tage fat her igen og komme videre?

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke team Fischler, Lamy og Neyts, fordi de har klaret en ny runde. Det vigtigste er dog, tror jeg, at man taler med hinanden, at man ikke søger konflikten, hr. Ettl. Jeg tror, at dette skub til væksten har enorm betydning for Europa, især for beskæftigelsen i Europa. Men ikke kun for Europa. Især i udviklingslandene vil millioner af mennesker kunne forlade fattigdomsgrænsen - et gennembrud også for de fattige i udviklingslandene. Det tror jeg er af særlig betydning for Europa, som er den største eksportør af varer og tjenesteydelser og den største investor i verden.
Mange emner for udviklingslandene, for miljøet, også sociale emner og dyrebeskyttelse, blev drøftet, og jeg tror, man gør sig umage for at opnå konsensus. Vi bør imidlertid ikke glemme, at WTO også bør bekymre sig om at skabe fair rammebetingelser for investeringer, konkurrence og markedsadgang. Vi må overvinde de administrative handelshindringer, vi må tage højde for gensidigheden i markedsåbningen, vi har brug for maksimumsgrænser for told, og vi har brug for lettelser for de små og mellemstore virksomheder og for småforsendelser. Når handlen fungerer, så fungerer demokratiet også, og der opstår velstand.
Jeg mener også, at man bør involvere de faktiske aktører, de økonomiske aktører, mere intensivt i forhandlingerne, og jeg tror, det ville klæde os at involvere EuroCommerce, Eurochambres, UEAPME og SME-Unionen, så de kan være med til at diskutere disse emner. For store koncerner er WTO i sandhed ikke længere noget centralt emne - der findes allerede en McDonald's i alle byer i verden.
Til slut vil jeg gerne bede en gruppe forklare os, hvordan de fremover vil håndtere hemmeligholdelsen af diskussionen mellem Kommissionen og Parlamentet. Jeg tror, vi har brug for en løsning på dette punkt, så vi også i fremtiden kan sikre et ærligt og godt samarbejde.

Lage
Fru formand, kære kommissærer, kære kolleger, kommissionsformanden var i formiddags meget optimistisk om Europas fremtid. "Det store Europa tager form", sagde Romano Prodi. Man kan spørge: Er det et Europa stort i ånden og med en stor vilje, der tager form? Et Europa med nye målsætninger, et Europa, der bedre kan indtage sin plads i verden? Jeg er ikke sikker. Det er berettiget at tvivle. WTO-konferencen i Qatar giver for så vidt anledning til en behersket optimisme. EU-repræsentanterne, heriblandt ikke mindst kommissærerne Pascal Lamy og Franz Fischler, gjorde trods svære betingelser en klart positiv indsats. Det europæiske diplomati bidrog nemlig afgørende til konferencens gode resultat og på den måde også til at gøre en ende på WTO's lammelse og til at genopbygge organisationens troværdighed efter den dundrende fiasko ved konferencen i Seattle.
De kompromiser, som EU har indgået, ligger langt fra vores vigtigste prioriteter, især hvad angår miljø og det sociale område. EU's repræsentanter stod faktisk over for et dilemma. Hvor de så beskyttelse af natur og sociale rettigheder, så repræsentanterne for udviklingslandene kun camoufleret protektionisme af europæiske interesser. Der er grund til håb, og der er også grund til skuffelse. Landbrugsforhandlingerne må fremhæves som noget positivt, der langt om længe kan afstedkomme den dybtgående reform af den fælles landbrugspolitik, som EU ikke selv er i stand til at gennemføre. Påskønnelsesværdige er også de resultater, der blev opnået om medicinpriser, og den klare sejr, som blev vundet over de multinationale medicinalfirmaers egoisme. Konferencen i Doha udgør kun et lille skridt hen ad den hårde vej mod at forlige liberalisme og regulering, et lille skridt til, at globaliseringen kommer til at bidrage til bedre forhold i verden og især til, at der er mindre fattigdom, sult, sygdom og vold.
Altså, hvis den manglende succes ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Mange tak, hr. Lange, Deres tid er udløbet. Før jeg giver ordet til hr. Fischler, vil jeg gerne herfra - jeg må naturligvis ikke deltage i debatten - lykønske begge kommissærer og takke for et godt samarbejde, som især var meget konstruktivt i Doha. Nu giver jeg ordet til hr. Fischler.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, før Pascal Lamy sammenfatter diskussionen, vil jeg gerne komme med et par bemærkninger om landbruget. Jeg tror, at den vigtigste succes fra Doha består i, at vi med den formulering, som nu er indeholdt i Doha-erklæringen, har en chance for selv at bestemme vores politiske retning i landbrugspolitikken. Det er en chance, men det er samtidig et ansvar. En chance er det, fordi vi ikke står med ryggen mod muren på samme måde som i Uruguay-runden, hvor de andre WTO-partnere bestemte retningen i den fremtidige politik, mens vi stod og sagde nej hele tiden. Men det er også et ansvar for så vidt, som dette resultat ikke betyder, at vi ikke skal videreudvikle vores landbrugspolitik tilsvarende. Denne opgave står vi nu over for, og den skal vi tage meget alvorligt.
Nogle har kritiseret, at vi fortsat i den rige del af verden udbytter udviklingslandene med vores eksportrestitutioner. Det har jeg en lidt anden opfattelse af. Jeg mener ikke, vi selv skal gøre den fejl hele tiden at male de gamle billeder af den gamle landbrugspolitik på væggen på ny. 4% af EU's budget kan vel ikke bringe hele verden ud af kurs inden for landbrugshandlen, og vi bruger ikke mere end 4% af det samlede budget til eksportrestitutioner. I øvrigt har vi efter min mening virkelig ikke noget at bebrejde os selv, hvad importen angår. EU alene importerer flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end USA, Canada, Australien, New Zealand og Japan tilsammen.
Det er rigtigt, når forskellige talere har konstateret, at arbejdet først begynder nu. Vi skal forberede os grundigt. Vi vil selvfølgelig afstemme vores videre forberedelse med Parlamentet. Men også fortsat drejer det sig først og fremmest om at yde et stykke overbevisningsarbejde. Det er ikke nogen selvfølge, at vores idéer om landbrugets fremtid også uden videre bliver accepteret andre steder i verden. Jeg indbyder Dem til, at vi også foretager dette overbevisningsarbejde sammen.
Til sidst vil jeg gerne takke for de mange komplimenter, vi har fået i dag. Men jeg ser dem også som en opfordring til at leve op til vores ansvar i fremtiden!

Lamy
Fru formand, jeg finder det betegnende, at aftenens forhandling ledes af en person, som i højeste grad har specialiseret sig i handelsspørgsmål. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Dem, fru formand, og alle, der i aften har udtrykt anerkendelse af Doha-konferencens resultater.
I lighed med Franz Fischler vil jeg også gerne takke alle, der har støttet Kommissionens forhandlere.
Efter at have lyttet til debatten forstår jeg, at det overvejende flertal af Europa-Parlamentets medlemmer anerkender resultatet. At der ikke hersker fuld enighed herom, må såvel Franz Fischler som jeg beklage. Vi må således forsøge at gøre det bedre næste gang.
Når der er opnået gode resultater, må det i virkeligheden tilskrives et politisk arbejde, som Europa-Parlamentet og Rådet i vid udstrækning har taget del i. Doha-konferencen vidner om den helt grundlæggende regneregel i fællesskabssammenhæng, at forhandlernes gennemslagskraft stiger eksponentielt med solidariteten i EU. Reglen er endnu en gang bekræftet. Imidlertid er solidariteten ikke resultatet af en uventet trosakt og heller ikke udtryk for blind tillid til de to forhandlere, uagtet de kvaliteter, De har fremhævet.
Solidariteten beror i virkeligheden på indholdet i EU's forhandlingsposition og på den til dels iboende ligevægt, der kendetegnede vores mandat. Ligevægt mellem liberalisering og rammeregulering, mellem det generelle hensyn til de nordlige landes interesser og vores åbenhed over for de sydlige landes interesser, ligevægt mellem særlige værdier, vi ønsker at forsvare som europæere, og åbenhed over for partnere, som ikke nødvendigvis deler disse værdier, og over for sådanne partneres interesser.
Vi har afgjort ikke fuldt ud nået de mål, vi havde sat. Det er korrekt. Som det er tilfældet i enhver forhandling, fandt vi imidlertid frem til et kompromis - og et kompromis, som alle kan gå sejrrige fra, idet der ikke er tale om et "nulsumspil". På det sociale område har vi imidlertid ikke nået det resultat, vi ønskede, hvilket hverken Franz Fischler eller jeg har lagt skjul på. Mange af Europa-Parlamentets medlemmer har med rette påpeget dette, og vi må fortsat og i andre fora arbejde på at nå målene.
En enkelt bemærkning for at besvare den kritik, der lød med hensyn til udviklingsaspektet. Jeg må ærligt sige, at jeg har svært ved at forstå kritikken, eftersom udviklingslandene under denne ministerkonference har haft mulighed for at udtale sig og påvirke konferencen på hidtil usete vilkår. Og jeg må over for Europa-Parlamentet understrege, at dette ikke mindst skyldes EU's indsats. Når udviklingslandene under denne konference og under forberedelsen af denne har indtaget en langt vigtigere plads ved forhandlingsbordet end hidtil, skyldes det til dels EU's indsats i forskellige sammenhænge.
Det bliver i øvrigt efterfølgende under forhandlingerne efterprøvet, om vi er i stand til at fastholde dette synspunkt, i særdeleshed når det drejer sig om at tilpasse vores programmer for teknisk udviklingsbistand til det ambitiøse handlingsprogram, der er vedtaget. Vi får rig lejlighed til at efterprøve dette sammen med vores afrikanske venner under indfasningen af den aftale, der afløser Cotonou-aftalen, og under WTO-forhandlingerne.
Hvad angår spørgsmålet om det videre forløb, kan jeg oplyse, at de egentlige forhandlinger, især på det tekniske niveau, indledes i begyndelsen af 2002. Jeg anmoder om, at vi fastholder de gode arbejdsvaner, altså at vi løbende, og med hvad jeg vil betegne som høj grad af åbenhed, gensidigt holder hinanden orienteret om udviklingen i vores holdninger, herunder udviklingen, hvad angår EU's forhandlingsposition.
Forhandlingsstrukturen som sådan er fortsat under udarbejdelse. Vi må i denne forbindelse nøje og med største omhu sikre, at den politiske ligevægt, der i flere henseender er opnået i forhandlingsprogrammet, ikke indirekte brydes, fordi der arbejdes med variable tidsplaner, hvilket kan betyde, at nogle emner fremrykkes og behandles før andre.
Hvad angår det konkrete spørgsmål om intellektuel ejendomsret og medicin, er der, som det har været anført i debatten, behov for en afklaring med hensyn til anvendelsen af tvangslicenser, når et udviklingsland ikke råder over produktionskapacitet. Vi vil som andre aktivt overveje en løsning. Vi vil foreslå løsninger, som ligger på linje med den holdning, der har været kendetegnende for indsatsen for at nå dette kompromis, og som de af Europa-Parlamentets medlemmer, som er bekendt med Kommissionens holdning fra februar 2000, nemt har kunnet genkende. I parentes bemærket er de pågældende lande fritaget for de krav, der følger af aftalen om intellektuel ejendomsret, for størstepartens vedkommende frem til 2006.
Endelig vil jeg sige til dem, der ønsker en reform af WTO, og som med rette har påpeget, at denne ikke som sådan figurerer i arbejdsprogrammet, at jeg deler deres synspunkt. Der er afgjort sket fremskridt siden Seattle-konferencen, når det gælder praksis, også uden formelt at ændre procedurereglerne. Det er tilfældet, når det gælder spørgsmålet om åbenhed, det er tilfældet, når det drejer sig om at sikre, at langt flere aktører, som sidder ved forhandlingsbordet, også inddrages i beslutningstagningen. Jeg mener dog, vi i Doha nåede grænsen for, hvad der uformelt kan tilføjes de formelle procedurer, og der er grund til snarest at tage spørgsmålet op til overvejelse.
Som påpeget af de fleste talere er det den mere alvorlige del, der nu tager sin begyndelse, og som vil fortsætte i de kommende år. Efter al sandsynlighed vil forhandlingerne kulminere mellem 2003 og 2004. Vi har således en smule tid til at forberede denne kulmination, den kraftanstrengelse, der givetvis vil være påkrævet på det tidspunkt.
Vores samarbejdsform har efter min opfattelse skabt gode resultater, og det er mit ønske, at vi under de fortsatte forhandlinger fastholder den både positive, beslutsomme og åbne holdning, som har kendetegnet de seneste to års samarbejde. De kan under alle omstændigheder regne med, at Franz Fischler og jeg vil gøre vores hertil, når det gælder Kommissionens indsats.

Formanden
Jeg har modtaget fire beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag.

Fællesskabets indsats for folkesundheden (2001-2006)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0420/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10222/1/2001 - C5-0390/2001 - 2000/0119(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats for folkesundheden (2001-2006) (Ordfører: Trakatellis)
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Trakatellis.

Trakatellis
Fru formand, vedtagelsen af programmet for Fællesskabets indsats for folkesundheden er EU's første samlede handling for at beskytte folkesundheden. I dag er den største bekymring hos Unionens borgere, hvordan folkesundheden kan beskyttes. Sundhed må have fortrinsret for politiske og økonomiske kompromiser, og den må ikke anses for en handelsvare. Programmet, der skal erstatte Fællesskabets sektorvise og fragmentariske aktioner på sundhedsområdet, er nu et samlet program, der især retter sig mod forebyggelse af sygdomme, og som bidrager til at indføre kvalitative standarder inden for folkesundheden.
I Rådets fælles holdning er der blevet inkorporeret en stor del af ændringsforslagene fra Parlamentets førstebehandling, hvilket især skyldes det glimrende interinstitutionelle samarbejde, der udviklede sig mellem fællesskabsorganerne. Alligevel er der betydelige dele af vores forslag, der ikke er blevet vedtaget i den fælles holdning, eller man kan sige, at en del af programforslaget er blevet slettet af Rådet med det resultat, at vi bliver nødt til at ændre vores fælles indstilling i Miljøudvalget, hvis medlemmer med stort flertal stemte for den nuværende indstilling ved andenbehandling.
Jeg vil nu gerne fremføre nogle bemærkninger om programmet. Programmets hovedsigte er at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne, så synergien af fællesskabshandlingerne kommer til at styrke udviklingen af de tre aktionsakser, der er programmets generelle mål, yderligere. Den første akse er at forbedre informationen og kendskabet til udviklingen inden for folkesundheden. Den anden akse er en styrkelse af evnen til hurtig og koordineret handling over for sundhedstrusler. Jeg vil i den forbindelse gerne betone, eftersom det i dag netop er tre måneder siden terrorangrebet 11. september, at der også skal være en kategori om, hvordan man bekæmper trusler mod sundheden forårsaget af fysiske, biologiske eller kemiske stoffer, som skyldes uforudsigelige begivenheder, f.eks. ulykker, utilstrækkelig infrastruktur eller maskiner, menneskelige fejl eller endog terrorhandlinger. Den tredje akse er bekæmpelsen af afgørende, sundhedsskadende faktorer inden for alle vores politikker og aktiviteter gennem handlinger, der fremmer sundheden og forebygger sygdomme. Programmet, der er et supplement til de nationale politikker, sigter mod opnåelsen af et højt somatisk og psykisk sundhedsniveau og mod større lighed i sundhedsspørgsmål inden for hele Fællesskabet. Under hensyntagen til at midlerne til programmet er begrænsede, er det nødvendigt at opprioritere foranstaltningerne til sundhedsbeskyttelse for at styrke de aktiviteter, der angår forebyggelse af de alvorligste sygdomme, og praktiske handlinger samt behovet for at udvikle en samlet sundhedsstrategi, der går på tværs af sektorerne, inden for rammerne af hvilke alle Fællesskabets politikker og handlinger skal bidrage til at beskytte og fremme den.
Fru formand, der er to punkter ved ændringsforslagene til den fælles holdning, jeg gerne vil betone. Selv om der har hersket næsten fuld enighed med Rådet om programmets mål også i delspørgsmål, ligger der stadig megen diskussion om koordineringens form og programmets budget forude.
Europa-Parlamentet er af den mening, at det helt klart er nødvendigt med en koordinerende organisation for effektivt at kunne koordinere og kontrollere et så sammensat program, der omfatter netværk, data, forskellige institutioner og ngo'er. Derfor indførte Parlamentet ved førstebehandlingen et redskab, der kaldes et koordinerings- og overvågningscenter for sundhedsområdet, naturligvis i udvalget og i programmet. Nu har vi i Miljøudvalget bekræftet denne tilnærmelse, idet vi har stemt for en andenbehandling. Naturligvis har både Rådet i sin fælles holdning og udvalget i sit ændrede forslag for det meste tilsluttet sig og vedtaget Parlamentets indstilling om, som de anfører, at der skal udvikles et effektivt system og redskab til at koordinere og overvåge programmet. Men de har valgt en forvirrende form for formulering af strukturarrangementer med en styrket central ressource, der ikke er den bedste, og som i det mindste skaber forvirring og uklarhed. Af den grund fastholder vi helt klart, at der skal være ét og kun ét koordineringscenter for at opnå en effektiv, samlet og vedvarende koordinering af programmet.
Endelig er der budgettet. Finansieringen af programmet bør være tilstrækkelig stor. 380 millioner euro beder Parlamentet om, idet programmets aktioner og forehavender, sådan som de beskrives, er særdeles ambitiøse. Men budgettet bør forøges for fuldt ud at kunne tilfredsstille programmets behov og målsætninger og for bl.a. at dække kravene til gennemførelse af Rådets forslag om forberedelse, indførelse og drift af de passende strukturarrangementer, der også omfatter en styrket central ressource, sådan som det selv fastslår i artikel 7.1, litra b).
Desuden er det vigtigt, at der opnås den fornødne smidighed til, at midlerne kan omfordeles.
Endelig er konvergens en forudsætning for en styrkelse af grundlaget for den europæiske opbygning, ikke kun inden for strategi og politikker på det økonomiske område, f.eks. et fælles marked og ØMU'en, men også på delområder såsom sundhedsområdet. Der er tale om nye former for integration, som jeg kalder nye konvergenser, der gør unionsprocessen bredere og dybere. Jeg er derfor af den mening, at det nye program er en første begyndelse til en sådan konvergensproces inden for et så vitalt område som sundhedsområdet.

Malliori
Fru formand, hr. kommissær, vi befinder os midt i andenbehandlingen af programmet om folkesundhed, og det er vigtigt, at Europa-Parlamentet genforhandler nogle spørgsmål, som det anser for at være af essentiel betydning.
Vi anser det for det første for nødvendigt, at Europa-Kommissionen gennem passende strukturarrangementer og inden for et år fra programmets ikrafttrædelse sikrer, at der skabes et redskab, der kan sikre en vedvarende overvågning og koordinering, styrke effektiviteten og give medlemsstaterne oplysninger om bedste praksis og en samlet vurdering af programmet. På den måde skaber man mulighed for, at de nationale politikker kan tilpasses de rigtige retningslinjer. Efter de seneste begivenheder og deres følger for sundheden er det nødvendigt at udvide aktionerne til også at imødegå uforudsete trusler og til at passe til den nye virkelighed.
Med hensyn til budgettet er jeg kategorisk, for hvis vi virkelig ønsker at leve op til programmets specifikke krav og mål, må vi også sikre de fornødne midler til dets realisation. Idet vedtagelsen af programmet er blevet forsinket, har man forlænget de allerede eksisterende programmer med belastning af det nuværende budget til følge, så beløbet på de 280 millioner euro, som Rådet foreslår, allerede er blevet mindre. Det er uforeneligt med en succesfuld gennemførelse af programmet. Jeg kender de begrænsede muligheder i budgettet, men jeg er af den mening, at i så alvorlige spørgsmål, der har direkte indflydelse på borgerne, må Unionen vise sine prioriteringer og finde de rigtige løsninger. Jeg vil altså gerne bede Rådet om at genoverveje dets holdning og godkende de relevante ændringsforslag, som er blevet vedtaget i det ansvarlige parlamentsudvalg, og som fastsætter et beløb på 380 millioner euro.
Endelig, fru formand, mener jeg, at det er vigtigt, at man tydeligt kan se det nøjagtige indhold i det forhandlede programs målsætning. Ændringsforslag 23, der omhandler artikel 2, genindfører emner såsom en helhedsanskuelse af sundhed ved at lægge meget stor vægt på parameteret for psykisk sundhed og velvære. Det betoner også forebyggelse med henblik på bekæmpelse af sygelighed og for tidlig død samt en mindskelse af ulighederne inden for sundhedsområdet.
Til slut vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans anstrengelser for at få modstridende synspunkter til at gå op i en højere enhed og for at få programmets godkendelsesproces gennemført hurtigt.

Ries
Fru formand, jeg vil, også på vegne af Den Liberale Gruppe, takke professor Trakatellis for den fremragende betænkning og det særdeles frugtbare og effektive samarbejde med skyggeordførerne. Det har været ganske usædvanligt.
Takket være de 57 ændringsforslag er det lykkedes ordføreren at tage højde for de væsentligste af de bekymringer, vi gav udtryk for ved afstemningen under førstebehandlingen.
Først og fremmest må jeg bemærke, at det glæder mig, at man har opgivet tanken om at oprette et europæisk center for koordinering og overvågning af sundhedsanliggender. Jeg erindrer i denne sammenhæng om, at Den Liberale Gruppe støtter ændringsforslag 34 og 57, som mere besindigt, men med overbevisning og i Kommissionens regi, tager sigte på at styrke koordineringen og integrationen på fællesskabsniveau mellem de eksisterende netværk på folkesundhedsområdet.
Der hersker dog fortsat grundlæggende uenighed mellem Europa-Parlamentet og Rådet om visse punkter. Først og fremmest afviser man i den dispositive del at omtale en bestemt sygdom, man afviser eksplicit henvisning til patienters rettigheder eller omtale af aktionsmidler, midler til forebyggelse af sygdomme. Ændringsforslag 16, 22 og 47 er afgørende. De understreger vigtigheden af en politik for epidemiologisk forebyggelse og overvågning.
Ændringsforslag 3, 26 og 42 sikrer endvidere syges rettigheder, det være sig unge eller voksne syges rettigheder, idet disse stadfæstes ved et fællesskabsprogram.
Et andet punkt, som giver anledning til uenighed, er budgettet. Europa-Parlamentet har allerede taget flere initiativer med det sigte at indgå et kompromis med Rådet. De 380 millioner euro, plenarforsamlingen traf afgørelse om under førstebehandlingen den 4. april, er efter vores opfattelse et absolut minimum. Jeg må i øvrigt påpege, at Rådet indtager en noget paradoksal holdning i budgetspørgsmålet. Man reducerer budgettet på drastisk vis til 280 millioner euro, og samtidig tilsigter man, at det omhandlede program skal være åbent for ansøgerlandene og de associerede lande. Det skaber et problem.
Der er grund til sammen med ordføreren at understrege, at sundheden er et væsentligt anliggende for EU's borgere. Manglende fødevaresikkerhed, ændret mentalitet, eksempelvis når det gælder aids-truslen, og trusler om biologisk terror minder os om, at menneskeheden ikke er i ly for en bølge af ny virus eller genopblussen af tidligere folkesygdomme. Der er således god grund til at sikre et passende budget for de kommende seks år. Fru formand, lad mig afslutningsvis understrege, at borgerne, at Europa-Parlamentet, som repræsenterer borgerne, at Kommissionen stiller krav herom, og stiller krav om, at sundheden ikke ofres på budgetdogmatismens alter.

Rod
Vi ønsker et stærkt sundhedsprogram fra januar 2002. Det tjener Europas interesser. Derfor forstår vi ikke Rådets holdning, idet det reelt overlader alle beføjelser til Kommissionen, når det ikke ønsker at fastlægge programmets nærmere detaljer. Samtidig fratages Europa-Parlamentets medlemmer alle muligheder for at udøve deres kontrolbeføjelser i de kommende seks år. Europa-Parlamentet bør høres, når de årlige prioriterede områder fastlægges, og jeg håber, kollegerne vil støtte dette synspunkt.
Programmet er langtfra innovativt. Det begrænser sig til primært at oprette et epidemiologisk overvågningsnetværk. Det er ikke det anliggende, som efter vores opfattelse har højeste prioritet. Vi råder allerede over sammenlignelige data fra andre lande. Merværdien på fællesskabsplan bør findes i den forebyggende fase i form af begrænsning af de sundhedsrisici, der i vid udstrækning kan tilskrives vores miljø i videste forstand. Det være sig transport, forurening, den kemiske sektor, fødevaresektoren mv. Men også risici, som er et resultat af vores færden og de sociale, økonomiske og miljømæssige uligheder. Vi lægger vægt på forebyggelse på globalt plan, men første trin bør være at gennemføre denne hos os selv og lade den indgå i vores sundhedsprogram.
Programmet burde endvidere i højere grad omhandle den trussel, de overførbare sygdomme udgør, også i ansøgerlandene. Aids udgør stadig en svøbe i Europa, og tuberkulose er i fremmarch overalt. Der er endvidere grund til at overveje, hvilke terapeutiske teknikker vi ønsker at fremme. Medicin som løsenet har vist sig at have sine begrænsninger, idet der opstår resistens over for antibiotika og vacciner. Det er på tide, at vi også inddrager andre metoder, andre behandlingsformer til erstatning herfor. Men det skal ske på grundlag af saglige vurderinger.
Endelig må vi ikke give efter, når det gælder budgettet. 380 millioner euro over seks år er i forvejen utilstrækkeligt. Rådet viser med forslaget om 280 millioner, at man ønsker at begrænse EU's indsats, når det gælder folkesundheden, hvilket vi ikke har forståelse for. Vi støtter derfor hr. Trakatellis' betænkning, som er resultatet af talrige drøftelser, og som viser Rådet, at Europa-Parlamentets holdninger bør tages i betragtning, når det gælder sundhedsanliggender. Der er tale om fornuftige holdninger, som er nødvendige af hensyn til folkesundheden i Europa.

Bordes
Det burde være en af EU's opgaver at sikre udvikling og harmonisering på højeste niveau, når det gælder folkesundheden, hvis ikke EU's eksistensberettigelse primært skulle søges i hensynet til kapitalens og varernes bevægelighed. Indstillingen vidner om gode hensigter, men siger intet om de midler, der skal sættes i værk. Imidlertid savnes der også i de mest udviklede lande i EU, og i alt fald i Frankrig, midler til folkesundhedsanliggender, det være sig personale, lokaler eller udstyr. Begrebet rentabilitet vinder indpas. Man lukker hospitaler og fødeklinikker i lokalområderne. Personalemangel indebærer, at sygeplejersker og andet plejepersonale samt læger har helt urimelige arbejdstider. Pleje og sundhed er varer, som en del af befolkningen har stadig vanskeligere ved at skaffe sig.
Folkesundhed på anstændigt niveau forudsætter forebyggelse. Men hvorledes sikrer man forebyggelse i et samfund præget af arbejdsløshed og fattigdom, hvor sygdomme, man troede var udryddet, eksempelvis tuberkulose, dukker op på ny? I et civiliseret samfund, som råder over EU's midler, burde man sikre alle gratis behandling af høj kvalitet. Når dette ikke er tilfældet, må det ses som et blandt flere tegn på, at dette samfund har spillet fallit.

Blokland
Mange tak, fru formand. Ved en forhandling i Parlamentet om folkesundhed bemærkes det ofte med hensyn til formen, at der skal tages hensyn til nærhedsprincippet. Det har vist sig at være tomme ord. Jeg konstaterer, at EU-folkesundhedsprogrammet udvides og suppleres med alt, hvad der hænger sammen med folkesundhed. Især med hensyn til undervisning og information forventer jeg ikke, at Europa kan gøre det bedre end de enkelte medlemsstater. Desuden er afstanden til borgerne alt for stor. Jeg er tilhænger af sundhedsfremme i tiltrædelseslandene, hvor der endog er mangler i basissundhedsplejen. Der kan man bekæmpe flere sygdomme effektivt med EU-hjælp. Her kan man med relativt få midler opnå meget.
Udviklingen i sundhedssektoren i EU går for vidt. Folkesundhed er ifølge Amsterdam-traktaten national politik, og det skal det fortsat være. Jeg støtter derfor ikke sundhedsprogrammer, som kan anvendes til at ødelægge national politik, når de foreliggende programmer faktisk ikke har nogen merværdi i forhold til medlemsstaternes indsats.
Endelig, fru formand, i stedet for at anvende flere penge til et sundhedsprogram er det bedre at udfase støtten til tobaksdyrkningen helt. Hermed tjener man i høj grad folkesundheden i EU.

Schleicher
Fru formand, mine damer og herrer, i dag drøfter vi programmet for Fællesskabets indsats for folkesundheden i årene 2001-2006. Eftersom vi sandsynligvis, som jeg ser det, skal ud i en forligsprocedure, kommer programmet næppe i gang før i foråret 2002, og dermed kommer løbetiden til at forskubbes tilsvarende.
Til fem år havde Kommissionen afsat 300 millioner euro til alle EU's sundhedspolitiske initiativer. Jeg opfatter det som en provokation, at Ministerrådet har skåret dette beløb yderligere ned og kun vil bevilge 280 millioner. Set i lyset af den omfangsrige målsætning, som dette program skal yde med videreførelsen af de otte eksisterende handlingsprogrammer, og set i lyset af de ekstra presserende opgaver, især på informationsområdet og de endnu helt uoverskuelige udfordringer fra den internationale terrorisme, som vores kollega, hr. Trakatellis, allerede har nævnt, kan jeg kun fuldt ud støtte Parlamentets krav om 380 millioner, og jeg betragter det som det mindste, EU må stille til rådighed. Her bør vi ikke være villige til kompromis, og det bør vi klart vise Rådet.
Den fælles holdning på de andre områder er derimod i mine øjne en stor forbedring i forhold til Kommissionens forslag og teksterne fra Europa-Parlamentets førstebehandling. Det store flertal af de ændringsforslag, som nu er fremsat på ny, og som også Miljøudvalget har tilsluttet sig, mener jeg ikke nødvendigvis er en forbedring på alle punkter. Det har jeg mine problemer med. Alligevel vil jeg gerne takke hr. Trakatellis udtrykkeligt for hans arbejde og især for hans bestræbelser for at opnå bred konsensus i Parlamentet.
Jeg må imidlertid sige, at grænseoverskridende videreuddannelse og efteruddannelse sikkert er et godt initiativ. Men jeg har store problemer, hvis uddannelse inden for sundhedsområdet, medicin osv. skal forlægges til EU. Det er efter min opfattelse medlemsstaternes opgave. Kollegerne har sagt, nogle tvivler på det, at vi skal gøre det hele på europæisk niveau. Jeg kommer fra en stor medlemsstat, og jeg har konstateret, at centralisering af opgaverne ikke ubetinget er en forbedring, tværtimod skal den enkelte virkelig hjælpes på stedet, og det tror jeg er i bedre hænder hos medlemsstaterne.

Stihler
Fru formand, vedtagelsen af fællesskabsaktioner på folkesundhedsområdet er yderst velkommen. Den nye folkesundhedsstrategi vil bestemme EU's fokus på sundheden i de næste fem år. Det er grunden til, at det er så vigtigt at have en klar prioritering, nemlig for det første at forbedre oplysning og viden om sundhedsspørgsmål, for det andet at styrke en hurtig reaktion på trusler mod sundheden og endelig at tage fat på de ting, der bestemmer sundhedstilstanden. Men som mange af mine kolleger har nævnt, er budgettet stadig et problem.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vil gerne have 300 millioner euro. Det er en forøgelse på 80 millioner euro, hvilket svarer til beløbet i de eksisterende programmer. Som mange har nævnt, er det 100 millioner euro mere, end Rådet anmodede om i den fælles holdning. Det er nødvendigt for at programmet kan fungere effektivt, og det er mere end rimeligt.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til i lyset af 11. september at spørge kommissæren, om nye aktioner til bekæmpelse af bioterrorisme vil blive finansieret fra et nyt budgetforslag og ikke fra rammeprogrammet?
Endelig vil jeg gerne understrege vigtigheden af at samarbejde med ngo'erne. Jeg er stærkt foruroliget over, at de konservative her i Parlamentet har opfordret til delt afstemning om spørgsmål om netværk af ngo'er. Jeg frygter, at dette vil underminere det partnerskab, som er blevet opbygget under det tidligere program, hvor Fællesskabet forlod sig på ngo'ernes netværk til at formidle budskaber såsom "Europa mod kræft"ugen. Det nye sundhedsprogram drejer sig om at beskytte alle EU-borgeres helbred, ikke bare de privilegerede få. Det kan man ikke nå uden at arbejde sammen med de af EU's borgere, der er mest interesserede i og kender mest til folkesundheden. Det er sundheden, der spiller den største rolle for de fleste af EU's borgere. Vi må sikre os, at dette program kommer til at gøre en forskel.

Schörling
Fru formand, vi er tæt på at få et vældigt godt folkesundhedsprogram frem til 2006, og jeg vil specielt takke hr. Trakatellis herfor.
Jeg vil nævne nogle punkter, som jeg synes skal med i dette program. Det første er det absolut vigtigste mål med et folkesundhedsprogram, nemlig at sørge for at undgå sygdom. De forebyggende foranstaltninger kan ikke understreges nok, og dem skal man faktisk tage hensyn til i al politik og alle aktiviteter. Det gælder først og fremmest de former for miljøforurening, som vi ved skader folkesundheden, f.eks. brugen af giftige og sundhedsfarlige kemikalier i forbrugsvarer samt tilmed forurening af fødevarer. Jeg vil derfor på det kraftigste opfordre alle til at stemme for ændringsforslag 24, 40, 49 og 54.
Det andet punkt er komplementærmedicin. Det er vigtigt, at den anerkendes i handlingsprogrammet, og at man opmuntrer til forskning, evaluering og information om supplerende behandlingsmetoder. Det handler ændringsforslag 25 og 44 om.
For det tredje vil jeg pege på ændringsforslag 60 fra min egen politiske gruppe. Her siger vi, at vi skal udvikle strategier for at mindske resistensen imod antibiotika. Det er et stort folkesundhedsspørgsmål, og et stort folkesundhedsproblem, hvilket også Verdenssundhedsorganisationen har påpeget og advaret imod.
Det fjerde og sidste punkt er betydningen af indsatserne for at støtte aktiviteter for de almennyttige og ikke-statslige organisationer, der arbejder med folkesundhed. De gør et stort stykke arbejde på området og har brug for al den støtte, de kan få.

Crowley
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hans arbejde. På et tidspunkt, hvor der er mange spørgsmål om, hvad Europa laver, og hvad Europa drejer sig om, er folkesundheden det eneste område, hvor vi kan sige, at vi har succes, og hvor vi har reageret på det, der bekymrer Europas borgere. Vi har været førende med hensyn til at fremlægge nye programmer til håndtering af udbredte sygdomme såsom kræft, biologiske risici, fødevarerisici og fødevaresikkerhed og også de vedvarende problemer med BSE og mund- og klovsyge.
Det eneste sikre, den eneste grundsten, som Europas borgere har kunnet forlade sig på, var EU. Det har i særlig grad været tilfældet på grund af den rolle, vores nuværende kommissær, David Byrne, har spillet med sin proaktive holdning, der betyder, at han er gået lige løs på problemerne og har nægtet at deltage i det mummespil, der sædvanligvis finder sted, når man skal igennem en vanskelig politisk situation. I stedet giver han hurtigt klare og faktuelle oplysninger til befolkningen. Det, vi anmoder om her i Parlamentet ved andenbehandling af Trakatellis-betænkningen, er en fortsættelse af dette forhold til Europas borgere, en fortsættelse at den tillid, som Europas borgere har til, at vi vil levere den ægte vare.
Jeg mener i lighed med mine kolleger ikke, at EU skal have noget at gøre med at etablere behandlingsprogrammer eller lægehjælp til enkelte borgere - det lader sig naturligvis bedst gøre på nationalt eller lokalt niveau.
Men der er meget, vi kan lære af hinanden. Der er forskellige former for praksis med hensyn til medicinske hjælpemidler og nye teknologier, der er i brug i én medlemsstat, og som ikke engang drøftes i en anden. Kommissionen og Europa kan arbejde som en ærlig mægler ved at bringe disse parter sammen for at sikre, at vi giver de bedst mulige lægemidler til befolkningen i EU.
Der er et område, der i særdeleshed bekymrer mig - og der står ikke noget i betænkningen, der kan hjælpe med at løse dette problem - og det er at få en klar redegørelse for de sygdomme, der findes i hele EU. Når det f.eks. drejer sig om sådan noget som autisme, polio, cancer - en opdeling i de forskellige kræftformer kan formentlig lettere indgå i en sammenligning end noget andet - cystisk fibrose og andre generiske og genetiske sygdomme, har vi fortsat problemer for folk, der prøver at give hjælp til patienterne. Hvis kommissæren ville komme med en idé om at være den, der samlede og sammenlignede oplysninger, kunne vi i det mindste sige, at der findes 10% eller 12% eller 50%, i stedet for at gætte med hensyn til udbredelsen af sygdom og handicap her i Unionen. Ligesom mine kolleger vil jeg støtte de foranstaltninger, der lægger op til øget finansiering. Vi må leve i den virkelige verden. Det arbejde, vi vil have gjort, koster penge, hvad enten det drejer sig om personale eller ressourcer, og det bør vi fuldt ud støtte.

Byrne
Jeg er ordføreren, hr. Trakatellis, medlemmerne af Parlamentet og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik meget taknemmelig for deres arbejde med dette vigtige og ambitiøse program.
Dette program er vigtigt, fordi beskyttelse og forbedring af folkesundheden står helt centralt i det, der optager vores borgere, og det, de forventer. De terrorangreb, der for nylig har fundet sted, har understreget behovet for at styrke og udstrække det eksisterende fællesskabsberedskab og reaktionsmekanismerne.
Mange af de ændringsforslag, der er stillet, ligger på linje med vores generelle opfattelse af folkesundheden, og hvordan vi skal tage fat på den på fællesskabsniveau. Vi kan acceptere 38 af de 60 ændringsforslag - 28 fuldt ud og derudover delvis 10 mere.
Jeg vil gerne koncentrere mig om et par nøgleområder, hvor en afklaring af Kommissionens stilling kan være til hjælp.
Først er der gennemførelsen af programmet. Programmets succes vil afhænge af de ressourcer og den ekspertise, der er til rådighed. Kommissionen vil gøre alt, hvad den kan, for at sikre den nødvendige, effektive koordinering ved at etablere passende strukturelle ordninger. At få dem på plads kræver efter vores opfattelse, at man går frem skridt for skridt.
For det første er Kommissionens tjenestegrene ved at blive omstruktureret for bedre at kunne afspejle de vigtigste områder af programmet. For det andet agter vi for at styrke Kommissionens evne til at koordinere aktioner at outsource en del administrativ og teknisk bistand.
På lang sigt ser vi på muligheden for at oprette et udøvende agentur. Men det må afvente vedtagelsen af Kommissionens forslag til forordning om et sådant agentur, som jeg håber vil blive vedtaget i temmelig nær fremtid. I lyset heraf kan jeg acceptere ændringsforslag 8, der opfordrer til de nødvendige strukturforanstaltninger for at sikre effektivitet og sammenhæng i foranstaltningerne og aktionerne i programmet og for at fremme samarbejde mellem medlemsstaterne.
Men jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 6, 34 og 57, der fastsætter en frist, inden for hvilken Kommissionen skal udføre dette arbejde, og foreslår oprettelse af et koordinationscenter. Dette udgør en indskrænkning af Kommissionens udøvende beføjelser i henhold til traktaten.
Når det er sagt, håber jeg, at Parlamentet kan acceptere Kommissionens faste beslutning om at gå frem, så hurtigt vi kan, med etableringen af strukturforanstaltninger for at sikre en effektiv koordinering og overvågning.
Det andet område, som jeg gerne vil fokusere på, er programmets budget. Kommissionens forslag var på et samlet budget på 300 millioner euro over en periode på seks år. Ændringsforslag 36 forøger dette beløb til 380 millioner euro. I Rådets fælles holdning foreslås et budget på 280 millioner euro. Afgørelsen af denne sag henhører under Rådet og Europa-Parlamentet som budgetmyndighed. Jeg vil simpelthen sige, at Kommissionen fastholder det oprindelige forslag, som efter vores opfattelse giver et rimeligt beløb til gennemførelsen af programmet. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 36.
Dette ændringsforslag og sidste del af ændringsforslag 56 fastsætter også grænser for, hvordan vi kan anvende programmets budget. Sådanne restriktioner underminerer det afgørende princip om, at programmet skal være fleksibelt og kunne reagere på nye problemer og trusler mod sundheden, efterhånden som de opstår.
Begivenhederne for nylig har klart vist nødvendigheden af at fastholde en sådan fleksibilitet. Derfor kan vi ikke acceptere disse ændringsforslag.
Før jeg forlader spørgsmålet om budgettet, er der en ting, jeg gerne vil sige. Rådet og Parlamentet har understreget behovet for at få nye strukturforanstaltninger for at sikre en effektiv koordinering.
Det var ikke medtaget i det oprindelige forslag i budgettet. I betragtning heraf agter vi, når vi fremlægger vores udtalelse om de vedtagne ændringsforslag, også at forelægge et revideret udkast til budget for dette program. Det vil medtage en forøgelse af budgetkontoen til udgifter til ressourcer, teknisk bistand og støtte, som vil være nødvendig for strukturordningerne.
Jeg vil gerne nu gå over til de ændringsforslag, der drejer sig om programmets omfang og struktur. Ændringsforslag 7, 13, 25, 30, 44, 46, 50, 52 og en del af ændringsforslag 58 berører en række emner såsom at give støtte til regionale og nationale ekspertisecentre inden for forskellige områder.
Supplerende terapeutiske metoder - at udvikle retningslinjer for medicin og sundhedsmæssige indgreb såvel som initiativer til at forbedre kost og spisevaner. Disse ændringsforslag kan ikke accepteres, eftersom de dækker områder, der henhører under medlemsstaternes ansvar. Desuden er der en række ændringsforslag, der kræver særlige kommentarer.
Ændringsforslag 41 og 59 har til formål at forpligte Kommissionen til årligt at rapportere til Parlamentet om gennemførelsen af programmet. Parlamentet vil regelmæssigt blive informeret om udviklingen i programmet, både via komitologireglerne og den vurderingsproces, som er fastsat i artikel 12 i den fælles holdning. Derfor kan vi ikke acceptere disse ændringsforslag. Ændringsforslag 42 kan ikke accepteres, eftersom det fastsætter grænser for omfanget af sundhedsinformationssystemet ved eksplicit at forbinde det med patienters ret til at få visse oplysninger om deres sygdom og behandling. Men jeg understreger, at jeg går ind for idéen om at fremme patienters rettigheder og følger politikken på dette område, som er med i det såkaldte sundhedsforum, og - vil De bemærke - som udtrykkeligt er nævnt i loven i betragtning 3.
Endelig er der en gruppe på syv ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere, fordi de fjerner den fleksibilitet, der er nødvendig for gennemførelsen af programmet, eller fordi de overlapper med bestemmelser i den fælles holdning. Det er ændringsforslag 9, 10, 23, 27, 28, 35 og 43. På den anden side er der en række ændringsforslag, der lægger op til vigtige nye aktioner, som vil styrke programmets generelle mål og hensigter. For blot at nævne nogle få, er der ændringsforslag 48 og en del af 26, der dækker aktiviteter for at dæmme op for trusler mod sundheden, herunder terrorhandlinger, og ændringsforslag 47, som dækker udvikling af vaccination og immuniseringsstrategi.
Da disse ændringsforslag såvel som ændringsforslag 3, 11, 29, 31, 45 og 60 vil tjene til at styrke programmet og forbedre dets effektivitet, er de alle acceptable for Kommissionen. Jeg bør tilføje, at ansøgerlandene kan tilslutte sig, og at der er taget højde for dette. Endelig vil jeg gerne nævne den henvisning, der foretages til, i hvilken udstrækning det er nødvendigt at skaffe sig oplysninger om sygdomme og handicap, som hr. Prodi nævnte.
Jeg kan naturligvis bekræfte, at dette program kan håndtere disse spørgsmål, i særdeleshed under første del af programmet, der drejer sig om indsamling af informationer og data.
Lad mig afslutningsvis, fru formand, gentage min påskønnelse af alt det konstruktive arbejde, som ordføreren og udvalget har lagt i at udforme den fremtidige sundhedspolitik i EU.
Med hensyn til de punkter, hvor der stadig er vanskeligheder, er Kommissionen naturligvis parat og villig til at hjælpe med at finde løsninger.

Formanden
Mange tak, hr. Byrne. Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. Forhandlingen er afsluttet.

Uønskede stoffer i foderstoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0408/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10593/1/2001 - C5-0413/2001 - 1999/0259(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om uønskede stoffer i foderstoffer (Ordfører: Paulsen)
Jeg giver ordet til ordføreren, fru Paulsen.

Paulsen
Fru formand, hr. kommissær, kolleger, det er gået ganske udmærket med denne betænkning. Kommissionen og Rådet accepterede det meste af det, som Parlamentet begærede under førstebehandlingen. Nu omfattes bl.a. forbrugerledet af direktivets anvendelse, og vi har fået tilføjet et samlebegreb, så vi ved, hvad vi taler om. Produkter bestemt til foder defineres nu med en fælles term i al foderlovgivning.
Det er glimrende, at f.eks. de vigtige bestemmelser om fortyndingsforbuddet nu bliver gennemført. Det betyder, at man ikke kan tage et parti med for højt indhold af f.eks. dioxin og fortynde det med noget andet for at komme under grænserne. Personligt finder jeg det meget tilfredsstillende, at vi har fået indført de såkaldte indgrebsværdier i direktivet, hvilket, mine kære kolleger, i praksis er forsigtighedsprincippet. Det betyder, at hvis f.eks. et mejeri opdager, at indholdet af mykotoksin - en skimmelgift - stiger i mælken, så kan det indlede undersøgelser, skønt man endnu ikke har overskredet grænsen for, at stoffet bliver farligt. Man kan så begynde at undersøge, hvorfor indholdet af mykotoksin stiger i mælken og gå tilbage i kæden for at forsøge at standse og forhindre stigningen, allerede inden man når grænsen for, hvornår man risikerer en forgiftning.
Rådet har tiltrådt alt, bortset fra et spørgsmål, som vi nu er blevet tvunget til at tage op igen i udvalget, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt et uegnet parti foder skal returneres til f.eks. den tredje verden eller ej. Jeg og udvalget finder det dybt umoralsk blot at videresende produkter, der ikke opfylder direktivets krav. Så ved vi ikke, hvor produkterne ender, om de bliver brugt i de fattigste områder, eller om de faktisk vender tilbage til vores eget marked med et andet udseende. Derfor valgte udvalget at stille et ændringsforslag, der fjerner denne mulighed for genudførsel. Vi valgte også at beholde en overgangsperiode på seks måneder efter direktivets ikrafttræden.
Efter dette kom Kommissionen og Rådet under det belgiske formandskab og tilbød forhandlinger. Vi forsøgte at finde et kompromis, hvilket også lykkedes. Jeg vil gerne takke både det belgiske formandskab og Kommissionen for et udmærket og konstruktivt samarbejde med mig og mine kolleger i denne sag.
Vi blev enige om en kompromisløsning, hvor genudførslen skulle reguleres på samme måde som i den almindelige fødevarelovgivning, som vi i dag har stemt igennem Parlamentet med et meget stort flertal. Det handler om at tildække en tidslåge, således at når den almindelige lov træder i kraft, så skal bestemmelserne heri gælde for genudførsel ifølge dette direktiv. Det er således ikke et nyt forslag, men handler derimod om at slå bro over en tidsperiode. Det kompromisændringsforslag, som vi stillede, har præcis samme ordlyd som i Whitehead-betænkningen.
Her i aften, hvor alt var klart, fik vi imidlertid besked om, at Rådet ikke vil acceptere dette kompromis. Jeg indser med dyb beklagelse, at vi er nødt til at trække vores kompromisforslag tilbage, hvorved vi tvinges ud i et forlig. Jeg vil sige til Rådet, at det slet og ret er misbrug af forligsinstitutionen. Det er ikke en så kvalificeret og alvorlig kontrovers, at det er nødvendigt at gå så vidt, men jeg og mine medordførere er enige i, at Parlamentet er nødt til at markere sig i den givne situation. Når fem politiske grupper skriver under på et kompromis, så mener vi det alvorligt!

Klaß
Fru formand, hr. kommissær, dyrefoder, dyreernæring - i øjeblikket har vi på givne foranledninger mange betænkninger om dette emne i Parlamentet. Hvor vi i går diskuterede handlen med foderblandinger, har vi i dag igen uønskede stoffer i dyreernæringen til andenbehandling.
Rådet delte i sin fælles holdning af 17. september 2001 - fru Paulsen har bekræftet det - Parlamentets opfattelse af, at der må sørges for et omfattende beskyttelsesniveau, at man ikke må tillade opblanding eller fortynding, og at man desuden må give medlemsstaterne kompetence til at fastsætte grænseværdier.
Jeg tror, at gennemførelsen vil vise, om alle forslagene kan gennemføres i praksis, og hvis der er problemer, må man være indstillet på at ændre på nogle ting. Vi ved, at alt, hvad der bliver fastsat, også skal kunne kontrolleres, og der skal ikke kun være mulighed for kontrol, der skal virkelig kontrolleres.
Egentlig håber vi på, at vi kan afslutte dette dokument i dag. Der er blevet redegjort for vores betænkeligheder med hensyn til artikel 13, stk. 2, og vi håber fortsat på et kompromis, selv om fru Paulsen nu har sat spørgsmålstegn ved det. Grupperne er blevet enige. Det drejer sig om reeksport af produkter til foderbrug, som er produceret uden for Fællesskabet, og som ikke opfylder kravene i vores direktiv.
Den enkle løsning: "Det vil jeg ikke have, det sender jeg retur", slår ikke til her. Vi spørger nemlig, og vi påtager os også ansvaret for, hvad der sker med sådanne foderstoffer. Bliver de destrueret, bliver de fortyndet, eller bliver de ad andre veje sendt til os eller til andre lande i verden? I Tyskland har vi en talemåde, som lyder: "Gør ikke mod andre, hvad du ikke ønsker, andre skal gøre mod dig". Altså går vi egentlig ind for, at produkter, som er indkøbt som foder, og som i henhold til vores direktiv ikke er tilladt som foder, skal destrueres på stedet. Heroverfor anfører man, at det vil føre til, at EU bliver misbrugt som destruktionsanstalt. Det tror jeg ikke, vi ville have problemer med, hvis spørgsmålet om omkostningerne var afklaret. Det er altså for lidt bare at sende det tilbage, og det opfylder heller ikke vores ansvar som politikere.
Vi håber fortsat, at det kompromis, som vi nu foreslår i ændringsforslag 4, vil finde flertal, og at vi også kan overbevise Rådet. På den måde kommer misforhold frem, og de bliver også dokumenteret. Myndigheden i det eksporterende tredjeland skal udtrykkeligt give tilladelse til reeksporten. Det næste logiske skridt ville for mig være, at det eksporterende tredjeland dokumenterer, hvad der derefter sker med de sendinger, der er taget retur.

Byrne
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Paulsen, og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for deres indstilling ved andenbehandling om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om uønskede stoffer i foderstoffer.
Foranstaltningerne i Rådets fælles holdning er det afgørende element i den samlede strategi for at forbedre sikkerheden for foderstoffer. Forbud mod fortynding vil reducere den samlede forureningsbelastning af foderstoffer. Aktører i hele produktionskæden vil også blive tvunget til at få passive systemer og god produktionspraksis på plads for at sikre, at det, der kommer i foderet og selve foderet, er sikkert.
Fastsættelsen af indgrebstærskler vil virke som et early warning system og føre til en proaktiv holdning for at fastslå kilder og veje til forureningen og træffe foranstaltninger for at eliminere dem.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 2 og 3, sådan som de er vedtaget af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.
Med hensyn til ændringsforslag 1 mener Kommissionen, at muligheden for at returnere produkter, der ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne for dyrefoder, til oprindelseslandet skal opretholdes. Men Kommissionen deler Parlamentets bekymring i denne forbindelse og er derfor enig i, at denne returnering kun kan finde sted under streng kontrol.
Med hensyn til ændringsforslag 2 og 3 om ansøgningsdato kan Kommissionen ikke acceptere perioden på seks måneder. I stedet er det nødvendigt med tilstrækkelig tid til at omsætte disse vidtrækkende foranstaltninger til national lovgivning. Aktørerne må gøre sig seriøse bestræbelser for at anvende disse foranstaltninger i praksis. Det glæder derfor Kommissionen, at kompromisændringforslag 4, 5 og 6 er blevet stillet til dette plenarmøde som erstatning for ændringsforslag 1, 2 og 3.
Jeg bør bekræfte, at kompromisændringsforslagene - hvis De skulle vælge at opretholde dem - er acceptable for Kommissionen. Disse kompromisændringsforslag vedrører årsagerne til, at Kommissionen ikke kan acceptere de første tre ændringsforslag. Kommissionen kan derfor acceptere ændringsforslag 4, 5 og 6. Kommissionen vil desuden forsøge at overtale Rådet til at gøre det samme.
Jeg vil også gerne informere Dem om, at der forventes en ændring af grænseværdierne for uønskede stoffer i bilag I. Kommissionen har allerede bedt Den Videnskabelige Komité for Foder om at fremlægge opdaterede videnskabelige risikovurderinger. Disse vurderinger er det vigtigste videnskabelige input i ændringen af bilaget.
Kommissionen håber at kunne afslutte denne undersøgelse hurtigst muligt. Den burde være til rådighed, inden direktivet træder i kraft.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang takke fru Paulsen for det fremragende arbejde, hun har gjort med denne sag.

Emissioner fra to- og trehjulede motorkøretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0406/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (7598/1/2001 - C5-0386/2001 - 2000/0136(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om reduktion af emissionerne af forurenende stoffer fra to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ændring af direktiv 97/24/EF (Ordfører: Lange)
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Lange.

Lange
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om vi nu alle sidder her sammen og alle sammen er venlige og rare kolleger og mennesker, så må man alligevel spørge om det fornuftige i dette arrangement, at vi i aften fem mand høj diskuterer denne betænkning, når denne betænkning dog handler om lovgivning såvel som om industripolitik og miljøbeskyttelse. Men det lader til at være den højere orden i Parlamentet, at vi alligevel må gøre det på dette sted og på denne tid af døgnet.
Siden førstebehandlingen har vi ønsket at komme igennem med, at motorcykler skal være lige så renlige, som biler er blevet det takket være vores lovgivning. Jeg synes, vi kan være stolte af denne historie med reduktion af udstødningsgasserne for biler, lastvogne og busser, fordi det faktisk trods voksende trafik er lykkedes os at reducere emissioner markant. En sidste brik er ikke helt afsluttet, og det er de tohjulede. Også her er der tale om en totrinsstrategi, hvor emissionerne fra nye køretøjer inden 2003 og 2006 reduceres, så en ny motorcykel i 2006 faktisk er lige så renlig som en Euro-3-personbil.
Derfor må vi vove det sidste skridt og også gøre trin 2006 obligatorisk. For det første for bindende at nå dette mål. Men for det andet også for at give industrien planlægningssikkerhed, fordi der nu naturligvis bliver udviklet nye udstødningsgasteknikker, nye motorer, og fordi der ikke er så lang tid til 2006 mere. Derfor kan jeg også forstå, at industrien er interesseret i at opnå planlægningssikkerhed. Vi må gøre trin 2006 obligatorisk.
Jeg tror heller ikke, der er megen mening i at vente, til der er udviklet en ny testmetode, som måske er afstemt med de andre verdensmarkeder Japan og USA, og som absolut er en fornuftig ting. Men jeg ser ingen tegn på, at det vil ske inden for en overskuelig tid, og derfor siger jeg, lad os bruge den kendte testmetode, som vi også har brugt for personbilerne, og på den måde lægge en mere realistisk fremgangsmåde for dagen, end der hidtil har været tale om for motorcykler. Jeg tror heller ikke, at den testmetode, som vi nu vil anvende, vil give væsentligt anderledes resultater end den nye verdensomspændende testmetode, som man nu diskuterer. Derfor kan vi roligt støtte os til personbilstestmetoden.
Hvad der er vigtigere, er, om man nu vil diskutere proceduren graduelt eller ej. Det er vigtigere at fastsætte, at motorcykler ikke kan opnå helt andre emissionsværdier uden for testcyklussen, det vil sige, at motorcykler kun afstemmes til testcyklussen, at der finder en elektronisk manipulation sted. Derfor er det rigtigt og vigtigt, og her har Rådet jo trukket på samme hammel som os, at den slags elektroniske manipulationsanordninger helt entydigt er forbudt.
Ud over det faste trin 2006 ønsker vi endvidere en skattemæssig støtte til tidligere markedsføring af emissionssvage køretøjer og til ombygning af ældre køretøjer, hvor det er teknisk muligt, og uden at ejerne af disse ældre køretøjer diskrimineres. Et andet vigtigt punkt gælder her som for de andre typer køretøjer, f.eks. personbiler, lastvogne og busser, nemlig at det ikke er nok, at køretøjerne opnår fine emissionsværdier i testen, de skal overholde dem gennem hele deres levetid. Der skal altså stilles krav til stabiliteten, også for de tohjulede. Når vi i morgen stemmer om den pakke, vi har fremlagt, så tror jeg, vi er godt på vej til at fortsætte succeshistorien om reduktion af udstødningsgasserne fra trafikken i Europa, også inden for denne sektor.

De Roo
Mange tak, fru formand. Jeg vil endvidere gerne takke hr. Lange for endnu en god betænkning. Klassisk luftforurening vil om et par år være fortid takket være et flertal i Parlamentet. Med hensyn til nye biler bliver andengenerationskatalysatorerne obligatoriske i 2005. Det krævede en langvarig og vanskelig forligsprocedure at opnå det. For nye lastbiler bliver katalysatorer obligatoriske i 2008. Det gik nemmere, fordi Rådet overtog Parlamentets holdning fra førstebehandlingen.
I dag drøfter vi nye motorcykler. Det kan siges kort, nemlig at katalysatorer skal være obligatoriske i 2006. Det er rimeligt. BMW har længe haft en motorcykel med katalysator på markedet. Det er beklageligt, at miljøministrene ikke kan indse, at det er rimeligt, for nu er en forligsprocedure uundgåelig. På grund af Parlamentets enighed vil Rådet imidlertid trække det korteste strå. Ingen ozonsmog og meget mindre forsuring er vigtigere end en række fabrikanters kortsigtede interesser.

Liikanen
Fru formand, jeg vil først takke Europa-Parlamentet og specielt ordføreren, hr. Lange, for en hurtig forberedelse af betænkningen til andenbehandlingen af denne sag. Generelt kan jeg sige, at hr. Langes dybe engagement i spørgsmål på dette område har vakt stor respekt i Kommissionen.
Jeg er tilfreds med, at ordføreren er enig i grænseværdier for emissioner og datoen for indførelse af disse, som tages i brug fra 2003. Ordføreren stiller dog igen det ved førstebehandlingen forelagte ændringsforslag, der har forbindelse med anden fases obligatoriske grænseværdier, som skal tages i brug fra 2006. Denne fase bygger på grænseværdier og prøvecyklusser, som benyttes for personbiler i dag.
Som De ved, har Kommissionen helt fra starten støttet reduceringen af grænseværdier for emissioner i 2006 efter følgende principper: den globalt harmoniserende prøvecyklus for motorcykler, som svarer til motorcyklernes faktiske køremåde på vejene, samt tilhørende emissionsgrænser. I den nye prøvecyklus for to- og trehjulede køretøjer anvendes der en pålidelig serie for måling af emissioner, så nye grænseværdier kan defineres videnskabeligt på en sund måde og efter en højt udviklet kontrolteknik for emissioner.
Udviklingsarbejdet af prøvecyklussen for to- og trehjulede køretøjer er færdiggjort i den relevante UN-ECE-arbejdsgruppe. I løbet af de seneste måneder er der gennemført et omfattende program med måling af emissioner. Jeg kan således fortælle, at der allerede foreligger tilgængelige prøveresultater fra 50 motorcykler. Resultaterne vurderes i arbejdsgruppen i næste uge. Vi behøver ikke vente på, at der globalt nås til enighed om en harmoniseret prøvemetode. På basis af et teknisk arbejde udført i dette program er det muligt at definere en løsning for motorcykler, som måske først kan anvendes i EU-lovgivningen.
Alternativet, som ordføreren har foreslået, baserer sig på et udgangspunkt, som alligevel skal forbedres, før det er effektivt med hensyn til miljøbeskyttelsen. Sagen er vigtig, og Kommissionen kan ikke støtte nogen af de ændringsforslag, der vil indføre anvendelsen af den obligatoriske anden fase. Kommissionen er dog sammen med andre institutioner parat til at deltage ved udformningen af en sådan aftale, der teknisk er ambitiøs og miljøvenlig.
Den fælles holdning omfatter allerede en pakke med foranstaltninger til en forbedret kontrol af emissioner under kørslen, men der foreligger til betænkningen stadig en del ændringsforslag, hvor mere nøjagtige frister og detaljer for regelsættet er defineret. Kommissionen kan støtte ændringsforslag 6, der gælder hindring af prøvecyklusindstillingers bypass-mekanismer, samt første del i ændringsforslag 5 og 14 vedrørende indførelse af en overensstemmelseskontrol for ibrugtagne to- og trehjulede motordrevne køretøjer. Kommissionen godkender også ændringsforslag 3 og 12, hvor efterinstallationer i gamle køretøjer muliggøres. Kommissionen godkender ikke holdbarhedskravene i ændringsforslag 5, 13 og 20. Disse regler kan i tide og utide føre til skiftende bestemmelser i 2003-2006.
Kommissionen er for indførelse af måling af CO2-emissioner og brændstofforbrug i forbindelse med typegodkendelsesproceduren som en direkte forudsætning for, at CO2-emissioner fremover kan reduceres, og brændstoføkonomien forbedres. Foranstaltninger i den forbindelse kan dog først foretages efter en grundig overvejelse. Kommissionen godkender derfor ændringsforslag 7, men afviser ændringsforslag 15 og 19.
Ændringsforslag 8 og 9 gælder ibrugtagning af grænseværdierne for knallerter i anden fase. Kommissionen godkender ikke ændringsforslag 8, for det vil forsinke håndhævelsen af anden fase ved nye typegodkendelser med den tidsfrist, som der er aftalt for det eksisterende direktiv 97/24/EF. Kommissionen er dog for ændringsforslag 9, så den sidste frist for gyldigheden af første fases godkendelser, som står åben i direktivet, bliver klart defineret.
Kommissionen godkender altså ændringsforslag 3, 6, 7, 9, 12, 17 og 22. Kommissionen godkender desuden principielt ændringsforslag 1 og 18 og delvis ændringsforslag 5, 14 og 23. Kommissionen er ikke enig i ændringsforslag 2, 4, 8, 10, 11, 13, 15, 16, 19 - 21 og 24 -27.

Formanden
Mange tak, hr. Liikanen. Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 23.15)

Tale af Republikken Koreas præsident, Kim Dae Jung
Formanden
Europa-Parlamentet har i dag fornøjelsen at modtage Republikken Koreas præsident, Kim Dae Jung, som er en utrættelig forkæmper for universelle værdier som fred, demokrati og menneskerettigheder.

Hr. præsident, det er os en stor glæde at byde Dem velkommen i dag, i dyb respekt for Dem og Deres land, som de seneste 10 år har gjort bemærkelsesværdige fremskridt i økonomisk og på det seneste også i politisk henseende.
Da De i slutningen af 1997 blev valgt til præsident for Republikken Korea og i februar 1998 tiltrådte dette embede, var det kronen på en usædvanlig karriere som forkæmper for demokratisk forandring. Siden begyndelsen 1960'erne har De kæmpet for frie valg, grundlagt partier og pressionsgrupper og gentagne gange været opstillet til valg med det sigte at forsvare disse grundlæggende værdier, som har været drivkraften i hele Deres liv.
Deres indsats har haft store personlige omkostninger for Dem. De levede i eksil i begyndelsen af 1970'erne. De blev kidnappet i Tokyo af efterretningsvæsenet, De har været arresteret flere gange, og De blev fængslet, fordi De kritiserede en uretfærdig forfatning. I begyndelsen af 1980'erne blev De anklaget for forræderi og dømt til døden. Straffen blev senere ændret til livsvarigt fængsel. De levede endnu en periode i eksil, men i slutningen af 1980'erne fik De mulighed for at vende tilbage til Deres land, og De har arbejdet for at konsolidere Deres lands tilbagevenden til demokratiet.
Som præsident for Republikken Korea har De fortsat kæmpet for de værdier, der har været ledetråden i Deres liv, og som vi deler. Vi glæder os ikke mindst over Deres indsats for at søge tilnærmelse til Nordkorea.
Det vil føre for vidt at nævne de mange internationale hædersbevisninger, der er blevet Dem til del. Jeg vil dog gerne understrege, at det glædede os alle meget, at De modtog Nobels fredspris i 2000.
Deres historie er et lærestykke i beslutsomhed og vedholdenhed over for de store vanskeligheder, som De har oplevet og overvundet. Deres indsats har ikke blot været afgørende for Deres eget land, men har haft betydning for hele regionen og har tjent som eksempel for hele verden.
Det er mig en stor glæde at byde Dem velkommen i Europa-Parlamentet i dag, hr. præsident. Jeg giver Dem hermed ordet.
(Bifald)

Kim Dae Jung
Fru formand, hr. Prodi, ærede gæster.
Det er med stor bevægelse, jeg står på denne talerstol i dag. Jeg har altid beundret Europa-Parlamentet, denne store demokratiske institution, der er selve symbolet på europæisk enhed. Det er det sted, hvor man har gennemført den enestående og enorme opgave at bringe Europas lande sammen. Her arbejder medlemmerne af Parlamentet for at gennemføre demokrati, økonomisk velstand og social retfærdighed i Europa og i hele verden.
Det er mig derfor en stor ære og fornøjelse at tale fra dette ærværdige sted. Desuden er jeg meget taknemmelig over for Dem, fru formand, for Deres venlige og elskværdige velkomstord.
Da jeg blev valgt til præsident for fire år siden, befandt Korea sig i en desperat situation og stod over for en alvorlig økonomisk krise. Medlemmerne af EU besvarede min appel og støttede vores bestræbelser på at overvinde vanskelighederne ved bl.a. at sende en investeringsmission til Korea. Takket være en sådan støtte kunne vi overvinde krisen. Hverken det koreanske folk eller jeg selv vil nogensinde glemme Deres venlige hjælp. Jeg takker Dem alle.
I det 21. århundrede er vi vidner til, hvad der sandsynligvis vil vise sig at være den største revolution i menneskehedens historie. Denne store revolution drejer sig - for at sige det enkelt - om viden og information og om globalisering.
I det 20. århundrede var det håndgribelige ting såsom jord, kapital og arbejde, der var kilder til økonomisk udvikling. Men i det 21. århundrede er uhåndgribelige ting såsom viden og information, kreativitet og eventyrlyst ved at blive afgørende for en forøgelse af konkurrencedygtigheden. To hundrede år efter den industrielle revolution er der behov for et nyt paradigme, der er anderledes end det, der gjaldt i industrialiseringens tidsalder. Nu er de videnbaserede økonomiers tid ved at begynde. Nu er det muligt for underudviklede lande og fattige mennesker at skabe velstand bare ved at lære at bruge en computer.
Men menneskeheden står også over for et meget alvorligt problem. Det drejer sig om, hvad vi kan kalde den digitale kløft. Mere end 75% af de fordele, der stammer fra øgede informationsmuligheder, er udelukkende koncentreret i de udviklede lande. Udviklingslandene bliver overset. Kløften mellem de udviklede lande og udviklingslandene med hensyn til informationsmuligheder fører til en voksende afstand mellem rige og fattige. Og jo hurtigere informationsteknologien udvikler sig, jo hurtigere vokser kløften mellem rige og fattige.
På den anden side er informationsrevolutionen uundgåeligt forbundet med en voksende åbenhed og globalisering. Grænser bliver politisk meningsløse, efterhånden som enorme mængder af information bliver udbredt næsten øjeblikkeligt i hele verden. I mellemtiden opstår der kulturelle konflikter. Forværringen af fattigdommen og udbruddet af kulturelle konflikter fører til forskellige former for fanatisme. Således kan de øgede informationsmuligheder og globaliseringen også true verdensfreden i det 21. århundrede. Jeg vil gerne understrege, at dette er et meget alvorligt problem.
Den digitale kløft forøger desuden modsætningsforholdet mellem rige og fattige inden for de enkelte lande. Det må vi gøre en ende på. Jeg vil ganske kort fortælle Dem om vores egen erfaring. For at overvinde sådanne problemer har Korea ført en politik med produktiv velfærd. Produktiv velfærd har til formål at koncentrere sig om udviklingen af de menneskelige ressourcer, navnlig for familier med lav indkomst, så de kan klare sig selv, samtidig med at den garanterer en minimumslevestandard.
Desuden er det formålet med produktiv velfærd at forbedre den generelle livskvalitet for borgerne. I særdeleshed lægger vi stor vægt på en grundig og systematisk uddannelse af de unge såvel som de mindre begunstigede for at give dem informationsteknologiske kvalifikationer. Disse bestræbelser omfatter et bredt spektrum af mennesker, herunder folkeskoleelever, millioner af husmødre, 600.000 medlemmer af de væbnede styrker, de ældre såvel som handicappede og indsatte i fængsler. Med denne politik forsøger vi at forhindre, at den digitale kløft vokser, hvilket ville skabe en afstand mellem indtægterne. Og vi er fast besluttede på at forhindre, at fattigdommens onde cirkel går videre fra den ene generation til den næste, fra forældre til børn. Korea har opbygget det første landsdækkende højhastighedsinformationsnetværk i verden. Som følge heraf er nu mere end halvdelen af de 46 millioner borgere aktive brugere af internettet.
For at identificere og effektivt løse problemet med den digitale kløft er det af afgørende betydning at få international opmærksomhed og samarbejde. Jeg tror, at udviklede lande, herunder medlemmerne af EU, må bruge deres ledende stilling til at hjælpe udviklingslandene ved at yde forskellige former for støtte, herunder opbygning af en bæredygtig informationsinfrastruktur. Korea vil tage aktiv del heri. Vi er faktisk allerede begyndt at samarbejde med enkelte lande.
Nu vil jeg gerne tale om Koreas og EU's fremtid. Jeg foreslog opbygning af et højhastighedsinformationsnetværk på topmødet mellem Asien og Europa i Seoul sidste år. Jeg er glad for at kunne minde Dem om, at lederne af alle medlemslandene aktivt støttede dette. Under dette projekt ser vi frem til etablering af en "Silkevej i cyberspace", der forbinder Asien og Europa. Det er et projekt for det nye årtusinde, der har til formål at fremme kontakten mellem Asien og Europa ved at etablere et "e-EurAsien". I denne forbindelse er det meget heldigt, at det transeurasiske informationsnetværksprojekt går glat fremad i øjeblikket med samarbejde fra alle medlemmer af ASEM såvel som af EU.
Der er et andet projekt, som i høj grad ville fremme kontakten mellem Europa og Asien. Det er simpelthen opbygningen af en "silkevejsjernbane", der forbinder Korea direkte med Europa over land. For at realisere dette projekt er der en ting, der må gøres - at forbinde jernbanen mellem Syd- og Nordkorea. Denne jernbane har været afbrudt i den demilitariserede zone i de sidste 50 år. Ved det historiske topmøde mellem de to Korea'er, som fandt sted sidste år, enedes de om at forbinde denne jernbane igen såvel som en landevej ved siden af. Hvis det lykkes os at forbinde de sidste 14 km af denne jernbane, vil Sydkorea og Europa endelig blive forbundet.
Når den transkoreanske jernbane (TKR) er forbundet med den transkinesiske eller transsibiriske jernbane, kan et tog, der går fra London, nå Seoul og Pusan via Paris, Østeuropa, Centralasien og Sibirien eller Kina. Så kan varer sendes til alle dele af Stillehavsområdet og længere endnu fra Pusan, der også er den tredjestørste containerhavn i verden. Transportomkostningerne vil falde med 30% og tidsforbruget med en tredjedel.
Den dag, vi får gennemført vores planer om et "e-EurAsien" og færdiggør vores "silkevejsjernbane", vil Asien og Europa i praksis blive ét landområde.
Geografisk har Asien og Europa altid udgjort ét landområde. Historisk har vi været i kontakt i lang tid. Fra det femte og sjette århundrede og fremad er en mængde mennesker og varer passeret over land ad Silkevejen og over havet gennem Det Indiske Ocean og Den Persiske Golf. Historien viser os, at kulturerne i de to områder har påvirket hinanden betydeligt og positivt, efterhånden som de begge udviklede sig.
I moderne tid har Vestens demokratiske styreform, industrielle revolution og kulturelle resultater udøvet stor indflydelse på Asiens politik, økonomi og kultur. Asien, der er fødested og vugge for tre af de store civilisationer, nemlig dem ved Eufrat og Tigris, Indus og Den Gule Flod, og kongfuzianismens og buddhismens åndelige hjem, har øvet stor indflydelse på hele verden, herunder Europa. Vi ved alle, at krudt og papir oprindelig stammer fra Asien og så kom til Europa. Det politiske system med en centraliseret regering, som har været fremherskende i Asien, havde stor indflydelse på europæernes styreform.
I dag har Asien og Europa samme mål, nemlig at fremme demokratiet og markedsøkonomien.
Tre fjerdele af verdens befolkning lever nu i disse to regioner. Økonomisk producerer de halvdelen af varerne i verden. Det er vigtigt for Asien og Europa at udbygge den gensidige forståelse og at samarbejde yderligere, ikke kun om udvikling og velstand i de to områder, men også om at fremme fred og velstand i hele verden. Det er målet og idealet for ASEM. Jeg er overbevist om, at et tæt samarbejde mellem Korea og EU vil hjælpe med at realisere dette ideal for ASEM og i høj grad bidrage til bestræbelserne for at knytte Asien og Europa tættere sammen.
EU er en meget vigtig og stor økonomisk partner for Korea. Det er den vigtigste udenlandske investor i Korea og Koreas tredjestørste handelspartner. Ikke desto mindre er der ingen grænser for, hvor meget handel og investeringer mellem Korea og EU kan udvides. Korea ligger midt i et stort marked, der indbefatter USA, Japan, Kina og Rusland. Dets forretnings- og investeringsklima er blevet stærkt forbedret gennem gentagne økonomiske reformer. Det besidder også rigelige menneskelige ressourcer og er udstyret med en økonomisk infrastruktur, der passer til det 21. århundredes videnbaserede økonomier. Jeg håber, at EU og Korea fortsat vil udvide deres samarbejde på det store marked i Østasien med Korea som et brohoved for EU, efterhånden som det rykker frem i lande som Japan og Kina. Når det sker, vil vi uden tvivl få en win-win-succes.
Som De ved, trådte rammeaftalen mellem Korea og EU i kraft i april. En systematisk mekanisme til yderligere styrkelse af det praktiske samarbejde på områder som investering og handel er nu på plads. På det parlamentariske plan blev der dannet et parlamentarisk råd for Korea og EU, og det drøfter hvert år, hvordan forbindelserne mellem Korea og EU kan udvikles. Korea og EU har arbejdet tæt sammen om forhandlingerne på Dohas udviklingsdagsorden. Lad mig forsikre Dem om, at Korea vil fortsætte med at udvide sit samarbejde med EU.
Som De ved, oplever verden i øjeblikket en global økonomisk nedtur. Vi må nu reducere vores eksportmæssige afhængighed af USA og finde andre veje, samtidig med at vi stimulerer den indenlandske efterspørgsel. Der er behov for en fleksibel forvaltning af vores finanspolitik for at stimulere den indenlandske efterspørgsel. Vi må også presse på med økonomiske og socialpolitiske initiativer for at forøge købekraften hos lavindkomstfamilierne. Derudover må vi presse på for en mere aktiv handel og investering i større omfang mellem store markeder som EU og Østasien. Korea åbner dørene for medlemmer af EU. Vi ønsker også aktivt at komme ind på EU's markeder. Således håber jeg, at både Korea og EU gennem gensidigt samarbejde vil være i stand til at overvinde den aktuelle økonomiske nedtur og sammen bane vej for en ny fælles velstand.
Jeg vil nu benytte denne lejlighed til at fortælle Dem om de spørgsmål, der vedrører Den Koreanske Halvø, og som De har vist stor interesse for og givet støtte til. Freden på Den Koreanske Halvø er et spørgsmål, der ikke kun angår de 70 millioner koreanere - det har også direkte forbindelse til fred og stabilitet i Østasien og hele verden. Jeg har hele tiden presset på med solskinspolitikken for at forhindre krig og skabe fred på Den Koreanske Halvø. Og endelig blev det historiske topmøde mellem de to Korea'er så holdt i juni sidste år.
Kernepunktet i vores solskinspolitik er opfordringen til fredelig sameksistens, kommunikation og samarbejde mellem de to Korea'er. Efter nogen tid, måske om 10 eller 20 år, når befolkningerne i Syd og Nord er nået til at stole på hinanden og føler sig trygge ved hinanden, håber vi at realisere vores endelige mål, en fredelig genforening.
Genforeningen vil komme. Det koreanske folk har levet i et forenet land i over 1.300 år, fra det syvende århundrede. Det er utænkeligt, at vi skulle opgive vores ønske om genforening, bare fordi vi har været adskilt i det sidste halve århundrede. Så længe det koreanske folk inderligt ønsker genforening, så længe De og hele verden fortsat yder støtte, er jeg fast overbevist om, at vi vil være i stand til at forene vores land i en ikke for fjern fremtid.
EU har taget del i Den Koreanske Halvøs Energiudviklingsorganisation (KEDO) og har tilbudt forskellige former for humanitær og økonomisk bistand til Nordkorea. Vi er også i gang med en række forskellige initiativer, herunder teknologisk bistand og uddannelsesprogrammer til nordkoreanerne. Mange medlemmer af EU støtter aktivt vores bestræbelser for fred på halvøen ved at oprette diplomatiske forbindelser med Nordkorea. I maj i år, da forholdet mellem de to Korea'er midlertidigt blev forværret, besøgte en delegation fra EU under ledelse af den svenske statsminister Göran Persson og med EU-kommissæren for eksterne forbindelser, Chris Patten, Nordkorea og hjalp os med at få gang i dialogen.
EU er en vigtig støtte for freden på Den Koreanske Halvø og for kommunikation og samarbejde mellem Syd og Nord. De, medlemmerne af Europa-Parlamentet, er ægte venner af det koreanske folk. Jeg håber inderligt, at De fortsat vil yde Deres generøse støtte indtil den dag, hvor freden er fast etableret og de første stråler af genforeningens sol skinner over Den Koreanske Halvø.
Lige nu er verden grebet af frygt, vi er fyldt af uro på grund af det terrorangreb, der har fundet sted for nylig. Dette angreb på USA i september forårsagede et enormt chok og stor sorg for alle. Terrorismen træder ikke åbent frem, før den slår til. Den er ansigtsløs, og den dræber hensynsløst uskyldige civile. Det er den fejeste og grusomste handling, man kan forestille sig. Sådanne handlinger bør under ingen omstændigheder retfærdiggøres eller tilgives. Hvis vi ikke kan udrydde terrorisme, vil den internationale orden falde sammen, og mennesker vil miste livet. Terrorismen må udryddes. I denne forbindelse vil jeg gerne rose den hurtige reaktion fra EU som svar på angrebene og Deres deltagelse i det internationale samfunds bestræbelser. Korea deltager også i den internationale koalition for at udrydde terrorisme, og det vil vi blive ved med.
Men ingen religion eller kultur bør under nogen omstændigheder betragtes med fjendtlighed. Det må vi holde os for øje, mens vi udkæmper vores kamp mod terrorismen. Tværtimod må vi arbejde på at styrke dialogen og samarbejdet mellem forskellige religioner og kulturer. Vi må borteliminere de grundlæggende årsager til terrorismen, først og fremmest ved at eliminere kløften mellem de rige og de fattige og tage fat på den sociale ulighed, der bliver større dag for dag. At opnå fred i Mellemøsten er en af de vigtigste og mest påtrængende opgaver, vi står over for.
Folk i hele verden kræver fred og en ny følelse af sikkerhed. Freden og sikkerheden er opgaven i dag.
I denne forbindelse tillægger jeg VM i fodbold, der skal finde sted i Korea og Japan til næste år, stor betydning. Vi vil gerne gøre næste års VM til et stort vendepunkt for skabelsen af global fred og for igen at garantere sikkerhed for alle. Det koreanske folk og jeg selv vil gøre vores yderste for at gøre VM i 2002 til det sikreste nogensinde. Vi vil gøre det til en fest, hvori folk fra hele verden kan deltage, og som vil tjene freden og enheden. Vi vil give menneskeheden håb for fremtiden.
Der er nu kun et halvt år til åbningen af VM. Af de 32 lande, der skal konkurrere, er de 10 medlemmer af EU. Jeg håber, at mange af Dem vil besøge Korea til den tid og se på Deres hold. Vi er snart færdige med forberedelserne og venter på Dem. For de af Dem, som ser kampene på tv, stiller vi de nyeste faciliteter, så vi kan give en førsteklassestransmission af de underholdende kampe til Dem med billeder og i real time. Vi vil afvikle VM 2002 med succes, sådan som det passer sig for en af menneskehedens største fester. Jeg håber, De alle vil være interesserede i at hjælpe os med at gøre dette til en succes.
Rudyard Kipling, der fik nobelprisen for litteratur i 1907, sagde engang, at Øst er Øst, og Vest er Vest, og aldrig skal de to mødes. Men hvis han havde levet i dag, ville han i stedet have sagt, at Øst er Vest, og Vest er Øst, og aldrig skal de to skilles.

Formanden
Hr. præsident, hjertelig tak for Deres vægtige indlæg. Tak for Deres positive ord om Europa-Parlamentet. De erindrer om, at denne institution vidner om europæisk enhed, ligesom De omtaler den støtte, EU har kunnet yde Dem, og De udtrykker ønske om, at denne må fortsætte.
Vi har afgjort bemærket os og med interesse påhørt de forslag, de meget konkrete projekter, De har udarbejdet med det formål at fremme samkvemmet mellem Asien og Europa. De understreger, at disse projekter ville styrke den gensidige forståelse og det gensidige samarbejde. De ved, at vi fuldt og helt støtter disse initiativer, og vi ønsker, at den rammeaftale, der er indgået, kan spille en afgørende rolle for samarbejdet.
Hr. præsident, De understregede ligeledes, at det påhviler alle udviklede lande at bistå udviklingslandene i bestræbelserne for at tilpasse sig informationssamfundet, således at de fattigste lande ikke udelukkes fra den fremtidige verdensøkonomiske udvikling. Jeg kan forsikre, at det er tanker, som finder genklang i Europa-Parlamentet. Vi ikke blot lyttede til Deres ord, vi opfattede og tog imod budskabet.
Endvidere udtrykte De håb om fred og stabilitet i Korea. Et emne, vi i øvrigt drøftede indgående, inden De talte i Europa-Parlamentet. Jeg påpegede selv, at De i høj grad har opfordret til samarbejde mellem Nord- og Sydkorea. Hr. præsident, vi støtter, som De, fuldt og helt tanken om genforening.
Endelig sendte De et særdeles positivt signal vedrørende verdensmesterskaberne. Vi mærker, med hvilken entusiasme De allerede er i færd med at forberede værtskabet i forbindelse med verdensmesterskaberne. Jeg kan forsikre, at alle kollegerne vil følge disse opmærksomt, naturligvis primært via tv, men vi hørte også Deres venlige invitation. Vi ved alle, at sport og kultur kan bidrage til at fremme fred og frihed, fremme retsstaten, respekten for andre, alle de værdier, De forsvarer med beundringsværdig vedholdenhed og beslutsomhed. Tak, hr. præsident.
(Kraftigt bifald) (Højtideligt møde hævet kl. 12.40)

