Erklæringer fra formanden
Formanden
Mine damer og herrer! Jeg vil gerne afgive to erklæringer. Den anden bliver afgivet på vegne af og efter anmodning fra Formandskonferencen.
Resultatet af afstemningen den 12. juni 2008 i Irland stiller EU over for en af de største udfordringer i Fællesskabets historie. Reformtraktaten fra Lissabon, der er udsprunget af forfatningstraktaten, som blev udarbejdet af et konvent bestående af medlemmer af nationale parlamenter og af Europa-Parlamentet, og som holdt offentlige møder, gør EU mere demokratisk, mere effektiv og mere gennemskuelig. Den styrker Europa-Parlamentet, giver de nationale parlamenter mere ansvar i forhold til at udforme Europapolitikken, giver EU's borgere mulighed for at fremlægge initiativer for EU-institutionerne og sikrer det lokale selvstyre.
Lissabontraktaten er svaret på borgernes kritik af manglerne ved EU. Traktaten bringer EU tættere på borgerne. Der kan ikke herske tvivl om, at gennemførelsen af reformtraktaten er en absolut nødvendighed, hvis EU skal kunne forsvare sine værdier og interesser i det 21. århundrede. Uden de reformer, som Lissabontraktaten muliggør, vil det næppe kunne tænkes, at flere lande tiltræder EU.
Vi opfordrer deltagerne i EU-topmødet på torsdag og fredag i Bruxelles til at tage alle nødvendige skridt for at gennemføre reformtraktaten. Ratificeringsprocessen skal fortsætte uden begrænsninger. Vi opfordrer den irske regering til at komme med forslag til, hvordan vi i fællesskab kan komme igennem denne vanskelige fase i europæisk politik.
Parlamentet vil med al kraft og stort engagement arbejde for at løse disse udfordringer. Vi forventer, at Kommissionen og regeringerne i alle EU's medlemsstater gør det samme. Vi forventer ligeledes, at de inddrager Parlamentet fuldt ud i deres bestræbelser. Vores målsætning er fortsat, at Lissabontraktaten skal træde i kraft inden valget til Europa-Parlamentet i juni 2009. Hvis De er indforstået, vil jeg beslutsomt forsvare disse principper over for Det Europæiske Råd den 19. og 20. juni 2008 i Bruxelles.
(Bifald)
Debatten vil finde sted onsdag formiddag med Rådet og Kommissionen. Det er ikke meningen, at sagen skal debatteres nu. Debatten om forberedelsen af Det Europæiske Råd finder sted onsdag formiddag, og det er det logiske tidspunkt at diskutere sagen på, når førende repræsentanter for Rådet og Kommissionen vil være til stede.
Vi må føre en meget struktureret debat, og jeg har nu givet udtryk for mit syn på sagen. En anden grund til, at jeg har gjort det nu, er, at den tidligere formand for Parlamentet, Simone Veil, som vil få overrakt en fornem pris i Spanien på onsdag, har bedt mig personligt om at holde hyldesttalen. Jeg kan ikke gøre andet end at efterkomme denne opfordring, og jeg ville sikre mig, at De var bekendt med min personlige holdning til begivenhederne i Dublin og de udfordringer, vi står over for.
Formandskonferencen har bedt mig komme med en erklæring om Mellemøsten. En delegation på 14 medlemmer fra arbejdsgruppen om Mellemøsten anført af Veronique De Keyser og Annemie Neyts-Uyttebroeck besøgte Israel og Palæstina fra den 30. maj 2008 til den 2. juni 2008. Under besøget evaluerede delegationen den praktiske gennemførelse af de mål, som blev offentliggjort i en fælleserklæring fra alle parter i forbindelse med Annapoliskonferencen for seks måneder siden som led i bestræbelserne på at opnå en tostatsløsning inden årets udgang. Hovedpunkterne omfattede en styrkelse af sikkerhedsstyrkerne foretaget af palæstinenserne selv, spørgsmålet om udbygningen af bosættelser, navnlig omkring Jerusalem, den økonomiske udvikling, den begrænsede bevægelsesfrihed på Vestbredden og endelig den humanitære situation i Gazastriben, som er isoleret og ramt af internationale sanktioner.
Rapporten, som delegationen vedtog enstemmigt - og det var en repræsentativ tværpolitisk delegation - blev præsenteret i sidste uge i Rådets og Kommissionens tilstedeværelse og herefter videresendt til Formandskonferencen, tegner et deprimerende billede. Der er ganske vist gjort opmuntrende fremskridt, men de har været sektorale og haft begrænset effekt. Udviklingen som helhed giver ikke anledning til optimisme. Som det ser ud nu, vil det næppe være muligt at nå de ambitiøse mål fra Annapolis.
En enig delegation var af den opfattelse, og den deler Formandskonferencen, at blokaden af Gazastriben skal ophæves, at kontrolleret grænsetrafik af varer og personer skal muliggøres igen, og at der skal sættes en stopper for volden.
Der skal også forfølges en ny kurs på Vestbredden, hvor Den Palæstinensiske Myndigheds troværdighed skal styrkes, og der skal skabes betingelser for en varig økonomisk udvikling. Israels politik med konstante delinger og geografiske adskillelser skal imødegås. Ligesom den amerikanske regering, som gav udtryk for denne holdning i går gennem udenrigsminister Condoleezza Rice, opfordrer vi til at stoppe udbredelsen af bosættelser, navnlig i Østjerusalem.
Vi mener, at ingen har ret til at unddrage sig de forpligtelser, der blev aftalt i Annapolis. Israelere og palæstinensere har forpligtet sig til forhandlinger i god tro og i forsoningens ånd. Den vej skal de for alvor slå ind på igen. De må vise mod og kraft til politisk fornyelse. Det er op til os europæere at ledsage og støtte vores partnere i denne proces. Parlamentet vil leve op til sit ansvar med beslutsomhed.
EU's forbindelser til Israel og Den Palæstinensiske Myndighed skal udvikles på en sådan måde, at de fremmer fredsprocessen som helhed. Barcelonaprocessen - en union for landene omkring Middelhavet - kunne være endnu en faktor i bestræbelserne på at fremme freden. Parlamentet forventer at blive behørigt konsulteret inden for rammerne af de europæiske fredsbestræbelser i Mellemøsten.
Mens vi holder møde her, stikker fiskerne i Gazastriben til søs. På grund af blokaden grasserer der en uhyrlig miljøforurening, som truer fiskerne på deres levebrød, og som de protesterer mod. De har demonstreret for deres ret til at fange fisk, til at tjene til livets ophold og til at leve i frihed og fred. Parlamentets delegation lovede at støtte fiskerne. Lad mig derfor på alles vegne give udtryk for Parlamentets solidaritet med disse fiskere.
Tak, fordi De har lyttet til min egen erklæring og denne anden erklæring, som Formandskonferencen bad mig komme med.
