Slávnostná schôdza - Česká republika
Predseda
Vážený pán prezident Českej republiky, dovoľte mi, aby som vás srdečne privítal v Európskom parlamente.
Václav Klaus
prezident Českej republiky. - (CS) Hneď v úvode by som vám chcel poďakovať za možnosť vystúpiť v Európskom parlamente, v jednej z kľúčových inštitúcií Európskej únie. Bol som tu síce už niekoľkokrát, ale ešte nikdy som nemal príležitosť prehovoriť na plenárnom zasadnutí. Dnešnú príležitosť si preto vážim. Volení zástupcovia z 27 krajín s veľmi pestrým spektrom politických názorov a postojov sú unikátnym auditóriom, rovnako ako je už viac ako pol storočia unikátnym a v podstate prevratným experimentom sama Európska únia so svojím pokusom zlepšiť rozhodovanie v Európe tým, že sa jeho významná časť presunie z jednotlivých štátov na celoeurópske inštitúcie.
Prichádzam sem medzi vás z Prahy, hlavného mesta Českej republiky, z historického centra českej štátnosti a miesta dôležitého pre rozvoj európskeho myslenia, európskej kultúry a európskej civilizácie. Prichádzam k vám ako predstaviteľ českého štátu, ktorý bol vo svojich najrôznejších premenách vždy súčasťou európskych dejín, štátu, ktorý často zohrával priamu a významnú úlohu pri ich utváraní a ktorý sa na nich chce aj naďalej podieľať.
Naposledy k vám český prezident prehovoril z tohto miesta pred deviatimi rokmi. Bol to môj predchodca vo funkcii, Václav Havel, a bolo to štyri roky pred naším vstupom do EÚ. Pred niekoľkými týždňami tu vystúpil aj predseda českej vlády, Mirek Topolánek, v tom čase už ako premiér krajiny predsedajúcej Rade EÚ. Vo svojom prejave sa zameral na konkrétne témy vychádzajúce z priorít českého predsedníctva a na problémy, ktorým krajiny Európskej únie v súčasnosti čelia.
To mi umožňuje prísť k vám s témami, ktoré sú všeobecnejšej povahy a pohovoriť o veciach, ktoré možno nie sú na prvý pohľad také dramatické ako riešenia dnešnej hospodárskej krízy, ako rusko-ukrajinský konflikt o plyn, alebo ako situácia v Gaze. Podľa môjho názoru však majú nepochybne zásadný význam pre rozvoj európskeho integračného projektu.
Za necelé tri mesiace si bude Česká republika pripomínať už piate výročie svojho vstupu do EÚ a bude si ho pripomínať dôstojne. Bude si ho pripomínať ako krajina, v ktorej, na rozdiel od niektorých iných nových členských štátov, nie je pociťované sklamanie z nesplnených očakávaní spojených s členstvom. Nie je to žiadne prekvapenie a má to racionálne vysvetlenie. Naše očakávania boli realistické. Dobre sme vedeli, že vstupujeme do spoločenstva vytvoreného a utváraného ľuďmi, nie do akejsi ideálnej konštrukcie vybudovanej bez autentických ľudských záujmov, vízií, názorov a ideí. Záujmy a idey je možné nájsť v Európskej únii na každom kroku a nemôže to byť inak.
Náš vstup do EÚ sme na jednej strane vnímali ako vonkajšie potvrdenie toho, že sme sa pomerne rýchlo, v priebehu necelých pätnástich rokov od pádu komunizmu, opäť stali normálnou európskou krajinou. Na druhej strane sme považovali a stále považujeme možnosť svojho aktívneho podieľania sa na európskom integračnom procese za príležitosť využívať výhody už vysoko integrovanej Európy a zároveň tento proces podľa svojich predstáv spoluutvárať. Za vývoj v Európskej únii cítime svoj podiel zodpovednosti a práve s týmto vedomím pristupujeme k nášmu predsedníctvu v Rade Európskej únie. Som presvedčený, že prvých šesť týždňov nášho predsedníctva presvedčivo demonštruje náš zodpovedný prístup.
Aj na tomto fóre by som chcel celkom jednoznačne a pre tých z vás, ktorí to buď nevedia, alebo to vedieť nechcú, nahlas a veľmi zreteľne zopakovať svoje presvedčenie, že pre nás vstup do Európskej únie nemal a nemá alternatívu a že v našej krajine neexistuje žiadna relevantná politická sila, ktorá by tento postoj mohla, či chcela spochybňovať. Preto sa nás v poslednej dobe nepríjemne dotýkajú silnejúce a množiace sa útoky proti Čechom, ktoré sú založené na ničím nepodloženom predpoklade, že hľadáme iné integračné zoskupenie ako to, ktorého členom sme sa stali pred piatimi rokmi. Nie je to tak.
Občania Českej republiky vychádzajú z toho, že európska integrácia má potrebné a dôležité poslanie, ktoré pri určitom zovšeobecnení chápu nasledujúcim spôsobom. Po prvé, je to odstraňovanie zbytočných a pre ľudskú slobodu a prosperitu kontraproduktívnych bariér pohybu ľudí, tovarov a služieb, ideí, politických filozofií, svetonázorov, kultúrnych vzorcov, modelov správania, ktoré sa v priebehu histórie vytvorili medzi jednotlivými európskymi štátmi z najrôznejších dôvodov, a po druhé, spoločná starostlivosť o verejné statky významné pre celý kontinent, čiže o také projekty, ktoré nie je možné účinne realizovať na základe bilaterálnych dohôd medzi dvoma alebo niekoľkými susednými európskymi krajinami.
Snaha o uskutočnenie týchto dvoch cieľov - odstraňovania bariér a racionálneho výberu toho, čo sa má riešiť na európskej úrovni - nie je a ani nebude nikdy ukončená. Rôzne bariéry a prekážky naďalej pretrvávajú a rozhodovania na úrovni Bruselu je určite viac, ako by bolo ideálne. Určite je ho tam viac, ako si prajú ľudia v rôznych členských štátoch. Určite ste si toho, dámy a páni, tiež veľmi dobre vedomí. Chcel by som preto položiť rečnícku otázku, či ste si pri každom svojom hlasovaní istí, že rozhodujete o veci, o ktorej je nutné rozhodovať práve v tomto Parlamente a nie bližšie k občanom, teda vnútri jednotlivých európskych štátov? V politicky korektnej rétorike súčasnosti sa diskutuje aj o niektorých ďalších možných účinkoch európskej integrácie, ale tie sú skôr druhotné a nepodstatné. Sú to skôr ambície profesionálnych politikov a ľudí s nimi spojených, ako záujmy bežných občanov členských štátov.
Ako som povedal, že pre Čechov členstvo v EÚ žiadnu alternatívu nemalo a nemá - a veľmi rád by som to zdôraznil a podčiarkol - je len polovica toho, čo by som chcel povedať. Druhú polovicu tvorí celkom logické tvrdenie, že naopak, metódy a formy európskej integrácie majú mnoho možných a legitímnych alternatív, rovnako ako ich mali v priebehu posledného polstoročia. História nekončí. Považovať status quo, teda v dnešnej dobe existujúce inštitucionálne usporiadanie EÚ, za navždy nekritizovateľnú dogmu je omyl, ktorý sa, bohužiaľ, stále viac šíri, hoci je v priamom rozpore nielen s racionálnym uvažovaním, ale aj s celým, viac ako dvetisíc rokov trvajúcim historickým vývojom európskej civilizácie. Rovnakým omylom je apriórne postulovaný, a preto rovnako nekritizovateľný predpoklad o jednom jedinom možnom a správnom smerovaní vývoja Európskej únie, ktorým je "ever-closer Union", inými slovami stále hlbšia politická integrácia členských štátov.
Ani existujúci stav, ani postulát nepopierateľných prínosov z nepretržitého prehlbovania integrácie nemôže, alebo by nemal, žiadny európsky demokrat považovať za nespochybniteľný. Nie je možné akceptovať ich vynucovanie tými, ktorí sami seba považujú za, citujem slávneho českého spisovateľa Milana Kunderu, "majiteľov kľúčov" európskej integrácie.
Okrem toho je zrejmé, že to či ono inštitucionálne usporiadanie EÚ nie je samo osebe cieľom, ale je prostriedkom na dosiahnutie skutočných cieľov. Týmito cieľmi nie je nič iné ako ľudská sloboda a také ekonomické usporiadanie, ktoré prináša prosperitu. Inými slovami, trhové hospodárstvo.
Určite si to prajú občania všetkých členských štátov. V priebehu dvadsiatich rokov od pádu komunizmu sa však opakovane presviedčam o tom, že si to prajú viac a viac sa o to starajú tí ľudia, ktorí veľkú časť dvadsiateho storočia zažívali neslobodu a niesli následky nefunkčného, centrálne plánovaného a štátom organizovaného hospodárstva. Títo ľudia sú celkom zákonite citlivejší a vnímavejší na prejavy alebo tendencie, ktoré mieria inam ako k slobode a prosperite. A k týmto ľuďom patria aj občania Českej republiky.
Dnešný systém rozhodovania v EÚ sa líši od historicky preverenej a osvedčenej tradičnej formy parlamentnej demokracie. V obvyklom parlamentnom systéme je jedna časť podporujúca vládu a druhá podporujúca opozíciu. Pokiaľ sa však nemýlim, v Európskom parlamente to tak nie je. Tu sa presadzuje len jedna alternatíva a tí, ktorí sa odvážia uvažovať o iných alternatívach, sú označení za odporcov európskej integrácie. V našej časti Európy sme ešte pomerne nedávno žili v politickom systéme, kde boli akékoľvek alternatívy neprípustné a kde preto neexistovala žiadna parlamentná opozícia. Získali sme trpkú skúsenosť, že tam, kde nie je opozícia, nie je ani sloboda. Preto musia existovať politické alternatívy.
To nie je všetko. Vzťah medzi občanom ktoréhokoľvek členského štátu a predstaviteľom EÚ nie je obvyklým vzťahom medzi voličom a politikom, ktorý ho reprezentuje. Medzi občanmi EÚ a ich predstaviteľmi je navyše väčšia vzdialenosť, a to nielen v zemepisnom zmysle slova, ktorá je podstatne väčšia než v jednotlivých členských štátoch. Označuje sa to rôznymi termínmi: demokratický deficit, strata demokratickej zodpovednosti, rozhodovanie nevolených, ale vybraných predstaviteľov, byrokratizácia rozhodovania a pod. Navrhované zmeny dnešného stavu obsiahnuté v zamietnutej Európskej ústave, alebo v nie veľmi odlišnej Lisabonskej zmluve, by tento defekt ešte zväčšili.
Keďže neexistuje žiadny európsky demos, teda európsky národ, nie je možné riešiť tento defekt posilňovaním úlohy Európskeho parlamentu. To by tento problém naopak zhoršovalo a viedlo by to k ešte väčšiemu pocitu odcudzenia občanov členských štátov od inštitúcií EÚ. Riešením nie je ani pokus o vdýchnutie nového života doterajšej forme európskej integrácie, ani pokus potlačiť úlohu členských štátov v mene novej multikultúrnej a nadnárodnej európskej občianskej spoločnosti. To sú pokusy, ktoré v minulosti zlyhali, pretože neboli prirodzeným historickým vývojom.
Obávam sa, že pokusy naďalej urýchľovať a prehlbovať integráciu a v stále väčšej miere presúvať na európsku úroveň rozhodovanie ovplyvňujúce životnú úroveň občanov členských štátov môžu svojimi dôsledkami ohroziť všetko pozitívne, čo sa v Európe v priebehu posledného polstoročia dosiahlo. Nepodceňujme preto obavy občanov mnohých členských štátov, že sa o záležitostiach ovplyvňujúcich ich život rozhoduje inde a bez ich účasti a že ich možnosť ovplyvniť tento rozhodovací proces je veľmi obmedzená. Za svoj úspech vďačila doposiaľ EÚ okrem iného skutočnosti, že názor a hlas každého členského štátu mal pri hlasovaní rovnakú váhu a nemohol zostať nepovšimnutý. Nedopusťme vznik situácie, v ktorej by občania členských štátov žili s rezignovaným pocitom, že projekt EÚ nie je ich projektom, že sa nevyvíja, ako by si priali a že sú len nútení podriadiť sa mu. Veľmi ľahko a veľmi rýchlo by sme mohli zistiť, že žijeme opäť v podmienkach, ktoré v súčasnosti zvykneme považovať za dávnu minulosť.
Úzko to súvisí aj s otázkou prosperity. Je potrebné otvorene povedať, že dnešný hospodársky systém EÚ so sebou prináša potláčanie trhu a neustále posilňovanie centrálne riadeného hospodárstva. Napriek tomu, že nám dejiny dostatočne dokázali, že táto cesta nikam nevedie, kráčame po nej opäť. Miera obmedzení spontánnosti trhových procesov a miera politickej regulácie hospodárstva neustále narastajú. K tomuto vývoju v poslednom období prispievajú aj nesprávne interpretácie príčin dnešnej finančnej a hospodárskej krízy, ktoré sa pripisujú trhu a nie skutočnej príčine, ktorou bola naopak politická manipulácia trhu. Znovu je potrebné pripomenúť historickú skúsenosť z našej časti Európy a ponaučenie, ktoré sme si z nej vzali.
Mnohí z vás určite poznajú meno francúzskeho ekonóma z 19. storočia, Frederica Bastiata, a jeho slávnu Petíciu výrobcov sviečok, ktorá sa stala známym a dnes už klasickým učebnicovým textom, zobrazujúcim absurditu politického zasahovania do ekonomiky. Dňa 14. novembra 2008 Európska komisia schválila skutočnú petíciu výrobcov sviečok, nielen fiktívnu v štýle Bastiata, a na sviečky dovážané z Číny uvalila 66 % clo. Nechce sa mi veriť, že 160 rokov stará literárna esej sa stala realitou, ale presne to sa stalo. Nevyhnutným dôsledkom rozsiahleho zavádzania takýchto opatrení je hospodárske zaostávanie Európy a spomalenie hospodárskeho rastu, alebo dokonca jeho zastavenie. Jediným riešením je liberalizácia a deregulácia európskeho hospodárstva.
Toto všetko hovorím, pretože cítim pocit zodpovednosti za demokratickú a prosperujúcu budúcnosť Európy. Snažím sa pripomenúť vám základné princípy, na ktorých sa už stáročia alebo tisícročia buduje európska civilizácia. Princípy, ktorých platnosť je nadčasová a univerzálna a ktoré by preto mali platiť aj v súčasnej EÚ. Som presvedčený, že občania jednotlivých členských štátov si prajú slobodu, demokraciu a hospodársku prosperitu.
Zrejme najdôležitejšia je v tejto chvíli požiadavka, aby slobodná diskusia o týchto veciach nebola považovaná za útok na samotnú myšlienku európskej integrácie. Vždy sme sa domnievali, že môcť o týchto vážnych otázkach diskutovať, byť vypočutý, hájiť právo každého na prezentáciu alternatív jediného správneho názoru bez ohľadu na to, či s ním súhlasíme, je práve tá demokracia, ktorá nám bola štyri desaťročia odopieraná. My, ktorí sme si v priebehu väčšej časti svojho života nedobrovoľne overili, že slobodná výmena názorov a ideí je základnou podmienkou zdravej demokracie, sme presvedčení, že táto podmienka bude ctená a rešpektovaná aj v budúcnosti. Predstavuje príležitosť a nenahraditeľný spôsob, ako vytvoriť slobodnejšiu, demokratickejšiu a prosperujúcejšiu EÚ.
Predseda
Dámy a páni, pán prezident, bolo vaším želaním osloviť Európsky parlament. Radi sme vám toto želanie splnili. Pán prezident, v minulosti by ste v Parlamente istotne nemohli predniesť takýto prejav.
(potlesk)
Vďakabohu, že dnes žijeme v európskej demokracii, kde môžeme všetci vyjadriť svoje názory.
(potlesk a rozruch)
Dámy a páni, sme jedna európska rodina a, ako to v každej rodine býva, máme rozdielne názory. Pán prezident, súhlasím s vami, keď hovoríte - želám si urobiť len niekoľko poznámok, no cítim, že je to moja povinnosť - sme ľudské spoločenstvo. Ľudské spoločenstvo je typické tým, že máva svoje výhody, silné stránky, nevýhody i slabiny. Spolu musíme posilniť naše silné stránky a odstrániť tie slabé. Rovnako s vami súhlasím, keď hovoríte, že sa potrebujeme opýtať, či by sa rozhodnutia, ktoré robíme, nedali robiť možno niekde inde. Áno, hlavné mestá našich krajín si však tiež musia položiť otázku, či by sa mnohé rozhodnutia nemali prijímať v našich mestách a spoločenstvách a nie na celoštátnej úrovni.
(potlesk)
Dovoľte mi ešte záverečnú poznámku k nášmu chápaniu samotného Parlamentu: ďakujeme vám za uznanie, že Európsky parlament je dôležitá inštitúcia. Ak by sme nemali taký vplyv, neboli by sme momentálne zákonodarcami v 75 % prípadov a neboli by sme zákonodarcami v takmer 100 % prípadov v súvislosti s Lisabonskou zmluvou, práve vtedy by to znamenalo, že sa v Európe robia len byrokratické rozhodnutia. Rozhodnutia však teraz prijíma Európsky parlament.
(súvislý potlesk)
Pán prezident, ďakujeme za vašu návštevu. Bola vyjadrením názorovej rozmanitosti v Európe a našej európskej demokracie, v demokracii nakoniec rozhodne väčšina. Vyzývam všetkých, aby sme naďalej spolu podporovali túto demokraciu, Európu, jednotu a mier.
(potlesk v stoji)
