Konsensus humantitaarabi valdkonnas - Euroopa Liit ja humanitaarabi (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on ühine arutelu teemal:
komisjoni avaldus humanitaarabi valdkonna konsensuse kohta, ning
arengukomisjoni nimel koostatud Thierry Cornillet' raport Euroopa konsensuse kohta humanitaarabi valdkonnas.
Louis Michel
komisjoni liige. - (FR) Härra juhataja, raportöör, daamid ja härrad, soovin alustuseks tänada härra Cornillet'd ja õnnitleda teda raporti puhul, mis määratleb täpselt humanitaarse jõupingutuse ees seisvaid väljakutsed ja eriti selle puhul, et ta määratleb samuti täpselt lähenemisviisid, mida Euroopa humanitaartegevuse suhtes tuleb rakendada. See raport on oluline panus parlamendi, nõukogu ja komisjoni ühisesse töösse panna paika tulevane Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas. Meie eesmärk on esitada kolme institutsiooni ühine avaldus meie nägemuse ja ühtse lähenemisviisi kohta humanitaarabi poliitikale. Ma ei kahtle, et Euroopa Parlamendi aktiivne seotus on avalduse vastuvõtmise protsessi hüvanguks oluline.
Lubage mul veel kord lühidalt üle korrata selle poliitilise algatuse põhjus: viimastel aastatel on humanitaarne kontekst muutunud ja me peame sellega kohanema, kui tahame, et meie humanitaartegevus oleks jätkuvalt sidus ja tõhus.
Millised on peamised muutused ja väljakutsed? Minu arvates võib need kokku võtta järgnevalt. Üha rohkem toimub konflikte ja loodusõnnetusi ning kasvab ka nendes hukkuvate inimeste hulk. Loodusõnnetusi põhjustab eriti sageli kliimamuutus - hiljuti toimunud üleujutused Mehhikos peegeldavad selle muret tekitava trendi reaalsust ja ulatust.
Teiseks oleme tunnistajaks aina keerulisemaks muutuvatele kriisiolukordadele ja konfliktide iseloomu olulistele muutustele. Näiteks relvastatud konfliktides kasutatavad meetmed ja vahendid teevad humanitaarorganisatsioonide töö aina keerulisemaks. Abile suunatud rünnakute ja röövimise oht on kahjuks samuti igapäevane tegelikkus, toimugu see siis Darfuris või Somaalias, Sri Lankal või Myanmaris, Kolumbias või Kongo Demokraatlikus Vabariigis. Oleme samuti tunnistajateks rahvusvahelise humanitaarõiguse süstemaatilistele rikkumistele ning järelikult humanitaarsete väärtuste piiramisele.
Poliitiliste ja humanitaarsete kavade vahel on pidev segaduse oht. Ma usun kindlalt, et Euroopa Liidul kui suurimal globaalsel rahastajal - ma usun, et on oluline korrata, et me anname 40% maailma humanitaarabist - kuid samuti rahvusvahelise õiguse ja multilateraalsuse poliitilisel alussambal on minu arvates eriline vastutus kindlustada tõhus ja kohane humanitaarabi. Me saame ja peame käituma poliitilise katalüsaatorina ning olema samuti poliitiliseks etaloniks ja tõendiks. See on kontekst, milles peaaegu aasta tagasi otsustasime alustada algatust humanitaarabi valdkonnas selge konsensuse saavutamiseks ELi tasandil.
Need teemad peegelduvad selgesti härra Cornillet' raportis ning ma loomulikult toetan neid võtmeelemente, mida Euroopa Liit soovib rõhutada ja kaitsta Euroopa humanitaarabi valdkonna konsensuse ettevalmistamisel. Konsensus ja kohane jälgimine, mis hõlmab kõiki 27 liikmesriiki ja ühendust, annab esmakordselt väärtuste, eesmärkide ja põhimõtete poliitilise tuuma, mida toetavad nii liikmesriigid kui komisjon ning mis aitavad liikmesriikide ja komisjoni töö vastastikust täiendavust ja kooskõlastamist parandada.
Mis on konsensuse projekti peamised elemendid? Esimene on humanitaarpõhimõtete nagu inimlikkus, erapooletus, neutraalsus ja sõltumatus, austamine. Olete muidugi sellega seotust täiesti teadlikud.
Teine on vajadus tugevdada austust rahvusvahelise humanitaarõiguse vastu ja selle rakendamist rahvusvahelisel tasemel. Lubage mul siinkohal rääkida üks lühike anekdootlik lugu. Ma ei nimeta riiki, kuid ma mäletan, et see ei juhtunud ammu aega tagasi, kui ma viibisin humanitaarsest vaatepunktist eriti dramaatilises tegevuspiirkonnas. Ma esitasin ühele riigi juhtivale isikule, kes oli toimuvate sündmuste eest vastutav, küsimusi ja ütlesin talle: "Te ei järgi rahvusvahelist humanitaarõigust.” Ta andis mulle tõeliselt kohutava vastuse: "See on tõsi, kuid praegu käib ju sõda.” On selge, et rahvusvaheline humanitaarõigus on loodud just sõja aja jaoks. Võite seetõttu kujutleda, kui suures ulatuses me tegelikult sellest või sellega seotud põhistandarditest ikka enam eemaldume
Kolmandaks peame parandama doonorite tavasid ja meetmeid nagu ka koostöö kvaliteeti humanitaarorganisatsioonidega, selleks et antav abi tõhusmaks muuta.
Neljandaks peavad liikmesriigid võtma vabatahtliku kohustuse tugevdada meie humanitaartegevuse vastastikust täiendavust ja kooskõlastatust, mis on muidugi seda olulisem seoses laienemisega, mis toob kokku 27 liikmesriiki. Tulevane konsensus peab samuti tagama humanitaarabi ja ELi teiste välispoliitikate vahelise suhte raamistiku. Kõige tähtsam eesmärk on muuta ELi humanitaartegevus järjekindlamaks ja tõhusamaks. Kõik see on oluline panus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni egiidi all oleva rahvusvahelise süsteemi tugevdamisse ning seda punkti sooviksin ma eriti rõhutada. Euroopa lähenemisviisi edendamise samm ei ole mingil juhul suunatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni keskse rolli nõrgestamisele või sellega võitlemisele. Vastupidi, see teenib keskse rolli tugevdamist ning mõnikord on kurb kuulda, et Euroopa konsensusesse suhtutakse tõrjuvalt, eeldades, et see võistleb Ühinenud Rahvaste Organisatsiooniga. Asi ei ole üldse selles. Tõde on vastupidine: selle eesmärk on tugevdada Euroopa sammast Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raamistiku sees ning see on ütlematagi selge. Konsensuse avalduse teksti projekt viitab konsensuse nendele elementidele, mis tulevikus moodustavad mingis ulatuses Euroopa Liidu humanitaardoktriini. Soovin tänada parlamenti ja Portugali eesistujana nende töö eest teksti üle läbi rääkimisel. Oleme jõudmas selle kolmepoolse menetluse viimasesse järku, mis peaks täitma lootuse, et kõik kolm institutsiooni allkirjastavad ühisavalduse 18. detsembril.
Avaldus konsensuse kohta on vaid protsessi algus. See ei ole mitte lõpp iseendas, vaid uue protsessi algus. Me teame, et see lähenemisviis vajab arvestatavaid jõupingutusi, et kindlustada sõnade tegudeks muutumine. Sel eesmärgil esitleme järgmise aasta alguses tegevuskava humanitaarabi valdkonna konsensuse teostamiseks tulevikus. Nende arutelukuude jooksul konsensust ette valmistades on Euroopa Parlament teinud väga kindlaid ettepanekuid ning me usume, et on täiesti kohane need tegevuskavva lisada, nagu näiteks teie ettepanek koostada arengu kaardistiku mudeli baasil humanitaarabi kaardistik.
Lubage mul lisada paar kommentaari kahele täiskogu liikmetele eriti huvitavale teemale. Need on seotud humanitaarabi poolifilosoofiliste elementidega, mis on täna mõnede arutelude keskmes ning veel enam, humanitaarabi enda eesmärgi elemendid.
Esimene on küsimus kohustusest kaitsta. Järgides parlamendi tehtud ettepanekuid, tõstsime konsensuse teksti projektis esile riikide poolt ÜRO ja rahvusvahelise üldsuse raamistikus selles suhtes võetud kohustusi. Soovin rõhutada, et humanitaartegevus ja kohustus kaitsta põhinevad kahel erineval lähenemisviisil kuigi neil on üks kokkupuutepunkt, nimelt inimeste kannatuste lõpetamine. Me peame vältima segadust kahe lähenemisviisi vahel, sest see võiks kahjustada humanitaarabi osutajate neutraalsuse ja sõltumatuse kuvandit, midagi mis on oluline selleks, et saaksime humanitaarkriisides kannatavaid inimesi aidata.
Kontseptsioon "kohustus kaitsta” on ikka veel üsna ebaselge. Kontseptsioon on olnud ja on isegi tänapäeval seotud ideega, mille järgi on õigus sekkuda ja sõjaliselt sekkuda humanitaarsetel eesmärkidel eriolukordades, näiteks genotsiidi ära hoidmiseks. See tõlgendus on siiski ka põhjus, miks mõned režiimid kontseptsiooni kohustusest kaitsta tagasi lükkavad - nad näevad seda Lääne poliitilise kattena imperialismi õigustamiseks, et põhjendada mitte humanitaarsetest huvidest vaid võimuihast ajendatud sekkumist. Mõnikord on segadus doktriini "kohustus kaitsta” ja kaitsva humanitaartegevuse vahel, mis muuhulgas on traditsiooniliselt osa RPRK mandaadist. Me toetame tegevust täiesti läbi oma humanitaarabi andmise.
Härra Cornillet' raportis tõstatatakse samuti väga seotud küsimus, mis puudutab humanitaarpoliitika arutelu institutsionaalset raamistikku. Parlament on määranud humanitaarabi alalise raportööri ning me kõik õnnitleme seda selle puhul. Raportis tõstatatakse õigustatult küsimus sellise esindaja olemasolust nõukogus. Komisjoni nimel teadvustame tänulikult eesistujariik Portugali tehtud märkimisväärseid jõupingutusi, et anda nõukogule aega, mis on vajalik arengu töörühmas konsensuse ette valmistamiseks. Institutsiooniline otsus luua nõukogu juures humanitaarpoliitikale keskenduv töörühm oleneb muidugi liikmesriikidest, kuid ma nõustun täiesti härra Cornillet'ga, et on oluline luua humanitaarküsimustega süstemaatiliseks tegelemiseks kohane asutus, millel oleks ühenduse teiste välispoliitikatega võrdne alus.
Humanitaarabi on neutraalne ja sõltumatu poliitilistest eesmärkidest, kuid see ei tähenda, et poliitika ei oleks kuidagi seotud. Vastupidi, elemendid ja tegutsejad, mis humanitaarseid väärtusi ohustavad, on oma olemuselt poliitilised. Lissaboni leping sätestab selgelt, et humanitaarabi on meie rahvusvahelises tegevuses eraldi peatükk ning ma usun, et see peaks peegelduma ka institutsionaalses struktuuris.
Selles suhtes pean ütlema, et tunnetan kasvavat trendi - mida ma veel hukka ei mõista, sest pole mõtet seda hukka mõista kui midagi kahtlast ei toimu - uskuda näiteks, et sõjaväeliste jõudude logistilisi võimeid saab lihtsal viisil mingis ulatuses humanitaarvaldkonda lähemalt kaasata.
Ma ei heida midagi kergekäeliselt kõrvale, kuid ma ütlen siiski, et me peaksime tõrjuma igasuguse sekkumise sektori poolt, millel puudub humanitaarne eesmärk. Ma mõistan, et teatud erijuhtudel kasutatakse sõjaväeliste jõudude logistikat humanitaartegevusele kaasa aitamiseks. Siiski ma ei eita, et mina isiklikult eelistaksin, et taolised tegevused kuuluksid välisministrite poliitilisse pädevusse, nagu on teatud riikides, selle asemel, et neid teostataks ühe või mitme kaitseministri egiidi all.
See arutelu jätkub, kuid ma usun, et üha tavalisemaks muutub sektorite või logistika - korpuste - nägemine humanitaarvaldkonnas, mis võivad kahtlemata segadust tekitada.
Lõpetuseks, härra juhataja, härra Cornillet, daamid ja härrad, olen rahul Euroopa Ühenduse märkimisväärse panusega humanitaarsesse jõupingutusse ning austan eriti neid mehi ja naisi, kes töötavad kohtadel väga rasketes tingimustes, et anda humanitaarabi neile, kes seda vajavad.
Ma usun kindlalt, et see konsensus peaks lubama süstemaatilisemat ja kooskõlastatumat tegevust. See on mingil määral doktriini alus ja asutamispõhimõtted ning see pakub tõeliselt raamistikku püsivaks kooskõlastamiseks Euroopa tasemel. Selle tuleviku konsensuse põhjal saame oma tegevuse tõhusamaks muuta, mis ongi meie eesmärk.
Thierry Cornillet
raportöör. - (FR) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, ma püüan mitte korrata neid suurepäraseid mõtteid, mida volinik just välja tõi.
Me areneme täiesti uuel maastikul. Siiamaani nagu põhiseadus on seda sätestanud ning lihtsustatud leping seda sisaldab, kavatseme luua täieliku ühenduse poliitika, humanitaarabi poliitika, ning, nagu volinik ütles, oleme maailma suurim abi allikas.
Raportit peab uurima sellel maastikul. See ei ole mitte ainult vastus komisjoni teatisele; konsensuse töödokument, mis on saavutatud minu kolleegide kaasabil. Kolm institutsiooni avaldavad esmakordselt ühisdokumendi. See on esimest korda pärast humanitaarabi määruse kinnitamist aastal 1996. Aeg oli kohane hästi läbi mõeldud tekstiks, milles esitatakse meie kolmele institutsioonile humanitaarabi üldine poliitiline avaldus.
Tahaksin esile tõsta diskussioonis sisaldunud suurepärast koostööd nii arengukomisjonis, kus minu raport ühehäälselt kinnitati, kui ka koos Euroopa Komisjoni ja eesistujariik Portugaliga.
Soovin samuti rõhutada, et täiskogu liikmed toetasid 12 kindlat punkti, lisaks veel eelarvepunkti. Soovin need siin visandada, et seletada kõigepealt määra, millega me neid toetame ja miks, ning eriti öelda, et need punktid olid ühendatud konsensusega ja et Euroopa Parlament oli kõigi nõutud punktidega rahul.
Mis puudutab esimest punkti, mis on tihedalt seotud eelneva loodusõnnetuste teemaga, siis me tahtsime näha humanitaartegevuse uut definitsiooni, sest muidugi on relvakonflikte, mida nende olemust arvestades ilmtingimata prognoosida ei saa, ning on õnnetusi, mis eriti kliimamuutuse tulemusel hakkavad paradoksaalsel kombel ennustatavateks muutuma. Me teame, et mõnda riiki tabavad õnnetused, isegi siis kui me ei tea täpselt millal - üheks näiteks on Kagu-Aasia üleujutused. Me loodame seega, et humanitaartegevuse piirid pannakse paika palju varem koos töötajate koolitamise ja ennetustööga. Seejärel näeme järgmises faasis halli tsooni, mis võib olla osa humanitaarsest jõupingutusest, kuid on juba muutumas taastamiseks ning lõpuks arenguabiks.
Me olime oma usus väga kindlad, et neid piire peaks avardama, ning sellel oleks eelarve vihje, millest ma räägin hiljem. Piiride teine oluline element, nii palju kui parlamendiga seotud, on unustatud kriisid, mis on unustatud inimeste meeles, kuid mida pole unustanud need, kes nende sees elavad. Näiteks Kolumbias on sama palju ümberasunud inimesi kui Darfuris ja see asjaolu äratab meie tähelepanu.
Teine punkt on muidugi humanitaarabi ja selle põhimõtete - inimlikkus, neutraalsus, erapooletus, sõltumatus - definitsioon. Konsensuses määratletakse neid põhimõtteid tegevuse jaoks, millel põhineb meie institutsiooni humanitaartegevus.
Lõpuks tõstsime esile kõige haavatavamaid rühmi, viidates naistele, soole ja naiste erilisele osale humanitaartegevuses. Tahtsime samuti rõhutada kohalike osalejate ja tsiviilühiskonna rolli. Tulen toiduabist kõneldes selle teema juurde tagasi.
Mis puudutab sõjaväeliste ressursside kasutamist, milles volinik väljendus väga selgelt, siis sõjaväelisi ressursse, eriti logistilisi ressursse, räägin muidugi helikopteritest, mis võivad loodusõnnetuse eesliini sekkumisel väga olulised olla, võib kasutada ainult viimase abinõuna ja mandaadi raames, nii et nende kasutamine on väga täpselt piiritletud. Alati on oht, et nad on relvakonflikti osapool või neid selleks peetakse ning seetõttu on oluline küsimust lähemalt vaadata. Sama rakendub ka kodanikukaitsele - ka siin loodame, et kodanikukaitse vahendite kasutamine on erand ning leiab aset kindla raamistiku piires, et kindlustada, et humanitaaralased jõupingutused ei vähene osalejate, kes ei ole esmatähtsad osalejad, sekkumise tõttu.
Volinik, Euroopa Parlamendis toetame loomulikult ÜRO-siseseid reforme ühe tingimusega. Me loodame, et fondid, mis reserveeritakse CERFile, on lisafondid. Pole mingit põhjust, miks meie institutsioonid peaksid ilma jääma võimest olla liikumapanev jõud, eriti ECHO peadirektoraadi abil.
Kui liikmesriigid või teised doonorid tahavad panustada Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eesliini sekkumise fondi, ei tohiks see olla selle kahjuks, mis juba tehtud ja peaks olema üle ja peale selle.
Teine meie jaoks väga oluline aspekt on toiduabi. See on tavaliselt lisatud humanitaarabi raamistikku, kuid meie tahtsime rõhutada, et sel võib mõnikord olla kahjulik mõju, lüües segi kohalikud turud. Kui toiduabi jagatakse, kuid mitte korralikult läbi mõeldult, võib see rikkuda põhimõtet "ära kahjusta” - primo non nocere. Väga oluline on õppida teiste riikide näidetel, kes on oma humanitaartegevuses selle poolest hästi tuntud, et mitte teha samu vigu.
Lõpetuseks tahan rääkida kohustusest kaitsta. Voliniku öeldu oli väga oluline ning me toetame täiesti tema kommentaare sekkumise õigusele, vajadusele peatuda ja mõelda ja täielikule austusele humanitaarse jõupingutuse vastu, mis peaks ilmselt lõppema sanktsioonide kaalumisega ELi tasemel. Me oleme lõpuks oma esindaja kindlustanud ning täname teid sellele tähelepanu juhtimise eest.
Me tahame, et sellesse konsensuse raportisse ei oleks ühendatud mitte ainult põhimõtete hulk, vaid ka kaart, millega meil hakkab olema, ja sellega on nõustutud, igaaastane kohtumine, nii et ka parlamendil oleks selles täielik osa.
Vittorio Agnoletto
väliskomisjoni arvamuse koostaja. - (IT) Härra juhataja, daamid ja härrad, väliskomisjon toetab volinik Micheli institutsioonidevahelise avalduse ettepanekut Euroopa humanitaarabi valdkonna konsensuse teemal, kuid 27 liikmesriigi valitsused püüdlevad ikka humanitaarabi valdkonnas riikliku poliitika eesmärkide poole, mis mõnikord Euroopa omadest oluliselt erinevad.
Nõukogu ja liikmesriigid peavad muutma humanitaarabi valdkonna moraalseks ja poliitiliseks imperatiiviks, mis peab olema rohkem juhitud abi tõhususest kui riiklikest või postkoloniaalsetest huvidest. Me ei saa oma tegevust piirata leiva ja riisi jagamisele, kui vajalik see ka ei ole. ELi humanitaarabi peab käima koos poliitilise ja diplomaatilise tegevusega, mis järgib rahvusvahelist õigust, eriti rahvusvahelist humanitaarõigust, mis on nn saajariigi eelisõigus. Inimlikkuse, neutraalsuse, erapooletuse ja sõltumatuse põhimõtteid tuleb kaitsta ning rangelt eraldi hoida ükskõik millisest sõjalisest sekkumisest humanitaarabi valdkonnas.
Nende põhimõtete järgimise ebaõnnestumine võib kahjustada nii humanitaartöötajaid kui abi vastuvõtjaid. Samuti on oluline meeles pidada, et humanitaaroperatsioonidel tuleb erilist tähelepanu pöörata kõige haavatavamatele rühmadele, nagu naised ja lapsed.
Filip Kaczmarek
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (PL) Härra juhataja, Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsioon tervitas Euroopa Komisjoni poolt Euroopa Parlamendile ja Euroopa Liidu Nõukogule esitatud teatist pealkirjaga "Euroopa konsensuse saavutamise poole humanitaarabi valdkonnas”.
Me peaksime meeles pidama, et Euroopa Liit on maailma suurim humanitaarabi doonor. Aastal 2006 eraldas ta humanitaarabile 2 miljardit eurot. Need fondid võimaldasid abi rohkem kui 100 miljonile inimesele 75 riigis üle maailma.
Asi on ka selles, et Euroopa Liidu potentsiaali ei ole veel täiel määral kasutatud. Seda kinnitab hiljutine OECD raport, mis viitab Euroopa Liidu tegevuse teatud struktuursetele ebaadekvaatsustele ja paradoksidele. Kolme suurema institutsiooni ühine ja ühemõtteline avaldus on erakordne võimalus saavutada poliitiline konsensus viisis, kuidas Euroopa Liit peaks üle maailma tekkivatele üha keerulisemaks muutuvatele kriisisituatsioonidele reageerima.
Avalduse abil saame luua humanitaarabi raamistiku ja määratluse ning visandada Euroopa Liidu põhimõtted ja strateegiad, mis puudutavad abi tagamist neile, kes seda kõige enam vajavad. Veelgi enam, avaldus aitab meil luua ja esitleda humanitaarorganisatsioonide foorumite seas Euroopa Liidu asendit. Lisaks lubab see meil juhtida tähelepanu asjaolule, et Euroopa Liit mitte ainult ei anna humanitaarabi, vaid ka osaleb põhjuste, miks abi vajatakse, analüüsimisel.
Mil iganes võimalik, püüame abistada sobivate poliitiliste lahenduste leidmisel, mille abil eelnimetatud põhjusi kaotada. Ma usun, et raportöör, härra Cornillet on esitanud suurepärase analüüsi sellest keerulisest kontekstist, milles humanitaarabi on viimased 15 aastat teadvustatud. Ka volinik Michel viitas täna sellele keerukusele.
Olud on muutumas ja selle tulemusel seisab Euroopa Liit ja rahvusvaheline üldsus tervikuna uute väljakutsete ees. Muutused hõlmavad relvakonfliktide olemuse põhierinevust ning üha piinarikkamate tagajärgedega loodusõnnetuste sagedast juhtumist. Sisekonfliktide hulk on samuti kasvamas, mis viib suurema pagulaste hulgani.
Rahvusvahelist humanitaarõigust ignoreeritakse või rikutakse paljudes paikades tahtlikult. Rahvusvaheliste humanitaarorganisatsioonide töötajad on üha suuremas ohus. Humanitaarabi jagamisega on seotud järjest rohkem üksusi.
Nõustun seetõttu raportööriga, et humanitaarabi täiendavus, ühtekuuluvus, tõhusus ja koordineerimine tehnilisel ja poliitilisel tasemel liidu 25 liikmesriigi vahel on väga oluline. See on tõepoolest sine qua non Euroopa Liidu humanitaarabi peamise rahvusvahelise doonori staatuse tõstmisele. See on samuti vajalik tugeva Euroopa poliitika arenguks rahvusvaheliste institutsioonide kontekstis, poliitika, mis oleks liidu poolt kättesaadavaks tehtud eelarve ressurssidele kohasem.
Tahaksin samuti viidata sellele niinimetatud kohustusele kaitsta. Toetan raportööri arvamust, et Euroopa Liit peaks juhtima selle mõiste reaalsuseks muutmist. See hõlmab diplomaatilisele ja ennetavale tegevusele eelisõiguse andmist, valitsuste toetamist oma rahva kaitsmise kohustuse täitmisel ja kohase surve avaldamist, kus vajalik. Viimane võib sisaldada diplomaatilisi ja majanduslikke sanktsioone. Jõu, nagu sõjaväeline sekkumine, kasutamine peaks jääma viimaseks võimaluseks ning seda peaks kasutatama ainult erijuhtudel, sealjuures täielikult austades ja järgides rahvusvahelist õigust.
Alain Hutchinson
fraktsiooni PSE nimel. - (FR) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, kõigepealt tahaksin tänada kolleeg härra Cornillet'd raportiga tehtud töö ja arengukomisjonis läbi viidud arutelude eest. Samuti tänan volinikku arutelu alguses esitatud asjakohase analüüsi eest.
Humanitaarabialases raportis keskendutakse humanitaartöötajate kaitsele ja ohvritele juurdepääsule, mis on kaks olulisemat teemat millega humanitaarabi valdkonnas peab tegelema praegu ja üha rohkem tulevikus. Selles suhtes soovin tõsta esile, nagu tegi ka volinik, et muutused relvajõudude kaasamisviisides võivad hägustada humanitaarabi osutajate kuvandit. Kohatine sõjaliste vahendite rakendamine koos humanitaartöötajate tegevusega tekitab segadust ning põhjustab valitsusväliste organisatsioonide ja nende meeskondade puutumatuse kadumist selles valdkonnas.
Veel enam, selleks et jõuda ohvriteni ja nõuda teatud väljendusvabadust, on ülioluline mitte näida konfliktidega seotuna või organisatsiooni päritolumaa poliitikast sõltuvana. Viimased muutused konflikti piirkondades on muutnud ettekujutuse valitsusväliste organisatsioonide olemusest keerulisemaks. Eriti Darfuri kohta väidavad mitmed rahvusvahelised valitsusvälised organisatsioonid, seal hulgas Médecins du Monde, et neil on üha raskem jõuda ohvriteni väljaspool ümberasunute laagreid ning et toimuvad vägivallarünnakud inimeste ja humanitaartöötajate vastu. Töötajate manööverdamisruum sõltub sõltumatuse kinnitamisest piirkonnas kaasatud relvajõudude ja mis tahes poliitilise asetumise suhtes.
Samuti on tähtis märkida, et kasvav osa humanitaarsete valitsusväliste organisatsioonide finantsvahendeid tuleb finantsinstitutsioonidest, eriti Euroopa institutsioonidest. Selline olukord võib tekitada nende valitsusväliste organisatsioonide mitteusaldamist, mis võib nende tegevust mõnikord näha doonorriigi või liidu geo-strateegilise asetumisena. Sel põhjusel soovin rõhutada, et avaliku rahastamise kasv, mida me tervitame ja mis on suurepärane asi, ei tohi siiski viia nende valitsusväliste organisatsioonide etturitena kasutamiseni.
Viimase 10 aasta jooksul on tapetud üle 1000 humanitaartöötaja üle 500 rünnakus tsiviilabi operatsioonidele. Kui me ei tee kõiki jõupingutusi valitsusväliste organisatsioonide sõltumatuse tagamiseks, siis nende tegevuse maht kahtlemata väheneb ning järelikult väheneb tunduvalt alade hulk, kus rakendatakse rahvusvahelist humanitaarõigust.
Meedia lähenemine tähendab, et tänapäeval keskendub kogu maailma tähelepanu Zoe's Ark'ile, mis on väga väike amatöörorganisatsioon, võrreldes suurema enamiku humanitaaroperatsioonidega, mida viivad läbi tunnustatud struktuurid, kelle töötajad omavad suurt julgust ning inimlikke ja professionaalseid omadusi. See eraldiseisev juhtum ei tohi seetõttu diskrediteerida kõiki humanitaarabi osutajaid. Vastupidi, see tuletab meile meelde, et on oluline humanitaaroperatsioonid läbi viia ranges kooskõlas rahvusvahelise humanitaarõiguse ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonidega.
Tervitame seetõttu tõsiasja, et see Euroopa konsensus, mis järgmisel osaistungjärgul vastu võetakse, hõlmab meie palvet nõukogule luua formaalne struktuur, mis vastutaks eraldi humanitaarküsimuste, konsensuse iga-aastase aruande ja kaasaskäiva tegevuskava eest.
Toomas Savi
fraktsiooni ALDE nimel. - Austatud juhataja, ma tahan kõigepealt viidata härra Cornillet' raporti lõikele 21, milles on öeldud, et konsensuses tuleks tunnustada ja täpsemalt määratleda mitmesuguste humanitaarabi andjate erinevad rollid, mandaadid ja suhtelised eelised.
Uute liikmesriikide hulgas on mõningaid riike, sealhulgas minu kodumaa, kes koostöös teistega saaksid toimida palju tõhusamalt, panustades oma oskusi ja vahendeid ning jagades isiklikku kogemust. Praktikasse viiduna tooks see palju kasu ELi humanitaartegevusele ning aitaks uutel liikmesriikidel paremini integreeruda Euroopa poliitikasse. Samas peaks Euroopa Liit olema valmis tsentraliseerima oma agentuure, et koordineerida oma tegevust parimal võimalikul moel.
Teiseks, uute liikmesriikide humanitaarabi on üsnagi mõõdukas. Uued liikmesriigid, kes sõltusid arenguabist ja humanitaarabist ligi kaks aastakümmet tagasi, naudivad nüüd kiiret majanduskasvu. Ma kutsun neid riike üles märgatavalt suurendama oma panust, pidades meeles, et see on nende võimalus aidata vähem arenenud riike, nii nagu alles hiljaaegu muu maailm neile käe ulatas.
Ewa Tomaszewska
fraktsiooni UEN nimel. - (PL) Härra juhataja, veendumus moraalsest kohustusest kriisisituatsiooni ohvritele humanitaarabi anda on Euroopa ühiskondades praegu laialt levinud. Me peaksime olema uhked, et Euroopa Liit on praegu suurim abidoonor.
Sellegipoolest juhtub loodusõnnetuste ja teiste kriisiolukordade tõttu tihti, et abi on ebapiisav või selle andmine viibib. Abi tõhusust saaks palju parandada hea organiseerimise abil, mis hõlmab koordineerimist teiste abidoonoritega, selgeid põhimõtteid ja ühemõttelisi kriteeriume. Oluline on kooskõlastada humanitaarabi arenguabiga. See võimaldab saajatel muutuda iseseisvaks, mis tähendab, et nad ei sõltu abist tulevikus. Sellepärast on Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas nii oluline. Teine asjassepuutuv küsimus on vajadus kaitsta vabatahtlikke vägivalla eest.
Kyriacos Triantaphyllides
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (EL) Härra juhataja, daamid ja härrad, täna arutatav raport rõhutab, et ELi humanitaartegevust peavad juhtima humanitaarabi valdkonna reeglites määratletud ja hea tava kohased põhimõtted. Lugedes midagi sellist, võime imestada ELi kahenäolise rolli, mis ühe käega annab ja teisega võtab, üle. Siin on küsimus Palestiinas. Me anname neile raha, uhkustades oma humanitaarsusega, samal ajal kui meie välispoliitika muudab 1,5 miljonit inimest majanduslikult ja sotsiaalselt tähtsusetuks, andmata neile mingit lootust paranemisele tulevikus. Juhtumi moraalne õppetund peaks olema, et humanitaarabi ilma realistlikku välispoliitikata ei ole võimalik - need kaks käivad käsikäes. On aeg, et komisjon seda märkaks.
Kathy Sinnott
fraktsiooni IND/DEM nimel. - Austatud juhataja, viimastel aastatel on olnud palju humanitaarkriise ja sama palju hädaabiprogramme. Iga päev kannatavad inimesed toidunappuse ja haiguste pärast, igal aastal tuleb ette arvukalt looduskatastroofe, mis jätavad tuhanded inimesed peavarjuta ja nad kaotavad oma tavapärase elukorralduse.
Niisuguste kriiside puhul on põhilised küsimused kannatada saanud piirkonna ja inimeste turvalisuse tagamine, meditsiiniabi osutamine ning toidu, vee ja peavarju andmine. Need on esmatähtsad ülesanded ja kõik jõupingutused tuleks koondada nende täideviimisele. Kahjuks on mõnes riigis toimuvate sisekonfliktide tõttu õnnetuseohvrite juurdepääs humanitaarabile piiratud ja ohtu satub ka abi osutajate elu.
Mõnikord võib kriisi ja sellega ka humanitaarabi lõppedes olukord uuesti teravaks muutuda, sest puuduvad vahendid, mille abil inimesed saaksid maad üles ehitada ja pikemas perspektiivis jälle sõltumatuks saada. See ongi meie kõige tähtsam kohustus, abistada teisi, kui neil kõige rohkem abi vaja on. Niisugused probleemid ei saa kestma jääda ja me peame leidma võimaluse anda abi nii lühemas kui pikemas perspektiivis.
Zuzana Roithová
(CS) Härra juhataja, õnnitlen härra Cornillet'd tema äärmiselt professionaalse humanitaarabi valdkonna raporti puhul. Sellelaadse abi vajadus ei ole vähenemas, vastupidi, loodusõnnetused kasvavad nii arvult kui mitmekesisuselt. relvakonfliktid arengumaades ei ole vähenenud, nad on vaid oma olemuselt muutunud. Humanitaartöötajad seisavad tihti silmitsi vägivallarünnakute või rahvusvahelise õiguse teiselaadse rikkumisega. Üleilmsest humanitaarabist anti tervelt 40% eurooplaste poolt kas otse läbi liikmesriikide või läbi ELi. Ainuüksi eelmisel aastal küündis see summa 2 miljardi euroni. See on piisav, et püüdleksime parema abi tagamise poole. Me oleme teadlikud, et see peaks olema süstemaatiline ja teiste osalejatega hästi koordineeritud.
Nõustun, et humanitaarabi peaks samuti olema seotud arenguabiga. See peaks käima käsikäes poliitilise ja diplomaatilise tegevusega, et kaitsta eriti humanitaartöötajaid ja kindlustada nende jõudmine sekkumist vajavatele aladele.
Ühe humanitaarabi tagamise huvitava arvu kohaselt pooldavad seda üheksa eurooplast kümnest. Pooled neist usuvad, et humanitaarabi on tõhusam, kui seda jagatakse ELi tasemel, mitte riiklikul tasemel. Seetõttu on loogiline, et humanitaarabi on sel aastal muutunud iseseisvaks ELi poliitika valdkonnaks. See on muidugi ka suur vastutus. Me peame silmas pidama, et humanitaarabi ei ole kriisijuhtimise vahend: see peaks hoiduma igasugusest mõjust kohalikule poliitikale ja turule ning jääma sõltumatuks poliitilistest oludest. Seetõttu samastun täiesti selle tagamise põhimõtete nagu inimlikkuse, erapooletuse, neutraalsuse, sõltumatuse, vahetuse ja tõhususega. Toetan samuti Hädaolukorras Reageerimise Keskfondi loomise ideed, sest õnnetused nõuavad alati kiiret sekkumist. Olen ka vajadusi hindava ühise ELi raamistiku loomise poolt.
Corina Creţu
Austatud juhataja, ma tahaksin samuti tänada raportöör härra Cornillet'd tema väärtusliku töö eest selles keerulises valdkonnas. Samuti tahaksin ma tervitada volinik Micheli ja esile tõsta tema head koostööd meie arengukomisjoniga.
Humanitaarabi käsitleval Euroopa konsensusel on humanitaarabi poliitikate arengus väga tähtis roll. On väga asjakohane, et selles osas on nõukogu, Euroopa Parlament ja komisjon üksmeelel. Sellega me kinnitame oma pühendumist humanitaarabi põhimõtetele ja loome aluse veelgi tihedamaks koostööks, et tagada tulevikus ELi humanitaarabi kõige tõhusam rakendamine ning aidata sellega paljusid inimesi, kes humanitaarkriiside tõttu kannatavad.
Arengukomisjoni liikmena on mul hea meel, et lõpptekstis on selge viide ÜRO resolutsioonile kaitsmiskohustuse kohta ja et selles võetakse arvesse abivajavate elanikkonnarühmade erivajadusi, kusjuures erilise tähelepanu all on lapsed, naised, vanurid ning haiged ja puuetega inimesed. Tekstis on nimetatud ka võimalust, et humanitaarabimeetmed vaadatakse läbi kord aastas, mis on väga oluline detail ja võimaldab humanitaarabi andmist vastavalt vajadusele piisavalt rahastada. Veel tuuakse tekstis välja mõte kasutada kohalikke abijõude ja kriisipiirkonnas tegutsevaid valitsusväliseid organisatsioone, kelle kogemused ja teadmised kohalikest tingimustest võimaldavad hädaolukordades kiiremini ja paremini tegutseda.
Me ei tohi unustada, et kõige rohkem kannatavad looduslike või inimeste tekitatud suurõnnetuste all need, kelle olukord on vaesuse tõttu niigi vilets. Need inimesed elavad peamiselt arengumaades ja neil on väga vähe võimalusi paremale elule. Seepärast on oluline, et Euroopa Liit saadaks sõnumi oma solidaarsuse ja toetuse kohta. Selleks, et see juhtuks on tähtis kiiresti ja tõhusalt humanitaarkriisidele puhul reageerida. Samuti on oluline töö parem koordineerimine hädaabi, taastamise ja arengukoostöö vahel, et suurõnnetuse järelmõjud nõuaksid võimalikult vähe ohvreid.
Olle Schmidt
(SV) Härra juhataja, volinik, soovin tänada raportööri väga olulisel teemal koostatud tasakaalustatud raporti eest. Vähesed probleemid on liidu jaoks tähtsamad kui olla võimeline reageerima ja otsustavalt reageerima sõja puhkemisele või looduskatastroofi tekkimisele. ELil on tahe ja võime, kuid vaja on rohkem.
Lubage mul peatuda kahel tundlikul teemal. Esiteks, teatud juhtudel on minu arvates mõistlik kasutada sõjaväelist tegevust humanitaarsete jõupingutuste kaitsmiseks. Darfuris on vajalik otsene relvakaitse humanitaarsete jõupingutuste kaitsmiseks. Siin peame peamiselt silmas pidama tulemust - elude päästmist.
Teiseks saab abi kasutada demokraatliku arengu edendamiseks. Lubage mul esitada konkreetne näide, mida volinik hästi teab. Eritreas on üks rootsi ajakirjanik juba üle kuue aasta vangis olnud, lihtsalt seetõttu et ta praktiseeris sõnavabadust. Kolmkümmend rootsi tegevtoimetajat nõuavad Rootsi abi ja vangistatu, David Isaaki, vahel ühenduse loomist. Ma kaldun nende poolt olema. Eritrea peaks teadma, et abi andmise tahe võib kaduda kui demokraatlikke põhimõtteid nii räigelt, nagu tänapäeva Eritreas, rikutakse.
Jaromír Kohlíček
(CS) Volinik Michel ja härra Cornillet, tänan teid teie töö eest. Daamid ja härrad, väga vajalik ja väärtuslik tekst on juba kaotanud pealkirjas osa oma väärtusest: geograafiliselt on EL ainult osa Euroopast, kui just läbirääkimised komisjoni ettepaneku üle ei ole juba alanud väljaspool ELi asuvate riikidega nagu Venemaa, Ukraina, Türgi, Kasahstan, Serbia, Valgevene ja teised, mis muidugi ei ole küsimus. Ma toetan selle suurepärase ja vajaliku resolutsiooni vastuvõtmist. Kuigi, kuidas me tagame selle jälgimist oma transatlantiliste naabrite vanglates Guantánamos või Afganistanis? Või kas nõustume nende tavadega oma süveneva transatlantilise partnerluse kontekstis? Jah, resolutsioon on vajalik ja õige. Mõelgem siiski viisidele, millega julgustada meie transatlantilisi partnereid tunnustama ja rakendama humanitaarseid põhimõtteid. Vastasel korral püüame lahendada teiste tekitatud probleeme.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Härra juhataja, õnnitledes raportööri, härra Cornillet'd ning samuti volinikku ettepaneku ja kõne eest, ja korrates oma fraktsiooni esindaja härra Hutchinsoni sõnu sel õhtusel ajal, võtan kokku oma kõne ja annetan säästetud minuti teile, volinik.
Muide, härra Borell ütles mulle, et volinik Michel esines eelmise nädalavahetuse kohtumisel Lissabonis hiilgavalt.
Härra juhataja, ma säästsin ühe minuti.
Louis Michel
komisjoni liige. - (FR) Härra juhataja, daamid ja härrad, soovin lühidalt teid tänada väga laia toetuse eest härra Cornillet' raportile ja komisjoni vaadetele.
Vastus unustatud kriisidele on täpselt töö parem jaotus. On selge, et kui puudub tööjaotus ning humanitaarabi või areng sõltub poliitilisest võimalusest, riigi välispoliitikast, siis on teil loomulikult unustatud kriisid ja toetuseta riigid; seega tööjaotus on ainus vastus.
Näiteks humanitaarse kaardistiku idee nagu arengu kaardistik, mis on teinud suure arengu ning mida juba rakendatakse, on selgelt hea lahendus. Ma nõustun paljud kõnelejatega, kes viitasid vajadusele rõhutada kohalike osapoolte olulist rolli ja kodanikuühiskonna kaasatust.
Mis puudutab ÜRO hädaabi keskfondi (CERF), siis ma nõustun täiesti - ja ma olen öelnud seda mitmel korral Ühinenud rahvaste Organisatsioonile, Humanitaarasjade Koordineerimise Ametile (OCHA), igaühele, ning te teate minu seisukohta selles küsimuses - humanitaarabi talitus (ECHO) ei panusta CERFi, kui lisafonde ei eraldata. ECHO kulutab igal aastal kõik saadaoleva humanitaartegevusele, ning kui ECHO panus on vajalik, siis peaks see olema sellele lisaks.
Teiseks on ECHO reaalsuses Euroopa CERF. Seda on oluline meeles pidada. Niisiis selleks ei ole seal suurt vajadust. ECHO on sama paindlik - unistan samalaadsest paindlikkusest arengusektoris - ja võib-olla isegi veel paindlikum kui CERF. Kolmandaks soovin ma, et ÜRO keskenduks oma põhitegevusele seoses humanitaarabiga, mis on põhiliselt humanitaarabi koordineerimine, kus tuleb sisse OCHA. Sellega seoses tuleb samuti suur töö ära teha.
Härra Hutchinson küsis väga olulise küsimuse kirjelduse või mingil määral sildi - kuigi see on ohtlik sõna - kohta, mis antakse valitsusvälistele organisatsioonidele ja kodanikuühiskonna osalistele. Ma nõustun temaga, et me ei saa muidugi ühe või teise assotsiatsiooni pärast valitsusväliseid organisatsioone avalikult põlastada. Ma peaksin möödaminnes mainima, et komisjon ei ole kunagi Zoe's Ark'i panustanud, seda rahastanud või tegutsejana kasutanud, ja ma soovin, et te kõik seda teaksite, et ei oleks mingit valestimõistmist.
Seda öelnud, paneb teie esitatud küsimus mind mõtlema ühele teemale, mida peaksime võib-olla arutama valitsusväliste organisatsioonidega - ning mul on juba olnud võimalus sellest rääkida - nimelt valitsusväliste organisatsioonide ja kodanikuühiskonna osalejate kõrgema võimu loomisele, mis koosneks ainult valitsusväliste organisatsioonide ja kodanikuühiskonna esindajatest. Seepärast ei ole seal tingimust avalike võimude esindatuse kohta selles kõrgemas võimus, ning ma nägin, et Bernard Kouchner reageeris sellele ettepanekule. Seda luues võiks mingil määral eeskuju võtta näiteks meditsiinilistest või professionaalsetest ühingutest, mis lahendavad ise hulga probleeme, mis võiksid teisiti tõstatuda koodi, tava ja eetika baasil. See on üks ettepanekutest, mis ma esitan, kuigi see oleks väärt detailsemat vaatlemist.
Mis puudutab uusi liikmesriike, siis ma olen väga rahul täheldades kõrget valmidust, eriti mõnede seas - eriti meenub mulle Tšehhi Vabariik - näidata tulevikus läbi laiapõhjalise humanitaarabi rahvusvahelist solidaarsust.
Samuti on oluline märkida, et kuus liikmesriiki (ELi 25st) annavad 49% kogu Euroopa Liidu poolt antavast abist ning ülejäänud 19 kogu abist 18%. Seega on vastutus humanitaarvaldkonnas tasakaalust kaugel.
Mis puudutab Palestiinat, siis ma ei usu, et Euroopa Liit ühe käega annab ja teisega võtab. Küsimused muidugi ümbritsevad tõsiasja, et Palestiina olukord hoiab meie arenguabi, eriti humanitaarabi tihti pantvangis, aga ma ei usu, et Euroopa Liitu ning eriti komisjoni peaks süüdistama samas mahus tagasi võtmises kui nad on andnud.
Härra Schmidt, sooviksin lühidalt kommenteerida humanitaarabi Eritreas. Eritreas ei ole mingit humanitaarabi; me ei kuluta seal humanitaarabiks sentigi. Ma oletan, et ajate seda segi arenguabiga. Meie poliitilises dialoogis Eritreaga on teie mainitud ajakirjaniku küsimus alati päevakorras. Ma võtsin ühendust, tegelikult kohtusin ja rääkisin Isaiasega sellest probleemist. Ta poeb fakti taha, et see probleem kuulub rangelt Eritrea õiguse alla.
Ma jagan ilmselgelt teie vaatepunkti ja positsiooni selles küsimuses, kuid arenguabi sidumine selle probleemiga on äärmiselt ohtlik. Kui te seote ajakirjaniku vabastamise näiteks poliitilise otsusega, kui te seote oma arenguabi selle küsimusega, kes kannatab? Mitte Eritrea võimud, vaid inimesed, keda tahate aidata, teiste sõnadega rahvas.
See on pisut keerulisem kui te paistate arvavat. Me ei saa tingimata neid kahte küsimust siduda. Kuigi need on väga muret tekitavad probleemid, mille pärast ma muretsen ning mis on jätkuvalt teemaks meie dialoogis - ja ma avaldan pidevalt survet, et seda probleemi lahendada - ei saa me neid siduda arenguabi lubamisega.
Nii või naa, mis puutub humanitaarabisse, võin ma öelda, et Eritreas Euroopa humanitaarabi ei ole, kuigi me küll finantseerime seal arenguprojekte.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Soovin juhtida teie tähelepanu asjaolule, et hääletus komisjoni avalduse üle toimub 29. novembril 2007 Brüsselis ja hääletus härra Cornillet' raporti üle toimub homme.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Gay Mitchell  
kirjalikult. - Ma tervitan institutsioonide algatust kehtestada humanitaarabi käsitlev ELi konsensus. See on esmakordne ELi humanitaarabi poliitikat käsitlev avaldus.
Keskkond, milles humanitaarmeetmeid ellu viiakse, areneb kiiresti ja esitab järjest uusi väljakutseid.
Kriisisituatsioonide ja looduskatastroofide tagajärjel abivajavate inimeste arv kasvab pidevalt. Aastal 2003 oli kannatada saanud inimesi 200 miljonit, kellest 45 miljoni elu oli hädaohus. Pärast seda on olnud Aasia tsunami, arvukalt maavärinaid, üleujutusi ja Kesk-Ameerikat rünnanud orkaane ning kohutav olukord Darfuris.
Konsensuses rõhutati humanitaarabi põhimõtteid, milleks on inimlikkus, neutraalsus, erapooletus ja sõltumatus.
Arenguabi on peamine vahend humanitaarhädaolukordade ärahoidmiseks. Äärmiselt olulised on suurõnnetuse ohu vähendamine ja selge pühendumine hädaabi andmisele, taastamis- ja arendustegevusele.
Järjest enam on tsiviilelanikkonna abistamisel ja taastamistöödel osalenud sõjavägi. Niisugune sissetungimine traditsioonilisest vaatenurgast humanitaar- või arenguruumi tekitab küsimusi.
Paljud inimesed, kes töötavad humanitaarabi valdkonnas on mures tsiviil- ja militaarosalejate eristamise pärast. Eri osalejate mandaadid peaksid olema väga selgelt määratletud.
