Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 30. maj 2002, for genoptaget.

Formanden.
Som De alle ved, er princippet om gennemskuelighed indskrevet i artikel 1 i traktaten om Den Europæiske Union. Ikrafttrædelsen markerer en ny æra, hvor beslutninger træffes åbent og så gennemskueligt og tæt på borgerne som muligt. Dette sker for at sikre større legitimitet og ansvarlighed og for at styrke de offentlige myndigheders effektivitet i det demokratiske system.
Den 30. maj 2001 vedtog Parlamentet i proceduren med fælles beslutningstagning forordning 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter. I henhold til forordningen skal institutionerne senest den 3. juni 2002 oprette et register, som borgerne har elektronisk adgang til.
Det er med glæde, at jeg i dag på vegne af Parlamentet kan meddele, at registret blev åbnet for offentligheden den 3. juni 2002 på vores websted. Det er tilgængeligt via vores almindelige webadresse www.europarl.eu.int/register. Der er allerede lagt 24.000 dokumenter ud på webstedet. Udlægningen af Parlamentets dokumenter i registret fortsætter med rivende fart. Det er et vigtigt værktøj til at styrke de demokratiske principper i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, som er nedfældet i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og i chartret om grundlæggende rettigheder. Det er passende, at Parlamentet i europæisk sammenhæng går forrest med at fremme gennemskueligheden.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Hr. formand, i sidste uge fik nogle af os demonstreret, hvordan dokumenterne nu er til rådighed.
Som tidligere ordfører, sammen med hr. Cashman, må jeg sige, at vi i høj grad har grund til at komplimentere administrationen, Europa-Parlamentets tjenester, for den effektivitet, hvormed systemet er iværksat. Jeg håber, at børnesygdommene hurtigt overstås. Der er under alle omstændigheder ydet en god indsats, hvilket også bør siges.

Cashman (PSE).
Hr. formand, som medordfører for betænkningen om aktindsigt tilslutter jeg mig fru Maij-Weggens bemærkninger. Det er en beskeden begyndelse, men vi sender et signal om, at borgerne kun gennem åbenhed og ansvarlighed kan knyttes til det europæiske projekt.
Jeg vil gerne rose de medarbejdere, der har arbejdet utrætteligt for dette. Det er en påmindelse til Parlamentet om, at vi ikke opnår resultater uden medarbejdernes og tjenestegrenenes medvirken.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Jeg har modtaget en anmodning fra 34 medlemmer om udsættelse af alle punkter på dagsordenen til mødeperioden i juli.

Cappato (NI).
Hr. formand, som alle parlamentsmedlemmerne ved, gennemfører vi denne mødeperiode med risiko for vores helbred, for de personers helbred, som arbejder for os, og for Parlamentets besøgendes helbred. Det viser de analyser, hvormed man har konstateret legionærsyge, og det viser den kendsgerning, at flere af vores kolleger er blevet syge. Og det er en sygdom, som ikke har uvæsentlige konsekvenser for helbredet.
Et minimum af fornuft burde have fået os til stille og roligt at holde denne mødeperiode i Bruxelles. Så ville mit indlæg blot have været et indlæg om Parlamentets minimale sikkerhedsbestemmelser. Desværre er vi et Parlament, som ikke engang har mulighed for selv at bestemme dette. Jeg vil anmode alle parlamentsmedlemmerne om at stemme for forslaget om at udsætte alle betænkningerne til næste mødeperiode. For det første er der nemlig tale om et sikkerheds-, hygiejne- og sundhedsproblem for os alle sammen og for de mennesker, der arbejder for os, og for det andet er der tale om et problem, som vedrører Parlamentets værdighed, for Parlamentet har ret til at mødes, hvor det vil, og hvordan det vil. Det er, hvad vi skal stemme om. Jeg vil bede alle parlamentsmedlemmerne om at se bort fra angivelserne og partidisciplinen og udvise et minimum af fornuft, sådan som situationen og kendsgerningerne kræver, når det gælder det forsigtighedsprincip, vi altid påberåber os i betænkningerne om sundhed, miljø osv., om ikke af respekt for os selv så i det mindste af respekt for de mennesker, der arbejder for os, og de mennesker, der besøger Parlamentet, og jeg gentager, at jeg anmoder om en udsættelse af alle betænkningerne til næste mødeperiode.
Wallis (ELDR).
Hr. formand, de parlamentsmedlemmer, som kender mig, ved, at jeg ikke er typen, der laver vrøvl. Det her er imidlertid et stort folkesundhedsproblem, og jeg ønsker først og fremmest at tale ud fra egen erfaring.
Sidste efterår, efter det første møde efter sommerferien, blev jeg alvorligt syg i ca. fire uger, hvilket kulminerede i en uge på hospitalet. Sygehuspersonalet sagde, at så vidt de kunne se, var der tale om legionella. Jeg var ikke i tvivl om, at jeg blev smittet, da jeg vendte tilbage til Parlamentet efter sommerferien. Flere kolleger har berettet om lignende, men knap så alvorlige symptomer. Problemet er, at vi alle henvender os til egen læge i vores hjembyer, så der er måske ingen, der ser sammenhængen mellem symptomerne og Parlamentet.
Jeg mener, vi skal tage dette meget alvorligt. Det drejer sig ikke kun om vores eget helbred, men også om vores medarbejderes helbred og de mange besøgende her i Parlamentet. Jeg har fået at vide, at vi ikke har varmt vand. Hvordan kan man tilberede mad på en sikker og hygiejnisk forsvarlig måde under disse forhold?
Jeg tænkte længe over, om jeg skulle møde op i denne uge. Jeg kom til den konklusion, at det skulle jeg naturligvis. Vi har en demokratisk pligt til at møde op og udføre vores arbejde. Hvis parlamentsmedlemmer, medarbejdere eller besøgende, som har været i Parlamentet i denne uge, imidlertid oplever symptomer, så må de, der står for driften af Parlamentet, bære ansvaret for at have åbnet Parlamentet for os denne uge.

Duhamel (PSE).
Hr. formand, det er ikke et spørgsmål om nationalitet. Jeg ville sige det samme, hvis vi befandt os i Bruxelles. I alle EU-landene, i alle højtudviklede lande kan sundhedsproblemerne og også dødeligheden først og fremmest henføres til det, man betegner som iatrogene sygdomme, altså sygdomme, man pådrager sig på hospitaler eller via lægemidler.
Det er en af det hyperudviklede samfunds ulykkelige konsekvenser, at midler, som skal helbrede, undertiden fremkalder sygdom. Dette er ikke nyt for os. Vi skal ikke slynge hinanden alskens ubehageligheder i ansigtet. Jeg siger ikke, hvis jeg har opholdt mig i Berlin i fire dage og der pådraget mig en eller anden sygdom, at det viser, at man i Berlin pådrager sig den pågældende nosokomielle sygdom, og at det må frarådes at tage til Berlin. Jeg vil formulere problemstillingen helt enkelt. De taler om Europa-Parlamentets gæster, men gæsterne er bekendt med forholdene. Når gæsterne kommer, skyldes det, at de, som De, har valgt at komme. Når fru Wallis anfører, at vi har en pligt til at komme, må jeg svare, at vi har en pligt til ikke at forlade stedet. Hvilket indtryk ville det ikke efterlade, om Europa-Parlamentets medlemmer var så ængstelige, at vi begyndte at tale om nulrisiko og anspore til panik! Det ville være ynkeligt. Det ville ikke være Europa-Parlamentet værdigt.

Formanden.
Kære kolleger, der er mange, der ønsker at få taletid i denne sag, men vi har et forslag, og vi har hørt en taler for og en imod.
Jeg vil gerne sige, at så snart der opstod den mindste antydning af tvivl om denne sag, orienterede Kvæstorkollegiet ved hr. Poos omgående alle parlamentsmedlemmerne om situationen. Sagen blev diskuteret på Formandskonferencen i Bruxelles i sidste uge, hvor Parlamentets tjenestegrene blev spurgt, om de følte, at det var sikkert og forsvarligt at beslutte at udføre vores arbejde her i Parlamentet i denne uge.
Derudover - og dette er særligt henvendt til fru Wallis, der sagde, at vi skal tage denne sag meget alvorligt - ser jeg med stor alvor på sagen. Jeg insisterede på, at de relevante myndigheder - der ikke i første instans er Parlamentets myndigheder, men virksomheden SERS, hvor Strasbourgs borgmester er bestyrelsesformand, samt de relevante sundhedsmyndigheder - skulle give os en skriftlig attest på noget, der, hvad angår ansvar, klart er et anliggende for ejerne. Spørgsmålet om skyld eller uskyld blev nævnt i en af bemærkningerne, men det er op til domstolene at afgøre.

Vær så venlig ikke at afbryde mig. Jeg hørte på Deres kommentarer uden at afbryde. Jeg forventer samme respekt fra Dem.
(Bifald)
Jeg har i eftermiddags modtaget oplysninger fra præfekturet i Bas-Rhin, der er ansvarligt for sundheden og sikkerheden, fra Strasbourgs hygiejne- og sundhedsvæsen, som også er ansvarlig, samt fra borgmesteren i Strasbourg, der som nævnt ligeledes er ansvarlig. I brevet skriver borgmesteren:
Cappato (NI).
Hr. formand, jeg beder om ordet for en personlig bemærkning og for at undskylde, at jeg afbrød Dem. Jeg forsøgte i virkeligheden kun at stille et spørgsmål, nemlig hvorfor vi ikke kunne mødes i Bruxelles. Vi var selvfølgelig selv klar over, at forslaget om at udsætte alle betænkningerne til næste mødeperiode var vanskeligt at få igennem, men efter vores mening var det efterhånden det eneste alternativ, der var tilbage. Det, der er skandaløst, er, at Parlamentet ikke engang i en farlig og risikofyldt situation som denne selv kan bestemme, hvor det vil holde møde. Det er efter min mening et punkt, som bør behandles, og som er skandaløst for os alle sammen!
Formanden.
Der er to spørgsmål her. Hvad angår spørgsmålet om Bruxelles i sidste uge, var man på Formandskonferencen, efter forsikringer om, at det var forsvarligt, parat til at fortsætte som normalt. Jeg håber selvfølgelig som alle andre, at systemet, som nu er blevet behørigt behandlet, fungerer som ingeniørerne og teknikerne siger, det skal. Jeg vil sikre mig, at alle får en kopi af alle relevante attester. Vi åbner i denne uge en hotline i Parlamentet, så Parlamentets tjenestegrene kan berolige de kolleger, der stadig er bekymrede.

Murphy (PSE).
Hr. formand, Deres bemærkninger har beroliget os. Dog fik man det indtryk, at garantien kun omfattede parlamentsmedlemmerne. Vi kan vælge at møde op eller blive væk, men medarbejderne i Parlamentet har ikke samme mulighed. Jeg håber, De kan sikre, at garantien omfatter alle. De har ret med hensyn til de forskellige vandsystemer. Dette er ikke desto mindre en meget alvorlig sag. I min gruppe har vi diskuteret, om fagforeningerne - medarbejdernes repræsentanter i Parlamentet - mon blev inddraget og orienteret om denne vigtige sag.
Formanden.
De relevante fagforeninger er repræsenteret i Parlamentets sundheds- og sikkerhedsudvalg, som godkendte de gennemførte foranstaltninger for at løse problemet. De har peget på noget meget vigtigt, men der er allerede taget hånd om sagen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forslag til ændringer af dagsordenen for denne mødeperiode.
Der foreligger ingen forslag til ændring vedrørende mandag.
Vedrørende tirsdag er der en anmodning fra ELDR-Gruppen om at erstatte meddelelsen fra Kommissionen om grønbogen om forbrugerbeskyttelse, der er planlagt fremlagt for Parlamentet kl. 17.30, med en meddelelse om forurening af fødevarer med nitrofen.
Er der en taler, der ønsker at begrunde anmodningen?

Mulder (ELDR).
Hr. formand, vi har de seneste år oplevet flere fødevareskandaler i Europa, og også nitrofenskandalen i Tyskland har, helt berettiget, tiltrukket sig stor opmærksomhed. Er der en mulighed for, at vi kan drøfte dette emne i plenarforsamlingen i ugens løb, bør vi efter min mening udnytte den.
Hvornår blev Kommissionen bekendt med problemet? Hvilke foranstaltninger har den truffet, og hvilken holdning indtager Kommissionen i dag? Vi har i Europa også Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin, som henhører under Kommissionens ansvarsområde. Kontoret kontrollerer den samlede økologiske produktion ikke blot i Tyskland, men overalt i Europa. Hvilke aktiviteter har kontoret været beskæftiget med de seneste år? Hvilke resultater har man nået? Disse spørgsmål ville jeg gerne drøfte, fordi det er påtrængende spørgsmål, og fordi det er spørgsmål, som skaber stor uro overalt i Europa.

Formanden.
Kommissionen har meddelt, at den er indstillet på at behandle dette spørgsmål. Vi vil også gerne berøre grønbogen om forbrugerbeskyttelse. Er det muligt at behandle disse under ét? Kan Parlamentet tilslutte sig dette?
(Parlamentet vedtog forslaget)
Ændringen til tirsdag er således vedtaget.
Der foreligger ingen forslag til ændringer vedrørende onsdag.
Vedrørende torsdag er der i forbindelse med aktuelle og uopsættelige spørgsmål om menneskerettigheder en anmodning fra ELDR-Gruppen om at erstatte underpunktet "Malaysia" med et nyt underpunkt "Spionagedomme i Grækenland". ELDR-Gruppen har anmodet om afstemning ved navneopråb.
(Parlamentet forkastede forslaget)
Vi bliver ved menneskerettigheder. Jeg har modtaget en anmodning fra Verts/ALE-Gruppen om tilføjelse af et femte underpunkt til punkt 3, menneskerettigheder, "Afskaffelse af dødsstraf i Japan, Sydkorea og Taiwan".
(Parlamentet vedtog forslaget)

Berès (PSE).
Hr. formand, emnet menneskerettigheder figurerer jævnligt på listen over emner, der behandles under den aktuelle og uopsættelige debat. Da De tiltrådte, skrev jeg til Dem, som jeg i sin tid skrev til fru Fontaine, og foreslog, at Europa-Parlamentet indførte den terminologi, vi nåede til enighed om i forbindelse med udarbejdelsen af chartret om grundlæggende rettigheder, hvor det uheldige franske udtryk "droits de l'homme" (egentlig: mænds rettigheder) er erstattet med "droits de la personne" (menneskers rettigheder). Jeg er klar over, at denne sprogbrug endnu ikke har vundet indpas i FN. Men lad os foregå med et godt eksempel og tale om menneskers rettigheder. Det gør vi i chartret, og det håber jeg, vi vil gøre i EU's institutioner.

Formanden.
Jeg skal anmode tjenestegrenene om at sikre, at de nødvendige rettelser foretages på de berørte sprog. Det engelske ord "human rights" har ikke kønsbestemt konnotation som på fransk.
Arbejdsplanen er hermed fastlagt

Van der Laan (ELDR).
I sidste uge godkendte det amerikanske Senat et forslag, som skal gøre det muligt at anvende militær magt i EU. Årsagen til denne helt usædvanlige provokation er oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol i Europa. USA er parat til med magt at fjerne amerikanske borgere, som måtte være tiltalt ved domstolen.
Europa-Parlamentet har hele tiden været en energisk fortaler for Den Internationale Straffedomstol. Når USA nu søger med drastiske foranstaltninger af denne art at lægge hindringer i vejen for dens virke, er det vigtigt, at vi går i brechen for domstolen.
Jeg finder det ikke særlig sandsynligt, at USA virkelig skulle besætte Nederlandene, USA's NATO-allierede. Men de amerikanske senatorers udtalelse er ubønhørlig. Og den bør give anledning til en hurtig og skarp reaktion fra europæisk side. Jeg anmoder derfor om, at emnet tages op inden for rammerne af den transatlantiske dagsorden, og jeg anmoder om, at Europa-Parlamentet får mulighed for at drøfte spørgsmålet med den højtstående repræsentant, hr. Solana. Min gruppe vil under plenarforsamlingens kommende mødeperiode fremsætte en forespørgsel til mundtlig besvarelse med forhandling.

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, man skal ikke spøge med dette spørgsmål, truslen om overgreb. Vi må behandle spørgsmålet med Kommissionen og Rådet og huske på, at De 15 har ratificeret traktaten om Den Internationale Straffedomstol. Det er et punkt, der skal behandles detaljeret. Min gruppe påtænker at tage spørgsmålet op under mødeperioden i juli, med erklæringer fra Råd og Kommission.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg finder det helt berettiget, at dette spørgsmål sættes på dagsordenen. Det er en både trist og alvorlig sag, ikke mindst fordi det er EU's og Nederlandenes allierede, der optræder på denne måde. Med initiativet, som ikke blot antager form af et forslag, men som i mellemtiden er godkendt af det amerikanske Senat, åbnes der reel mulighed for, at amerikanske tropper kan sættes ind i Nederlandene for at befri personer, mod hvem der er rejst tiltale ved Den Internationale Straffedomstol. Dette er en uhørt provokation over for en NATO-partner. Det er helt nødvendigt, at sagen undersøges nærmere og sættes under debat. Det er også helt nødvendigt, at USA modtager en officiel skrivelse ikke blot fra Nederlandene, herfra er der allerede gjort indsigelse, men også fra EU, og at det i denne forbindelse gøres klart for USA, at dette skridt er utilstedeligt og går for vidt. Vi må løse problemerne som venner og ikke med noget, der næsten ligner en krigserklæring.

Lagendijk (Verts/ALE).
Tak, hr. formand, jeg skal ikke gentage, hvad mine kolleger, fru van der Laan og fru Maij-Weggen, har sagt. Jeg finder det imidlertid yderst vigtigt, at vi ikke udskyder Europa-Parlamentets reaktion til eksempelvis en senere mødeperiode. Jeg vil derfor gerne foreslå kollegerne og formanden, at emnet indføjes i beslutningsforslaget om topmødet i Sevilla. Jeg finder det yderst vigtigt, at USA's beslutning også sættes på dagsordenen i Sevilla, og efter min opfattelse bør den fordømmes. Jeg anmoder derfor de kolleger, der deltager i forhandlingerne om det pågældende beslutningsforslag, om at indføje dette emne, og jeg anmoder om, at dette yderst alvorlige spørgsmål derpå snarest muligt gøres til genstand for en ordinær forhandling i plenarforsamlingen.

Formanden.
Ud fra disse indlæg ser der ud til at være bred enighed både med hensyn til Sevilla og forslaget fra formanden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Jeg er sikker på, at vi kan behandle spørgsmålene på behørig vis i løbet af ugen.

Watson (ELDR).
Hr. formand, Parlamentet er måske bekendt med, at USA her til aften meddelte, at de har anholdt en person mistænkt for at være del af en påstået sammensværgelse om at sprænge en beskidt bombe i USA. Tiltagene i pakken om en effektiv europæisk reaktion på terror, som Parlamentet godkendte før og kort efter jul, er endnu ikke optaget som lov på trods af vores anstrengelser for at behandle den hurtigt. Derfor vil jeg gerne på vegne af Parlamentet bede Dem anmode justits- og indenrigsministrene, som mødes på torsdag, om at sikre, at pakken vedtages hurtigst muligt. Vi skylder vores venner i USA at sikre, at EU's værn mod terror er så effektivt som muligt, eftersom de åbenbart stadig befinder sig i farezonen.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på et helt andet emne - nemlig Zimbabwe. Jeg vil først udtrykke min medfølelse med den hårdt plagede befolkning i Zimbabwe over den forfærdelige busulykke i går nær Masvingo, der kostede over 30 lærerstuderende livet.
Jeg vil også gerne udtrykke min bekymring over præsident Mugabes hykleriske tilstedeværelse, eller sandsynlige tilstedeværelse, i Rom til FN's verdenstopmøde om fødevarer i denne uge. Jeg siger netop hyklerisk, fordi der lige nu er millioner af mennesker i Zimbabwe, der lider under mangel på fødevarer og sulter. Det skyldes i vid udstrækning præsident Mugabes fejlagtige jordreformer. Derudover er det også et problem, fordi vi angiveligt har indført et rejseforbud for præsident Mugabe og hans medarbejdere. De er efter sigende underlagt sanktioner, som åbenbart ikke bliver taget alvorligt, når han kan rejse til en konference som denne. I sidste måned var han i New York til FN's verdenstopmøde om børn.
Jeg har en sidste bemærkning. Vi har ikke hørt om resultaterne af trojkaens (EU's) rejse til det sydlige Afrika midt i sidste måned. Jeg bad specifikt medlemmerne af trojkaen om at tage visse forholdsregler og melde tilbage til os. I lyset af de spørgsmål, jeg har nævnt, vil jeg gerne anmode Rådet om at komme med en detaljeret redegørelse om situationen i Zimbabwe og om de foranstaltninger, Rådet agter at træffe.

Formanden.
Hr. Van Orden, De kan fremføre Deres bekymring over Zimbabwe over for hr. Piqué i Camps, når han taler til Parlamentet senere på ugen.
Hvor mærkeligt det end lyder, så er tilstedeværelsen af Zimbabwes præsident i overensstemmelse med FN's charter.

Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg respekterer Deres ønske om ikke at fremføre spørgsmålet om parlamentsbygningen, men jeg har to bemærkninger. Jeg formoder, at bakterierne blev opdaget ved en regelmæssig kontrol, for det er anden gang, det sker, og vi blev lovet regelmæssig kontrol. Bygninger, der ligger øde hen, vil uvægerligt blive syge, hvis de ikke kontrolleres regelmæssigt.
Jeg vil gerne henvise til fru Wallis' bemærkning om de mange historier om syge medlemmer, især efter møderne i Strasbourg. Det ville være særdeles gavnligt, hvis medlemmerne henvendte sig til lægetjenesten, hvis de har pådraget sig usædvanlige sygdomme, som behandles hjemme i medlemsstaten. Det gælder også medarbejdere, assistenter osv. Den eneste måde, hvorpå vi kan finde ud af, om der virkelig er tale om mere end blot historier, er, hvis lægetjenesten modtager jævnlige henvendelser. I min egenskab af kvæstor foreslår jeg, at vi tager sagen op med lægetjenesten.

Formanden.
I lyset af disse bemærkninger giver jeg ordet til fru Ludford, der ikke fik lov til at udtale sig tidligere, da hun havde en bemærkning til forretningsordenen, som kunne minde om disse.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen, eftersom vi nu igen diskuterer legionella. Jeg opfattede det, De sagde tidligere, som at man ikke kan garantere, at der ikke findes legionellabakterier. Det er en væsentlig forskel. Jeg vil gerne anmode om, at alle medlemmer får en kopi af ekspertrapporten.
Vi vil også gerne modtage oplysninger om den franske lovgivning om bygninger, hvor der er konstateret legionellabakterier samt oplysninger om, hvad man gør i andre medlemsstater, hvis der konstateres legionellabakterier i bygninger. Derefter kan vi så se, om denne bygning behandles på samme måde som andre bygninger i Frankrig, og sammenligne med behandlingen af bygninger i andre medlemsstater.

Formanden.
Jeg nævnte tidligere, at vi planlægger at åbne en hotline for parlamentsmedlemmer. Jeg har noteret mig Deres spørgsmål, men jeg opfordrer alle kolleger til at benytte denne kanal, hvis de har spørgsmål eller kommentarer. Jeg ønsker størst mulig åbenhed i denne sag, men det skal foregå under størst mulig hensyntagen til medlemmernes bekymringer og under hensyntagen til, hvilke garantier det er passende at give under de givne omstændigheder.

Schulz (PSE).
Hr. formand, jeg vil helt sikkert ikke tale om legionella. Hr. formand, jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål, der ikke har noget at gøre med Guinness rekordbog, men muligvis med den længste procedure om ophævelse af immunitet i verden. Hvad er status for proceduren om ophævelse af immunitet for vores kollega Marcello Dell'Utri? Sidste torsdag afviste den spanske højesteret en begæring om henlæggelse fra hr. Berlusconis og hr. Dell'Utris advokater og bemyndigede de spanske domstole til at fortsætte sagen mod de to personer - altså mod hr. Dell'Utri, der stadig er vores kollega. I denne procedure om ophævelse af immunitet er der ikke tale om små fartbøder eller parkeringsbøder, men om alvorlige forbrydelser, bedrageri og svig for millionbeløb, mistanke om medlemskab af en mafiaorganisation osv.
I mere end halvandet år har denne procedure om ophævelse af immunitet ligget hos Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Det spanske retsvæsen har nu afklaret de spørgsmål, der vedrører spanierne. Der er altså ikke længere nogen grund til at lade denne sag ligge i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem om følgende:
For det første vil jeg gerne bede Dem om at fremlægge det seneste sagsforløb, hvis De har det. For det andet vil jeg gerne bede Dem om at kontakte ordføreren for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, hvis De ikke har det seneste sagsforløb, fordi det er vigtigt, at denne sag bliver behandlet i plenarforsamlingen så hurtigt som muligt.
Der er to grunde til, at Den Socialdemokratiske Gruppe ønsker en hurtig behandling. For det første på grund af sagens forhold og vores kollega Dell'Utri, men også fordi det er uacceptabelt, at det skal tage så lang tid, inden en så omfattende sag bliver behandlet i plenarforsamlingen. Det er ikke kun en hæmsko for os som kolleger, men også for de berørte kolleger, fordi de ikke kan fremføre de nødvendige forklaringer om deres egen retfærdiggørelse her i plenarforsamlingen eller i det ansvarlige udvalg. Derfor anmoder vi Dem om, hr. formand, at De nu fremskynder denne sag, så der ikke samler sig en forkert mistanke om Europa-Parlamentet.
Formanden.
Hvad angår det proceduremæssige til forskel fra indholdet, har jeg forstået, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har anmodet eller vil anmode de spanske myndigheder om yderligere oplysninger - formodentlig i lyset af det, De lige sagde.
Jeg vil lade spørgsmålet gå videre til ordføreren for Retsudvalget, hr. MacCormick. Hvis han kan kaste lys over sagen, hører jeg gerne hans kommentarer.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Sagen blev fremlagt for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked tidligere på året. Retsudvalget mente, trods min anbefaling, at der var behov for yderligere oplysninger og sendte en skriftlig anmodning. Så vidt jeg er oplyst, har vi endnu ikke modtaget svar. For et par uger siden tog jeg imidlertid sagen op på mødet for Retsudvalgets koordinatorer, hvor jeg anførte, at jeg gerne så en ny undersøgelse, så sagen kunne afklares på den ene eller anden måde og så hurtigt som muligt.
Hr. formand, for et stykke tid siden skrev De i stærke vendinger til Air France og protesterede over forholdene for de rejsende til Parlamentet. De modtog et særdeles vagt svar fra Air France, der forsikrede om, at sådanne uheldige situationer ikke ville gentage sig. Jeg er sikker på, at parlamentsmedlemmerne føler med mig, når jeg fortæller, at jeg for anden gang i træk, da jeg ankom til lufthavnen i Edinburgh i god tid til at tjekke ind til afgangen med Air France fra Edinburgh til Paris for at nå flyet til Strasbourg, fik at vide, at flyet var overbooket, og at jeg skulle flyve over Bruxelles for at nå frem til kl. 17.00. Det er for dårligt, og jeg har skrevet et brev for at gøre opmærksom på disse kummerlige forhold - som uden tvivl ikke vil blive mødt med et lige så vagt svar som Deres. Jeg beklager, at jeg ikke fik lejlighed til at komme med en bemærkning til dagsordenen, som nu er vedtaget. Måske får jeg mulighed for det i morgen formiddag.

Formanden.
Hvad angår hr. Schulzs spørgsmål, ser det ud til, at der bliver taget hånd om sagen, men vi vil muligvis anmode Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om at tage behørigt hensyn til tillægsspørgsmålet.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Banotti, fordi hun har gjort opmærksom på, at vi allerede en gang tidligere har haft problemer med bakterier, nemlig for to år siden, så det var, inden fredagsmødet blev afskaffet.
Nu hvor dette emne igen er på dagsordenen i denne mødeperiode, synes jeg, det er ret interessant, at det lige præcis er disse bakterier, der dukker op igen. Det betyder ikke, at jeg ikke tager det alvorligt, og at det ikke skal undersøges seriøst, men jeg mener, at man skal passe på, at følelserne ikke løber af med en, men man skal gennemføre en saglig undersøgelse og ikke forveksle forskellige emner, der slet ikke har noget med hinanden at gøre. Hvis der virkelig er et problem med bygningen, så må vi flytte over på den anden side af floden i Palais de l'Europe. Der kan vi få husly i denne mødeperiode. Men jeg er virkelig imod den form for propaganda og alt det hysteri, der her kommer til udtryk i forbindelse med et alvorligt emne.

Formanden.
Det er vigtigt at skelne mellem to forskellige ting. Kollegerne kan enten vælge at forholde sig videnskabeligt eller politisk til den videnskabelige dokumentation for, at der kan være bakterier. Bakteriernes tilstedeværelse blev dog videnskabelig påvist og var ikke i sig selv en politisk handling. Det er vigtigt, at vi skelner her.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, det er ikke et indlæg til forretningsordenen, blot en kommentar til overvejelse.
Mens vi her i Parlamentet bekymrer os om medlemmernes sundhed, er der 24.000 mennesker, der i dag er døde af sult i verden, størstedelen kvinder og børn. I dag indledes verdenstopmødet om sult og fødevarer i Rom. Og jeg vil minde om, at man kun har opfyldt 3% af de forpligtelser, man indgik for fem år siden.
Hvornår skal vi drøfte det detaljeret i Parlamentet?
Det skal ses som en kommentar til de ansvarlige politikere og til institutionerne om, at vi alle bærer en del af ansvaret for situationen.

Ford, Glyn (PSE).
Hr. formand, som det første medlem, der faktisk henviser til forretningsordenen, har jeg en bemærkning til forretningsordenens artikel 137, stk. 1, om stemmeforklaringer.
Jeg bad tjenestegrenene om en stemmeforklaring til hr. Cappatos forslag om at udsætte mødet. Jeg vil gerne vide, hvorfor jeg ikke har modtaget stemmeforklaringen, og hvorfor jeg ikke har fået mulighed for at forklare, at selv om jeg er enig med hr. Duhamel i, at bygningen er lige så sikker, som det er forsvarligt, så er det stadig lige fjollet og dyrt at afholde møder her. Derfor stemte jeg for at udsætte mødet.

Formanden.
De er så stor en ekspert i forretningsordenen, at De godt ved, at der i artikel 137, stk. 2, står, at stemmeforklaringer ikke er tilladt i forbindelse med afstemninger om procedurespørgsmål. Jeg ved, De allerede var klar over dette.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, det var mig en glæde at deltage i arbejdet i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien i mandags og tirsdags, det vil sige den 3. og 4. juni. Jeg vil gerne give udtryk for min bekymring over energisituationen i Bulgarien. Inden årets udgang skal Bulgarien og EU træffe beslutning om den endelige lukningsdato for atomkraftværket Kozlodujs enhed 3 og 4.
Alle regeringsrepræsentanterne og det bulgarske parlaments repræsentanter - både flertallet og oppositionen - er enige i, at lukningen af disse reaktorer får - eller ville få - alvorlige økonomiske konsekvenser for Bulgarien. Efter min mening bør vi sørge for - og det er derfor, at jeg tager ordet - at Bulgarien og det bulgarske folk ikke betragter disse forhandlinger som noget negativt for dem og for deres ønske om at komme med i EU snarest muligt.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, for et par dage siden skete der et voldsomt overfald på sømændene i havnen i Piræus. Overfaldet var beordret af den græske regering. Havnepolitiet, politiet og militære specialtropper gennemførte et rasende angreb på de strejkende sømænd, som krævede garanti for deres sikkerhedsmæssige rettigheder og mere menneskelige arbejdsvilkår.
De gav ordre om, at skibet skulle fortsætte sin sejlads, efter at formanden for maskinmestrene i handelsflåden var blevet hængt i skibets katapult. I havnen dirigerede rederen specialtroppernes overfald. Mange sårede blev behandlet som gemene forbrydere, mennesker, som forsvarede deres grundlæggende rettigheder.
Det er, hvad bl.a. EU's sikkerhedspolitik fører til, og det er, hvad der sker, når folkelige bevægelser karakteriseres som terrorisme. Jeg vil derfor anmode om, at disse begivenheder tages i betragtning, og at De griber ind, hr. formand, så vi ikke oplever sådanne voldsomme scener igen.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, denne gang gemmer vi ikke "det bedste til sidst", sådan som ordsproget siger, for jeg er nødt til at svare hr. Schulz, og eftersom vi befinder os midt i en VM-tid, vil jeg sige til ham, at han har lavet et eklatant selvmål. Han stillede faktisk et spørgsmål, som han selv besvarede, når det gælder problemet med hr. Dell'Utris immunitet. Jeg kan godt huske afstemningen i Retsudvalget. Udvalget vedtog beslutningen om at anmode det spanske retsvæsen om yderligere oplysninger om sagen. Derfor er det ikke Europa-Parlamentet eller Retsudvalget, som er ordknapt, men det spanske retsvæsen, der sandsynligvis forsøger at vinde tid, fordi det ikke ved, hvad det skal gøre, og hvad det præcist skal svare på Europa-Parlamentets anmodning.
Men måske er der også en anden årsag. Eftersom der har fundet en indgående undersøgelse sted, lader det til, at den dommer, der beskæftiger sig med sagen, er blevet klar over, at han kun har meget lidt eller slet intet på hånden til at kunne gå videre med sagen. Derfor bruger man den taktik og den strategi at trække tiden ud og fortsætte en undersøgelse på ubestemt tid for at holde spørgsmålet åbent uden nogensinde at finde en løsning på det.

Formanden.
Jeg er klar over, at De har provokeret hr. Schulz til at komme med yderligere kommentarer, men jeg beder ham være tilbageholdende.
Jeg foreslår, at jeg beder Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om at følge op på sagen og sikre, at vores anliggender med de spanske myndigheder skrider frem ad de rette kanaler. Hvis vi kan enes om det, er vi i det mindste nået til næste skridt i sagen.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, De sagde, at fagforeningerne var blevet hørt i sagen. Jeg vil gerne vide, om alle medarbejdere er blevet hørt. Vi mister som medlemmer af Parlamentet trods alt ikke vores arbejde, hvis vi ikke møder op, men det risikerer nogle af medarbejderne.
Kan De garantere, at der ikke er lagt pres på fagforeningerne? Jeg ved, at de tidligere har været udsat for pres i forbindelse med denne bygning, så jeg ser gerne, at vi får disse garantier på vegne af fagforeningerne og de andre medarbejdere.

Formanden.
Så vidt jeg er informeret, udtrykker De bekymringer på vegne af fagforeningerne, som de ikke selv har givet udtryk for. Så vidt jeg ved, har ingen følt sig presset af institutionerne, hverken internt eller eksternt, og institutionerne har ikke engang antydet over for medarbejderne, at deres job var i fare. Deres spørgsmål ville være relevante, hvis de kom fra fagforeningerne selv, og jeg mener først og fremmest, at vi skal lade det være op til fagforeningerne at fremføre deres bekymringer.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0008/2002 af Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om generel revision af forretningsordenen (2001/2040(REG));
A5-0252/2000 af Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden for at sikre balance i rettighederne for enkelte medlemmer og for grupper (1998/2181 (REG));
A5-0306/2000 af Inglewood for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af forretningsordenens bestemmelser om begrundelse for ændringsforslag (1999/2195(REG)).

Corbett (PSE)
Hr. formand, tak for Deres støtte, som jeg antager gælder alle betænkningens forslag. Jeg har 10 minutters taletid. Som det er min ret i henhold til forretningsordenen, vil jeg bruge fem minutter nu og fem minutter i slutningen af forhandlingen, så jeg kan besvare nogle af spørgsmålene.

Formanden.
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg afbryder ordføreren for at sige, at jeg er meget glad for, at De er det første medlem, der benytter denne procedure. Jeg kan stærkt anbefale de politiske grupper at gøre det til en fast procedure i alle vores forhandlinger.

Corbett (PSE).
Hr. formand, tak for det, men jeg er nu ikke den første. Fru Thorning-Schmidt benyttede denne procedure for kort tid siden.
Det er med stor glæde, at jeg omsider fremlægger disse to betænkninger. Den ene vedrører generel revision af forretningsordenen og den anden er en særlig betænkning, som har været endnu længere undervejs. Jeg vil hovedsagelig kommentere betænkningen om generel revision af forretningsordenen.
Der er flere årsager til, at vi er nødt til at revidere forretningsordenen, og det er grundlaget for betænkningen. For det første står vi over for en udvidelse. Vi er snart et Parlament med mindst 732 medlemmer. Vi er nødt til at strømline vores procedurer og fokusere mere på hovedspørgsmål, hvis vi skal fungere effektivt som den demokratiske stemme for borgerne i Europa.
For det andet er der Nice-traktaten, som endnu ikke er ratificeret, men som medfører en række specifikke ændringer. Hvis disse ændringer vedtages i dag, får de virkning med ikrafttrædelsen af Nice-traktaten eller lignende bestemmelser. Vi tager ikke forskud på resultatet af nationale beslutningsprocedurer, hvad angår ratificering af traktaten.
For det tredje er der problemerne, som Parlamentets Præsidium har påpeget i Provan-betænkningen. Hr. Provan sidder lige bag ved Dem klar til at lede forhandlingen, og han er en meget passende formand.
Alt dette er samlet i udvalgets betænkning, som indeholder næsten 120 specifikke ændringer til forretningsordenen. Mere end 80 af dem er ikke kontroversielle. Dog er der enkelte kontroversielle forslag, og jeg vil koncentrere mig om et par af dem.
For det første er der en lang række tiltag til at strømline plenarforsamlingens procedurer. Det er et led i forsøget på at lette plenarforsamlingens arbejde, især afstemningen, men også mere generelt. Det fremhæver medlemmerne som et område, hvor der er behov for reformer, men det er meget svært at få det nødvendige flertal til sådanne reformer. Vi har stillet en række forslag om, at ukontroversielle spørgsmål, det vil sige spørgsmål, som udvalget vedtager med et flertal på over 90%, betegnes som ukontroversielle og behandles i plenarforsamlingen ved en enkelt afstemning - uden ændringsforslag og forhandling - medmindre der foreligger en særlig anmodning om forhandling eller opfordring til at stille ændringsforslag. Sådan bør proceduren være.
For det andet burde vi i forbindelse med initiativbetænkninger have mulighed for at tage betænkningen til efterretning, som den foreligger, og fremsende den til de andre institutioner, uden at plenarforsamlingens redaktionsgruppe med over 600 medlemmer skal foretage ændringer afsnit for afsnit.
For det tredje bør formanden, når denne skønner det nødvendigt, have mulighed for at sende betænkninger med mange ændringsforslag tilbage til udvalget. Udvalget fungerer således som et filter og afprøver, hvilke ændringsforslag der støttes, og hvilke der ikke støttes. Ændringsforslag, der støttes af mindre end en tiendedel af medlemmerne i udvalget, sættes ikke til afstemning i plenarforsamlingen, fordi det er tydeligt, at de ikke har en chance for at blive vedtaget. De forbliver på papiret. De omdeles og indføres i protokollen, men Parlamentet behøver ikke at bruge tid på at stemme om dem. Disse tiltag vil sammen med andre mindre tiltag, som jeg af tidsmæssige årsager ikke skal komme nærmere ind på her, lette plenarforsamlingens arbejde.
Vi har også stillet forslag om at afskaffe proceduren for debat om aktuelle og uopsættelige spørgsmål. Det gælder selvfølgelig ikke selve spørgsmålene, som vil blive behandlet under andre eksisterende procedurer eller nye og mere passende procedurer.
Desuden har vi stillet forslag om at ændre forhandlingsproceduren. Nogle medlemmer går stærkt ind for at gå over til en procedure, hvor medlemmerne beder formanden om ordet, som hr. Provan har foreslået, og nogle medlemmer er kraftigt imod. Vi er nået frem til et kompromis. Som nu starter hver forhandling med talere fra hver af de politiske grupper, måske en, to eller endda tre runder af talere, mens der ved afslutningen er mulighed for indlæg fra medlemmer, der beder formanden om ordet. Det vil gøre forhandlingerne livligere. De samme personer har mulighed for at få ordet igen og besvare tidligere kommentarer. Desuden kan medlemmer, der har siddet med under hele forhandlingen, nu bede formanden om ordet og få taletid.
Det er et fornuftigt og gennemførligt kompromis. Det er i overensstemmelse med udtalelserne fra Formandskonferencen, fordi det indeholder ordet "kan". Vi kunne eventuelt afprøve systemet i en periode, og hvis det ikke fungerer, kan vi afskaffe det igen. Hvis det fungerer, kan vi bare fortsætte. Jeg opfordrer de af parlamentsmedlemmerne, der står tvivlende over for dette, til at give det en chance. Hvorfor ikke prøve noget nyt og se, om det fungerer? Giv os mulighed for at live forhandlingerne op.
Hr. formand, jeg kan se, der allerede er gået syv minutter, men De husker forhåbentlig, at De afbrød mig i begyndelsen af mit indlæg i mindst to minutter.

Lad mig slutte med en kort bemærkning til den anden betænkning. Jeg vil ikke gennemgå alle punkterne i betænkningen. Den anden betænkning blev udarbejdet på et tidspunkt, hvor forretningsordenen blev beskyldt for at diskriminere løsgængere. Udvalget udarbejdede en liste over alle punkter i forretningsordenen, hvor det kunne tænkes at være tilfældet, eller hvor det tydeligt var tilfældet. I hvert tilfælde foreslog vi foranstaltninger, som vil blive forelagt Parlamentet.
Visse af foranstaltningerne vil Parlamentet skønne unødvendige, og vi har måske været lidt for nidkære i vores bestræbelser. Der er imidlertid andre forslag, som Parlamentet vil kunne godkende. Det er på sin plads, at grupperne ser på dette. Jeg ved, at nogle pludselig har udbedt sig mere tid. Det er usædvanligt for en betænkning, som har ligget klar i halvandet år, og som længe har skullet behandles sammen med min hovedbetænkning om generel revision. Det ville være beklageligt, hvis den sendes tilbage til udvalget. Hvis det er konklusionen, er der ikke noget at gøre ved det, men det ville være bedre at fortsætte behandlingen af sagen i anerkendelse af, at der er behov for yderligere arbejde på områder, som ikke omfatter forretningsordenen.
Jeg vil slutte nu, så jeg har stadig har tid til at besvare spørgsmål i slutningen af forhandlingen.

Formanden.
De har lagt så mange kræfter i arbejdet og ventet så længe på at få ordet, at De kan benytte Dem af alle 40 sekunder, De har tilbage, i slutningen af forhandlingen. Jeg er sikker på, at min afbrydelse varede mindst fem minutter, og jeg beder den siddende formand om at tage hensyn til dette ved Deres næste taletid.

Inglewood (PPE-DE)
. (EN) Hr. formand, jeg forestiller mig, at flertallet af medlemmerne slet ikke har bemærket Inglewood-betænkningen, fordi den står i skyggen af de to Corbett-betænkninger. Lad mig starte med at lykønske hr. Corbett med hans omfattende arbejde med denne vidtrækkende gennemgang af forretningsordenen.
Ligesom den anden Corbett-betænkning blev Inglewood-betænkningen udarbejdet for ca. to år siden på grund af begyndende interne uoverensstemmelser i forretningsordenen, hvad angår begrundelse af ændringsforslag. På daværende tidspunkt forventede man, at betænkningen skulle fremlægges forholdsvis hurtigt, og derefter skulle den eventuelt ændres som led i den bredere forhandling om forretningsordenen, vi er i gang med nu. Det var ikke tilfældet. Faktisk gled den mere og mere i baggrunden. Jeg vil gerne takke Fiskeriudvalget, der ikke normalt forbindes med disse sager, fordi de, så vidt jeg ved, er de eneste i Parlamentet, der har involveret sig i denne sag ud over mig selv og muligvis hr. Corbett, der gerne havde set, at den ikke blev fremlagt.
Ikke desto mindre var det oprindeligt hensigten, at betænkningen skulle være en forløber for betænkningerne om generel revision af forretningsordenen. Nu løber den parallelt med dem. Faktisk udgør den indholdsmæssigt en del af den samlede pakke.
Kort sagt konkluderes det i betænkningen, at spørgsmålet om, hvorvidt hvert enkelt ændringsforslag skal begrundes eller ikke, kræver en samlet løsning, uanset i hvilken sammenhæng de stilles.
For det andet konkluderes det i betænkningen, at en obligatorisk forpligtelse til at udarbejde en individuel begrundelse for hvert enkelt ændringsforslag er meningsløs Det anerkendes, at individuelle begrundelser kan være gavnlige under lovgivningsmæssige procedurer.
Endelig konkluderes det, at forslagsstillerne af hensyn til klarheden og den lovgivningsmæssige sikkerhed samt for at undgå tekniske problemer bør have ansvaret for de individuelle begrundelser, som derfor ikke bør sættes under afstemning. Jeg vil gerne anbefale betænkningen til Parlamentet.

McAvan (PSE)
Hr. formand, hr. Corbetts betænkning er fremragende, og jeg er meget glad for, at den endelig har fundet vej til Parlamentet, så vi kan stemme om den.
Den vil ikke kun lette vores arbejde ved at forkorte afstemningstiden. Hvad der er endnu vigtigere, gør den Parlamentet mere åbent og forståeligt for omverdenen, fordi afstemningerne vil være koncentreret om hovedspørgsmål uden at fjerne minoriteternes ret til at blive hørt.
Hvad angår spørgsmålet om uopsættelighed og ændringerne, som hr. Corbett har stillet, ved jeg, at visse medlemmer er bekymret over, hvordan menneskerettigheder og aktuelle og opsættelige spørgsmål vil blive behandlet, hvis vi afskaffer den nuværende procedure. De stillede forslag er et langt bedre alternativ. Hvad angår menneskerettigheder, vil det relevante udvalg - Udvalget om Udenrigsanliggender - stille et beslutningsforslag om menneskerettigheder. Det betyder, at menneskerettigheder vil blive behandlet efter grundig overvejelse i Parlamentet og i udvalgene på præcis samme måde som andre vigtige spørgsmål i stedet for at blive behandlet i hast torsdag eftermiddag i Strasbourg, når der kun er få medlemmer til stede. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte dette meget vigtige forslag og gøre en ekstra indsats for menneskerettighederne.
Jeg har været medlem af Parlamentet i fire år og i alle disse år, har der jævnligt været klager over, at vi holder for mange afstemninger, at vi ikke ved, hvad vi stemmer om, og at der er hundredvis af ændringsforslag i plenarforsamlingen. Hvis vi ønsker at ændre det, skal vi vedtage betænkningen og stemme for ændringer. Hvis vi ikke gør det, får vi ikke gennemført ændringerne, og vi er tilbage ved status quo og fortsatte klager. Jeg opfordrer kraftigt medlemmerne til at støtte Corbett-betænkningen.

Pronk (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Corbett med de foreliggende betænkninger, som jeg har lyst til at betegne som et mesterværk, en magnus opus. Jeg vil ligeledes komplimentere hr. Inglewood for hans bidrag hertil. Betænkningerne er en slags kodificering af så godt som alt, hvad Europa-Parlamentet gennem tiden har deltaget i. De betegner også et bidrag til konstitutionaliseringsprocessen i EU. Vi bør således efter min opfattelse ikke undervurdere betydningen af den foreliggende samling af tekster.
Budgetudvalget har stillet 15 ændringsforslag. Ikke til betænkningen som sådan, afgjort ikke, men ændringsforslag, som knytter sig til den problematik, der danner grundlag for betænkningen. Det drejer sig i virkeligheden om én ting: Europa-Parlamentet har først og fremmest en grundlæggende beføjelse i budgetmæssig henseende. Vi udgør sammen med Rådet EU's budgetmyndighed. Det slår mig ofte, at mange ikke gør sig dette klart. Undertiden stiller man spørgsmål til Kommissionen om anliggender, vi selv må træffe afgørelse om. Beslutningstagningen indebærer også et vist ansvar, som kommer til udtryk i to forhold. Dels, naturligvis, i udvalgets arbejde, men også i samarbejdet med andre udvalg. En stor del af ændringsforslagene vedrører samarbejdet med de andre udvalg. De har som mål at sikre et så gnidningsfrit, godt og afbalanceret samarbejde som muligt.
Dette indebærer så også, at alle, der stiller spørgsmål eller træffer beslutninger, må forsøge at frembringe en finansieringsoversigt, således at man er opmærksom på de finansielle aspekter og dermed giver vores yderst væsentlige beføjelser på det finansielle område substans. Vi håber, beføjelsen på dette felt udvides til at omfatte andre områder.

Theato (PPE-DE)
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske de to ordførere med denne forhandling og disse betænkninger. Jeg taler på vegne af Budgetkontroludvalget og vil gerne sige, at 14 udvalg er kommet med deres udtalelse. Hr. Corbett, alene det at sortere og også klassificere disse var et stort arbejde! Hjertelig tillykke med, at De har klaret det.
Fra Budgetkontroludvalgets side har vi behandlet to emner. Det ene vedrører Revisionsretten. De har overtaget alt i den forbindelse, især udnævnelsen af medlemmerne af Revisionsretten, som vi gennemfører den i udvalget og i plenarforsamlingen. Siden hr. Lamassoures og hr. Bourlanges' betænkninger fra 1992 og 1995 har det været almindeligt på denne måde. Det skulle så også nedfældes på papir nu, så reglerne er klare.
Det andet emne vedrører OLAF. Det var meget omstridt, hvordan medlemmerne skulle behandles, hvad angår OLAF, eller selv skulle handle. Vi afgav dengang fra Budgetkontroludvalgets side en udtalelse til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som dog blev indført anderledes i plenarforsamlingen. Vores udtalelse faldt dermed i sin tid til jorden. Det førte til en klage. Efter min mening er den tid nu kommet, hvor vi med hensyn til behandling og handling over for OLAF har mulighed for at stille medlemmerne på en konsekvent og rigtig måde, således at de ikke blandes sammen med forvaltningen i én gryde. Det foreligger der nu et ændringsforslag om fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti. Det vil jeg gerne støtte. Dermed er det forslag fra Budgetkontroludvalget, som De ikke har kunnet tage hensyn til i Deres betænkning, i sidste ende også omfattet. Jeg ville blive glad, hvis vi kunne stemme for. Så var det ikke længere nødvendigt at anlægge sag eller at anke.

Cashman (PSE)
Hr. formand, først og fremmest vil jeg også gerne lykønske ordføreren med det fremragende arbejde, han har udført, især med hensyn til at svække de oprindelige forslag for at opnå konsensus. Det sætter altid skub i reformer i Parlamentet. Vi har netop brug for at sætte skub i reformen, så vi kan få den vedtaget frem for kun at lade det blive ved snakken. Jeg håber, at hele Parlamentet vil bakke op om kompromisændringsforslagene, som ordføreren er nået til enighed om med forskellige grupper i Parlamentet.
Selvfølgelig blev de ændringsforslag, som Udvalget om Borgernes Friheder stillede over for det kompetente udvalg, ikke støttet fra alle sider. Ikke desto mindre beskæftigede vi os med medlemsstaternes mulighed for at fremlægge lovgivningsmæssige forslag i henhold til EF-traktatens artikel 67 og udviklingen og hullerne i proceduren. Tilsvarende ser vi på den kategori af ændringsforslag, der vedrører udvalgenes ansvar i forhold til respekten for de grundlæggende rettigheder i EU. Selv om vores udtalelse, som jeg nævnte, ikke blev ført ud i livet i sin helhed, støtter jeg ikke desto mindre ordføreren og opfordrer andre til at gøre det samme.
Jeg vil gerne løfte en advarende pegefinger. Denne revision har vedrører ikke den interinstitutionelle aftale om fortrolige oplysninger og følsomme dokumenter, Brok-aftalen, der stadig behandles i Rådet. Jeg opfordrer Parlamentet til at tænke sig grundigt om, før den såkaldte Brok-rammeaftale vedtages, fordi den stiller Parlamentet dårligere sammenlignet med de andre institutioner. Den giver reelt almindelige borgere lettere adgang til følsomme dokumenter, fordi alle anmodninger skal behandles på behørig vis. Med disse forslag bringes Parlamentet ud af balance, fordi vi ikke har ret til at give adgang til fortrolige dokumenter. Med disse forbehold og advarsler opfordrer jeg Parlamentet til at støtte ordførerens forslag fuldt ud.

Randzio-Plath (PSE)
Hr. formand, det har helt sikkert været en meget vigtig udfordring for ordførerne at udforme reformen af forretningsordenen således, at Parlamentet kan arbejde særligt effektivt, demokratisk og gennemsigtigt. Jeg tror også, at det på denne måde kan bidrage til en politisk profilering af plenarforsamlingen. For så vidt er det meget vigtigt, at enhver tendens til bureaukratisering af plenarforsamlingens arbejde undgås.
Jeg bifalder på vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål udtrykkeligt de forslag, som er blevet overtaget, og som handler om en dialog med Den Europæiske Centralbank og de økonomisk-politiske retningslinjer. Jeg vil i den forbindelse understrege, at forholdet mellem institutionerne ændrer sig inden for en bestemt periode. Vi skal reelt også udforme dette forhold på ny, således at det konstant fyldes med nyt indhold. Det bør i det hele taget også kendetegne fremtidige forhandlinger om forretningsordenen. De bør så at sige ikke være dødt materiale, men skal understrege, at der her i Parlamentet ikke opstilles regler for reglernes egen skyld, men for at forbedre kvaliteten i arbejdet, for at stramme op på og samle arbejdsprocedurerne og samtidig også for at fremhæve de væsentligste punkter, når det handler om at styrke Parlamentets politiske profil over for offentligheden.
Her må jeg komme ind på et punkt, som ordførerne og vi i plenarforsamlingen efter min mening skal tænke over endnu en gang. Jeg mener, at ændringsforslag 59 om artikel 110a er problematisk. Jeg synes, at det er berettiget, at vi gør alt for virkelig at føre de rigtige og vigtige politiske forhandlinger i plenarforsamlingen. Men det er ikke alle udenrigs- eller sikkerhedspolitiske forhandlinger, der pr. definition har en højere prioritet end f.eks. emner, der afslutningsvis er blevet behandlet i fagudvalgene, fordi det tydeligt fremgik, at man i det hele taget kun kan forberede en andenbehandling og opnå succes i forhold til Rådet med et kæmpestort flertal.
De nye regler må ikke føre til, at vi ved afstemningen til sidst i en debat i et udvalg organiserer proformaflertal, som slet ikke eksisterer, mod en betænkning for at opfylde de formelle krav om at nå frem til plenarforsamlingen. Det anser jeg virkelig for at være et bureaukrati, der skal undgås. Måske finder ordførerne frem til en endnu bedre udvælgelsesmetode, så vi kan nå til enighed i løbet af denne uge. Jeg mener virkelig, at det er vigtigt, at dette ændringsforslag ikke vedtages i den foreslåede form.
Hr. ordfører, jeg vil gerne bede Dem om endnu en gang at gøre det klart, hvad De forlanger af Parlamentet og udvalgene i forbindelse med ændringsforslag 87 og 88, for vi er ingen udøvende magt, som til sidste øre eller cent eller ...
(Formanden afbrød taleren)
Rothley (PSE)
Hr. formand, efter Maastricht-traktaten var jeg medordfører i forbindelse med den nødvendige tilpasning af forretningsordenen. Jeg ved, hvor møjsommeligt det er - så meget mere oprigtig er min tak og lykønskning til Richard Corbett.
Lad mig komme med en generel bemærkning, før jeg kommer ind på Retsudvalgets tre punkter. Hvis man ønsker at styrke plenarforsamlingen, hvis man ønsker at føre de store politiske forhandlinger her, og det er et godt mål, skal man styrke udvalgenes ansvar. Det er kun muligt, hvis man øger de forhindringer, der er forbundet med at gå fra udvalg til plenarforsamling. Det er tvingende nødvendigt. Det, som Richard Corbett og udvalget foreslår, går i den rigtige retning. Vi er måske nødt til at gå endnu længere i fremtiden.
For Retsudvalget var og er der tre vigtige punkter: først og fremmest de lovgivningsmæssige initiativer. Udenfor kræver vi, at Europa-Parlamentet har en initiativret. Vi har en meget begrænset initiativret. Hvad Parlamentet opbygger af forhindringer for sig selv, er ganske forfærdeligt. Et initiativ fra min side om diskrimination i den frie proces, for blot at nævne et eksempel, er efter mange, mange måneder strandet på Udvalgsformandskonferencen. Fjern disse forhindringer!
Det andet punkt vedrører afstemningen i forbindelse med anerkendelsen af kommissionsformanden og den samlede Kommission. Her har vi ganske forskellige procedurer i medlemsstaterne. I den situation, som Europa-Parlamentet befinder sig i, er en hemmelig afstemning og ikke en afstemning ved navneopråb i begge tilfælde efter min mening overordentlig vigtig som beskyttelse for Europa-Parlamentet.
Som det tredje og sidste punkt kan jeg sige, at jeg tilslutter mig det, der er sagt i forbindelse med OLAF. En stor del af min gruppe vil støtte det.

Bastos (PPE-DE)
. (PT) Hr. formand, jeg vil gerne først takke hr. Corbett for hans gode betænkning. I denne betænkning om en generel revision af forretningsordenen fremsætter ordføreren forslag, der skal forenkle procedurerne og samle Parlamentets lovgivningsarbejde og debatter om aktuelle og væsentlige spørgsmål.
I udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har jeg peget på nogle punkter, hvor Parlamentets arbejdsform kan optimeres og tilføjes mere dynamik. Hvad angår spørgetiden, bør formanden kunne henvise et spørgsmål til behandling i spørgetiden i det ansvarlige udvalg, da der på den måde kan frigives tid til debat på plenarmøderne. Det er ligeledes vigtigt, at Parlamentet inden for den nye åbne koordinationsmetode ikke risikerer at blive udelukket fra forhandlingerne om afgørende emner, og jeg foreslår derfor i min udtalelse at overlade det til det korresponderende udvalg at vælge behandlingsformen og foreslå udarbejdelse af betænkning. Et andet punkt, der ikke - som det er sket - bør overses, er, at det ansvarlige udvalg på baggrund af beretninger, rapporter og årsberetninger fra Rådet og Kommissionen, der afgives inden for rammerne af den åbne koordinationsmetode, bør kunne beslutte at anmode enkelte medlemmer af Rådet om at give møde for udvalget for at besvare spørgsmål. Formålet er også her at øge Europa-Parlamentets indflydelse inden for den åbne koordinationsmetode ved at gøre denne mere effektiv.
Til slut vil jeg gerne fremhæve den tætte forbindelse mellem livslang uddannelse og de emner, der er tillagt Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, hvorfor det vil være logisk at lægge det under dette udvalgs sagsområde.

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville ønske, at jeg havde haft endnu mere tid til at forberede min tale, men til gengæld vil jeg nok overholde taletiden.
Europa-Parlamentet skal være et center court i de europæiske debatter. Det er vores ambition, men det er selvfølgelig ikke nok, at vi kun ønsker det, vi er også nødt til at tilpasse vores funktionsmåder tilsvarende. Det er efter min mening kernen i den betænkning, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har vedtaget. Dette mål støtter Gruppen for Det Europæiske Folkeparti vedvarende.
Vi vil gerne takke hr. Corbett hjerteligt for de mange idéer, han har udviklet her, og som vil bringe os videre. Vi vil gerne takke ham for det præcise arbejde med et meget komplekst lovstof. Vi vil også gerne takke for det eksemplariske samarbejde og den eksemplariske åbenhed, hvormed han har udformet høringsproceduren, som snart har været undervejs i halvandet år.
Vi ønsker, at vores arbejde bliver mere politisk, at vi koncentrerer os om det væsentlige, og vi ønsker også at udforme det lidt mere ansvarligt. Vi ønsker at blive mere politiske ved hjælp af den uopsættelige debat, som skal indføres. For det er da ejendommeligt, at vi altid skal betjene os af instrumentale krykker for at bringe et aktuelt emne op her i Parlamentet. Vi er nødt til at kræve erklæringer fra Kommissionen eller Rådet for at kunne udtale os om de brændende politiske spørgsmål. Det medfører, at spektaklet i forbindelse med de europæiske topmøder stadig får større opmærksomhed end de afgørelser, som træffes her i Parlamentet. For at opnå en bedre balance her har vi brug for at ændre forretningsordenen.
Vi ønsker også at arbejde mere koncentreret. Vi skal, selv om mange kolleger er blevet glade for det, give afkald på tidsrøvende rutinebeslutninger. Vi har brug for en forenklet procedure for uimodsigelige betænkninger, så vi kan koncentrere os om vores lovgivningsarbejde. For vi ved alle her i plenarforsamlingen, at det imidlertid kræver Europa-Parlamentets godkendelse til ca. 80% af den europæiske lovgivning, men jeg tvivler på, om vi virkelig bruger mere end halvdelen af vores tid i plenarforsamlingen på lovgivningsarbejdet.
Vi bør også sætte os for at arbejde lidt mere ansvarligt, når vores beslutninger får retskraft og ikke bare stadig er krav og beslutninger. Derfor foreslås det her med rette, at Budgetudvalget og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked styrkes i deres ansvar for budgetkompatibiliteten og den juridiske kompatibilitet. For det er meningsløst, hvis vi stiller krav her, som hverken kan opfyldes finansielt eller ud fra retsgrundlaget.
Men vi ønsker samtidig at varetage de enkelte parlamentsmedlemmers rettigheder og gruppernes rettigheder. Parlamentsmedlemmerne skal selvfølgelig have ret til at tale på deres modersmål her. Grupperne skal selvfølgelig have ret til at stille forslag. I betragtning af udvidelsen mod øst og for at forebygge en splittelse af Parlamentet bør vi imidlertid øge forudsætningerne for oprettelse af grupper en smule.
Vi skal også begrænse enkeltprocedurer - det er min personlige opfattelse nu - hvor der efter udvalgsdrøftelserne bringes tekster til plenarforsamlingen, således at de kan blive forberedt bedre, og vi skal begrænse dem til de virkeligt presserende tilfælde. Det siger jeg især med henblik på de uopsættelige debatter, som på det seneste har udviklet sig til en procedure, hvor forholdsvis få parlamentsmedlemmer på et tidspunkt, hvor de fleste allerede er rejst, kan vedtage Parlamentets beslutninger.
Proceduren skal sikre, at så vidt muligt alle medlemmer kan deltage i gruppedrøftelserne og i udvalgsdrøftelserne. Her må der kun være undtagelser i virkeligt presserende tilfælde.
PPE-Gruppen støtter ændringer i Parlamentet, således at vores arbejdsmåde forbedres, således at vi bliver mere politiske, mere synlige, og således at EU bliver mere demokratisk.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, det er mig en glæde at få mulighed for i aften at udtale mig om hr. Corbetts særdeles vigtige betænkning om et mere politisk og aktivt parlament, som også vil være interessant set med pressens og borgernes øjne. Et egentligt parlament med andre ord. I dag er det naturligvis stadig sådan, at Europa-Parlamentet for ofte savner beføjelser. Det gælder områder som forsvar, immigration og landbrug, og man kunne nævne andre. Herom står slaget i Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid. I øjeblikket er Kommissionens og Rådets holdning også for teknokratisk på disse områder. Vi begraves i detaljer, hvorved de egentlige politiske valg fortoner sig. De fremstår ikke tilstrækkeligt klart i Europa-Parlamentets forhandlinger, hvilket naturligvis også har negativ indvirkning på borgerens interesse herfor.
Måske burde Europa-Parlamentet nedsætte et midlertidigt undersøgelsesudvalg om mund- og klovsyge i lighed med det tidligere Midlertidige Undersøgelsesudvalg om BSE. Det er en måde, hvorpå vi kan sikre, at Europa-Parlamentet fremstår stærkt som en tiger og ikke blidt som et lam. De enkelte parlamentariske udvalg kan allerede nu arbejde for at styrke deres position. Egentlig ønsker vi jo at sikre Europa-Parlamentet en stærkere position i lighed med eksempelvis den amerikanske Kongres og Senatet.
I dag beskæftiger vi os i virkeligheden med en del af denne problemstilling, og en ganske væsentlig del, hvor tradition, teknokrati og konservatisme i alt for høj grad har hindret os i at udvikle os til et mere politisk og mere interessant parlament. Vi oplever ofte en opsummering, undertiden i form af regulært ærekrænkende one minute statements, som reducerer Parlamentets forhandlinger til en karikatur. Mest ærekrænkende er imidlertid den omstændighed, at Kommissionens og Rådets taletid undertiden sammenlagt er tre gange så lang som alle gruppeformændenes tilsammen. Jeg vil da også på forhånd tillade mig at anmode Kommissionens og Rådets medlemmer om på eget initiativ at lægge strengere bånd på sig selv i denne henseende. Til gengæld må vi også selv begrænse antallet af talere fra de enkelte politiske grupper. Undertiden må vi tilføre forhandlingen ny dynamik ved at anvende catch the eye-princippet. Det må imidlertid ikke give sig udslag i spredte bemærkninger uden mål og med, men bør udnyttes til at give den, som har udtalt sig, mulighed for at få ordet igen, således at man reelt kan reagere på hinandens udsagn.
Hr. formand, vi må også nævne problematikken om hastesager. Jeg har den ære at koordinere beslutningsforslagene om hastesager på vegne af PSE-Gruppen. Ofte er det efter min opfattelse en skændsel, som det foregår. Der er alt for kort tid til at forberede beslutningsforslagene, og der tages stilling til de mest forskelligartede forhold, uden at de på de pågældende områder specialiserede udvalg inddrages. Jeg medgiver, at menneskerettighedsspørgsmålet kan fortjene en beslutning, og at en sådan også kan være værdifuld for den berørte regering eller det berørte land. Beslutningsforslagene bør imidlertid være grundigt forberedt, og efterfølgende skal de beslutninger, der vedtages, også reelt følges op. Min gruppe støtter tankerne om menneskerettigheder/ngo'er og anmoder Europa-Parlamentets formand og medlemmer om hurtigst muligt at etablere et parlamentarisk udvalg uden portefølje, i lighed med Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Dermed kan vi afskaffe hastesagerne, og vi kan se spørgsmålene i et langt bedre og mere troværdigt perspektiv. Jeg er meget interesseret i at modtage reaktioner på dette forslag.
Hr. Corbett har ydet en betydelig indsats og indgået kompromiser for at nå frem til en fælles holdning. Parlamentet griber hermed i egen barm. Vi anmoder set i lyset af den forestående udvidelse med 10-12 nye medlemsstater jævnligt om reformer af alle EU's institutioner, herunder Kommissionen og Rådet, hvilket også er hårdt tiltrængt. Men Europa-Parlamentet må så heller ikke være bange for selv at gennemføre helt uomgængelige reformer. Vi må erkende, at de tidligere reformer af Europa-Parlamentet har været ubetydelige. Mange ord, men meget ringe udbytte. Det skyldes bl.a., at individuelle interesser, mindre gruppers interesser, særinteresser og ordkløveri om lovgivningsanliggender resulterer i, at vi, uden at det egentlig er nødvendigt, gennemfører endeløse afstemninger, opdelte afstemninger og afstemninger ved navneopråb. På disse områder har hr. Corbett gjort et modigt forsøg og har søgt kompromiser. Imidlertid truer de selvsamme interesser med at ødelægge det hele. Jeg appellerer derfor til samtlige kolleger om at fremme de samlede interesser, når det gælder Europa-Parlamentets demokratiske politik, og ikke fastholde særinteresser. Lad os ved afstemningen om Corbett-betænkningen med et flertal af jastemmer vise, at vi er i stand hertil, og lad os denne gang sikre, at udbyttet er til at få øje på. Lad os i Europa-Parlamentet have mod til at overgå os selv.

Duff (ELDR).
Hr. formand, alle parlamenter burde have en Richard Corbett - en mand med så stor viden om og engagement i forretningsordenen er uforlignelig. Selv om jeg ikke har lige så stor indsigt, deler jeg hr. Corbetts tro på, at fornuftige regler danner grundlaget for et sundt demokrati. Reformpakken er ikke revolutionerende, men indeholder fornuftige og gradvise ændringer, der vil gøre Parlamentet mere effektivt og åbent.
Jeg håber ikke, at den konservative tankegang, som repræsentanterne fra PPE-DE- og PSE-Gruppen til tider lægger for dagen vedrørende dette spørgsmål, vil forhindre vedtagelsen af reformen så sent i forløbet. Det vil være et usædvanlig dårligt signal at sende til konventet og vil svække den parlamentariske delegations stilling væsentligt.
Den Liberale Gruppe lægger stor vægt på at gøre mødeperioderne livligere. Derfor har vi stillet ændringsforslag om, at proceduren med at bede formanden om ordet gøres obligatorisk i stedet for frivillig. Vi har også stillet et andet ændringsforslag for at sikre, at det er muligt at afbryde talere, uden at det går ud over deres taletid. Vi har brug for mere liv i Parlamentet, flere kritiske meningsudvekslinger og større balance mellem partigruppernes nødvendige privilegier og løsgængernes ret til at blive hørt.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. Duff, at jeg hører med til de konservative, selv om jeg ikke er med i hverken PSE-Gruppen eller PPE-DE-Gruppen.
Min gruppe gav med det samme udtryk for et meget kraftigt forbehold, når det gælder nødvendigheden af en reform af forretningsordenen, som går længere end til de fornødne reformer efter Nice, og vi gjorde alvorligt indsigelse mod den metode, der ændrede denne betænkning fra en tilpasningsbetænkning til en betænkning, som snarere er et udtryk for hr. Corbetts kreativitet end for en reel nødvendighed. Dette sker desuden i en situation, hvor rigtig mange af de reformer, som han i øvrigt selv har foreslået i de forløbne år, ikke er blevet gennemført, og her tænker jeg navnlig på bestemmelserne om udvalgenes beføjelser. Ud fra dette synspunkt har vi arbejdet energisk på at undgå, at nogle af hans vigtigste forslag blev vedtaget af Parlamentet. Vi får at se, hvad der sker i morgen. Som det ser ud i dag, hr. formand, kunne jeg nemlig godt tænke mig at vide, hvad der sker under afstemningen i morgen, eftersom disse reformer netop er meget omfattende og ikke hænger særlig godt sammen med hinanden.
Tillad mig meget kort at komme ind på to punkter, hr. formand. For det første protesterede vi kraftigt imod, at vi skulle have en kvantitativ og ikke en kvalitativ indfaldsvinkel, det vil sige udelukkende beslutte, hvad der skal forelægges for plenarforsamlingen, og hvad der skal henvises til fornyet udvalgsbehandling på baggrund af antallet af ændringsforslag eller antallet af stemmer for og imod.
Situationen i Parlamentet i dag er, at alle de kedelige afstemningstimer i bund og grund er et resultat af udvalgenes dårlige forberedelse. De udvalg, som arbejder ordentligt, er dem, der - sådan som det er i dag - er i stand til at lade os stemme i løbet af kort tid og udelukkende om nogle virkeligt vigtige punkter. De udvalg, som spilder vores tid, er lige præcis de, der ikke er i stand til dette.
For det andet er vi meget skeptiske over for muligheden for at henvise til fornyet udvalgsbehandling og lade udvalgene bestemme i de tilfælde, der er taget højde for i hr. Corbetts betænkning. Vi er bekymrede af den enkle grund, at parlamentsudvalgene ikke altid afspejler Parlamentets flertal, og derfor er der meget stor risiko for, at vi får nogle modstridende beslutninger med et modstridende indhold.
Jeg ville gerne have talt om mange flere ting, men det er der ikke tid til. Jeg vil dog gerne takke vores ven, hr. Corbett - selv om han ikke lyttede til mig under det meste af mit indlæg - for det arbejde, han har udført.

Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, før jeg kommer ind på et par forslag til ændring af forretningsordenen, som min gruppe ikke støtter, har jeg virkelig en oprigtig trang til at takke ordføreren, vores kollega hr. Corbett, for hans meget store arbejde. I over et år har vi nu diskuteret, hvordan vores eget arbejde i Parlamentet kan gøres mere effektivt og også mere levende. Det er beundringsværdigt at se, med hvilket engagement hr. Corbett har arbejdet i udvalget og sammen med kollegerne i Parlamentet for passende ændringer.
I betænkningen foreslås det, at artikel 50 i forretningsordenen ændres. De uopsættelige debatter skal afskaffes og erstattes af nye regler, bl.a. ved indførelse af en ekstraordinær debat om brandaktuelle, særlige politiske begivenheder. Der skal træffes beslutning om en sådan ekstraordinær debat i begyndelsen af hvert møde mandag eftermiddag. Selv om der absolut er noget, der taler for dette forslag, vil min gruppe have, at vi bevarer de nuværende regler.

Hvorfor? Hovedargumentet mod denne fornyelse er, at den ekstraordinære debat skal være uden konsekvenser. At give afkald på en afstemning i plenarforsamlingen om det pågældende emne er efter vores mening ikke acceptabelt, især ikke fordi vi hidtil i vores uopsættelige debatter har indtaget en holdning i form af beslutninger særligt om overtrædelse af menneskerettighederne, som for mange berørte i de pågældende lande er en vigtig opmuntring og støtte i deres kamp for demokrati og menneskerettigheder. Nej, min gruppe ønsker ikke, at vi giver slip på dette vigtige politiske instrument.
Forretningsordensspørgsmål er ikke kun bindende regler for det fælles arbejde, men også altid magtspørgsmål. Derfor er det kun alt for forståeligt, at små grupper undersøger hver paragraf meget nøje. Forretningsordenen skal sikre ligebehandling af grupperne og må ikke begrænse de små gruppers parlamentariske muligheder. Med udgangspunkt i disse præmisser vil jeg på vegne af min gruppe afvise ændringsforslaget i betænkningen om artikel 110 i forretningsordenen, der bestemmer, at det fremover ikke længere er enkelte grupper, men derimod kun to grupper sammen eller 32 parlamentsmedlemmer, der kan indgive ændringsforslag i plenarforsamlingen.
Dette forslag har to hager. For det første er det ikke til at forstå, hvorfor 32 parlamentsmedlemmer skal have flere rettigheder end én politisk gruppe. For det andet anser vi det for at være en gruppes legitime parlamentariske ret at indgive ændringsforslag til afstemning i plenarforsamlingen. Med ændringsforslag kommer de politiske gruppers politiske vilje selvfølgelig til udtryk. Argumentet om, at de små grupper så ikke havde den eller den mulighed med forslag og ville hæmme afstemningen, som hr. van den Berg sagde, er efter min mening ikke holdbart.
Jeg anmodede i udvalget om, at forretningsordenen formuleres i et kønsneutralt sprog. Richard Corbett lovede mig det. Sidste gang skete det af en eller anden grund ikke. Jeg håber, at der bliver sørget for det nu i samarbejde med tjenesterne.

Bonde (EDD).
Hr. formand, alle medlemmer har krav på ligebehandling, hvad enten man er med i en stor politisk gruppe eller sidder her som enlig repræsentant for en gruppe vælgere. Vores opgave er at sikre lighed mellem de valgte, samt at vi alle får samme muligheder for at virke i Parlamentet. De politiske grupper er en praktisk foranstaltning, der skal give medlemmerne mulighed for at arbejde sammen med mere eller mindre ligesindede. En politisk gruppe kan ikke have særlige rettigheder, som medlemmer uden for grupperne ikke også har adgang til. Så ville vi ikke være lige for loven.
Lighedsgrundsætningen gælder overalt i EU, også i dette parlament. Jeg er glad for, at den er udtrykkeligt fastslået af Domstolen i præmisserne for den dom, hvor Den Tekniske Gruppe blev opløst, fordi den udtrykkeligt erklærede, at den ikke ville være en politisk gruppe. Dommen pålægger Parlamentet at gå igennem de forskellige ordninger for medlemmerne og sikre, at der ikke sker diskrimination mod de medlemmer, der ikke er med i en gruppe. Dommen siger også indirekte, at medlemmer, der alligevel diskrimineres, er velkomne med et nyt sagsanlæg, så skal Domstolen nok sikre, at lighedsgrundsætningen sker fyldest.
Corbett-betænkningen er ikke et svar på Domstolens dom. Den indeholder en lang række forslag, der skal styrke grupperne, og den vil også gøre det sværere at danne nye politiske grupper. Fremover skal der mindst 16 medlemmer fra en femtedel af medlemsstaterne til at danne en gruppe. Det er det kompromis, som de store grupper pressede igennem. Jeg tvivler både på visdommen og lovligheden af den begrænsning, som kan føre til, at regionalisterne fortsat kan stå uden egen gruppe, og at De Grønne efter næste valg kan stå gruppeløse. Man kan være enig eller uenig med regionalisterne, men de har dog et fælles program og en fælles overnational partisammenslutning gennem Den Europæiske Fri Alliance. De er ikke nok til at danne en egen gruppe, men bør de ikke have ret til at optræde som en selvstændig politisk enhed, hvis de ønsker det? De Grønne var også en politisk enhed, før de var nok til at danne en politisk gruppe. Skal vi miste en grøn gruppe i Parlamentet, fordi et valg i Tyskland måske igen sender dem under en udemokratisk 5%-spærregrænse, eller fordi de ikke har tilstrækkelig støtte i et udvidet EU. Eller tag de italienske radikale, som er registreret med deres internationale radikale parti i FN og har en belgisk repræsentant på deres liste. Kan de 7 italienske radikale fratages deres politiske ligeret med andre grupperinger?
Jeg mener, at vi har pligt til at sikre, at alle, der ikke kan danne en selvstændig politisk gruppe, kan få deres forholdsmæssige rettigheder anerkendt i forretningsordenen og ved praktiske og pragmatiske foranstaltninger, der sikrer en reel ligeret. Hvis en politisk gruppe hver gang har ret til at få forslag på dagsorden, kunne denne ret gives til mindre grupperinger på skift. Hvis en politisk gruppe har ret til at stille et uendeligt antal forslag, burde medlemmer uden for grupperne i det mindste en gang imellem have lov til at stille et forslag, få det behandlet og sat under afstemning. Hvis en politisk gruppe har ret til et vist personale og budget, så bør medlemmer uden for grupperne sikres en forholdsmæssig andel.
Et demokrati skal kendes på den måde, det behandler sine mindretal. Vi er ikke fair mod vore mindretal i dag. Vi bør give vore mindretal samme ret, som vi, der har været heldige at have medlemmer nok til at danne politiske grupper, har. Hvorfor ikke give medlemmer uden for grupperne ret til at danne en teknisk gruppe, så de selv kan administrere en indbyrdes fordeling af de rettigheder, der tilkommer en gruppe. Vi savner Corbett 2, som giver de enkelte medlemmer deres fulde rettigheder.

Berthu (NI).
Hr. formand, Corbett-betænkningen om revision af forretningsordenen indeholder visse tekniske forbedringer, men den beror på tre overordnede politiske betragtninger, som vi ikke deler.
For det første ønskes Europa-Parlamentet tillagt nye beføjelser, som ikke har hjemmel i traktaten. Det drejer sig især om ændringsforslag 14, 29, 33, 45, 48, 49, 52, 53 og 56. Ved ændringsforslag 56, eksempelvis, tillægger Europa-Parlamentet således sig selv beføjelser til at opfordre Rådet til at træffe foranstaltninger i henhold til EU-traktatens artikel 7, som omhandler eventuelle krænkelser af menneskerettighederne. Som medlemmerne vil vide, og som EF-Domstolen tidligere har påpeget, kan Europa-Parlamentet ikke handle på denne måde, eftersom det ikke besidder et parlaments fulde suverænitet. Europa-Parlamentets saglige kompetence er begrænset til de forhold, der ifølge traktaten henlægges hertil.
For det andet er det en fejlagtig betragtning, når flere ændringsforslags ikrafttræden forudsætter, at Nice-traktaten er ratificeret, hvilket fortsat ikke er tilfældet. Det gælder eksempelvis ændringsforslag 8, 9, 41 og 58. Hertil vil De givetvis bemærke, at de pågældende ændringsforslag selvsagt ikke træder i kraft, såfremt Nice-traktaten ikke ratificeres, hvorfor der ikke er juridiske problemer i denne sammenhæng. Efter min opfattelse er der imidlertid et problem om ikke af juridisk så af politisk art. Ved at foruddiskontere resultatet og godkende disse ændringsforslag optræder vi klart overlegent i forhold til det irske folk.
Endelig for det tredje vidner betænkningen om Europa-Parlamentets uheldige tendens til at ville bringe minoriteter til tavshed. Hr. Corbett betegnede for et øjeblik siden eufemistisk dette fænomen som forenkling af procedurerne. Denne beklagelige tendens kommer bl.a. til udtryk i ændringsforslag 6, 59, 63, 68, 74, 85 og 101. Ved ændringsforslag 59 gøres det således vanskeligere for mindretal at fremsætte ændringsforslag til en tekst i plenarforsamlingen, såfremt forslagene ikke har opnået 10% af stemmerne i udvalget. Det er den generelle tendens i betænkningen. Hr. formand, som det fremgår, er denne betænkning efter vores opfattelse ikke klar til vedtagelse.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg præcisere, at jeg hovedsageligt vil koncentrere mig om den anden Corbett-betænkning, altså betænkningen om ligebehandling og balance i rettighederne for enkelte medlemmer og for grupper. Men alligevel vil jeg også takke ordføreren for det store arbejde med den generelle betænkning og tilslutte mig det, hr. Wuemeling, min gruppes koordinator, sagde før.
Jeg vil gå direkte til sagens kerne, da tiden er begrænset. I den anden Corbett-betænkning ser man på, om Europa-Parlamentet fortsat skal være en forsamling, hvis arbejde er baseret på politiske grupper, eller om man ud over disse politiske grupper også skal give mulighed for rent funktionelle grupper, dannet af medlemmer uden politisk tilhørsforhold.
PPE-Gruppens holdning har været klar fra starten. Vi ønsker et Parlament bestående af politiske grupper. Grupper, der har sået kimen til de europæiske politiske partier, og som fremover fortsat vil være accelerator for partierne. Europa-Parlamentet er ikke et teknisk organ, det er en politisk forsamling, hvor man træffer politiske beslutninger, og borgerne har ret til at vide, hvilken politisk holdning beslutningstagerne har.
Valget af politiske grupper frem for tekniske grupper skyldes altså ønsket om gennemsigtighed. Men det betyder ikke reducerede rettigheder for de medlemmer, der ikke ønsker at indgå i en gruppe af politiske årsager. Det individuelle medlem, hvad enten man er medlem af en gruppe eller ej, har samme rettigheder som ethvert andet medlem. Noget andet er, at man giver grupperne nogle særlige rettigheder, som enkelte medlemmer selvfølgelig ikke har. Men det er vigtigt at skelne mellem gruppers rettigheder og medlemmers rettigheder.
I Corbett-betænkningen er der to mål. På den ene side at præcisere, at når medlemmer danner en gruppe, tager Parlamentet gruppens politiske tilhørsforhold for givet, medmindre de specifikt nægter det. På den anden side at finpudse løsgængernes deltagelse i Formandskonferencen og de forberedende møder for erklæringer. Man styrker derved løsgængernes rettigheder uden behov for at danne en kunstig blandet gruppe, som udelukkende ville have navnet tilfælles.
Hr. formand, jeg støtter derfor en vedtagelse af Corbett-betænkningen med undtagelse af andet punkt i beslutningen, som omhandler Parlamentets tjenestegrene. Det drejer sig om et ansvarsområde, som jeg mener bør tilfalde de politiske grupper.

Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, fru Frassoni har spurgt, hvad det er, vi skal gøre her i dag, hvad det er for et problem, vi søger at løse, hvorfor give medicin, når der ikke er nogen sygdom. Der må jeg være uenig med Dem, fru Frassoni. Der er en sygdom her i Parlamentet. Og det er debatten, der alt for længe har været alt for forudsigelig og dermed også ganske kedelig. Medlemmerne kommer ind på skift og læser deres to-minutters indlæg op, og resultatet er et parlament, hvor der rent faktisk ikke er nogen rigtig levende debat. Vi giver ikke borgerne mulighed for at se et parlament, hvor meningerne brydes rigtigt. Og det er jo synd, for vi har faktisk et parlament, hvor vi i udvalgene har en ganske livlig og spontan debat. Men det får borgerne bare ikke at se. Corbett-betænkningen forsøger at skabe grundlag for en mere livlig debat, og det er klart, at der er meget negativt at indvende mod denne catch the eye-procedure. Men en ting er sikkert, og det er, at hvis ikke vi forsøger at gøre noget, så sker der ingenting. Så jeg mener, at vi skal gøre op med denne tendens til blot at fortsætte, som vi plejer. Det er også fremragende, at vi nu får mulighed for at skelne mellem, hvad der er vigtigt, eller hvad der er kontroversielt, og hvad der ikke er kontroversielt. Også det vil vise et mere livligt parlament for borgerne.
Jeg vil gerne slutte med at sige et par ord om de ændringsforslag, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har stillet. Som I ved, har vi med Amsterdam-traktaten fået indført en ny procedure, den åbne koordinationsmetode, som startede med beskæftigelsespolitikken. Det, vi i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender foreslog, var simpelthen, at Parlamentets rolle skulle slås fast i forbindelse med denne metode. Det ville skabe mere åbenhed, det ville skabe mere fokus på denne procedure. Og det ville også skabe en mere demokratisk kontrol inden for den åbne koordinationsmetode, og derfor er det meget ærgerligt, at denne viden eller denne indsigt ikke har ramt Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og at man ikke har skønnet, at det var vigtigt også på dette område, som er ganske nyt og meget interessant for Unionen, at forsøge at gøre demokratiske fremskridt. Tak til hr. Corbett for en fremragende betænkning.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, Europa-Parlamentet er et af de mest åbne parlamenter i verden. Der er ofte pakket i mødesalen, selv om der ofte er større tilslutning til udvalgsmøderne. Afstemningerne og de indledende forhandlinger kan følges på internettet, og hundredvis af besøgende i Strasbourg og Bruxelles får mulighed for at få et indtryk af, hvordan arbejdet fungerer.
Jeg har flere gange set skeptiske unge tage høretelefonerne på og blive fascineret af, at det faktisk kan lade sig gøre at føre forhandlinger på forskellige sprog. Det sker noget med de unges holdning. Jeg tror, at det ville være godt for EU's troværdighed, hvis alle skoleelever fik mulighed for at besøge os.
Vi skal være stolte over åbenheden, selv om der stadig kan ske en del forbedringer, hvilket også er ved at ske. Når man ikke længere er fascineret af åbenheden, er det imidlertid ikke altid let at forstå, hvordan vi arbejder. Afstemningerne er uendeligt lange med nogle gange over hundredvis af ændringsforslag. I stedet for en egentlig debat med hurtige replikker og svar i mødesalen har vi en række lange monologer, når vi læser op fra vores på forhånd skrevne manuskripter - som jeg gør i dag. Og tilmed er salen næsten tom på trods af, at der bliver drøftet interessante spørgsmål.
Dette skyldes i en vis grad, at vi taler forskellige sprog. Vi kan altså gøre mere for at reformere Europa-Parlamentets arbejde. Vores formand bidrager ved at sørge for, at vi stiller politiske forslag, og med hr. Corbetts betænkning tager vi endnu flere betydningsfulde skridt fremad.
Som min kollega hr. Duff sagde, støtter De Liberale hr. Corbetts arbejde og bestræbelser på at stramme op på, fokusere på og forenkle procedurerne. Dette er meget vigtige ændringer, og jeg håber, at de kan blive fulgt op af en vilje til at udnytte forretningsordenen bedre end førhen. I forbindelse med visse spørgsmål er kreativiteten jo stor, når det gælder anvendelse af forretningsordenen.
Vi vil gerne gå endnu længere for at skabe en mere livlig debat og få fjernet flere spørgsmål fra Europa-Parlamentets bord. Der har tidligere været stillet forslag om oprettelse af en slags teknisk udvalg. Måske kan vi vende tilbage til det ved en senere lejlighed.
Vi er heller ikke helt tilfredse med forslaget om håndtering af hastesager og har derfor foreslået et kompromis for at få disse sager frem i lyset. Som fru Kaufmann påpegede, udfører vi et vigtigt arbejde for menneskerettighederne, som giver genlyd langt uden for mødesalen.
Der bliver sikkert mulighed for at foretage nye ændringer og at gå et skridt videre ikke mindst efter udvidelsen, hvor både mødesalen og partigrupperne sandsynligvis bliver mere blandede end før. Så gælder det om at finde en balance mellem effektivitet og demokrati.
De største forandringer for, at Europa-Parlamentet fuldt ud kan fungere demokratisk, ansvarsfuldt og tilfredsstillende, er afhængige af traktatændringer, og dem kan vi ikke gøre meget ved til daglig. Det handler om at få medbestemmelsesret i forbindelse med flere spørgsmål, om at fjerne den besynderlige opdeling af budgettet og om rejseriet mellem Strasbourg og Bruxelles.
Disse spørgsmål kan vi måske løse i konventet. Indtil videre tager vi et stort skridt fremad med hr. Corbetts arbejde, og jeg vil virkelig ønske ham held og lykke med det.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, hr. ordfører, De har i dag høstet megen ros, og jeg vil også gerne rose Dem for Deres indsats og for den vedholdenhed, hvormed De har sikret, at der sker en revision af forretningsordenen. Tilgiv, at jeg til trods herfor også må pege på forhold, som bekymrer mig.
Det, der gør et parlament til et parlament, er naturligvis de drøftelser, der finder sted mellem mennesker, som er til stede med hjerne og hjerte, og som giver udtryk for baglandets holdninger. Mennesker med forskellig baggrund, som alligevel søger at skabe konsensus og måske få ryddet meningsforskelle af vejen.
Hvorfra stammer denne trang til lige netop at bremse de små grupper, til at give de små medlemsstater mindre indflydelse og udelukke de små sprog? Jeg ser ikke sammenhængen. Jeg kan ikke se, hvorledes man ved at organisere alt i store grupper kan tilføre Parlamentets forhandlinger ny dynamik. Efter min opfattelse vil det snarere have den modsatte effekt. Jeg ser en udvikling i retning af meget store grupper, som vil være tydeligt præget af interne forskelligheder, hvorfor jeg egentlig beklager enhver begrænsning af de enkelte parlamentsmedlemmers tilhørsforhold.
Jeg håber således, at vi kan gennemføre en modernisering af Europa-Parlamentet uden disse ulemper. Imidlertid må jeg beklage, at det herefter vil være antallet af medlemmer i et udvalg, der er afgørende for, om et ændringsforslag kan tages i betragtning. Det har jo intet at gøre med de tanker, vi ønsker at give udtryk for! Jeg har svært ved at se, hvorfor det skulle være saliggørende at sikre taletid til repræsentanter for forskellige politiske retninger. Manglende europæisk tankegang er netop den egentlige trussel mod Europa. Det er væsentligt, at også de forskellige medlemsstater har et ord at skulle have sagt, sådan som det har været sikret ved den tidligere forretningsorden.
Lad mig give et andet eksempel: etableringen af politiske grupper. Der har naturligvis været en betydelig opgave på dette felt, og jeg er klar over, at hr. Corbett har imødekommet vores ønsker i en vis udstrækning. Hr. Corbett vil nok mene, at det er sket i vid udstrækning. Jeg ser derfor også systematisk på ansøgerlandenes situation. Forestil Dem, hvor vanskeligt det vil være for mindre politiske grupper eller for nyere grupper at blive repræsenteret i Europa-Parlamentet.
Dernæst er der sprogene. Det er selvsagt afgørende, at vi kan tale på vores modersmål, men det er mindst lige så afgørende, at alle borgere fra tilhørerpladserne kan høre netop deres sprog ...
(Formanden afbrød taleren)
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, selv om der er nogle positive punkter i den ændring af forretningsordenen, som foreslås, betyder den i bund og grund en yderligere begrænsning af medlemmernes rettigheder og muligheder for at udtrykke deres synspunkter. På trods af ordførerens og mange andre medlemmers forsikringer om det modsatte er der i virkeligheden tale om et forsøg på i større omfang at hindre de forskellige synspunkter i at komme frem, især når det er synspunkter, som går imod de herskende EU-kredses beslutninger. Der er tale om et forsøg på at styrke topolsmodellen og sætte de andre særligt forstyrrende politiske kræfter i Parlamentet ud på sidelinjen.
Medlemmerne har allerede mistet retten til i plenum at stille individuelle ændringsforslag, beslutningsforslag og andre forslag. Nu foreslår man at fjerne proceduren med uopsættelige spørgsmål, at skærpe betingelserne for at oprette politiske grupper, at udvide anvendelsen af afstemning om betænkninger uden forhandling i plenum, at små grupper kun skal have ret til at stille ændringsforslag, hvis de har tilslutning fra 10% i udvalget, og at en gruppe ikke kan stille ændringsforslag, hvis de ?
(Formanden afbrød taleren)

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg ved ikke, om hr. Corbett har ladet sig inspirere af de store europæiske jurister og parlamentstilhængere, eller om han nøje har undersøgt de gældende forretningsordener i størstedelen af vores parlamenter, men jeg er sikker på, at han har læst Orwells Kammerat Napoleon og Ionescos teater, som netop kaldes for "absurd teater".
Han fik til opgave at forenkle Parlamentets arbejde og gøre det mere gennemsigtigt, også for at gøre det mere forståeligt for befolkningen og den brede offentlighed. Resultat: Hr. Corbett ønsker at afskaffe den uopsættelige debat, som er et de mest effektive instrumenter, Parlamentet har til at udtale sig og give sin mening til kende overalt i verden.
Hvad procedurerne angår, indfører man i hr. Corbetts betænkning en opdeling i rigtigt og forkert, som er Vatikanets domstol og den bedste jesuitiske tradition værdig, med al respekt for jesuitterne. Man risikerer således, at et ændringsforslag, som bliver stillet på plenarmødet, aldrig bliver forelagt plenarforsamlingen, at en betænkning, som skulle behandles på plenarmødet, aldrig bliver det, og at der bliver vendt op og ned på de planlagte procedurer for de enkelte betænkninger under hvert udvalgsmøde - sådan som talerne før mig sagde - alt efter om flertallene ændrer sig eller ej.
Alt dette bygger netop på den tankegang, hr. formand - og det siger jeg med en let omskrivning af George Orwell - at alle grupper er lige, men at der er nogle grupper, som er mere lige end andre, og at de enkelte parlamentsmedlemmer under alle omstændigheder ikke har nogen som helst betydning.
Når det gælder den generelle reform af forretningsordenen, hvor hr. Corbett også ønsker at indføre en slags permanent reformbetænkning, håber vi radikale parlamentsmedlemmer fra Italien således, hr. formand, at de fleste af hr. Corbetts forslag bliver forkastet på onsdag.
Med hensyn til hr. Corbetts anden betænkning, hr. formand, har vi nu ventet i to år, og vi håber, at Parlamentet endelig tager stilling til vores forretningsordens behandling af løsgængerne. F.eks. havde de syv radikale repræsentanter for Emma Bonino-Listen, som over 2.500.000 italienere har stemt på, ikke mulighed for selv at stille et eneste ændringsforslag til hr. Corbetts betænkning, og derfor var vi nødt til at bede to gruppeformænd om lov til - og det takker vi dem for - at stille nogle symbolske ændringsforslag sammen med dem. Dette er blot for at fortælle, at vi som enkelte parlamentsmedlemmer ikke engang kunne stille et ændringsforslag om et spørgsmål, der vedrører vores skæbne i Parlamentet.
Efter dommen fra Retten i Første Instans, som opløste TDI-Gruppen, er der opstillet nye diskriminerende betingelser. Efter vores mening er hr. Corbetts betænkning - altså den anden betænkning - et forsigtigt skridt i denne retning, og ud fra dette synspunkt mener vi naturligvis, at den bedste løsning ville være oprettelsen af en blandet gruppe. En af grupperne har været så elskværdig at lade os stille et ændringsforslag i den henseende, og vi håber, at Parlamentet vedtager dette ændringsforslag. Det kan efter vores opfattelse udgøre det første skridt i retning af en bedre definition af det forhold, der skal være mellem de enkelte parlamentsmedlemmers rettigheder og respekten for medlemsstaternes og gruppernes balance i Parlamentet.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Corbett og hr. Inglewood - hvis arbejde absolut ikke er gået ubemærket hen - for den tid og de kræfter, de har lagt i en betænkning, som bestemt ikke er let, og som er opstået ud fra overvejelserne om, hvorvidt vores arbejde som parlamentsmedlemmer har behov for en kvalitetsforbedring og større gennemsigtighed eller effektivitet i procedurerne, og hvorvidt vi skal indrette vores arbejde efter en anden rytme og andre behov. Forhandlingen her i aften bekræfter efter min mening nødvendigheden af, at vi gør noget ved vores måde at arbejde på her i Europa-Parlamentet.
Jeg tror, at der har været alle mulige holdninger til hr. Corbetts betænkning, lige fra modstand til støtte, skjult kritik og åben kritik. Det bekræfter forhandlingen her i aften. Vores politiske gruppe - og det er første gang, at jeg befinder mig i denne situation - har i morgen den sidste lange debat om vores endelige holdning på stemmelisten.
Jeg vil dog gerne sige noget om metoden. Når vi taler om forretningsordenen, taler vi ikke om en primær kilde, men om en sekundær kilde. I øjeblikket er vi således midt i en fase med nogle omfattende ændringer af vores institutionsstruktur. Vi har to år til at finde ud af, om vores beslutninger om at ændre forretningsordenen er rigtige, eller om der er behov for yderligere ændringer, og når konventets arbejde er afsluttet, skal vi uden tvivl sammenholde forretningsordenen med de beslutninger, der bliver truffet om lovgivningssystemet. Derfor skal vi ikke mindst have tillid til os selv og beslutte os for at gå nye veje.
Til sidst vil jeg gerne sige, at hvis man ser bort fra spørgsmålet om den uopsættelige debat, som jeg ikke er helt enig i, foreslås der så afgjort en række løsninger i hr. Corbetts betænkning.

Berès (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg ønsker også at komplimentere Richard Corbett for det kvalitativt gode resultat. Hr. Corbett er Europa-Parlamentets ekspert, når det gælder spørgsmål om forretningsordenen, og vi gjorde ret i at betro ham opgaven. Han har som mål for sin indsats at forbedre måden, hvorpå Europa-Parlamentet fungerer, og i denne forbindelse forene effektivitet og demokrati.
Hr. Corbett foreslår i dag, at vi foregriber ratificeringen af Nice-traktaten. Det kan man efter min opfattelse ikke bebrejde os, eftersom de bestemmelser, hr. Corbett foreslår, meget realistisk "træder i kraft samtidig med Nice-traktaten". Det forekommer mig at være en fornuftig løsning.
Jeg tror i øvrigt, vi fortsat har brug for hr. Corbetts indsats, eftersom det, som anført af hr. Fiori, set i lyset af de punkter, der står på EU's dagsorden, det være sig arbejdet i konventet eller udvidelsen, vil være nødvendigt på ny at revidere forretningsordenen i flere henseender. Lad mig blot nævne to emner: kontrol med subsidiaritetsprincippet og komitologi. Resultaterne af konventets arbejde på disse områder må selvsagt indarbejdes i forretningsordenen.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på enkelte andre forhold, der behandles i hr. Corbetts betænkning. For det første er der tale om hensyntagen til, hvad begrebet konvent dækker, hvordan et konvent udpeges, hvordan det erhverver sit mandat. Jeg tror, disse spørgsmål kan danne grundlag for en fleksibel forretningsorden, hvilket jeg finder glædeligt.
Endvidere fremsættes i betænkningen den tanke, at Europa-Parlamentet bør inddrage de nationale parlamenter i forbindelse med udarbejdelsen af de overordnede politiske og økonomiske retningslinjer. Det er et afgørende element, som vi med forretningsordenen støtter, hvilket jeg finder glædeligt.
Endelig ønsker jeg i lighed med min kollega, fru Kaufmann, at henlede ordførerens opmærksomhed på spørgsmålet om kønsneutralitet. Jeg udtalte mig herom for et øjeblik siden, og foranlediget af den foreliggende betænkning vil jeg tillade mig at gentage, hvad jeg sagde. Vi må fremdeles tale om "droits de la personne" (menneskers rettigheder) og ikke "droits de l'homme" (egentlig: mænds rettigheder). En hurtig gennemlæsning af hr. Corbetts betænkning viser desværre, at der trods gensidige bestræbelser fortsat er enkelte forekomster af det uønskede udtryk. Jeg kan eksempelvis nævne ændringsforslag 51 til artikel 104 a, hvor udtrykket "droits de l'homme" fortsat anvendes.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, jeg tror ordføreren, når han siger, at han har gennemsøgt forretningsordenen grundigt for diskriminerende forhold, der kan ødelægge den interne balance mellem løsgængere og grupper. Spørgsmålet om politisk vold i Baskerlandet har været fremført mange gange i Parlamentet, men det har aldrig været debatteret.
Sidste søndag marcherede tusindvis af mennesker stilfærdigt gennem Bilbaos gader i protest mod det spanske politis fortsatte brug af tortur. Alle er enige om, at politisk vold skal bekæmpes ad politisk vej, men kan ordføreren forklare mig, hvordan jeg som løsgænger kan opføre dette interne EU-spørgsmål på dagsordenen i Parlamentet, så vi kan behandle dette uopsættelige og vigtige spørgsmål? Jeg tilslutter mig hr. Gil-Robles Gil-Delgados bemærkninger om den politiske karakter ?
(Formanden afbrød taleren)

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener også, at der i høj grad er blevet foreslået en række fornuftige ændringer her. Men jeg mener dog, at hr. Corbett på nogle centrale punkter har kastet barnet ud med badevandet. Min første kritik vedrører de uopsættelige debatter. Jeg har i mange år beskæftiget mig med de uopsættelige debatter her i Parlamentet, og jeg har ikke konstateret, at der er blevet arbejdet mindre seriøst og stabilt her end på et hvilket som helst andet område, som er blevet behandlet her i Parlamentet, og det slår mig, at det især er kolleger, som aldrig selv har deltaget i dette arbejde, der udtaler sig om de uopsættelige debatter.
Jeg er stolt over, at det mange gange er lykkedes mig som parlamentsmedlem helt konkret at befri mennesker fra en uretfærdig fængsling og konkret at bidrage til at stoppe alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne på få dage på grund af anmodninger om uopsættelighed, og jeg kunne fremføre en række vidner her, der kan bekræfte dette.
Derfor mener jeg, at vi tillige kunne indføre en uopsættelig debat. Det har jeg ikke noget imod. Vi kan selvfølgelig også koncentrere og fokusere de uopsættelige debatter mere på menneskerettigheder, men den månedlige procedure med debatter om uopsættelige spørgsmål med mindst fem punkter - der indgives jo mindst 10 eller 15, og vi skal med besvær blive enige om fem - bør bevares. Den har stået sin prøve, og resultaterne heraf hører til de helt store glansnumre og ærefulde perioder i Parlamentet.
Endvidere vil jeg gerne vende mig mod alle forslag, som begrænser de små sprog, som begrænser de små grupper, som bureaukratiserer og centraliserer Parlamentet. Blot et lille eksempel: Man skal ikke længere kunne solidarisere sig med andre kolleger, der behersker et lille sprog, når de klager over, at deres anmodning ikke foreligger på deres sprog. Vi vil få medlemsstater, som næppe vil kunne tælle de nødvendige 12 medlemmer. Jeg protesterer også som repræsentant for et stort sprog ?
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Jeg beklager, at jeg afbryder Dem, hr. Posselt. Da vi genoptog mødet, var der nogle indlæg til proceduren, og vi er derfor en time forsinket i forhold til vores tidsplan.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, kære masochister på tilskuerpladserne, som stadig er der, kære masochister her i plenarforsamlingen - der er stadig 20. "Stor ståhej for ingenting" finder sted her. Er det her i plenarforsamlingen, "som man behager", og er det her det, I vil? Sikkert ikke. Derfor ønsker vi at ændre forretningsordenen, men vi tør ikke rigtigt. Vi går kun et ganske lille stykke i den retning, hvor vi skal hen, i en tid, hvor det ikke længere handler om store industrihære, store arbejderskarer eller partisoldater, men om netværk, om forbindelser, om den enkelte.
Vi burde have en forretningsorden, hvor den enkelte har så mange rettigheder som muligt. Det har han ikke. Men Richard Corbett, der kender forretningsordenen bedre end den selv, tør en smule eller har snarere lov til at turde. Tillykke med det! Hvad vi dog stadig ikke tør, er at have åbne debatter. Hvorfor egentlig ikke? Hvad er vi selv bange for? At folk virkelig ser os? At de ikke længere føler sig som masochister, men virkelig oplever, hvad man lærer i skolen, hvad virkelig demokrati ville betyde? Det kan det da ikke være. Men vi kan arbejde på det, og derfor er det, vi diskuterer her, lige så vigtigt som ændringer i fodbold, når det handler om offsidereglerne. Det er en abstrakt diskussion bag lukkede døre, kun fremlagt kort af nogle kolleger endnu en gang, men med meget vidtrækkende konsekvenser.
Det fortjener støtte at starte på i det mindste at overveje, hvordan vi skal lade virkningsfulde offentlige debatter finde sted, hvor det enkelte parlamentsmedlem også har rettigheder. Det ville medføre - hvis vi fortsætter sådan - at enden er god. Også dette er et stykke af Shakespeare, skrevet i 1601. Hvis man er skeptiker, ser man tilbage på 1610, og her er der kun stormen tilbage. Vil I det?

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, i betragtning af det fremskredne tidspunkt har jeg kun et par punkter. Første punkt, som allerede er blevet nævnt af de tidligere talere, vedrører borgerparlamenter, der står for åbenhed og dermed offentlighed, for demokratisk legitimitet, for omfattende kontrol, for lovgivning, meningsudveksling, konkurrencer om de bedste idéer, information og kommunikation.
Vores forretningsorden er et middel til at udforme procedurerne således, at vi kan løse vores opgaver. Vi skal dog ikke kun regulere vores procedurer, vi skal også have kompetencer for at kunne opfylde disse krav. For mit vedkommende handler det derfor ganske vist også om forretningsordenen, men i et parlamentarisk demokrati, som bygger på partidemokrati og dermed også på gruppeparlamentarisme, handler det om balancen og samspillet mellem arbejdet i udvalgene, arbejdet i grupperne og arbejdet i plenarforsamlingen. Det handler om samspillet mellem valgretten, statutten for medlemmerne af Europa-Parlamentet, de samme regler om uforenelighed og aktiviteterne her, fordi vi ganske vist kan have fælles regler på det område, men fordi forskellige forudsætninger fører til forskellige former for adfærd.
Jeg hilser derfor også styrkelsen af lovgivningsproceduren og lovgivningsdebatten velkommen, dog ikke på bekostning af den parlamentariske kontrol og den politiske diskurs, men derimod på en harmonisk måde. Jeg er derfor helt enig med fru Randzio-Plath i, at vi også skal passe på, at et stort flertal i udvalget ikke medfører, at debatten i plenarforsamlingen forringes, fordi vi ellers hæmmer en bred flertalsdannelse forinden og fører en proformadebat forinden.

Der skal være et samspil mellem det parlarmentariske arbejde i henholdsvis udvalg, grupper og plenarforsamling!
(Bifald)

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, nogle kolleger har sagt, at vi nu er i gang med at give medicin til en sund procedure. Jeg er enig med disse kolleger i den henseende, at vi også på baggrund af den nuværende forretningsorden er i stand til at lave mange, gode og nødvendige reformer for Parlamentets arbejdsmetoder, men de reformer bliver bare ikke lavet. Jeg har konstateret, at det er bedst at ændre proceduren for denne form for demokratisk proces, som både Corbett- og Inglewood-betænkningerne drejer sig om. Det er den eneste måde at få lidt gang og fart i Parlamentets arbejdsmetoder, som er blevet meget stive med årtierne.
Det ser ud til, at disse nye arbejdsmetoder, bl.a. catch the eye-proceduren, har virket meget godt ved udvalgsformandskonferencer, der er åbne for alle medlemmer, så jeg forstår ikke, hvorfor de ikke i større omfang også kan prøves på plenarmøder. Hvis disse eksperimenter så viser, at der er mangler i proceduren, kan vi altid vende tilbage til den gamle procedure. Der er jo kun tale om politiske valg, selv om vi taler om jura og regler.
Medlemmerne er på en måde altid børn af deres egen parlamentariske kultur, alle har de erfaringer, som de har fået i deres nationale parlament, og i den type sager er det måske svært at finde et europæisk standpunkt. Betænkningen indeholder alligevel en meget fin balance, der opfylder kravene til både effektivitet og demokrati. Måske betyder det faktum, at der nu kommer færre ændringsforslag til behandling end før til plenarmøderne, at forhandlingerne bliver mere politiske og i den henseende også mere interessante. Måske vil der virkelig blive argumenteret for og imod, og der kommer oven i købet mere indhold i forhandlingerne.
Nå man går i gang med at formidle billeder fra Europa-Parlamentet via internettet til alle i Europa, vil jeg håbe, at disse billeder bliver lidt mere farverige end billederne på tekst-TV, det vil sige, at vi får lidt mere farverige indlæg, livlige argumentationer og en reel debat.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, ærede kolleger, forretningsordenen er et instrument, som Parlamentet regulerer sit arbejde med. Det er så at sige de visitkort, vi giver væk udadtil. Som det eneste demokratisk legitimerede organ i EU er Parlamentet i sit arbejde forpligtet til størst mulig gennemsigtighed og klarhed, således at borgerne udenfor også kan forstå og bedømme arbejdsgangene her. Kun ved størst mulig klarhed og enkelthed i procedurerne lykkes det os at opnå den ønskede accept af vores arbejde i befolkningen.
Som medlem af Budgetkontroludvalget mener jeg især, at ethvert parlamentsmedlems fornemste ret er at stille spørgsmål til Kommissionen og at få svar herpå. Denne ret, som netop er af afgørende betydning for budgetkontrollen, er nedfældet i artikel 197 i EF-traktaten og i artikel 44 i forretningsordenen. Den er et udtryk for den parlamentariske kontrol med forvaltningen og må ikke begrænses. Der har imidlertid været forsøg på at indskrænke denne ret tidligere, f.eks. gennem rammeaftalen fra juli 2000, som begrænser hvert parlamentsmedlems mulighed for aktindsigt og adgang til informationer. Parlamentet har ikke mindst af denne grund besluttet at ændre denne rammeaftale så snart som muligt. Jeg benytter lejligheden til at minde formanden om hans opgave i den forbindelse.
Jeg er meget glad for, at det i betænkningen i et tillæg til artikel 44 udtrykkeligt understreges, hvad angår skriftlige forespørgsler, at forespørgeren alene er ansvarlig for indholdet af forespørgslen. Det betyder, at enhver udvælgelsesprøve fra formandens eller et andet organs side fortsat er udelukket. Også dette har der i det mindste hersket tvivl om tidligere.

Corbett (PSE)
Hr. formand, jeg er glad for bidragene og den ros og ris, som er kommet til udtryk så tydeligt. Jeg vil koncentrere mig om kritikken. Noget var forventet, og noget af kritikken kommer som en overraskelse. Jeg er overrasket over voldsomheden i fru Frassonis kritik. Hun holdt samme tale, som da vi startede vores arbejde i udvalget for halvandet år siden. Hun beskyldte mig også for ikke at lytte til hendes tale, så jeg vil gøre en sag ud af at imødegå hendes argument, fordi hun åbenbart mener, at vi har bevæget os videre på halvandet år. Jeg er glad for, at skyggeordføreren fra hendes gruppe var meget konstruktiv. Faktisk er hendes og min gruppe medunderskrivere på mange af ændringsforslagene.
Først og fremmest vil jeg gerne imødegå nogle argumenter fra forskellige talere. Jeg forsøger ikke at kvæle debatten eller begrænse minoriteter. Jeg forsøger at udvide debatten om de vigtige spørgsmål, at skabe mere tid til de virkelig vigtige og kontroversielle sager. Det kræver imidlertid forenklede procedurer for de mindre vigtige og mindre kontroversielle sager.
Hvilke spørgsmål defineres så som mindre kontroversielle? Vi har sagt, at hvis der er et flertal i udvalget på mere end 90%, kan spørgsmålet umiddelbart antages at være ukontroversielt. Selv her er det muligt at anvende de normale procedurer, hvis kun to grupper eller 32 medlemmer anmoder herom. Det er en meget lav grænse. Det er særdeles enkelt at vende tilbage til fuld normal procedure. Sådan bør proceduren være. Vi antager, at hvis spørgsmål er ukontroversielle, kan de vedtages ved forenklede procedurer, medmindre der foreligger anmodning om det modsatte. Det giver os mere tid til debat og flere meningsudvekslinger om vigtige sager.
Jeg vil også gerne imødegå argumentet om, at sprogsystemet er i fare. Hvert medlem har fortsat ret til at tale på sit eget sprog i alle situationer. Jeg afviser, at vi afskaffer spørgsmål om menneskerettigheder. Jeg er enig med hr. Posselt i, at menneskerettigheder er meget vigtige. Jeg foreslår ikke at fjerne spørgsmålet. Jeg foreslår en ny procedure for behandlingen heraf, der lægger større vægt på det detaljerede arbejde i udvalgene, og som skal føre til bedre og vigtigere resultater end på nuværende tidspunkt.
Det samme gælder uopsættelige spørgsmål. Vi afskaffer dem ikke. I stedet foreslår vi at behandle dem under andre procedurer, det være sig nye eller eksisterende procedurer.
Jeg vil gerne afklare et par punkter. Hvad angår proceduren om at bede formanden om ordet, er det stillede forslag et kompromis. Denne procedure skal kun bruges ved afslutningen af forhandlinger. Selv her er den ikke obligatorisk. I forslaget står, at formanden kan give medlemmerne ordet. Det er et meget fornuftigt kompromis. Hvis de medlemmer, der er forbeholdne over for dette, ikke engang er villige til at afprøve det i en periode ved afslutningen af forhandlingen, når formanden skønner det passende, viser de ikke megen vilje til at nå frem til et kompromis overhovedet. Jeg opfordrer alle, der er forbeholdne, til at give det en chance. Det kan aldrig skade at prøve.
Hvad angår OLAF, behandlede udvalget bevidst ikke dette spørgsmål, fordi sagen stadig verserer. Det ser nu ud til, at Domstolens kendelse er blevet anket, så det er stadig en verserende sag. Desuagtet mener jeg stadig, at sagen kræver nærmere undersøgelse i udvalget snarere end et sidste øjebliks ændringsforslag i plenarforsamlingen. Det er grunden til, at vi ikke har stillet forslag om OLAF.
Hvad angår kommissionsformanden og valg af kommissionsformand og Kommissionen generelt, har hr. Rothley gjort opmærksom på et relevant punkt. Vi har meget forskellige nationale traditioner, men det er korrekt at fremsætte det for plenarforsamlingen. Der er mange grupper, der vil have divergerende meninger om dette. Hr. Rothley har personligt overtalt mig, men jeg ved, at der er mange andre i Parlamentet, der stadig ikke er overbevist.
Hvad angår budgettet, har vi forskellige holdninger. Nogle hævdede, at for hvert punkt, Parlamentet behandler, skal Budgetudvalget foretage en grundig undersøgelse af de budgetmæssige konsekvenser. Andre mente, at det er en begrænsning af vores ret til at stille ændringsforslag i plenarforsamlingen, og at vi slet ikke skal gå i den retning. Vi har foreslået et kompromis om, at begrundede udtalelser, for hvilke der forventes finansielle konsekvenser, skal indeholde en analyse af, hvordan det er foreneligt med de finansielle perspektiver. Kompromiset kan ikke tilfredsstille alle, men det er igen et fornuftigt kompromis at arbejde videre på i øjeblikket.
Endelig er der spørgsmålet om sprogbrug i forbindelse med køn. Hr. formand, De gjorde ret i at påpege, at det kun har betydning for visse sprog. Det sprog, jeg udarbejdede betænkningen på, skelner ikke mellem køn, og jeg ville heller ikke have brugt det. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at vi for fire år siden i forbindelse med vedtagelsen af fru Palacio Vallelersundis og min betænkning vedtog en beslutning om, at forretningsordenen skulle revideres af tjenestegrene på alle sprog for at sikre kønsneutral sprogbrug. Vi behøver ikke komme ind på det spørgsmål en gang til. Vi skal sikre, at det, vi beslutter som Parlament, føres ud i livet.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tager ordet for en meget kort bemærkning, nemlig kun for at sige til hr. Corbett, at han ved afstemningen i morgen vil se, at skyggeordføreren og jeg er helt enige i min gruppes stemmeliste, og at vi stadig er uenige i alle de punkter, jeg nævnte.

De Palacio
Hr. formand, jeg har med stor interesse fulgt eftermiddagens drøftelse. Først og fremmest vil jeg gerne takke hr. Corbett for den fremragende betænkning og de gode begrundelser, både i begyndelsen og slutningen. Derudover, og også med baggrund i min mangeårige erfaring som ansvarlig for forskriftsmæssige spørgsmål i min gruppe i det spanske parlament, har jeg nøje fulgt sagen. Jeg mener også, at det er vigtigt, at Parlamentet kommer tættere på borgerne, at drøftelserne er mere livlige, men samtidig skal det være et effektivt og reguleret instrument.
Jeg mener, at ordførerens forslag i høj grad forbedrer den nuværende forretningsorden, og jeg lykønsker ham derfor. Det er ordførerens tekst, og vi kan kun prøve på at samarbejde bedst muligt for at gøre Europa-Parlamentet mere dynamisk og levende, tættere på borgerne, så de får indblik i vores arbejdsgang, indsatsområder og arbejdsindsats.
For Prodi-Kommissionen - kommissionsformanden har altid sagt det, og jeg gentager det ved enhver lejlighed i Parlamentet og i Parlamentets grupperinger - er forholdet mellem Kommission og Parlament yderst vigtigt, og vi har fra starten forpligtet os til at samarbejde og støtte Parlamentet i dets arbejde og opgaver.
Størsteparten af betænkningerne og de lovgivningsmæssige spørgsmål bliver behandlet direkte på plenarforsamlingen af de ansvarlige kommissærer. Det er en stor ændring i forhold til tidligere. Kommissionen besvarer over 3.000 spørgsmål fra Parlamentet om året. Jeg mener også, at vi har nået en passende aftale angående samarbejde og Parlamentets deltagelse i internationale forhandlinger, hvor der som regel er parlamentsmedlemmer med, hvilket jeg må indrømme har været nyttigt. Vi er også meget tilfredse med proceduren med fælles beslutningstagning, den fungerer, og jeg mener, det er en stor succes. Her vil jeg også fremhæve, at vi anstrenger os for regelmæssigt at informere Parlamentet, før vi giver oplysninger til andre, så Parlamentet i hvert fald får mindst samme oplysninger som Rådet.
Afslutningsvis mener jeg, at rammeaftalen - selv om der er nogle gnidninger i praksis nogle gange - er et nyttigt instrument, der regulerer vores samarbejde.
Jeg gentager min lykønskning til ordføreren. Jeg håber, at vi sammen kan puste mere liv i EU's institutioner, og at vi kan gøre institutionernes arbejde mere forståeligt, det vil sige, at EU bliver mere forståeligt for, og kommer tættere på, borgerne.

Formanden.
Mange tak, fru de Palacio.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0195/2002 af Duff for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af forretningsordenens bestemmelser om parlamentarisk immunitet (artikel 6) (2001/2237 (REG));
A5-0213/2002 af MacCormick for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om parlamentarisk immunitet for italienske medlemmer af Europa-Parlamentet og de italienske myndigheders praksis på området (2001/2099 (REG)).

MacCormick (Verts/ALE)
Hr. formand, det er en stor lettelse som ordfører for dette område endelig at få mulighed for at fremlægge denne betænkning for Parlamentet, uanset om den forkastes eller godkendes. Jeg har været medlem af Parlamentet i godt tre år og har næsten i al den tid haft æren af at være en af ordførerne for parlamentariske privilegier og immunitet for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. En af mine første opgaver var en lang række anmodninger fra italienske medlemmer eller rettere fra deres advokater om deres bekymring over, at der i Italien foregik strafforfølgelse eller andre retlige handlinger, som krænkede deres immunitet.
Forretningsordenen, som jeg håber bliver ændret i lyset af Duff-betænkningen, indeholder klare regler for Parlamentets procedurer i forbindelse med beslutning om at ophæve medlemmers immunitet på baggrund af anmodning fra de kompetente myndigheder i en medlemsstat. Problemet med de italienske sager var, at Parlamentet kun modtog anmodning fra medlemmerne selv, og det vakte bekymring. Hvis parlamentsmedlemmernes privilegier og immunitet blev tilsidesat af medlemsstaten, så var det en alvorlig sag.
Min konklusion og Duff-betænkningens konklusion er, at parlamentariske privilegier og immunitet ikke er til for at give Europa-Parlamentets medlemmer flere rettigheder end andre borgere. De eksisterer udelukkende for at beskytte Parlamentets værdighed som europæisk lovgiver og for at sikre en sund og fri demokratisk forhandling.
Det ville i sig selv være en utilfredsstillende situation, hvis medlemmerne kunne påvise, at deres stilling som medlemmer af dette Parlament og som europæiske lovgivere blev krænket af en medlemsstat, og der ikke var mulighed for at fremføre dette i Parlamentet, udelukkende fordi ingen kompetente myndigheder i medlemsstaten havde anmodet om ophævelse af immunitet.
Parlamentet har immunitet i henhold til to forskellige bestemmelser. Artikel 9 i protokollen af 1965 vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter anfører, at Europa-Parlamentets medlemmer hverken kan eftersøges, tilbageholdes eller retsforfølges på grund af meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af deres hverv. Der er andre forbindelser og former for immunitet, hvor et parlamentsmedlems immunitet svarer til et nationalt parlamentsmedlems immunitet i medlemsstaten eller i andre medlemsstater, nemlig immunitet for strafforfølgelse undtagen med Parlamentets accept.
Efter grundige undersøgelser stod det klart, at det springende punkt i alle sagerne udelukkende var protokollens artikel 9. Det var spørgsmålet om, hvorvidt strafforfølgelse af medlemmer for nuværende eller tidligere meningstilkendegivelser krænker medlemmernes immunitet i henhold til artikel 9. Forretningsordenen indeholder ikke bestemmelser om, hvad vi skal gøre i disse tilfælde. Jeg mener, at vi i vores egenskab af demokratisk lovgivende forsamling skal have naturlige beføjelser til at gøre medlemsstaterne opmærksomme på sager, hvor betingelserne for en fri debat i Parlamentet krænkes.
På baggrund heraf gennemgik udvalget sagerne, og i alle sager undtagen en godkendte udvalget henstillingerne, som jeg blev bedt om at fremsætte. Hvis man ser på sagerne så klart og åbent som muligt, ser det for mig ud til, at hr. Speroni klart blev stillet til ansvar for en meningstilkendegivelse under udøvelsen af sit hverv, fordi der blev stillet spørgsmål vedrørende en stemmeforklaring i Parlamentet. Hr. Marras sag omhandlede dokumenter offentliggjort af hr. Marra i sin egenskab af medlem, og som ad indviklede veje førte til strafforfølgelse eller sagsanlæg.
Disse sager ser ud til at være ret enkle og omhandlede artikel 9. Modsat mig mente udvalget, at hr. Dell'Utris sag havde samme karakter. Grunden til, at jeg var uenig med udvalget, er, at i hr. Dell'Utris sag blev udtalelserne, uanset deres rigtighed eller retlige karakter, fremsat flere år før, hr. Dell'Utri blev medlem af Parlamentet. Jeg kan ikke se det fornuftige i at have en bestemmelse om meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af vores hverv, der vedrører udtalelser fremsat, før vi blev medlemmer af Parlamentet. Man kan ikke sætte lighedstegn mellem kandidater, der opstiller til Parlamentet, og valgte parlamentsmedlemmer. Dette gælder i øvrigt også for os i vores egenskab af kandidater.
Derfor anbefaler jeg, at Parlamentet følger de foreslåede tiltag i min betænkning, og at vi gør de italienske myndigheder opmærksomme på sagerne. Min gruppe har stillet forslag om at slette hr. Dell'Utris navn fra betænkningen, og jeg er selv af den overbevisning, at det er det eneste rigtige. Jeg håber, at jeg over for kollegerne har redegjort for, hvorfor jeg mener, det er det eneste rigtige, og at det udelukkende er et spørgsmål om en objektiv og retfærdig fortolkning af protokollen, snarere end et forsøg på at blande mig i politiske afgørelser om interne anliggender i Italien.

Duff (ELDR)
Hr. formand, spørgsmålet om reform af artikel 6 blev første gang rejst i forbindelse med striden om de spanske domstoles anmodning om ophævelse af to italienske parlamentsmedlemmers immunitet. De spanske ministre anfægtede de spanske dommeres kompetence til at indgive en sådan anmodning. Det satte Europa-Parlamentet i et dilemma, der ikke var selvskabt, men som forstærkedes af svagheden i Parlamentets egne regler og procedurer.
Forslagene, der efter langvarige drøftelser blev vedtaget med et stort flertal i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, består af flere elementer. For det første indeholder de en kort og klar udtalelse om, hvad privilegier og immunitet er i en moderne kontekst. Det vil sige ikke at beskytte kriminelle medlemmer af Europa-Parlamentet, men hovedsagelig, som hr. MacCormick sagde, at sikre den lovgivende forsamlings værdighed som sted for en uafhængig og pluralistisk debat.
For det andet erkender vi, at der kan være mere end én kompetent myndighed i nogle medlemsstater, og vi giver Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked mulighed for ikke blot at komme med en begrundet udtalelse om kompetence, men også for at udarbejde en vejledende, ikke udtømmende liste over kompetente myndigheder.
For det tredje er parlamentsformandens pligter klart beskrevet til forskel fra pligterne for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. For det fjerde fastsættes mere detaljerede procedurer for udvalget og de kriterier, der ligger til grund for udvalgets udtalelser, af hensyn til medlemsstaternes domstole og offentligheden. For det femte fastsættes bestemmelser for særlige tilfælde, hvor et medlem er nødt til at bekræfte sine privilegier eller immunitet for retten.
Jeg tror, at de nye bestemmelser vil gøre Parlamentet i stand til at behandle sager om privilegier på et føderalt niveau i samarbejde med, dog ikke underlagt, nationale parlamentariske systemer. Reformerne omfatter en klarlæggelse og en formalisering af procedurerne for privilegier og immunitet. Det opfylder kravene, som Retten i Første Instans har opstillet vedrørende en separat relateret sag. Mere vidtrækkende reformer afhænger af, om konventet nærmer sig en ændring af protokollen fra 1965, formuleringen af en medlemsstatut og endelig spørgsmålet om at forbedre Parlamentets adgang til EF-Domstolen i spørgsmålet om sanktioner.

Inglewood (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker at tale om Duff-betænkningen, men jeg lykønsker både hr. Duff og professor MacCormick med det meget store arbejde, de har udført.
PPE-DE-Gruppen er enig i hr. Duffs fremgangsmåde og analysen i betænkningens begrundelse. Det fremgår tydeligt, ikke blot af forhandlingen tidligere på aftenen, men også af diskussioner i Parlamentet og udvalgene i løbet af de sidste par uger og måneder, at hele spørgsmålet om immunitet er indviklet, usammenhængende og forvirrende.
I hr. Duffs begrundelse står der ganske rigtigt, dog med en lidt anden formulering, at medlemmer af Europa-Parlamentet ikke kun er nationale parlamentsmedlemmer, der rejser udenlands. Faktisk har medlemmer af Europa-Parlamentet nu forskellig status fra nationale parlamentsmedlemmer, der rejser udenlands. Der er visse ligheder, men også kvalitative forskelle.
Det har afgørende betydning for hele spørgsmålet om immunitet, og det forklarer, hvorfor vi er havnet i det nuværende rod. Hr. Duff har fuldstændig ret, når han i betænkningen, og igen her til aften, påpeger, at for at rydde op og skabe noget, som er fornuftigt og forståeligt for borgerne i EU, skal ændringerne komme fra det kommende konvent og fra henstillinger til regeringskonferencen, som måske accepteres. Derudover bør bestemmelser om dette indarbejdes i den nye medlemsstatut. Hvis vi gennemfører disse ting, kan vi måske tilføre reglerne den grad af fornuft og sammenhæng, de i øjeblikket mangler og fortsat vil mangle til stor skade for Parlamentet, hvis det ikke lykkes.

Corbett (PSE).
Hr. formand, først vil jeg lykønske begge ordførere med deres fremragende arbejde, men mine bemærkninger vedrører Duff-betænkningen. Hr. Duff valgte en vanskelig betænkning om et emne, der udsprang af en specifik og meget ømtålelig sag, der fortsat er specifik og ømtålelig. Der er stadig betydelige meningsforskelle mellem min side af Parlamentet og den modsatte side.
Ikke desto mindre er det med denne sag lykkedes hr. Duff at opnå enighed ved at fokusere på procedurerne i stedet for selve sagen, og det gjorde han med stor kløgt. Jeg vil gerne gengælde en kompliment fra ham tidligere på aftenen. Alle parlamenter burde have en mand som Andrew Duff.
Derfor støtter min gruppe hr. Duffs tiltag. Han har med stor klarhed udarbejdet disse nye og fremsynede artikler. Fremsynede, fordi de giver Parlamentet mulighed for at bekræfte et medlems immunitet, når der ikke foreligger anmodning om ophævelse, og der er indledt, eller det påtænkes at indlede retssag i medlemsstaten. Desuden er artiklerne fremsynede ved at indføre, at der kan være flere end én national myndighed med kompetence til at indgive anmodning om ophævelse af immunitet.
Alt dette er efter min mening kun til vores fordel. Min gruppe stemmer således for betænkningen, men vi forhandler stadig om punkt 8 i ændringsforslag 2, som vi frygter grundlæggende er i strid med betænkningens forrige punkter. Det giver også mulighed for, at Parlamentet bliver involveret i selve substansen i en sag snarere end spørgsmålet om ophævelse af immunitet. Det er muligt, at vi vil anmode om delt afstemning eller stemme imod teksten. Vi er dog stadig parate til at diskutere sagen med ordføreren i anerkendelse af hans fremragende arbejde.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, der er to punkter, som altid har udgjort grundlaget for Europa-Parlamentets teori om immunitet, selv i den forvirrede situation, som er svær at fortolke, eftersom der ikke er nogen klar statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Det første punkt er, at immuniteten ikke beskytter parlamentsmedlemmet, men Parlamentet, og det andet punkt er, at Parlamentet under ingen omstændigheder må tiltage sig retten til at dømme om sagernes indhold og således gøre sig selv til en slags domstol.
Efter min opfattelse - og det er jeg ærligt talt ked af at sige - er hr. Duffs betænkning nyskabende på en negativ og farlig måde, når det gælder begge disse punkter. Det er f.eks. tilfældet i artikel 6, stk. 1, litra a), hvor man taler om beskyttelse af immuniteten. I en situation, hvor vi beder europæerne om at acceptere foranstaltninger som den europæiske arrestordre - og således om at acceptere at blive arresteret ud fra beviser og procedurer, der er gældende i en anden medlemsstat end deres egen - forekommer det mig virkelig besynderligt at give hvert enkelt parlamentsmedlem mulighed for reelt at standse retssagen.
Man siger, at parlamentsmedlemmets mulighed for at handle bør være begrænset til den absolutte immunitet, som er omhandlet i artikel 9, og at Parlamentets ansvarlige udvalg herefter skal vurdere, hvorvidt parlamentsmedlemmets anmodning kan efterkommes. I hr. Duffs tekst er der dog ikke denne skelnen mellem artikel 9 og artikel 10, og jeg synes ærligt talt ikke, at det er nogen garanti, at det ansvarlige udvalg eventuelt kan udtale sig. Den afstemning, der fandt sted om hr. Dell'Utris immunitet - hr. Dell'Utri var ikke engang parlamentsmedlem på daværende tidspunkt - er nemlig ikke nogen garanti, eftersom et Parlaments stemmer altid er politiske stemmer.
Den procedure, der er udarbejdet, er således alt for kompliceret og giver mulighed for en fuldstændig skrupelløs adfærd, som selvfølgelig er utænkelig i Neil MacCormicks og Andrew Duffs land, men som desværre er meget mere almindelig i andre lande. Derfor stemmer jeg imod hr. Duffs betænkning, og det vil jeg også anmode min gruppe om at gøre.

Berthu (NI).
Hr. formand, hr. Duffs betænkning tager sigte på at etablere en mere rationel procedure, når det gælder ophævelse af medlemmernes parlamentariske immunitet, og samtidig indføre et ekstra værn mod vilkårlighed, hvilket vi kun kan bifalde.
Betænkningen løser imidlertid efter vores opfattelse ikke på tilfredsstillende vis det præcise tekniske spørgsmål, som oprindeligt satte disse overvejelser i gang, nemlig hvorledes det bestemmes, hvilken national myndighed der er beføjet til over for Europa-Parlamentet at fremsætte begæring om ophævelse af et medlems immunitet. Politisk sund fornuft tilsiger, at det må henhøre under den berørte medlemsstats kompetence at udpege en sådan myndighed. I øvrigt anføres det i Lamassoure-betænkningen, som vi vedtog under den seneste mødeperiode, at beføjelser, som ikke udtrykkeligt er henlagt til en af EU's institutioner, betragtes som henhørende under medlemsstaternes kompetence. I Duff-betænkningens artikel 6 a, stk. 13, sker der imidlertid en forvirring af begreberne, og en i øvrigt klar regel gøres indviklet. Det kan vi naturligvis ikke acceptere, hr. formand, hvilket jeg også vil påpege i min stemmeforklaring.

Gargani (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentets selvstændighed og uafhængighed, som vores kolleger appellerede til, er to af de principper, som EU-systemets demokratiske legitimitet bygger på. Derfor er det vores pligt at beskytte disse principper imod de forsøg, der gøres fra flere sider på gribe ind i udøvelsen af Parlamentets hverv. Den absolutte og betingede immunitet, der er taget højde for i protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, giver Europa-Parlamentet nogle instrumenter - selv om der kun er tale om delvise instrumenter - så det kan forsvare sig imod de angreb på dets uafhængighed eller selvstændighed, der risikerer at komme fra andre offentlige eller private magtfaktorer.
Denne effektivitet mangler, når det gælder de parlamentsmedlemmer, som er valgt i Italien. Meget ofte tager retsvæsenet nemlig ikke højde for parlamentsmedlemmets absolutte immunitet - og det vil jeg gerne understrege over for Europa-Parlamentet - når det udarbejder de processkrifter, der er omhandlet i forfatningens § 68, stk. 2, navnlig hvad angår telefonaflytning, også selv om dette sker indirekte.
Netop i disse dage har vi en diskussion i Italien om sådanne indirekte telefonaflytninger, som er blevet foretaget i strid med princippet om denne garanti. Det indikerer, at der også i Italien finder en konfrontation sted - hvor det skal siges, at tonen undertiden er hård - mellem parlamentet og visse dommere, som i udøvelsen af deres hverv uundgåeligt - og nogle gange ubevidst - er partiske i deres handlinger. De dækker sig ind bag den institutionelle uafhængighed og ansvarsfrihed, som de nyder godt af, og udfører reelt nogle politiske handlinger. På den anden side er det dommerne selv, der gør denne rolle teoretisk på møder og seminarer, men også på officielle dagsordener.
Hvad Italiens særtilfælde angår, skal Europa-Parlamentet kraftigt forsvare sin uafhængighed, ikke mindst når dets medlemmer beskyldes for lovovertrædelser som følge af meningstilkendegivelser under udøvelsen af deres hverv. Europa-Parlamentet skal konkret også have mulighed for at gribe ind i de sager, der vedrører absolut og betinget immunitet, når anmodningen kommer fra det parlamentsmedlem, som der er lagt sag an imod - naturligvis såfremt de nødvendige betingelser og forudsætninger er til stede for at forsvare vedkommendes privilegier - på samme måde, som det italienske parlament gør.
I hr. MacCormicks og hr. Duffs betænkninger tager man højde for nogle procedurer til gennemførelsen af disse garantier.
Til sidst vil jeg gerne takke både hr. MacCormick og hr. Duff, som i betænkningen om vedtagelsen af parlamentsmedlemmernes statut fastlagde det, der skal stå i denne statut, og som forhåbentlig bliver vedtaget af Parlamentet snarest muligt.
I hr. MacCormicks betænkning - sådan som den blev vedtaget af Retsudvalget - tages der allerede stilling til nogle af de sager, man har gjort opmærksom på, og de sager, der vedrører parlamentsmedlemmerne - eller de tidligere parlamentsmedlemmer - Marras, Speroni og Dell'Utri, betragtes som prima facie-sager, der i det påkommende tilfælde falder ind under princippet om absolut immunitet. Den kompetente dommer - det vil sige den italienske dommer - skal under alle omstændigheder sende Parlamentet den nødvendige dokumentation, så det kan fastlægges, om den pågældende sag hører ind under de bestemmelser om absolut immunitet, der er omhandlet i protokollens artikel 9.
På PPE-DE-Gruppens vegne kan jeg kun give udtryk for min fulde enighed i denne indfaldsvinkel og anbefale, at vi vedtager hr. MacCormicks og hr. Duffs betænkninger uden ændringer. Jeg vil gerne takke hr. MacCormick og hr. Duff for det værdifulde arbejde, de har udført.

Paciotti (PSE).
Hr. formand, ligesom hr. Corbett bifalder jeg den måde, som vores ordførere, hr. Duff og hr. MacCormick, har taget spørgsmålene op på, når det gælder procedurerne for undersøgelsen af Europa-Parlamentets medlemmers immunitet. Europa-Parlamentet bør i fremtiden have sit eget immunitetssystem, så alle parlamentsmedlemmerne sikres ligebehandling i stedet for en behandling, der afhænger af statsborgerskabet. Og det kunne være en af de mange opgaver, som Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid skal tage sig af.
I mellemtiden er det dog nødvendigt at løse nogle spørgsmål, som er opstået i denne valgperiode, og det gælder navnlig Spaniens undersøgelse, hvad angår parlamentsmedlemmerne Berlusconi og Dell'Utri. I dette tilfælde medførte Parlamentets formandskabs fortolkning af forretningsordenen, at anmodningen fra den spanske retsmyndighed blev betragtet som uantagelig og derfor ikke blev fremsendt til det kompetente udvalg eller behandlet af Europa-Parlamentet, før den pågældende havde nedlagt sit embede som parlamentsmedlem.
Anmodningen blev i dette tilfælde anset for at komme fra en udenlandsk myndighed, og derfor skulle den indgives via regeringen og dens diplomatiske repræsentation. Men i Det Europæiske Fællesskab bør medlemsstaternes retsmyndighed ikke betragtes som en udenlandsk retsmyndighed, der udelukkende repræsenteres af regeringen. Derfor er det rigtigt at stille et ændringsforslag til forretningsordenens artikel 6, som tager sigte på, at enhver anmodning om ophævelsen af immunitet, der kommer fra en hvilken som helst kompetent myndighed i medlemsstaterne, straks skal meddeles til Parlamentet og henvises til det kompetente udvalg.
Det spørgsmål, der tages op i hr. MacCormicks betænkning, er også opstået i forbindelse med italienske parlamentsmedlemmers sager. I artikel 9 i protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter står der - sådan som det er tilfældet i ethvert demokratisk land - at Europa-Parlamentets medlemmer ikke kan retsforfølges på grund af meningstilkendegivelser under udøvelsen af deres hverv. Der er ikke tale om en betinget immunitet, som kan ophæves af Parlamentet, men om en absolut immunitet. Denne ukrænkelighed følger af en EU-bestemmelse, som det er op til medlemsstaternes dommere at fortolke og anvende. I Italien har man dog fået den praksis, at de nationale parlamentsmedlemmer kan påberåbe sig parlamentets beskyttelse i de tilfælde, hvor de mener, at deres privilegium er blevet misfortolket eller nægtet dem uden gyldig grund, og derfor var man af den opfattelse, at i tråd med det, der står i protokollens artikel 10, bør denne nationale praksis vedtages på EU-plan.
Denne fortolkning bliver nu medtaget i hr. Duffs betænkning som en generel løsning, og der foreslås således en ændring af forretningsordenen, så parlamentsmedlemmerne får mulighed for at anmode om en beskyttelse af deres immuniteter og privilegier, hvorved mulighederne for at beskytte disse bliver større.
At sige ja til disse forslag er en handling, der viser tilliden til politikkens værdighed og dens evne og vilje til at sikre demokratiet i alles interesse og ikke fastholde nogle menneskers privilegier i modstrid med princippet om, at alle borgere er lige.
Det er en tillid, som jeg stædigt ønsker at bevare, selv om den alt for ofte bliver svigtet, sådan som vi kan se af et af de specifikke forslag i Retsudvalgets betænkning, nemlig at selv hr. Dell'Utris udtalelser fra før, han blev parlamentsmedlem, skal betragtes som meningstilkendegivelser under udøvelsen af hvervet som parlamentsmedlem.
Derfor stemmer jeg for det ændringsforslag, som hr. MacCormick har stillet.

Zimeray (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne fremføre enkelte bemærkninger. Indledningsvis ønsker jeg imidlertid at lykønske ordførerne, som efter min opfattelse har ydet en fremragende indsats under arbejdet med dette særdeles komplicerede emne.
Alle aspekter har været fremme i debatten, og jeg vil blot knytte enkelte bemærkninger hertil. For det første må vi i spørgsmål af denne art altid bestræbe os for at se bort fra alle politiske hensyn, i alt fald i videst muligt omfang, og udelukkende træffe afgørelse på grundlag af de retlige forhold. For det andet vil jeg pege på hensynet til rimelighed, ligevægt og lige rettigheder for medlemmerne. Det er også de hensyn, som danner grundlag for betænkningen. Det er efter min opfattelse vigtigt at fastholde dette hensyn og ønsket om i forbindelse med en stillingtagen af denne art og en betænkning af denne art at stadfæste Europa-Parlamentets og medlemmernes rettigheder. Det er også et forhold, vi finder afgørende, så meget mere som vi ser en udvikling i retning af harmonisering af strafferetten - en udvikling, jeg i øvrigt hilser velkommen. Jeg ser gerne, at en sådan harmonisering går i retning af øget frihed, ikke kun for parlamentsmedlemmerne, men for alle EU's borgere. På det punkt har vi desværre fortsat meget at gøre.
Afslutningsvis vil jeg anføre endnu to bemærkninger. For det første er det altid beklageligt, når hensynet til det fælles går forud for det personlige i spørgsmål vedrørende personers frihed. Ordføreren skal imidlertid ikke lastes herfor. Proceduren kræver den tilgang. Det er imidlertid min opfattelse, at vi, når det gælder spørgsmål, som vedrører enkeltpersoner og deres frihed, deres strafferetlige stilling, må sikre, at procedurerne åbner mulighed for individuel undersøgelse fra sag til sag. Derved undgår vi en kollektiv eller politisk tilgang til problemet, om end det ikke har været tilfældet i den foreliggende sag.
Min anden og sidste bemærkning vedrører sagen om hr. Dell'Utri. Jeg tilslutter mig ønsket om at behandle denne sag separat af de årsager, der helt korrekt har været fremført.

Formanden.
Mange tak.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0158/2002) af Figueiredo for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om udkast til fælles rapport om social integration.

Figueiredo (GUE/NGL)
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, den betænkning, som i dag er til forhandling, er ikke blot frugten af det arbejde, der er udført i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, men også af de vigtige bidrag, som er kommet dels fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, i form af Konstantinos Alyssandrakis' udtalelse, dels fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, i form af Joke Swiebels udtalelse. Jeg takker alle for deres bidrag, som forhåbentlig vil blive vedtaget af et flertal i Parlamentet.
Betænkningen tager udgangspunkt i Kommissionens meddelelse om de første 15 nationale handlingsplaner for integration, som medlemsstaterne fremlagde i juni sidste år som opfølgning på de beslutninger, der var blevet truffet på Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 om strategien for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, og de fire fælles mål vedtaget i Nice om fremme af arbejdsmarkedsdeltagelsen og alle borgeres adgang til ressourcer, rettigheder, goder og tjenesteydelser, der er væsentlige for at kunne leve et menneskeværdigt liv, forebyggelse af risikoen for udstødelse og en indsats til fordel for de mest følsomme grupper, med mobilisering af alle berørte aktører.
Trods begrænsninger og forskelle i medlemsstaternes fremgangsmåder i de nationale handlingsplaner peger Kommissionens og Rådets fælles rapport, der blev vedtaget under det belgiske formandskab, på væsentlige risici og udfordringer, der bør tages i betragtning, hvis der skal ske hurtigere fremskridt i den grundige og fyldestgørende analyse af årsagerne til social udstødelse, og på konkrete foranstaltninger, der skal gennemføres med større fart og større målrettethed, hvis vi skal nå ud over hensigtserklæringerne om større økonomisk og social samhørighed.
Fordi det er så væsentligt, vil jeg gerne fremhæve de centrale udfordringer, som den fælles rapport udpeger, og som består i at skabe et rummeligt arbejdsmarked og sikre, at beskæftigelse er en rettighed og mulighed for alle, at garantere en passende indkomst og tilstrækkelige ressourcer til at leve en menneskeværdig tilværelse, at bekæmpe uddannelsesmæssig forfordeling, at fastholde familiesolidariteten og beskytte børnenes rettigheder, at sikre alle en god bolig, at sikre lige adgang til ydelser af høj kvalitet (sundhed, transport, social sikring, pleje, kultur samt rekreative og juridiske tjenesteydelser), at forbedre formidlingen af ydelserne og at revitalisere områder med mange problemer.
Hvis disse udfordringer skal klares, er det afgørende, at medlemsstaterne sætter ind på at forbedre omfordelingen af ressourcerne og mulighederne i samfundet for således at sikre den sociale integration og alles deltagelse og udøvelse af deres grundlæggende rettigheder. Lige så vigtigt er det, at der følges en integreret og multidimensional strategisk fremgangsmåde, der bygger på de mål, der blev fastsat i Nice, og at fællesskabsprogrammet til fremme af kampen mod social udstødelse gennemføres, herunder den første rundbordsdrøftelse, der skal foregå i oktober under det danske formandskab, for at sikre en merværdi i forbindelse med bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse med klare prioriteter og specifikke mål, passende politikker og foranstaltninger understøttet af tilsvarende budgetbevillinger og ressourcer.
Den fælles udfordring, som de fælles politikker og de forskellige regeringer står over for, består derfor i at garantere, at hovedmekanismerne for omfordeling af muligheder og ressourcer - arbejdsmarkedet, skattesystemerne, systemerne for social beskyttelse, uddannelse, erhvervsuddannelse, bolig, sundhed og andre tjenesteydelser - gøres tilstrækkelig universelle i forbindelse med de strukturelle forandringer for at imødekomme behovene hos de befolkningsgrupper, der er mest udsatte for fattigdom og social udstødelse.
Derfor bør de økonomiske og monetære politikker, herunder konkurrence-, landbrugs- samt fiskeri- og stabilitetspagtpolitikken, sammen med socialpolitikken udgøre en sammenhængende trekant, og enhver politik bør vurderes med henblik på dens virkninger på det sociale område og om nødvendigt revideres, så den bringes i overensstemmelse med de sociale mål og målsætningen om større økonomisk og social samhørighed, og så der sættes ind over for den skandale, som det er, at ca. 18% af EU's befolkning, eller mere end 60 millioner mennesker, fortsat må leve i fattigdom.
Det er også vigtigt, at der findes troværdige og relevante sociale indikatorer, med data opdelt efter køn, der gør det muligt at måle forandringer i dagligdagen, men som også kan advare om og overvåge tendenser i den sociale situation, hvad angår fattigdom og især social udstødelse. Man bør jo ikke glemme realiteterne, men erindre, at det - til trods for den komplekse analyse af sammenhængen mellem de offentlige udgifter og den sociale beskyttelse på den ene side og fattigdomsrisikoen på den anden side - med rette kan hævdes, at 41% af EU's befolkning uden de sociale overførsler, herunder navnlig alderspensionerne, ville befinde sig i fattigdomsrisiko, og at denne andel stadig ville være på 26%, hvis alderspensionerne var indbefattet, men andre sociale overførsler ikke medregnedes som indkomst.
Jeg beklager derfor de fleste af Det Europæiske Folkepartis forslag, som søger at skjule realiteterne og lægge hindringer i vejen for de nødvendige foranstaltninger til gavn for den sociale integration. Jeg appellerer til dem om at trække disse forslag tilbage, så den hidtidige indsats ikke skal have været forgæves, men der i stedet ydes et positivt bidrag til en effektiv strategi for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne komplimentere fru Figueiredo for hendes grundige betænkning og hendes første indlæg. Jeg vil ligeledes takke Beskæftigelsesudvalget, fordi det har optaget næsten alle Kulturudvalgets forslag.
Vores udvalg vil gerne understrege, at uddannelse, kultur og sport er vigtige faktorer i social integration. I denne forbindelse vil jeg gerne påpege, at disse faktorer for at kunne virke positivt bør fungere i et gunstigt socialt miljø, som f.eks. er i stand til at udnytte de højt uddannede eksperter, som uddannelsessystemet frembringer. Derefter peger vi på nogle punkter, som har særlig stor betydning. Vi finder det i udvalget nødvendigt at styrke den offentlige karakter af foranstaltningerne til forebyggelse og bekæmpelse af social udstødelse på uddannelses- og kulturområdet.
Især mener vi, at et offentligt, gratis uddannelsessystem er en forudsætning for fri adgang uden undtagelse, og opfordrer medlemsstaterne til at tilbyde alle børn en gratis og obligatorisk skolegang af mindst 12 års varighed. Vi mener desuden, at uddannelsessystemet ikke kun skal give de unge basiskundskaber, herunder edb-færdigheder, men også en indgående samfundsforståelse, som giver dem mulighed for at blive bevidste aktører i det sociale fremskridts tjeneste.
I betragtning af det store antal unge arbejdsløse anmoder Kulturudvalget om, at man støtter oprettelsen af skoler, der kan give dem en ny chance. Endvidere anmoder vi om, at der træffes foranstaltninger til bekæmpelse af analfabetisme, til at give børnene et perfekt kendskab til deres modersmål og til undervisning i andre sprog. Især for indvandreres vedkommende opfordrer vi til oprettelse af programmer for grundundervisning i værtslandets sprog.
Den debat, der har været i Parlamentets udvalg, og som afsluttes i plenarforsamlingen i dag, er ganske givet både nyttig og interessant. Men den er ikke tilstrækkelig. Som Kulturudvalget også gør opmærksom på, kræver kampen mod social udstødelse, at der gennemføres konkrete foranstaltninger, så vi kan se, der er sket en væsentlig fremgang, næste gang vi behandler spørgsmålet.

Swiebel (PSE)
Europa-Kommissionen - og kommissæren i særdeleshed - fortjener ros for det foreliggende dokument, som for første gang samler politiske retningslinjer vedrørende fattigdom og social udstødelse.
Socialpolitikken skal afgjort spille en rolle på to fronter: Den skal fremme såvel den sociale samhørighed som produktiviteten. Udvalget om Kvinders Rettigheder støtter da også fuldt og helt den analyse, der fastslår, at det kun er muligt at fjerne fattigdom og social udstødelse ved at styrke de såkaldte socialt belastede gruppers produktivitet og indtjeningsevne. Det gælder ikke mindst kvinderne. Det er derfor også lidt ærgerligt, at analysen ikke føres til ende. Vi søgte nemlig forgæves efter udtryk for den tanke, at den ulige fordeling af lønnet og ulønnet arbejde mellem mænd og kvinder er baggrunden for, at kvinder er overrepræsenteret blandt de fattige. Fattigdom skal for kvinders vedkommende ses i direkte sammenhæng med deres manglende økonomiske uafhængighed. Denne uafhængighed bør fremmes ved lønnet arbejde, som sikrer varig indtjening for kvinderne selv og for dem, der er afhængige af dem.
Såfremt Kommissionen og medlemsstaterne vil følge os i denne kønsrelaterede analyse, må kvinders økonomiske uafhængighed i Europa gøres til genstand for fornyet undersøgelse, og denne faktor bør spille en selvstændig rolle i analysen og i de politiske retningslinjer for fattigdomsbekæmpelsen. Enlige ældre kvinder og enlige mødre med mindre børn er særligt udsatte grupper. Deres sårbarhed vil imidlertid være uformindsket, så længe man ikke åbent erkender årsagerne hertil. Så længe ulønnet arbejde fortsat tynger kvinderne, og i særdeleshed kvinder med børn, og hindrer dem i at opbygge indtjeningsevne, vil disse grupper forblive socialt udsatte.
Kombinationen af arbejde og omsorg, som nu ses som en central emancipationsstrategi, kan imidlertid også vise sig at være en faldgrube, såfremt man i for høj grad betoner deltidsarbejde og orlovsordninger for kvinder og dermed hindrer de pågældende kvinder i at opbygge og fastholde den fornødne indtjeningsevne. Den åbne koordinationsmetode kan i denne forbindelse give anledning til nyttige sammenligninger mellem landenes politik på området, og jeg imødeser med interesse udfaldet heraf. Det er i denne forbindelse imidlertid påkrævet, at de anvendte indikatorer til måling af fattigdom ikke fortsat er gender blind, men at man også kortlægger den indtjening, der hidrører fra det enkelte medlem i en husstand.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, social udstødelse er et vanskeligt emne. Meningerne brydes, allerede når det gælder terminologien. Vi ved, at Kommissionen i sin tid introducerede begrebet social udstødelse, fordi visse medlemsstater fandt ordet fattigdom overdrevet. Nu står vi imidlertid med et vist modsætningsforhold. Man kan således forestille sig, at en person er socialt udstødt og samtidig millionær. Det kan man udmærket forestille sig, men det er ikke det, der er emnet for dagens forhandling. I sidste ende er det trods alt først og fremmest penge, og hvad dertil hører, vi taler om.
Man kan så naturligvis rejse spørgsmålet, om fattigdomsbegrebet i Europa er identisk med fattigdomsbegrebet i den tredje verden. Svaret er, at det er det ikke. Mennesker i Europa skal sammenlignes med mennesker i Europa. Man kan ikke sammenligne en person, som er gerådet i ulykke, med en person i den tredje verden. Det er alt for enkelt for regeringerne.
Der er dog et problem, nemlig at ansvaret for disse forhold i henhold til subsidiaritetsprincippet primært ligger hos medlemsstaterne, ja, ofte hos kommunerne. Vi kan give nyttige råd. Vi kan indgå aftaler og foretage sammenligninger. Det kan vi gøre. Men problemet kan i virkeligheden kun løses på lavest mulige geografiske niveau. Det er der mange, som glemmer. Vi tror, vi kan løse alle problemer af social karakter, herunder problematikken om social udstødelse. Det er umuligt. Vi kan udveksle oplysninger, pege på gode eksempler og i en vis udstrækning indgå aftaler om fælles anliggender, men de fælles anliggender må ikke blive kontraproduktive.
Vi har efter min opfattelse afgjort ikke forbedret børns situation ved de mange ideologisk inspirerede foranstaltninger, der har været truffet. Det må vi holde os for øje. Vi kan ikke ændre sådanne forhold, det kan kun medlemsstaterne. Vi kan i den forbindelse kun fremsætte nogle vise bemærkninger og må så i øvrigt lade det blive derved. Ordføreren har efter min mening udarbejdet en god betænkning, men har undertiden ikke helt ladet det blive ved de vise bemærkninger.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, meddelelsen udgør en virkelig plan over en integreret socialpolitik. Ordføreren har den rigtige forståelse for forslagets store politiske betydning, og derfor bør hendes synspunkter også få tilslutning fra et stort flertal. Med den plan, der drøftes her, bekræfter man endnu en gang først og fremmest den politiske vilje til en koordineret indsats på EU-plan mod udstødelse, som er kommet til udtryk på tidligere møder.
Fra det øjeblik det accepteres, at udgifterne til socialpolitikken også er en produktiv faktor, sådan som det har været tydeligt efter vedtagelsen af den sociale dagsorden, er det vores opfattelse, at de eksisterende budgetbegrænsninger bør undersøges ud fra denne synsvinkel, hvis EU vil være konsekvent i forhold til sine udtalelser. Endvidere anerkender man helt klart - hvilket er et fremskridt - at det er nødvendigt med et koordineret samarbejde i kampen mod udstødelse, der forener områderne beskæftigelse, sundhed, bolig, uddannelse og social beskyttelse. Vanskelighederne forbundet med gennemførelsen af disse forslag er imidlertid også et af de kritiske punkter. Lige så positive erklæringerne om nødvendigheden af en integreret løsningsmodel er, lige så stort et ansvar påtager vi os for at overvinde de hindringer, der er forbundet med realiseringen af denne. Der skal føres et korstog for at ændre fremgangsmåder og sædvaner og for at knække modstanden ikke kun hos den politiske ledelse, men også hos de embedsmænd, som står for gennemførelsen af denne politik. Hvis de faglige sammenslutningers interesse for målet skal styrkes, kræver det en ændring af prioriteter fra deres side. Endelig er der også særlige vanskeligheder forbundet med en vellykket organisering af veldokumenterede offentlige debatter under såvel planlægningen som regnskabsaflæggelsen.
Generelt ses det i de forskellige stater, at selv om man i forbindelse med spredningen af de politiske foranstaltninger på forskellige områder giver udtryk for, at man forsøger at gå over til en integreret model, kan der alligevel konstateres en mangel på passende mekanismer og en modvilje hos ansvarlige instanser mod at gribe til handling. Vi bør også glæde os over den kendsgerning, at meddelelsen tager højde for de nye farer for udstødelse, som kommer fra de nye strukturændringer, der er på vej i EU, hvor man, som det korrekt fremhæves, især bør lægge mærke til ændringerne på arbejdsmarkedet og privatiseringen inden for offentlige tjenester.
Når det er sagt, skal det også siges, at EU selv i sin liberaliseringspolitik ikke har nogen klare mål for, hvad der bør forblive et offentligt gode. EU bør selv være et eksempel på en fornuftig koordinering af de respektive politikker. Kun på denne måde kan vi styrke troværdigheden i forbindelse med bekæmpelsen af den sociale usikkerhed, som er en af hovedårsagerne til den fremgang, vi ser hos det yderste højre. Vi har alle et ansvar for at forstå, at den åbne koordinationsmetode i socialpolitikken og de foreslåede internationale planer for en national indsats mod fattigdom bør håndteres med den samme alvor af medlemsstaterne og Kommissionen som den, hvormed de håndterer stabilitetspagten og budgetkonsolideringen.
Til sidst vil jeg tillade mig at tilføje, at denne plan vil være værdifuld, så længe Europa inden for en overskuelig fremtid kan give os konkrete indikatorer på, at der sker fremskridt. Her har Kommissionen et særligt ansvar. I den anden fase med udarbejdelsen af nationale planer mod udstødelse bør vi ikke igen beskæftige os med de grundlæggende udfordringer og principper, som skal præge politikken mod udstødelse. I stedet skal vi kunne tage fat på de foranstaltninger, som skal forvandle alle disse principper til aktive planer med den effektivitet, som de nye metoder giver, og med mulighed for at overvåge den konkrete merværdi. Jeg vil mene, at vi på topmødet i 2003 bør have en fyldig og enkel rapport om disse spørgsmål.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for det store arbejde, hun har udført.
En række af de nationale handlingsplaner blev kritiseret for ikke at inddrage kvinders særlige stilling, hvad angår social udstødelse, som fru Swiebel påpegede.
Selv om jeg er enig med hr. Pronk i, at det i høj grad er et spørgsmål om penge, så handler det også om andre tæt forbundne faktorer som manglende ligestilling. Når man tager i betragtning, at der i Det Forenede Kongerige er kvindelige kandidater, der sandsynligvis vil tjene mindre end mandlige kandidater ved starten af deres karriere, selv om de har den samme kandidatuddannelse, så er der et problem. Værre er det, hvis man er mandlig kandidat med bangladeshisk eller pakistansk baggrund. Så er mulighederne for beskæftigelse lige så store som en ung hvid mand uden nogen form for uddannelse.
Der er således en hel stribe af politikker, der skal kædes sammen for at løse problemerne med social udstødelse. Vi er naturligvis bevidste om, at det er mere sandsynligt, at kvinder afbryder deres karriere, arbejder på deltid eller er ansat under midlertidige kontrakter, og der er stadig færre kvinder end mænd i folkevalgte stillinger.
Disse faktorer er med til forklare, hvorfor min gruppe ikke støtter ændringsforslag, der har til formål at fjerne forpligtelsen til ligebehandling af arbejdstagere med usikre og atypiske ansættelsesforhold. Tilsvarende støtter vi heller ikke ændringsforslag, der har til formål at udelade henvisning til økonomiske og monetære politikker, som vi mener spiller en stor rolle for de sociale forhold.
Min gruppe ser værdien af social sikring ikke blot som en hjælp til bæredygtig indkomst, men også som et middel til social integration. Vi mener også, det er vigtigt at inddrage mennesker, som oplever social udstødelse, og arbejder på at forbedre det, og det er afgørende for at nå frem til konklusioner og løsninger. Social integration indebærer at have indflydelse på beslutninger, der vedrører en selv, og derfor støtter vi ikke ændringsforslag 7.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil takke fru Figueiredo for en meget vigtig og god betænkning.
Betænkningen er ikke mindre vigtig på baggrund af, at målsætningerne og tankerne om social integration og social solidaritet kom frem i lyset i forbindelse med Lissabon-beslutningen for to år siden.
Der er dog sket meget siden dette, og situationen har ændret sig. Mange af de regeringer, som deltog i beslutningen fra Lissabon, findes ikke længere - næsten hver måned sker der nye magtforskydninger i medlemslandenes regeringer.
Det er forstyrrende. For som hr. Pronk påpegede, ligger ansvaret for den sociale tryghed og integration hos medlemsstaterne eller på lavere niveauer, hvilket kræver regeringer i medlemslandene, som vil prioritere solidaritet og social integration.
Hvis det ikke er tilfældet, hvilket jeg frygter, må man satse på en social mobilisering nedefra. Kvindebevægelser, indvandrerorganisationer, lokale arbejderbevægelser og andre, som sætter den sociale solidaritet i første række, bør i så fald organisere sig og føre en politisk kamp. Det er ikke nok med et godt hjerte eller gode hensigter.
Vi ved, at der findes modsætninger og modstridende interesser og prioriteringer i det politiske liv. De fattige og de udstødte har ikke førsteprioritet for dem, som har den politiske magt. Derfor tror jeg, at vi i Europa er på vej mod en alvorlig politisk situation med større afstand, end vi er vant til, mellem magthaverne og dem, der har store, alvorlige sociale problemer.
Derfor mener jeg, at det frem for alt er vigtigt, at Beskæftigelsesudvalget slutter op om fru Figueiredos betænkning. Jeg håber også, at det er således i morgen, når vi skal stemme om betænkningen.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, risikoen for fattigdom og social udstødelse i EU er en af det 21. århundredes alvorligste og mest påtrængende udfordringer, og jeg vil derfor gerne takke ordføreren for hendes nyttige og relevante betænkning.
Da fattigdom er et multidimensionalt problem, der har betydning for alle sider af et menneskes tilværelse, er der sket en ændring i selve fattigdomsforståelsen. Problemet berører jo ikke blot det enkelte menneskes værdighed og livskvalitet, men også den økonomiske politik, den sociale velfærd samt frihed og sikkerhed. Medlemsstaterne må derfor udarbejde langsigtede strategier, der især retter sig mod de befolkningsgrupper, der er mest udsatte for social udstødelse og oftest rammes af fattigdom, navnlig langtidsarbejdsløse, handicappede, ældre, kvinder og indvandrere.
Det nye vidensamfund giver muligheder for at mindske den sociale udstødelse, fordi det kan skabe økonomiske forhold, der fremmer vækst og beskæftigelse og nye former for deltagelse i samfundslivet. Nøglebegrebet er, at beskæftigelse er den bedste sikring mod social udstødelse og fattigdom. Medlemsstaterne må derfor sørge for frit tilgængelig undervisning, som indbefatter kvalifikationer inden for informatik og fremmedsprog, ligesom de må fremme livslang uddannelse. Den nye åbne koordinationsmetode bør indebære, at lokale og regionale myndigheder og arbejdsmarkedets parter inddrages i større omfang, så der kan skabes en virkelig udveksling af bedste praksis.
Til slut vil jeg gerne understrege betydningen af, at ansøgerlandene så hurtigt som muligt inddrages i strategien for social integration, og at de udformer deres egne nationale handlingsplaner med henblik på at øge samme.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, som mine kolleger allerede har sagt, definerede man på Det Europæiske Råd i Lissabon, Stockholm og Nice fælles mål for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Det gjorde man, fordi man kunne konstatere, at fattigdomsniveauerne havde været konstante siden 1995. 60 millioner europæere - 18% af befolkningen - lever under fattigdomsgrænsen, altså 50% af gennemsnitsindtægten i de pågældende lande. Dette forhold forværres af, at 50% af indtægten i Luxembourg jo ikke er det samme som i Portugal.
Man konstaterede også, at lande, der har socialudgifter, der ligger over EU-gennemsnittet, f.eks. Finland, Danmark eller Tyskland, har lavere fattigdomsniveauer, nogle kun halvt så lave, end lande, der har socialudgifter under EU-gennemsnittet, f.eks. de sydeuropæiske lande og Det Forenede Kongerige.
Man har allerede sagt meget om behovet for planer i alle lande og nødvendigheden af at inddrage de europæiske institutioner. Hr. formand, i morgen kan man derfor ikke stemme for ændringsforslagene, da de ville ændre på grundtanken i betænkningen.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg minde om, at et ændringsforslag har til formål at slette de otte udfordringer, min kollega Ilda Figueiredo omtalte, deriblandt retten til arbejde, bolig, uddannelse og sundhed. Hvis nogle af disse ændringsforslag bliver vedtaget i deres nuværende form, vil det ødelægge betænkningens grundidé. Jeg beder derfor kollegerne om at stemme for betænkningen uden ændringer, da det er en god betænkning, der på passende vis behandler problemer forbundet med fattigdom og social udstødelse.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, ordføreren talte med stort engagement og overbevisning om spørgsmålene i forbindelse med social udstødelse. Jeg vil gerne forsikre hende om - selv om hun forhåbentlig ikke behøver det - at Parlamentet deler ordførerens engagement og overbevisning, og jeg er sikker på, at det gælder hele Parlamentet. Derfor kan man måske undre sig over, at ordførerens betænkning fik en hård medfart af udvalget, og at et stort antal medlemmer stemte imod. Jeg formoder, at det samme også kan ske i plenarforsamlingen, og især hvis en række af vores ændringsforslag, der støttes af ELDR-Gruppen, så vidt jeg har forstået, ikke vedtages. Det ville være ærgerligt, hvis betænkningen blev forkastet.
Jeg ønsker kun at fremhæve to punkter, som allerede er blevet udførligt behandlet af mine kolleger hr. Pronk og hr. Bastos. Det første punkt drejer sig om betydningen af, at dette spørgsmål behandles nedefra og op frem for oppefra og ned, og at medlemsstaterne for at få det bedste resultat skal tage fat om problemerne så tæt på problemerne som muligt. Det andet punkt omhandler betydningen af fuld beskæftigelse. Beskæftigelsesmæssige foranstaltninger er den bedste måde at tackle fattigdom og social udstødelse på. 
Med det første af de otte fælles initiativer, de otte centrale udfordringer, henvises til punktet om fremme af beskæftigelsen, selv om det stod under betragtning V i betænkningen. Det skal fremhæves i langt højere grad. Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på ændringsforslag 20, som omhandler betydningen af midlertidigt arbejde og vikararbejde som en måde at få mennesker i faste fuldtidsstillinger på. Jeg vil også sige til Kommissionen, at jeg er meget enig med kommissæren i, at det er vigtigt at skabe grundlag for en udvidelse af vikarsektoren.
Mantovani (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil naturligvis gerne lykønske ordføreren med hendes initiativ og med det engagement, hun har udvist ved udarbejdelsen af denne betænkning. Udarbejdelsen af den første fælles rapport om social integration ud fra de nationale handlingsplaner til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse har i øvrigt vist, at det er nødvendigt med en fælles analyse af de forskellige situationer i EU. I de nationale handlingsplaner identificeres der i den forbindelse en række risikofaktorer, som er med til at understrege problemets flerdimensionelle betydning, og i nogle tilfælde er der ikke kun tale om årsager, men også om konsekvenser. Dette understreger således nødvendigheden af at bryde den vedvarende fattigdomscirkel eller den cirkel med social udstødelse og fattigdom, som går på tværs af generationerne.
Sådan som det var tilfældet med beskæftigelsen på topmødet i Luxembourg, begynder der nu endelig også en tilsvarende proces med et åbent samarbejde og en åben samordning for at nå målsætningerne for den sociale udstødelses vedkommende. For at begrænse og løse problemet med social udstødelse har man derfor foreslået nogle specifikke detaljerede foranstaltninger i forbindelse med de fire specifikke målsætninger, der blev opstillet i Nice, heriblandt en indsats for svage grupper, handicappede og ældre, der ikke kan klare sig selv. Det er vigtigt, at disse målsætninger nås, så vi ikke uddeler karakterbøger til de forskellige medlemsstater, men virkelig opnår en merværdi, når det gælder den vigtige målsætning om social integration.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke og lykønske min kollega fra den iberiske halvø, Ilda Figueiredo.
Lissabon, Nice og Stockholm, og senest topmødet i Barcelona, det er datoer, steder, byer og minder om topmøder, der markerer EU's sociale holdning. Datoer for EU's forpligtelser om en bedre og mere udviklet økonomi, skabelsen af flere og bedre arbejdspladser, bæredygtig udvikling og social samhørighed. Men man skal huske på, at virkeligheden er genstridig. Mange vil nok blive overrasket, hvis vi tænker på eller læser i medierne, at andelen af personer, der lever under fattigdomsgrænsen (hvis man bruger det generelt anerkendte kriterium om indtægt på under 60% af den nationale gennemsnitsindtægt) når op på 8, 12, 14, 19, ja endda 22% (gennemsnittet i EU er 18%), og derudover observerer, at selv om EU har en gennemsnitlig BNP-vækstrate på 2,5, er der stadig en meget høj grad af fattigdom og social udstødelse.
Figueiredo-betænkningen indeholder en række betragtninger om, hvordan man kan bekæmpe social udstødelse. Jeg vil nævne to eller tre af dem. Den første er at udvikle et integrerende arbejdsmarked og fremme beskæftigelse som en ret og en mulighed for alle. Det vil dog indebære, at man nogle gange må træffe beslutninger, der kan skabe strid, som vi ser det i Spanien i øjeblikket. Derfor er dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og den sociale dialog så vigtig, og det skal være en reel dialog med afgivelser fra begge sider, en retfærdig dialog, hvor alle holder ord.
Beskæftigelse er den bedste katalysator for integration. Men man skal også fokusere på erhvervsuddannelse, på de nye teknologier og risikoen for teknologisk analfabetisme. Man skal skabe en integrerende og mangfoldig strategisk fokus. Man skal arbejde for ligestilling mellem kvinder og mænd, uddannelse og inddragelse af miljøhensyn samt en forbedring af de sociale ydelser. Og selvfølgelig - og nu skal jeg nok slutte, hr. formand - fælles handling. Jeg er indforstået med, at det skal gennemføres på laveste niveau, men jeg mener også, at gennemførelsen skal være forenelig med støtteforanstaltninger, som gennemføres af andre administrationer.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne rette en særlig tak til fru Figueiredo og de to udvalg, Kulturudvalget og Udvalget om Kvinders Rettigheder, som har deltaget i udarbejdelsen af den endelige betænkning. Det fremgik klart af forhandlingen, hvor vigtigt det er med et samspil mellem de tre grundlæggende politikker, den økonomiske politik, beskæftigelsespolitikken og socialpolitikken. At denne harmoniske trekant er nødvendig for, at vi kan få afbalancerede resultater i alle landene og i EU. Der blev desuden rejst to vigtige politiske spørgsmål under debatten. Kan og bør EU blande sig, koordinere og foreslå politikker, som vedrører udstødelse og fattigdom?
Et par af medlemmerne har allerede været inde på, hvordan man i dag definerer fattigdom og udstødelse, og der er naturligvis en stor forskel til den fattigdom, der er i den tredje verden. I Europa taler vi om relativ fattigdom. Men vi må dog ikke glemme, at der er over 65 millioner mennesker i Europa, som nærmer sig fattigdomsgrænsen, og at udstødelse i bred forstand defineres ud fra de nye behov, som også hænger sammen med informationssamfundet.
Vi er altså enige i definitionen og i det komplicerede spørgsmål om indikatorer, hvilket fører os til det næste spørgsmål, nemlig om EU bør handle. Her mener jeg, at det måske mere end nogensinde står klart på baggrund af konklusionerne fra Nice og fra Barcelona, at den socialpolitiske dimension vedrører de europæiske politikker, og at det er absolut nødvendigt at vurdere, hvilke konsekvenser de europæiske økonomiske politikker har for det sociale område. Derfor har vi nu for første gang - og det, mener jeg, er værd at understrege - på europæisk plan en planlægning og et forsøg på samarbejde inden for områderne fattigdom og udstødelse.
Det andet spørgsmål er, om EU kan gribe ind. Via traktaterne og via kompetencefordelingen mellem europæisk og nationalt plan. Her tror jeg, det er vigtigt med klarhed og forsigtighed. Det er helt klart et subsidiaritetsspørgsmål. Og det er klart, at socialpolitikken bliver mere og mere decentral og i alle landene foregår på kommunalt, regionalt og statsligt plan. Der er dog ingen tvivl om, at vi allerede har de første vigtige resultater med anvendelsen af den åbne koordinationsmetode, som ikke kræver lovrammer. Lande, som aldrig før har haft nationale handlingsplaner, præsenterer i dag strukturerede nationale handlingsplaner. De bedste erfaringer fra lande, som allerede har gennemført programmer, overføres til alle disse lande. Vi har et vigtigt samarbejde omkring indikatorerne og et vigtigt samarbejde omkring metoderne til gennemførelse af disse planer. Det er min opfattelse, at De yder et betydeligt bidrag med Deres betænkning, og nogle af de punkter, som jeg vurderer som de vigtigste, og som jeg er helt enig i, bør efter min mening også indgå som punkter i den rundbordsdiskussion, som bliver afholdt i oktober under det danske formandskab.
Det er således yderst vigtigt, at den offentlige debat om fattigdom bliver åben med processer, der giver større mulighed for deltagelse, også af de involverede parter og ikke kun parlamenter og arbejdsmarkedets parter. Også evalueringen efter gennemførelsen af hvert enkelt program spiller en vigtig rolle. Det er absolut nødvendigt med kvantitative mål på nationalt plan, det er meget vigtigt, at kompetencen fordeles på nationalt, regionalt og lokalt plan i forbindelse med de nationale handlingsplaner, og naturligvis spiller budgettet og sammenhængen mellem budgetstørrelser og beløb og de foreslåede politikker og foranstaltninger en meget stor rolle.
Under det danske formandskab vil de hidtidige nationale handlingsplaner vedrørende fattigdom blive evalueret, og under den omtalte rundbordsdiskussion i oktober vil man drøfte forberedelserne af de kommende handlingsplaner. Det er også de spørgsmål, vi bør koncentrere os om, så vi kan få en anden generation af nationale handlingsplaner, der giver langt større resultater. Endelig vil jeg, eftersom man har efterlyst handling fra Kommissionens side, også efter denne betænkning, gøre opmærksom på, at vi siden oktober sidste år, hvor Kommissionens meddelelse blev forelagt Parlamentet, har fået en vedtagelse af den fælles rapport om den sociale beskæftigelse i Laeken, og programmet om social udstødelse er vedtaget i samarbejde med Parlamentet, et meget konkret program, som giver medlemsstaterne nogle redskaber til udarbejdelse af handlingsplaner for problemer med social udstødelse.
Jeg synes, det er meget vigtigt at nævne, at vi har taget skridt til at udvide processen til alle ansøgerlandene, og i dag underskriver vi handlingsplaner mod udstødelse med alle ansøgerlandene, så vi efter optagelsen kan inddrage dem helt i de løbende processer, og jeg vil naturligvis også gerne fremhæve det store arbejde, som er gjort med indikatorerne, og som vil fortsætte det næste halvår, som en opfølgning af godkendelsen af den første pakke af 18 indikatorer på mødet i Laeken i december.
Jeg vil gerne tage de drøftelser op, jeg ved flere lejligheder har haft med Deres udvalg om den vigtige rolle, som indikatorerne spiller på det sociale område, hvad angår samtlige EU-politikker, og hvorledes de sociale indikatorer spiller en særdeles vigtig rolle på forårets rådsmøde og til en vis grad er afgørende for de endelige økonomiske beslutninger i alle landene.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0186/2002) af Stockmann for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 95/93 af 18. januar 1993 om fælles regler for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i Fællesskabets lufthavne (KOM(2001) 335 - C5 - 0277/2001-2001/0140 (COD)).

Stockmann (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i luften over Europa er der mere og mere bevægelse, og det er der heldigvis også i den europæiske lufttransportpolitik. Følgerne for luftfartssektoren efter den 11. september synes stort set at være overvundet, og man tager igen udgangspunkt i en årlig vækstrate på 5%. Det vil sige, at lufttrafikken vil være fordoblet inden 2015. Vores politiske svar på denne udfordring er på den ene side at skabe et fælles europæisk luftrum, og på den anden side har vi behov for mere kapacitet i de overbelastede lufthavne. Det er også nødvendigt med en bedre lufthavnsinfrastruktur, og alligevel er der ingen af os, der seriøst kan forestille sig, at vi inden 2015 måske vil fordoble antallet af start- og landingsbaner. Derfor skal vi skabe yderligere kapacitet. Den afgørende måde at gøre det på er et optimalt system med tildeling af rettigheder til at starte og lande i overbelastede lufthavne. Den tidligere forordning om slots fra 1993 kan ikke længere leve op til de nuværende udfordringer. Den blev ikke anvendt ensrettet i alle medlemsstater, fordi den var upræcis. Den sikrede ikke en retfærdig og gennemsigtig tildeling af slots, den forfordelte nytilkomne luftfartsselskaber og tillod en uheldig udvikling som f.eks. handel på det grå marked. Kommissionens forslag om nye bestemmelser i forbindelse med tildeling af slots er et nødvendigt midlertidigt tiltag. Debatten i de kommende år må så munde ud i de endegyldige bestemmelser.
Selv om det nuværende midlertidige tiltag først og fremmest synes at have tekniske detailforbedringer i forhold til den gamle forordning, har den dog samtidig politiske implikationer, der er påkrævet set fra et reguleringspolitisk synspunkt, og som er meget vidtrækkende for mange. Her vil jeg gerne takke kollegerne for et godt og målrettet samarbejde i udvalget. Selv om der har været forskellige synspunkter, er det lykkedes os at holde fast ved essensen af hele regelsættet. Vores forbedringer til Kommissionens forslag sigter mod en præcisering af Kommissionens tekst, fælles europæiske kriterier for at få status som koordinerede lufthavne, en yderligere styrkelse af koordinatorens beføjelser og uafhængighed, sikring af de etableredes luftfartsselskabernes fleksibilitet og mulighed for at planlægge samt styrke nytilkomnes fleksibilitet og mulighed for at få markedsadgang.
Jeg vil gerne kommentere de enkelte punkter. For det første vil jeg gerne understrege, at essensen af forordningen er at omdefinere slots som en udnyttelsesret. Slots er altså hverken luftfartsselskabernes ejendomsrettigheder eller et offentligt gode. Udvalget har derudover fastlagt, at den samlede lufthavnsinfrastruktur, der er nødvendig for et fly, er omfattet af definitionen på brugsret. For første gang har vi fremhævet sammenhængen mellem luftvejs-slots og lufthavns-slots for at muliggøre en bedre afstemning mellem de to slots fremover.
For det andet er det ubestridt, men derfor ikke uden betydning, at vi har styrket koordinatorens position yderligere. Vi har fritaget ham for eventuelt erstatningsansvar, og jeg mener, det er nødvendigt for hans uafhængighed. Vi har defineret hans kompetencer i forhold til koordineringsudvalget tydeligere, og koordinatoren har ret til at tilbagetrække slots, hvis luftfartsselskaberne ikke opfylder deres informationspligt, og han har ret til at afstemme sine informationer med andre koordinatorer og fartplansformidlere for at offentliggøre uoverensstemmelser i fartplanerne.
For det tredje skal vi tale om de etablerede luftfartsselskabers berettigede interesser. I modsætning til Kommissionens forslag går vi ind for, at de fortsat skal have mulighed for retiming for at kunne optimere deres fartplaner gradvis. Vi har udvidet undtagelserne for use it or lose it-reglen for at kunne forhindre begivenheder som f.eks. den, der fandt sted den 11. september, og vi har trukket Kommissionens forslag tilbage om at knytte hævdvundne rettigheder sammen med flyets størrelse, da vi mener, at selskaberne har brug for mere fleksibilitet. Det er fornuftigt set fra et økonomisk og miljømæssigt synspunkt. Ellers ville det vel også være kontraproduktivt.
For det fjerde er der de nye luftfartsselskabers berettigede interesser. Kommissionens definition på nytilkomne luftfartsselskaber er der ganske vist mange af de etablerede luftfartsselskaber, der ikke har kunnet finde sig til rette med, men principielt mener vi, den er rigtig. For der er en grundlæggende modsætning mellem den koncentrationsproces, der observeres i lufttrafikken, og konkurrencen om ruter, som man jo er interesseret i på baggrund af liberaliseringen. For at styrke de nytilkomne luftfartsselskaber yderligere har vi præciseret definitionen af dem og lettet adgangen til overførsel og bytning af en slotserie.
For det femte vil vi understrege, at når der er klare regler, må der også være sanktionsmuligheder. Vi har vedtaget, at hvis slots anvendes uretmæssigt, skal de trækkes tilbage efter en enkelt påmindelse. Endvidere kan medlemsstaterne udstede bøder i tilfælde af overtrædelser.
Tillad mig afslutningsvis at se lidt frem i tiden. Mange af udvalgets medlemmer er interesseret i at få nogle grundlæggende nye bestemmelser så hurtigt som muligt. Det kan jeg fuldt ud forstå, for behovet for fornyelse er stadig ikke helt dækket med vores midlertidige tiltag. Men først og fremmest er der behov for at evaluere virkningerne af den nuværende forordning, for lufttransportområdet er et ekstremt følsomt område og samtidig af meget stor økonomisk betydning. Derfor er det ikke hensigtsmæssigt med hurtige løsninger. Vi har stadig tid nok, og vi har også brug for tid til at nå frem til en grundlæggende enighed mellem hovedaktørerne på markedet for lufttrafik. Kommissionen har fremskyndet denne proces om at nå til enighed, idet den har iværksat en undersøgelse om allokeringsmodeller for slots, men processen er langtfra afsluttet.
Tiltaget til at inddrage lufttrafikken i optimeringen af den kollektive trafik lod sig desværre ikke forankre i forordningen om slots. Det er ærgerligt, men ikke desto mindre bør vi holde os dette aspekt for øje ved en fremtidig lovgivning. Jeg håber, at betænkningen får lige så stort flertal i plenarforsamlingen i morgen, som den har fået i udvalget.

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Stockmann for at mødes med mig og for at arrangere seminaret i Bruxelles i december. Allerede dengang var det tydeligt, at hele sektoren, både store og små luftfartsselskaber, lufthavne samt andre bakkede op om en ajourføring af forordning 95/93, sagt med andre ord den tekniske revision, men sektoren mente, at en ændring af reglerne for markedsadgang på daværende tidspunkt var overilet, og at konsekvenserne ikke var undersøgt til bunds.
Forslaget er både komplekst og omstridt. Det er tydeligt, at der er en kløft mellem os i forbindelse med nogle af hovedspørgsmålene. Det er punktet, der tager fat på forslag om definition af slots, spørgsmål om markedsadgang, overførsel af slots og nytilkomne luftfartsselskaber osv., der skulle have været til andenbehandling. Jeg vil komme ind på nogle af de særlige problemer senere.
Inddragelsen af disse elementer under førstebehandlingen er ikke bare malplaceret, men visse af dem vil også reducere den stærkt tiltrængte fleksibilitet, der er nødvendig i systemet. De oprindelige ændringsforslag, som jeg stillede sammen med nogle af mine kolleger, var udarbejdet til at fastholde og øge fleksibiliteten i systemet, som alle luftfartsselskaber i øjeblikket er i besiddelse af, og som er til fordel for passagererne. At fjerne disse rettigheder, som Kommissionen foreslår, vil få alvorlige konsekvenser for systemet og medføre sammenbrud.
Jeg og andre medlemmer har genfremsat tre væsentlige ændringsforslag, som vi skal stemme om i morgen. Forslagene omhandler tildeling af slots og bytte af slots mellem luftfartsselskaber. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte dem.
Generelt set er det værd at minde Kommissionen om, at definitionen og brugen af slots ikke kan afgøres af EU alene. Der er 168 slotkoordinerede lufthavne i verden, og mange luftfartsselskaber fra tredjeverdenslande opererer i Europa. Enhver ændring af definitionen og brugen skal godkendes på internationalt plan for at undgå kaos. Det er ikke nævnt i Kommissionens forslag.
I starten gik jeg bevidst ikke ind i diskussionen om ejendomsret i forbindelse med slots, ikke mindst fordi det er et omstridt spørgsmål, som jeg tror vil møde alvorlige, retlige udfordringer. Desuagtet mener jeg, at det er naivt at sige, at Kommissionens holdning om, at slots tilhører borgerne, er mærkelig. Måske tror Kommissionen, at den skal eje dem på vegne af borgerne. Sandheden er, at ejendomsretten til slots skal afgøres ved kontrakter mellem parterne.
Det bringer mig til mit sidste punkt. Jeg tror, at en slot er en vare, der om nødvendigt kan handles med. Denne holdning deles også af AEA, IATA og 14 medlemsstater i erkendelse af den fremtidige mangel på lufthavnskapacitet i EU.
Jer er også meget uenig i myten - der er bevaret - om, at det kun er de store luftfartsselskaber, der drager fordel heraf. Det er ikke tilfældet. Det kan bevises ved, at Heathrow BA's andel af slots er faldet siden indførelsen af sekundær handel for over 10 år siden. Forbrugernes valgmuligheder er blevet væsentligt forbedret.
Vi har brug for et forslag, der giver en mere åben, praktisk og effektiv slotforordning, som ikke skader luftfartssektorens legitime interesser. Desværre er denne betænkning ikke en af den slags.
Pohjamo (ELDR).
Hr. kommissær, kære kolleger, på min gruppes vegne takker jeg hr. Stockmann for en sagkyndig og god betænkning. Det er nødvendigt at koordinere ankomst- og afgangstidspunkter omhyggeligt for at forbedre effektiviteten og sikkerheden i lufthavnene. Tildelingen af slots er af væsentlig økonomisk betydning for luftfartsselskaberne. Vores gruppe støtter ordførerens bestræbelser på at styrke kommissionsforslagets nøgleeleementer: uafhængig koordinator, statusfordel som nytilkomment selskab samt betragtning af slottildeling som en brugsret.
En så fleksibel slottildeling som mulig er vigtig bl.a. for eksportvirksomheder. Det er ikke hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne har mulighed for at begrænse hævdvundne rettigheder til en slotserie til fly af en vis minimumsstørrelse. Hvis mindre fly diskriminieres, kan det f.eks. medføre, at transporten fra en mindre stat til en anden medlemsstat vanskeliggøres.
Vores gruppe har stillet to ændringsforslag. Ændringsforslag 56 sigter mod at præcisere kommissionsforslaget vedrørende slottildeling til nytilkomne luftfartsselskaber. Ændringsforslaget bevarer nytilkomne selskabers fortrinsret, samtidig dog med en præcisering af, at fortrinsretten er afhængig af antallet af lufthavnsslots. Jeg mener, at ændringsforslag 45 svækker statussen for nytilkomne selskaber. Så spørger jeg, hvordan Kommissionen forholder sig til denne holdning.
Kommissionen har påbegyndt foranstaltninger med henblik på at undgå mylder i lufthavnene. De nye markedsmekanismer har til hensigt at koordinere udbud af og efterspørgsel efter lufthavns- og luftvejsslots bedre. Arbejdet med at finde en løsning med lange tidsintervaller er dog i de senere år kun skredet langsomt frem. Med ændringsforslag 57 ønsker vores gruppe at forpligte Kommissionen til at revidere sit forslag om slottildeling fuldstændigt. Vores gruppe mener, at den eksisterende ordning skal gennemgå en radikal ændring. Adgangen til markedet med slottildeling skal gøres nemmere, end det er tilfældet i dag.

Van Dam (EDD).
Kommissær de Palacio betegnede ved sin tiltræden situationen inden for luftfarten som et af de højest prioriterede områder. Nu hvor Kommissionen har siddet i halvdelen af sin embedsperiode, udmøntes dette også i praksis. Det foreliggende forslag indgår i en længere række af forslag. Luftfartens problemer omfatter både luftrummet og lufthavnene. Man kan få det indtryk, at problemerne på jorden er mindre end problemerne i luften, men skinnet bedrager efter min mening.
Europa-Parlamentet har længe ønsket at revidere reglerne om tildeling af ankomst- og afgangstider. Den måde, hvorpå disse rettigheder i dag "tildeles" luftfartsselskaberne, er uklar og rejser flere spørgsmål, end den løser. I øvrigt nærmer vi os hermed det ømme punkt i det foreliggende forslag. Nemlig spørgsmålet om, hvorvidt de pågældende rettigheder til ankomst- og afgangstider er at betragte som ejendomsrettigheder eller brugsrettigheder. Jeg mener, sidstnævnte må være tilfældet i betragtning af lufthavnenes karakter af offentlige anlæg. Såfremt der kan opnås enighed herom, er der efter min opfattelse ingen grund til ikke også i denne fase at træffe afgørelse om ændring af spillereglerne. Skal vi imidlertid vente, til der er opnået fuld enighed om dette punkt, kan det vare længe, inden der kan træffes en afgørelse.
Et vigtigt aspekt, der påpeges i dette forslag, er mulighederne for nytilkomne på markedet. For at sikre et velfungerende marked er det nødvendigt, at nytilkomne får adgang til markedet. Vi må i den forbindelse holde os for øje, at der fortsat skal sikres et kvalitativt godt netværk. Den politik, der føres, skal tage sigte herpå. Fordelingen af ankomst- og afgangstidspunkter må derfor ikke resultere i, at nytilkomne kun opnår de "kasserede" ankomst- og afgangstidspunkter. Det er nødvendigt at sikre en fornuftig blanding af honorering af forespørgsler fra de nuværende udbydere og fra nytilkomne.
Hr. formand, det betyder, at vi i alt væsentligt billiger Stockmann-betænkningen, som den er forelagt os af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Vi vil derfor også stemme for betænkningen.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, på vegne af min gruppe bifalder jeg i høj grad hr. Stockmanns betænkning, for det er en fremragende betænkning, der virkelig går i dybden. På vegne af flertallet i min gruppe vil jeg gerne sige, at min kollega Foster, som jeg sætter stor pris på, i aften har givet udtryk for en holdning, som hun er i mindretal med i min gruppe. Flertallet i min gruppe støtter ligesom flertallet i udvalget Kommissionens forslag om entydigt at definere den retlige status for slots og gøre det klart én gang for alle, at kommerciel handel med slots blandt luftfartsselskaberne er ulovlig, og det vil det blive ved med at være. Som en udnyttelsesret hører slots hverken til hos luftfartsselskaberne eller i lufthavnene. De har alene en tjenende funktion. De tjener en effektiv, økonomisk og miljøvenlig udnyttelse af luftrummet. Min gruppe vil også i morgen forkaste fru Fosters tre ændringsforslag, fordi vi mener, at Kommissionen har fuldstændig ret.
For det andet mener jeg, at formålet med de nye bestemmelser i forordningen om slots er at gøre reglerne for tildeling af slots mere gennemsigtige og konkurrenceorienterede. I den forbindelse skal de hævdvundne rettigheder for de hidtidige flyruter naturligvis tilgodeses, men kun til en vis grad. Vi har brug for konkurrence, og jeg håber, at mine britiske kolleger også er enige med mig på det punkt. Vi har brug for konkurrence, og derfor har vi også brug for nye slots til nye luftfartsselskaber for bedre at kunne organisere konkurrencen i lufttrafikken til fordel for passagererne.
Endelig bliver koordinatorernes funktioner og uafhængighed styrket. Der skal i større omfang være mulighed for at trække uudnyttede tider tilbage fra de hidtidige luftfartsselskaber og tildele dem til andre luftfartsselskaber, så effektiviteten af den økonomiske og miljøvenlige udnyttelse af luftrummet øges. Det er vores målsætning.
Hr. formand, fru næstformand, til sidst vil jeg gerne have lov til endnu en gang at understrege, at jeg håber, at også Rådet under det spanske formandskab i juni vil yde et væsentligt bidrag. Vi har gjort vores hjemmearbejde. Vi har udarbejdet 52 ændringsforslag i udvalget, men formålet med ændringsforslagene er præcisering. Jeg håber, at Kommissionen overvinder sig selv og støtter de fleste af vores ændringsforslag.
Under alle omstændigheder synes jeg, det er vigtigt, at Rådet træffer en afgørelse hurtigt. For vi vil gerne have, at de nye bestemmelser angående forordningen om slots, som er til gavn for luftfartsselskaberne, kommer hurtigt. Luftfartsselskaberne er i vanskeligheder på grund af den generelle økonomiske afmatning og begivenhederne den 11. september. Vi mener, at vi med de nye bestemmelser i forordningen om slots kan hjælpe luftfartsselskaberne, lufthavnene og passagererne. Derfor vil vi opfordre Dem til at støtte Stockmann-betænkningen.

Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, fru de Palacio, kære kolleger, flymarkeder er et eksempel på brud på national egoisme. Der er vel ingen, der kan eje himmelen. Liberaliserede flymarkeder gør såvel varers som menneskers frie bevægelighed mulig, og nogle kan endda finde sin egen stewardesse i et fly, som det skete for mig. Vi kan fremme konkurrencen ved at administrere slottildelingen. Det er efter min mening lykkedes udmærket for hr. Stockmann at skabe balance mellem de store herskende selskabers status og nye dynamiske selskabers behov for at udnytte deres innovative tiltag. Den slags udvikling vil mærkbart gavne forbrugerne og erhvervslivet i form af lavere priser og nye tjenester.
Kommissionen er i denne fase kommet med et forslag, der er en smule større og mere omfattende end det oprindelige, men i en luftfartssektor, der befinder sig i en rivende udvikling, kan vi ikke stå og vente i årevis, så jeg giver min varme støtte til den valgte linje. Liberaliseringen af markederne er meget afgørende for nytilkomne selskaber, og det er mere end rimeligt, at de får halvdelen af de frigjorte slots. Slots skal sælges ligeligt også til udenlandske selskaber. Protektionismens mure skal rives ned, koste, hvad det vil. Gode flyforbindelser er en værdi i sig selv, men nationale flyselskaber må ikke være det. Monopolerne er den fattiges værste fjende, og skattebetalerens lomme kan ganske enkelt ikke tåle flere nye Sabenaer.
I næste omgang skal vi skabe transatlantiske flyområder og holde op med at indgå bilaterale aftaler mellem EU's medlemsstater og USA. Den eksisterende praksis er stærkt favorabel for amerikanerne, og jeg forventer således, at Kommissionen handler hurtigt efter Domstolens afgørelse i denne sag.
I luftfartssektoren er der stadig meget, der skal effektiviseres, det kan vi også gøre her i Europa-Parlamentet, og derfor afslutter jeg mit indlæg her.

Deva (PPE-DE).
Hr. formand, min baggrund for at deltage i forhandlingen er, at jeg i begyndelsen af 1990'erne var formand for udvalget om deregulering af europæisk luftfart (Committee on Deregulation of European Air Transport) under det britiske handels-og industriministerium og det nationale forbrugerråd udpeget af Norman Tebbitt. Vi mente, at regulering af open skies var et vanskeligt emne. Jeg er også tidligere direktør for Storbritanniens næststørste luftfartsselskab.
Jeg skal også huske at fortælle, at jeg forlod London kl. 13.00 i eftermiddags og ankom kl. 21.00 i aften. Det er konsekvensen af fuldt monopol på denne rute til og fra London. Det er dog ikke grunden til, at jeg ønsker ordet, selv om jeg jævnligt følger op på mine og mine britiske kollegers oplevelser, når vi flyver fra London til Strasbourg.
Deregulering er vigtigt. Konkurrence er vigtigt, og med hr. Stockmanns betænkning, som min kollega fru Foster meget dygtigt er skyggeordfører for, har vi nået en form for balance. Det er også vigtigt at forstå, at selv om vi ønsker hurtige ændringer i form af større åbenhed, deregulering og konkurrence, så har luftfartssektoren også brug for massive investeringer. At starte et luftfartsselskab er derfor ikke helt så enkelt som at starte et taxafirma. Jeg ved, hvad jeg taler om, for jeg har selv startet to luftfartsselskaber.
Vi skal passe på ikke at ryste den europæiske luftfartssektor, som det skete med reformerne i USA, hvor hele den amerikanske luftfartssektor blev sendt i frit fald. Vi skal passe på ikke at svække sektoren ved at gå for hurtigt frem, så den ikke kan følge med. Det kræver store investeringer, og jeg vil gerne bede kommissæren om at gå forsigtigt frem i forbindelse med gennemførelsen af nogle af forslagene.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, de nuværende regler for ankomst- og afgangstidspunkter har fungeret nogenlunde godt, hvis man tager højde for væksten i lufttrafikken og det dermed øgede pres på systemet. Men jeg siger udtrykkeligt nogenlunde, da undersøgelser og anmeldelser har vist, at der desværre ofte er en total mangel på transparens i arbejdsgangen, i tildelinger og ændringer af lufthavns- og luftvejsslots. EU-landene har desuden fortolket de nuværende regler yderst forskelligt. Derfor besluttede Kommissionen den 20. juni 2001 at revidere reglerne og stille forslag i to etaper, hvilket desuden er sammenfaldende med det, Parlamentet adskillige gange har sagt.
Hvad angår reformens etaper, skal den første identificere de bestemmelser i forordningen, hvor man har set forskellige anvendelser og fortolkninger i medlemsstaterne. Men det drejer sig derudover om at rette op på en lang række tekniske mangler, som flyselskaberne, lufthavnene og de forskellige operatører har angivet. Og endelig, flere af medlemmerne har nævnt et vigtigt element, behovet for at definere begrebet lufthavns- og luftvejsslots. Vi ønsker selvfølgelig at definere det som en brugsret.
Vi er klar over, at det er yderst vigtigt, hvis vi ønsker at opnå juridisk sikkerhed og en løsning på den nuværende situation, hvor der intet findes. Der er ingen korrekt definition af begrebet lufthavns- og luftvejsslots. Hvorfor? Mine damer og herrer, hvordan kan vi fastsætte en ejendomsret? Der er ankomst- og afgangstidspunkter, lufthavnsslots, men der er også tidspunkter for overflyvning, luftvejsslots. Der findes ingen ejendomsret, det, vi står over for, er en brugsret for et offentligt gode, nemlig luftrummet, og dermed en mulighed for at lande og lette med de bekvemmeligheder, en lufthavn giver, eller overflyve et område i overensstemmelse med og hjælp fra luftfartsenhederne i de forskellige områder.
Det er den første, hovedsagelig tekniske, etape. Jeg vil gerne takke hr. Deva for at sige, at vi har opnået en god balance, hvilket jeg i øvrigt også selv mener. Den anden etape er en revision af fordelingssystemerne for lufthavns- og luftvejsslots og indførelse af transparente ikke-diskriminerende markedsmekanismer. Det vil vi selvfølgelig gennemføre med største forsigtighed og tilbageholdenhed, således at vi undgår for store pludselige ændringer, som kunne skade vores luftfart.
Vi ønsker at konsolidere den europæiske luftfart, vi ønsker på ingen måde at svække den. Men, indtil vi får det andet forslag - vi er i øjeblikket ved at gennemføre undersøgelser, som skal garantere, at der ikke sker drastiske ændringer - må den nuværende situation være helt klar. Med henblik på det søger vi i forslaget at garantere en maksimal effektivitet i brugen af knappe ressourcer, som ankomst- og afgangstidspunkter, og at sikre en ensartet fortolkning og gennemførelse af forordningens bestemmelser, og dermed også garantere retssikkerheden. Forslaget har til formål at indføre åbne og effektive procedurer og et sanktionssystem, som vil gøre det muligt at opnå maksimal effektivitet, uden at man ændrer på systemet om erhvervede rettigheder.
Jeg vil gerne takke Parlamentet, og især hr. Stockmann, for det arbejde, han har udført med sædvanlig konstruktiv indstilling og stor flid. Vi påskønner de vægtede og pragmatiske forslag. Vi mener, at størstedelen af de 57 ændringsforslag (35) gør forslaget mere præcist og tilfører effektivitet, og dem kan vi derfor acceptere, visse med små ændringer. Men vi forkaster de resterende 22 ændringsforslag, som jeg kort vil kommentere.
For det første ændringsforslag 53, 54 og 55, som ville ændre på balancen i forslaget, og som har til formål f.eks. at forbyde skabelsen af et sort marked for handel med tilladelser, samt ændringsforslagene om sanktioner. De pågældende ændringsforslag er heller ikke blevet vedtaget i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og Kommissionen forkaster dem. For det andet ændringsforslag 1, 7, 18 og 28, som har til formål i væsentlig grad at ændre målene, og dermed balancen, i vores forslag. I ændringsforslag 8 er sigtet at fritage koordinatoren for ethvert ansvar, trods hans øgede forpligtelser og kapacitet, hvilket Kommissionen ikke kan støtte.
Vi kan dog godt acceptere ændringsforslag 48 med en redaktionel ændring, som skal sikre, at koordinatorer ikke fritages for ansvar i tilfælde af grov uagtsomhed eller forsætlige forseelser.
Ændringsforslag 20 er ikke foreneligt med definitionen af lufthavnsslot, og man overser, at det er nødvendigt at gennemføre en kapacitetsanalyse, inden man koordinerer lufthavns- og luftvejsslots. Vi forkaster derfor ændringsforslaget.
Kommissionen støtter ikke ændringsforslag 23, da det er for bredt. Det samme gælder ændringsforslag 25, hvori procedurereglerne negligeres. Procedurereglerne er et vigtigt operativt element for koordinationsudvalget, hvis man vil garantere gennemsigtighed. Vi forkaster derfor begge ændringsforslag. Også ændringsforslag 33 og 34, hvis man udelukker referencen til retningslinjer på fællesskabsplan.
Vi må desuden forkaste ændringsforslag 35 og 43. Indholdet i de to ændringsforslag modarbejder anerkendt fællesskabsret om kombineret transport og forpligtelser til offentlig tjeneste.
Jeg vil tilføje, at man i ændringsforslag 57, som hr. Pohjamo før omtalte, indfører en tidsfrist, som umuligt kan overholdes. Kommissionen har netop påbegyndt udvælgelsesproceduren, og vi kan tidligst forvente en ekspertrapport i løbet af sommeren 2003. Kommissionen har forpligtet sig til at høre luftfartssektoren og medlemsstaterne om resultaterne i undersøgelsen om et markedssystem for fordelingen af lufthavns- og luftvejsslots, inden vi stiller et nyt lovforslag inden for dette område.
Afslutningsvis mener vi, at ændringsforslag 2, 15, 26, 38, 45, 46 og 50 er enten overflødige eller ikke i overensstemmelse med de internationale principper om tildeling af lufthavns- og luftvejsslots, og vi kan følgelig ikke acceptere dem.
Mine damer og herrer, jeg er enig med hr. Jarzembowski i, at det haster. Det ville være at foretrække, om Rådet kunne træffe en afgørelse på næste møde, men det bliver nok vanskeligt, hvis man ser på fremskridtene med det tekniske arbejde.
Under alle omstændigheder vil jeg takke alle for Deres bidrag og arbejdsindsats, og en særlig tak til hr. Stockmann for hans strålende arbejde. Jeg håber, at De i morgen under afstemningen vil støtte Kommissionens forslag.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0187/2002) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed (15121/1/2001 - C5-0115/2002 - 2000/0327(COD)) (Ordfører: Mastorakis).

Mastorakis (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg tror, vi i dag kan sætte punktum for den parlamentariske procedure vedrørende oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikkerhed. Det er min opfattelse, at de tre involverede parter, Parlamentet, Rådet og Kommissionen, har haft et godt samarbejde og et fælles mål, nemlig den hurtigst mulige afslutning på processen. Alle, som har arbejdet på denne sag, fortjener ros. Jeg vil gerne minde om, at Parlamentet under førstebehandlingen i juni sidste år vedtog 17 ændringsforslag, hvormed det hovedsageligt søgte at styrke agenturets uafhængighed over for Kommissionen, øge bestyrelsens beføjelser, give medlemsstaterne mulighed for at anmode agenturet om teknisk bistand i bestemte tilfælde samt at medtage bestemmelser til bekæmpelse af svig. Hvad sammensætningen af bestyrelsen angår, fandt Europa-Parlamentet, at det ikke burde være repræsenteret her, og at kriteriet for udpegelse af medlemmer til bestyrelsen burde være, om de havde erfaring i spørgsmål om søfartssikkerhed. Endelig krævede det, at evalueringen af agenturets virksomhed skulle foretages af eksterne eksperter.
Rådet har i sin fælles holdning vedtaget Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende agenturets mulighed for at yde støtte til ansøgerlandene uden en udtrykkelig anmodning fra Kommissionen, vedrørende agenturets forpligtelse til at fremsende resultaterne af besøgene i medlemsstaterne ikke kun til Kommissionen, men også til den pågældende medlemsstat, vedrørende Kommissionens rolle, hvor den kun kan udtale sig om agenturets arbejdsprogram, som vedtages af bestyrelsen, vedrørende kravet om, at medlemmerne af bestyrelsen udpeges ud fra deres erfaring inden for de områder, agenturet beskæftiger sig med, vedrørende den administrerende direktørs forpligtelse til at imødekomme alle anmodninger om bistand fremsat af en medlemsstat, vedrørende bestyrelsens udnævnelse og afskedigelse af den administrerende direktør, idet Kommissionen kan foreslå kandidater, uden at bestyrelsen er forpligtet til at vælge en af disse, og vedrørende en specifik artikel om bekæmpelse af svig.
Flere af Parlamentets ændringsforslag er delvist optaget i den fælles holdning, heriblandt bestemmelsen vedrørende sammensætningen af agenturets bestyrelse, hvor Parlamentet vedtog ikke at være repræsenteret, således at bestyrelsen kommer til at bestå af en repræsentant for hver medlemsstat, fire repræsentanter for Kommissionen samt fire sagkyndige, der udpeges af Kommissionen. Desuden bestemmelsen om forberedelsen af arbejdsprogrammet, hvor Rådet fastsatte, at den administrerende direktør forelægger arbejdsprogrammet for bestyrelsen efter udtalelse fra Kommissionen og ikke efter Kommissionens forhåndsgodkendelse. Det gælder også for de fleste af de bestemmelser, som vedrører agenturets budget, og bestemmelserne vedrørende evalueringen af agenturet senest fem år efter indledningen af dets virksomhed.
Blandt de nye elementer, som Rådet har indført i forslaget til forordning, skal følgende fremhæves: en omformulering af artikel 2 vedrørende agenturets opgaver, hvorved der skabes mere klarhed, uden at indholdet ændres, en henvisning til gennemsigtighed og beskyttelse af oplysninger, fjernelse af henvisningen til agenturets hjemsted - som jeg især vil nævne - særlige procedurer for vedtagelse af arbejdsprogrammet i tilfælde af, at Kommissionen er uenig, alle medlemsstaters repræsentation i bestyrelsen og deltagelse af sagkyndige (ikke repræsentanter for sektorerne) uden stemmeret, mulighed for, at bestyrelsen kan behandle bestemte spørgsmål uden tilstedeværelse af de sagkyndige medlemmer, udnævnelse/afskedigelse af den administrerende direktør med et flertal på fire femtedele af medlemmerne.
På baggrund af ovennævnte kan vi konkludere, at Rådet i sin fælles holdning helt eller delvist har taget hensyn til en lang række af Parlamentets ændringer og stort set har bevaret ånden og formålet med det oprindelige forslag, som er at løse problemerne på området sikkerhed inden for søtransport og beskyttelse af havmiljøet.
Til trods for dette kan der dog gøres opmærksom på følgende punkter i den fælles holdning: Repræsentanterne for erhvervssektorerne udelukkes, og det foreslås, at Kommissionen udpeger sagkyndige uden stemmeret, som også kan udelukkes fra møderne, når det skønnes hensigtsmæssigt. Der indføres en speciel procedure for vedtagelse af agenturets arbejdsprogram i tilfælde af uenighed med Kommissionen. For at sikre ligevægt mellem de to institutioner kræves det i den fælles holdning, at der enten skal være et flertal på to tredjedele af medlemmerne inklusive Kommissionens repræsentanter eller enstemmighed blandt medlemsstaternes repræsentanter, for at programmet kan vedtages i dette særlige tilfælde. På denne måde sikres ligevægt mellem Rådet og Kommissionen, selv om det gør beslutningsproceduren vanskeligere. Til trods for disse forbehold må man glæde sig over den fælles holdning, da den imødekommer det, der ligger Parlamentet mest på sinde, nemlig at forbedre sikkerheden inden for søtransport og beskytte havmiljøet. Vi finder, at forslaget bør vedtages uden forsinkelse.
Endelig er det med hensyn til agenturets hjemsted mit ønske, at det bliver i en by med en stor og meget gammel havn tæt på en moderne lufthavn med direkte flyforbindelser til alle EU-lande, en by, der har al den nødvendige infrastruktur, og som ligger i et ørige med en søfartshistorie, der går flere tusinde år tilbage, og med den største handelsflåde i verden. Jeg tænker naturligvis på Luxembourg ?
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg lykønske ordføreren hr. Mastorakis. Han har arbejdet på seriøst og ansvarligt, og har desuden været i stand til at opnå konsensus i udvalget, hvilket muliggør, at vi i dag kan behandle og vedtage en betænkning, som i starten var meget vanskelig og kompliceret. Takket være ordførerens prisværdige arbejdsindsats har vi fået løst vanskelighederne.
Hr. formand, tillad mig også, på min gruppes vegne, at lykønske næstformanden i Kommissionen. Vores arbejde har i de seneste år været præget af en stor udfordring, hvilket også afspejles i betænkningen, i kølvandet på de problematiske ulykker ved de europæiske kyster. Men også en udfordring i forhold til offentligheden, og i forbindelse med oprettelsen af forskellige sikkerhedsagenturer (i øjeblikket overværer vi oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikkerhed). Det er en udfordring, vi er fælles om, Parlamentets udvalg støtter arbejdet. Det gode resultat skyldes også, at næstformanden kan regne med støtte fra udvalget - hvis vi ser tilbage på de forgangne tre år. Vi har støttet hendes forvaltning og projekter, selv om de ofte har været problematiske og komplicerede.
Ud over agenturet søger vi at vedtage endnu en foranstaltning, som Kommissionen har foreslået, og som har til formål at leve op til offentlighedens krav om søfartssikkerhed. Og vi står over for endnu en udfordring. Vi skal sikre et agentur, der fungerer på effektiv og gennemsigtig vis. Et agentur, der ikke udelukkende fokuserer på to vigtige opgaver - søfartssikkerhed for passagertransport og kystsejlads samt beskyttelse af havmiljøet - men også tager sig af mindre detaljer eller områder, der tilsyneladende ikke er så betydningsfulde, som f.eks. lystsejlads - deriblandt vandscootere og motorbåde - som bekymrer de europæiske borgere. Jeg mener, at agenturet kan bringe klarhed over spørgsmålene.
Vi skal handle hurtigt, så vi kan bevise over for borgerne, at både Kommission og Parlament arbejder sammen og er i stand til at imødekomme borgernes bekymringer.

Watts (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne støtte ordføreren og især henstillingen til Parlamentet om at støtte den fælles holdning om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed, men med de vigtige forbehold, der så klart blev fremført.
Jeg vil gerne på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe takke ordføreren for den måde, hvorpå han så dygtigt har navigeret denne del af Erika-pakken gennem Parlamentet og holdt sammen på alle parter. At vi nu står med et bedre resultat, end da vi startede, skyldes især ordførerens dygtighed. Det er sidste del af Erika-pakken, så vi burde også takke kommissæren, der har arbejdet utrætteligt for at sikre, at katastrofer i EU's farvande som med Erika og især mange i de senere år ikke gentager sig.
Vi vedtog mange nye love i 1980'erne og 1990'erne, men de blev aldrig gennemført eller overholdt fuldt ud. Jeg håber, at det nye EU-initiativ, agenturet for søfartssikkerhed vil koordinere, overvåge og håndhæve søretten. Jeg håber, at det kan komme med nye forslag, hvor det er påkrævet, men på en åben og gennemskuelig måde. Vi håber alle, at agenturet vil samarbejde med Europa-Parlamentet om at gøre havene sikrere og renere og være med til at beskytte vores kystmiljø.
Søretten i Europa har alt for længe befundet sig i det 19. århundrede frem for det 21. århundrede. Jeg håber, at Parlamentet ved at støtte kommissærens henstilling og den fælles holdning kan være med til at modernisere sikkerheden til søs i EU og fastsætte sikkerhedsregler for EU, som vi kan være stolte af. Det største bevis på vores succes er selvfølgelig, når vi ikke længere oplever forfærdelige katastrofer på havet. Vi kan aldrig opnå 100% sikkerhed, men forslaget er en klar forbedring af sikkerheden til søs og er med til at redde liv og beskytte vores kystmiljø.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er overordentlig glad for at deltage i forhandlingen i dag.
Først og fremmest vil jeg takke hr. Mastorakis for hans glimrende arbejde. Som han sagde, er vi ved at afslutte behandlingen, eftersom Kommissionen accepterer ændringsforslag 2, 4 og 5, da de klart forbedrer Rådets tekst. Og det er ikke kun Kommissionen, der støtter dem, Rådet har også udtrykt støtte og er indstillet på at acceptere og indarbejde dem.
Vi kan derfor afslutte behandlingen, hvis Parlamentet i morgen støtter retsakten med førnævnte ændringsforslag, som derefter vil blive vedtaget af Rådet på førstkommende møde.
Som hr. Ripoll og hr. Watts netop sagde, har vi drøftet søfartssikkerhed i halvandet år. Vi har stået over for udfordringer, og vi har samarbejdet for at undgå gentagelser af forfærdelige begivenheder, som Erikas forlis, hvor der både er risiko for tab af menneskeliv og forurening af havet, med alvorlige følger for kyststaterne, floraen, faunaen og miljøbeskyttelsen.
Det er det femte ud af seks initiativer i Erika I- og Erika II-pakkerne. Det sjette initiativ, det eneste, der mangler, om fonden, om bedre og mere effektiv beskyttelse mod olieforurening, behandles i øjeblikket i Den Internationale Søfartsorganisation. Vi håber, at man opnår en afgørelse, der muliggør en international løsning på søfartsområdet, så vi ikke behøver at gennemføre et europæisk initiativ. Vi foretrækker en international løsning.
Hvis vi, som vi håber, opnår en løsning i Den Internationale Søfartsorganisation bliver det det sidste initiativ i Erika I- og Erika II-pakkerne, og vi har dermed udført vores opgave. Jeg vil gerne takke alle, og især ordførerne for de forskellige sager - de fem initiativer - som vi har drøftet og behandlet. Jeg takker hele Parlamentet, en særlig tak til Kommissionens tjenestegrene, Generaldirektoratet for Energi og Transport. Vi er nået så langt takket være alles anstrengelser, arbejde, kvalifikationer og hurtige handleevne.
Jeg vil også takke Rådet, som har accepteret, at vi skal levere det, borgerne ønsker: bedre sikkerhed og beskyttelse generelt i søfartssektoren, og især en bedre beskyttelse mod olieudslip. Vi har opnået fremskridt med andre initiativer, som er til gavn for søfartssikkerheden, en forbedring af søfarten og dermed af sektoren som helhed.
Mange tak. Jeg tror, at dette muligvis bliver afslutningen på Erika-pakken. Agenturet bliver oprettet hurtigst muligt, men De ved, mine damer og herrer, at vi ikke træffer beslutning om, hvor agenturet skal placeres. Vi afventer en afgørelse fra Det Europæiske Råd, jo før des bedre, da det haster. Mange tak til ordføreren, hr. Mastorakis. Mange tak, hr. formand.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

