
Formanden.
   - Mødet er åbnet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Revisionsrettens årsberetning for 2003.
Jeg giver først ordet til Revisionsrettens formand, hr. Fabra Vallés, som vi byder velkommen i salen. 
Fabra Vallés,
    Hr. formand, mine damer og herrer, kære kommissærer, den 15. november forelagde jeg Den Europæiske Revisionsrets årsberetning for 2003 på mødet i Budgetkontroludvalget.
Ved den lejlighed gav jeg Dem en nøje gennemgang af de bemærkninger og konklusioner, der er indeholdt i vores beretning. I dag vil jeg koncentrere mig om konklusionerne vedrørende tre områder, nemlig revisionserklæringen, budgetforvaltningen og Kommissionens reformproces.
Kapitel 1 i Rettens beretning indeholder revisionserklæringen - DAS'en - der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende sammen med Fællesskabets konsoliderede regnskab.
I lighed med forrige år er erklæringen baseret på fire søjler, der er resultatet af ændringerne i den metode, Retten anvender for at gøre resultaterne af dens arbejde så solide som muligt. Disse fire søjler består af for det første kvaliteten af fællesskabsinstitutionernes og medlemsstaternes kontrolsystemer, for det andet en gennemgang af et udsnit af forpligtelserne og betalingerne inden for de enkelte udgiftsområder, for det tredje en analyse af Kommissionens generaldirektoraters årlige erklæringer og for det fjerde en gennemgang af revisorernes arbejde.
Som et resultat af dette revisionsarbejde mener Retten, at det konsoliderede årsregnskab for 2003, som Kommissionen har forelagt, er udarbejdet i henhold til finansforordningen. Regnskabet giver et retvisende billede af regnskabsårets indtægter og udgifter og af Fællesskabets finansielle stilling, når der ses bort fra en bemærkning om posten vedrørende diverse debitorer.
Som i de foregående år mener Retten, at det regnskabssystem, som Kommissionen har anvendt i 2003, ikke var i stand til at sikre en fuldstændig opgørelse af EU's formue. Den plan for modernisering af regnskabssystemet, som Kommissionen vedtog i 2002, skal have virkning fra januar 2005. Retten bemærker, at det vil kræve en betydelig indsats, før de nye regnskabsregler og -planer kan anvendes fuldt ud af de foretagender, hvis regnskaber skal konsolideres.
Retten mener, at de transaktioner, der ligger til grund for regnskabet, er lovlige og formelt rigtige, hvad angår indtægterne, forpligtelserne og administrationsudgifterne.
Hvad angår de øvrige budgetkapitler, omhandler Rettens bemærkninger de generelle mangler ved systemerne til kontrol og overvågning af forvaltningen af fællesskabsfondene.
Hvad angår landbrugskapitlet, var betalingerne igen behæftet med materielle fejl. For strukturforanstaltningernes vedkommende er der fortsat svagheder i medlemsstaternes overvågnings- og kontrolsystemer.
Hvad angår kapitlerne om interne politikker, foranstaltninger udadtil og førtiltrædelsesstrategien, er der også konstateret fejl, som berører transaktionernes lovlighed og rigtighed.
Til trods for de europæiske institutioners betragtelige indsats i de senere år, anbefaler Den Europæiske Revisionsret dog, at de styrker indsatsen i forbindelse med forvaltnings- og kontrolsystemerne på disse områder.
Retten understreger på ny, at områderne med delt, indirekte eller decentraliseret forvaltning fortsat er behæftet med fejl, og at der her skal gøres en større indsats.
I denne henseende er Rettens udtalelse 2/2004 om én enkelt revisionsmodel, som jeg senere vil komme nærmere ind på, et konkret forslag til forbedring af kontrolsystemerne, der kan medvirke til en bedre forvaltning af fællesskabsfondene i medlemsstaterne.
Nu vil jeg knytte et par kommentarer til budgetforvaltningen. Det samlede betalingsbudget for regnskabsåret 2003 beløb sig til 98 milliarder euro, hvoraf betalingerne beløber sig til 90,5 milliarder euro, hvilket er en forøgelse i forhold til regnskabsåret 2002 på ca. 6 %.
Budgetoverskuddet er blevet mærkbart formindsket fra 15 milliarder euro i 2001 til 7 milliarder i 2002 og til 5, 5 milliarder i 2003. Til trods for denne forbedring mener Retten, at budgetoverskuddet fortsat er højt og viser, at der forekommer systematiske problemer, der burde løses ved hjælp af bedre budgetoverslag.
Den vigtigste årsag til overskuddet er fortsat forskellen mellem de forventede udgifter og de reelle udgifter. Retten understreger, at det ikke ville være realistisk at forvente en fuldstændig gennemførelse af budgettet, idet 80 % af fællesskabsbudgettet hører under delt eller decentral forvaltning, og at det kræver en indsats fra medlemsstaternes side at gennemføre det.
I regnskabsåret 2003 nåede gennemførelsesgraden for betalingerne imidlertid op på 92 %, hvilket er en betydelig forbedring i forhold til de 86 % i det foregående regnskabsår.
Hvad angår budgetforvaltningen af De Europæiske Udviklingsfonde, konstaterer vi, at der med revisionen af beretningen om finansforvaltningen er gjort en indsats for at forbedre kvaliteten af informationen om forvaltningen af regnskabsåret.
Kommissionen har bestræbt sig på at reducere omfanget af de uindfriede forpligtelser. På den anden side har der manglet finansielle ressourcer til at gennemføre betalingerne, nemlig 270 millioner euro. For at gøre sin beretning fuldstændig burde Kommissionen lade omkostningerne til forvaltning af De Europæiske Udviklingsfonde fremgå heraf.
Jeg vil slutte mit indlæg med et par ord om status for den administrative reform, som Kommissionen søsatte i 2000.
I februar 2004 offentliggjorde Kommissionen en beretning om gennemførelsesgraden af de aktioner, der udspringer af hvidbogen om reformen. Revisionsretten anerkender, at Kommissionen har gjort fremskridt med hensyn til den nye kontrolramme, men mener, at resultaterne af gennemførelsen af systemet endnu ikke er tilfredsstillende.
Efter Rettens mening er gennemførelsesgraden stadig utilfredsstillende for otte af de aktioner, der i teorien var afsluttet med udgangen af 2003, heriblandt dem, der vedrører minimumsstandarder for intern kontrol eller det enkelte generaldirektorats interne revisionsstrukturer.
Til trods for fremskridtene mener Retten endnu ikke, at gennemførelsen af Kommissionens interne kontrolstandarder er tilstrækkelig til at sikre transaktionernes lovlighed og formelle rigtighed ordentligt. Retten opfordrer Kommissionen til at afslutte gennemførelsen af det nye interne kontrolsystem, i særdeleshed på områderne med delt forvaltning, risikoanalyse og gældsinddrivelse.
Endelig skal vi huske på, at Kommissionens reform tager udgangspunkt i princippet om ansvarlig forvaltning, regnskabsaflæggelse og resultatvurdering. I denne henseende forelagde Kommissionen i regnskabsåret 2003 for første gang en analyse af dens overvågnings- og kontrolsystemers troværdighed med hensyn til de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, hvorved den påtog sig et ansvar for forvaltningen af fællesskabsbudgettet som fastsat i EF-traktatens artikel 274.
Kommissionen har oplyst, at den endnu ikke kan give en anmærkningsfri erklæring for et vigtigt område under dens forvaltning, nemlig strukturfondene, hvilket er blevet bekræftet af Revisionsrettens bemærkninger.
På andre af forvaltningens områder henviser Kommissionen til generaldirektoraternes erklæringer, hvoraf 21 indeholdt forbehold. Disse forbehold begrænser de garantier, som generaldirektoraterne kommer med i deres erklæringer.
Retten mener på den anden side heller ikke, at Kommissionens bestræbelser og fremskridt er tilstrækkelige, hvis de ikke også følges op af en forbedring af den kontrol med fællesskabsfondene, som de forskellige myndigheder, der deltager i forvaltningen af disse fonde på nationalt plan, gennemfører. Dette spørgsmål behandles i Den Europæiske Revisionsrets udtalelse 2/2004 fra april om muligheden for at indføre én enkelt revisionsmodel, som jeg omtalte i begyndelsen af mit indlæg. Denne udtalelse tog udgangspunkt i Europa-Parlamentets anmodning.
Formålet med at indføre én enkelt revisionsmodel er at udvikle et effektivt og virkningsfuldt internt kontrolsystem i EU, som sikrer resultaternes troværdighed og gør det muligt for alle de instanser, der deltager i kontrollen, at anvende dem. Dette er et område, hvor de europæiske institutioner og medlemsstater i samarbejde med de nationale kontrolinstitutioner kan arbejde tæt sammen med det formål at udarbejde et retsgrundlag, der gør det muligt at forbedre kontrollen med fællesskabsfondene.
Inden jeg afslutter mit indlæg, vil jeg forlade dagsordenen et øjeblik. Som bekendt ophører mit mandat som formand for Retten i janaur 2005. Jeg afslutter således en treårig periode, der begyndte med min forelæggelse af Rettens arbejdsprogram for 2002 for Parlamentets Budgetkontroludvalg. I disse tre år har jeg arbejdet på at styrke og bevare det bedst mulige arbejdsforhold til Europa-Parlamentet, først og fremmest ved samarbejdet med dets Budgetkontroludvalg. Det har ført til en bedre kommunikation og udveksling af information og et større samarbejde mellem de to institutioner. Jeg synes, at status er positiv, og at Retten hele tiden yder Parlamentet en uafhængig og professionel bistand af stadig højere kvalitet. Det er kun muligt på grund af respekten for vores respektive institutioners uafhængighed og mandater.
På den anden side har Retten indledt en intern reform af sin organisation og struktur for at forbedre institutionens effektivitet i forbindelse med dens opgaver og for at gøre Retten og dens kollegium på 25 medlemmer mere fleksibel og effektiv. Denne reform, som er en direkte følge af udvidelsen og Nice-traktaten, har haft til formål at sikre Rettens effektivitet, samtidig med at den respekterer dens retsgrundlag.
Retten har samtidig samarbejdet med de nye staters kontrolinstitutioner for at forberede dem på det store arbejde, de skal gøre som forbindelsesinstitutioner i forbindelse med Rettens revisioner i deres respektive stater. Disse og andre tekniske og personalemæssige foranstaltninger skal hjælpe os med at fortsætte og forbedre vores indsats i et udvidet Europa. Jeg synes, at vi kan fejre opfyldelsen af disse mål i dag.
Jeg vil afslutte mit indlæg med at takke Dem for Deres opmærksomhed. (mange tak).
Formanden.
   - Inden jeg giver ordet til repræsentanten for Kommissionen, på hvis vegne hr. Kallas vil tale, vil jeg gerne på vegne af Parlamentet takke Revisionsrettens formand for hans indsats igennem årene.
Måske får vi fornøjelsen af at se ham her igen, for han kan blive overført til lignende poster, men hvis det ikke sker, er dette hans sidste møde, og jeg vil ikke undlade at benytte lejligheden til at understrege, hvor tilfreds Parlamentet har været med at samarbejde med ham, og at den institution, han står i spidsen for, er af afgørende betydning for, at Parlamentet kan opfylde sine kontrolfunktioner. Mange tak, hr. Fabra.
Jeg giver ordet til hr. Kallas på vegne af Kommissionen. 
Kallas,
   Hr. formand, hr. Fabra Vallés, ærede medlemmer af Revisionsretten, mine damer og herrer, først vil jeg takke hr. Fabra Vallés for hans tale og igen sige, at jeg er meget tilfreds med den ærlige og afbalancerede måde, hvorpå Revisionsretten har forelagt sin årsberetning. Jeg kan forsikre Revisionsretten og Parlamentet om, at Kommissionen vil være meget opmærksom på Revisionsrettens resultater og anbefalinger.
Jeg vil imidlertid nu beskæftige mig med det efter min mening vigtigste politiske aspekt i hele processen. Dette vigtige politiske spørgsmål drejer sig om den negative baggrund for den positive revisionserklæring. Det hænger sammen med, at Revisionsretten for 10. år i træk ikke har set sig i stand til at afgive en positiv revisionserklæring.
Denne såkaldte årsdag faldt i den euroskeptiske presses og nogle politikeres smag. De brugte den negative revisionserklæring til at fremkomme med påstande, der var fordrejede og ude af proportion, om den generelle håndtering af EU-midler. Situationen var relativt rolig i år, men kun fordi den euroskeptiske presse var optaget af den forsinkede indsættelse af Barroso-Kommissionen. Uanset hvor fordrejede oplysningerne er, og hvilke foranstaltninger vi træffer for at forklare vores synspunkter, fortsætter den negative opfattelse imidlertid med at påvirke den offentlige mening, folkeafstemninger og det paneuropæiske samarbejde.
Det giver uundgåeligt anledning til spørgsmålene: "Hvis skyld er det, at Revisionsrettens revisionserklæringer har været negative i hele 10 år?" og "Hvad skal vi gøre ved det?"
Hvis man spurgte Kommissionen, hvis fejl det var, ville de simpelthen give medlemsstaterne skylden på grund af dårlig implementering af betalingssystemet og på grund af den anvendte metode.
Hvis man spurgte Rådet, ville det være let at skyde skylden på Kommissionen, som i henhold til traktatens artikel 274 klart og tydeligt har ansvaret for gennemførelsen af EU-budgettet.
Hvis man spurgte Revisionsretten, ville de fremhæve deres begrænsede personaleressourcer og opgavens omfang. Af og til indrømmer de, at Kommissionen har gjort fremskridt, men da traktaten ikke giver dem meget råderum, er resultatet en negativ revisionserklæring. Men, mine damer og herrer, hvad ville Europa-Parlamentets svar være? På den ene side ønskede Parlamentet at godkende budgettet, men på den anden side står man tilbage med det indtryk, at det har taget den negative revisionserklæring i betragtning. Det er svært at opnå ligevægt i sådan en situation.
Det glæder mig, at hr. Fazakas er formand for Budgetkontroludvalget i år, og at dechargeordføreren er hr. Wynn, som vi er enige med om situationens alvor. Det betyder, at vi kan tillade os at være ambitiøse. Vi skal alle stræbe højere end udelukkende decharge for budgettets gennemførelse.
De fire institutioner skal arbejde sammen om at udforme en fælles handlingsplan for afgivelse af en positiv revisionserklæring i nærmeste fremtid. Dette spørgsmål skal løses, og Kommissionen er parat til at gøre sin del.
Jeg vil kort kommentere drøftelserne i Budgetkontroludvalget. Jeg glæder mig over Parlamentets tidsplanlægning, fremstillingsmåde og strategi i år. Under udvalgets drøftelser i sidste uge blev der rejst vigtige spørgsmål for at forsøge at afklare visse væsentlige uløste problemer. Efter min mening vil en sådan fremgangsmåde sætte os i stand til at forbedre kvaliteten af vores dialog.
Det glædede mig at se, at et af de vigtige spørgsmål, som udvalget drøftede, var spørgsmålet om, hvordan vi fremover kan opnå en positiv revisionserklæring vedrørende betalinger. En positiv revisionserklæring burde betyde, at deschargemyndigheden har tilstrækkelig tillid til, at tilsynsmyndighederne er opmærksom på udgifter, og at de begrænser risikoen for uregelmæssigheder uden for store administrationsudgifter.
På trods af, hvad der står i traktaten, er Kommissionen ikke i stand til at opnå dette alene. Der er behov for, at Kommissionen, medlemsstaterne og Revisionsretten koordinerer revisions- og budgetkontrollen bedre. For at begrænse risiciene kræves meget mere effektive tilsyns- og kontrolforanstaltninger, hvilket til gengæld betyder, at hullerne i revisionen skal udfyldes, og at eventuelle overlapninger skal fjernes.
Hvad angår medlemsstaternes betalinger, betyder det f.eks., at medlemsstaterne skal afgive troværdige revisionspåtegninger, som Kommissionen, der har det overordnede ansvar, kan henholde sig til.
Det er overflødigt at bemærke, at medlemsstaterne ikke har været særlig villige til at påtage sig dette ekstra ansvar. Måske er det heller ikke lykkedes os at motivere medlemsstaterne tilstrækkeligt til at være mere end sæsonmæssigt interesseret i budgetmæssige dechargespørgsmål.
Da Revisionsretten forelagde sin årsberetning for Økofin-Rådet i sidste uge, var mit hovedbudskab til Rådet, at decharge ikke kun er et bilateralt anliggende mellem Kommissionen og Parlamentet. Vi skal finde flere måder til og muligheder for at minde medlemsstaterne om dette. Forhåbentlig vil Parlamentet og debatten i dag bidrage til at gøre fremskridt på dette område.
Hvad angår Kommissionen, vil vi spille vores rolle i denne forbindelse. For os er en af de største udfordringer regnskabssystemet. Jeg vil i den forbindelse understrege, at Kommissionen har gjort store fremskridt i forbindelse med moderniseringen af regnskabssystemet og er gået over til periodiseringsprincippet. Når det nye system er på plads i 2005, vil Kommissionen være langt foran de fleste offentlige administrationer i EU.
Hr. formand, hr. Fabra Vallés, ærede medlemmer af Revisionsretten, mine damer og herrer, jeg har ikke brugt min taletid til at opremse alle de foranstaltninger, Kommissionen har truffet, og som er blevet hilst velkommen i Revisionsrettens årsberetning.
Jeg vil blot bemærke, at vi selvfølgelig glæder os over den positive revisionserklæring, som Revisionsretten har afgivet vedrørende regnskabets troværdighed. Vi glæder os over, at forbedringerne i fremlæggelsen af regnskabet i år er blevet godtaget. Og vi sætter især pris på Revisionsrettens ubetinget positive revisionserklæring vedrørende dens egne ressourcer, forpligtelsesbevillinger og administrationsudgifter.
Nu har jeg lejlighed til at gengælde komplimenten. Den betydelige forbedring af EU's økonomiske forvaltning på alle niveauer, der sikrer EU-borgerne en meget bedre omkostningseffektivitet, skyldes i vid udstrækning Revisionsrettens årsberetning. Jeg vil gerne takke hr. Fabra Vallés oprigtigt for Revisionsrettens uvurderlige bidrag. Dechargeproceduren for budgettet for 2003 er påbegyndt. Jeg vil slutte med at gentage, at alle institutioner både har interesse i og ansvar for at tage aktivt del i den kommende proces. Mine kolleger i Kommissionen og jeg er opsatte på at drøfte med Dem, hvordan vi kan opnå det bedste resultat og finde den bedste måde at evaluere det på. Jeg tror, at det er i alles interesse.
Tak. 
Busuttil (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er uheldigt, at en så vigtig beretning er blevet overskygget af andre begivenheder som f.eks. valget af den nye Kommission, når vi alle bør være meget opmærksomme på, hvordan EU bruger skatteborgernes penge i forbindelse med budgettets gennemførelse.
Jeg er glad for, at dette års beretning tyder på en forbedret anvendelse af EU's budget og fremskridt med hensyn til at styrke finanskontrollen. Men som kommissæren nævnte, føler vi os i stigende grad frustrerede over den negative revisionserklæring. Beretningen påpeger også vedvarende mangler, især i forbindelse med landbrugs- og strukturforanstaltningerne, hvor EU's midler anvendes i fællesskab eller direkte af medlemsstaterne.
Som parlamentsmedlem fra en af de nye medlemsstater er jeg særlig chokeret over at erfare, at en betydelig del af de midler, som tildeles forskellige medlemsstater, ofte ikke bliver anvendt. Det burde sende et klart signal til de nationale offentlige myndigheder, især i de nye medlemsstater, om, at medmindre de sørger for at få orden i sagerne, er der alvorlig risiko for, at de ikke kan optage EU-midlerne, og det er sandelig ikke godt nyt.
I lyset af de nye finansielle overslag bør den vedvarende uoverensstemmelse mellem de budgetterede beløb og de faktisk anvendte beløb også fortælle os, at vi næppe kan forvente en forøgelse af EU's budget og de tildelte midler, hvis vi ikke er i stand til at bruge de penge, vi allerede har.
PPE-DE-Gruppen vil helt sikkert fortsat presse på for at opnå en anvendelse af EU-budgettet, som er effektiv og overholder de højeste integritetsstandarder. Vi ønsker, at skatteborgerne skal føle, at deres penge anvendes fornuftigt af EU, og - vigtigst - at de får valuta for pengene.
I den forbindelse føler jeg, at vi er på rette spor, men der er stadig langt igen. Jeg opfordrer den nye kommissær, som jeg lykønsker med hans nye post, til at vise os vejen. 

Fazakas (PSE ),
   På vegne af Budgetkontroludvalget vil jeg sige, at det glæder mig, at vi den 15. november kunne afholde plenarforsamlingen samtidig med høringerne af Barroso-Kommissionen. Revisionsrettens årsberetning for 2003 blev forelagt på dette møde. Det er en af Europa-Parlamentets vigtigste funktioner, og det markerede indledningen af dechargeproceduren. Formanden, hr. Fabra Vallés, gav en omfattende vurdering for regnskabsåret 2003. Vi værdsætter Revisionsrettens ærlige, professionelle og afbalancerede beretning.
Som De ved, gennemførte Budgetkontroludvalget en reform af dechargeproceduren i år. I stedet for de indviklede upersonlige skriftlige forespørgsler har man indført mundtlige høringer af kommissærerne, og der er således skabt åbne, livfulde og meningsfyldte diskussionsfora. Der har udviklet sig en frugtbar dialog mellem Parlamentet, Kommissionen og Revisionsretten. Jeg vil takke for Kommissionens og særlig hr. Sim Kallas positive holdning og samarbejdsmetode. Til slut vil jeg sige, at Revisionsrettens inddragelse i dechargeproceduren samt den omstændighed, at ordføreren kommer til at spille en større rolle, generelt blev godt modtaget, hvilket hr. Terence Wynn vil sige mere om senere. 
Mulder (ALDE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Fabra Vallés for, at han i de forløbne tre år altid har været parat til at gå ind i en åben dialog med Europa-Parlamentet. Jeg vil også gerne ønske hr. Kallas held og lykke i det nye embede, og jeg håber, Revisionsretten ved udløbet af denne periode vil afgive en positiv revisionserklæring.
De fleste af os har stadigvæk valget til Europa-Parlamentet i frisk erindring, og et af de væsentligste kritikpunkter, vi til stadighed hørte - hr. Kallas henviste hertil i sit indledende indlæg - var, at Kommissionen efter 10 års forløb stadig ikke har kunnet opnå en positiv revisionserklæring. Det er vand på euroskeptikernes mølle. Vi må sætte alle kræfter ind på at opnå den erklæring. Revisionsretten bør imidlertid med større tydelighed angive, hvad Kommissionen præcis må gøre. Hvilke kriterier anvendes? Jeg læser det ene år efter det andet, at det bliver bedre, men jeg ved aldrig, hvor meget bedre det bliver. Hvilke konkrete foranstaltninger skal der træffes? Europa-Parlamentet har tidligere stillet forskellige forslag. Eksempelvis er der stillet forslag om forhøjelse af de finansielle korrektioner. Hvilke konsekvenser har det helt konkret haft? Har Revisionsretten nogensinde foretaget en analyse heraf?
Sidste år vedtog vi en beslutning, ifølge hvilken Kommissionen, såfremt det viser sig, at der i en given sektor vedholdende er tale om ukorrekt anvendelse af midlerne, skal indstille udbetalingen af forskud. I sit svar på Revisionsrettens bemærkninger, udtaler Kommissionen, at dette også sker jævnligt. Hvilke konsekvenser har det helt konkret haft? Har det hjulpet? Og hvordan er samarbejdet mellem Den Europæiske Revisionsret og de nationale revisionsinstitutioner? Er de kriterier, der håndteres af de nationale revisionsinstitutioner med hensyn til revisionserklæringen, identiske med Den Europæiske Revisionsrets kriterier? Og kunne man ikke forlange, at den enkelte medlemsstat ved udgangen af et budgetår underskriver en erklæring om, at alle udgifter er angivet . Viser det sig efterfølgende, at det ikke er tilfældet, kan Kommissionen så ikke pålægge det pågældende land en bøde, fordi det har bundet Kommissionen noget på ærmet? Det er alt sammen konkrete foranstaltninger, man kunne træffe. Kunne Revisionsretten foretage en nærmere analyse heraf? Det er nemlig efter min opfattelse væsentligt, at vi arbejder i den retning.
I går havde vi en forhandling om de nye finansielle overslag. De fleste siger, at de har brug for flere penge end den ene procent, nogle medlemsstater ønsker som loft. Men hvordan kan det forsvares, når det viser sig det ene år efter det andet, at pengene ikke anvendes på hensigtsmæssig vis? Det svækker argumenterne for at ønske flere penge. Der er således efter min opfattelse meget at gøre for Den Europæiske Revisionsret.
Det er også med undren, jeg læser punkt 6 i den generelle indledning til årsberetningen for regnskabsåret 2003. Det fremgår heraf, at der er tale om en hidtil uset stigning i de uafviklede forpligtelser. Ved udgangen af 2003 udgjorde disse forpligtelser, hvad der svarer til fem års betalinger. Det er et utroligt højt beløb. Vi kunne altså i virkeligheden fortsætte i fem år uden at indgå nye forpligtelser. Og de fem år løber blot videre, eller er det forkert opfattet?
Der er således efter min mening meget, der skal gøres. Det må ikke være sådan, at vi om to eller tre år fortsat ikke har opnået en positiv revisionserklæring. Kommissionen må opstille klare kriterier, kriterierne må efterprøves af Den Europæiske Revisionsret, og Revisionsretten må angive, hvorvidt de mål, vi har pålagt os selv, er nået. 
Staes (Verts/ALE ),
    Hr. formand, kære kolleger, medlemmer af Revisionsretten, kommissærer, jeg vil først og fremmest gerne ønske hr. Fabra Vallés held og lykke i den videre karriere. Vi har altid arbejdet godt sammen, og det vil jeg gerne understrege her i Europa-Parlamentet.
Jeg vil også byde hr. Kallas velkommen. Det er vist hans første forhandling her i plenarforsamlingen, og jeg vil gerne straks give ham en fjer i hatten, en opmuntring. Det glæder mig meget, at hr. Kallas har læst det brev, der er sendt fra Budgetkontroludvalget og enkeltmedlemmer, såsom hr. Bonde og hr. van Buitenen, og accepterer begæringen om at udsætte afskedigelsen af Martha Andreasen og tillade en tænkepause for at se, om afskedigelsen virkelig er berettiget.
Hr. Fabra Vallés, jeg har med interesse lyttet til Deres indlæg, og jeg må som også hr. Mulder og mange andre af Europa-Parlamentets medlemmer konstatere, at det år efter år er samme historie. Forfærdelig meget går galt. Det kunne vi også konstatere, da vi læste OLAF's rapport, der blev offentliggjort i sidste uge. Jeg tror, problemet generelt er manglende opfølgning, og jeg vil gerne i den forbindelse konkret anmode Revisionsretten om mere præcist at angive, hvilke love og administrative forskrifter der fremmer svig. Måske burde Revisionsretten sammen med Europa-Parlamentet udarbejde en tidsplan for ændring af den type retsforskrifter. Kommissionen ville så også være nødt til at reagere på den type spørgsmål som helhed.
Jeg må ydermere på ny konstatere, at Rådet ikke er til stede, og jeg finder det beskæmmende, at den ene del af budgetmyndigheden år efter år ikke vægter og ikke følger dechargeproceduren på behørig vis. De dokumenter, vi modtager fra Rådet om dechargen, er også altid beskæmmende tynde. Der er reelt ikke meget kød på dem. Jeg vil derfor foreslå, at Revisionsretten fremover, når den har kritiske bemærkninger til aspekter af visse politikområder, lader de enkelte fagråd reagere herpå, således at vi i samspil kan sikre, at dechargeproceduren forløber på en mere rimelig måde. 
Titford (IND/DEM ),
   Hr. formand, mine bemærkninger til Revisionsrettens årsberetning for 2003 ligner desværre til forveksling mine tanker fra sidste år. Ikke meget har ændret sig. Regnskaberne underskrives ikke, og omkring 94 % af dataene skønnes at være uacceptable, dvs. enten usikre eller fyldt med fejl. Over halvdelen af Kommissionens generaldirektører underskrev deres erklæringer med forbehold. Det er EU's måde at sige "jeg aner ikke, hvad jeg snakker om" på. Det lyder alt sammen alt for velkendt.
Og det bør det også. Det har stået på i 10 lange år. I mit land ville der blive grebet meget målrettet ind over for virksomheder, der indsendte mangelfulde regnskaber, men EU er som sagt sluppet af sted med det i ikke mindre end 10 år. Den store tragedie er, at denne lange saga af korruption og dårlig forvaltning finansieres af de stakkels skatteborgere.
At denne skandale har fået lov til at fortsætte så længe, er det bedste bevis på denne institutions svaghed. Og alligevel blev Marta Andreasen fyret, fordi hun fortalte sandheden, og Parlamentet vedtog en besluting, der krævede, at Regionsudvalgets generalsekretær og formand skulle give en intern revisor en undskyldning for den chikane, han havde været udsat for, men den kom aldrig. Og så videre og så videre.
I denne beretning søges skylden for dette skrækkelige rod lagt over på medlemsstaterne, men vi skal ikke gøre os falske forestillinger om, hvor skylden virkelig ligger. Kommissionen er den eneste vogter af de penge, som medlemsstaterne betaler til EU, og den alene er bemyndiget til at tilbageholde betalinger, hvis den observerer nogen form for uregelmæssigheder. I stedet har Kommissionen ganske enkelt siddet med hænderne i skødet og kigget den anden vej i 10 lange år.
Men det er selvfølgelig ikke kun her, at folk bør bøje hovedet i skam. Tony Blair og hans kolleger i Storbritannien bør bøje hovedet i skam, fordi de fortsætter med at hælde skatteborgernes penge i EU med en hastighed på 1,5 millioner pund i timen, når de udmærket ved, hvilket kaos der hersker. Den britiske regering har pligt til at bruge skatteborgernes penge med omtanke. Og det gør den på ingen måde.
Generer denne situation ikke nogen? Den generer i hvert fald mig og mit parti. Vi ønsker ændringer i fremtiden. 
Mote (NI ).
   - Hr. formand, Revisionsretten er en farce. Dette misbrug af offentlige midler begynder med kassemesteren, og derfor er det umuligt for Revisionsretten at være effektiv. De få ærlige, erfarne og professionelle revisorer, der i tidens løb har fået lov at komme i nærheden af Kommissionens finansfunktion, har alle talt om institutionel pligtforsømmelse. Regnskabssystemet er ikke sikkert, ændringer i de finansielle poster kan ikke spores, og det nye system vil ikke være meget bedre. De nye regler, der skal forestille at styrke kontrollen, øger rent faktisk risikoen for svig. Revisionsretten og OLAF fokuserer på de problemer, der opstår med de offentlige midler, når de har forladt dette sted, og det fjerner presset fra Kommissionen, hvor problemerne reelt ligger. Hvordan kan det ellers være, at finanserne ikke har været underkastet en uafhængig revision i over 14 år? Det er en skandale! 
Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for tiende år i træk har Revisionsretten, som vi har hørt, været ude af stand til at give en positiv revisionserklæring i forbindelse med EU's årsregnskab. Som Konservative mener vi, at dette er en beklagelig situation, og vi er enige med dem, der ønskede at se fejlene i regnskabssystemet afhjulpet på nuværende tidspunkt. Jeg har en mistanke om, at problemerne ikke har været prioriteret højt nok i tidligere år, selv om en Kommission blev afskediget som følge af nogle af disse problemer.
Jeg vil gerne byde hr. Kallas, vores nye kommissær, der er her for første gang, velkommen. Hvis jeg husker rigtigt, sagde han ved sin høring, at han vil sørge for nultolerance over for dårlig forvaltning og svig. Det er ikke nok at lade det blive ved snakken.
I modsætning til de to foregående talere, som bare er her for at være destruktive og kritiske, ønsker de Konservative, at der opstilles tre prioriteter for de næste fem år. Det første vedrører regnskabssystemet. Vi er nødt til at anerkende, at der er sket betydelige fejl, men som kommissæren og Revisionsrettens formand har nævnt, er der et nyt system på vej. Vi bifalder dette vigtige skridt, men vi vil overvåge det meget nøje for at se, præcis hvad det bringer.
For det andet er der spørgsmålet om angivere. Vi har ofte modtaget oplysninger - f.eks. i Eurostat-sagen - men der er ikke blevet fulgt op på oplysningerne. Vi skal have et system, som giver folk mulighed for at stå frem og fortælle, nøjagtig hvad der foregår.
Sidst og vigtigst er der spørgsmålet om delt forvaltning. Jeg og andre takker Revisionsrettens formand for hans glimrende arbejde, for han har fokuseret på det reelle problem, som EU står over for. Det er ikke så meget et spørgsmål om svig og korruption, men om at kunne konstatere, hvor pengene går hen - uanset om det er via kontrolcertifikater fra medlemsstaterne eller via et internt kontrolsystem, som formanden har foreslået. Vi er nødt til at sørge for, at vi fremover får en positiv revisionserklæring - DAS. Vi er også nødt til at inddrage medlemsstaterne i systemet og gøre de nationale forvaltninger ansvarlige, så der aflægges fuldt og helt regnskab for EU's penge. 
Wynn (PSE ).
   - Hr. formand, for 10 år siden var jeg ordfører for decharge, og dengang hævdede jeg, at vi aldrig vil få en positiv revisionserklæring - DAS. Det sagde jeg, fordi vi uanset Kommissionens fejl eller andre uregelmæssigheder dengang kunne se meget klart, at der var to uforenelige systemer: det system, som Revisionsretten anvender til sin revision, og det system, som Kommissionen anvender.
Der er sket ændringer i de sidste 10 år. Revisionsretten har ændret sine metoder - den er gået over til systemet med fire søjler - og Kommissionen har gennemført Kinnock-reformerne, men jeg er stadig overbevist om, at vi ikke får en positiv revisionserklæring, så længe tingene er organiseret, som de er, ikke engang efter den 1. januar næste år, hvor den nye finansforordning og de nye regnskabssystemer træder i kraft. Jeg vil gerne sige en enkelt ting til hr. Titford. I vores eget land er ministeriet for social sikrings regnskaber ikke blevet afsluttet i de sidste 14 år. Regnskaberne i forbindelse med det amerikanske budget er ikke blevet afsluttet i de sidste seks år. Dette er ikke en enestående organisation, og det ville have hjulpet, hvis De, hr. Titford, rent faktisk havde deltaget i alle de seks høringer, vi holdt. I det mindste dukkede hr. Mote op ved nogle af dem og stillede spørgsmål, men hr. Mote er jo også mere uafhængig end hr. Titford, selv om de begge kommer fra Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti.
Men tilbage til manuskriptet. Det, Kommissionen siger, at den anvender regnskabsafslutning, fordi det står i finansforordningen. På den måde kontrollerer den sådan noget som landbrugsudgifterne. Holdningen er altså, at de kan inddrive midlerne - hvorfor tager Revisionsretten ikke det med i sin revisionserklæring? Det er værd at bemærke, at ved regnskabsafslutning inddrives pengene faktisk fra medlemsstaterne. De inddrives ikke fra landbrugerne eller de organisationer, som har modtaget dem, hvilket betyder, at de nationale skatteborgere betaler for enhver form for uregelmæssigheder og svig.
Derefter siger Revisionsretten, at det er godt at inddrive midler, men vi burde have et system, hvor det ikke er nødvendigt at inddrive midler. Systemet burde være bedre. Jamen, det er da fuldt forståeligt. Så siger Kommissionen: Ja, men hvis vi skal gøre, hvad Revisionsretten ønsker, vil det være så dyrt, at det simpelthen ikke er omkostningseffektivt. Det kan jeg også godt forstå.
Jeg vil se nærmere på en række konklusioner fra Budgetkontroludvalgets seks høringer af kommissærerne og Revisionsretten. Det er indlysende for alle, at et af de største problemer er problemet med delt forvaltning. Som et af Revisionsrettens medlemmer sagde under høringerne, drejer problemet sig ikke om kontrol eller revision, men om forvaltning. Jeg begynder derfor at tro, at vi behøver et system, der gør medlemsstaternes bemyndigende organer ansvarlige for erklæringerne om lovlighed og formel rigtighed.
Det virker underligt, at kun halvdelen af deltagerne i et system med delt forvaltning skal være ansvarlige. Det kræver ændringer i lovgivningen og samarbejde fra Rådets og medlemsstaternes side. Hvad angår Revisionsretten, mangler jeg stadig at blive overbevist om, at to af de fire søjler, som hr. Fabra Vallés nævnte, er pålidelige.
Jeg er meget bekymret over antallet af transaktioner, som er kontrolleret, og jeg sætter også spørgsmålstegn ved, om andre revisorers arbejde inddrages i tilstrækkeligt omfang. Vi har brug for en regelmæssig aktivitetsrapport om de nationale revisioner for at være sikre på, at de fire søjler giver en gennemsigtig revisionserklæring. Der er også Parlamentets anmodning gennem flere år om, at Revisionsretten skal opdele sin revisionserklæring i afdelinger, så budgetmyndigheden ved, nøjagtig hvor problemerne ligger.
Vi er i en situation, hvor Revisionsretten har et sæt regler, som Kommissionen aldrig kan efterleve, uden at omkostningerne bliver for store, uanset hvad den gør. Dette skal ses over for de fordele, som kan opnås. Jeg forsøger ikke at omgå reglerne, jeg forsøger at tilpasse dem. Jeg beder Revisionsretten prøve at etablere et sæt regler, man kan spille efter. Forestil Dem, at Barcelona spiller mod Manchester United i finalen i Europamesterskaberne. Der er 70.000 tilskuere, og alles øjne hviler på banen og spillerne. Hele Europa ser på. Så kommer dommeren ind, han går ind midt på banen og lægger en rugbybold, ikke en fodbold, for fødderne af Wayne Rooney. Spillerne prøver at påpege de problemer, de kan få med en oval bold, men dommeren siger: Pyt med bolden, bare spil!
Det er, for at sige det rent ud, Revisionsrettens holdning til bestræbelserne på at ændre systemet. Holdningen er pyt med bolden, bare spil. Men vi skal lige have én ting på det rene: Denne analog betyder ikke, at Kommissionen og medlemsstaterne skal ses som eliten inden for offentlig forvaltning.
Jeg har en sidste bemærkning. Jeg er heldigvis med i det midlertidige udvalg om de nye finansielle overslag. Vi bør ikke vedtage nye finansielle overslag, før vi har løst dette problem med medlemsstaternes pålidelighed og ansvarlighed. 
Virrankoski (ALDE ).
   - Hr. formand, først vil jeg takke Revisionsretten og særlig formanden, hr. Fabra Vallés, for årsberetningen og for at forelægge den her på plenarforsamlingen. Regnskabet viser, at der er svagheder i EU's administration. Der er problemer særlig med strukturforanstaltninger. Sidste år blev et samlet beløb på 8,3 milliarder euro ikke anvendt. Midt på året blev betalingerne reduceret med 5 milliarder euro, men alligevel viser opgørelserne stadig en underanvendelse på 3,1 milliarder euro. Det samlede beløb for ikke-anvendte betalingsbevillinger for perioden 2000-2003 er 34 milliarder euro. Følgelig er udestående forpligtelser steget til 69,3 milliarder euro, hvilket betyder, at vi for at betale det udestående har brug for, hvad der svarer til betalingsbevillingerne for to hele år.
Der bør foretages en fornyet grundig vurdering af administrationen af strukturpolitikken, når der laves udkast til de nye forordninger. Et andet problem er ulovlige betalinger, der udbetales af landbrugsudgifterne. De beløb sig mellem 1971 og 2003 til 3,1 milliarder euro. I fremtiden skal vi indføre et system, hvor ikke-autoriserede betalinger kan holdes direkte tilbage fra støtte, der udbetales til en medlemsstat i det følgende år, og det beløb, der tages tilbage, kan blive stående på den pågældende medlemsstats konto.
Det regnskab og den årsberetning, som nu er blevet fremlagt, er de første, der er baseret på den nye finansforordning. De er derfor meget vigtige for fremtiden. Revisionserklæringen i årsberetningen giver endnu en gang anledning til bekymring. For 10. gang i træk er erklæringen langtfra sund, og den overbeviser ikke om, at Kommissionens udgifter til betalinger er lovlige og korrekte. Det gør det vanskeligt at kontrollere situationen. Hvis Kommissionen ikke har passet sine sager fuldstændig lovligt og korrekt, bør grundforudsætningen være, at den bør træde tilbage. Den burde være trådt tilbage i hvert eneste af de sidste 10 år. Lovlighed og korrekt gennemførelse er grundlaget for al administration. Kun Santer-Kommissionen trådte imidlertid tilbage, og grunden hertil var snarere politisk end lovbestemt.
Enhver vurdering af decharge bør være baseret på, hvad der er rigtigt set fra et menneskeligt synspunkt. Det rejser spørgsmålet om, hvorvidt regnskabet og administrationen er blevet varetaget på samme måde, som en omhyggelig person ville varetage sin egen økonomi på. Fejlenes art er også en afgørende faktor. Er det her et spørgsmål om forskellig holdning til fortolkning, skødeløshed, en klar administrationsfejl eller forsætligt bedrageri? Revisionserklæringen giver ikke et klart svar vedrørende fejlenes art. Der skal gøres noget for at forbedre administrations- og revisionsarbejde i fremtiden. Derfor er jeg enig med dechargeordføreren, hr. Wynn, når han opfordrer til at forbedre systemet. I går tilsluttede hr. Nicolaï, der repræsenterer det land, der skal overtage formandskabet, sig også dette. 
Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, Revisionsrettens årsberetning er en overvejende kompetent og overbevisende gennemgang af EF's regnskaber. Som vi alle kan konstatere her i Parlamentet, er det imidlertid i sig selv en skandale, at det nu er 10. gang, at Revisionsretten ikke kan komme med en ren revisionserklæring.
Her skal det bemærkes, at det selvfølgelig ikke er Revisionsrettens opgave at forsøge at afsløre bedrageri og anden kriminalitet. Det er OLAF's opgave, og sådanne skandaler findes der masser af blandt EU's mange aktiviteter. EU's parlamentsmedlemmer og tjenestemænd taler åbent om skandaler, som aldrig er blevet trukket frem i offentlighedens søgelys eller gjort til genstand for en juridisk proces, selv om de er kendt af mange.
Vi mener ikke, at Revisionsretten kan godkende transaktioner, hvad angår landbrugspolitik, strukturpolitik, bistand og førtiltrædelsesstøtte. Der er tale om de rent beløbsmæssigt dominerende transaktioner, og det betyder i sig selv, at den allerstørste del af disse betalinger ligger uden for borgernes kontrol.
Det indebærer også, at EU ikke burde beskæftige sig med at udbetale penge til lande og organisationer, som efterfølgende har til opgave at bruge pengene efter EU-myndighedernes ønsker. Et sådant anliggende vil sandsynligvis aldrig kunne kontrolleres. Der er egentlig ingen grund til at fortsætte aktiviteter, som ikke kan kontrolleres, f.eks. på områder som landbrug, strukturpolitik og bistand.
Der er grund til at hjælpe fattige EU-lande, men det bør ske ved hjælp af ikke-øremærkede overførsler. Bistand til ikke-EU-lande bør ikke kanaliseres via EU-myndigheder, men via FN-organer eller direkte fra medlemslandene. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, når man følger forhandlingen, er man nødt til at holde sig meget kraftigt for ørerne, for ellers kommer man bare frem til den konklusion, at det egentlig er det ideelle tidspunkt at komme med et par principielle overvejelser på.
En revisionsret bør som institution altid være en af borgernes nærmeste allierede. Kan det, når man tager i betragtning, hvordan Revisionsretten arbejder nu, overhovedet garanteres? Hvad er der sket i de forløbne år? Jeg husker stadig de store overskrifter, som f.eks. Revisionsrettens beretning udløste i 1992. Og i dag siger man: Nå ja, det er nu engang sådan.
Fører det Revisionsretten og EU videre, hvis vi besætter 25 vigtige stillinger dér, og hvad vil der i givet fald ske kvalitativt dér? Jeg forventer, at De tænker over det selv, også på grundlag af det, der hidtil er blevet sagt, og at vi går ind i denne principielle forhandling. 
Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Revisionsrettens årsberetning er et godt redskab for Europa-Parlamentet. Det er samtidig en kompliment til den afgående formand. Inden jeg kommer nærmere ind på beretningen, har jeg imidlertid to politiske bemærkninger.
Både Den Liberale Gruppe og Den Socialdemokratiske Gruppe har haft bemærkninger til landbrugspolitikken. Jeg skal ikke benægte, at der undertiden sker fejl ved udbetalingen, men det kan aldrig være sådan, at sektoren må bløde for, at Kommissionen eller en af medlemsstaterne ikke gennemfører forskrifterne korrekt. Gennemførelsen kan aldrig begrunde, at der på ny rettes angreb mod den europæiske landbrugspolitik med de høje standarder for fødevaresikkerhed, miljø og dyrevelfærd.
Hvad angår årsberetningen, vil jeg gerne komme nærmere ind på et specifikt punkt, nemlig EU's politik med hensyn til sygdomme hos dyr. Revisionsretten anfører helt berettiget, at afskaffelsen af ikke-vaccinationspolitikken i begyndelsen af 1990'erne byggede på antagelser. Disse antagelser er ændret markant. Antallet af slagterier er faldet drastisk, og transporten af kvæg er steget eksplosivt. FAO advarede allerede i 1998 Kommissionen om følgerne heraf og om den mulige spredning af sygdomme hos dyr. Jeg må konstatere, at Kommissionen stort set intet har gjort i anledning af disse advarsler. Efter pres fra Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge er der sket en vis tilpasning af retsforskrifterne vedrørende mund- og klovsyge, men endnu er disse ikke i overensstemmelse med de henstillinger, der er kommet fra FAO og Det Internationale Kontor for Epizootier (OIE). En langt mere slagkraftig tilgang til dette spørgsmål fra Kommissionens side ville virkelig være i pagt med Revisionsrettens årsberetning.
Kommissionen bør tage fat på tre forhold. For det første bør den sørge for, at ikke-vaccinationspolitikken tages op til ny vurdering, at vaccination bliver standarden, og at det også fastslås på globalt plan i overensstemmelse med OIE's krav. For det andet bør medlemsstaterne afstemme gennemførelsen efter hinanden. For det tredje må alt besværet i forbindelse med europæiske ordninger, bl.a. vedrørende udbetaling af præmier for slagtning, aldrig nogensinde mere stå i vejen for gennemførelsen af denne politik. 
Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil først gratulere Revisionsretten udtrykkeligt med denne beretning. Vi har før set svagere beretninger fra Revisionsretten, og jeg mener, at netop i begyndelsen af en forhandling om et finansielt overslag er denne beretning så vigtig og så god. Kommissionen har et stort ansvar her. Det kan ikke være rigtigt, at vi skubber over 100 milliarder euro især inden for strukturfondene foran os og dernæst bliver pryglet af finansministrene fra de lande, som netop ikke anvender disse strukturfonde. Så skal vi ændre målene for de finansielle overslag, hr. kommissær.
Det samme gælder, når vi endnu en gang ser, hvor vi finder de store svage punkter, tilfældene af svindel. Jeg tænker på hele området for eksportsubsidier for landbrugsprodukter. Her er det Kommissionen, der har bolden! Vi vil fortsat få negative overskrifter om europæisk politik, så længe der er sådanne politikker i EU. Den lære, vi kan drage af denne beretning, er, at disse politikker skal opgives.
Et andet punkt er, at vi har udviklet førtiltrædelsesstøtte til de 10 nye medlemslande. Vi havde en afstrømning på 15 %, indtil disse lande tiltræder. I dag hørte jeg fra den ansvarlige kommissær, at der vil strømme midler fra SAPARD i vidunderlige mængder. Det er imidlertid snarere et førtiltrædelsesinstrument end et eftertiltrædelsesinstrument. Vi får flere udvidelser, de står jo allerede for døren. Lad os drage læren heraf. Det er Kommissionens ansvar, og her kan tingene fremmes lidt. Her er denne beretning også meget vellykket. Vi er ikke historikere, hverken i Revisionsretten eller her i Parlamentet. Vi ønsker at drage positive konklusioner af Revisionsrettens kritikpunkter. 
Lang (NI ).
   - Hr. formand, i lighed med andre år fremhæver Revisionsretten alvorlige mangler, grundlæggende fejl og tilfælde af svig i budgetforvaltningen særlig inden for den fælles landbrugspolitik og strukturfondene.
I lighed med andre år tager Europa-Parlamentet og medlemsstaterne dette til efterretning, og intet ændres. Intet ændres, for Europa er blevet en kæmpestor bureaukratisk maskine, hvor ingen længere reelt er ansvarlige for noget, hvilket fremgik af rapporten fra de uafhængige eksperter, som førte til Santer-Kommissionens fratræden i 1999.
OLAF har desuden hverken midlerne eller viljen til at kontrollere den korrekte anvendelse af fællesskabsmidlerne, og medlemsstaterne har tendens til at beskytte de statsborgere, der er mistænkt for svig.
Det er kort sagt på tide, at staterne, som i bund og grund er de væsentligste bidragydere til fællesskabsbudgettet, kontrollerer og overvåger en korrekt forvaltning af de fonde, som de har ansvar for, og hårdt straffer svindlere og lovovertrædere. Ellers vil vi hvert år få den samme beretning fra Revisionsretten, der nævner de samme onder, uden at det fører til noget konkret resultat.
Pálfi (PPE-DE ).
   - Jeg henvender mig til Dem i dag som medlem af Parlamentet fra et land, der på grund af sin historiske erfaring, fuldt og helt går ind for projektet et fælles Europa. Efter Anden Verdenskrig sagde Churchill, da han talte om Østeuropa, at de østeuropæiske lande - og det er netop de lande, der lige er blevet medlem af EU - var blevet slugt af Sovjetunionen, og efter måltidet kommer fordøjelsesperioden. Jeg vil tage denne tanke om fordøjelse op, nemlig den såkaldte førtiltrædelsesstøtte, som gør det muligt for disse lande at deltage i EU-processerne så snart og så effektivt som muligt.
Jeg vil gøre opmærksom på, at Revisionsrettens årsberetning er meget oprigtig med hensyn til førtiltrædelsesstøtte. Undersøgelsesmetoden er klar og derfor også betegnende for fremtiden, da den kan anvendes til fremover at undersøge den samme støtte. Betragtningerne i årsberetningen er korrekte, og som min kollega, hr. Bösch, sagde, skaffede førtiltrædelsesstøtten næsten ingen hjælp til de 10 nye medlemsstater. F.eks. var kun 14,8 % af midlerne bevilget tre år efter etableringen af det særlige tiltrædelsesprogram for landbrug og udvikling af landdistrikter (Sapard). Det bemærkes også i årsberetningen, at myndighederne i kandidatlandene gjorde betingelserne for støtten for komplicerede. Det kan konkluderes, at Revisionsretten med årsberetningen fremmer den politiske beslutningstagning og tilbagemeldingen. 
Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig lykønskningerne af hr. Fabra Vallés med hans tre år i spidsen for Revisionsretten, for Rettens grundfæstede professionalisme, dens dynamiske indsats og troværdigheden af dens beretninger og udtalelser, der er så nyttige og afgørende for Europa-Parlamentet og dets medlemmers arbejde.
Som nyt medlem vil jeg dog gerne give udtryk for mit mismod og min skuffelse over, at det endnu en gang - og når jeg lytter til mine kolleger, der har været her i mange flere år, er mit mismod endnu større - er en frustrerende oplevelse at forelægge årsberetningen. Til trods for alle de bestræbelser og fremskridt, som de forskellige institutioner og i sidste instans Kommissionen på Europa-Parlamentets anmodning har gjort, er det stadig ikke nok til at få en positiv erklæring. Forbeholdene vejer tungere end fremskridtene, og borgerne får stadig dårlige nyheder om uregelmæssigheder og utilfredsstillende situationer.
Jeg synes også, at 10 år er lang tid, at det er tid nok, og at det på nuværende tidspunkt, hvor forhandlingerne om de nye finansielle overslag starter, i et Europa, der er blevet udvidet til 25 og snart 27 medlemmer, er meget vigtigt hurtigt at nå til et kompromis mellem institutionerne, så der kommer fuldstændig klarhed over det delte ansvar, så vi undgår den voksende fare for renationalisering og sirenesange fra de personer, der på grund af de årlige nedslående nyheder om regnskaberne, ser en løsning i at reducere EU's budgetter og vende tilbage til mindre fællesskabsorienterede og mindre solidariske og samhørighedsskabende modeller.
Jeg synes, at det er utilfredsstillende, mine damer og herrer, at se, hvordan euroskeptikerne og renationalisterne bruger Revisionsrettens beretning og vores manglende evne til at udstede en positiv revisionserklæring til at angribe selve EU's hjerte, dens økonomiske og sociale samhørighed og dens fremadrettede politikker. Jeg opfordrer derfor Kommissionen - hr. Kallas, som på sin første dag har udvist en stor vilje - og Revisionsretten - hr. Fabra Vallés, med hans erfaring - til at finde en ny vej, en bindende interinstitutionel forpligtelse over for Europa-Parlamentet - naturligvis - som betyder, at vi kan få en positiv erklæring, der garanterer de europæiske borgere, at deres bidrag til opbygningen af Europa bliver planlagt og anvendt ordentligt og bidrager til den merværdi, vi alle ønsker. 
Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Fabra Vallés og Revisionsretten. Som nyt medlem af Parlamentet må jeg sige, at beretningen har været meget spændende læsning. Selv om Revisionsrettens sprog er høfligt, er kritikken meget svidende. Jeg er overrasket over, at manglerne var så store, og jeg mener, at 10 år uden en positiv revisionserklæring taler sit eget entydige sprog.
For mig ligger de mest bemærkelsesværdige mangler nok i det, som er mest grundlæggende, nemlig i regnskabssystemet. Vi kan ikke acceptere mindre, end at disse problemer løses snarest muligt.
Jeg vil imidlertid gerne fokusere på noget helt andet nu. I disse dage diskuterer man her i plenarforsamlingen to vigtige spørgsmål, dels denne revisionsberetning, dels spørgsmålet om EU's finansielle overslag. Jeg mener, at det er på høje tid at forbinde disse to spørgsmål.
I Revisionsrettens beretning er der en vigtig og fundamental kritik, som man skal tage hensyn til, når man planlægger for fremtiden. Efter at have læst beretningen, er det tydeligt, at Unionen på mange områder ikke har mulighed for på fornuftig vis at anvende de tildelte midler. På trods af det argumenterer folk for flere midler. På samme måde viser Revisionsretten, at nytten af Unionens midler på mange områder er begrænset. Alligevel vil mange investere flere penge netop på disse områder.
På de områder, hvor der er et stort behov for reformer, og hvor der er mange problemer, løses problemerne ikke, ved at vi afsætter flere penge. Netop derfor ville jeg egentlig henvende mig til andre end blot Kommissionen, nemlig også til medlemmerne her i Parlamentet og andre og opfordre alle dem, som på en seriøs måde ønsker at diskutere spørgsmål om de finansielle overslag eller EU's økonomiske fremtid, til faktisk at læse denne revisionsberetning og tage indholdet meget seriøst. Der er utroligt meget, som er af fundamental betydning dér, og som går tabt for EU, hvis man ikke tager hensyn til det. 
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne prise det arbejde, som Revisionsretten har udført gennem de seneste år og særlig omtale et punkt, hvor den i sin årsberetning for 2003 oplyser, at Kommissionens tjenestegrene, særlig OLAF, ikke har fulgt op på flere tilfælde af svig, der berører Fællesskabets landbrugsbudget. Det er det punkt, som jeg finder mest bekymringsvækkende i denne situation, især fordi det alvorligste tilfælde, som vi diskuterede i den sidste lovgivningsperiode netop var sagen med Ital-burro, der begyndte med en anmeldelse, som det italienske politi i oktober 1999 indgav til OLAF, et tilfælde af svig, som de italienske myndigheder anslog til 100 millioner euro på Fællesskabets budget.
Det var med den allerstørste overraskelse, at jeg hørte den netop indsatte Kommission sige i november 2004, at der ikke var nogen sikker påstand om, at Fællesskabets budget havde lidt noget tab. Det er dog helt utroligt, men det viser, hvor alvorligt det uløste problem med den store fødevareindustris udbredte svig er, sådan som jeg jo utallige gange har påpeget det i denne forsamling. Det er dette problem snarere end en eller anden lille detalje med formelle uregelmæssigheder, som jeg gerne vil gøre opmærksom på over for Parlamentet og Kommissionens og især over for næstformand Kallas, der er til stede under denne forhandling.
Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand, nu får vi igen forelagt en beretning fra Revisionsretten, der for tiende år i træk sætter spørgsmålstegn ved pålideligheden af Kommissionens regnskabspraksis og regnskaber. Revisionsretten anfører, at der er alvorlige problemer med ansvarlighed og effektiv udnyttelse i forbindelse med næsten 95 % af EU's budget. For to år siden påpegede Kommissionens regnskabschef, Marta Andreasen, en lang række problemer vedrørende EU's regnskab. I stedet for at lytte til hende og følge hendes råd gik Kommissionen imod hende, suspenderede hende og fyrede hende til sidst, to uger inden den gamle Kommission gik af.
Folk i Europa er skeptiske over for mange EU-spørgsmål, men deres største bekymring er, at EU ikke kan fremvise behørigt underskrevne, reviderede regnskaber. Denne situation kan ikke fortsætte, for den giver EU et stadig dårligere ry. Det er bydende nødvendigt, at den nye Kommission øjeblikkeligt gør en indsats for at genskabe tilliden hos befolkningen.
Som medlem af Parlamentets Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge ønsker jeg nu at fokusere på Revisionsrettens særberetning om krisen i 2001. I Revisionsrettens beretning påpeges den britiske regerings mange fejl under mund- og klovsygekrisen. Der var ingen regler for håndtering af et alvorligt udbrud af sygdommen, og der var ingen ordentlig finansiel kontrol til styring af udbruddet. Revisionsretten påviste også mange store problemer i forbindelse med transport af dyr. Regeringens forbud mod transport af dyr kom tre dage for sent, hvilket bevirkede, at sygdommen spredte sig hurtigt, og dobbelt så mange dyr skulle slagtes. Den britiske regerings manglende finansielle kontrol betød, at Kommissionen afviste næsten to tredjedele af Storbritanniens begæring på ca. 948 millioner engelske pund fra EU's nødfond. Det medførte, at de britiske skatteborgere mistede ca. 600 millioner pund.
Revisionsrettens særberetning om mund- og klovsyge har endnu en gang understreget behovet for en fuld offentlig undersøgelse af udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige i 2001. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om situationen i Columbia. 
Ferrero-Waldner,
    Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, lad mig indledningsvis slå følgende fast: Columbia er et vigtigt land for os. I Columbia står der en række EU-interesser på spil: fra handel og investeringer til spørgsmål om produktion og salg af narkotika, kriminelle netværk, terrorisme, indvandringsstrømme og den regionale dimension af konflikten i Columbia. Men mere end alt andet står der værdier på spil, som vi deler med vores columbianske venner, såsom respekten for menneskerettighederne, retsstatslighed, men også en mindskelse af fattigdommen og en bæredygtig økonomisk udvikling.
Jeg takker Dem derfor for lejligheden til at kunne belyse, hvordan jeg bedømmer situationen i Columbia, og hvilken politik vi ønsker at følge i forhold til dette land. Jeg vil komme ind på det strategiske formål med vores fremgangsmåde og på de fundamentale principper og instrumenter, der ligger til grund herfor, og som vi anvender til dette formål. De vedvarende alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og den stadig meget vanskelige sikkerhedssituation for mange columbianere gør os naturligvis meget urolige og kræver vores fulde solidaritet, især med den columbianske befolkning.
Vores strategiske mål består i at nå frem til en vedvarende fred og støtte columbianerne i at opnå denne fred. Søgningen efter en fredsløsning er også en hjørnesten i den samlede strategi, som vi følger i forhold til Columbia. Der vil ikke være nogen ren militær løsning på denne konflikt. Derfor er det vigtigt at søge veje hen imod en fredelig enighed, også med alle illegale væbnede grupper, som er parate til virkelig at forhandle om en fredsaftale. På denne baggrund tillægger Kommissionen også FN-generalsekretærens gode tjenester især med hensyn til de illegale væbnede grupper i Columbia stor værdi. Også det nuværende engagement fra Organisationen for Amerikanske Stater som led i missionen og aktiviteterne fra den mexikanske regerings side som formidler mellem den columbianske regering og Ejercito de la Liberación nacional er meget værdifulde bidrag. Samtlige illegale væbnede grupper skal indstille fjendtlighederne. Desuden ville disse grupper med en omgående og betingelsesløs frigivelse af alle gidsler og også af andre tilbageholdte personer bevise deres vilje til endelig at påbegynde fredsprocessen.
Fra EU's side skal vi overveje, hvordan vi kan støtte fredsforhandlingenre med økonomiske midler, så snart en omfattende strategi med hensyn til de væbnede grupper eksisterer. Vi er overbevist om, at det pulserende columbianske civilsamfund også spiller en meget vigtig rolle i disse fredsforhandlinger, idet den fører en vedvarende dialog med den columbianske regering og det internationale samfund.
På kortere sigt består vores mål især i at overholde de forpligtelser, som det internationale samfund og den columbianske regering har indgået især på London-konferencen i 2003. Vi skal overholde vores løfter, hvad angår den finansielle bistand, men den columbianske regering skal også opfylde sine forpligtelser. Vigtige referencepunkter er især forpligtelserne til at overholde menneskerettighederne, som blev indgået over for den ansvarlige FN-højkommissær.
Den sammenkomst, som den columbianske regering har indkaldt til den 3. og 4. februar 2005, vil være en meget fin lejlighed til på den ene side at bekræfte det internationale samfunds solidaritet med det columbianske folk, men på den anden side også at minde om forpligtelserne.
Vores strategi over for Columbia er derfor baseret på tre fundamentale principper: For det første støtten til respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende friheder, også koblet til observationen af menneskerettighedssituationen. For det andet en ansvarsfuld statsledelse. Her støtter vi den columbianske regering, især hvad angår bestræbelserne på at styrke retsstatsligheden. Og for det tredje naturligvis også en bæredygtig udvikling, især udviklingen af det sociale sammenhold, som også blev drøftet på topmødet i Guadalajara i maj.
Med henblik på gennemførelsen anvender EU og Kommissionen alle disponible udenrigspolitiske instrumenter. Det er først og fremmest instrumentet, der vedrører aktivt diplomati. Her støtter vi den internationale fredsproces. Et andet vigtigt instrument er den yderst gunstige handelsordning for columbiansk eksport. I den forbindelse handler det om forslaget om et generelt præferencesystem, som vi har stillet, således at handelspræferencerne for columbiansk eksport bevares. Det er naturligvis også til gavn for en bæredygtig økonomisk udvikling. Og det tredje instrument er udviklingsbistand.
Betragter man bistanden fra Fællesskabet for sig, hvor EU-medlemsstaterne også yder bilateral støtte, har Kommissionen virkelig opfyldt sine forpligtelser. Jeg mener, at vi kan være stolte over, at vi endda overskrider vores løfter. I slutningen af den løbende programmeringsperiode vil vi kunne gå videre, og på donorkonferencen i 2001 bebudede vi en støtte på 140 millioner euro til Columbia for perioden 2001-2006, det største beløb, vi har brugt på et land i Latinamerika. I slutningen af 2003 havde vi allerede bundet 136 millioner euro, og jeg er overbevist om, at vi vil få alle beløb, som endda ligger væsentligt højere end lovet, tildelt mellem 2004 og 2006.
Med denne fællesskabsbistand, som Columbia selv forvalter, ønsker vi at opnå følgende prioriteter: En styrkelse af institutionerne, især på det juridiske område, er meget vigtig her. Desuden støtte til fredsprocessen fra de såkaldte fredslaboratorier, hvor det handler om omfattende programmer for integreret lokal udvikling, som især fredsinitiativer på lokalt plan suppleres med. Og endelig, som jeg sagde tidligere, beskyttelsen af menneskerettighederne og den humanitære bistand, især til ofre for fordrivelser. Takket være reformen af forvaltningen af fællesskabsbistanden, som især min forgænger, Chris Patten, tog initiativ til, er nettoudbetalingerne steget enormt og nåede næsten 30 millioner euro i 2003.
Jeg har forsøgt at belyse grundene til en god Columbia-politik. Jeg mener, at vi fortsat skal holde fast ved denne vej, og De kan i den forbindelse også regne med Kommissionen i fremtiden. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er klart, at menneskerettighedssituationen i Colombia langtfra er perfekt, og det er også klart, at Europa-Parlamentet skal bidrage til fred og støtte menneskerettighederne og anbefalingerne fra FN's delegerede for menneskerettigheder. Ofte er disse anbefalinger ikke kun rettet mod Colombias regering, men også mod de bevæbnede aktører som f.eks. de paramilitære, FARC og ELN, der står på EU's liste over terrororganisationer.
Netop FARC er ansvarlig for mere end 6.000 bortførelser og mere end 300 drab i de seneste år og for de landminer, som desværre er årsag til, at der hver dag dør i gennemsnit to personer i Colombia, hvoraf 40 % er civile, og af disse 40 % er halvdelen børn.
Præsident Uribe har gennemført en demokratisk sikkerhedspolitik, der har muliggjort en række forbedringer. Der har i de seneste år været 26 % færre bortførelser, og antallet af drab er det laveste i de sidste 18 år, men der er et stort antal borgmestre, der bliver truet.
Vi må ikke glemme, at præsident Uribe er en af de få statschefer, der er kommet til Europa-Parlamentet for at være til stede under plenarmødet, og som desuden har givet møde for udvalget for at indlede en åben dialog med medlemmerne om menneskerettighedssituationen i hans land. Denne dialog er blevet fortsat af vicepræsidenten, der hvert år kommer for at tale med ngo'erne, som han informerer om de fremskridt, regeringen har gjort på dette område.
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at det kun kan skyldes uvidenhed eller ond tro, hvis man ikke vil anerkende de fremskridt, der har været i de seneste år takket være den colombianske regerings politik. Det er klart, at vores parlament skal støtte menneskerettighedssagen, at regeringen kan og skal gøre mere, men det er også klart, at det er terrororganisationerne, FARC og ELN, der afpresser, dræber, udøver pengeafpresning og skaber ofre. Vi skal være ubønhørlige over for disse organisationer, da de er de virkelige krænkere af menneskerettighederne i landet. 
Medina Ortega (PSE ),
   Hr. formand, det glæder mig, at fru Ferrero-Waldner i dette øjeblik repræsenterer Kommissionen. Der var en fremragende dialog mellem hende og Parlamentet, da hun var formand for Rådet, og jeg er sikker på, at der også vil være det i de næste fem år. Jeg glæder mig ligeledes over den måde, hun har fremført spørgsmålet om Colombia på. Colombia er sandsynligvis et af de landskabsmæssigt smukkeste lande i verden. Det er et vidunderligt land med en fantastisk rigdom og en venlig og charmerende befolkning.
Men Colombia har et problem, og det drejer sig om strukturel vold, for de voldelige demonstrationer i gaderne og konfrontationerne mellem guerillaen og narkosmuglerne er udtryk for en helt igennem uretfærdig situation med enorme uligheder i landet, der betyder, at vi, hvis vi ikke får løst disse problemer, vil se, at volden vender tilbage, selv om vi får bugt med guerillaen og narkotikahandelen. Jeg synes, at kommissæren er kommet med en klar, objektiv og meget præcis og konstruktiv fremstilling. Det drejer sig ikke om kun at tage fat på ét af problemerne. Det er helt klart, at hvis volden fortsætter, kan der ikke komme fred, men der kan heller ikke komme fred, hvis ikke vi løser de grundlæggende problemer.
Jeg synes, at den linje, som kommissæren har udstukket, er rigtig, da den omhandler alle aspekterne, dvs. menneskerettigheder, sikkerhed og udvikling, især den sociale udvikling. Enhver regeringspolitik skal indeholde alle disse aspekter, og Kommissionen og EU som helhed skal bidrage til, at de colombianske myndigheder og enhver ansvarlig organisation kan fortsætte fremad.
Det er rigtigt, at terrororganisationerne eller guerillaerne har foretaget terrorhandlinger, men vi skal også huske på, at talrige fagforeningsledere fra den colombianske venstrefløj er blevet myrdet af paramilitære organisationer, der i mange tilfælde måske har forbindelser til selve regeringen. Jeg synes derfor, at kommissærens linje er rigtig, og at vi skal følge den for at hjælpe den colombianske befolkning. 
Lipietz (Verts/ALE ),
   Fru kommissær, hr. formand, kære kolleger, hvor langt er vi nået i vores bestræbelser på at opnå fred i Colombia? Det foregående Europa-Parlament gav en negativ bedømmelse af den såkaldte Colombia-plan og foreslog grundlæggende sociale reformer. Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet erklærede sig parate til at påtage sig rollen som mægler i forhandlingerne mellem regeringen og guerillaen, som præsident Pastrana havde taget initiativ til. Erklæringen stødte på den ene side på de colombianske myndigheders ophævelse af denne politik og på den anden side på FARC's skandaløse kidnapninger, som er illustreret ved sagen om Ingrid Betancourt. Der er dermed givet frit slag for de to lejre, nemlig på den ene side FARC og på den anden side præsident Uribes regering, som ved at foreslå en militarisering af civilbefolkningen samt immunitet og finansiering til de paramilitære kræfter har bragt retssamfundet alvorligt i fare.
Hvad kan vi gøre? Vi har kun én løsning, nemlig at støtte fredsbestræbelserne i civilsamfundet, sådan som de er kommet til udtryk, f.eks.i det permanente civile fredsråd.Lad os huske på, at denne koordinerende enhed havde indsamlet 10 millioner underskrifter for fred. Den foreslår i dag en bredere humanitær aftale, som omfatter udveksling af fanger, men især de to parters overholdelse af international folkeret. Jeg glæder mig i den forbindelse over kommissær Ferrero-Waldners udtalelse. Vi opfordrer den colombianske regering til at respektere retssamfundet og folkeretten. Vi forventer, at guerillaen løslader deres gidsler som et tegn på vilje til at vende tilbage til forhandlingsbordet. Det bedste bidrag, som Europa kan bringe til freden i Colombia, er støtte til sådanne initiativer og til de lokale colombianske myndigheder, der tager sådanne initiativer op.
Catania (GUE/NGL ),
    Hr. formand, selv om jeg til dels var enig i det, som kommissæren sagde her i salen, tror jeg, at det er nødvendigt at komme nærmere ind på de forskellige spørgsmål.
Det første spørgsmål for Colombias vedkommende er den politik, som præsident Uribe er begyndt at føre. For blot et par måneder siden havde det ansete amerikanske ugeblad et billede af den colombianske præsident på forsiden, og bladet skrev, at ifølge USA's forsvarsministerium havde præsident Alvaro Uribe i 1991 - inden han blev præsident - forbindelser til Medellín-narkotikakartellet og var en ven af Pablo Escobar.
Som om det ikke var tilstrækkeligt, har præsident Uribes politik i de sidste par år udelukkende taget sigte på at fremme de paramilitære styrker, og det i en sådan grad, at han for et par måneder siden inviterede de paramilitære styrkers ledere ind i parlamentet for at vise, at der efter hans mening kun er én dialogpartner i denne krig. Selv Ingrid Betancourts pårørende har udtalt, at det er præsident Uribe, som er modstander af enhver form for humanitær udveksling. I de seneste år har den nationale sikkerhedpolitik givet sig udslag i vilkårlige massefængslinger, kriminalisering af sociale konflikter, massakrer på fagforeningsfolk og krænkelser af menneskerettighederne.
Efter vores opfattelse må EU ikke forholde sig neutralt i denne sammenhæng, men bør tværtimod gøre en indsats for, at der findes en politisk løsning på konflikten, og at militærangrebene ophører, hvilket præsident Uribe arbejder for på nuværende tidspunkt. Vi skal sørge for, at London-erklæringen af juli 2003 og henstillingen fra FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder af marts 1994 bliver overholdt, og vi skal huske, at det netop var den colombianske regering, som ikke overholdt aftalerne.
Endelig skal det med hensyn til det internationale og europæiske samarbejde bemærkes, at fredslaboratoriernes midler alt for ofte ender i områder, som de paramilitære styrker har den fulde kontrol over. Jeg mener, at Kommissionen og Rådet bør være mere opmærksomme på dette aspekt. 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, beklageligvis har terrorister fra Nordirland bidraget til at gøre Colombia ustabilt. I 2001 blev en førende IRA-bombemager ved navn Monaghan og to andre fanget i Colombia i færd med at overføre terrorekspertise til den narkofinansierede marxistiske guerillabevægelse FARC. Deres mission ved den lejlighed var at perfektionere en luftbåren brændstofbombe med specialudstyr leveret af IRA. Ved to tidligere besøg, der var organiseret af Sinn Féins repræsentant i Cuba, havde IRA allerede lært FARC at fremstille bilbomber og mortérer. FARC har siden da jævnligt anvendt bilbomber og mortérer, der er identiske med dem, som IRA anvender. Til gengæld for denne dødbringende ekspertise har Sinn Féin-IRA fået seks millioner dollars, og Colombias befolkning har fået massemord og ødelæggelse.
Endelig viser Colombia-eventyret, hvor lang vej der endnu er for Sinn Féin, inden organisationen kan anses for egnet til at regere i nogen del af Irland. 
Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Álvaro Uribe blev valgt for toogethalvt år siden.
Der er ikke noget, der har været let i løbet af den tid, men langt størstedelen af colombianerne - langt størstedelen ifølge alle oplysninger - mener, at situationen i deres land er bedre i dag end for to år siden. Det er derfor ingen overraskelse, at opbakningen til Uribes regering i dag er større, end da han blev valgt, og den har et program, hvor terrorbekæmpelse og fredeliggørelse af landet er dens hovedmål.
Nogle oplysninger er opmuntrende. Den offentlige ro og orden er blevet forbedret, selv om Colombia fortsat er et usikkert land. Antallet af terrorattentater og bortførelser er faldet, selv om der fortsat begås attentater og bortførelser i Colombia. Produktionen og eksporten af narkotika er faldet, selv om Colombia fortsat spiller en central rolle i den internationale narkohandel.
Uanset hvad folk siger, er der ikke sket nogen alvorlig forværring af menneskerettighederne i Colombia. Det er de terrorister, der bortfører og afpresser, som krænker menneskerettighederne og den humanitære folkeret, og ikke dem, der ikke giver efter for bortførernes afpresning.
Det har ikke været let, og der skal stadig gøres meget. Lige nu, midt i striden, forsøger den colombianske regering at komme videre med en forhandling med den paramilitære AUC-organisation. På grund af de vanskeligheder, som processen utvivlsomt lider under, bør EU indtage en meget mere aktiv holdning og lægge pres på parterne og sikre sig, at ofrenes rettigheder bliver overholdt.
Vi har et nært samarbejde med Colombia, men vi kan gøre mere på dette meget vanskelige tidspunkt og støtte Organisationen af Amerikanske Stater, der har et bredt og tydeligt mandat i Colombia, og finansiere programmer, der sikrer, at våbenhvilen bliver overholdt. Desuden bør vi yde juridisk bistand til ofrene og til samfundsøkonomiske projekter for de afvæbnede guerillaer og deres ofre, så det bliver nemmere for guerillamedlemmerne at vende tilbage til samfundet, ligesom vi bør skabe mekanismer med henblik på at undgå straffrihed for bl.a. blodhævn.
Der er naturligvis stadig meget, der skal gøres, og fra EU's side bør og skal vi samarbejde herom.
Fru kommissær, vi skal ikke stå på sidelinjen på et så vanskeligt tidspunkt og undskylde os med politisk korrekte argumenter. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes redegørelse, selv om vi efter min mening bør være modige nok til at opstille nogle tal, som fortæller os, hvad der virkelig sker i Colombia. Det siger jeg navnlig henvendt til hr. Salafranca Sánchez-Neyra, der beskylder enhver, som ikke er af den opfattelse, at Colombia har gjort fremskridt med hensyn til kvaliteten af og respekten for menneskerettighederne i de seneste år, for at være i ond tro.
Jeg vil gerne minde om noget, som Amnesty International skrev for blot et par måneder siden, nemlig at Colombia er det land, hvor fagforeningsfolk løber den største risiko i forhold til ethvert andet sted i verden, eftersom der er blevet slået 500 fagforeningsfolk ihjel i løbet af de sidste fire år. Flygtningehøjkommissæren minder os om, at der er tre millioner fordrevne i landet, og at 300.000 mennesker er blevet tvunget til at flygte til udlandet.
I denne krig, hvor det er alle imod alle - og jeg vil gerne gentage, at det er alle mod alle - har alle et ansvar. Guerillagrupperne har naturligvis et ansvar, men det gælder også for de væbnede styrker, der i samarbejde med de paramilitære grupper - jeg taler stadig om det, som de internationale menneskerettighedsorganisationer fortæller os - er direkte indblandet i drab, tortur og trusler mod menneskerettighedsforkæmpere, fagforeningsfolk og ledere af lokalsamfund, der uden videre stemples som guerillasoldater eller sympatisører.
I denne situation forekommer regeringens strategi os at være kortsigtet, hvilket er farligt. Man har udelukkende indgået en aftale med de paramilitære grupper, nemlig -aftalen, som er en aftale om at tilgive og glemme. Der er opstået nye paramilitære grupper, hvor 150.000 bønder fungerer som soldater, som er under hærens og politiets direkte kontrol.
Efter vores mening er det nødvendigt med en mindre kortsigtet indfaldsvinkel til Colombia-spørgsmålet, og vi bør også tage højde for det, der er sket med Colombia-planen i de seneste år, hvor 500.000 dollars er gået direkte i mange amerikanske entreprenørers lommer. Denne Colombia-plan har været en glimrende forretning for mange amerikanske virksomheder, hr. formand, og ikke så god en forretning for Colombia, som fortsat plages af krig og undertrykkelse.
Til sidst vil jeg bede kommissæren, Parlamentet og EU-institutionerne om at være meget opmærksomme og objektive, når de støtter fredsprocessen i Colombia. I denne proces og i disse forhandlinger er det nødvendigt at inddrage alle konfliktens parter og ikke blot de paramilitære grupper. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru Ferrero-Waldner, der er ingen tvivl om, at Colombia efter 40 års væbnet konflikt lader meget tilbage at ønske med hensyn til fred og social retfærdighed. Uribe-regeringen satser imidlertid fortsat på et primært militært svar, samtidig med at den stadig ikke vil erkende, at der er en væbnet konflikt med politiske rødder. EU kan gøre meget mere for at fremme freden i Colombia.
For det første kan EU kræve, at den colombianske regering opfylder de anbefalinger om at efterleve menneskerettighederne, som EU's kontor i Bogotá kommer med hvert år som en betingelse for at kunne modtage EU-støtte.
For det andet burde EU's støtte bruges til at få bugt med det paramilitære fænomen, hvilket indebærer meget mere end blot at nedlægge våbnene, nemlig at tackle fænomenets politiske og sociale dimension.
For det tredje bør EU klart fremme udredningsprocesser, politiske forhandlinger og fredsaftaler med alle aktørerne, inklusive ELN og FARC, hvilket samtidig kræver modydelser fra disses side, f.eks. frigivelse af de tusindvis af bortførte.
Og for det fjerde bør EU også fremme humanitære aftaler inden for rammerne af Gèneve-konventionerne som foreslået af Civilsamfundets Stående Udvalg for Fred. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi udtrykker vores solidaritet med befolkningen i Colombia og med alle, der kæmper mod Uribes barbariske styre, som får økonomisk, politisk og militær støtte fra USA og bruger hæren og paramilitære organisationer til at myrde fagforeningsfolk og sprede vold og rædsel blandt Colombias befolkning. Med denne politik tjenes det colombianske oligarkis interesser, mens befolkningens situation hele tiden forværres.
Imod dette styre kæmper politiske partier, faglige sammenslutninger for arbejdere, landmænd, intellektuelle kvinder, unge og kirken samt oprørsbevægelser. Konflikten i Colombia er derfor politisk, økonomisk og social, og alle, der kommer med argumenter om terrorisme og lignende, har til hensigt at tilsløre det politiske problem og give det barbariske styre et alibi. Hvis der skal skabes fred i Colombia, må der findes en politisk løsning, som kun kan fremkomme via forhandlinger. Forhandlinger kræver følgende:
For det første at der skabes sikre forhold, så alle parter kan komme til forhandlingsbordet.
For det andet, at FARC fjernes fra listen over terroristorganisationer. Desuden har styret selv anerkendt, at det er en politisk-militær organisation.
For det tredje kunne det første skridt være at anvende den humanitære folkeret, således at styret udveksler fanger og fængslede. Dette synspunkt har tilslutning fra alle bortset fra regeringen.
For det fjerde at der ikke udleveres fanger til USA.
For det femte at det sociale liv og social aktivitet afkriminaliseres, og at alle, der anklages for politiske forbrydelser begået af hæren og politiet, straffes.
For det sjette at bistand og støtte til de paramilitære organisationer stoppes.
For det syvende at USA's indblanding i Colombias interne anliggender standser. At Colombia-planen, som blev omdøbt til "det regionale Andes-initiativ", og som er forberedelsen til en generel intervention i Colombia, annulleres.
Disse synspunkter har tilslutning fra alle bortset fra den barbariske Uribe-regering og USA. 
López-Istúriz White (PPE-DE ).
   - Hr. formand, desværre er virkeligheden i Colombia, at der findes terrorisme næret af bortførelser og afpresning. Der er sandsynligvis mange, der ikke ved, eller ikke ønsker at vide, at der ud over den tidligere kandidat til præsidentembedet, Ingrid Betancourt, i dag er mere end 3.000 colombianske borgere, der er blevet bortført af og holdes som fanger af guerillaerne. De bortførte udsættes for en umenneskelig behandling og opholder sig under elendige forhold i junglen. Jeg spørger mig selv, om det er den rette måde at kæmpe for social retfærdighed på.
For ikke så længe siden var der nogle medlemmer af det tidligere Europa-Parlament, som modtog præsident Uribe ved at forlade salen i protest mod det manglende demokrati i Colombia. Sandsynligvis vidste de ikke, eller ønskede ikke at vide, at hr. Uribe havde vundet den første runde i præsidentvalget, hvilket er uhørt i Colombias historie.
Måske er der mange, der heller ikke ved, eller som ikke ønsker at vide, at FARC, ELN og AUC er optaget på EU's liste over terrororganisationer. Det er det eneste, der kan forklare, at der har fundet en forbrydelse sted med finansiering af en terrororganisation, og at den er begået af en medlemsstat i EU, der netop har overdraget 8.500 dollars til FARC.
Uribe-regeringen har indledt en dialog med en gren af de paramilitære, der er indstillet på afvæbning, på den eneste betingelse, at de nedlægger våbnene, og det er den blevet kritiseret meget for. Men med FARC forholder det sig anderledes. Der gives ingen mulighed for forhandling, så længe de nægter at blive afvæbnet, og de vil ikke få tildelt et "frit område", hvor de kan fortsætte deres forbrydelser. Jeg erindrer, at det er fem år siden, at præsident Pastrana forsøgte at forhandle, men samfundet vil aldrig give sin støtte til FARC, fordi det er tynget af smerten og deres kærestes blod.
I mellemtiden er der en del af det internationale samfund, der via en af de kendteste ngo'er kritiserer landets retmæssige og demokratiske regering, samtidig med at de påvirker og manipulerer mange af os.
Endelig vil jeg gerne minde om Spaniens erfaringer. Vi begyndte først at besejre terrorismen i Spanien, da EU erkendte, at det var noget, der også påvirkede europæernes sameksistens. Lad dette også gøre sig gældende for Colombia. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne nævne Parlamentets rolle og takke det for den indsats, det har gjort for at sikre Peace II-programmet for Nordland, som er blevet forhandlet med Rådet via forligsproceduren i de seneste dage. EU og navnlig Parlamentet spiller en vigtig rolle med hensyn til at sikre fred i dele af Europa.
Det siges, at 500 fagforeningsfolk er blevet myrdet i de sidste fire år. 250 af dem er blevet dræbt, siden præsident Uribe blev valgt til præsident, 50 af dem i de sidste ni måneder.
Hvis vi skal håndtere situationen seriøst, er vi nødt til at insistere på, at den colombianske regering handler, som alle regeringer forventes at handle, nemlig inden for lovens rammer - ikke kun i overensstemmelse med national ret, men også med folkeretten. Det gør præsident Uribe og hans regering helt klart ikke.
Jeg er bekymret over, at Kommissionen nu siger, at der ikke vil være tale om en "rent militær løsning", hvor den tidligere talte om en forhandlingsløsning. Jeg antager, at det stadig er holdningen. Det bekymrer mig, at den taler om en ikke rent militær løsning. Hvis vi skal acceptere, at den colombianske regering har ret til at anvende militær magt under visse omstændigheder, er vi nødt til at insistere på, at den handler i overensstemmelse med loven, navnlig folkeretten, at menneskerettighederne beskyttes, og at fagforeningsfolk kan arbejde uden fare for at blive snigmyrdet. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg beder om ordet på baggrund af forretningsordenens artikel 145 for at fremsætte en personlig bemærkning. Jeg sagde i mit indlæg, at terrororganisationen FARC's guerilla havde bortført 6.000 mennesker i de seneste år, politikere, civile og militære, som holdes fanget i junglen under umenneskelige betingelser, og hvoraf mange er syge og gennemlever store lidelser og besværligheder.
Jeg sagde også, at FARC's guerilla holder mange folk fanget - og det er jeg i en god position til at sige, for da præsident Pastrana satte sig til forhandlingsbordet, mødtes jeg med hr. Marulanda og andre kolleger fra Europa-Parlamentet, og jeg bønfaldt om at få frigivet flere gidsler fra EU. Disse oplysninger og disse kendsgerninger kan man ikke sidde overhørig, og jeg har blot sagt, at uvidenhed og ond tro er det eneste, der kan forhindre, at der bliver taget hensyn til disse kendsgerninger.
Hr. formand, jeg har i mit indlæg anmodet om, at regeringen påtager sig sit ansvar, at den gør mere, og at den gør det bedre, selv om den har gjort meget. Det vil lægge bevisbyrden over på dem, der afpresser, bortfører, dræber og udøver pengeafpresning mod det colombianske samfund. 
Formanden.
   - Tak til talerne og til kommissæren for deres bidrag til denne forhandling.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.
Ribeiro (GUE/NGL ),
   Mens der i Venezuela, Brasilien, Argentina, Uruguay og andre steder på det kontinent og i verden sker historiske ændringer, der bringer håb, bliver situationen i Colombia i modsætning hertil stadig mere voldeligt reaktionær.
Forbindelsen mellem demokratisk udseende institutioner, paramilitære grupper og de såkaldte tudser - stikkere - har skabt et stadig stærkere voldeligt undertrykkende netværk.
Der benyttes alle slags strategier. Terrorisme og narkohandel bruges som påskud til at angribe den folkelige bevægelse, til at forflytte befolkningen og til at hærge områder, som man mistænker for at yde modstand eller støtte modstanden mod den fascistiske udvikling.
De sociale problemer er sammen med landets beliggenhed kernen i denne kamp, hvor Colombia står i forreste linje. En progressiv arbejdsmarkedslovgivning er blevet udsat for brutale angreb gennem de seneste år, og som den sociale kamps avantgarde har kommunisterne været det første mål. Militæret har iværksat den ene operation efter den anden, men uden succes. Udviklingen i nabolandene har gjort, at rollen som politimand og stødpude i regionen er blevet skærpet.
Når der tales så meget om menneskerettigheder, har Colombia krav på særlig opmærksomhed. Med fordømmelse, solidaritet og kamp. I stedet for indblanding, militarisering og intervention i regionen, som USA altid truer med under dække af "Colombia-planen"!


Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i henhold til forretningsordenens artikel 168, stk. 2, anmoder jeg på vegne af min gruppe om, at afstemningen udsættes, og at sagen henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Det skyldes forretningsordenens artikel 35 om kontrol af retsgrundlag. Traktatens artikel 18, stk. 3, undtager udtrykkeligt pas og opholdstilladelser fra Unionens kompetenceområder. Formålet med det foreslåede retsgrundlag i artikel 62 refererer til procedurer og standarder, medlemsstaterne udfører kontrol, men ikke til kompetence i forbindelse med pas.
Jeg anmoder om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, således at Retsudvalget får mulighed for at udtale sig om retsgrundlaget for både denne betænkning og betænkningen om opholdstilladelser, som vil blive behandlet i næste mødeperiode. Vi anmoder også om, at Den Juridiske Tjenestes udtalelser suppleres, da den selv medgiver i punkt 50, at den ikke har tilstrækkelig kompetence til at bedømme, om alle foranstaltninger falder inden for rammerne af retsgrundlaget.
Amerikanske revisionsretter har i øvrigt skrevet en beretning, som belyser omkostningerne ved og problemerne med biometriske data, så jeg sætter også spørgsmålstegn ved effektiviteten ved foranstaltningerne som sådan og vil gerne vide, om Rådet har undersøgt dette tilstrækkeligt. 
Coelho (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, efter min opfattelse, som ordfører, og efter Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggenders mening er der ikke noget problem med retsgrundlaget. Der er derimod et politisk spørgsmål, som alene drejer sig om, hvorvidt Parlamentet er i stand til at fortælle Rådet, hvad det mener i denne sag. Det, som Parlamentet i dag bør fortælle Rådet, er, at vi går ind for, at der kommer sikrere pas og rejsedokumenter, men at vi også går ind for strenge bestemmelser om beskyttelse af personlige oplysninger. Det er indholdet i den betænkning, som Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har vedtaget, og det er det, som jeg opfordrer alle medlemmerne til at vedtage i dag. 
Bourlanges (ALDE ),
   Hr. formand, som formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil jeg ganske enkelt komme med en oplysning. Jeg udtaler mig derfor ikke hverken for eller imod, selv om jeg personligt er enig med ordføreren. Jeg vil gerne oplyse om, at hvis der ikke afholdes afstemning om denne betænkning i dag, vil Rådet ganske enkelt på grund af Europa-Parlamentets tilbageholdenhed træffe en beslutning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på det, for jeg tror, at det vil interessere Europa-Parlamentet.

Jałowiecki (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, jeg vil kort kommentere to punkter. Det ene vedrører stilen, det andet er et juridisk spørgsmål, og begge vedrører de to første linjer i punkt 11. Jeg vil læse de to første linjer i den originale engelske udgave højt og derefter forklare, hvilke ændringer jeg foreslår. De lyder således: . Jeg foreslår, at ordet i første linje erstattes af ordet , og at ordet i anden linje erstattes af ordet . Efter disse ændringer lyder de to linjer som følger: 

 (opfordrer Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne til - i forventning om, at situationen får en tilfredsstillende afslutning - at fremskynde vedtagelsen af handlingsplanen for Ukraine,).

Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, der hersker en vis forvirring her. Det er altså Den Liberale Gruppe, som har stillet dette mundtlige ændringsforslag i henhold til artikel 4. Jeg læser det op på engelsk. 

 (opfordrer den ukrainske regering til at afholde sig fra at øve nogen form for pres på medierne, især de offentlige medier, så det ukrainske folk modtager saglige og upartiske oplysninger om kandidaterne og den løbende politiske situation i landet).

Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vores kolleger, som for øjeblikket befinder sig i Kijev med en delegation, har bedt om, at betragtning M tages ud. Den har følgende ordlyd: 

"der henviser til, at præsident Leonid Kutsjma den 29. november udtalte, at han ville støtte nyvalg," 

 Det er det eneste, der skal stilles som mundtligt ændringsforslag her. Alt andet foreligger allerede. 


(1)
(2)

Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Mulder-betænkningen, fordi jeg mener, at betaling af strukturfondsmidler til medlemsstaterne bør ske så hurtigt som muligt. Forholdene omkring budgetgennemførelsen gør den foreliggende ændring indlysende nødvendig og derfor velbegrundet. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Det foreliggende ændringsbudget, der er et led i budgetforliget af den 25. november, indebærer en forhøjelse af betalingsbevillingerne for strukturfondenes budgetposter på 3,7 milliarder euro, hvoraf 500 millioner euro er yderligere egne indtægter. Derfor stemmer vi for.
Dette viser, at vi havde ret, da vi for et år siden hævdede, at det beløb, der var afsat til strukturfondenes betalingsbevillinger, ikke var tilstrækkeligt, og at Rådets tvangstanke om - med Europa-Parlamentets billigelse - at skære i betalingerne på grund af stabilitetspagtens begrænsninger ikke blot ville uddybe svælget mellem forpligtelserne og betalingsbevillingerne, men også skabe problemer for budgetgennemførelsen.
Det må forventes, at medlemsstaternes anmodninger på dette område vil blive øget i den nuværende budgetrammes sidste år. Der må derfor skabes de nødvendige betingelser for en effektiv gennemførelse af strukturfondene, hvilket ikke kolliderer med Parlamentets accept af et betalingsloft for 2005 på 1 % af Fællesskabets BNI.
En yderligere bekymring er den forøgede risiko for bortfald af forpligtelser som følge af N+2-reglen, en bekymring, der medvirker til, at vi kræver stabilitetspagten tilbagekaldt. 

Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Gauzès-betænkningen (A6-0039/2004) om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger (San Marino). Den indgåede aftale skal sikre, at der træffes foranstaltninger svarende til dem, der vil finde anvendelse i Fællesskabet, således at der skabes garanti for reel beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger erhvervet i en medlemsstat og beregnet på modtagere med bopæl i en anden medlemsstat. Hensigten med denne bestemmelse er at sikre en reel beskatning, som er nødvendig for at bekæmpe en skadelig skattekonkurrence, og bidrage til, at det indre marked kommer til fungere optimalt. Vi sætter pris på de bestræbelser, Republikken San Marino har gjort med henblik på at skabe gennemsigtighed på beskatningsområdet samt et reelt retligt samarbejde til bekæmpelse af svig og hvidvaskning af penge. Jeg finder imidlertid, at Republikken San Marino, som har valgt at basere en del af sin velstand på finansielle tjenesteydelser, fortsat bør respektere spillereglerne og udvide deres samarbejde i kampen mod hvidvaskning af penge.
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Vi er os det pres bevidst, der udøves for at tillægge EU suverænitet på skatteområdet, altså ret til at udskrive skatter, hvilket vi på det bestemteste modsætter os, eftersom denne suverænitet er en afgørende bestanddel af en stats suverænitet. Vi er os ligeledes de farer bevidst, der er for en øget harmonisering af skatter og afgifter, hvis sigte er skridt for skridt at føre os videre ad den føderalistiske vej. Vi har derimod aldrig været imod en større skattekoordinering med henblik på at beskatte kapitalens uhæmmede bevægelighed, bekæmpe skatteunddragelse og skattesvig, gøre en ende på skatteparadiserne og forhindre hvidvaskning af penge. 
Opsparingsdirektivet, der indgår i den såkaldte Monti-pakke, bidrager trods risikomomenter og utilstrækkeligheder til, at der skabes en ordning for udveksling af oplysninger, herunder ophævelse af bankhemmeligheden, mellem medlemsstaternes skattemyndigheder, så de kan beskatte de renter, som en borger har indtjent i en anden medlemsstat. Rådet har derfor bemyndiget Kommissionen til at føre forhandlinger med Schweiz, USA, Andorra, Liechtenstein, Monaco og San Marino om aftaler, der sikrer, at disse stater træffer foranstaltninger, der modvirker kapitalflugt. Vi støtter disse aftaler, ikke fordi de besværliggør det indre marked, som ordføreren påstår, men fordi koordineringen er nødvendig for at få beskattet kapitalen og bekæmpe skatteparadiserne, ikke mindst når den største del af skattebyrden rammer lønmodtagerne. Vi tror dog ikke, at aftalens bestemmelser vil sikre dette formål. 

Ribeiro (GUE/NGL ),
    Vi er os det pres bevidst, der udøves for at tillægge EU suverænitet på skatteområdet, altså ret til at udskrive skatter, hvilket vi på det bestemteste modsætter os, eftersom denne suverænitet er en afgørende bestanddel af en stats suverænitet. Vi er os ligeledes de farer bevidst, der er for en øget harmonisering af skatter og afgifter, hvis sigte er skridt for skridt at føre os videre ad den føderalistiske vej. Vi har derimod aldrig været imod en større skattekoordinering med henblik på at beskatte kapitalens uhæmmede bevægelighed, bekæmpe skatteunddragelse og skattesvig, gøre en ende på skatteparadiserne og forhindre hvidvaskning af penge. 
Opsparingsdirektivet, der indgår i den såkaldte Monti-pakke, bidrager trods risikomomenter og utilstrækkeligheder til, at der skabes en ordning for udveksling af oplysninger, herunder ophævelse af bankhemmeligheden, mellem medlemsstaternes skattemyndigheder, så de kan beskatte de renter, som en borger har indtjent i en anden medlemsstat. Rådet har derfor bemyndiget Kommissionen til at føre forhandlinger med Schweiz, USA, Andorra, Liechtenstein, Monaco og San Marino om aftaler, der sikrer, at disse stater træffer foranstaltninger, der modvirker kapitalflugt. Vi støtter disse aftaler, ikke fordi de besværliggør det indre marked, som ordføreren påstår, men fordi koordineringen er nødvendig for at få beskattet kapitalen og bekæmpe skatteparadiserne, ikke mindst når den største del af skattebyrden rammer lønmodtagerne. Vi tror dog ikke, at aftalens bestemmelser vil sikre dette formål. 

McCarthy (PSE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder forslagene i Mastenbroek-betænkningen. Efterhånden som den grænseoverskridende trafik og misbruget af internetindhold tiltager, er Europa nødt til at øge sin indsats for at beskytte børn mod skadeligt og stødende indhold. Vi er nødt til at reagere på eksplosionen af pædofilisider på internettet. Men Europa er nødt til at gøre mere, ikke kun med hensyn til at anmelde og lukke websteder, men også for at hjælpe de retshåndhævende myndigheder med at opspore og retsforfølge lovovertræderne og identificere vidnerne.
Jeg ønsker at se EU fortsætte sin støtte til projekter vedrørende identifikation af vidner til misbrug af børn på internettet. De børn, som er genstand for sådanne billeder, føler smerte og skyld resten af livet. Billederne er på internettet, og pædofile handler dagligt med dem. Det formodes, at 60.000 personer optræder på de aktuelle misbrugsbilleder, og heraf er kun 250 identificeret. Nye teknologier, f.eks. fotobeskeder og digitale kameraer, gør det lettere at fremstille billeder, der viser misbrug af børn, og lægge dem på internettet. Lad os håbe, at dagens betænkning åbner nye handlingsmuligheder for EU, så vi kan imødegå og få fjernet det ulovlige og stødende materiale og forebygge misbrug af børn. 
Coelho (PPE-DE ),
    Den voldsomme udvikling i de nye teknologier - især de nye muligheder, som internettet og nye onlineteknologier frembyder - har som sin bagside flere nye farer og nye former for misbrug. Der er derfor behov for foranstaltninger, som beskytter slutbrugerne mod uønsket indhold, og som gør brugen sikrere.
Jeg støtter derfor dette initiativ om et flerårigt EF-program til fremme af en sikrere brug af internettet og nye onlineteknologier. Det skal sætte ind på områder som indhold, der kan være skadeligt for børn, indhold, som slutbrugeren ikke ønsker at modtage, og ulovligt indhold som f.eks. børnepornografi.
Det erstatter handlingsplanen for et sikrere internet (1998-2004), der har fået et klart positivt resultat, og som har tilskyndet til en række initiativer, der har fremmet udnyttelsen af potentialet i de nye medier på en sikker måde.
Det er ligeledes positivt, at der ønskes oprettet nye hotlines i alle medlemsstaterne, der skal integreres hurtigt og effektivt i det eksisterende europæiske hotlinenet, hvilket kan gøre det muligt at dække og udveksle anmeldelser af de vigtigste typer af ulovligt indhold. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for denne betænkning, fordi den angår et område, som der er almindelig enighed om. Vi støtter en indsats imod upassende brug af internettet, men som fremmer en sikrere brug for især børn, og som bekæmper ulovligt og uønsket indhold, og vi mener, at der skal være mere fokus på denne indsats.
Vi bifalder forslaget om at oprette et program, der skal finansiere og koordinere bekæmpelsen af ulovligt indhold ved at give brugerne information om indholdet i stedet for politimæssig overvågning, der skal finansiere og koordinere hotlines i EU-landene og forbindelsen til kommende medlemmer og tredjelande samt begrænse finansieringen af private firmaers udvikling af filtreringssoftware, og som skal styrke ngo'ers deltagelse og indføre selvreguleringsmekanismer for udbyderne i stedet for juridiske kontrolprocedurer.
Internettets udvikling har betydet, at tidligere begrænsninger er overvundet, og at vi nu kan "surfe" rundt på alle tilgængelige sider, men internettet domineres samtidig af kommercielle interesser, der har gjort det til et reklamemedium par excellence, hvor der også er adgang for pornoindustrien og for ulovligt indhold, ikke mindst børnepornografi og fremmedhadsk og racistisk materiale. Det er derfor nødvendigt at træffe nogle foranstaltninger, men under respekt for de grundlæggende rettigheder og friheder. 
Gollnisch (NI ),
    Efter handlingsplanen for et sikrere internet (1998-2004) står vi over for et nyt program, Safer Internet Plus. Forskellen er en smule flere begrænsninger for ytringsfriheden, og en større målrettethed mod såkaldt racistisk indhold.Ud over ulovligt indhold er også uønsket indhold og skadeligt indhold forbudt. Filtreringssoftware, adfærdskodekser, selvregulering, angiveri … Længe leve censuren! Vi er imod en sådan tekst, for på den ene side er vi tilhængere af ytringsfriheden, og vi fordømmer frihedsødelæggende tekster. Gayssots kommunistiske lov er i den forbindelse den første af slagsen. På den anden side gør vi opmærksom på, at internettets grundidé er elektronisk post, og i modsætning til visse tilhængere af den totalitære tankegang er vi tilhængere af korrespondancefriheden, også i elektronisk form. Det er barbarisk, pædofil eller voldelig adfærd og gerningsmændene bag, der skal straffes, og ikke deres medier. Det er samfundet med mere og mere ødelagte sæder og skikke, som banaliserer alle former for afvigende adfærd, som skal ændres. Det er vores regeringers overbærenhed med disse afvigelser, som skal bekæmpes, og ikke tankefriheden og friheden til at ytre sig på internettet eller via andre medier. Der lades på nuværende tidspunkt hånt om disse friheder i Frankrig, og det sker med begrundelse i et dogme om politisk korrekthed.
Martin, David (PSE ),
   Jeg glæder mig over denne betænkning, der understreger betydningen af en løbende indsats for at beskytte børn mod det skadelige og uønskede indhold, som spredes via internettet.
Jeg bifalder betænkningens anerkendelse af behovet for tiltag, der skal tilskynde brugerne til at anmelde ulovligt indhold og fremme forskningen i filtreringsteknologiers effektivitet samt benchmarking af disse teknologier.
Endvidere vil jeg gerne understrege betydningen af Kommissionens tætte samarbejde med medlemsstaterne, da det sikrer komplementaritet mellem gennemførelsen af programmet og andre relevante fællesskabspolitikker, især Fællesskabets programmer for forskning og teknologisk udvikling og programmerne Daphne, eContent og Modinis. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Mastenbroek-betænkningen (A6-0033/2004) om sikrere brug af internettet og nye onlineteknologier.
Brugen af internettet og nye teknologier som f.eks. mobiltelefoner vokser støt i Fællesskabet. Samtidig eksisterer der fortsat farer, især for børn, og misbrug af teknologierne, og der opstår nye farer og nye former for misbrug. Der er derfor brug for foranstaltninger, som gør brugen heraf mere sikker og beskytter slutbrugerne mod uønsket indhold.
Det nye program, Safer Internet Plus, indeholder en række gode forslag med henblik på videreførelse af eksisterende programmer og etablering af nye programmer. Fokusering på slutbrugeren er den mest realistiske indfaldsvinkel, og oplysningsaspektet er programmets vigtigste aktiv. Ligesom ordføreren mener vi, at der i programmet bør der lægges vægt på betydningen af gennemsigtighed og repræsentation af alle interessenter på alle niveauer samt sættes ind på de fire foreslåede aktionslinjer: bekæmpelse af ulovligt indhold, bekæmpelse af uønsket og skadeligt indhold, udvikling af sikrere rammer og oplysning. 

Fajmon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot komme med en kort forklaring med hensyn til afstemningen om Coelho-betænkningen, nemlig at jeg under den endelige afstemning ønskede at stemme imod, men stemte for. Det ændrer ikke på nogen måde resultatet. Tak. 
Cashman (PSE ),
    Den Socialdemokratiske Gruppe støttede ovennævnte betænkning ved afstemningen i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender den 25. oktober 2004. Den betænkning, som udvalget stemte om, omfattede obligatorisk indsættelse af digitalt foto, mens anvendelsen af endnu et biometrisk element (et digitalt fingeraftryk) var op til medlemsstaterne.
Udvalget tilsluttede sig PES-Gruppens holdning, som sikrede den nødvendige databeskyttelse og beskyttelse af borgerrettigheder (se ændringsforslag 5, 7, 8, 9, 10, 11 og 12). Desuden støtter Den Socialdemokratiske Gruppe beskyttelsesforanstaltningerne i artikel 2 og artikel 4, stk. 1, 2 og 3, i Rådets holdning af 23. november.
På Rådets (retlige og indre anliggender) møde i slutningen af november 2004 blev det besluttet, at to biometriske elementer skulle være obligatoriske (digitalt foto og fingeraftryk). Rådet udtrykte ønske om at træffe en endelig afgørelse om dette spørgsmål på mødet den 3. december 2004. Rådet insisterer på, at betænkningen vedtages af Parlamentet på december I-mødet.
PES-Gruppen ser ingen fordel for Europa-Parlamentet i at kræve, at Rådet hører Parlamentet igen om denne betænkning, som falder ind under høringsproceduren. PES-Gruppen opfordrer Rådet til at anerkende den gode vilje, Parlamentet har vist ved at overholde Rådets ønskede tidsplan for denne betænkning. 
Cederschiöld, Fjellner, Hökmark og Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Coelho-betænkningen, da Parlamentets synspunkter med hensyn til teksten i høj grad ville have forbedret det oprindelige forslag, hvis Parlamentet havde haft medbestemmelsesret.
Vi vil dog understrege, at vi stiller os tvivlende over for forslaget som sådant. Der er store risici forbundet med indsamling af menneskers biometriske identifikatorer. Den personlige integritet trues af, at store databaser oprettes, hvor databeskyttelsen på lang sigt kan være svær at bevare, særlig hvis mulighederne for at korrigere fejl er svage.
Det er desuden ikke tilstrækkeligt dokumenteret, at sådanne foranstaltninger virkelig beskytter samfundet mod terrorisme. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Da det foreliggende forslag er en konsekvens og integreret del af de aktuelle sikkerhedsforanstaltninger, som EU's institutioner har i sinde at gennemføre, afviser vi det, ligesom Europa-Parlamentet i øvrigt også gjorde i den foregående lovgivningsperiode.
Som det er blevet påpeget af flere, er det en foranstaltning, der er ude af proportioner - og med et tvivlsomt retsgrundlag - som led i en overnational dynamik, der skaber fundamentet for overvågnings- og kontrolinstrumenter på EU-plan som f.eks. oprettelse af en persondatabase på EU-niveau, men uden en lovgivning til beskyttelse af borgerne og uden nogen som helst parlamentarisk kontrol fra især de nationale parlamenters side.
Det er derudover en foranstaltning, der på underdanig vis søger at imødekomme USA's betingelser ved indrejse for EU-borgere, uden at de samme betingelser gælder den modsatte vej.
På initiativ fra G5-landene (Storbritannien, Tyskland, Frankrig, Italien og Spanien) agter Rådet oven i købet at gå videre end "betingelserne", hvad angår anvendelse af biometriske data - hvis effektivitet er mere end tvivlsom ud fra de anførte argumenter for at indføre dem, nemlig den såkaldte kamp mod terror - ved at medtage to identifikatorer (fotografi og fingeraftryk) i stedet for én.
Derfor har vi stemt imod. 
Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Biometriske data kan bidrage til at gøre vores identitetspapirer mere sikre, idet de hindrer forfalskning af pas. Selv om det ikke er nogen menneskeret ikke at blive identificeret, skal borgernes rettigheder imidlertid beskyttes, idet det tydeligt afgrænses, hvordan dataene anvendes, til hvilket formål og af hvem. Oprettelsen af en central database på EU-niveau ville stride både mod proportionalitetsprincippet og formålsprincippet og ville øge risikoen for misbrug af data ligesom samkøring og sammenligning af data i andre sammenhænge, end de er indhentet til.
Det er Rådet, som er og skal være enebesluttende instans i spørgsmål, som vedrører standarder og procedurer, som medlemsstaterne skal følge, når de udfører personkontroller ved EU's ydre grænser. Rådet er dog gennem denne procedure forpligtet til at høre Europa-Parlamentets synspunkter, hvorfor vi har valgt at vise, at vi støtter det forhold, at retssikkerhedsaspekterne og beskyttelsen af privatlivet tilgodeses bedre gennem udvalgets betænkning end gennem Kommissionens oprindelige forslag. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   Registrer alle mennesker. Vi er alle potentielle trusler for den etablerede orden og potentielle terrorister.Det er essensen af Rådets beslutning, hvis gennemførelse er emnet for dagens forhandling.
Den planlagte obligatoriske indsamling, lagring og udveksling af biometriske elementer (digitalt foto, fingeraftryk og "valgfri" anvendelse af øjeniris) er et vigtigt skridt i opbygningen af centrale databaser til personidentifikation, med ukontrolleret adgang, som vil danne grundlag for forfølgelse og undertrykkelse af græsrodsbevægelserne.
Den måde, de konkrete foranstaltninger fremmes på, hvor man går uden om Europa-Parlamentets angivelige ret til at udtale sig, viser tydeligt, hvor travlt EU har med at tilpasse sig den amerikanske doktrin om indre sikkerhed og teorien om nul-tolerance. Det Europæiske Råds beslutning om at indføre to obligatoriske biometriske elementer og ét valgfrit, mens Europa-Parlamentet stadig drøftede et forslag om ét obligatorisk og ét valgfrit, viser noget om EU's respekt for den såkaldte retsstat, som den nu vil indføre i Ukraine.
Med disse foranstaltninger, og med den reaktionære pakke i Haag-programmet, fremskyndes indførelsen af et globalt netværk, hvor man registrerer og terroriserer alle, der modarbejder den europæiske og globale monopolkapitals terror. De vil dog ikke være i stand til at standse arbejdernes kamp, og forsøgene på at skræmme vil som en boomerang vende tilbage til deres ophavsmænd. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Coelho-betænkningen (A6-0028/2004) om EU-borgernes pas. Formålet med nærværende forslag er at gøre passet mere sikkert ved at indføre retligt bindende, harmoniserede sikkerhedselementer for EU-borgeres pas og ved at indføre biometriske identifikatorer i passet. Indførelsen af en biometrisk identifikator vil gøre det meget vanskeligt at forfalske pas, fordi det biometriske element vil sikre, at en person, der foreviser et pas, faktisk er den person, som passet oprindelig blev udstedt til. Anvendelsen af biometriske identifikatorer er meget følsom set ud fra et databeskyttelsessynspunkt. Der skal træffes de fornødne sikkerhedsforanstaltninger, således at bestemmelserne i databeskyttelsesdirektivet overholdes til punkt og prikke. Persondata skal således være tilstrækkelige og relevante og må ikke omfatte mere, end der kræves til opfyldelse af de formål, hvortil de indsamles, og til de formål, hvortil de senere behandles. Vi mener dog, at betænkningen har fundet en god balance mellem den sikkerhed, der skal garanteres, og den frihed, som vi alle bør kunne nyde. 
Roure (PSE ),
    Rådet besluttede i oktober at gøre indførelsen af fingreaftryk obligatorisk i europæiske pas. Beslutningen blev truffet uden åbenhed og uden Europa-Parlamentets demokratiske kontrol.
Jeg minder Rådet om, at den teknologi, der anvendes til fingeraftryk, ikke er særlig pålidelig og hverken udgør en bedre sikring af rejsedokumenterne eller gør bevægeligheden for de europæiske borgere lettere. Beslutningen skyder derfor langt forbi målsætningerne.
Jeg taler i dag til fordel for en tekst, der tillader indførelse af fotografier, men som lader indførelsen af fingeraftryk være frivillig.
Min stemme skal være en klar besked til medlemslandene med henblik på det kommende Europæiske Råd. Jeg advarer Rådet om på nogen måde at tillade, at disse foranstaltninger går i retning mod oprettelse af en central database med biometriske data.
Jeg minder om, at åbenhed og den demokratiske proces skal være reglen på dette meget ømtålelige område, som påvirker de europæiske borgeres daglige liv. Udelukkende Europa-Parlamentets deltagelse i alle beslutningsfaser gør det muligt at øge beskyttelsen af borgernes rettigheder. Rådet skal påtage sig sit ansvar ved hurtigst muligt at anvende den fælles beslutningsprocedure på dette område.

Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i forbindelse med beslutningen diskuterede vi ordet "euro-atlantisk". Jeg er glad for, at der er en europæisk og atlantisk solidaritet med Ukraine, for uden partnerskab med USA kan vi ikke løse denne krise og ikke støtte demokratibevægelsen effektivt.
Men jeg vil alligevel sige tydeligt her, at Ukraine ikke er noget europæisk atlantisk land, men et europæisk land og altså et rent europæisk land. Derfor vil jeg også sige tydeligt, at vi bør give Ukraine - i modsætning til Tyrkiet, som man som ikke-europæisk land fejlagtigt tillægger kandidatstatus - et klart europæisk perspektiv. Dette land fortjener vores fulde solidaritet. Det er et europæisk land, som i høj grad skal have et fast europæisk perspektiv, så snart det opfylder kriterierne, så snart EU er i stand til at beskæftige sig mere intensivt med dets Ukraine-politik, og så snart landets strukturer er stabiliseret igen. 
Queiró (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når det er demokrati og frihed, der er på spil, er man enten for eller imod. Det er derfor særdeles vigtigt, at vi alle sammen i disse dage udtaler os utvetydigt for demokrati og frihed og kræver, at vælgerne frit skal kunne kan udtrykke sig ved valget i Ukraine.
Det er ikke den ene eller den anden kandidats sejr, der er det væsentlige for os. Det er det ukrainske folks håb, som forpligter os. Lad os heller ikke glemme, at Ukraine er et naboland, og at der lever hundredtusinder af ukrainere rundt om i EU, heraf mange også i Portugal. Vi, der har fulgt dette valg tæt, må ikke svigte den tillid, som de nærer til EU, som jo først og fremmest står for demokrati og frihed.
Det er også det rette tidspunkt at sige, at vi støtter det eksemplariske bidrag, som Europa-Parlamentet har ydet demokratiets sag i Ukraine. Det, der står på spil, retfærdiggør til fulde vores engagement. Det er ligeledes det rette tidspunkt, som det her er blevet fremhævet, at erkende, at vores prioriteringer ikke blot i de fleste situationer, men især når det gælder det væsentlige, er sammenfaldende med dem, som vores transatlantiske allierede hylder.
Jeg slutter med at sige, at den standhaftighed, som det store flertal af ukrainere har vist, er et eksempel for os alle, og at den forpligter os til i stadig større grad at fremme de universelle værdier, som demokrati, frihed og retssamfund repræsenterer. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Den bekymrende situation i Ukraine har været genstand for debat i Europa-Parlamentet på en måde, der ikke altid har været ganske korrekt, hvilket på sin vis afspejler sig i den fælles beslutning, der er blevet vedtaget, og som vi har taget afstand fra.
Vi for vores del mener, at det er afgørende at yde en indsats til fordel for stabilitet i Ukraine, og vi taler derfor for en fredelig løsning på konflikten, uden fremmed indblanding, idet vi bemærker, at der allerede har været for stor indblanding udefra i hele denne proces.
Vi ved, at striden i Ukraine følger af en intern konflikt mellem dem, der kæmpede for Sovjetunionens sammenbrud, og som ville have kapitalismen genindført, og som nu er under fornyet udenlandsk pres fra især USA for at udvide NATO's indflydelse.
Vi finder det derfor ikke korrekt, at man blander sig ved at tage parti for den ene eller den anden af konfliktens parter. Det ukrainske folk bør selv vælge, hvilken vej det vil gå. 
Ford (PSE ),
    Som chefobservatør for EU's valgobservationsmission i Indonesien i år har jeg stor respekt for mine kollegers arbejde i Ukraine. Jeg er derfor overbevist om, at valget ikke er gået ærligt til, og at resultatet derfor ikke kan anerkendes. Der bør også sættes spørgsmålstegn ved valgkommissionens rolle, da den enten var medskyldig i svindel eller var for dårligt organiseret til at opdage denne svindel. Under disse omstændigheder bør vi have nyvalg - et valg, som hverken er præget af korruption eller inkompetence. Jeg stemmer i overensstemmelse hermed. 
Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi støtter et frit og demokratisk Ukraine og dermed hovedargumentet i beslutningen. Ukraine er et potentielt EU-medlem og skal derfor sikres en demokratisk udvikling. Vi er imidlertid afgjort imod, at EU skal have en større rolle i udenrigs- og sikkerhedspolitikken. OSCE bør som den eneste paneuropæiske sikkerhedsorganisation og som observatør af det ukrainske valg have hovedansvaret for at mægle i konflikten mellem regeringen og oppositionen. EU bør derfor virke inden for rammerne af OSCE. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   De hykleriske, svulstige udtalelser om "legalitet", "kompromis" og "demokratiske procedurer", som medlemmer af Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet slynger om sig med i Europa-Parlamentet, kan ikke tilsløre den åbenlyse og foragtelige indblanding i Ukraines indre anliggender og ophævelsen af enhver form for national uafhængighed.
Efter bebrejdelserne før valget på grund af forbudte reklamer og massiv markedsføring går vi nu ind i en fase med brutal indblanding fra EU, USA og Rusland for at forfølge deres imperialistiske kræfters mål i det store geopolitiske skakspil og sikre kontrollen over Det Kaspiske Hav, Kaukasus og Sortehavet.
Den krise, der raser nu, drejer sig ikke om at få løst den ukrainske befolknings problemer og opfylde dens krav om en socialt orienteret stat og et retfærdigt samfund. Der er ingen af de håbefulde kandidater til magten, der ønsker at sikre befolkningen dette, for de har begge arbejdet sammen med det ukrainske oligarki og er forkæmpere for den befolknings- og arbejderfjendtlige politik, som er blevet ført de sidste år.
EU's og USA's herskende klassers interesser står over for den nye russiske herskende klasses interesser, og de støder så voldsomt sammen, at de måske kan bringe landet og området ind i en udvikling, som ikke kan overskues. Det er et ugunstigt perspektiv, som den ukrainske befolkning må bekæmpe, så den ikke bliver fanget mellem Skylla og Charybdis. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi beklager, at de fire ændringsforslag, som vores gruppe har stillet til beslutningen om de finansielle overslag, er blevet forkastet.
Beslutningen fordømmer således ikke den strategi, som de lande forfølger, der har underskrevet "skrivelsen fra de seks" - og som også synes at være Rådets - hvis formål er at indsnævre debatten om de finansielle overslag ved at foreslå, at EU-budgettet fastsættes til højst 1 % af Fællesskabets BNI, hvorved fokus flyttes væk fra finansieringen af den sociale og økonomiske samhørighed i et udvidet EU og politikkerne til støtte heraf. Beslutningen holder også spørgsmålet om de finansielle overslags tidsramme åbent, i samklang med de mål, der fremgår af den såkaldte europæiske forfatning, der peger på fem år. Vi mener, at syvårsperioden 2007-2013 er den mest fornuftige af hensyn til programmeringen af strukturpolitikken. Endelig knyttes der i beslutningen en upassende forbindelse mellem diskussionen om egne indtægter, indtægterne, og de finansielle overslag, udgifterne, hvilket gør korrektionsmekanismerne for de vigtigste nettobidragydere til et forhandlingsspørgsmål.
Derfor har vi undladt at stemme. 
Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Junilisten har valgt at stemme imod beslutningen, da vi ikke under nogen omstændigheder vil arbejde for "Parlamentets prioriteringer". Alle forhandlingerne, og ikke mindst forhandlingerne om budgettet for 2005, har tydeligt vist, at et stort flertal i Parlamentet gerne ser en kraftig stigning i EU's udgifter og dermed også kraftigt øgede medlemsudgifter for Sverige. Vi støtter i stedet den svenske regering og de andre fem lande, som i en fælles erklæring har understreget, at EU's budget, både hvad angår udbetalinger og forpligtelser, ikke bør overstige 1 % af EU's fælles BNI. Parlamentet bør også frit kunne revurdere alle udgifter inklusive landbrugssubsidier for at kunne prioritere støtten til de 10 nye medlemmer. Junilisten tror, at en stram udgiftsramme og et fleksibilitetsinstrument inden for rammerne af et 1-procentsbudget vil frigive meget kreativitet og motivere til nye besparelser. 
Martinez (NI ),
    Vi har fastsat budgetlofterne for perioden 2007 til 2013 efter Delors-pakken og Santer-pakken. Der er to problemer med udgifterne og indtægterne. Hvad angår udgifterne, vil Europa-Parlamentet naturligvis øge dem, og Rådet vil fastsætte udgifterne med en grænse fra 1 % til 1,2 % af BNI, for de budgetindskrænkninger, som pålægges landene, må dog trods alt vise sig i Bruxelles. Men uenigheden mellem de ødsle parlamentsmedlemmer og det sparsommelige Råd giver plads til medvidende stilhed, når det drejer sig om årlige udgifter på 30 milliarder euro, som tiltrædelsen af Tyrkiet vil medføre. Måske i 2011, hvilket vil sige i den økonomiske planlægningsfase. Men til den tid er intet planlagt. Dvs. at budgetoverslagene allerede fra begyndelsen er undervurderet med 30 %.
I forbindelse med indtægterne opstår spørgsmålet om egne ressourcer naturligvis i lighed med den britiske check, den ulige fordeling af skattebyrden mellem de medlemslande, der betaler, som Frankrig eller Tyskland, og de lande, som indkasserer penge, som Grækenland, Irland og de 10 østlande, som får betalt deres skattedumping ved virksomhedsflytninger til Øst af Vestens skatteslaver. 
Men der er også stilhed om den europæiske afgift, som ubønhørligt kommer.
Queiró (PPE-DE ),
    Som medlem af Europa-Parlamentet, men også som portugiser, mener jeg - som det også fordres i denne betænkning - at vi må fastholde politikker, der fremmer større integration og samhørighed i EU, og at de bør indgå som et permanent led i EU's samlede finansielle strategi.
Solidaritetsprincippet er et helt grundlæggende element i vores Fællesskab. Det er et afgørende princip, der ikke bør laves om til en ligning, hvis variabler konstant ændres afhængigt af det europæiske gennemsnits svingninger, hver gang udvidelsen får dette gennemsnit til at falde. Vores mål må og skal være at trække niveauet opad ved at skabe et sammenhængende og solidarisk Europa i udvikling og velstand. 
Toussas (GUE/NGL ),
   Problemet med Fællesskabets fremtidige finansiering kan ikke indsnævres til et interinstitutionelt problem, der handler om forholdet mellem Europa-Parlamentet og Rådet, selv om dette også er kendetegnende for plutokratiets holdning, hvor alle repræsentative organer tilsidesættes.
Det grundlæggende spørgsmål er den politiske orientering af anvendelsen af EU's midler, og hvorvidt den tjener arbejderklassens interesser eller ikke.
Det er nu påvist, at EF-midlerne og -bevillingerne fører til en omfordeling af rigdommen, idet der tages fra arbejdstagerne og gives til storkapitalen, tages fra de fattigere og mindre udviklede områder og gives til plutokratiet og EU's mere udviklede områder.
Skævhederne vokser i stedet for at mindskes, arbejdstagernes usikkerhed og uvished med hensyn til fremtiden forstærkes voldsomt og bliver et middel til endnu større udnyttelse af dem fra de multinationales side. EU's budgetter udtrykker EU's økonomiske politik, imperialistiske karakter og reaktionære, befolkningsfjendtlige orientering.
Den rigdomskilde, de taler så meget om, er ingen guldgrube, men blår i øjnene på arbejdstagerne og manna for kapitalen.
Den aktuelle konflikt er udtryk for indre modsætninger hos kapitalen og ikke arbejdstagernes interesser, som kræver opfyldelse af deres nutidige behov og kæmper for at få ændret den politiske orientering til gavn for flertallet i befolkningen. 

Battilocchio (NI ),
    EU er den største bidragyder i verden. På verdensplan er støtten til bekæmpelse af aids blevet tredoblet i løbet af de sidste tre år. Alligevel er tallene i den seneste WHO-rapport forfærdende, og fattigdommen bliver hele tiden større.
Det er hensigtsmæssigt med en større økonomisk indsats, men det er ikke tilstrækkeligt. Det, som bør tages op til debat, er navnlig støttens kvalitet og effektivitet. Kommissionen bør klart definere sine prioriteringer for den fremtidige indsats, så udviklingsmidlerne ikke bliver brugt på andre politikker af anden karakter, f.eks. sikkerhed eller konfliktløsning.
Der er behov for medicin, forebyggelse og information. For støtte til de grupper, som sygdommen rammer på nært hold, nemlig børn uden forældre, som kan opdrage dem, og ældre uden børn, der kan forsørge dem. For forskning i offentlighedens interesse og ikke bare i kommercielt øjemed. Og for bekæmpelse af alle slags fordomme, også den moral, som hindrer forebyggelsen.
Aids er ikke nogen fjern virkelighed. I 2004 var der en meget stor stigning i antallet af tilfælde i Rusland og Ukraine, som er vores nye naboer. De sociale problemer, som reduktionen af den aktive befolkning giver, skaber fattigdom, spændinger og konflikter. Derfor skal vi også kæmpe denne kamp i vores egen interesse og på grund af den stabilitet, som EU repræsenterer. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi glæder os over, at denne beslutning er blevet vedtaget, især fordi plenarforsamlingen har vedtaget de fleste af de forslag, som vi havde stillet for at forbedre den fælles beslutning, navnlig hvor vi:
- indtrængende opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at forsyne den globale fond til bekæmpelse af aids, tuberkulose og malaria med et beløb på mindst 1 milliard euro på varig basis;
- indtrængende opfordrer den europæiske lægemiddelindustri til at afsætte en betydelig del af sine ressourcer til antimikrobielle lægemidler og andre livsvigtige lægemidler; opfordrer f.eks. Sanofi-Aventis, den største europæiske lægemiddelvirksomhed, til at igangsætte forskning i denne sygdom i stedet for at opløse den forskergruppe, der har specialviden på dette område;
- indtrængende opfordrer Kommissionen til at udarbejde et forslag for bedre at varetage almenvellets interesser, hvad angår vejledning, forskning, udvikling og fremstilling af lægemidler, med henblik på at sænke priserne og mindske udgifterne for det offentlige sundhedsvæsen samt sikre lige adgang for alle til lægehjælp og nødvendige lægemidler;
- indtrængende opfordrer Kommissionen til både i WTO-sammenhæng og inden for rammerne af sine bilaterale forbindelser at modsætte sig, at USA i sine bilaterale aftaler med udviklingslande indføjer bestemmelser, der forpligter disse lande til at give afkald på den i Doha-erklæringen fastsatte ret til at bruge eller importere de generiske lægemidler, der er nødvendige for deres befolkningers sundhed. 
Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Den globale kamp mod hiv/aids er et meget vigtigt spørgsmål, som kræver et omfattende internationalt engagement. Vi er dog af den opfattelse, at hiv/aids-spørgsmålet ikke bør håndteres inden for rammerne af EU-samarbejdet. Vi mener, at kampen mod hiv/aids bør tages af de respektive medlemsstater i Unionen samt inden for rammerne af Verdenssundhedsorganisationen.
Junilisten stræber efter et begrænset EU-samarbejde. Vi er modstandere af, at Unionen skal have indflydelse og kompetence i spørgsmål, som allerede håndteres af andre internationale organisationer. 
Queiró (PPE-DE ),
    Den uophørlige spredning af hiv/aids bør bekymre os alle. Den indsats, der er blevet ydet, har i flere år måttet slås med stadig skiftende forhold, hvor forskellige og hele tiden nye befolkningsgrupper er blevet ramt ikke blot i Europa, men også i resten af verden, særlig i Afrika, hvor sygdommen har antaget et dramatisk omfang.
Disse forhold kræver en vedvarende indsats for at bremse yderligere spredning og øget investering i forskning og udvikling med henblik på at finde frem til mere effektive terapeutiske og forebyggende lægemidler. Denne indsats må nødvendigvis også ydes af de rigeste i verden. Os. 
Toussas (GUE/NGL ),
   Inden denne debat om aids er omme, er tusindvis af mennesker døde, selv om mange af dem kunne have overlevet, hvis de store medicinalvirksomheder ikke havde blokeret for produktionen og importen af lægemidler til behandling af virussen for ikke at ødelægge deres monopol og få reduceret deres profit. "Kopimedicinen" kan lindre, som eksemplet fra Brasilien vidner om, hvor landet ved at fremstille medicinen og nedsætte prisen med 79 % har nedbragt aids-dødeligheden med 50 %.
Her er de rystende tal: I Afrika kan kun hver 10. afrikaner betale udgifterne til medicinsk behandling. I Zambia lider hver tredje gravide kvinde af aids. Hver dag dør 8.200 mennesker. 
Dette er den rå og brutale kapitalisme. Den dræber ikke kun med våben, men også ved at berøve folk grundlæggende menneskerettigheder som f.eks. adgang til lægehjælp og behandling. Rettigheder, som kun findes på papiret, mens sundhed og medicin i praksis er blevet en handelsvare, som de multinationale firmaer kan tjene på.
Det er den politik, EU og medlemsstaternes regeringer fremmer ved at forsvare monopolernes interesser.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet kæmper for et rent offentligt, gratis sundhedssystem og socialt system og en statslig medicinalindustri. Kun på denne måde kan sundhed blive en reel rettighed, der gælder for alle mennesker. 
Formanden.
   - Parlamentet har udtømt sin dagsorden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
