Executarea fondurilor alocate sinergiilor în domeniul cercetării şi inovării, cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 1080/2006 privind Fondul European de Dezvoltare Regională şi în cel de-al şaptelea Program-cadru pentru cercetare şi dezvoltare în orașe și regiuni, precum și în statele membre și în Uniune - Crearea unei pieţe unice pentru consumatori şi cetăţeni - Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice pentru o economie în redresare - Contribuţia politicii de coeziune la realizarea obiectivelor de la Lisabona şi a obiectivelor UE 2020 (dezbatere) 
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea comună privind următoarele:
raportul dlui van Nistelrooij, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind aplicarea sinergiilor dedicate cercetării și dezvoltării în Regulamentul (CE) nr. 1080/2006 privind Fondul European de Dezvoltare Regională și cel de-al şaptelea program-cadru pentru cercetare și dezvoltare în oraşe şi în regiuni, precum şi în statele membre şi în Uniune,
raportul dlui Grech, în numele Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor, referitor la crearea unei singure pieţe pentru consumatori şi cetăţeni,
raportul dlui Hoang Ngoc, în numele Comisiei pentru afaceri economice şi monetare, privind viabilitatea pe termen lung a finanţelor publice pentru o economie în revigorare [COM(2009/0545 - 2010/2038 (INI))] și
raportul dlui Cortés Lastra, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind contribuţia politicii de coeziune la realizarea de la Lisabona şi la obiectivele UE 2020.
Lambert van Nistelrooij
Acesta este, într-adevăr, un pachet foarte coerent. Ca urmare a dezbaterii de azi dimineaţă privind pachetul de susţinere şi un mod de conducere financiar şi economic mai strâns şi mai sănătos, discutăm acum despre un număr de dosare de bază care sunt importante din punct de vedere al angajamentului necesar în legătură cu strategia UE 2020.
Parlamentul doreşte în mod expres să dirijeze aceste propuneri emise de către Comisie şi, mai ales, de către Consiliu; este inacceptabil ca Consiliul să ia decizii în iunie fără ca noi să fi ajuns în mod expres la un acord privind anumite chestiuni de fond. Discutăm aici despre direcţie şi, de asemenea, despre punerea în aplicare în viitorul apropiat. Să luăm ca exemplu proiectele fanion care vor necesita şi ele, în curând, susţinerea noastă comună. Prin urmare, este foarte important să investim destul timp în acest lucru în momentul de faţă.
Ei bine, atunci atât raportul Cortés Lastra, cât şi propriul meu raport în numele Comisiei pentru dezvoltare regională vizează o sinergie politică având ca scop îmbunătăţirea rezultatelor pentru Europa. Avantajul este că putem face şi mai mult; într-adevăr, trebuie să facem mai mult. Activităţile noastre sunt mai degrabă fragmentate în mai multe domenii - dacă ne uităm la evoluţiile globale, concurenţă şi alte lucruri pe care dorim să le abordăm. Pentru a rezuma: lucrurile trebuie făcute în mod mai inteligent, mai ecologic, mai durabil şi mai cuprinzător.
Rapoartele înaintate de către Comisia pentru afaceri economice şi monetare se referă, de asemenea, la conducere şi la asigurarea unor resurse financiare suficiente, inclusiv pentru educaţie. Pe scurt, sper că, în această după-amiază, vom pune bazele acestei rezoluţii. Nu ştiu dacă votarea va avea loc mâine sau dacă se va ajunge la un consens privind conducerea. Totuşi, în orice caz, anticipez că Parlamentul va putea adopta o poziţie finală privind strategia UE 2020 în iunie.
Revenind la raportul meu: este un raport privind punerea în aplicare. Am analizat modul în care merg lucrurile în domeniile cercetării şi dezvoltării, al politicii regionale şi al întreprinderilor mici şi mijlocii şi doresc să le mulţumesc colegilor mei deputaţi, inclusiv celor din Comisia pentru industrie, cercetare şi energie - comisia cu responsabilitate comună, conform art. 50 - pentru că ne-au ajutat să obţinem un rezultat bun.
Ce am prezentat, mai exact?
1. În Europa, avem o cercetare de primă clasă. Totuşi, ceea ce ne trage înapoi este modul în care această cercetare este folosită. Cunoaşterea este gratuită; călătoreşte în jurul lumii şi nu poate să nu fie împărtăşită. Deşi suntem buni la investiţiile în cercetare, suntem în urmă din punct de vedere al utilizării cercetării, în aducerea inovaţiei pe piaţă şi, prin urmare, în menţinerea producţiei de înaltă calitate în această parte a lumii.
2. Raportul meu indică faptul că, în acest moment, cheltuim un sfert din fondurile regionale pe infrastructura de cercetare şi pe inovare. Aceasta este o schimbare substanţială, o prioritizare care a funcţionat în perioada actuală mulţumită iniţiativelor Comisiei. Alocarea de fonduri se numără printre instrumentele care au fost eficiente şi care au influenţat în mod clar agenda din regiuni şi oraşe. Aceasta duce la un profil mai bun în economia bazată pe cunoaştere în care evoluăm, precum şi la o specializare sporită.
3. În raportul meu, alături de colegii mei deputaţi, am făcut o serie de propuneri de îmbunătăţire prin lanţul cercetare/inovare/producţie, pentru a obţine o mai mare eficiență. Trebuie, de asemenea, să realizăm importanța dimensiunii teritoriale prevăzute în Tratatul de la Lisabona. Trebuie să ne concentrăm asupra unei serii de zone pentru a obţine un efect pe scară largă; avem nevoie de curaj pentru a specializa producţia dintr-o anumită regiune - întâmplător, principiul specializării este unul vechi în Uniunea Europeană - cu condiţia să existe legături bune pentru transmiterea cunoştinţelor respective (infrastructură de bandă largă sau tradiţională). Dacă Uniunea investeşte bani, ar trebui, de asemenea, să existe cooperare între...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Liem Hoang Ngoc
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, raportul din proprie iniţiativă pe marginea căruia votăm în această săptămână este de o importanţă simbolică deosebită într-un moment în care pieţele sunt incapabile de a evalua riscurile asociate situaţiei economice din zona euro.
După ce au solicitat politici de ajustare semnificativă a bugetului, acum se îndoiesc de capacitatea statelor membre de a-şi demara procesul de creştere şi, prin urmare, de a obţine veniturile din impozite care sunt necesare pentru a plăti dobânda la împrumuturile lor. Din nefericire, nu se poate realiza nicio evaluare a riscului în contextul foarte nesigur în care se află acum economia globală. O astfel de evaluare este cu atât mai importantă în Uniunea Europeană, unde rata de utilizare a capacităţii de producţie este la cel mai scăzut nivel din istorie.
În loc să investească, societăţile pun la păstrat utilajele, deoarece, în ciuda primelor semne de revigorare de la finele anului 2009, cererea încă lipsește. Cererea va sfârși chiar prin a evolua în sens invers dacă măsurile restrictive vor anihila revigorarea încă de la început. Primul scop al raportului nostru a fost să se determine momentul optim pentru lansarea politicilor de ieşire din criză. Am propus menţinerea măsurilor de susţinere până ce se va restaura rata de utilizare normală a capacității de producţie. Prin urmare, am propus ratificarea principiului politicilor bugetare anti-ciclice, care au fost instituite cu succes în timpul primei faze a crizei, în 2008 și 2009, și care respectă spiritul reformelor din Pactul de stabilitate din 2005.
Aceste politici impun utilizarea unor stabilizatori automaţi, cu alte cuvinte, alocarea surplusurilor din bugetul primar pentru rambursarea datoriei din vârful ciclului şi acordarea posibilității către statele membre de a împrumuta resursele necesare pentru pachetele de stimulare din partea inferioară a ciclului. În acest moment, suntem în partea inferioară a ciclului. Ratele dobânzii se află în mod clar sub presiune şi ameninţă durabilitatea datoriei. În aceste condiţii, Banca Centrală Europeană a avut dreptate când a anunţat că va răscumpăra unele împrumuturi pentru a le da statelor membre posibilitatea de a-şi diversifica sursele de finanţare.
Totuşi, pe lângă faptul că acest concept de durabilitate nu a fost niciodată definit în literatura economică, pot oare primele de risc solicitate de pieţe să fie considerate justificate? Nu, dacă luăm în considerare faptul că riscul de pe piaţa instrumentelor financiare derivate ipotecare, exact ca şi cel de pe piaţa datoriei publice, este imposibil de evaluat. De aceea, în raportul nostru, am propus să se acorde o atenţie deosebită indicatorului de deficit structural mai degrabă decât...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
De aceea, în raportul nostru, am propus să se acorde o atenţie deosebită indicatorului de deficit structural mai degrabă decât deficitului de cont curent, a cărui proporţie se datorează deteriorării deficitului bugetului actual. Acesta este rezultatul crizei, care a slăbit creşterea şi, concomitent, veniturile din impozite. Aceste venituri au fost afectate în mod negativ şi de scăderea impozitelor, care nu a avut impactul aşteptat asupra ofertei.
Rapoartele noastre încearcă să ofere trei recomandări combinate cu câţiva indicatori operaţionali. Prima este aceea de a menţine măsurile de susţinere până ce se va fi consolidat revigorarea. A doua este să se monitorizeze deficitele structurale, care sunt încă aproape de echilibru, în ciuda deteriorării deficitelor bugetelor curente, pentru a trimite un semnal liniştitor pieţelor cu privire la starea finanţelor publice. Cea de-a treia este să se evalueze eficienţa cheltuielilor fiscale şi, mai ales, a anumitor reduceri ale impozitelor care sunt legate de scăderea veniturilor din impozite.
Din nefericire, pentru liberalii şi conservatorii din Comisia pentru afaceri economice şi monetare, bunul simţ contează prea puţin; impactul crizei contează prea puţin; şi faptul că datoria masivă este datorată şi planurilor de susţinere a băncilor contează prea puţin. Numai credinţa lor oarbă în eficienţa pieţelor financiare este cea care contează; numai respectarea dogmatică a unui Pact de stabilitate depăşit contează. Ei nu văd de ce ar fi nevoie să se creeze instrumentele necesare pentru dirijarea economiei, care sunt esenţiale pentru întărirea Uniunii. Aceasta este o situaţie în care Europa este supusă la un regim de înfometare şi în care se încearcă cu încăpăţânare să se întrunească criteriile din pact, fără nicio garanţie de reuşită şi cu riscul de a distruge revigorarea, ceea ce este foarte rău pentru coeziunea socială. Aceasta este poziţia pe care au apărat-o în Comisia pentru afaceri economice şi monetare. După acel vot, sănătatea economică a Europei s-a deteriorat şi mai mult. Banca Centrală Europeană şi Comisia au prezentat în cele din urmă instrumente monetare şi bugetare care ar trebui să ne ofere posibilitatea de a îmbunătăţi modul de conducere a economiei din zona euro. Totuşi, pieţele au căzut încă o dată, dezechilibrate de planurile de austeritate.
Luni, Consiliul Ecofin a trebuit să o ia de la început. Pe acest fond, amendamentele pe care le prezentăm sunt, în general, foarte moderate; şi, de asemenea, am prezentat şi unele noi. Acestea pledează în favoarea unei puneri în aplicare flexibile a Pactului de stabilitate, astfel încât să se poată evita o cură de austeritate deloc binevenită. Ele susţin ideea unei agenţii de rating a datoriei publice care să protejeze statele membre de dictatura pieţelor. Acestea sunt semnalele pe care Parlamentul trebuie să le emită. Dle Karas, a trecut momentul reacţiilor ideologice reflexe, ca şi momentul unor mişcări electorale naţionale pe termen scurt. Europa are nevoie de politici care sunt motivate de o dorinţă veritabilă de întărire a Uniunii. Dacă dvs. şi grupul dvs. nu faceţi faţă acestei sarcini, dacă nu mai sunteţi capabil de a reprezenta interesul general, puteţi fi sigur că cetăţenii noştri vor putea trage propriile concluzii, deoarece viitorul zonei euro este acum în joc.
Ricardo Cortés Lastra
Dle Preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, în primul rând aş dori să le mulţumesc raportorilor alternativi şi asistenţilor dumnealor, Secretariatului Comisiei pentru dezvoltare regională, pentru contribuţiile lor, precum şi Direcţiei Generale a Comisiei Europene pentru politică regională şi Direcţiei Generale pentru ocuparea forţei de muncă, afaceri sociale şi egalitate de şanse, Comitetului Economic şi Social European, Comitetului Regiunilor, sindicatelor, reţelelor şi asociaţiilor regionale europene pentru cooperarea lor.
Am avut întâlniri cu câteva asociaţii şi instituţii regionale în timp ce pregăteam acest raport, mai ales cu Comitetul Regiunilor, Conferinţa regiunilor maritime periferice, Adunarea regiunilor europene, Reţeaua regională europeană pentru cercetare şi inovare, Comitetul Economic şi Social European şi Direcţia Generală a Comisiei Europene pentru politică regională şi Direcţia Generală pentru ocuparea forţei de muncă, afaceri sociale şi egalitate de şanse. Aş dori să le mulţumesc tuturor pentru disponibilitate şi pentru contribuţiile interesante.
Schimbând tema de discuţie, care se referă acum la strategia Europa 2020, principalul scop al raportului este să apere politica de coeziune ca fiind o politică puternică, bine finanţată, una care este prezentă în toate regiunile Uniunii Europene, precum şi rolul său cheie în strategia Europa 2020.
Raportul a fost aprobat practic în unanimitate de către Comisia pentru dezvoltare regională: 40 de voturi pentru, 1 abţinere şi 1 vot împotrivă.
Prima parte a raportului face o scurtă analiză a contribuţiei politicii de coeziune la Strategia de la Lisabona şi indică limitările implicării autorităţilor regionale şi locale, a actorilor sociali, economici şi din societatea civilă în Strategia de la Lisabona, ceea ce a îngreunat adoptarea, comunicarea şi eficienţa acesteia. Raportul îndeamnă, de asemenea, la nevoia unor evaluări nu numai a cheltuielilor efective, ci şi a impactului real.
Cea de-a doua parte tratează recomandările pentru viitoarea strategie Europa 2020 şi subliniază importanţa regiunilor, a modului de conducere la niveluri multiple şi a principiului parteneriatului, care sunt stâlpii de bază ai politicii de coeziune ce trebuie încorporaţi în strategia Europa 2020 ca şi condiţie preliminară şi necesară pentru punerea sa reuşită în aplicare.
În plus, este esenţial ca participarea actorilor sociali şi economici, precum şi a celor din societatea civilă în general, să fie întărită pentru a se evita situaţia în care strategia se deconectează de la şi este discreditată de către participanţii săi cheie.
Această parte subliniază rolul cheie al educaţiei, pregătirii, cercetării şi inovării, importanţa faptului de a facilita crearea aşa-numitului triunghi al cunoaşterii şi nevoia de a susţine întreprinderile mici şi mijlocii care joacă adesea un rol de pionierat în inovare.
Totuşi, în acelaşi timp, nu ar trebui să trecem cu vederea nevoile specifice ale regiunilor şi ale grupurilor sociale care se confruntă cu cele mai mari dificultăţi. Astfel, trebuie permisă o oarecare flexibilitate.
Mai precis, pentru a favoriza efectul de levier al investiţiilor în cercetare şi dezvoltare, în educaţie şi formare profesională, apărăm nevoia sporirii sinergiilor dintre Cadrele naţionale de referinţă strategică şi programele naţionale de reformă, precum şi a unei coordonări şi coerenţe sporite între diferitele politici europene, naţionale şi regionale legate de obiectivele strategice.
Banca Europeană de Investiţii joacă şi trebuie să continue să joace un rol important prin intermediul ingineriei financiare, al cooperării şi al instrumentelor de suport în susţinerea regiunilor şi a întreprinderilor mici şi mijlocii. Totuşi, pentru facilita sarcina sa şi a tuturor beneficiarilor, trebuie să se efectueze paşi în direcţia unei mai mari simplificări.
În concluzie, raportul apără o politică de coeziune pentru viitor, solidă şi bine finanţată, o politică ce va fi prezentă în toate regiunile Europei şi care joacă un rol cheie în strategia Europa 2020.
Louis Grech
Dle Preşedinte, în esenţă, raportul meu vizează protecţia pieţei unice dintr-o micro-perspectivă, pentru a considera piaţa ca un proiect unic şi pentru a lua în considerare cadrul 2012, strategia 2020 şi criza financiară recentă.
Strategiile şi cursurile acţiunilor care trebuie să insufle o nouă viaţă pieţei unice europene şi pieţei europene ar trebui să se bazeze pe un acord pragmatic, extensiv şi cuprinzător care să includă toate statele membre şi care să se concentreze în primul rând asupra priorităţilor pe care statele membre sunt cu adevărat dispuse să şi le asume.
Europa trebuie să dezvolte strategiile 2020, care îi dau pieţei posibilitatea de a fi agentul de frunte în procesul de regenerare economică, în timp ce generează acceptarea de către cetăţeni prin protejarea intereselor acestora, acceptarea de către consumatori prin apărarea drepturilor lor şi acceptarea de către întreprinderile mici şi mijlocii prin acordarea stimulentelor corecte. Raportul meu propune o serie de iniţiative strategice legislative şi non-legislative, îndreptate către reabilitarea pieţei unice europene. Aceste iniţiative ajung la punctul culminant prin crearea Actului Unic European, care combină acţiunea imediată (2012) cu viziunea pe termen lung a strategiei 2020.
Am înaintat, de asemenea, unele propuneri specifice non-legislative privind crearea unei carte a cetăţenilor care să prevadă drepturile acestora. Este încurajator că am primit reacţii pozitive din partea comisarului Barnier şi a comisarului Dalli cu privire la propunerea mea privitoare la cele mai importante 20 de frustrări, aşa cum au fost ele exprimate de către cetăţenii europeni, la crearea unui mecanism colectiv de remediere şi la o strategie de comunicaţii îndreptată în mod specific către problemele de fiecare zi cu care se confruntă cetăţenii noştri.
Trebuie să adoptăm o linie de gândire politică cu adevărat nouă, care să se bazeze pe protecţia consumatorului şi pe dimensiunea socială, care va servi la elaborarea legilor şi a sarcinilor care vor fi întreprinse de către Uniunea Europeană. Numai în acest mod putem realiza o economie de piaţă veritabilă, aşa cum se stipulează în Tratatul de la Lisabona.
Din nefericire, în ultimii ani, piaţa unică nu a reuşit să-i convingă pe cetăţeni că le reprezintă cu adevărat interesele şi aspiraţiile. Iar ceea ce este mai alarmant este că cetăţenii şi consumatorii noştri au din ce în ce mai mult o senzaţie crescândă de nesiguranţă şi lipsă de încredere în această piaţă. Trebuie să realizăm faptul că definiţia tradiţională a pieţei unice ca fiind ceva legat exclusiv de dimensiunea economică trebuie reformulată. Trebuie să venim cu o nouă linie comună care să fie holistică şi care să integreze în mod complet sentimentele cetăţenilor noştri, ale consumatorilor şi ale întreprinderilor mici şi mijlocii. Putem realiza acest lucru dacă le oferim un rol principal în relansarea pieţei unice europene. Fiecare efort risipit în încercarea de a explica noţiunea de piaţă unică într-un mod dogmatic va subestima provocările, incompatibilităţile, interesele, credinţele diferite şi perplexităţile cu care trebuie să ne confruntăm.
Procesul de integrare în piaţa unică europeană nu este un proces ireversibil. Situaţia sa actuală trebuie contestată. Piaţa unică europeană este în pericol de a deveni foarte slabă şi, prin aceasta, irelevantă datorită atitudinilor protecţioniste pe care criza le-a adus cu ea.
Piaţa unică nu este un scop în sine, ci un instrument care trebuie să contribuie într-un mod semnificativ la o mai bună calitate a vieţii pentru toţi cetăţenii europeni, astfel încât, după cum spunea Evelyne Gebhardt, "piaţa europeană să lucreze pentru cetăţeni, şi nu împotriva lor”.
Pentru a garanta o piaţă unică viabilă şi puternică, trebuie să reconciliem ceea ce Mario Monti numea, în raportul său analitic şi stimulativ, tensiunile dintre integrarea de piaţă şi obiectivele sociale. În analiza finală, sistemul predominant este unul care reuşeşte să creeze un echilibru între o economie vibrantă şi concurenţială, care stimulează inovarea şi crearea de locuri de muncă şi care le oferă consumatorilor protecţie şi asigurările sociale şi de mediu solicitate de cetăţenii noştri. Toate aceste lucruri trebuie îndeplinite într-un spirit de compromis şi solidaritate.
În fine, dle preşedinte, aş dori să le mulțumesc tuturor raportorilor alternativi şi coordonatorilor pentru contribuţiile dumnealor.
Pervenche Berès
Dle Preşedinte, dle comisar, în primul rând îmi pun întrebări cu privire la planificarea noastră şi la capacitatea noastră de a ne organiza dezbaterile. Sunt foarte bucuroasă că pot participa la această dezbatere asupra tuturor acestor iniţiative ale Parlamentului European, însă mă simt ca şi cum aş fi într-un creuzet, despre care nu sunt sigură că poate oferi o definiţie exactă a viziunii Parlamentului European pentru strategia UE 2020. Poate că totuşi cer prea multe.
Pe de altă parte, sper că-mi împărtăşiţi îngrijorarea, dle preşedinte, deoarece, în numele acestei Camere, i-aţi adresat o întrebare foarte importantă Preşedintelui Van Rompuy, în data de 10 mai, care se referă la următoarele:
Cu privire la adoptarea unor orientări privind ocuparea forţei de muncă, anul acesta - îndrăznesc să spun, ca măsură excepţională - ca parte a parteneriatului special dintre Comisie şi Parlamentul European şi în spiritul unei bune cooperări cu Consiliul, ţinând cont de programarea oarecum revizuită - orientările privind ocuparea forţei de muncă sunt publicate în mod normal la finele anului precedent; anul acesta, ele au fost publicate în aprilie şi, deşi ne angajează la un ciclu îndelungat în anii ce vor veni, va trebui să deliberăm pe marginea lor înainte de Consiliul European de primăvară - aţi avut bunăvoinţa de a susţine, în numele nostru al tuturor, solicitarea pe care i-am trimis-o Preşedintelui Van Rompuy prin care îndemnam Consiliul European să-i acorde Parlamentului European dreptul de a-şi exercita atribuţiile ce-i revin în conformitate cu însuşi Tratatul de la Lisabona.
Este clar că nici Comisia şi nici Consiliul nu au intenţia de a lua în considerare această solicitare şi, prin urmare, intenţionează în mod conştient să încalce tratatul. Cred că autorităţile din această Cameră vor trebui să-şi asume responsabilităţile şi să tragă învăţăminte din acest lucru.
Cât priveşte provocarea reprezentată de aceste orientări privind ocuparea forţei de muncă, care vor fi un factor în punerea în aplicare a strategiei 2020, trebuie să atragem atenţia autorităţilor asupra importanţei acestora într-un moment în care 17 % din europeni trăiesc sub pragul sărăciei - aş dori să menţionez că aceste cifre sunt preluate din 2007, ceea ce înseamnă exact înainte de începutul crizei - şi când 23 de milioane de concetăţeni vor sfârşi prin a fi şomeri.
Există o mare îngrijorare la ora actuală, în cadrul Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, cu privire la două chestiuni. Prima se referă la obiectivul de reducere a sărăciei, care cred că a fost iniţiativa comisarului Andor; acest obiectiv a fost inclus în strategia 2020 şi salutăm acest lucru. Nu înţelegem în ce mod această chestiune poate fi subiect de discuţii, ezitări şi punere în discuţie a competenţelor Uniunii în cadrul Consiliului, în timp ce tratatul indică în mod clar că aceasta este o zonă în care UE are, de asemenea, responsabilităţi.
Apoi, cea de-a doua chestiune se referă la legătura şi consistenţa dintre diferitele politici, deoarece Comisia ne spune în mod clar că a schimbat în mod fundamental lucrurile în strategia 2020, de vreme ce a redus numărul de obiective.
Cred că schimbarea fundamentală trebuie să fie mai mult decât simpla reducere a numărului de obiective. Totuşi, un lucru de care suntem convinşi este acela că strategia 2020 trebuie să ia în calcul realitatea situaţiei din UE. Realitatea constă în faptul că aceia care suferă cel mai mult, la momentul de faţă, în urma crizei, aceia care vor fi afectaţi cel mai mult, sunt, de fapt, cei care creează bogăţia UE.
Ideea este că vedem cum iau naştere dezbateri în diferite locuri, care sunt împotriva intereselor europenilor, deoarece vor duce la o reducere a investiţiilor tocmai atunci când va fi cea mai mare nevoie de acestea, cu alte cuvinte, vor duce la o reducere a capitalului nostru pe termen lung: educaţia, formarea profesională şi sănătatea.
De aceea, în faţa acestei provocări, Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale îndeamnă autorităţile să fie conştiente de modul în care investiţiile publice pot fi reduse în aceste domenii, exact în momentul în care creşterea slabă şi investiţiile private reduse nu pot face faţă situaţiei curente şi, prin urmare, să asigure revigorarea finanţelor pe termen scurt.
Aceasta este o chestiune de planificare de o importanţă crucială şi nu putem decât să regretăm faptul că miniştrii pentru afaceri economice şi monetare au susţinut încetarea sprijinului în favoarea locurilor de muncă neconvenţionale şi a măsurilor de reducere a şomajului, în timp ce miniştrii pentru afaceri sociale nu au fost consultaţi cu privire la ceea ce ştim cu toţii că este situaţia tragică a ocupării forţei de muncă şi a afacerilor sociale în Uniunea noastră Europeană.
Mary Honeyball
autoare. - Dle Preşedinte, strategia UE 2020 propune o acţiune pentru îmbunătăţirea performanţelor sistemului educaţional şi a atractivităţii învăţământului superior în Europa, pentru iniţierea mai multor programe de mobilitate şi pregătire destinate tinerilor, pentru modernizarea pieţelor muncii, pentru sporirea mobilităţii forţei de muncă şi pentru dezvoltarea abilităţilor şi competenţelor în vederea creşterii participării pe piaţa muncii.
Acest lucru a fost aprobat de către Consiliul de primăvară, care a afirmat că obiectivele cheie care necesită acţiune, la nivelul UE, includeau condiţii mai bune pentru cercetare şi dezvoltare, niveluri de educaţie îmbunătăţite, o reducere a abandonului şcolar şi o participare sporită a tinerilor, a lucrătorilor mai în vârstă şi a lucrătorilor fără calificări pe piaţa muncii.
Totuşi, criza economică globală a condus la reduceri bugetare în sectorul educaţiei, în statele membre ale Uniunii Europene. Spre exemplu, Letonia îndură o criză economică acută şi s-a confruntat cu reduceri bugetare majore aplicate celor 34 de instituţii de învăţământ superior din ţară, în condiţiile unei posibile reduceri de 50 % a bugetului destinat învăţământului superior. Universităţile irlandeze s-au confruntat cu o reducere de 6 %, iar Marea Britanie nu este scutită de aceste măsuri, deoarece, în Anglia, Consiliul pentru finanţarea învăţământului superior ia în considerare o potenţială reducere cu până la 500 de milioane de euro a fondurilor destinate învăţământului superior.
Dar nu toate perspectivele sunt sumbre. Unele state membre, cum ar fi Franţa, s-au descurcat bine, însă problema este că există un nivel divergent de finanţare între statele membre. Pentru ca strategia UE 2020 să funcţioneze, avem nevoie de o abordare puternică şi coordonată. Prin urmare, îi solicit Comisiei să explice, în primul rând, modul în care intenţionează să se asigure că statele membre îşi respectă angajamentele faţă de obiectivele educaţionale din cadrul strategiei 2020 prin monitorizarea alocării unei susţineri şi unei finanţări suficiente în această zonă, asigurându-se, de asemenea, că acest sector nu este uitat în goana reconcilierilor de fonduri în lumina crizei economice şi, în al doilea rând, modul în care intenţionează să ofere mijloace extrabugetare pentru aceste strategii şi programe importante la nivel UE.
Michel Barnier
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în numele Comisiei şi al Preşedintelui Barroso, aş dori să fac câteva comentarii cu privire la strategia 2020 şi pe marginea rapoartelor extrem de interesante ale dlor Grech şi Hoang Ngoc; apoi, colegii şi prietenii mei, domnii comisari Hahn şi Andor, vor vorbi pe rând - în cadrul acestei dezbateri la care participăm - despre alte întrebări cu solicitare de răspuns oral care afectează sectoarele noastre: coeziunea, forţa de muncă, dimensiunea socială, cercetarea şi dezvoltarea.
În numele nostru, al celor trei, vă rog să-mi permiteţi să le mulţumesc tuturor raportorilor şi Parlamentului pentru această iniţiativă, care este luată într-un moment foarte important şi plin de provocări pentru noi toţi, un moment de criză economică, în condiţiile dificultăţilor recente prin care a trecut moneda euro, care subliniază în mod clar interdependenţa dintre toate statele noastre membre şi nevoia de a coordona politicile economice din toate ţările noastre. Acum este momentul în care trebuie să răspundem şi să acţionăm şi, în măsura posibilului, să facem aceasta împreună, în actualul context de nesiguranţă şi criză. Deciziile luate în ultimele zile sunt - credem noi - foarte importante.
Nu voi reveni asupra îndelungatei dezbateri care a avut loc în această dimineaţă cu colegul meu, comisarul Rehn. Este evident că trebuie să creăm instrumente pentru o coordonare îmbunătăţită a politicilor noastre economice şi credem că această strategie Europa 2020 poate fi primul instrument pentru o politică economică nouă, îmbunătăţită şi coordonată.
În propunerea sa privitoare la această strategie, Comisia a subliniat deja, la începutul lunii martie, nevoia de a stabiliza finanţele noastre publice. Criza monedei euro, prin care tocmai am trecut, ne demonstrează cât de relevantă rămâne această poziţie. Ca şi colegul meu, comisarul Rehn, am luat notă de propunerile din raportul dlui Hoang Ngoc privitoare la aceste chestiuni.
Trecând mai departe, doamnelor şi domnilor, avem o a doua cerinţă preliminară pentru reuşita strategiei 2020, care va pune economia noastră, economiile noastre, pe baze solide sau îmbunătăţite. Mă gândesc, desigur, la nevoia de a supraveghea şi reglementa piaţa financiară, astfel încât aceasta să deservească economia reală, şi nu invers.
Vă promit, Comisia nu se va abate de la foaia sa de parcurs în aceste domenii. Anul viitor, vom înainta deja toate propunerile legislative necesare, astfel încât să putem formaliza angajamentele pe care ni le-am asumat împreună la G20 pe patru coordonate principale: transparenţa, responsabilitatea, supravegherea şi prevenirea crizei. Cu privire la unele din aceste chestiuni, care au fost discutate deja în dezbaterea legislativă, sper într-adevăr că Parlamentul şi Consiliul vor fi capabile să depăşească cu rapiditate diferenţele dintre ele cu privire la textele în discuţie. Mă gândesc la pachetul privind "supravegherea financiară” şi la documentul asupra fondurilor speculative.
Trebuie să reinstaurăm încrederea. Trebuie, de asemenea, să utilizăm orice resursă disponibilă pentru a elibera potenţialul de creştere al economiei noastre. Această muncă include, în mod clar, multe aspecte. Dezbaterea, de fapt dezbaterea din această după-amiază, demonstrează acest lucru: relansarea pieţei internaţionale, politica regională pentru toate regiunile, inclusiv cele mai îndepărtate, cum ar fi regiunile frontaliere, coeziunea, modul de conducere a economiei, viabilitatea finanţelor publice, forţa de muncă, educaţia şi cercetarea.
Când vorbim despre Europa 2020, despre ce vorbim de fapt? Cred că această strategie 2020 trebuie să ne dea posibilitatea de a avea o perspectivă mai bună asupra politicilor economice ale statelor noastre membre, pentru a evita în viitor anumite dezechilibre sau chiar anumite situaţii concurenţiale. Aceste dezechilibre au fost foarte evidente în criza actuală dar, la fel cum, în momentul de faţă, trebuie să combatem de urgenţă criza, trebuie să depunem eforturi pe termen mediu şi lung în privinţa economiei. De aceea, pe baza propunerilor Comisiei, Consiliul European a adoptat cinci obiective comune: o rată a ocupării forţei de muncă de 75 %, 3 % din PIB investiţi în cercetare şi dezvoltare, precum şi interdicţia de a abandona sistemul de învăţământ prea curând, creşterea numărului de persoane cu diplomă universitară la un procent de 40 % şi ţinte de 20-20-20 în domeniul energiei şi al schimbărilor climatice. În fine, discutăm şi despre promovarea incluziunii sociale prin combaterea sărăciei.
Indicatorii cuantificaţi pentru educaţie şi incluziune socială vor trebui stabiliţi la Consiliul European din iunie. Lucrările privitoare la aceste două obiective sunt în curs în diferite forumuri ale Consiliului. Este foarte important să se înţeleagă în mod clar că strategia 2020 nu este doar o viziune. Este, mai presus de toate, un program concret de reforme ce trebuie puse în aplicare şi de aceea propunem câteva iniţiative majore ca parte a acestei strategii.
Pe lângă aceste iniţiative majore, instrumentele europene, mai ales piaţa comună, levierele financiare şi instrumentele de politică externă vor fi, de asemenea, mobilizate pentru a se elimina anumite obstacole. Aş dori, de asemenea, să elogiez raportul Monti prezentat cu câteva zile în urmă şi doresc să omagiez munca inteligentă depusă de dl Grech, care a oferit o dimensiune umanistă şi mai concretă pieţei interne, aşa cum aş dori şi eu să fac.
Există, de asemenea, anumite cerinţe cu privire la punerea în aplicare. De aceea, s-au propus mecanisme de conducere mai eficiente, care necesită implicarea statelor membre, precum şi a Comisiei, la fiecare nivel al procesului de monitorizare. Europa 2020 înseamnă şi adoptarea reformelor care trebuie puse în aplicare în interiorul statelor membre. Statele membre vor trebui să prezinte programe de reformă naţională începând cu acest moment şi până la finele anului, în mod coordonat, cu un program de stabilitate şi convergenţă, demonstrând în acelaşi timp respect pentru Pactul de stabilitate şi de creştere. Dle Hoang Ngoc, aş dori, dacă se poate, să menţionez că acest pact este susţinut de 10 ani atât de guvernele de stânga, cât şi de cele de dreapta.
În fine, Comisia îndeamnă Parlamentul European să facă ceea ce face atât de bine şi să joace un rol şi mai important în această nouă strategie. În timp de criză, dorim să transmitem un mesaj clar statelor membre. Acesta este scopul îndrumărilor integrate propuse de către Comisie. Acestea vor fi adoptate numai în momentul în care vă veţi fi înaintat opiniile. Totuşi, ţinând cont de caracterul urgent al situaţiei, trebuie să punem această strategie în aplicare. Trebuie să avem ca scop un acord politic la întâlnirea Consiliului European din iunie.
Să o spunem clar, dle preşedinte, doamnelor şi domnilor: în restul lumii, strategiile socio-economice sunt deja puse în aplicare pe termen mediu. Europa nu poate rămâne în urmă.
În concluzie, Parlamentul European îşi joacă rolul său şi îi mulţumim pentru aceasta, pentru mobilizarea cetăţenilor, mai ales, prin parlamentele naţionale: am fost foarte impresionat de iniţiativa adoptată de către Comisia pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor şi de preşedintele său, dl Malcolm Harbour, asupra Directivei privind serviciile, care a reunit parlamentele naţionale şi Parlamentul European. Există şi alte exemple şi aceasta este o iniţiativă foarte importantă.
Pentru a concluziona, aş dori să confirm faptul că Comisia va face aşa cum doriţi şi îşi va juca rolul într-un mod semnificativ pentru punerea în aplicare a acestei strategii şi pentru a construi, alături de dvs., această creştere nouă, de o calitate mai bună, mai durabilă şi mai corectă, pe care o aşteaptă cetăţenii.
Ivaylo Kalfin
raportor pentru aviz al Comisiei pentru bugete. - (BG) Dle Preşedinte, dlor comisari, dacă am discuta strategia Europa 2020 fără a ne afla în contextul crizei actuale, totul ar fi în regulă. Problema este că în criza actuală şi după ceea ce s-a întâmplat, strategia Europa 2020 nu este suficient de ambiţioasă şi dinamică.
Problema despre care a fost vorba în toate întrebările adresate în ultimele săptămâni este dacă există un grad suficient de coordonare, după cum a fost cazul chiar şi până în acest moment în politicile europene, pentru ca Uniunea Europeană să înregistreze progrese. Din ceea ce pot constata, această coordonare este bună în vremuri de expansiune economică, însă, pe timp de criză, nu se ridică la nivelul cerinţelor. Alternativ, multe alte funcţii trebuie să fie transferate, nu numai coordonarea, ci şi luarea deciziilor la nivel european, astfel încât Europa să-şi poată stabili sarcini mult mai ambiţioase şi să poată juca un rol de conducere mai pregnant în această coordonare.
Aceasta este întrebarea fundamentală la care trebuie să se răspundă. Dacă nu facem acest lucru, nu vom putea nici să definim programul 2020 în mod adecvat. Cred că, în săptămânile care vor urma, ar trebui să ne concentrăm în principal asupra acestei probleme.
Othmar Karas
Dle Preşedinte, dlor comisari, doamnelor şi domnilor, sunt foarte bucuros să-i văd pe dl Hahn, comisarul pentru politică regională şi pe dl Barnier, comisarul pentru piaţa internă, unul lângă celălalt, deoarece este esenţial să nu învrăjbim politica regională şi piaţa internă. În schimb, ar trebui să ne asigurăm că acestea se completează între ele şi că ambele sunt puternice, astfel încât să putem atinge obiectivele Europa 2020.
Europa 2020 trebuie să înceapă aici şi acum şi nu ar trebui să fie doar un catalog de obiective. Europa 2020 este un proiect de creştere şi ocupare a forţei de muncă şi avem nevoie de proiecte concrete, avem nevoie de instrumente, avem nevoie de procedură, avem nevoie de mecanisme pentru sancţiuni, astfel încât aceasta să poată fi pusă în aplicare cu succes. Sunt convins că vom putea pune în aplicare Europa 2020 dacă suntem pregătiţi, dacă Europa este pregătită să conceapă UE ca Statele Unite ale Europei! Să gândească în aceşti termeni şi fiecare dintre noi să aducă o contribuţie la acest întreg.
Europa 2020 înseamnă voinţa de a genera o uniune politică. Aceasta presupune întărirea şi extinderea uniunii monetare, întărirea şi extinderea pieţei interne, descătuşarea ei şi îndemnarea oamenilor să folosească ocazia care este Europa, să folosească Europa şi să depăşească graniţele. Trebuie să creăm o uniune economică care să fie parte a unei uniuni politice, cât şi a unei uniuni sociale. Niciunul dintre aceste lucruri nu este gata şi există încă multe altele care nici măcar nu au fost aduse în discuţie. Europa 2020 este o uniune comunitară, nu o Europă naţionalistă sau obstrucţionistă.
Prin urmare, avem nevoie de o analiză financiară, de o evaluare a impactului UE, de o punere în aplicare a Small Business Act, evident, de proiecte europene foarte specifice pentru creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă şi de extinderea libertăţii de educaţie, a ştiinţei, cercetării şi inovării în Europa.
(Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
William
Dle Preşedinte, aş dori să-l întreb pe dl Karas dacă Statele Unite ale Europei la care face referire în discursul său vor exista cu sau fără consimţământul popoarelor Europei.
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, fiecare dintre noi, cei care îi reprezentăm pe cetăţenii Europei şi care suntem în contact permanent cu aceştia, avem un singur obiectiv: să lucrăm alături de cetăţenii Europei pentru a dezvolta în continuare Europa şi a o face mai competitivă şi pentru a atinge obiectivele de creştere economică şi de ocupare a forţei de muncă în folosul cetăţenilor Europei. Dacă nu întreprindem acţiuni comune pentru a deveni mai puternici şi dacă fiecare persoană îşi vede doar propriile sale interese, Comunitatea nu va fi întărită, ci, dimpotrivă, va slăbi, în aceste vremuri de globalizare crescândă. Cetăţenii sunt aliaţii noştri cei mai importanţi pentru atingerea obiectivelor noastre comune.
Marita Ulvskog
Dle Preşedinte, Europa cu privire la care luăm decizii astăzi este cea care decide cum va arăta Europa în 2020. Deciziile pe care refuzăm să le luăm astăzi vor duce la noi crize. Deciziile pe care le luăm astăzi trebuie să fie decizii pe termen lung.
Este o problemă gravă faptul că atât de multe decizii continuă să fie pe termen scurt şi influenţate de filosofia de dreapta, în care economiile în stare de criză sunt supuse unui regim de înfometare. Reprezintă, de asemenea, o problemă gravă faptul că discutăm despre pensiile din Grecia în loc să vorbim despre comportamentul marilor bancheri şi al actorilor de pe pieţele imobiliare şi cele financiare. Trebuie să corectăm această situaţie, dacă nu, Europa pe care o vom vedea în 2020 va fi probabil într-o criză mai gravă decât cea în care ne aflăm la momentul de față.
Îndemn Comisia să întreprindă eforturi importante pentru a genera o schimbare a direcţiei, astfel încât să abandonăm credinţa oarbă în soluţiile de piaţă, să reglementăm pieţele şi să efectuăm investiţii majore în acele lucruri care sunt bune pentru toată lumea. Aceasta poate însemna sistemul de transport, poate însemna rezervele energetice, poate însemna alte soluţii importante în cazul cărora statele membre nu pot acţiona singure şi în care UE şi Comisia sunt cele care trebuie să acţioneze.
Sper, de asemenea, că Comisia este pregătită să înainteze propuneri care să arate că putem lua în serios tranziţia către o societate durabilă. Cu alte cuvinte, ne vom restructura industria astfel încât să fie competitivă şi să poată genera noi locuri de muncă. Nu putem face acest lucru convingându-ne pe noi înşine că putem urma în continuare aceeaşi veche cale bătută. Acest lucru necesită şi investiții, însă poate avea impact asupra cifrei actuale de 28 de milioane de şomeri înregistraţi.
Îndemn, de asemenea, Comisia să le arate lucrătorilor din UE respectul care va fi necesar în această criză economică pentru a-i aduce alături de noi, în procesul de construire a unei societăţi mai puternice şi mai bune. Pentru a putea controla criza, avem nevoie de drepturi sindicale şi avem nevoie ca lucrătorii europeni să fie transformaţi în participanţi activi.
Lena Ek
în numele Grupului ALDE. - Dle Preşedinte, obişnuiam să spun că am avut o criză economică triplă în Europa, cu pieţele financiare, locurile de muncă şi clima. Însă acum, din nefericire, avem o criză cvadruplă, dacă adăugăm criza bugetului de stat. Acest lucru ne-a arătat la modul dureros că Uniunea Europeană are neapărată nevoie de viziune. Integrarea europeană s-a concentrat, până acum, asupra creării de noi proiecte, fără a se asigura că acestea funcţionează în mod corect. Cred că a sosit acum momentul să ne confruntăm cu problemele noastre şi să muncim din greu pentru a adânci instituţiile existente. Greşelile care au fost făcute pot fi corectate şi Uniunea poate încă să lucreze pentru - şi cu - cetăţenii săi.
Europa are nevoie de o Uniune care să privească înainte. Pentru mine, direcţia este clară: doresc o Europă care să fie deschisă, integrantă şi ecologică. Propunerile principale din cadrul strategiei Europa 2020 a Comisiei reprezintă instrumente importante pentru crearea acelei Europe, cu condiţia să le facem să devină realitate. Iar aici am câteva semne de întrebare.
În primul rând, scopul suprem al strategiei este crearea unei economii mai dinamice şi mai competitive. În unele state, participarea femeilor pe piaţa muncii este de doar 40 %, ceea ce este ruşinos. O piaţă a muncii marcată de egalitatea între sexe este o condiţie preliminară pentru creşterea numărului de locuri de muncă şi pentru combaterea provocărilor demografice. Sper că Consiliul şi Comisia chiar iau în serios faptul că concluziile Consiliului au inclus egalitatea între sexe de câteva luni. O societate integrantă are nevoie de mai multe locuri de muncă. Șomajul este principalul motiv al existenţei sărăciei. Șomajul în rândul tinerilor, de 44 %, este devastator.
Avem ocazii nelimitate de creare a unor locuri de muncă ecologice, însă politicile noastre trebuie îndreptate în aceeaşi direcţie. O Europă eficientă din punct de vedere energetic este, de asemenea, o forţă motrice a inovaţiei și energia echivalentă a trenurilor rapide, a super-reţelelor şi a reţelelor inteligente de înaltă tehnologie este necesară pentru îmbunătăţirea competitivităţii Europei.
Trebuie să o laud pe dna comisar Neelie Kroes, de orientare liberală, pentru că a fost prima care a conturat, într-adevăr, o propunere principală clară cu privire la agenda digitală şi aştept cu nerăbdare să am acelaşi tip de material aprofundat cu privire la restul platformelor principale înainte de iunie, astfel încât să putem coopera şi în ceea ce priveşte luarea deciziilor.
Însă, dle comisar, avem strategia UE care se îndreaptă într-o anumită direcţie şi, ca să fiu sinceră, propunerea dvs. de buget, care se îndreaptă în altă direcţie. Ca și în cazul fondurilor regionale, al fondurilor sociale şi al fondului pentru agricultură, trebuie să avem aceeaşi orientare şi coerenţă în instrumentele noastre comune. Avem nevoie de transparenţă, avem nevoie de acelaşi fel de statistici şi avem nevoie de politici de recompensare sau de coerciţie pentru statele membre, nu numai pentru a emite promisiuni, ci şi pentru a le respecta. Acest lucru este important pentru cetăţenii europeni şi pentru noi, deputaţii din acest Parlament. Trebuie să întărim Pactul de creştere şi de stabilitate şi susţinem în totalitate pachetul comisarului Olli Rehn.
Pentru restabilirea încrederii, aşa cum aţi menţionat, dle comisar, avem nevoie de indicatorii cu privire la restul propunerilor majore. Aceasta ar restabili încrederea noastră în dvs. ca şi Comisie şi, poate, dacă putem coopera în privinţa luării deciziilor, la restabilirea încrederii pe care cetăţenii o au în noi.
Pascal Canfin
Dle Preşedinte, dle Barnier, în discursul dvs. aţi menţionat raportul dlui Monti, care v-a fost transmis cu câteva zile în urmă.
Acesta este un aspect foarte interesant în raportul dlui Monti şi acesta este accentul pe care îl pune pe nevoia presantă pe care o avem, de a trece la următorul stadiu al cooperării fiscale. Explică în mod clar faptul că criteriile Pactului de stabilitate şi de creştere trebuie într-adevăr aplicate, dar, dacă ele se aplică numai cheltuielilor, prin tăierea cheltuielilor, atunci acest lucru va duce în mod clar la o recesiune. Este, aşadar, crucial să se utilizeze ambii piloni şi, mai ales, pilonul fiscal, pentru a le da posibilitatea statelor membre să strângă un număr de venituri suplimentare din activităţile economice şi de la operatorii economici a căror povară fiscală a fost redusă în mod repetat în decursul ultimilor ani: profiturile din societăţi, capital şi tranzacţii financiare.
Pentru a face acest lucru, este imperios necesar să avem o coordonare europeană. Aceasta este concluzia la care s-a ajuns în raportul dlui Monti, care ne-a fost prezentat în urmă cu două zile. Totuşi, nu se face nicio referire la această chestiune în strategia UE 2020 prezentată de Comisie. Nu se face niciun fel de menţiune a acestui lucru în comunicarea dlui Rehn, publicată cu câteva zile în urmă. Acesta este unul dintre pilonii principali, una dintre valorile adăugate fundamentale pe care Comisia o poate oferi la momentul de faţă. Faceţi acest lucru şi atunci se va restabili legătura - dna Berès tocmai spunea că această dezbatere este ca un creuzet; coordonarea fiscală va ajuta la stabilirea legăturii dintre strategia UE 2020, raportul privind modul de conducere în zona euro, pe piaţa unică, şi chestiunile privind ocuparea forţei de muncă şi educaţia.
Suntem foarte conştienţi că, dacă respectăm regulile Pactului de stabilitate şi de creştere - care, întâmplător, este vital - dar numai prin tăierea cheltuielilor, atunci vom intra pe calea regresului social şi a recesiunii economice.
Prin urmare, întrebarea mea este foarte clară: dle Barnier, ca reprezentant al Comisiei, ce veţi prezenta dvs. în săptămânile următoare? Cum vă veţi convinge colegii - presupunând că v-aţi convins deja pe dvs. personal - cu privire la nevoia de a avea un plan de acţiune, un plan de coordonare fiscală astfel încât statele membre să poată, încă o dată, să strângă noi venituri pe baza unui număr de acorduri?
Care sunt propunerile dvs.? Nu aveţi dreptul de a păstra tăcerea. Comisia are dreptul de a iniţia măsuri legislative dar, astăzi, cu privire la aceste chestiuni, acest drept a devenit o datorie.
Malcolm Harbour
în numele Grupului ECR. - Dle Preşedinte, înainte de toate, în numele grupului meu, doream în mod deosebit să salut toate rapoartele, însă în mod special raportul dlui Grech, pentru care am fost raportor alternativ în comisie. Doresc imediat să fac referire la unele puncte legate de acest lucru, însă acum doresc numai să susţin spusele dnei Berès cu privire la natura vastă a dezbaterii din această după-amiază. Dar, pe de altă parte, asistăm totuşi la o dezbatere care nu are un obiect bine delimitat. Există câteva contribuţii într-adevăr importante ale unora dintre colegii mei dar, sincer, şi spun acest lucru Comisiei şi comisarului Barnier, aceasta reflectă şi natura documentului UE 2020. Are multe idei excelente, însă nu se concentrează asupra unui obiect precis şi, de asemenea, este foarte puţin dezvoltat, în această fază. Vorbea despre cele şapte iniţiative principale. Ei bine, nu cunoaştem încă detalii despre acestea.
Aşa că prima întrebare pe care doresc s-o pun este dacă ne putem asigura, vă rog, că Consiliul nu va adopta în detaliu această propunere la următoarea sa reuniune din iunie, deoarece aceasta nu este încă pregătită pentru a fi adoptată? Avem nevoie de mai mult timp pentru a analiza, împreună, detaliile acesteia.
Cel de-al doilea lucru pe care doresc să-l menţionez este că sunt de părere că trebuie să facem din relansarea pieţei unice cea de-a opta iniţiativă principală. Aceasta nu va complica lucrurile, deoarece trebuia să fie iniţiativa numărul unu. Dragi colegi, aţi auzit de la dl Grech că există potenţial pentru crearea de locuri de muncă, pentru încurajarea unei inovări sporite şi pentru a ne îndrepta în direcţia unei economii mai durabile, însă trebuie să obţinem susţinerea cetăţenilor şi a consumatorilor pentru această propunere.
Este ca şi întrebarea adresată dlui Karas cu câteva minute în urmă de Contele de Dartmouth. Cetăţenii trebuie să se angajeze în acest proces, aceasta fiind chiar datoria lor. Și vor putea obţine multe beneficii. Avem acest instrument care are un potenţial enorm şi, mai ales cu bugetele publice care încă reprezintă 16 % din economia europeană, de ce nu ne folosim bugetele pentru achiziţii publice pentru a stimula inovarea, pentru a cumpăra acele noi tehnologii, pentru a încuraja IMM-urile în această direcţie? Este cea mai mare politică nedezvoltată pe care o avem. I-am ascultat pe domnii Barnier şi Grech astăzi şi am adus o contribuţie la raportul dlui Monti. Avem instrumentele, însă avem nevoie să le punem în aplicare.
Gabriele Zimmer
Dle Preşedinte, suntem în mijlocul celei mai fundamentale crize la care a fost martoră Uniunea Europeană de-a lungul istoriei sale şi aproape toate deciziile cu privire la direcţia strategică sunt luate la nivel guvernamental. Parlamentului European i s-a permis să stea pe tuşă, însă doar atât.
Din nou, întreaga dezbatere de astăzi s-a învârtit în jurul unor chestiuni specifice privitoare la strategia Europa 2020 pentru ocuparea forţei de muncă şi pentru creşterea economică, ceea ce dă falsa impresie că discutăm despre viitorul Europei şi despre direcţia dezvoltării sale viitoare. S-ar putea să avem posibilitatea de a adresa întrebări cu solicitare de răspuns oral despre relevanţa politică a strategiei UE 2020 în contextul actualei crize economice şi financiare, însă nu ni se permite să facem astfel încât cererile noastre să aibă relevanţă pentru această strategie şi să o schimbe, să compenseze lipsurile sau poate chiar să schimbe priorităţile.
În loc să fim implicaţi în această răspântie strategică, ceea ce am constatat cu privire la aproape toate punctele pe care le-am dezbătut aici în această Cameră în ultimele luni, se antrenează în jocul puterii dintre instituţii, în ciuda sau, poate, chiar din cauza Tratatului de la Lisabona. Acest lucru a fost în mare parte în detrimentul Parlamentului European. Atât strategia UE 2020 şi, de exemplu, orientările integrate privind ocuparea forţei de muncă, despre care a vorbit preşedintele Comisiei privind ocuparea forţei de muncă, privesc Parlamentul ca pe un organ care trebuie doar informat sau consultat.
De asemenea, toate rapoartele individuale prezentate aici astăzi sunt departe de a prezenta o viziune de ansamblu a solicitărilor sau poziţiilor Parlamentului European cu privire la strategia europeană. Dorim să introducem un mare număr de modificări specifice.
În ultima legislatură, Parlamentul European a impus anumite cerinţe specifice Consiliului şi statelor membre cu privire la lupta împotriva sărăciei, la introducerea unor beneficii minime din venituri şi la un salariu minim aplicabil la nivel european care să descurajeze sărăcia. Niciunul dintre aceste lucruri nu a fost încorporat în strategie. Din contră: există chiar riscul ca aceste obiective, cum ar fi lupta împotriva sărăciei şi reducerea sărăciei cu 25 % pot chiar să dispară din textul strategic actual, deoarece nu sunt în conformitate cu abilităţile şi interesele statelor membre sau ale guvernelor.
Chiar înregistrările privind ocuparea forţei de muncă în UE din ultimii zece ani au indicat în mod clar că în special posturile atipice şi dificile au crescut la 60 %. Totuşi, această creştere uriaşă a posturilor atipice ar trebuie să ne facă să elaborăm un model de strategie şi orientare care să aibă ca scop oferirea de posturi sigure şi care să înlăture spectrul sărăciei. Acum, aceasta este o cerere fundamentală, cerere pe care o discutăm aici.
Totuşi, atâta vreme cât Uniunea Europeană, instituţiile şi politicile lor specifice nu le trimit semnale celor care sunt marginalizaţi, care trăiesc în sărăcie sau care nu au un loc de muncă, sau tinerilor care nu au perspective de viitor, nu vom putea convinge aceste grupuri să se alinieze ideii că o Uniune Europeană comună este un proiect care le poate asigura viitorul. Acesta este un deficit de democraţie împotriva căruia actuala strategie UE 2020 nu face nimic şi noi, alături de cetăţenii noştri, suntem cei care ar trebui să ne luptăm cu el.
Bastiaan Belder
Problemele cu care s-a confruntat Grecia şi zona euro reprezintă o situaţie gravă, care necesită o abordare structurală. Strategia propusă, UE 2020, având ca scop să contribuie la creşterea economică şi la ocuparea forţei de muncă, încearcă să ofere acest lucru.
Strategia acoperă în mod corect finanţele publice sănătoase. Totuşi, iniţiativa va fi folositoare numai dacă sunt îndeplinite două condiţii. Prima, funcţionarea Pactului de stabilitate şi de creştere trebuie să fie întărită, astfel încât acest tip de situaţie să nu se repete. Nu este vorba doar de structuri şi reguli, ci de mentalitate. Punctul crucial este ca statele membre să-şi îndeplinească angajamentele bugetare, aşa cum am arătat într-o conferinţă care a avut loc în Atena săptămâna trecută.
Este un lucru salutar acela că statele membre trebuie să se îndemne unele pe celelalte să contribuie mai intens în contextul Consiliului cu privire la reformele structurale de care este nevoie pentru a-şi pune din nou în ordine finanţele publice. Din punctul meu de vedere, întărirea coordonării economice ar trebui să acopere acest lucru.
Cea de-a doua condiţie asupra căreia doresc să atrag atenţia este lipsa de dorinţă ca Uniunea Europeană să-şi concentreze atenţia asupra domeniilor politice ale afacerilor sociale, ocupării forţei de muncă şi coeziunii sociale. Obiectivele din acele domenii nu pot fi aplicate la nivel european; pe bună dreptate. Am văzut în cazul Strategiei de la Lisabona că o astfel de abordare nu funcţionează. Și aici este adevărat că stăpânul îşi arată adevărata faţă în momente de restrişte; stăpânul european.
Barry Madlener
(NL) Astăzi discutăm despre economia Europei dintr-o perspectivă pe termen lung şi, de asemenea, despre cum să obţinem o creştere economică durabilă. Atunci când Europa discută despre aceste chestiuni, nu sunt prea liniştit, deoarece Europa nu a propus mare lucru până acum. I-aş reaminti Camerei despre Strategia de la Lisabona, în care Europa intenţiona să devină cea mai competitivă economie din lume. Desigur, acest lucru s-a dovedit a fi un eşec total.
Tot ce a făcut această Uniune Europeană a fost să sporească birocraţia, să creeze reguli care nu erau necesare - mai ales în ţara mea, Olanda - şi să genereze creterea impozitelor, imigrarea masivă, criminalitate şi lipsă de securitate. Mai mult, haideţi să ne uităm la lista statelor care doresc să se alăture UE, cu care ne aflăm la masa negocierilor în fiecare zi: Albania, Bosnia, Turcia - toate state sărace, state musulmane, corupte şi pline până în măduva oaselor de infracţionalitate - şi Islanda - un stat falimentar.
De asemenea, în fiecare zi, în această Cameră, îi auzim pe membrii Grupului Verzilor/Alianţa Liberă Europeană, ai Grupului Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi a Democraţilor în Parlamentul European şi chiar pe membrii Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa spunând că avem nevoie de o economie ecologică, că trebuie să oferim miliarde de euro sub formă de subvenţii pentru turbinele eoliene şi electricitatea ecologică, chiar dacă industria noastră devine din ce în ce mai puţin competitivă faţă de China, Statele Unite şi India.
Sunteţi surprinşi că economia noastră stagnează? Există o singură reţetă pentru o Europă puternică din punct de vedere economic, iar aceasta prescrie mai puţină birocraţie şi mai puţini funcţionari la Bruxelles şi, de asemenea, mai puţină birocraţie în interiorul statelor membre; reducerea impozitelor în locul majorării impozitelor; şi stoparea imigraţiei în masă. Grecia trebuie în mod clar exclusă din zona euro. Haideţi să luăm o oglindă, să ne uităm în ea şi să analizăm deputaţii europeni prezenţi aici: ce aţi făcut în ultimii ani pentru ca Grecia să-şi respecte angajamentele ce-i revin în conformitate cu Pactul de stabilitate şi de creştere? Cunosc deja răspunsul dvs.: absolut nimic. Aţi dormit cu toţii aici în timp ce state cum ar fi Grecia, care a primit miliarde din partea Europei, în fiecare an, a risipit banii şi a lăsat guvernul să scape de sub control.
Dacă Europa nu reuşeşte acest lucru, prevăd că ţara mea, Olanda - şi, de asemenea, Germania - vor părăsi zona euro.
Gunnar Hökmark
Dle Preşedinte, pachetul de susţinere financiară care a fost prezentat cu aproape două săptămâni în urmă a fost o necesitate, şi nu o soluţie la problemele cu care se confruntă Europa. Acum, este nevoie de acţiune, de decizii şi de restabilirea încrederii în finanţele publice. Aş dori să spun că trebuie să discutăm strategia 2020, însă avem nevoie şi mai mult de o strategie 2010, care să descrie acţiunile ce trebuie întreprinse acum pentru a restabili creşterea, pentru a reduce deficitele şi a crea optimism.
Însă nu va exista nicio creştere fără restabilirea încrederii în finanţele publice. Socialiştii au eşuat cu privire la această chestiune. Ei apără aceleaşi politici care au condus la deficite şi la criză în Grecia, Spania şi Portugalia şi în alte state. Raportorul, dl Hoang Ngoc, spune că ar trebui să prelungim aceste politici şi că ar trebui să aşteptăm înainte de a reduce deficitele. Dna Ulvskog din Suedia propune cheltuieli sporite. Socialiştii au devenit o ameninţare la adresa prosperităţii, revigorării şi a creării locurilor de muncă de care Europa are atâta nevoie. Vă pot asigura că, acolo unde socialiştii eşuează, noi, cei din PPE, vom milita în favoarea acţiunilor care trebuie întreprinse - reducerea deficitului, restabilirea încrederii şi reformele pentru creşterea economică şi noi locuri de muncă. De aceste lucruri va avea nevoie Europa şi noi ne vom afla pe poziţii, adoptând decizii dificile şi asumându-ne răspunderea acolo unde alţii eşuează.
Alejandro Cercas
(ES) Dle Preşedinte, trebuie să-mi permiteţi câteva secunde pentru a-l ruga pe antevorbitorul meu să se ducă în Grecia şi să întrebe acolo cine este răspunzător de problemele cu care se confruntă lucrătorii la momentul prezent. Aceştia aşteaptă Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat). Nu, domnule. Speră la o schimbare politică reală, cum ar fi aceea care poate fi generată de strategia 2020.
Dacă analiza noastră este incorectă, este foarte probabil ca şi soluţiile noastre să fie incorecte. Analiza pe care trebuie să o întreprindem priveşte faptul că Europa suferă foarte mult din cauza lăcomiei, a lipsei reglementărilor, a lipsei unui mod de conducere a economiei, din cauza unei populaţii insuficient de educate şi de coezive, din lipsa justiţiei sociale, din cauza creşterii economice scăzute, din cauza creşterii scăzute a ocupării forţei de muncă şi din cauza faptului că are grupuri enorme de persoane cu calificare slabă care nu se integrează pe piaţa muncii.
Dle preşedinte, efortul din următorii zece ani trebuie să aibă ca scop creşterea numărului de persoane care lucrează şi asigurarea unei pregătiri mai bune a oamenilor, din punct de vedere al educaţiei, pentru a câştiga bătălia productivităţii. Europa nu va câştiga nimic din punct de vedere al competitivităţii fără a câştiga bătălia productivităţii. Nu ne vom câştiga un loc în lume dacă scădem salariile, dacă distrugem standardele sociale, ci mai degrabă dacă ridicăm nivelul cunoaşterii, al solidarităţii şi al coeziunii sociale în societatea noastră. Acestea sunt punctele noastre forte. Trebuie să transformăm Europa într-un continent unit, care să aibă un proiect clar, obiective clare, un mod de dirijare a economiei care să ne permită nu numai să răspundem urgenţelor din ziua de azi, ci şi provocărilor zilei de mâine.
Acestea sunt speranţele noastre. Acestea sunt speranţele care au fost construite de o majoritate importantă a membrilor Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, lăsând deoparte cântecul de sirenă al celor care doresc să se reîntoarcă la ideea "fiecare pentru sine”, distrugând astfel solidaritatea.
Acest lucru reprezintă, dle preşedinte, speranţa noastră: ca strategia 2020 să ajungă la toţi cetăţenii Europei, care ne solicită mai multe locuri de muncă, o ocupare a forţei de muncă şi un mod de dirijare a economiei de o calitate mai bună, precum şi o consolidare fiscală. Consolidarea fiscală este ceva pozitiv, însă trebuie, de asemenea, să existe o consolidare socială şi economică, altfel nu vom reuşi să obţinem nimic.
Michael Theurer
(DE) Dle Preşedinte, dlor comisari, doamnelor şi domnilor, după cum am auzit, pieţele financiare trebuie să fie cuprinse într-un nou cadru de reglementare, astfel încât, pe viitor, să putem evita excesele care au condus la criză.
Totuşi, dacă evidenţiem cauzele de bază ale îndatorării guvernelor, atunci devine clar că, aici în Parlament, discutăm prea mult despre datoria publică şi prea puţin despre modul în care putem obţine prosperitate şi creştere economică. De ce anume depinde creşterea noastră? Creşterea şi prosperitatea noastră depind de oamenii din Uniunea Europeană care dezvoltă produse şi au idei noi care pot fi vândute şi pe piaţa globală.
Este, prin urmare, corect ca un capitol din strategia UE 2020 să fie Uniunea Inovării. Trebuie să ne concentrăm pe invenţii şi pe modul în care putem întări cercetarea şi dezvoltarea. Astfel, este important să îmbunătăţim sinergia dintre finanţarea cercetării şi politica de dezvoltare regională. S-ar putea face mult mai mult în aceste domenii. Alături de liberali şi de Partidul Liber Democrat German, aş pleda în favoarea ideii de a ne concentra asupra întreprinderilor mici şi mijlocii. Ar trebui să veghem ca noi, UE, să ne cheltuim fondurile astfel încât IMM-urile să obţină într-adevăr acces la această finanţare şi astfel încât să existe un transfer tehnologic între universităţi, colegii şi IMM-uri. Ar trebui să încurajăm oamenii să-şi ia în mâini propriul destin prin responsabilitatea personală şi auto-iniţiativă. Guvernele nu pot crea locuri de muncă; acestea trebuie create în economia însăşi.
Elisabeth Schroedter
(DE) Dle Preşedinte, dlor comisari, doamnelor şi domnilor, este clar că aţi recunoscut faptul că tranziţia către o dezvoltare economică ecologică trebuie să înceapă acum, deoarece schimbările climatice vor reprezenta un risc pentru reuşita economică a UE.
Totuşi, ceea ce lipseşte în strategia Europa 2020 este o legătură între schimbările de mediu în economie şi o strategie privind locurile de muncă ecologice. Există studii care au indicat faptul că se pot crea 8 milioane de noi locuri de muncă numai datorită tranziţiei către noul tip de energie. În strategia Europa 2020, avem aşadar nevoie de o iniţiativă pentru locuri de muncă ecologice. Această iniţiativă trebuie să se reflecte în măsuri specifice şi în orientări integrate. Prin urmare, avem nevoie de cadre juridice şi politice stabile, astfel încât investitorii să investească într-adevăr în locuri de muncă ecologice. Aceasta include şi crearea de legături între cercetare şi dezvoltare şi economie, promovarea centrelor de inovare şi, de asemenea, oportunitatea de a promova astfel de centre în regiunile defavorizate. Aceasta este ceea ce se afirmă în raportul van Nistelrooij, lucru la care subscriu şi eu. Deşi nu-i susţin pe cei care ar dori să impună cerinţe regiunilor de mai sus cu privire la programul de alocare a fondurilor, imboldul care este dat de acest raport şi de propunerile făcute se îndreaptă totuşi în direcţia corectă şi va contribui la crearea de locuri de muncă ecologice.
Totuşi, în strategia de angajare, trebuie să ne concentrăm, de asemenea, asupra modelării parcursului transformării către o economie ecologică, asupra angrenării lucrătorilor, alături de noi, şi a pregătirii acestora pentru tranziţie. Îi adresez aceste cuvinte dlui comisar Andor. În mod fundamental, structura orientărilor privind politica de ocupare a forţei de muncă este corectă şi echilibrată. De o importanţă deosebită este faptul că educaţia a fost subliniată ca fiind o zonă vizată independentă. Această zonă oferă oportunităţi extraordinare pentru a putea rupe cercul sărăciei. Formează un punct de răscruce pentru o strategie a locurilor de muncă ecologice şi este, astfel, cheia succesului strategiei Europa 2020. Totuşi, trebuie, de asemenea, să îmbunătăţim orientările. Liniile directoare privind ocuparea forţei de muncă au de jucat un rol cheie şi aceasta ne dă posibilitatea să exploatăm într-adevăr potenţialul locurilor de muncă ecologice.
Konrad Szymański
(PL) Se pot trage concluzii foarte diferite din creşterea economică europeană înceată şi din colapsul cauzat de criză. Putem în mod cert să fim de acord cu cei din această Cameră, care îndeamnă la o reducere a concesiilor, a poverii administrative şi a informaţiilor care sunt generate nu numai de către statele membre, ci, de asemenea, şi de Uniunea Europeană şi de Parlament. Totuşi, există riscul de a aplica un tratament care este mult mai rău decât boala însăşi. O astfel de măsură care ar fi vătămătoare pentru creşterea europeană ar majora rolul Uniunii Europene în zona cooperării şi coordonării fiscale şi a armonizării fiscale care ar urma. Competiţia fiscală, ca orice alt tip de competiţie, este bună pentru cetăţeni şi pentru pieţe. Creează şansa unui rezultat mai bun şi este un factor important pentru competitivitatea noastră la nivel global. Prin urmare, libertăţile comune şi piaţa comună fără extinderea competenţelor Uniunii ar trebuie să reprezinte principiul central al politicii economice a Uniunii.
Ilda Figueiredo
(PT) Dle preşedinte, aş dori să spun în această dezbatere că a sosit vremea să încetăm cu jocurile de cuvinte şi să discutăm despre problemele reale cu care se confruntă majoritatea femeilor şi bărbaţilor din statele noastre; cu privire la suferinţă; mai bine de 85 de milioane de oameni trăiesc în sărăcie într-o Uniune Europeană care este una dintre cele mai bogate regiuni ale lumii şi în care continuă să se obţină profituri scandaloase, fără a exista nicio măsură pentru verificarea acestora. Dorim să discutăm despre lipsa de siguranţă a locului de muncă şi de nivelurile scăzute ale salariilor cu care se confruntă lucrătorii; despre tinerii şi femeile care nu-şi pot găsi un loc de muncă; despre cele 23 de milioane de şomeri. Dorim să discutăm despre cei vârstnici, cărora li se refuză dreptul la o pensie decentă şi despre copiii al căror viitor este ipotecat.
Să clarificăm lucrurile: ceea ce se propune în strategia Europa 2020 este aceeaşi cale care exista la începutul crizei. Comisia Europeană nu a dorit să analizeze cauzele situaţiei actuale sau să întreprindă ceva cu privire la consecinţele punctelor centrale ale politicilor pe care le-a urmat în aplicarea Strategiei de la Lisabona: liberalizarea sectoarelor economice, inclusiv a serviciilor financiare, şi flexibilitatea muncii, pe care a numit-o flexisecuritate.
Obiectivul său este acum să deschidă drumul pentru o concentrare mai mare a bogăţiei, folosind diverse directive care vor facilita privatizarea sectoarelor strategice ale economiei şi atacurile asupra serviciilor publice care sunt de interes pentru grupurile economice în domeniile sănătăţii, al securităţii sociale şi al educaţiei; tot ceea ce poate genera profit. Preferă să ascundă faptul că numai o ieşire din cercul acestor politici va permite o schimbare a direcţiei şi numai acest lucru poate aduce progres social. Totuşi, insistăm asupra acestei ieşiri şi spunem că a sosit timpul să renunţăm la Pactul de stabilitate şi să-l înlocuim cu un program de dezvoltare şi progres social. Acest program trebuie să aibă ca priorităţi producţia, serviciile publice de calitate, crearea de locuri de muncă ce oferă anumite drepturi, salarii, pensii şi condiţii de pensionare decente, incluziune socială şi o diviziune şi distribuţie corecte ale bogăţiei. Aceste priorităţi vor necesita o coeziune economică şi socială adevărată, cu o întărire clară a bugetului UE, solidaritate, politici publice şi controlul de către stat al sectoarelor esenţiale ale economiei.
Suntem siguri că lucrătorii şi oamenii vor continua să lupte pentru aceste lucruri, aşa cum va fi cazul, de exemplu mâine, în Grecia sau la 29 mai, în Portugalia; noi, cei de aici, salutăm eforturile depuse de aceştia.
William
Dle Preşedinte, fără nicio îndoială, strategia 2020 spune multe lucruri interesante, însă, în condiţiile extinderii, până în 2020, cinci noi state se vor alătura UE, de fapt, cel mai probabil, opt. Deja în Europa anului 2010, 12 state contribuie în mod net la UE. Celelalte 15 state membre sunt finanţate.
Niciunul din noile state nu pare că va deveni stat contribuitor. Prin urmare, în 2020, probabil că vor fi nici mai mult nici mai puţin de 23 de state care vor fi finanţate. Aşadar, până în 2020, UE va deveni practic o uniune de transfer, care transferă bani din 12 ţări contribuitoare către 23 de ţări finanţate. Din nefericire şi în mod nedrept, contribuabilul din Marea Britanie este antrenat în tot acest proces. Marea Britanie sărăcită comparativ este cel de-al doilea mare contribuitor la bugetul UE.
La ultimele alegeri provinciale din Germania, votanţii din Renania de Nord-Westfalia au spus "nu” coaliţiei lor şi au spus, de asemenea, "nu” uniunii de transfer. Votanţii din alte state contribuitoare vor spune şi ei "nu” în următorii 10 ani. Până în anul 2020, prăpastia va fi de nedepăşit. Nu este în interesul naţional al Marii Britanii să existe haos economic peste canal însă, dacă extinderea nu se opreşte acum, acest haos economic se va produce în mod inevitabil. În concluzie, strategia 2020 şi-a pierdut din vedere obiectivul.
Krisztina Morvai
(HU) Doamnelor şi domnilor, doresc să vă întreb, cu tot respectul, dacă nu cumva credeţi că aici se petrece un lucru incredibil de ciudat. Pentru o dezbatere extrem de importantă privitoare la criza economică şi financiară care este cauza tragediei cu care se confruntă multe milioane de europeni, numai vreo 40 de persoane sunt prezente. Îndemnăm operatorii economici europeni şi cetăţenii să economisească energia, în timp ce, pe durata ultimelor trei zile, însă acest lucru este valabil pentru fiecare şedinţă plenară, putem vedea, dacă analizăm înregistrările camerelor de luat vederi, energia risipită pentru iluminarea unei camere de dimensiunea unui stadion, unde nu sunt prezente decât aproximativ 40 de persoane, cu excepţia momentului votării. În cele 27 de cabine de interpretariat, există 27x3, adică 81 de interpreţi de conferinţă cu calificări înalte care traduc pentru noi. Pentru 40 de deputaţi, aceasta înseamnă doi interpreţi pentru o persoană. Nu ar trebui să credem că a sosit momentul să ne uităm în oglindă şi să încetăm să mai îndemnăm pensionarii, pompierii, asistentele medicale şi profesorii să strângă cureaua?
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) În momente de criză, atunci când integritatea Uniunii Europene este ameninţată, ar trebui, pentru a susţine pactul de creştere economică, să acordăm o atenţie deosebită coeziunii Uniunii. Încă nu ştim dacă criza va acţiona în direcţia adâncirii diferenţelor dintre diferitele regiuni ale Europei. Diferenţele istorice între nivelul de dezvoltare al regiunilor se pot adânci şi am putea, de asemenea, să fim martorii apariţiei unor noi factori de diferenţiere.
În această situaţie, lucrul de care este nevoie în mod special este reprezentat de mecanismele care reduc diferenţele dintre regiuni, iar continuarea politicii regionale puternice este calea care duce spre atingerea acestui obiectiv. Nu ar fi înţelept, în această situaţie, să renunțăm la această politică şi să reducem semnificativ finanţarea disponibilă pentru autorităţile locale şi regionale, deoarece acest lucru ar reprezenta o ameninţare gravă la adresa stimulării creşterii economice, însă ar fi, de asemenea, şi o ameninţare la unitatea Europei.
Atât strategia Europa 2020, cât şi politica de coeziune au ca scop atingerea aceluiaşi obiectiv. Au un efect crucial asupra revigorării economice şi o semnificație uriaşă pentru politica de solidaritate europeană. Totuşi, este nevoie de o mai bună coordonare între ele. Crearea unor noi fonduri tematice separate care să răspundă noilor provocări ar fi o pierdere de timp şi de bani şi ar întârzia, de asemenea, realizarea strategiei 2020, condamnând-o la soarta pe care a avut-o Tratatul de la Lisabona. Trebuie să asigurăm finanţarea proiectelor cheie de infrastructură şi respingerea renaţionalizării politicii regionale.
În acest moment, auzim adesea vorbindu-se despre o presiune puternică din partea guvernelor anumitor state membre şi, de asemenea, din partea Comisiei Europene, pentru reducerea cheltuielilor privind politica regională. Totuşi, mesajul Parlamentului European din acest raport, la care am participat în calitate de raportor alternativ, este clar. Avem nevoie de o politică de coeziune mai puternică, nu mai slabă. Avem nevoie de o solidaritate europeană veritabilă.
Evelyne Gebhardt
(EN) Dle Preşedinte, dle Grech, aş dori să vă felicit cu privire la raportul dvs. într-adevăr excelent, pe care ni l-aţi prezentat aici şi care ne oferă o bază pe care putem clădi mai departe. Vă mulţumesc, de asemenea, pentru faptul că aţi folosit o frază pe care şi eu o folosesc tot timpul, şi anume că economia există pentru oameni şi nu invers. Exact pe acest lucru ar trebui să se bazeze politica Uniunii Europene.
În raportul dvs., arătaţi, de asemenea, în mod foarte corect că o evaluare adecvată a impactului social, a impactului asupra consumatorilor şi asupra mediului şi impacturile economice ale pieţei internaţionale, precum şi deciziile pe care le luăm în cadrul pieţei interne sunt de o importanţă deosebită. Exact acest lucru lipsea în acest moment sau nu a fost făcut suficient de vizibil pentru cetăţenii noştri. Este o abordare foarte importantă să indicăm elementele umaniste şi holistice reale ale politicii noastre, chiar şi atunci când este vorba despre piaţa internă.
În raportul dvs., indicaţi, de asemenea, un lucru care este deosebit de important pentru noi, social-democraţii, şi anume faptul că politica socială ar trebui considerată nucleul politicii pieţei interne şi că protejarea serviciilor unui interes economic general este de o importanţă deosebită. De asemenea, îndemnaţi la dezvoltarea unei strategii pentru o comunicare îmbunătăţită a avantajelor sociale ale pieţei interne.
Dacă luăm în considerare aceste câteva aspecte, realizăm că am putea obţine mult mai mult dacă Comisia Europeană ne-ar oferi susţinere. Sper, de asemenea, foarte mult că Comisia va profita de ocazia prezentată de raportul Grech pentru a pune în centrul preocupărilor sale progresul cetăţenilor UE. Adresez cu vehemenţă acest îndemn şi, după cum ştim, dl Barnier a fost deja de acord să facă acest lucru. Dacă abordăm piaţa internă din acest unghi, politica Uniunii Europene va fi acceptată pe scară mai largă şi va putea să înainteze pe calea unui viitor mai bun.
Robert Rochefort
(FR) Dle preşedinte, în cadrul acestei dezbateri referitoare la strategia Europa 2020, aş dori să profit, la rândul meu, de ocazia oferită de raportul foarte interesant elaborat de dl Grench pentru a vă spune că sunt convins de faptul că viitoarea strategie trebuie să îi includă şi pe consumatori.
Analizând documentul Comisiei cu privire la strategia 2020, constat că nu face nicio referire la consumatori. În contextul crizei actuale, nu trebuie să uitaţi că, deşi investiţiile sunt, desigur, elementul-cheie, consumul din ţările noastre reprezintă 60 % - 70 % din PIB.
Aşadar, aş dori să mergem în această direcţie în cadrul strategiei 2020. Aş fi deosebit de mulţumit să văd că Europa este prima care promovează un alt gen de consum, bazat pe triunghiul cunoaşterii, pe dezvoltare durabilă, o Europă capabilă să dezvolte condiţii de producţie şi produse interesante pentru consumatori şi create împreună cu aceştia, o Europă axată pe calitate şi nu pe cantitate de dragul cantităţii. Mi-ar plăcea să văd o competiţie accentuată care nu încurajează reducerile de dragul reducerilor, ci contribuie la creşterea satisfacţiei consumatorilor.
Prin urmare, dle comisar, întrebarea mea este foarte simplă. Intenţionaţi să îi sugeraţi preşedintelui Barroso şi Colegiului comisarilor formarea unui grup de lucru în acest domeniu, astfel încât consumatorii să nu mai fie consideraţi variabile de ajustare, elemente pasive, ci, mai degrabă, participanţi activi care sunt de partea dvs., de partea noastră, astfel încât să construim această societate viitoare de care avem atâta nevoie?
Emilie Turunen
(DA) Dle preşedinte, aş dori să vorbesc despre aspectele sociale şi de ocupare a forţei de muncă din strategia UE 2020 şi despre eforturile Comisiei în acest domeniu. Cu siguranţă nu este un secret faptul că Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană ar fi dorit să vadă un plan pentru 2020 mult mai ambiţios decât cel despre care discutăm la ora actuală, care să îşi propună să definească modul în care Europa se va susţine în viitor şi să stabilească obiective sociale şi de ocupare a forţei de muncă ambiţioase. Cu toate acestea, ne aflăm într-o situaţie în care statele membre nu au nicio intenţie de a dezvolta planul prezentat de Comisie. În schimb, merg în direcţia opusă acestuia.
În primul rând, referitor la combaterea sărăciei: numeroase state membre au pus sub semnul întrebării capacitatea UE de a combate într-adevăr sărăcia şi de a stabili obiective specifice legate de aceasta. Aici aş răspunde pur şi simplu că în Tratatul de la Lisabona există numeroase temeiuri juridice pentru acest aspect, de exemplu, articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană şi articolele 9 şi 153 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene. Aşadar, nu trebuie decât să pornim în această direcţie. În al doilea rând, alte state membre, inclusiv propriul meu stat, Danemarca, au criticat modul în care a fost definită sărăcia. Bineînţeles, trebuie să creăm o definiţie adecvată. Totuşi, aceste argumente nu pot ascunde faptul că acest aspect implică un singur lucru: dorinţa noastră, reală sau nu, de a combate sărăcia în Europa. Acesta este adevăratul subiect al dezbaterii.
Vrem să reducem numărul persoanelor sărace din Europa, care se ridică în prezent la 84 de milioane? Vrem să reducem numărul lucrătorilor săraci, care se ridică la aproape 17 milioane? Vrem ca toată lumea să aibă nu numai locuri de muncă, ci locuri de muncă adecvate şi de calitate? Vrem ca tinerii să aibă acces la piaţa muncii? Da, bineînţeles că vrem, de aceea avem nevoie de obiective specifice în domeniul social şi al ocupării forţei de muncă. În prezent, Europa trece printr-o criză economică, dar aceasta nu trebuie să ne împiedice să gândim şi să ne inducă teama de a stabili obiective ambiţioase în aceste domenii. Dacă nu avem curajul să o facem acum, situaţia economică şi coeziunea socială din Europa vor fi periclitate. Prin urmare, dlor comisari, doamnelor şi domnilor, voinţa politică este elementul decisiv în această problemă. Sper că Parlamentul şi Comisia vor prelua iniţiativa şi vor îndemna acele state membre care ezită să sprijine o Europă socială pentru 2020. Sper că, în calitate de comisari, sunteţi pregătiţi să faceţi acest lucru.
Oldřich Vlasák
(CS) Am discutat toată ziua încercând să identificăm aspectul strategic asupra căruia ar trebui să se concentreze Uniunea Europeană. Totuşi, din punctul meu de vedere, ar fi trebuit să punem pe primul loc interesele cetăţenilor şi ale celor vizaţi în cea mai mare măsură, cu alte cuvinte, primarii şi consilierii locali. În această privinţă, sunt foarte dezamăgit de faptul că rolul autorităţilor locale nu se reflectă suficient în strategia UE 2020. Strategia menţionează în mod corect necesitatea unor legături mai puternice cu partenerii regionali şi locali, dar nu precizează modul în care principiul parteneriatului ar trebui să fie pus în practică. În plus, procesul de consultare este voluntar, aşadar nu impune nicio obligaţie procesului decizional din statele membre. Pot să vă confirm acest lucru printr-un exemplu concret. Atunci când Federaţia Municipalităţilor din Republica Cehă a făcut observaţii referitoare la poziţia guvernului nostru faţă de strategia UE 2020, nu numai că aceste observaţii nu au fost incluse, dar Federaţia nu a primit niciun răspuns adecvat cu privire la modul în care au fost analizate observaţiile.
Dacă dorim să evităm repetarea eşecului din cazul Strategiei de la Lisabona, nu trebuie să mai ignorăm vocea autorităţilor locale care fac parte din administraţia publică a fiecărui stat membru şi al căror rol reprezintă cheia realizării tuturor politicilor europene. Dimpotrivă, consultarea obligatorie a actorilor de la "nivelurile inferioare” ar putea contribui cu informaţii vitale la punerea în aplicare în mod corect, eficient şi efectiv a măsurilor adoptate. Prin urmare, invit Comisia să monitorizeze cu atenţie metoda de crearea a unor legături cu autorităţile locale în cadrul întregului proces.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Dle preşedinte, actuala Strategie de la Lisabona a fost pur şi simplu redenumită strategia Europa 2020. În esenţă, propunerile Comisiei în ansamblu nu elimină obiectivele actuale şi nu numai că aceste obiective nu au fost îndeplinite, dar evoluţia din ultimii zece ani arată că standardul de viaţă al cetăţenilor Uniunii Europene a scăzut. În ciuda acestui lucru, propunerile prezentate de Comisie nu includ suficiente criterii sociale. Prin urmare, întrebarea este: ce măsuri propune Comisia pentru a preveni lipsa de răspundere a pieţei, concedierile după bunul plac şi creşterea gradului de nesiguranţă a locului de muncă? Implicarea Fondului monetar Internaţional nu înseamnă condiţii mai dificile pentru statele membre şi pentru cetăţeni? Din punctul nostru de vedere, dacă Pactul de stabilitate nu este înlocuit cu un pact care să aibă obiective sociale, laţul din jurul gâtului cetăţenilor se va strânge şi mai mult şi va fi nevoie de sacrificii mai mari.
Timo Soini
(FI) Dle preşedinte, pe vremea când studiam la Universitatea din Helsinki în anii 1980, Uniunea Sovietică era încă puternică. Atunci când acolo au apărut probleme, s-a făcut apel la un socialism şi mai pronunţat. Acum, sunt un tată de vârstă medie cu o familie în Uniunea Europeană şi când apar probleme aici, facem apel la o integrare mai aprofundată. Această filosofie este surprinzător de similară, iar rezultatul va fi, de asemenea, acelaşi: nu va funcţiona.
Haideţi să construim pe o fundaţie de state naţiuni. În acest scop, trebuie să ne coacem pâinea înainte să o împărţim, după cum se spune în Finlanda. Haideţi să creăm locuri de muncă şi condiţii adecvate. Acestea vor fi sursa puterii noastre. Acestea vor fi mijlocul prin care vom progresa. Există un deficit de angajatori - nu de angajaţi, de angajatori care să furnizeze locuri de muncă.
Micile întreprinderi au o importanţă crucială. Ar trebui să amânăm dezbaterea referitoare la directiva privind timpul de lucru al şoferilor independenţi pentru următoarea perioadă de sesiune. Acesta este un exemplu tipic de situaţie în care ar trebui să discutăm despre antreprenorii independenţi, care creează locuri de muncă, fac un bine şi angajează oameni. Există acum pericolul de a pierde locuri de muncă din cauza deciziilor administrative. Iubesc cu adevărat Europa, chiar dacă nu iubesc Uniunea Europeană.
Franz Obermayr
(DE) Dle preşedinte, în anul desfăşurării Campionatului Mondial de Fotbal, doamnele şi domnii din Consiliu ar putea învăţa ceva din fotbal, şi anume că nu se poate să joci un meci bun de fotbal dacă ai un arbitru care supraveghează fiecare jucător. Cu toate acestea, dacă joci un meci fără reguli, fără arbitru şi fără a penaliza greşelile, ajungi la haos. Exact aceasta este situaţia în prezent!
Este timpul ca strategia Europa 2020 să stopeze tranzacţiile cu fonduri speculative. Aceia care ani la rând au obţinut profituri din speculaţii şi rate exorbitante ale dobânzii ar trebui să contribuie acum. Nu celor care au făcut mici economii, ci companiilor cu mari profituri de pe urma speculaţiilor ar trebui să li se ceară să suporte costurile.
Politica de coeziune nu ar trebui să ignore criza monedei euro. Pe lângă actualul pachet de măsuri de salvare, Grecia a beneficiat în mod disproporţionat, în trecut, de fonduri agricole şi regionale. În absenţa schimbărilor structurale necesare, aceşti bani s-au pierdut şi, în ciuda multor ani în care a primit finanţare, ţara a ajuns în pragul falimentului. Nu înţeleg de ce ar trebui să lăsăm banii să curgă în continuare într-o astfel de situaţie. De ce nu îl ascultăm pe dl comisar Rehn care a venit cu propunerea rezonabilă de a întrerupe finanţarea? Nu putem permite ca UE să degenereze într-o uniune de transferuri. O economie planificată de la centru, aşa cum şi-ar dori-o mulţi dintre dvs., nu şi-a dovedit încă eficienţa, chiar dacă este planificată de la Bruxelles.
Atunci, de ce avem nevoie? De o strategie bugetară autoresponsabilă şi dacă aceasta nu funcţionează, de mecanisme de sancţionare curajoase şi eficiente. Toate acestea ar trebui incluse în strategia Europa 2020.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, situaţia economică şi financiară din Europa justifică pe deplin măsurile drastice adoptate, în special pentru a stabiliza zona euro şi pentru a evita subminarea monedei noastre unice. Caracterul urgent al situaţiei justifică abordarea practică adoptată. Cu toate acestea, atunci când vine vorba de punerea în aplicare a măsurilor adoptate, ar trebui să ne asigurăm că Parlamentul se implică, în limita competenţelor sale, şi îşi exercită controlul democratic în condiţii adecvate.
Trebuie să ne asigurăm că cetăţenii nu îşi pierd încrederea şi că îşi pot recapăta încrederea în instituţiile politice. Fără această încredere, nu va fi posibilă nicio reformă structurală sau acceptare a măsurilor de austeritate necesare.
Europa nu a rămas inactivă în faţa crizei financiare. Nu spunem acest lucru suficient de des. În 2009, am elaborat şi adoptat regulamente privind agenţiile de rating, iar Comisia va publica în curând dispoziţiile de punere în aplicare a acestora. Comisia pentru afaceri economice şi monetare din cadrul Parlamentului a votat în urmă cu câteva zile pachetul de măsuri privind supravegherea activităţilor financiare. Lunea trecută, aceeaşi comisie a adoptat cu o largă majoritate raportul referitor la reglementarea societăţilor de gestionare a fondurilor speculative.
Au fost iniţiate trialoguri pentru a ajunge la un acord cu Consiliul. Trebuie să obţinem rapid acest acord, pentru ca instituţiile noastre să îşi păstreze credibilitatea. Deseori, cetăţenii noştri ne întreabă: "Ce face Europa?” Trebuie să le îndeplinim aşteptările.
În această privinţă, aş dori să vă felicit, dle comisar, pentru determinarea dvs. şi să vă încurajez să continuaţi cu programul de lucru pe care l-aţi stabilit, în conformitate cu angajamentele asumate cu ocazia audierii dvs. Programul dvs. ambiţios, dar esenţial, are sprijinul nostru. Vă vom susţine pentru ca regulamentul necesar privind serviciile financiare să devină realitate. Nu este vorba de intimidarea sectorului financiar, ci de stabilirea acelor norme care să asigure reglementarea unei activităţi care trebuie reglementată şi de creşterea gradului de siguranţă şi transparenţă a tranzacţiilor.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Dlor comisari, doamnelor şi domnilor, Europa are în prezent două sarcini principale: elaborarea unei noi strategii, pe care o dezbatem în momentul de faţă şi care, după părerea mea, se conturează frumos. Totuşi, Europa se află într-un punct critic dacă nu identifică un alt modus operandi. Evenimentele din ultimele săptămâni legate de criza din Grecia - şi aici nu sunt de acord cu dl Gauzès, din moment ce, din nefericire, Uniunea Europeană şi statele membre, şi în special dna Merkel, au răspuns cu întârziere la această situaţie - înseamnă că Europa se află într-un moment critic. Este un punct critic deosebit de periculos, care va decide dacă ne vom îndrepta în direcţia renaţionalizării, a retragerii naţionale şi a egoismului sau în direcţia comunitarismului. Dacă nu ne îndreptăm în direcţia comunitarismului, programul dlui Barnier nu va fi pus în aplicare şi este inutil. Atunci când stabilim obiective noi, este foarte important să avem în vedere politicile noastre anterioare, politica de coeziune, politica agricolă comună sau, dacă vorbim despre dl comisar Andor, reînnoirea modelului social european. Stimaţi colegi, ne aflăm într-un punct critic. Ultime săptămâni ne-au dovedit acest lucru: modelul anterior nu funcţionează, iar modelul actual nu funcţionează corespunzător. Sunt de acord ca bugetele naţionale să fie monitorizate de către Comisie înainte de prezentarea acestora în parlamentele statelor membre.
Carl Haglund
(SV) Dle preşedinte, contribuţia mea vizează raportul dlui Hoang Ngoc referitor la sustenabilitatea finanţelor publice. A fost o experienţă interesantă să lucrez la acest raport. Aşa cum dl raportor a afirmat în mod clar în discursul dumnealui, din punct de vedere ideologic, am avut păreri diferite asupra acestui subiect.
În această privinţă, nu trebuie să uităm ce s-a întâmplat în ultimele săptămâni în Europa, unde ne confruntăm cu o criză economică rar întâlnită până acum. Criza a fost cauzată în mare măsură de incapacitatea statelor membre de a-şi supraveghea propriile finanţe şi de a-şi menţine în ordine situaţia internă. Prin urmare, m-a surprins oarecum faptul că părerile noastre diferă atât de mult din punct de vedere ideologic atunci când trebuie să analizăm dacă este judicios să împrumuţi şi să cheltui atât de mulţi bani, aşa cum au procedat multe ţări în ultimii ani.
După cum am spus, au existat diferenţe mari de opinie asupra acestor probleme, care se manifestă şi în cadrul acestei Camere. Din fericire, o majoritate foarte largă în cadrul comisiei a considerat, de asemenea, că este nevoie de măsuri mai dure pentru a remedia situaţia în care ne aflăm. Comisia a venit cu propuneri foarte bune în ultimele săptămâni. A început, în sfârşit, procesul de adoptare a unor decizii care ne vor ajuta să restabilim ordinea în economia Europei. Acesta este lucrul de care avem nevoie.
De aceea, discuţiile din cadrul comisiei au fost aprinse, ca să nu spun mai mult. Nu trebuie să uităm faptul că nu discutăm doar despre actuala situaţie a împrumuturilor, ci şi despre viitoare provocări precum situaţia demografică a Europei, îmbătrânirea populaţiei şi aşa mai departe. A fost un raport important, la care consider că am contribuit cu amendamente necesare. Sunt convins că Parlamentul va adopta decizia potrivită.
Bas Eickhout
(NL) Discuţia de faţă despre criză s-a referit în principal la disciplina bugetară; şi pe bună dreptate, din moment ce este importantă. Dar nu este totul. Să privim această criză din perspectiva corectă, să vorbim despre o criză a sectorului bancar.
Ani la rând, băncile au făcut bani din nimic, folosind structuri netransparente şi, în 2008, bula s-a spart. Statele au transformat respectiva datorie privată în datorie publică şi aceasta este problema pe care trebuie să o rezolve Grecia în prezent: un nivel insuportabil al datoriei publice. Din această perspectivă, atunci când discutăm despre o strategie pentru 2020, trebuie să analizăm şi rolul băncilor. Comisia este complet lipsită de ambiţie în acest sens. S-au spus doar extrem de puţine lucruri despre bănci. Această criză ne-a demonstrat că trebuie să facem o distincţie clară între băncile de economii şi băncile de investiţii. Unde sunt planurile Comisiei când vine vorba de abordarea acestui aspect? Aceasta a fost prima observaţie.
Cu toate acestea, trebuie să avem în vedere şi economia viitorului. Economia viitorului va utiliza în mod eficient resursele naturale. Comisiei îi lipseşte ambiţia şi la acest capitol. Obiectivele sale sunt fie prea vagi, fie prea puţin ambiţioase; de exemplu, reducerea cu 20 % a emisiilor de gaze cu efect de seră, care este total inadecvată pentru promovarea inovării ecologice. Cum vor primi companiile mesajul că ar trebui să investească în tehnologia ecologică? Considerăm că planurile Comisiei ar trebui să includă şi acest aspect.
În ultimul rând, referitor la propriul nostru buget, acesta trebuie să fie, la rândul său, aliniat cu propria noastră strategie. Acest lucru înseamnă că fondurile structurale trebuie să fie folosite pentru promovarea tehnologiei ecologice. În prezent, nu facem altceva decât să subvenţionăm mai multe emisii de gaze cu efect de seră. Unde sunt banii pentru inovare şi unde sunt creditele pentru o agricultură durabilă în cadrul bugetului pentru agricultură? Comisia trebuie să fie foarte clară şi ambiţioasă, nu să elaboreze planuri vagi; acestea nu reprezintă o soluţie la criză.
Kay Swinburne
Dle preşedinte, componenta centrală a strategiei UE 2020 nu ar trebui să fie fondurile de stabilizare şi măsurile de salvare. Ar trebui să fie o strategie nouă pe care toate ţările noastre să vrea să o urmeze pentru a relansa şi reenergiza piaţa internă a UE. Trebuie să analizăm modul în care ne putem schimba economiile pentru a face faţă provocărilor respective. Singura opţiune pentru viitor este adoptarea unor modele noi de industrie prin intermediul cercetării, dezvoltării şi inovării. UE ar trebui să încurajeze un nou dinamism economic în spaţiul european de cercetare, creând reţele de excelenţă şi centre de cercetare pentru proiecte integrate bazate pe inovarea de noi produse şi servicii şi analizând noi procese şi tehnologii, precum şi noi concepte de afaceri. Ar trebui să analizăm proiectele de succes existente şi să folosim legături la nivelul UE pentru a identifica cele mai bune practici.
Am vizitat Universitatea Glyndŵr din circumscripţia mea, care a dezvoltat legături directe cu societăţi hi-tech din nordul Ţării Galilor şi a reuşit, chiar anul trecut, să plaseze pe piaţa forţei de muncă 90 % dintre absolvenţi. Nu numai că a îmbunătăţit perspectivele studenţilor de a găsi un loc de muncă, dar a şi revitalizat întreaga regiune din nordul Ţării Galilor. În loc să ne uităm la proiecte de miliarde de dolari şi soluţii simple, trebuie să ne întoarcem la principiile de bază ale unei economii de succes. În sudul Ţării Galilor există cinci societăţi farmaceutice importante dotate cu tehnologie de clasă mondială. Cu puţină asistenţă din partea UE, acest grup de societăţi hi-tech ar putea deveni un centru de talie mondială, creând perspectivele unui viitor mai strălucit pentru o întreagă economie care acum primeşte fonduri de coeziune. Avem nevoie de soluţii pentru a lucra eficient în beneficiul cetăţenilor noştri.
Jacky Hénin
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, nu vreţi să recunoaşteţi, dar realitatea este mai mult decât evidentă: ideea sau, cel puţin, mitul unei Europe liberale s-a spulberat. Cum poate cineva să creadă în continuare în aprofundarea dimensiunii sale federale când aceasta se pregăteşte să stoarcă bani de la ţările cele mai îndatorate pentru a ajuta pieţele financiare?
Proiectul şi activităţile Europei liberale şi-au pierdut, la rândul lor, forţa şi încă în mod spectaculos. În urma crizelor succesive, dintre care ultima a fost cea mai profundă, datoria publică a explodat. Ceea ce este şi mai rău, credibilitatea zonei euro s-a evaporat. Situaţia impune o solidaritate reală. Cu toate acestea, Tratatul de la Maastricht interzice orice formă de solidaritate între statele din zona euro. Acesta este supremul paradox european.
Sfârşitul cursei pentru Europa este evident şi în negocierile din cadrul OMC şi în povestea care ni se vinde în mod regulat, conform căreia UE ne va proteja de globalizare. Departe de a fi scutul şi protecţia noastră, directivele UE au luat-o înaintea OMC. De fapt, acum suntem foarte vulnerabili ca urmare a acţiunilor UE şi plătim pentru procesul de dezindustrializare şi pentru diferitele forme de relocalizare. Politica UE trebuie să se reorienteze rapid, spre binele cetăţenilor.
Mara Bizzotto
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, suma totală alocată pentru punerea în aplicare a politicii de coeziune pentru perioada 2007-2013 este de 308 miliarde de euro. Până acum, Europa a cheltuit şi, judecând după rezultate, a risipit, o parte din aceste fonduri prioritare stabilite de Tratatul de la Lisabona. Pentru ca strategia 2020 să reuşească şi pentru ca sumele uriaşe de bani care au mai rămas să fie folosite la stimularea creşterii economice şi la susţinerea concurenţei, avem nevoie de două tipuri de intervenţie: simplificare şi revizuire.
Simplificarea este esenţială pentru a elimina birocraţia paralizantă care blochează accesul la aceste resurse: regiunile, cetăţenii şi societăţile comerciale doresc o mai mare libertate de acţiune pentru a-şi pune în valoare potenţialul.
În ceea ce priveşte revizuirea, avem nevoie urgent de aceasta pentru a modifica criteriile de alocare a fondurilor, regândind principiul general care stă la baza politicii de coeziune.
Mai mult ca niciodată, politica noastră de coeziune trebuie să fie capabilă să îşi dovedească puterea ca instrument de guvernanţă la mai multe niveluri, evidenţiind problemele existente pe teritoriul UE şi formulând, la Bruxelles, răspunsul mult aşteptat referitor la viitorul modelului nostru social şi economic.
Doamnelor şi domnilor, oricine care, la fel ca Uniunea Europeană, este responsabil de utilizarea acestor sume, are datoria să impună o supraveghere drastică a proiectelor finanţate şi să prevină risipa. Este singura cale prin care strategia UE 2020 va putea să evite transformarea sa într-o copie nereuşită a unui original nereuşit.
Regina Bastos
(PT) Dle preşedinte, ne confruntăm cu o schimbare globală accelerată care are efecte devastatoare asupra sistemelor noastre economice, politice şi sociale şi, prin urmare, asupra tuturor cetăţenilor noştri. Suntem martorii unei diminuări fără precedent a capacităţii de reacţie a statelor. Prin urmare, Uniunea Europeană trebuie să identifice cauzele comune şi aliaţii şi să acţioneze în mod clar şi unitar pe scena mondială.
Situaţiile neobişnuite necesită acţiuni comune precise. Dacă nu luăm măsurile puternice necesare şi nu ne asumăm răspunderea în mod colectiv, Europa va fi condamnată la marginalizare şi sărăcire. Doar o Europă puternică care respectă regulile colective va putea da un răspuns adecvat la noua eră.
Statele slăbite şi îndatorate nu îşi pot proteja cetăţenii. De aceea trebuie să recâştigăm încrederea cetăţenilor şi să câştigăm bătăliile pentru stabilitate, rigoare bugetară, crearea de locuri de muncă, stabilitatea uniunii monetare, globalizare şi opţiuni strategice.
Ori facem acest lucru, ori riscăm să ne compromitem viitorul. Viitorul este al nostru dacă ne angajăm să susţinem coeziunea socială, să garantăm pacea, să construim un model nou bazat pe valorile libertăţii, justiţiei sociale şi responsabilităţii. Aşadar, strategia pentru 2020 şi orientările integrate pentru strategia Europa 2020 constituie elementele esenţiale ale unui nou ciclu de creştere şi ocupare a forţei de muncă în Europa.
Pentru a le pune în aplicare în mod corect şi a continua în această direcţie, trebuie să stabilim obiective clare măsurabile pentru ocuparea forţei de muncă, educaţie şi reducerea sărăciei. De asemenea, dacă ne dorim ca această strategie să reuşească şi să fie pusă în aplicare în mod corect, este esenţial să depunem toarte eforturile pentru a facilita transpunerea, de către statele membre, a obiectivelor lor naţionale.
Constanze Angela Krehl
(DE) Dle preşedinte, actuala politică de coeziune şi-a început existenţa sub denumirea de Strategia de la Lisabona. Cu toate acestea, cred cu tărie că această politică de coeziune poate şi va avea o contribuţie enormă la strategia Europa 2020, nu numai pentru că dispune de un buget semnificativ în comparaţie cu celelalte politici europene, ci şi pentru că, mai presus de toate, politica de coeziune facilitează dezvoltarea durabilă a regiunilor noastre şi asigură o bună monitorizare a proceselor de restructurare şi a provocărilor cu care se confruntă aceste regiuni.
Totuşi, există o problemă centrală pe care eu şi grupul din care fac parte dorim să o clarificăm încă o dată: politica noastră de coeziune poate funcţiona numai dacă dezvoltarea economică este considerată la fel de importantă ca dezvoltarea socială şi furnizarea de servicii de formare pentru lucrători. În principiu, trebuie să ne asumăm răspunderea în mod colectiv pentru fondurile pe care le avem la dispoziţie. Situaţia seamănă puţin cu cea a componentelor hardware şi software - una nu poate funcţiona fără cealaltă.
Ramona Nicole Mănescu
În primul rând, doresc să-l felicit pe domnul Cortés Lastra pentru munca depusă în elaborarea raportului său, raport care subliniază încă o dată importanţa politicii de coeziune în atingerea obiectivelor Strategiei UE 2020. Trebuie să ne asigurăm că rolul politicii de coeziune axată pe regiuni este recunoscut ca atare în cadrul acestei strategii.
Ştim cu toţii că o punere în aplicare eficientă a strategiei va depinde foarte mult de modul în care este concepută. Prin urmare, cred că trebuie ca autorităţile locale şi regionale să fie implicate încă din faza de elaborare pentru a avea garanţia obţinerii unor rezultate cu adevărat eficiente în etapa ulterioară. O mai bună guvernanţă pe mai multe niveluri reprezintă, în acelaşi timp, garanţia implementării eficiente a politicii de coeziune la nivel naţional, regional şi local.
În calitate de beneficiari ai acestei politici, cred că statele membre trebuie să-şi păstreze rolul-cheie pe care îl au în procesul decizional privind politica de coeziune în cadrul Consiliului. În final, doresc să salut recunoaşterea rolului fondurilor structurale în realizarea obiectivelor strategiei, însă vreau să atrag atenţia încă o dată că nu trebuie să cădem în capcana de a folosi aceste fonduri pe viitor drept instrument de sancţionare a statelor membre. O astfel de măsură cred că ar fi în dezacord total cu adevăratele obiective ale politicii de coeziune.
François Alfonsi
(FR) Dle preşedinte, creştere este cuvântul-cheie în această strategie UE 2020. Nu contează dacă o numim inteligentă, durabilă sau incluzivă, Europa se află în plină criză, care nu se va sfârşi mâine. Obiectivele cuantificate ale acestei strategii 2020 - creşterea ratei de ocupare a forţei de muncă, reducerea sărăciei şi aşa mai departe - nu reprezintă doar speranţe evlavioase, pentru că folosesc acelaşi model ca Strategia de la Lisabona, care a eşuat.
Europa trece printr-o criză care necesită un proiect politic mult mai vizionar, cu idei noi, ceea ce lipseşte cu desăvârşire din această strategie 2020.
Aş dori să subliniez o idee. Nu ar trebui, în cele din urmă, să stabilim un obiectiv de consolidare a diversităţii culturale a Europei, o valoare fundamentală a UE, care ar putea furniza materia primă, fără egal pe vreun alt continent, pentru dezvoltarea economică a Europei, folosind valori necorporale, precum economia culturii, şi valori corporale, precum specificităţile regionale?
În afară de aceasta, se dezvoltă o viziune strategică axată aproape în întregime pe statele membre. Totuşi, aceste state, prin graniţele, modurile de gândire tradiţionale şi administraţiile lor centrale, continuă să conserve Europa în aspic.
Viitoarea strategie a UE are nevoie de o dimensiune regională de mai mare amploare. De asemenea, trebuie să încurajăm strategiile macroregionale care reorganizează politicile de planificare teritorială în jurul bazinelor naturale care întreţin viaţa pe continent, care sunt şi centre culturale şi istorice - Marea Baltică, regiunea vestică a Mării Mediteraneene, Dunărea, Alpii, Arcul Atlantic etc.
Această abordare este adoptată treptat, de exemplu în regiunea Mării Baltice, dar nu a fost integrată în strategia 2020 şi de aceea ar putea fi eliminată cu uşurinţă în momentul în care fondurile necesare pentru punerea sa în aplicare trebuie eliberate. Prin urmare, considerăm că strategia 2020 care ne-a fost prezentată se caracterizează printr-o abordare extrem de convenţională şi tehnocrată; îi lipseşte viziunea politică.
Zbigniew Ziobro
(PL) Strategia UE 2020 este un document destinat să stabilească direcţia în care Uniunea se va dezvolta în următorii zece ani. Totuşi, dacă nu dorim ca acest document să aibă aceeaşi soartă ca Strategia de la Lisabona, el trebuie să fie mai realist şi mai apropiat de ambiţiile statelor membre. Ţinând seama de acest aspect, apreciem amendamentele adoptate de Parlament la propunerea Comisiei, prin care se urmăreşte în special consolidarea pieţei comune, reducerea protecţionismului, continuarea politicii de coeziune şi sprijinirea agriculturii.
Cu toate acestea, şi acest lucru trebuie subliniat, politica în domeniul climatic trebuie să se deruleze într-un mod mai echitabil, astfel încât, prin impunerea unor obligaţii excesive, ţările din Europa Centrală şi de Est să nu fie considerate pentru totdeauna rudele sărace ale Uniunii Europene.
În ultimul rând, aş dori să subliniez faptul că inovarea este conceptul central al strategiei Uniunii Europene, dar politica de coeziune şi sprijinul pentru agricultură trebuie să se aplice în continuare pentru că acestea sunt elementele prin care regiunile mai sărace pot reduce diferenţele de dezvoltare.
Mario Borghezio
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, consider că o politică industrială care se concentrează exclusiv asupra societăţilor care funcţionează la nivel internaţional şi care folosesc tehnologii avansate nu reprezintă calea optimă spre succes. Nu trebuie să trecem cu vederea sectorul întreprinderilor mici şi mijlocii, inclusiv micii producători şi vânzători cu amănuntul. Politica de inovare ar trebui să fie orientată şi în direcţia acestora.
În special, această strategie ar trebui să asigure condiţiile necesare pentru ca întreprinderile mici şi mijlocii să se situeze la acelaşi nivel cu concurenţii lor din afara UE, adoptând clauze de salvgardare şi măsuri puternice şi eficiente de combatere a problemei extrem de grave a contrafacerii, inclusiv prin instrumente comerciale de apărare eficiente. Este important ca strategia Europa 2020 să nu fie administrată doar de Comisie, ci administrarea să se desfăşoare la diferite niveluri, inclusiv la nivel naţional şi macroregional.
Trebuie să formulăm o politică şi o strategie care să se concentreze pe nivelul local şi pe realitatea producţiei de la faţa locului, şi aici aş dori să subliniez faptul că este necesar să fim atenţi la situaţia producţiei din Padania. Cu alte cuvinte, dorim să se acorde atenţie situaţiei reale a producţiei de la faţa locului, în special structurii IMM-urilor, după cum am afirmat, care reprezintă coloana vertebrală a producţiei din orice ţară din Europa, fiind, aşadar, punctul de plecare al speranţelor reale pentru producţie şi dezvoltare în Uniunea Europeană.
Bendt Bendtsen
(DA) Dle preşedinte, obiectivul nostru era să devenim "cea mai competitivă economie bazată de cunoaştere la nivel mondial”, dar acest lucru nu s-a întâmplat. Provocările cărora Europa trebuie să le facă faţă în următorii câţiva ani sunt enorme. Problemele pe care le vedem la ora actuală în Grecia şi pe care le vom vedea, poate, în curând în alte ţări, sunt rezultatul a două lucruri: lipsa de competitivitate în Europa şi faptul că europenii au trăit mai bine decât şi-ar fi permis, cu alte cuvinte, am cheltuit mai mult decât am câştigat şi am cheltuit mai mult decât a suportat productivitatea noastră.
Multora dintre economişti le place să complice economia, dar explicaţia este foarte simplă: pur şi simplu, pieţele şi-au pierdut încrederea în faptul că ţările europene împovărate de datorii pot concura şi pot ţine pasul cu propriile responsabilităţi - acesta este motivul tuturor problemelor. Aşa cum am spus, cea mai mare problemă a Europei este lipsa de competitivitate, problemă pe care strategia 2020 intenţionează să o soluţioneze. Trebuie să creştem nivelul competitivităţii în raport cu alte ţări şi statele membre trebuie să îşi pună economiile în ordine investind, în acelaşi timp, în viitor.
Într-adevăr, poate va fi necesar să operăm reduceri la nivelul a ceea ce numim servicii de bunăstare pentru a folosi banii în educaţie şi cercetare. Întreprinderile mici şi mijlocii sunt coloana vertebrală a economiei europene. Prin urmare, trebuie să le abordăm cu seriozitate în cadrul acestei strategii. Acestora le lipseşte capitalul şi le este greu să împrumute bani. Trebuie să facem ceva în această privinţă. Multe întreprinderi mici şi mijlocii sunt excluse din invitaţiile de participare la licitaţii, atât la nivelul statelor membre, cât mai ales la nivelul UE, unde se acordă prioritate marilor întreprinderi.
În ultimul rând, aş dori să spun că povara administrativă este, de asemenea, un element cu care trebuie să ne luptăm tot timpul. Normele administrative pe care le stabilim sunt, desigur, o povară şi mai mare pentru micile întreprinderi, care au foarte puţini angajaţi. În cele din urmă, trebuie să ajutăm întreprinderile mici şi mijlocii să intre pe pieţele de export.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, cred că riscăm cu toţii să ne concentrăm exclusiv asupra crizei. După măsura de instituire a fondului pentru protecţia monedei euro cu scopul de a ajuta ţările care întâmpină dificultăţi şi de a stopa speculaţiile, discuţiile din cadrul Parlamentului s-au concentrat în mare parte asupra subiectelor reînnoirii şi stabilităţii, neglijând orice altceva. Acestea sunt subiecte de care trebuie să se ocupe statele membre
Ne-am limitat atenţia la un subiect atât de restrâns, încât am trecut cu vederea şi aproape am uitat de subiectul sistemului financiar-bancar şi de problemele supravegherii şi reglementării, asociate cu acesta. Totuşi, consider că avem nevoie de o viziune de perspectivă în formularea politicii. Denumirea de "Pactul de stabilitate şi de creştere” nu este întâmplătoare. Un titlu şi mai exact ar fi fost "Pactul de stabilitate pentru creştere”.
Trebuie să vorbim din nou despre creştere şi dezvoltare. Aceasta este cea mai bună cale de a stopa speculaţiile şi de a da încredere investitorilor autentici. Fără propuneri referitoare la creştere - mă gândesc la uniformizarea fiscală despre care a vorbit dl Monti, la resurse pentru investiţii, la disponibilitatea obligaţiunilor europene şi la instrumente de coeziune, deoarece coeziunea este un factor foarte important pentru competitivitate - va fi dificil să creăm un climat pozitiv, în special în acest moment.
Olle Schmidt
(SV) Dle preşedinte, evenimentele din ultima vreme ne-au arătat cât de importante sunt finanţele publice sănătoase. De aceea, mă uimeşte, ca să nu spun mai mult, faptul că dl raportor Hoang Ngoc doreşte să domolească - şi chiar să elimine - cerinţele stricte de respectare a Pactului de stabilitate şi de creştere. Dimpotrivă, adevărul este că, acum, UE trebuie să se străduiască să recapete controlul asupra datoriei pe care a scăpat-o din mână. În caz contrar, viitorul ar putea fi şi mai înfricoşător.
În anii 1990, am fost membru al parlamentului suedez,Riksdag, şi membru al comisiei pentru finanţe în momentul în care finanţele publice din ţara mea au explodat. Nu sunt foarte mândru de acest lucru, dar este adevărat: într-o perioadă, am avut dobânzi de 500 %! Acestea mergeau către 2 000 %, ceea ce înseamnă că ne îndreptam către statutul de ţară bananieră şi, ca şi cum ratele de 500 % nu ar fi fost de ajuns, moneda noastră s-a prăbuşit şi George Soros a câştigat.
Poporul suedez urma să se confrunte cu vremuri dificile dar, dle Hoang Ngoc, am învăţat un lucru, şi anume că trebuie să ne menţinem finanţele în ordine. Acelaşi lucru se aplică şi în cazul Europei - ordinea înseamnă stabilitate şi creştere.
Michail Tremopoulos
(EL) Europa încă se confruntă cu o criză multidimensională, care afectează deosebit de grav ocuparea forţei de muncă şi veniturile mici. La începuturile Uniunii Europene, sărăcia exista doar în locurile unde nu era de muncă. În prezent, 9,6 % dintre europeni sunt şomeri şi 8 % sunt lucrători care trăiesc cu venituri sub pragul sărăciei. Care sunt perspectivele pentru 2020?
Combinaţia dintre şomaj şi sărăcie este exacerbată de presiunea creată de uşurinţa cu care se pot face concedieri. La nivel european, nu există nicio protecţie împotriva concedierilor, iar eficienţa legislaţiei interne este diminuată, aşa cum se întâmplă în Grecia. Toate acestea se întâmplă în Anul pentru combaterea sărăciei şi a excluziunii sociale.
De aceea avem nevoie de un cadru minim de măsuri descurajatoare pentru concedieri. S-au prezentat câteva propuneri. Punctul de plecare ar fi să recunoaştem concedierile în masă în companiile care înregistrează profit în aceeaşi ţară drept practică abuzivă. Consecinţa logică ar fi ca aceste companii să nu mai poată primi subvenţii europene, să plătească taxe mai mari şi amenzi şi să fie obligate să ramburseze finanţarea. Întrebarea este: responsabilitatea corporatistă a companiilor este inclusă în obligaţia lor de a funcţiona ca parte a societăţii sau acestea consideră că este acceptabil să se comporte ca şi concurenţi ai lucrătorilor?
Vicky Ford
Dle preşedinte, salut multe dintre obiectivele strategiei UE 2020: accentul pus pe o creştere determinată de întreprinderi inovatoare, pe o creştere durabilă şi o rată ridicată de ocupare a forţei de muncă. Totuşi, pentru a realiza toate aceste obiective, UE trebuie să facă şi altceva, nu numai să vorbească: trebuie să pună teoria în practică.
De exemplu, atunci când vorbim despre reformele de bază ale serviciilor financiare, nu trebuie să uităm că întreprinderile inovatoare şi angajatorii respectivi au nevoie de acces la capital pe pieţele mondiale. Statele membre au, la rândul lor, aceeaşi nevoie de acces la respectivele pieţe mondiale de capital şi, deşi toţi ochii sunt aţintiţi asupra Fondului european de stabilizare şi indiferent dacă acesta a reuşit vreo reducere de deficit de cont curent în contextul volatilităţii imediate, încrederea pe termen lung se va obţine dacă, la fel ca în cazul creşterii ambiţioase, deficitele noastre sunt controlate şi finanţele publice sunt considerate sustenabile.
Johannes Hahn
Dle preşedinte, consider că dezbaterea de astăzi a arătat şi a dovedit că Parlamentul poate şi ar trebui să contribuie semnificativ la dezvoltarea strategiei. Având în vedere domeniul meu de activitate, aş dori să le mulţumesc dlor van Nistelrooij şi Cortés Lastra, în special, pentru rapoartele dumnealor. Le mulţumesc, de asemenea, tuturor celor implicaţi în această activitate pentru că vor avea un cuvânt important de spus în conturarea politicii regionale şi pentru că ambele rapoarte ne-au arătat că este important să ţinem seama de toate regiunile din Europa şi că politica regională poate şi trebuie să fie o politică pentru toate regiunile.
Ambele rapoarte subliniază impactul pozitiv al acestei măsuri. Aş dori să îi mulţumesc în special dlui Cortés Lastra pentru contribuţia semnificativă şi pentru faptul că a scos în evidenţă rezultatele obţinute totuşi prin Strategia de la Lisabona, în ciuda tuturor criticilor. La urma urmei, nu doar ideea, ci şi punerea în aplicare ulterioară a conceptului de alocare a avut un impact semnificativ, în special în domeniile inovării şi cercetării.
Dna Schroeder ar putea considera acest lucru o pilulă amară, dar evident că este nevoie de stabilirea unui obiectiv. Totuşi, regiunile care au structuri locale şi dezvoltatori de proiect independenţi au avut şi vor avea posibilitatea, în viitor, să desfăşoare proiecte independente şi să îndeplinească obiective într-un singur cadru general. Bineînţeles, avem nevoie de accentuarea unor aspecte şi de stabilirea unor priorităţi, acesta este principiul de la baza alocării. Putem realiza foarte multe utilizând concomitent o abordare de la bază spre vârf şi una de la vârf spre bază.
În afară de aceasta, raportul strategic pe care l-am prezentat de curând cu privire la rapoartele elaborate de cele 27 de state membre referitor la punerea în aplicare, până în prezent, a actualei perioade de programare arată că alocarea a fost cu adevărat durabilă şi raţională, pentru că 63 din cele 93 de miliarde de euro alocate până acum au fost cheltuite pentru obiective ale Strategiei de la Lisabona, adică pentru cercetare, inovare, investiţii în activităţi de formare, precum şi transport şi infrastructură, în cel mai larg sens al acestor termeni.
Politica regională - şi raportul van Nistelrooij ilustrează foarte clar acest lucru - reprezintă forţa care stă la baza inovării, fiind capabilă să pună lucrurile în mişcare, să determine şi să menţină competitivitatea societăţii europene la nivel mondial. S-a demonstrat că, dintre cele peste 450 de programe operaţionale, doar 246 se axează pe cercetare şi inovare. Acest lucru demonstrează clar că aspectele accentuate, precum cercetarea şi dezvoltarea, sunt necesare şi trebuie să rămână necesare.
Din acest motiv, era evident că în cadrul actualei perioade de programare trebuia să alocăm doar 86 de miliarde de euro pentru acest domeniu, adică o sumă de trei ori mai mare decât cea alocată în perioada 2000-2006. Totuşi, este cert că trebuie să asigurăm şi o mai bună coordonare, în special în domeniile cercetării şi inovării. Nu există niciun conflict între excelenţă, pe de o parte, şi o largă acoperire geografică, pe de altă parte. Obiectivul nostru trebuie să fie promovarea circulaţiei cunoaşterii, nu scurgerea acesteia dinspre un număr mai mic sau mai mare de regiuni către un număr restrâns de regiuni. Dimpotrivă, trebuie să asigurăm circulaţia cunoaşterii şi a oamenilor implicaţi, mai ales când vine vorba despre cercetare, inovare şi dezvoltare.
Unul dintre obiectivele majore ar trebui să fie, în special în contextul viitoarei perioade de programare, trecerea de la o abordare care se bazează foarte puţin pe performanţă, adică o gestionare financiară adecvată, la o abordare şi o perspectivă bazate pe obiective. Aceasta trebuie să fie una dintre măsurile progresiste majore ale strategiei UE 2020 în comparaţie cu Strategia de la Lisabona, o măsură care ne permite să defalcăm obiectivele europene în obiective naţionale, regionale şi, în cele din urmă, locale şi care, astfel, conferă strategiilor un caracter tangibil, vizibil şi inteligibil.
O ultimă observaţie: eu înţeleg politica regională ca pe o politică de investiţii şi mă refer aici la investiţii în toate regiunile. În ultimul rând, toate regiunile pot beneficia de investiţii de succes realizate în regiuni separate, pentru că nu trebuie să uităm că două treimi din exporturile europene ale fiecărui stat membru sunt destinate Uniunii Europene, celorlalte 26 de ţări. Acest lucru înseamnă că, dacă acestor ţări le merge bine, îi va merge bine şi celui de-al 27-lea stat membru. Acesta trebuie să fie unul dintre obiectivele noastre. Dacă astăzi vorbim despre modul în care să soluţionăm criza, restructurarea bugetului nu poate fi singura noastră preocupare, deoarece creşterea reprezintă, la rândul său, un factor important. Numai aceasta ne va asigura cu succes ieşirea din criză pe termen lung şi politica regională poate avea o contribuţie majoră în acest sens.
László Andor
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, s-au adresat cinci plus două întrebări referitoare la guvernanţa economică şi strategia Europa 2020. Mă voi strădui să răspund în cinci minute şi, de aceea, voi vorbi în limba engleză, nu în limba mea maternă.
Onoraţi deputaţi, prima întrebare se referă la modul în care Comisia intenţionează să consolideze monitorizarea orientărilor generale de politică economică şi să asigure un rol activ pentru parlamentele naţionale şi Parlamentul European în cadrul procesului de supraveghere multilaterală.
Pentru a răspunde la această întrebare, aş dori să menţionez Comunicarea Comisiei privind strategia Europa 2020, în care Comisia propune ca Parlamentul European să joace un rol important, nu numai în calitate de colegislator, ci şi ca forţă de mobilizare a cetăţenilor şi a parlamentelor naţionale. De asemenea, Comisia subliniază importanţa stabilirii unui dialog permanent între diferitele niveluri de guvernare, incluzând autorităţile naţionale, regionale şi locale şi parlamentele naţionale, precum şi partenerii sociali şi reprezentanţii societăţii civile.
Cea de-a doua întrebare se referă la Pactul de stabilitate şi de creştere şi la instrumentele suplimentare pe care Comisia le-ar putea prevedea pentru a completa acest pact. Aici, aş dori să menţionez Comunicarea privind consolidarea coordonării politicii economice, adoptată săptămâna trecută. În această comunicare, Comisia formulează propuneri pentru creşterea gradului de respectare a Pactului de stabilitate şi de creştere şi pentru consolidarea coordonării politicii fiscale. Mai precis, Comisia intenţionează să confere un caracter progresist proceselor de supraveghere bugetară şi coordonare a politicii. În special în zona euro, pare justificată o abordare mai cuprinzătoare în ceea ce priveşte evaluarea politicilor bugetare, inclusiv o analiză mai aprofundată a punctelor slabe ale bugetelor naţionale înainte de adoptarea lor. În plus, pentru a furniza statelor membre stimulentele adecvate pentru eliminarea dezechilibrelor fiscale, modul de funcţionare a procedurii de deficit excesiv ar putea fi îmbunătăţit prin accelerarea fiecărei proceduri în parte, în special în cazul statelor membre care încalcă pactul de mai multe ori. De asemenea, Comisia propune consolidarea cadrului de prevenţie macroeconomică pentru statele din zona euro prin crearea unui cadru permanent pentru soluţionarea crizelor. În cadrul mecanismului propus, UE ar avea dreptul să creeze datorii pentru a finanţa împrumuturi de urgenţă destinate unui stat din zona euro aflat în dificultate.
Cea de-a treia întrebare vizează diferenţele dintre două documente ale Comisiei: pe de o parte, comunicarea din iunie 2006 privind finanţele publice din UEM 2006 şi, pe de altă parte, raportul UEM 10 din 2008. Recomandările de politică pe care le-am făcut în 2006 s-au concentrat asupra modificărilor introduse de reforma din 2005 a pactului. Raportul UEM 10 din 2008 este consecvent cu ceea ce s-a scris la vremea respectivă, de exemplu, despre relevanţa viabilităţii pe termen lung, despre nevoia de a crea stimulente în vremuri bune şi despre rolul pozitiv al cadrelor fiscale naţionale. În acelaşi timp, experienţa acumulată după mai mult de 10 ani de UEM şi recentul impact al crizei solicită o evaluare actualizată, dar consecventă. Comunicarea de săptămâna trecută privind consolidarea coordonării politicii economice se concentrează asupra creşterii gradului de rigurozitate atât a componentei preventive, cât şi a componentei corective. De asemenea, aceasta prezintă propuneri detaliate în contextul noilor oportunităţi oferite de Tratatul de la Lisabona.
Propunem consolidarea ambelor componente, preventivă şi corectivă, ale Pactului de stabilitate şi de creştere, extinderea supravegherii dezechilibrelor macroeconomice şi a tendinţelor competitivităţii în zona euro, introducerea unui "semestru european” pentru a consolida coordonarea integrată ex ante a politicii economice şi, în cele din urmă, crearea unui mecanism permanent de soluţionare a crizelor pentru statele membre din zona euro aflate în dificultate.
Cea de-a patra întrebare se referă la grupul operativ creat de Consiliul European din martie 2010 cu scopul de a ameliora guvernanţa economică din Uniune. Comisia va coopera în mod constructiv în interesul Uniunii şi respectându-şi pe deplin dreptul de iniţiativă. Comunicarea de săptămâna trecută reprezintă deja o contribuţie semnificativă adusă activităţii grupului operativ. În acest context, Parlamentul European este, în mod evident, o parte interesată foarte importantă pentru reforma guvernanţei economice din UE. Prin activitatea sa şi prin rapoartele elaborate de comisiile relevante - în special comisiile care se ocupă de criza economică - Parlamentul contribuie deja semnificativ la deliberările grupului operativ.
Cea de-a cincea şi ultima întrebare se referă la necesitatea de a recâştiga încrederea în băncile europene şi în pieţele financiare, precum şi în proiectul european, în general. Voi face un rezumat al problemei, întrucât este un subiect foarte vast. Consider că în acest context trebuie să subliniem trei aspecte importante: în primul rând, importanţa reglementării financiare pentru a crea un sistem financiar mult mai sigur; în al doilea rând, trebuie să facem în aşa fel încât normele referitoare la stabilitatea fiscală să fie clare, transparente şi inteligibile pentru toată lumea; şi, în al treilea rând, restabilirea potenţialului de creştere al Europei. De aceea joacă şi strategia Europa 2020 un rol important în acest context. Prin urmare, consider că aceste trei elemente sunt la fel de importante pentru restabilirea încrederii în proiectul european.
Astfel am ajuns la cele două întrebări referitoare la strategia Europa 2020. Pentru a se conforma concluziilor formulate de Consiliul European de primăvară, în special în ceea ce priveşte principalele obiective ale strategiei Europa 2020, Comisia a început să lucreze cu statele membre la stabilirea obiectivelor naţionale care stau la baza obiectivelor principale. Pentru a facilita acest demers, Grupul de indicatori al Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă a elaborat două abordări tehnice alternative care specifică ce ar trebui să facă fiecare stat membru pentru a se asigura că UE îndeplineşte obiectivul de 75 % în ceea ce priveşte ocuparea forţei de muncă.
În ultima săptămână din aprilie şi prima săptămână din mai, Comisia şi Preşedinţia au organizat o rundă de discuţii bilaterale pentru a face schimb de idei cu privire la potenţiale obiective naţionale pentru strategie. Discuţiile au fost foarte fructuoase şi ne-au permis să ne formăm o primă impresie despre situaţia actuală a statelor membre şi să înţelegem condiţiile economice specifice fiecărui stat membru în parte. Întâlnirile bilaterale ne-au arătat că majoritatea statelor membre sprijină ferm obiectivele principale şi sunt pregătite să stabilească obiective naţionale ambiţioase pentru îndeplinirea acestor obiective principale stabilite de Consiliul de primăvară. Pe baza rezultatului general al acestor întâlniri, Comisia va compila rezultatele, de care se va ţine seama în cadrul variatelor configuraţii ale Consiliului în lunile mai şi iunie. Dacă vor exista discrepanţe între obiectivul UE şi totalul obiectivelor naţionale, vom continua discuţia cu statele membre pentru a vedea cum o măsură adoptată la nivel naţional sau european ar putea apropia UE de îndeplinirea obiectivelor sale. Consiliul European a spus că va revizui obiectivul principal în luna iunie pe baza activităţilor desfăşurate între timp.
Dacă îmi permiteţi, aş dori să ofer o explicaţie a obiectivului în materie de reducere a sărăciei, care suscită un interes deosebit. Consiliul de primăvară a cerut Comisiei să ajute statele membre la identificarea indicatorilor adecvaţi pentru obiectivul principal al UE referitor la incluziunea socială, în special prin reducerea sărăciei. După ce a ascultat preocupările exprimate de diferitele state membre, Comisia a prezentat o posibilă propunere de compromis. Aceasta se bazează pe trei indicatori principali ai sărăciei în UE, şi anume: riscul de sărăcie, lipsa mijloacelor materiale şi numărul familiilor fără loc de muncă. Împreună, aceştia reflectă natura multidimensională a sărăciei şi gama de situaţii existente în statele membre. În timp ce mai multe delegaţii şi-au exprimat sprijinul în favoarea propunerii Comisiei în cadrul Comisiei pentru protecţie socială, altele insistă asupra includerii unei dimensiuni a pieţei muncii în cadrul obiectivului UE stabilit. Comisia analizează în mod activ soluţiile posibile.
Referitor la guvernanţă, doresc să vă asigur că avem mare încredere în rolul şi în contribuţia dvs. la noua strategie. Dl preşedinte Barosso a afirmat în mod clar că o mai mare implicare a Parlamentului în strategia Europa 2020 constituie una dintre principalele sale preocupări pentru cel de-al doilea mandat. Ne străduim ca Parlamentul să aibă timp suficient să emită un aviz anul acesta. În ceea ce mă priveşte, mă angajez să vă ajut de-a lungul procesului prin toate mijloacele posibile. Toate instituţiile UE trebuie să fie implicate dacă ne dorim ca proprietatea politică necesară să existe şi ca strategia să reuşească.
Referitor la educaţie şi formare, care constituie subiectul celei de-a doua întrebări cu privire la strategia Europa 2020, aş dori să spun următorul lucru. Încă din perioada planului de redresare din criză din noiembrie 2008, Comisia a solicitat statelor membre să îşi menţină investiţiile în educaţie şi formare şi vom păstra această direcţie. În general, statele membre au răspuns pozitiv la solicitarea de a-şi orienta măsurile de redresare către investiţii inteligente în resurse pentru o creştere viitoare. Multe dintre guverne nu au redus nici sprijinul adresat studenţilor, nici numărul de înscrieri. Dimpotrivă, multe pachete de măsuri de redresare au inclus acţiuni de sprijinire a unei participări mai numeroase la educaţie, în special la educaţia superioară. În ciuda crizei, bugetele pentru educaţie anunţate pentru 2010 au rămas constante sau au crescut în multe state membre. Cu toate acestea, constatăm, din anumite semne, că alte ţări planifică reduceri ale bugetelor pentru educaţie.
Trebuie să reţinem faptul că unele guverne planificaseră deja - şi, în anumite cazuri, aplicaseră - reduceri generale ale bugetelor publice înainte de instalarea crizei. Multe dintre aceste reduceri vor afecta educaţia. Alte state membre analizează posibile căi de diversificare a surselor de finanţare. Comisia va continua să monitorizeze îndeaproape această situaţie. În unele ţări, restricţiile financiare îşi vor face apariţia abia acum. Vom monitoriza bugetele generale de stat, precum şi eficienţa investiţiilor.
La nivel european şi în limitele actualului cadru financiar multianual, Comisia intenţionează să acorde prioritate acţiunilor de sprijinire a obiectivelor strategiei Europa 2020. Stimularea redresării economice, investirea în tinerii europeni şi construirea infrastructurii de mâine constituie priorităţile proiectului de buget pentru 2011, adoptat recent de Comisie. Sprijinirea iniţiativei generale "Tineretul în mişcare” înseamnă consolidarea programelor "Învăţare pe tot parcursul vieţii” şi "Tineretul în acţiune”, precum şi a acţiunilor "Marie Curie” şi "Erasmus pentru antreprenori”.
Să nu uităm că intervenim în acest domeniu şi prin fondurile structurale. Fondul social european, cu un buget de 76 de miliarde de euro în perioada 2007-2013, îi ajută pe tineri să treacă de la sistemul educaţional la încadrarea în muncă. De asemenea, îi ajută pe cetăţeni să revină la educaţie pentru a-şi reînnoi şi a-şi extinde competenţele. Aproximativ o treime din beneficiarii Fondului social european sunt tineri. Fondul alocă 8,3 miliarde de euro, în mare 11 % din bugetul său general, şi pentru reforma sistemelor de educaţie şi formare din statele membre.
Toate acestea demonstrează că strategia Europa 2020 consolidează conceptul de economie bazată pe cunoaştere şi că educaţia şi formarea sunt cele mai importante aspecte. Ne vom asigura că dispunem de resursele necesare pentru a ne îndeplini obiectivele.
David Casa
(MT) Este îngrijorător faptul că această criză economică va avea repercusiuni pe termen lung. Cum durata de viaţă a populaţiei creşte, va creşte şi provocarea statelor membre de a asigura durabilitatea bunăstării sociale. Pot înţelege necesitatea de a diversifica finanţele publice pentru ca strategia Europa 2020 să îşi atingă obiectivele, dar consider că aceste cheltuieli trebuie să facă parte dintr-o politică fiscală naţională. Scăderea ratei naşterilor şi o populaţie îmbătrânită din ce în ce mai numeroasă necesită o schimbare a politicii, dacă ne dorim să garantăm viabilitatea fiscală. În afară de aceasta, trebuie să avem în vederea creşterea solicitărilor privind pensiile şi asistenţa medicală.
În ceea ce priveşte modelele de schimbare demografică, Uniunea Europeană are nevoie de o strategie motivaţională pentru cetăţenii în vârstă, pentru a-i menţine încadraţi în muncă o perioadă mai îndelungată. Este esenţial să analizăm acest tip de strategii ţinând seama de condiţiile specifice din diferitele state membre. Nu putem utiliza o politică universal valabilă. Trebuie să acordăm atenţie fiecărui caz în parte. În consecinţă, trebuie să existe mai multe persoane angajate pe piaţa muncii şi trebuie să sporim numărul oportunităţilor pentru locuride muncă de înaltă calitate. Acest lucru nu numai că va reduce dependenţa de serviciile sociale, dar va asigura şi creşterea numărului de contribuabili la aceste sisteme.
Referitor la subiectul locurilor de muncă şi al formării, este esenţial ca Uniunea Europeană să se concentreze pe o ocupare a forţei de muncă activă şi incluzivă, cu alte cuvinte pe exploatarea întregului potenţial al celor care pot lucra, în special femeile, pentru a promova integrarea celor mai izolaţi de piaţa muncii şi pentru a le oferi toate instrumentele necesare pentru reuşită. Dle comisar, după mai multe săptămâni de acomodare cu funcţiile pe care le deţinem, este timpul să ne ridicăm mânecile şi să ne apucăm de treabă, astfel încât aceste obiective să fie îndeplinite, fapt care va spori gradul de ocupare a forţei de muncă în Uniunea Europeană.
Ole Christensen
(DA)Dle preşedinte, în fiecare zi se pierd mii de locuri de muncă în Europa şi se intenţionează ca strategia Europa 2020 să fie răspunsul UE la viitoarele provocări legate de acest domeniu şi de modul în care vom menţine şi consolida competitivitatea, astfel încât că determinăm creşterea şi crearea mai multor locuri de muncă. Trebuie să alegem calea pe care o vom urma: vom concura bazându-ne pe salarii scăzute şi pe condiţii de muncă de proastă calitate sau vom concura bazându-ne pe cunoştinţe şi aptitudini, pe locuri de muncă ecologice şi de calitate şi pe condiţii decente pe piaţa muncii.
În această privinţă, constatăm cu oarecare îngrijorare faptul că această Comisie se axează, în mod dezechilibrat, pe componenta de flexibilitate a modelului de flexisecuritate. Acest lucru nu ne va duce nicăieri. Oamenii trebuie să beneficieze de siguranţă şi securitate pentru a fi flexibili. Trebuie să existe o formă de sprijin pe care oamenii să se poată baza în cazul în care îşi pierd locurile de muncă. Trebuie să oferim servicii de formare suplimentară, astfel încât oamenii să poată circula pe piaţa muncii către cele mai bune oportunităţi de muncă. Sunt necesare investiţii în statele membre, dar investiţii care să fie profitabile pe termen lung.
Comisia trebuie să facă mai multe pentru a soluţiona dumpingul social. Oricine se mută dintr-o ţară în alta pentru un loc de muncă ar trebui să lucreze conform condiţiilor aplicabile în noua ţară. Comisia trebuie să se asigure că toţi cetăţenii sunt acoperiţi de normele referitoare la lucrătorii migranţi - de normele care se aplică la nivelul UE - iar normele aplicabile pieţei interne nu trebuie să aibă prioritate faţă de normele cu privire la drepturile lucrătorilor.
Marian Harkin
Dle preşedinte, aş dori să spun doar că dezbaterea din această după-amiază reflectă dorinţa, şi chiar insistenţa, Parlamentului de a se implica pe deplin în acest proces. Având în vederea perioada de timp limitată, aş dori să fac trei observaţii scurte. Sprijin afirmaţia dlui comisar Rehn - şi afirmaţia de astăzi a dlui comisar Andor - referitoare la monitorizarea bugetelor statelor membre. La un moment dat, se părea că zona euro şi UE nu vor ajunge în anul 2020 ca o entitate. Aşadar, pentru a fi siguri nu numai că supravieţuim, dar că vom prospera, este crucial ca statele membre să îşi respecte angajamentele şi promisiunile deja asumate. A lua măsuri după consumarea faptelor a fost întotdeauna un exerciţiu inutil.
În al doilea rând, în ultimele 18 luni, statele membre şi UE s-au concentrat aproape exclusiv asupra stabilizării instituţiilor financiare. De fapt, acest lucru ne-a epuizat. În ciuda importanţei sale, foarte mulţi cetăţeni şi-au pierdut încrederea şi se simt abandonaţi. Aceştia caută sprijin din partea statelor membre şi aşteaptă ca UE să instituie un cadru care să faciliteze crearea de locuri de muncă, antreprenoriatul şi asistenţa pentru IMM-uri, dar, mai important, acest cadru trebuie să relaţioneze creşterea economică cu crearea de locuri de muncă decente şi cu ameliorarea bunăstării cetăţenilor, în special a celor care trăiesc sub pragul sărăciei.
În ultimul rând, şomajul în rândul tinerilor se află în plină criză. Comisia a publicat ieri un document care confirmă faptul că, în UE, rata şomajului în rândul tinerilor se ridică la 20 %, procent de două ori mai mare decât previziunile pentru şomaj în general. Această criză este la fel de reală şi de imediată ca şi criza economică şi, deşi am ascultat şi salut comentariile dlui comisar cu privire la iniţiativele în favoarea tinerilor, cred că trebuie să existe o coordonare reală şi o presiune puternică pentru ca statele membre să transforme aceste iniţiative în locuri de muncă reale.
Janusz Wojciechowski
(PL) Strategia Europa 2020 conţine obiective ambiţioase, greu de combătut, dar obiectivele sunt definite ca şi cum Uniunea Europeană ar fi deja bogată, nu ar avea nicio grijă şi s-ar gândi numai la construirea unui viitor de succes. În acelaşi timp, ştim că există multe motive de îngrijorare şi, mai presus de toate, multe diferenţe între nivelul de dezvoltare al ţărilor şi regiunilor bogate şi cel al ţărilor şi regiunilor sărace.
Constat cu uimire faptul că, printre priorităţile strategiei, nu există loc pentru dezvoltarea agriculturii, deşi, la urma urmei, ştim că producţia de alimente la nivel mondial trebuie să crească cu 70 % până în anul 2050, pentru că populaţia lumii creşte şi suprafaţa de teren utilizat pentru producţia agricolă scade. Este dificil de înţeles de ce dezvoltarea agriculturii nu este considerată o prioritate a acestei strategii.
Agricultura înseamnă siguranţă alimentară, înseamnă siguranţă ecologică şi aceste lucruri sunt foarte importante pentru noi şi pentru generaţiile viitoare. Nu îmi pot imagina o strategie de dezvoltare responsabilă pentru Uniunea Europeană care nu se preocupă de dezvoltarea agriculturii europene.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Dle preşedinte, înainte de a vorbi despre strategia Europa 2020, consider că este necesar să ofer un răspuns la anumite observaţii făcute anterior de unul sau doi deputaţi cu privire la poziţia partidului de centru-dreapta din Grecia faţă de mecanismul de sprijinire a economiei elene. Trebuie să clarificăm anumite aspecte. Partidul nostru nu s-a opus niciodată mecanismului de sprijin european în favoarea Greciei. Partidul nostru şi-a exprimat, pur şi simplu, opinia asupra măsurilor care ar fi trebuit să se aplice. Măsurile aplicate în prezent vor determina, în mod sigur, o recesiune profundă şi inflaţie, iar guvernul a hotărât singur cu privire la aceste măsuri, fără vreo informaţie prealabilă sau acord cu celelalte partide politice din Grecia şi cu societatea elenă. Majoritatea aflată la guvernare a refuzat orice acord prealabil care ar fi avut ca rezultat o largă şi necesară aprobare politică şi socială. Repet, Partidul Noua Democraţie nu s-a opus mecanismului de sprijin oferit de Uniunea Europeană şi de Fondul Monetar Internaţional. Respectăm până şi ultimul euro oferit de partenerii noştri şi le mulţumim pentru sprijin. Acesta este motivul pentru care am susţinut o altă combinaţie de politici, mai eficientă. Suntem de acord că trebuie să existe o disciplină financiară strictă, astfel încât Grecia să poată ieşi din cercul vicios al recesiunii şi al inflaţiei profunde, care au consecinţe dezastruoase pentru societatea şi economia elenă şi, în cele din urmă, un impact negativ asupra Europei.
Referitor la dezbaterea noastră asupra crizei economice şi a strategiei Europa 2020, consider că a venit timpul pentru acţiuni specifice şi rezultate tangibile. Am vorbit destul. Acesta este argumentul principal al discursului meu. Să ne limităm la lucrurile simple. Moneda euro reprezintă un succes istoric al integrării europene şi ar trebui să o apărăm şi să o salvăm. De aceea, avem nevoie de o guvernanţă financiară şi economică puternică, fără de care această strategie Europa 2020 riscă să urmeze precedentul oferit de Strategia de la Lisabona.
(Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Marc Tarabella
(FR) Dle Koumoutsakos, ştiu că aveţi tupeu! Tocmai v-am auzit spunând că guvernul elen nu s-a deranjat să vă consulte, pe dvs. şi alte partide sau societatea civilă înainte de a pune în aplicare măsurile. Deşi, trebuie să spun că actualul guvern elen nu este deloc responsabil pentru situaţia de faţă. Este o victimă a speculanţilor, pe care îi voi critica în câteva momente, când voi lua cuvântul. Totuşi, este de datoria mea să subliniez răspunderea guvernului precedent, care a manipulat cifrele ani la rând, şi faptul că partidul dvs. s-a aflat la putere timp de cel puţin două mandate parlamentare. Prin urmare, consider că răspunderea aparţine mai mult Greciei, iar răspunderea politică aparţine partidului din care faceţi parte. Îmi puteţi oferi un răspuns la această întrebare, dle Koumoutsakos?
Georgios Koumoutsakos
(EL) Stimate domn, discursul dvs. este rezultatul unei proaste informări. Guvernul elen precedent a preluat o economie adâncită în datorii, în foarte mari datorii, o economie putredă şi aceste probleme, probleme cronice, înrădăcinate de peste 30 de ani, au fost evidenţiate şi dramatizate de uriaşa criză economică internaţională.
Bineînţeles, şi guvernul precedent a făcut greşeli, dar guvernul actual a greşit mult mai mult, fie pentru că a fost slab, fie pentru că i-a lipsit curajul, şi a amânat cu cinci luni adoptarea măsurilor necesare pentru controlarea situaţiei; astfel, criza deficitului, care există în fiecare ţară după cum ştiţi prea bine, s-a transformat într-o criză a împrumuturilor.
Aşa am ajuns în situaţia critică de astăzi. Acesta este răspunsul pe care vi-l ofer pentru a ne face autocritica; aici se aplică vechea zicală "să arunce prima piatră acela care nu are păcate”.
Edward Scicluna
(MT) Dle preşedinte, este pentru prima dată când importanţa viabilităţii pe termen lung a finanţelor publice este adusă în prim plan într-un mod atât de dramatic. Este uşor şi normal să spui "v-am avertizat că nu trebuie să pierdeţi controlul asupra spiralei deficitelor şi datoriilor” şi avem toate motivele să spunem acest lucru. Cu toate acestea, acum, când numeroase state membre ale Uniunii Europene, inclusiv cele din zona euro, au ajuns în această situaţie neviabilă, nu putem, pur şi simplu, să inversăm situaţia şi să încercăm să facem acest lucru cât mai curând posibil ignorând gravele probleme economice cu care ne confruntăm.
Acesta nu este un apel la amânarea acţiunilor în domeniul finanţelor publice. Nu încerc să sugerez nimic de acest gen. Totuşi, a solicita punerea în aplicare fără scrupule a programelor de austeritate în Uniunea Europeană ar însemna condamnarea întregii Europe la o lungă perioadă de creştere economică lentă, dacă nu mai rău. Nu ne putem permite să limităm cererea, nici măcar în ţările în care există surplusuri atât la nivel intern, cât şi la nivel extern, şi care dispun de mijloace pentru a cheltui mai mult, nu mai puţin.
Trebuie să ajutăm ţările mai slabe din Uniunea Europeană să îşi stimuleze economiile prin exporturi şi, astfel, să contribuim la stimularea creşterii numărului de locuri de muncă. Să nu ne afundăm în dogme. Situaţia actuală necesită o abordare inteligentă, un element de flexibilitate în multe domenii, inclusiv în cadrul politicii economice.
Elizabeth Lynne
Dle preşedinte, propunerea de strategie UE 2020 prezentată de Comisie conţine, pe bună dreptate, foarte multe elemente referitoare la redresarea economică, dar, după părerea mea, conţine insuficiente elemente referitoare la sărăcie, de aceea am fost încântată de faptul că aţi menţionat reducerea sărăciei în discursul dvs.
Nu trebuie să uităm că cea mai vulnerabilă categorie socială suferă mai mult decât oricare alta în orice recesiune economică, de aceea trebuie să instituim mecanisme care să o protejeze. De exemplu, aş dori să văd ca obiective reducerea cu 25 % a numărului de cetăţeni ai UE care trăiesc în sărăcie, garantarea accesului la locuri de muncă de calitate pentru cei care, în prezent, sunt excluşi de pe piaţa muncii, precum şi eradicarea muncii la negru.
De asemenea, trebuie să ne asigurăm că statele membre investesc în sisteme de asigurări sociale şi protecţie socială şi să garantăm accesul la drepturi, resurse şi servicii universale. Aş dori ca UE să stabilească un obiectiv general de eradicare a problemei cetăţenilor fără adăpost, pentru ca statele membre să rezolve această problemă până în 2015 şi să elaboreze strategii integrate pentru aceşti cetăţeni.
În toate aceste domenii, nu numai că ar trebui să consultaţi mai mult Parlamentul - şi sunt mulţumită de faptul că aţi menţionat acest lucru - dar ar trebui să consultaţi şi ONG-urile care activează în domeniu. Referitor la metoda deschisă de coordonare în domeniul social, aceasta trebuie consolidată. Ştim cu toţii că nu a funcţionat la fel de bine precum ar fi putut să funcţioneze, dar cred că poate funcţiona bine în viitor dacă se aplică mecanismele adecvate - numai dacă aceste mecanisme sunt puse în aplicare.
Ryszard Czarnecki
(PL) Strategia este adoptată în cel mai prost moment posibil, când producţia industrială europeană a scăzut la nivelul anilor 1990 şi produsul intern brut al Uniunii Europene a scăzut cu 4 % anul trecut. Totuşi, nu sincronizarea este cea mai gravă problemă. Cel mai grav este faptul că patru dintre cele cinci priorităţi care ne-au fost prezentate ca fiind principalele motoare ale dezvoltării europene sunt dificil de tratat ca măsuri europene, mai precis ocuparea forţei de muncă, cercetarea şi dezvoltarea, educaţia şi combaterea sărăciei. În principiu, aceste domenii nu prezintă nicio caracteristică supranaţională. Sunt domenii pentru care fiecare ţară în parte este responsabilă. Se poate spune că doar politica în domeniul climatic este un domeniu în care putem acţiona într-o oarecare măsură la nivel european. Sincer, celelalte domenii ţin de competenţa fiecărui stat membru în parte.
Marc Tarabella
(FR) Dle preşedinte, strategia UE 2020 ar trebui să integreze opinii referitoare la criza economică şi să propună o nouă formă de guvernanţă, mai degrabă decât să încerce să repare actualul sistem deficitar.
În primul rând, să scăpăm de anumite idei false, în special de cele referitoare la Grecia. Aceasta nu este o criză a Greciei. Grecia şi cetăţenii săi sunt astăzi victimele unui sistem economic şi financiar abuziv, un sistem care a determinat ţările grupului G20 să scoată, în total, mai multe mii de miliarde de dolari în câteva zile pentru a salva băncile, dar care lasă Grecia în agonie mai multe luni.
Reuniunile internaţionale la nivel înalt sunt acum ignorate; ce va fi, va fi. În cele din urmă, finanţele vor fi reglementate şi Europa a avut parte de discuţii interminabile, dar vulturii nu au dispărut. Aşa că, ce spune acum toată lumea? Că piaţa trebuie să fie convinsă. Dar cine este piaţa? Speculanţii, pe care trebuie să îi mulţumim de parcă ar fi semizei şi cărora trebuie să le aducem ofrande pentru a le putea cere îndurare.
Cât mai trebuie să îndure oamenii această abordare cinică? Cât mai trebuie să trăim cu iluzia unei pieţe care le oferă finanţatorilor mai mult decât merită, dar care îi sărăceşte pe cetăţeni? Nu putem permite ca ţări întregi să fie îngenuncheate de terorismul practicat de pieţele financiare.
Un falsificator îşi asumă un risc uriaş pentru că atacă un element al suveranităţii unui stat: moneda. Totuşi, un comerciant care speculează pe seama datoriei unei ţări, nu riscă nimic. Când vor fi pedepsiţi cum se cuvine infractorii în costum din marile societăţi financiare? Speculanţii care se hrănesc cu lăcomie pe seama cetăţenilor ar trebui să fie interzişi, băncile-cazinou care mizează pe vieţile şi pe viitorul cetăţenilor ar trebui să fie desfiinţate şi Uniunii Europene ar trebui să i se ceară să supravegheze în mod corespunzător pieţele financiare, nu să atace serviciile publice.
Doamnelor şi domnilor, în încheiere, consider că aceştia au glumit suficient pe seama noastră. Putem să organizăm reuniuni la nivel înalt extraordinare în fiecare vineri şi să dăm miliarde, dar dacă nu atacăm originea acestor probleme, ne vom trezi într-una dintre aceste zile de vineri anunţând că UE a dat faliment.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Dle preşedinte, politica europeană de coeziune şi-a demonstrat rolul vital de-a lungul anilor şi a devenit o politică-cheie pentru Comunitate. Le oferă oamenilor un indicator vizibil şi cuantificabil al solidarităţii. Rolul său este recunoscut şi prin introducerea sa în cadrul obiectivelor Tratatului de la Lisabona. Aceasta îşi merită locul în cadrul strategiei Europa 2020.
Dar proiectul de strategie nu i-a acordat atenţia necesară. De aceea apreciez raportul referitor la includerea politicii de coeziune printre obiectivele care trebuie îndeplinite de Tratatul de la Lisabona şi de strategia 2020, care furnizează orientări extrem de valoroase. De asemenea, avem nevoie de o politică de coeziune puternică în momentul în care criza economică reduce numărul locurilor de muncă şi ne diminuează competitivitatea, dar şi în viitor, astfel încât să putem confirma rolul important al UE la nivel mondial.
Avem nevoie de criterii fiabile pentru evaluarea eficacităţii şi eficienţei resurselor investite în această politică. După cum se afirmă în raport, trebuie să evaluăm, pe baza unor indicatori specifici, impactul cheltuielilor cu politica de coeziune asupra dezvoltării regionale. Pentru a stabili indicatori de evaluare, Comisia ar trebui să analizeze şi să propună o definiţie clară a conceptului de "coeziune teritorială”, pentru că acesta apare în Tratatul de la Lisabona. Numai analizând definiţia conceptului real se pot stabili criterii de evaluare obiective şi precise. Acestea vor furniza o bază concretă politicii, dar şi instituţiilor şi cetăţenilor.
Tamás Deutsch
(HU) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în primul rând, aş dori să-mi exprim aprecierea faţă raportori pentru remarcabila lor muncă şi să mulţumesc comisarilor pentru importantele şi valoroasele lor consideraţii.
În urmă cu câţiva ani, un bun prieten şi mentor mi-a spus că, în decursul vieţii, te vei confrunta întotdeauna cu situaţii în care vei fi fie parte a problemei fie parte a soluţiei. După părerea mea, strategia UE 2020 este, la momentul de faţă, mai mult o parte a problemei decât o parte a soluţiei. Cred că este responsabilitatea noastră comună să facem ca această strategie să devină mult mai mult o parte a soluţiei. Permiteţi-mi să mă opresc o clipă şi să vă rog să luaţi în considerare că însăşi numele strategiei este foarte problematic. În marea majoritate a limbilor Uniunii Europene, numele de strategia UE 2020 nu are niciun fel de semnificaţie. Este greu de imaginat că o comunitate de peste 500 milioane de cetăţeni s-ar putea identifica cu o strategie bazată pe o noţiune care pune la dispoziţie o reţetă pentru rezolvarea problemelor lor personale şi al cărei nume este atât de imaterial şi de distant faţă de realităţile vieţilor lor personale. Acest nume poate avea o semnificaţie importantă atunci când este discutat de specialişti în marketing. În acest caz nu vorbim totuşi de specialişti în marketing, ci de cetăţeni europeni obişnuiţi.
Există un înţelept proverb maghiar: cel care înşfacă mult ia puţin. După părerea mea, strategia, care este încă parte a problemei, înşfacă mult şi ia puţin. Cel mai bun lucru ar fi probabil ca aceasta să abordeze cele mai importante probleme. În această privinţă, aş dori să subliniez că, după părerea mea, ceea ce trebuie să facem este să consolidăm dezvoltarea regională. Consolidarea dezvoltării regionale implică investiţii, creştere economică şi generarea de locuri de muncă şi cred că cea mai serioasă problemă cu care se confruntă oamenii astăzi este nevoia de locuri de muncă, de mai multe locuri de muncă. Acestea sunt aspectele pe care doresc să le supun atenţiei dvs.
Francesco De Angelis
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, lansarea strategiei Uniunii Europene 2020 marchează, de fapt, sfârşitul fazei anterioare a strategiei Lisabona şi va trebui să abordeze efectele structurale negative pe care criza financiară, economică şi socială le-a produs şi continuă să le producă.
Cred că, pentru a fi mai eficientă, strategia 2020 va trebui să se concentreze mai mult asupra a două aspecte importante, primul fiind un sistem pentru evaluarea progresului care este luat în considerare în mecanismul stimulentelor şi sancţiunilor; al doilea fiind o politică hotărâtă de investiţii în infrastructură, desigur că în mod suplimentar faţă de instrumentele de reglementare a sistemului financiar şi politicile menite să restabilească dialogul social şi coeziunea.
Infrastructura constituie piatra unghiulară a relansării politicii de inovaţie în industrie, a IMM-urilor, consorţiilor producătoare sau institutelor de cercetări şi a relaţiilor dintre acestea şi universităţile şi instituţiile locale. De aceea, raportul van Nistelrooij trebuie să fie călduros salutat, deoarece, în afară de punerea la dispoziţie a unei imagini profunde a ceea ce s-a făcut până acum în statele membre, începe să abordeze problema criteriilor de armonizare a instrumentelor financiare şi a planurilor operaţionale destinate inovaţiei.
Armonizarea regulilor, procedurilor şi practicilor administrative pentru managementul proiectelor UE şi simplificarea şi raţionalizarea procedurilor constituie soluţiile pe care părţile interesate aflate la faţa locului şi cetăţenii ni le cer de mult timp. Cred că asupra acestui aspect, Europa poate şi trebuie să facă mai mult pentru a promova creşterea, dezvoltarea şi ocuparea forţei de muncă.
Marietje Schaake
Dle preşedinte, deoarece încercăm să rezolvăm criza financiară şi economică, aş dori să subliniez o deficienţă esenţială: aceea a cunoaşterii. Regret faptul că trebuie să spun că Europa devine pe zi ce trece un continent din ce în ce mai stupid, chiar dacă cunoaşterea este resursa noastră cea mai productivă şi abundentă. A investi în ea nu constituie niciun risc.
Tânăra generaţie de europeni plăteşte preţul crizei, cu toate acestea, pe măsură ce creşte şomajul în rândul tinerilor, bugetele pentru educaţie şi inovaţie sunt îngheţate sau tăiate. Trebuie să reducem bugetele, dar va trebui să facem acest lucru cu o atitudine demnă de secolul 21, deoarece încotro se îndreaptă acum jumătate din bugetul UE? Către agricultură! Ar trebui să se îndrepte către noua generaţie şi către dezvoltarea ei. Nu doar către o educaţie tradiţională, ci către una care se concentrează, de exemplu, pe competenţele digitale şi antreprenoriat.
Ştim faptul că, cu cât cineva are o educaţie mai înaltă, cu atât sunt mai mici şansele de a-şi pierde locul de muncă. Totuşi, statele membre nu-şi iau angajamentul necesar pentru consolidarea unei economii ambiţioase bazate pe cunoaştere. Astfel, Europa pedepseşte următoarea generaţie de europeni prin aceea că nu le permite să-şi dezvolte talentele şi ambiţiile la deplina lor capacitate şi permite Chinei, Indiei şi Statelor Unite să devină locuri mult mai atractive pentru talent, cercetare, creativitate şi inovaţie.
Măsurile pe termen scurt vor avea costuri ridicate pe termen lung. Spiritul antreprenorial, excelenţa şi viitorul durabil al economiei europene pot fi întărite doar dacă dorim să investim în cunoaştere, deoarece cel care crede despre cunoaştere că este scumpă, acela nu ştie cât costă prostia.
Astăzi, dna comisar Kroes şi-a prezentat viziunea asupra agendei digitale a Europei, unul dintre programele stindard al strategiei UE 2020. Aceasta constituie o strategie ambiţioasă, dar totuşi realistă, care caută să întărească piaţa digitală europeană într-o economie globală, precum şi să conecteze mulţi europeni la un internet deschis.
Cred că trebuie să luăm acum mai multe decizii înţelepte şi să ne asigurăm că actuala criză nu va deveni pentru tânăra generaţie un împrumut ipotecar pentru care se percepe o dobândă pe care nu o va putea rambursa niciodată.
Susţine Comisia o abordare coordonată care înlătură procedura interguvernamentală în luarea deciziilor şi acordă un rol mai puternic Comisiei şi Parlamentului pentru a garanta că statele membre îşi îndeplinesc angajamentele?
Thomas Mann
(DE) Dle preşedinte, strategia de la Lisabona nu a avut niciun succes durabil. De ce? Statele membre, partenerii sociali şi mari părţi din societatea civilă au fost prea puţin implicate şi, astfel, nu au avut simţul responsabilităţii comune. Strategia UE 2020 poate fi diferită. Dle comisar, aceasta ar putea fi un succes dacă i-ar aborda şi pe cei care sunt excluşi, eşuează şi care deseori nu au un lobby.
În UE nu lucrează nici măcar două treimi din cei apţi de muncă. Sunt angajaţi doar mai puţin de jumătate dintre lucrătorii mai în vârstă. Opt milioane de europeni au o calificare insuficientă şi au din ce în ce mai puţine oportunităţi pe piaţa muncii. Aceasta este o situaţie pe care nu o putem accepta. În orice caz, o strategie adevărată de viitor necesită o orientare socială. Vor trebui reconciliate, pe de o parte, creşterile calitative ale economiei şi ocupării forţei de muncă cu egalitatea socială şi viabilitatea pe termen lung. Dle comisar Andor, amândoi lucrăm pe această temă.
Ce înseamnă aceasta în termeni mai concreţi? Sistemul de securitate socială al statelor membre trebuie adaptat la schimbările democratice. Ne-am putea aduce contribuţia la aceasta prin schimbul de bune practici în întreaga Europă şi am putea învăţa mai mult unii de la alţii. Fondul social european, unul dintre caii noştri de bătaie, va trebui adaptat la noile provocări, astfel încât să putem fi şi mai eficienţi la faţa locului. Fondul european de ajustare la globalizare este astfel constituit încât cei supuşi riscului de şomaj să poată din nou să câştige teren. Societatea noastră trebuie să fie integratoare şi să integreze tinerii, de exemplu prin educaţie şi pregătire adecvată, astfel încât ei să se poată dezvolta din punct de vedere profesional şi personal.
În pofida consolidării necesare a bugetelor naţionale, aceasta fiind exact ceea ce facem şi dezbatem în dimineaţa acesta, există un lucru pentru care nu va trebui să căutăm să facem economii: investiţia în cetăţenii noştri, în termeni economici, durabili şi sociali. Strategia UE 2020 se va înălţa şi prăbuşi pe aceşti trei piloni.
Jutta Steinruck
(DE) Dle preşedinte, dle Mann, sper că sunteţi în contact regulat cu cancelarul dvs., din moment ce vedeţi lucrurile în acelaşi mod în care le văd şi eu.
Strategia UE 2020 constituie o adevărată oportunitate pentru a face Europa mai socială şi avem nevoie de această oportunitate chiar în acest moment în care Europei i se adresează multe cuvinte ostile şi în momentul în care ea s-a distanţat de oameni. Trebuie cu adevărat să le oferim cetăţenilor noştri ceva pozitiv care să compenseze această situaţie. Când vine vorba de creştere economică şi ocuparea forţei de muncă, ar trebui să încetăm să punem interesele de afaceri în faţa intereselor oamenilor. Într-adevăr, acesta trebuie să fie un obiectiv cheie al strategiei UE 2020, deoarece Europa are nevoie de progres social.
Lunea trecută am subliniat deja acest lucru în cursul dezbaterii în comisie asupra liniilor directoare ale politicii de ocupare a forţei de muncă: nu trebuie să pierdem din vedere scopul ocupării integrale a forţei de muncă, dar cu cheltuieli reduse nu putem avea o ocupare totală a forţei de muncă, deoarece avem nevoie de locuri de muncă bune. Spunem întotdeauna că avem nevoie de locuri de muncă, dar ceea ce contează pentru mine este ca aceste locuri de muncă să fie bune, să existe securitate socială şi să nu fie necesar ca oamenii să primească ajutoare, ci să poată trăi cu adevărat din aceste locuri de muncă.
Viaţa profesională din ce în ce mai grea, creşterea inegalităţii veniturilor şi, de asemenea, creşterea sărăciei, pe care au menţionat-o astăzi mulţi vorbitori, vor trebui să se încheie în sfârşit prin strategia UE 2020. Avem nevoie de o politică mai activă a pieţii muncii şi de una care acoperă multe domenii. În sfârşit, oamenii aşteaptă răspunsuri mai concrete, de fapt răspunsuri foarte concrete, şi nu a nu ştiu câta strategie!
Bogusław Sonik
(PL) Criza economică care a lovit continentul nostru ne-a concentrat atenţia, pe bună dreptate, asupra salvării economiilor statelor membre şi constituirii unui mecanism european comun pentru a asigura protecţia contra colapsului economic. Este de înţeles că, astăzi, atenţia europenilor se concentrează pe mărirea vitezei de dezvoltare şi crearea de locuri de muncă, dar atunci când elaborăm o strategie pentru Uniunea Europeană, nu putem să ne limităm timp de mulţi ani doar la dezbateri economice. Uniunea Europeană nu trebuie să se comporte ca şi cum ar fi doar un om de afaceri eficient care construieşte succesul economic al firmei sale.
Strategia Europa 2020 ar putea conţine referinţe semnificative asupra rolului culturii în atingerea obiectivelor sociale şi economice care au fost stabilite. La urma urmei, aceste priorităţi vor influenţa distribuţia viitorului buget, astfel încât va trebui să menţinem posibilitatea de finanţare a domeniilor cum ar fi dezvoltarea infrastructurii culturale şi protecţia patrimoniului cultural ca parte a Fondului European de Dezvoltare Regională. În strategia Uniunii Europene 2020, ar trebui să accentuăm influenţa semnificativă a culturii asupra dezvoltării sociale şi economice in Uniunea Europeană, deoarece, până la urmă, capitalul intelectual şi industriile creative au creat renumele Europei. În acest sector putem să construim competitivitatea faţă de alte părţi ale lumii. Creativitatea necesită stimulare şi dezvoltare încă din primii ani de viaţă. Doar astfel vom putea conta pe transformarea ei într-o mare măsură, în Uniunea Europeană, în inovaţie, inclusiv în domeniul tehnologiei moderne.
În politica europeană, nu trebuie neglijată cultura. Nu trebuie să respingem toate propunerile de creştere a rolului acesteia în politica Uniunii Europene, spunând că ţine de competenţa statelor membre. Europa este mândră astăzi de proiecte cum ar fi Capitala culturală europeană, dar acesta este un proiect care a fost creat de către oraşele europene şi aceste oraşe sunt cele care poartă principala povară a acestui spectaculos program.
Nădăjduiesc, de aceea, la o mai mare hotărâre din partea Comisiei Europene în a lua măsuri pentru ca versiunea finală a strategiei 2020 să includă cultura.
Silvia Costa
(IT) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, la 10 ani de la introducerea Strategiei de la Lisabona şi în ajunul strategiei Europa 2020, în mijlocul unei crize economice, sociale şi a ocupării forţei de muncă totale, ştim că nu putem ieşi din această criză şi nici nu putem pune bazele unei noi şi durabile creşteri economice şi a unei noi coeziuni sociale, după cum aţi spus, până când nu vom consolida mecanismele şi instrumentele pe care le are la dispoziţie Uniunea Europeană pentru a sprijini investiţia în triunghiul cunoaşterii: educaţie, formare profesională şi cercetare.
Dle comisar, ne-aţi confirmat adineaori că, în ceea ce priveşte obiectivele, unele guverne europene îşi duc bine la îndeplinire sarcinile, iar altele mai puţin bine. Pentru a nu cădea în limitele dezvăluite de Strategia de la Lisabona, cred că acesta este domeniul în care Comisia trebuie să consolideze metoda deschisă a coordonării cu statele membre, să acorde stimulente şi penalităţi prin Fondul social european şi să monitorizeze rezultatele.
Nu consider că se justifică faptul ca guvernele să reducă în trei ani 8 miliarde de euro din educaţie şi de la universităţi, după cum a făcut guvernul italian, fără a reinvesti în aceste domenii economiile făcute, mai cu seamă că avem o rată de 19 % de abandon şcolar şi o rată de 25 % de şomaj în rândul tinerilor.
În concluzie, nu consideraţi că ar fi oportun să se întărească competenţele juridice din Directiva 2005/36/CE pentru a facilita recunoaşterea mutuală în statele membre a calificării profesionale? În conformitate cu raportul profesorului Monti, în prezent, mai puţin de 3 % dintre lucrătorii europeni lucrează în alt stat membru, iar unul dintre motive pare a fi exact această problemă dificilă a recunoaşterii reciproce a calificărilor profesionale.
Amalia Sartori
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, şi eu am de făcut o observaţie asupra ceea ce s-a întâmplat în ultimul deceniu, 2000-2010, în ceea ce priveşte Strategia de la Lisabona. Este adevărat că mulţi dintre noi, şi din cauza a ceea ce s-a întâmplat în 2008-2009, nu am fost pe deplin satisfăcuţi de rezultatele obţinute. Cu toate acestea, este fără îndoială faptul că acel deceniu a dat naştere la speranţe şi aspiraţii şi că s-a făcut mult pentru a atinge obiectivele stabilite, cu precădere în domeniul ocupării forţei de muncă.
Ne găsim astăzi la începutul unui nou deceniu, mai problematic, un deceniu mult mai dificil şi, în ceea ce priveşte propunerile care ne-au fost prezentate până acum, sunt parţial de acord cu ele, deşi, dacă sunt examinate mai îndeaproape, văd încă prea multe neajunsuri. În cele din urmă voi insista asupra principiilor directoare ale acestei propuneri, dar mă voi limita la a lua în considerare creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă.
Mai multe locuri de muncă, mai multă dezvoltare economică: aceasta este ţinta pe care trebuie să ne-o stabilim, luând în considerare că facem acest lucru într-o situaţie de datorii publice excesive, de creştere structurală redusă şi rate ridicate de şomaj. Iată de ce, ţintele pe care ni le impunem sunt prea ambiţioase şi, câteodată, prea rigide. În consecinţă, poate cu mai puţină ambiţie şi mai multă flexibilitate, se pot realiza ţintele de creştere economică şi ocupare a forţei de muncă.
Zita Gurmai
Dle preşedinte, cu toate că dna comisar Reding a confirmat, iar Preşedintele Barroso a reconfirmat astăzi în scrisoarea dumnealui că, prin Carta drepturilor femeilor, Comisia este obligată să promoveze şi să asigure egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi şi drepturile femeilor în toate domeniile politicii, sunt dezamăgită că acest lucru nu a fost pus în practică în strategia UE 2020. Nu ar trebui să fim mai ambiţioşi decât am fost în cazul Strategiei de la Lisabona? Ignorarea a 52 % din competenţele, cunoştinţele şi forţa de muncă din Europa în orice sector şi la orice nivel ar constitui o pierdere gravă.
Dacă Europa doreşte să îşi exploateze întregul potenţial şi să iasă din criză, trebuie să asigurăm creşterea ratei de angajare a femeilor la cel puţin 70 %, după cum se indică prin diferite statistici referitoare la egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi. Avem, de asemenea, nevoie de ţinte specifice, astfel încât să putem determina angajamentul fiecărui stat membru faţă de egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi şi să-i putem aduce îmbunătăţiri acesteia.
Cum? Trebuie să reducem cu 10 % diferenţele salariale dintre bărbaţi şi femei în fiecare stat membru. Va trebui să reevaluăm sectorul sanitar, în care predomină femeile, prin majorarea salariilor şi îmbunătăţirea condiţiilor, precum şi disponibilitatea serviciilor, deoarece acesta este un sector a cărui importanţă este în creştere pentru societatea noastră în curs de îmbătrânire.
Va trebui să creştem numărul femeilor în organismele de decizie, de exemplu în poziţiile din consiliul de administraţie şi cel director, bazându-ne pe un model norvegian cu o cotă de 40 %. Va trebui să creştem posibilităţile disponibile femeilor în domeniul cercetării, dezvoltării şi inovaţiei şi să le formăm în domeniul noilor locuri de muncă ecologice.
Statele membre nu pot neglija amplificarea, îmbunătăţirea şi punerea în aplicare în toate statele membre a ţintelor de la Barcelona. Avem nevoie de angajamentul real al Uniunii Europene şi al tuturor statelor membre prin implicarea tuturor persoanelor pe drumul către o societate inteligentă, care se îndreaptă pe calea ecologică. Sunt convins că dl comisar Andor va face acest lucru.
Jan Olbrycht
(PL) Discuţia despre strategia Europa 2020 trebuie să ţină cont de experienţa strategiei anterioare. Ştim cu toţii că nereuşitele acelei strategii au fost cauzate, în primul rând, de faptul că ea s-a bazat pe răspunderea statelor membre individuale în metoda deschisă a coordonării şi că succesele au venit, printre altele, de la "lisabonizarea” sau includerea în politica de coeziune a anumitor obiective de la Lisabona.
În legătură cu aceasta, va trebui acum să ne întrebăm cum să abordăm noua strategie. Acum este absolut crucial ca, în primul rând, să arătăm în mod clar că abordăm politici "de tratat”, care nu constituie politici pregătite în scopuri strategice, ci operează pentru un interval mai mare de timp, aşa cum este politica de coeziune. Aceasta înseamnă că este necesar să utilizăm politici individuale pentru a pune în aplicare strategia, dar, după cum arată experienţa anterioară, strategia va fi încununată de succes doar dacă politicile individuale sunt integrate. Toate măsurile care separă politicile individuale, împart fondurile şi divizează rolurile, vor sfârşi prin aceeaşi nereuşită ca şi ultima strategie. Este necesar, de aceea, să combinăm, să integrăm şi să generăm acţiuni asociate prin sinergie.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Dle preşedinte, îndatorarea economiilor naţionale împreună cu îmbătrânirea populaţiei constituie o adevărată bombă cu ceas pentru Europa. Ştim, de exemplu, că incidenţa bolilor legate de vârstă, cum ar fi boala Alzheimer, se va dubla în următorii zece ani. Aceasta va constitui o povară uriaşă pentru economiile naţionale. Cu toate acestea, nu ar trebui să facem un mister din datorii. Din câte îmi aduc aminte, România lui Ceauşescu a fost o ţară fără datorii, la fel cum este şi Coreea de Nord. Există, de asemenea, o "datorie înţelept productivă” - o datorie inteligentă, dacă această datorie este investită în oameni. În această privinţă, eradicarea sărăciei, de exemplu, constituie o investiţie foarte benefică pentru societate, deoarece reduce şomajul în rândul tinerilor.
De ceea ce îmi este frică la momentul de faţă, în momentul în care statele membre încep să-şi reducă deficitele, este locul în care vor fi făcute reducerile. Vor fi ele făcute în educaţie, în angajarea oamenilor mai în vârstă, în angajarea persoanelor cu dizabilităţi, sau unde? Acest lucru nu va fi nici înţelept şi nici inteligent. Iată de ce această strategie UE 2020 constituie un document foarte important, iar eu sunt unul dintre cei care spune mai multă Europă şi nu mai puţină Europă. Mai multă Europă se poate asemăna cu un tratament de canal la rădăcină: statele membre vor fi obligate să îşi îndeplinească obiectivele care sunt stabilite în această strategie UE 2020.
Angelika Niebler
(DE) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, strategia Europa 2020 - sinceră să fiu, nu simt absolut deloc nevoia de a discuta despre strategia Europa 2020. În urmă cu zece ani, am adoptat o strategie, Strategia de la Lisabona. Privind în urmă la acest deceniu trecut, rezultatele sunt limitate, dacă îmi este permis să utilizez aceşti termeni modeşti.
Decât să facem din nou aceeaşi greşeală, cred că ar trebui să ne concentrăm acum asupra a ceea ce contează cu adevărat pentru oamenii care îşi au patria în statele noastre membre. Aceştia se întreabă dacă suntem capabil să asigurăm stabilitatea monedei noastre. Va fi inflaţie? Care este lecţia pe care trebuie s-o învăţăm din evoluţiile din ultimii doi ani, din criza financiară şi economică, şi acum, din criza monetară? Vom sancţiona cu adevărat actorii de pe pieţele financiare care au contribuit la această criză?
Solicit în mod accentuat Comisiei ca, în primul şi în primul rând, să întreprindă demersuri pentru asigurarea reglementării rapide a pieţei financiare şi a progresului în Europa, cu scopul de a preveni ca banii să fie trimişi în jurul globului de cinci ori într-o zi, mulţi oameni realizând prin aceasta profit, în timp ce pierderile sunt naţionalizate, după cum a fost cazul în ultimii ani. Solicit Comisiei să ceară ca statele membre să exercite o disciplină bugetară strictă şi să pună în aplicare regulile adecvate. Cer, de asemenea, înăsprirea cât mai rapidă a Pactului de stabilitate şi creştere.
Aceasta este direcţia în care trebuie să ne canalizăm eforturile. Îndemn Comisia să ia măsurile necesare, dar nu ca înainte, singură sau prin discutarea lor în detaliu cu statele membre, ci prin luarea, în sfârşit, în serios a Parlamentului ca legiuitor egal alături de cele 27 de state membre.
Sylvana Rapti
(EL) Sunt de acord cu antevorbitorul meu. Trebuie aplicat Pactul de stabilitate. În orice caz, alte câteva lucruri trebuie puse în aplicare înainte de Pactul de stabilitate. Decidenţii din Uniunea Europeană trebuie să aibă reflexe rapide, să acţioneze atunci când este nevoie, deoarece dacă dna Merkel ar fi hotărât la timp şi dacă Uniunea Europeană ar fi luat măsurile care trebuiau luate, am fi economisit mulţi bani pentru cetăţenii Europei.
Pentru a fi puternică economic şi a conta la nivel global, Uniunea Europeană are nevoie de cetăţenii ei. Cetăţenii trebuie să fie sănătoşi şi educaţi şi trebuie să aibă locuri de muncă. Uniunea Europeană va trebui să ţină cont de acestea în momentul în care face planuri pentru anul 2020 şi pentru piaţa unică. Piaţa unică trebuie să pună în centrul ei cetăţeanul şi trebuie să fie o piaţă unică cu faţă umană.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Vă mulţumesc, dle preşedinte. Am acasă un câine. De curând, câinele meu a luat un cârnaţ de pe masă şi l-a mâncat. Întrebarea este, cine trebuie blamat pentru faptul că câinele a mâncat cârnaţul? Trebuie blamat câinele pentru că a făcut ceea ce era natural să facă? Sau mai degrabă, eu sunt cel care trebuie blamat pentru că nu am luat cârnaţul şi nu l-am pus în frigider după ce mi-am terminat masa?
Valoarea monedei euro continuă să scadă în fiecare zi pe piaţa financiară mondială. Cine trebuie blamat pentru aceasta? Mulţi colegi parlamentari spun că pentru atacul asupra monedei euro şi deprecierea valorii sale, trebuie blamaţi speculatorii, pieţele. Doamnelor şi domnilor, sugerez că, poate, piaţa nu trebuie blamată. Piaţa este mai degrabă aceea care a scos în evidenţă deficienţa fundamentală, cauza fundamentală. Cauza fundamentală a dificultăţilor noastre de astăzi este destul de simplă, ţările europene au trăit mult prea mult timp peste mijloacele lor, cheltuind mult mai mult decât au putut câştiga. Pieţele au reacţionat la aceasta în acelaşi mod în care câinele meu a reacţionat la mirosul cârnaţului pe care l-am lăsat pe masă. În urmă cu un an şi jumătate, Letonia a trecut printr-o criză similară cu criza prin care trecem noi acum în restul Europei. Şi anume, pieţele financiare au atacat moneda noastră şi şi-au pierdut pe deplin încrederea în ea. În loc să ne plângem de această situaţie, ne-am corectat indicatorii de bază, ne-am remediat şi consolidat finanţele publice. Din punctul meu de vedere, dacă dorim ca strategia Europa 2020 să aibă semnificaţie, trebuie ca prima şi cea mai importantă prioritate a noastră să fie necesitatea ca ţările europene să-şi controleze cheltuielile publice, pentru ca veniturile lor să fie în concordanţă cu cheltuielile. Aceasta va restabili încrederea, va uşura criza şi va restabili calmul pe pieţele financiare. Vă mulţumesc.
Georgios Stavrakakis
Dle preşedinte, discutăm astăzi, printre altele, două rapoarte excelente ale lui Ricardo Cortés Lastra şi Lambert van Nistelrooij. Cele două demonstrează într-un mod clar importanta contribuţie a politicii de coeziune în atingerea obiectivelor de competitivitate şi ocupare a forţei de muncă şi rolul semnificativ pe care economia cunoaşterii îl are în promovarea inovaţiei şi creşterii.
Sub câteva aspecte, strategia UE 2020 este similară Strategiei de la Lisabona, dar încearcă să aducă îmbunătăţiri prin concentrarea şi restrângerea obiectivelor. Există însă un domeniu, unul destul de important, care rămâne încă neclar, şi anume mecanismul de distribuţie. El este lăsat în seama statelor membre şi este sprijinit la nivel de omologi pe calea monitorizării de către Comisie.
Îmi pare că nu ne-am învăţat lecţia din slaba distribuţie a Strategiei de la Lisabona. Solicit Comisiei să vină cu propuneri care vor asigura un mai bun mecanism de distribuţie a strategiei UE 2020, pentru a se asigura că toate ţintele ei vor fi îndeplinite prin acţiuni şi nu doar prin vorbe.
Georgios Papanikolaou
(EL) Strategia de la Lisabona a stabilit ţinte înalte, dar Europa nu a reuşit s-o pună în aplicare. Ne îndreptăm către o nouă strategie pentru deceniul următor şi, pentru a fi sinceri, facem acest lucru într-un mediu extrem de dificil şi nefericit. Suntem cu toţii de acord că prioritatea şi accentul pe triunghiul dezvoltării "educaţie, cercetare, inovaţie” este cea mai bună investiţie pe care o putem face pentru a ieşi din criză şi care ne permite să fim optimişti în legătură cu viitorul Europei.
Este important să se sublinieze faptul că această strategie trebuie să fie pusă în aplicare într-un mediu de solidaritate, într-un mediu de cooperare strânsă între statele membre. Acum, pentru a evita orice neînţelegere, aş clarifica faptul că mecanismul de sprijin pentru Grecia, în pofida oricăror întârzieri, demonstrează această solidaritate şi nu va trebui să aveţi nicio îndoială că o recunoaştem.
În Noua Democraţie, în partidul nostru de centru-dreapta din Grecia, am lămurit faptul că respectăm banii care au fost introduşi în mecanismul de sprijin de către celelalte popoare europene. Dar oricum, împreună cu sacrificiile cerute, şi care trebuie să fie distribuite în mod onest, şi în legătură cu acest punct, am fost critici faţă de anumite măsuri, împreună cu reducerea cheltuielilor cerute în scopul de a reduce datoria şi deficitul, sunt necesare, de asemenea, iniţiative de creştere economică care vor scoate ţara din recesiune, iniţiative pe care până acum nu le-am putut vedea. Aceasta constituie singura cale prin care şi noi, în Grecia, vom fi capabili să abordăm ambiţioasele obiective ale strategiei 2020, care constituie singura cale de a ieşi mai puternici din criză.
(Vorbitorul a fost de acord să răspundă LA TIMPUL CUVENIT la o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Derek Vaughan
Dle preşedinte, am văzut singur cât este de importantă politica de coeziune pentru Ţara Galilor şi, de aceea, salut raportul Lastra asupra politicii de coeziune şi Europa 2020. De la un capăt la altul al Ţării Galilor există numeroase proiecte care sunt benefice pentru indivizi şi comunităţi. Astfel că, nu am nicio îndoială că fondurile structurale vor ajuta la atingerea obiectivelor 2020. Cu toate acestea, doresc să subliniez următoarele aspecte.
Strategia 2020, al cincilea raport asupra coeziunii şi bugetul vor trebui să fie aliniate. Va trebui ca, pe viitor, fondurile structurale să fie finanţate în mod corespunzător, nefiind necesar ca acestea să fie renaţionalizate, iar acelor regiuni care nu cad sub incidenţa statutului de convergenţă trebuie să li se acorde statutul de tranziţie.
Dacă putem realiza toate aceste lucruri, cred cu siguranţă că politica de coeziune ne poate ajuta să transmitem obiectivele 2020. De asemenea, va face strategia UE 2020 relevantă pentru indivizii şi cetăţenii întregii Europe.
Sylvana Rapti
(EL) În urma poziţiei luate de către bunul meu coleg grec dl Papanikolaou, din Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat), aş dori să profit de această ocazie pentru a aduce următoarea lămurire, pe care o consider extrem de importantă în aceste vremuri de criză, în special pentru Grecia:
Grecia nu ia bani de la celelalte naţiuni. Statele membre ale Uniunii Europene iau cu împrumut cu o rată de dobândă redusă şi dau cu împrumut bani mecanismului, şi prin intermediul lui împrumută Grecia, la o rată de dobândă mai mare. Nu luăm bani de la alte naţiuni.
Georgios Papanikolaou
(EL) Aveţi perfectă dreptate, dnă Rapti. Desigur că nevoile de împrumut ale Greciei ar fi fost mai mici şi Grecia ar fi fost capabilă să atragă mult mai uşor bani de pe piaţă, dacă nu ar fi fost acea întârziere, de şase luni, din partea actualului guvern elen.
Thomas Ulmer
(DE) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, dna Niebler a spus deja foarte multe din cele care mă preocupă mult şi pe mine. Sunt foarte preocupat de viitorul nostru comun în UE. Nu pot pur şi simplu să trec la alt punct de pe ordinea de zi fără a menţiona criza.
Unul dintre obiectivele noastre majore, euro şi înalta lui stabilitate monetară, riscă colapsul total. Prosperitatea şi locurile de muncă nu sunt realizabile fără o valoare monetară sigură. Vorbim despre Europa 2020, dar nici măcar nu ştim cum va arăta Europa în 2011. Dezbatem despre carnea încleiată cu trombină şi dezbatem asupra timpilor de condus al şoferilor liber profesionişti, ca şi cum problemele majore ale Uniunii Europene se vor rezolva de la sine.
Trebuie să transmitem semnale rapide şi puternice asupra reglementării, organizării şi ameliorării deficitelor, atât ale bugetelor de stat, cât şi în sectorul bancar. Permiteţi-mi să vă dau câteva exemple: avem nevoie de definiţii clare şi pedepse aspre pentru cei care încalcă deficitele, cum ar fi retragerea finanţării. Avem nevoie de reguli clare pentru bănci, cum ar fi interdicţia swap-urilor pe riscul de credit sau cerinţele de asigurare şi depunerea acestora la valoarea nominală corespunzătoare. Permiteţi-mi să adaug şi o frază a unui faimos primar german, care timp de mulţi ani a fost preşedintele Asociaţiei Germane a Metropolelor şi Oraşelor: Cel care nu cheltuieşte banii pe care nu-i are nu este nici pe departe o persoană economă!
Kerstin Westphal
(DE) Dle preşedinte, aş dori să revin la raportul dlui Cortés Lastra, despre care cred că este un raport foarte bun. Într-adevăr, politica de coeziune este cu adevărat cel mai bun instrument pentru mobilizarea investiţiilor în creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă. Cu toate acestea, aş dori să subliniez din nou importanţa pe care o au aici metropolele şi oraşele, deoarece ele vor juca un rol principal în atingerea obiectivelor strategiei UE 2020.
Patru europeni din cinci trăiesc în zonele urbane. Oraşele şi metropolele constituie forţa motrice a creşterii economice în Europa. Totodată, ele se confruntă cu multe probleme deosebit de acute. Cuvintele cheie sunt, de exemplu, integrarea socială, mediul şi transportul, dar şi schimbările demografice. De aceea, oraşele şi metropolele au un rol deosebit de important în momentul în care este vorba despre îmbunătăţirea reală a condiţiilor de viaţă ale cetăţenilor.
Suplimentar, oraşele şi metropolele europene sunt actori cheie în domeniile inovaţiei, cercetării şi educaţiei şi, de aceea, ele joacă un rol fundamental în punerea în aplicare a Strategiei de la Lisabona şi a strategiei UE 2020. Toate acestea vor trebui luate în considerare în timpul punerii în aplicare a acestor strategii şi în timpul configurării evoluţiei viitoare a politicii de coeziune.
Raffaele Baldassarre
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, ultimii doi ani au lăsat în urmă milioane de şomeri, au constituit cauza datoriei naţionale suplimentare care se va menţine încă timp de mulţi ani şi au pus o nouă presiune şi au adus noi lacrimi în coeziunea noastră socială.
Trebuie să reacţionăm în mod rapid şi incisiv şi, în scopul de a evita să facem erorile de judecată pentru care a sucombat Strategia de la Lisabona, strategia Europa 2020 trebuie să fie extrem de realistă în ceea ce priveşte obiectivele ei şi să fie echilibrată în sarcinile pe care şi le stabileşte. Dle comisar, consider trei dintre acestea ca fiind prioritare. Primul este, desigur, o monedă stabilă şi bugete naţionale stabile, care oricum nu trebuie separate de dezvoltarea şi creşterea economică. Avem nevoie de investiţii în cercetare şi inovaţie pentru a face industriile noastre şi mai competitive şi a face din produsele noastre produse de cea mai bună calitate. Trebuie să sprijinim IMM-urile şi noile industrii, cum ar fi tehnologia informaţiei şi energia regenerabilă şi, desigur, infrastructura noastră. Trebuie cu adevărat să creştem nivelul general de educaţie, dar mai cu seamă trebuie să modelăm formarea în raport cu necesităţile pieţei muncii şi producţiei. Constituie un paradox faptul că afacerile au încă nevoie de specializări înguste pe care piaţa nu este în măsură să le ofere. Este clar faptul că orice ţintă trebuie corelată cu contextul naţional, dar în cadrul unei strategii europene mai largi.
Voi încheia spunând că criza elenă şi criza economică şi de ocupare a forţei de muncă din întreaga Europă stau mărturie pentru faptul că, în scopul de a salva coeziunea socială, dezvoltarea şi bugetele naţionale stabile, avem nevoie de o puternică şi solidă guvernanţă economică la nivel european, pentru a permite instituţiilor europene, inclusiv Parlamentului, să ia măsuri eficiente şi preventive.
Damien Abad
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, am căzut cu toţii de acord asupra obiectivelor majore ale strategiei UE 2020 şi, dacă am căzut cu toţii de acord asupra acestor obiective, va trebui să ne asigurăm acum mijloacele pentru a le pune în aplicare. Aceste mijloace includ, de exemplu, constituirea unei guvernări economice UE.
Pentru ca aceste vorbe frumoase şi obiective majore să devină realitate şi pentru ca, de data aceasta, să evităm ceea ce eu aş numi un fel de deziluzie colectivă a Strategiei de la Lisabona, este esenţial să ne asigurăm resursele necesare pentru a acţiona. De aceea îmi şi acord pe deplin sprijinul pentru propunerea Comisiei de verificare prealabilă de către UE a bugetelor naţionale, însă cu condiţia ca parlamentele naţionale şi Parlamentul European să fie implicate în aceste mecanisme de verificare.
În orice caz, aş dori să vorbesc mult mai detaliat despre criză şi despre tineri. Cred că tinerii au fost principalele victime ale acestei crize şi că trebuie să profităm de ocazia oferită nouă pentru a pune din nou tinerii în centrul acestei strategii Europa 2020.
În primul rând, strategia trebuie să fie atotcuprinzătoare. Mobilitatea, care constituie expresia concretă a conceptului de libertate de mişcare în UE, trebuie să devină o posibilitate reală pentru toţi tinerii, nu doar pentru tinerii studenţi. De aceea sper că Comisia va sprijini propunerea mea de extindere a programelor de mobilitate europeană în favoarea tinerilor ucenici.
Mai mult, cred, de asemenea, că această strategie trebuie să promoveze îmbunătăţirea competenţelor profesionale ale tinerilor pentru a elimina blestemul şomajului în rândul tinerilor, deoarece ştim cu toţii că trecerea de la mediul de învăţare la primul loc de muncă constituie una dintre provocările cele mai mari cu care se confruntă tinerii. Modalitatea de a progresa în acest domeniu este de a le dezvolta competenţele, de exemplu, prin canalizarea mult mai eficientă a fondurilor UE către politicile pentru tineri.
În sfârşit, este necesar ca tuturor tinerilor europeni să li se acorde posibilităţi de mobilitate şi de a-şi îmbunătăţi competenţele profesionale, deoarece avem nevoie, înainte de toate, de o tânără generaţie inovatoare. Tinerii sunt cei care vor crea astăzi dezvoltarea economică şi inovaţia de mâine. Iată de ce nu doresc ca tinerii să fie omişi din această strategie Europa 2020.
Rosa Estaràs Ferragut
(ES) Dle preşedinte, în 2000, am aprobat Agenda de la Lisabona cu ambiţioasele sale obiective. Unele dintre acestea au fost îndeplinite, dar multe dintre ele nu au fost îndeplinite. Nu există nicio îndoială că fondurile regionale au contribuit la Strategia de la Lisabona.
După zece ani, suntem zguduiţi de cea mai grea criză economică existentă vreodată. Cred că această criză ne-a permis să identificăm, în noua strategie Europa 2020, ceea ce nu a funcţionat, precum şi să aducem îmbunătăţiri, astfel încât să obţinem rezultate mai bune.
În primul rând, am învăţat că este esenţială coordonarea între toate nivelurile de guvernare, după cum se arată în mod clar în raportul dlui Cortés Lastra. Am învăţat, de asemenea, că pentru îndeplinirea obiectivelor pe care le propunem este esenţială contribuţia fondurilor regionale.
Considerăm ca fiind de absolută necesitate combinarea acţiunilor specifice la toate nivelurile - european, naţional, regional şi la nivelul autorităţilor locale. Dacă vom conlucra, vom fi mult mai puternici. Este, de asemenea, important ca în strategia Europa 2020 să fie incorporată o politică de coeziune care să acopere aspectele economice, sociale şi teritoriale.
Aş dori să fac, de asemenea, o observaţie în ceea ce priveşte politica de coeziune, şi anume că procedurile birocratice ar trebui să fie mult mai flexibile şi eficiente. Suplimentar, în sectorul persoanelor cu dizabilităţi, această diferenţă va trebui să fie cumva luată în considerare.
În sfârşit, aş dori să subliniez rolul important care urmează să fie jucat de către regiunile, oraşele şi metropolele europene şi, în special, necesitatea de a acorda mai multă atenţie acelor domenii cu nevoi speciale, cum ar fi zonele montane, zonele de coastă şi insulele.
Pe scurt, dacă dorim să avem succes, va trebui să putem să ne bizuim pe regiunile, oraşele şi metropolele europene şi pe o politică de coeziune reformată în acord cu noua situaţie.
Petru Constantin Luhan
Europa 2020 trebuie să fie o Europă a cetăţenilor şi să răspundă nevoilor acestora. Aceasta este abordarea ce consider că trebuie să stea la baza acestei strategii. Este important ca, în noul cadru european, să continuăm direcţiile de dezvoltare şi obiectivele stabilite deja, care trebuie urmate în vederea unor rezultate concrete şi pentru a realiza un impact pozitiv. Mă refer aici, în mod concret, la investiţiile în infrastructura de orice fel, pentru a deveni mult mai competitivi din punct de vedere economic.
Este nevoie de continuarea politicii de coeziune economică, socială şi teritorială, astfel încât să fie reduse diferenţele între regiuni şi să fie obţinută baza pentru o dezvoltare economică echilibrată, aşa cum stipulează şi Tratatul de la Lisabona.
Europa 2020 trebuie să fie Europa acţiunii globale ce se poate realiza dacă, în interiorul Uniunii Europene, există un nivel comun de dezvoltare ce creşte capacitatea de reacţie la provocările globale din partea actorilor locali şi regionali.
Europa 2020 este Europa în care regiunile se dezvoltă în funcţie de potenţialul specific al regiunilor şi folosesc dimensiunea regională a cercetării, dezvoltării şi inovării pentru dezvoltarea economică şi creşterea numărului de locuri de muncă.
Richard Seeber
(DE) Dle preşedinte, când vorbim despre Europa 2020, vorbim în primul şi primul rând despre viitorul continentului nostru: Încotro dorim să mergem? Ce viaţă vor putea duce cetăţenii noştri aici?
După părerea mea, ceea ce trebuie să facem în primul rând este să analizăm situaţia actuală, astfel încât să putem găsi uneltele adecvate pentru îndeplinirea acestor obiective. Este, de asemenea, foarte important să facem diferenţa dintre cauză şi efect. Care sunt cu adevărat marile probleme cu care ne confruntăm astăzi? Cred că una dintre ele este reprezentată de îmbătrânirea societăţii noastre europene. Până acum, nu am reuşit, din păcate, să facem Europa destul de atractivă pentru ca oamenii să-şi întemeieze familii şi să aibă copii. Aceasta înseamnă că, în viitor, ne vom confrunta cu o presiune majoră asupra bugetelor publice, deoarece sistemele noastre de pensii sunt ameninţate de riscul de a fi subfinanţate.
În al doilea rând, avem deja mari deficite publice. În conformitate cu învăţăturile clasice ale lui Keynes, am cheltuit mulţi bani în această criză. Acum a sosit momentul să facem economii. În orice caz, aceasta înseamnă şi că moneda noastră va fi supusă presiunii. Putem vedea semnele acesteia în actuala criză elenă şi, în acest caz, noi toţi ne confruntăm cu problema eşecului real de a face economia suficient de competitivă pentru a genera creştere economică, astfel încât să putem să abordăm aceste mari deficite bugetare.
Aici în Europa, avem reguli care guvernează aceste domenii, cum ar fi Pactul de stabilitate şi creştere, dar din păcate, nimeni nu aderă la ele. Aceasta constituie una dintre principalele probleme. Creăm noi reguli, dar cred că uneori ar fi mult mai bine să aplicăm regulile existente, astfel încât să-şi poată arăta cu adevărat efectul deplin. Solicit, de aceea, Comisiei să creeze, în special, un climat de rigurozitate, astfel încât să putem îndeplini aceste obiective convenite.
Sabine Verheyen
(DE) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori să reiau ceea ce dl Seeber a spus deja. Dacă dorim cu adevărat să îndeplinim cu succes obiectivele agendei 2020, va trebui în primul rând să ne dedicăm acestei sarcini.
Avem nevoie de reglementări puternice ale pieţei financiare, reglementări care vor fi cu adevărat mai bune pentru supravegherea şi reglementarea comportamentului viitor în aceste domenii. În orice caz, va trebui, de asemenea, să ne facem ordine în casele noastre, iar aceasta înseamnă asigurarea că avem în funcţiune un control mai bun asupra eficienţei cu care se cheltuiesc banii din fondurile structurale corespunzătoare şi asupra modului în care am putea sprijinii viitoarea dezvoltare. Va trebui, de asemenea, să implicăm mai mult autorităţile locale şi regionale în structurile şi planificarea noastră, acestea fiind, în ultimă instanţă, cele care trebuie să pună în aplicare sarcinile la faţa locului şi va trebui să lămurim care sarcini trebuiesc îndeplinite dacă dorim să ne atingem obiectivele pe care tocmai ni le-am impus. În orice caz, după părerea mea, nu are sens stabilirea de obiective fără o abordare robustă şi consistentă a stării de fapt şi a sarcinilor de îndeplinit şi fără analizarea a ceea ce trebuie făcut acum.
După cum a spus dl Ulmer mai înainte, avansăm pe ordinea de zi şi dezbatem problemele de fiecare zi ale acestei instituţii, securitatea alimentară ş.a.m.d., fără a fi conştienţi cu adevărat care sunt problemele prioritare pe care trebuie să le rezolvăm. Acesta trebuie să fie punctul nostru de pornire. Trebuie ca prima dată să ne concentrăm asupra aducerii sub control a situaţiei noastre financiare şi să ne asigurăm că toţi aderă la aceste reguli. Trebuie, de asemenea, să asigurăm că Parlamentul şi, în special, Comisia aplică în viitor mult mai strict mecanismul de control care i-a stat la dispoziţie şi trebuie să avem un cuvânt mai greu de spus cu privire la ceea ce se întâmplă în unele state membre.
Seán Kelly
(GA) Dle preşedinte, sunt mândru să spun câteva cuvinte în legătură cu această dezbatere despre strategia 2020 şi iată care sunt observaţiile pe care vreau să le fac.
Trebuie să spun că este dezamăgitor şi uneori deprimant să tot auzi, vorbitor după vorbitor, aici la Strasbourg şi la Bruxelles, vorbind despre eşecul Strategiei de la Lisabona. Nu a fost deloc un eşec şi, dacă ar fi fost, nu cred că în luna octombrie a anului trecut 67 % dintre irlandezi ar fi votat în favoarea Tratatului de la Lisabona. Toţi au putut să vadă multe beneficii, în special la nivel regional, după cum a subliniat dl comisar. În orice caz, există un număr de domenii de care sunt preocupat.
În primul rând, cum se integrează în aceasta preşedinţia rotativă de şase luni? Mai degrabă văd fiecare ţară venind aici şi subliniindu-şi priorităţile pentru cele şase luni, decât locul în care se integrează în scopurile generale stabilite anual pentru acei 10 ani. Cred că aceasta este o problemă foarte importantă. Nicio echipă de fotbal nu îşi schimbă şeful la fiecare şase luni pentru ca el să vină cu un set diferit de priorităţi care nu pot fi realizate într-o perioadă scurtă de timp.
În al doilea rând, salut instrumentele care au fost introduse pentru a încuraja statele membre să-şi respecte responsabilităţile şi să plătească pentru eşecul lor dacă nu fac acest lucru. "Cu mânuşi” nu se mai poate. Dacă faci parte dintr-o echipă şi joci prost, fie eşti scos din echipă, fie ţi se spune să-ţi îmbunătăţeşti jocul. Trebuie să ne îmbunătăţim jocul.
În final, aş vrea să spun că salut, de asemenea, sugestia de a împuternici regiunile şi oraşele ca parte a acestui proces.
Sophie Auconie
(FR) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, la 9 mai, prin dispoziţia miniştrilor economiei şi finanţelor, UE a dat pieţelor financiare un răspuns ferm. Deşi Parlamentul European se supune unor proceduri parlamentare de lungă durată, el nu trebuie condamnat la inacţiune.
Cred că acest Parlament şi noi, membrii lui, avem de jucat trei roluri esenţiale. În primul rând, va trebui să susţinem cu toată greutatea noastră guvernele şi Comisia în iniţiativele pe care le-au luat de curând. În al doilea rând, va trebui se ne punem imediat pe muncă pentru a găsi soluţiile care să ne permită, pe termen mediu şi lung, să ieşim din criză şi să încurajăm modelul de creştere care este cu adevărat dinamic şi sprijină economia reală. Aceasta constituie întreaga provocare a strategiei UE 2020 şi a obiectivelor prioritare pe care le vom stabili pentru Fondurile structurale UE pentru perioada 2014-2020.
Dnă Bowels, aş dori să vă spun că dacă Strategia de la Lisabona constituie, într-o oarecare măsură, un eşec, aceasta se datorează faptului că a fost concepută cu câţiva ani în urmă, când situaţia economică era diferită de cea de astăzi. De aceea, cei care condamnă această strategie, fac acest lucru pentru că ea este inflexibilă şi inadecvată pentru situaţia actuală. Aceasta este problema strategiilor. De aceea, această strategie 2020 va fi cu atât mai puternică, cu cât va fi mai bine adaptată circumstanţelor dominante.
În sfârşit, iar pentru mine aceasta este cea mai importantă problemă, va trebui să explicăm la toate nivelurile locale ceea ce se întâmplă la nivelul UE şi să obţinem aprobarea generală. La 10 mai, cetăţenii europeni s-au trezit într-o nouă Europă. Nu ei au provocat această metamorfoză. În această etapă, nimeni nu-i poate aprecia consecinţele pe termen lung. Această metamorfoză nu va da roade dacă nu-şi va avea rădăcinile în democraţie. Am fost uniţi în diversitate. Acuma trebuie să fim uniţi la necaz.
(Aplauze)
Antonio Cancian
(IT) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, am auzit multe astăzi şi a fost destul de folositor, dar trebuie totuşi să vă atrag atenţia asupra unei probleme pe care o consider importantă. După părerea mea, nu vom avea succes prin plasarea acestei întregi strategi în contextul unei pieţe aflată astăzi în dezordine, supusă speculaţiei continue şi aflată în criză profundă. Deoarece discutăm despre Europa 2020, va trebui să ţinem cont de o situaţie de acest tip.
Aş împărţi discuţia în două părţi: prima, piaţa trebuie să servească economiei reale şi nu invers; a doua, cred că Europa trebuie să fie locomotiva acestei economii. În ceea ce priveşte prima parte, ea a fost mult discutată şi a sosit momentul să punem o barieră acestei pieţe, astfel încât să nu mai depindem deloc de nimeni, dar importantă este locomotiva şi, pentru ca locomotiva să tragă, avem nevoie şi de mijloace.
Trebuie să avem curajul de a modifica acest buget, trebuie să avem curajul de a ne asuma răspunderea pentru a stabili un fond semnificativ care să servească drept barieră financiară, dar în special unul care poate pune în mişcare reţelele TEN-T, TEN-E şi E-TEN. Aceasta este locomotiva pe care trebuie s-o introducem în joc, iar pentru a trage economia reală, avem, de asemenea, nevoie de sectorul privat, prin mecanismul parteneriatului public-privat (PPP). Aceasta este, dle comisar, sarcina pe care trebuie s-o abordăm imediat, deoarece criza nu a trecut, criza este prezentă şi va trebui să oferim acest imbold puternic chiar acum.
Diogo Feio
(PT) Dle preşedinte, o dezbatere asupra strategiei Europa 2020 conduce în mod normal la acceptarea unei mai bune coordonări a diverselor politici naţionale, mai multă Europa şi acceptarea căii reformelor structurale pentru a realiza creşterea economiei noastre. În orice caz, pentru a putea ajunge în 2020, va trebui să trecem prin 2010, şi, legat de acest subiect, aş dori să atrag atenţia asupra echilibrului necesar între politicile de consolidare bugetară şi necesitatea de a evita recăderea în recesiune.
Sunt cetăţean portughez şi propunerea care s-a făcut chiar în acest moment este aceea de a creşte taxele. În mod fundamental, calea pe care ar trebui s-o aleagă statele membre este cea de reducere serioasă a cheltuielilor publice: având sisteme fiscale competitive şi făcând reforme structurale astfel încât să putem obţine creşterea necesară.
La fel ca pe termen lung şi mediu, va trebui să gândim şi pe termen scurt şi va trebui chiar acum să începem să încurajăm existenţa companiilor creative. Trebuie să ne asumăm o obligaţie faţă de universităţi şi domeniile de cercetare şi dezvoltare, acest lucru fiind limpede acum. Pentru a ajunge în 2020, va trebui să trecem teferi prin 2010.
Aş dori acum să abandonez această îngrijorare. Este limpede că avem Pactul de stabilitate, dar avem, de asemenea, şi Pactul de creştere, iar în viitorul apropiat, cuvântul cheie pentru economiile noastre este creşterea.
Veronica Lope Fontagné
(ES) Dle preşedinte, dle comisar, dacă dorim cu adevărat să creăm un spaţiu economic competitiv şi unul care este coeziv din punct de vedere economic, social şi teritorial, va trebui ca viitoarea strategie 2020 să permită Uniunii Europene să corecteze lipsurile detectate în Strategia de la Lisabona.
În pofida faptului că mai sunt încă valabile postulatele acum depăşitei Strategii de la Lisabona, aş dori să subliniez faptul că unul dintre motivele pentru care aceasta şi-a pierdut forţa a fost acela a înaltei complexităţi a structurii sale, în special datorită lipsei sale de claritate în definirea răspunderii şi sarcinilor care îi reveneau Uniunii Europene şi altor niveluri de guvernare, în special celor de natură regională şi locală.
Regiunile şi autorităţile locale trebuie să fie incluse în elaborarea şi punerea în aplicare a politicilor dacă dorim ca strategia 2020 să dea roade pe termen mediu.
Regiunile şi metropolele noastre constituie agenţi cheie ai dezvoltării şi punerii în aplicare a unei mari părţi din investiţiile publice ale UE legate de creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă.
Prin aceasta, alocarea de resurse de politică regională devine un factor cheie pentru îndeplinirea obiectivelor europene pe care le definim. Aş dori să subliniez faptul că resursele investite din 2000 până în 2006 prin intermediul Fondului European de Dezvoltare Regională au permis crearea în Uniunea Europeană a unui număr de 1 400 000 locuri de muncă, precum şi construcţia a 2 000 km de autostradă.
Aş dori să închei prin a sublinia, încă odată, valoarea politicii regionale europene în ceea ce priveşte obiectivele strategice cum ar fi creşterea economică şi ocuparea forţei de muncă. Coeziunea economică, socială şi teritorială reprezintă un obiectiv de bază garantat prin tratate.
Joachim Zeller
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să salut în mod special vizitatorii Parlamentului nostru care, în ultimii zece ani, au urmărit aceste dezbateri despre o problemă cheie pentru Uniunea Europeană mult mai atent şi într-un număr mai mare decât membrii parlamentului nostru.
Conducem această dezbatere într-un mod mult prea tehnocratic. Am crescut într-o ţară în care societatea era organizată după planuri multianuale. Această ţară, Republica Democrată Germania, nu mai există. De aceea am o anumită doză de scepticism faţă de programele care amestecă strategii, obiective dorite şi coduri ale economiei planificate, care se întind pe o perioadă mai lungă de timp şi care pasează punerea în aplicare altora. Indiferent de ce decizie luăm pentru Uniunea Europeană în cadrul strategiei Europa 2020, statele membre, guvernele şi parlamentele naţionale şi autorităţile regionale şi locale vor trebui să-şi asume răspunderea pentru punerea în aplicare a acesteia. Frământarea în legătură cu astfel de proceduri este mai mult decât evidentă.
O Europă cu capul în jos nu poate funcţiona. Europa unită poate funcţiona doar dacă vom continua s-o construim împreună cu instituţiile naţionale şi regionale şi împreună cu cetăţenii. Comisia a abandonat prea repede Strategia de la Lisabona, fără a face o analiză profundă a motivelor pentru care nu au fost îndeplinite obiectivele acestei strategii. De aceea, probabil nu este o coincidenţă faptul că astăzi, în Parlament, rapoartele şi întrebările au fost amalgamate sub titlul "UE 2020”, chiar dacă fiecare dintre ele merită o dezbatere separată. Ele conţin cel puţin două aspecte în care politica europeană a fost încununată de succes până acum: crearea pieţei interne şi politicile structurale şi de coeziune. În orice caz, strategia UE 2020 indică faptul că politica de coeziune nu va avea decât un rol de sprijin în îndeplinirea obiectivelor sale. Aceasta constituie o contradicţie. În Uniunea Europeană, nu avem nevoie de mai multă economie planificată. În acest domeniu, au eşuat şi alţii înainte.
Înainte de a pune în faţa statelor membre o listă de coduri ale economiei planificate, despre care în prezent nimeni nu ştie cum vor trebui să fie realizate, şi ţinând cont de incertitudinile şi turbulenţa de acum şi din ultimii ani de pe pieţele economice şi financiare şi de impactul lor asupra locurilor de muncă şi situaţiei sociale din statele membre, ceea ce ne lipseşte este o dezbatere profundă a situaţiilor în care Uniunea Europeană a avut succes, a punctelor în care putem realiza obiective comune, de exemplu un pact cu regiunile UE, şi a modului în care putem crea mai multă comunitate fără a încălca principiul subsidiarităţii.
Dacă am face acest lucru, dezbaterea ar putea culmina şi ar culmina într-o strategie generală. În orice caz, această dezbatere, după cum am văzut din exemplul de astăzi, abia a început, iar noi cei din Uniunea Europeană ar trebui să fim cei care o conduc.
Csaba Sógor
(HU) Dle comisar, consider că principiul director al oricărui plan sau strategie de dezvoltare europeană trebuie să se bazeze pe o Europă care acţionează ca o regiune cu adevărat unificată, aflată în serviciul cetăţenilor europeni. Am spus foarte multe despre dimensiunea economică şi socială a Strategiei Europa 2020. Cu toate acestea, în prezent, Uniunea Europeană înseamnă mai mult decât atât. UE nu este doar o comunitate de interese, ci şi una de valori; această caracteristică este cea care îi conferă puterea economică şi baza politică. Dacă dorim ca până la sfârşitul deceniului să creăm o Europă mai competitivă şi mai de succes, va trebui să fim foarte atenţi şi să ne asigurăm că valorile noastre comune primesc respectul care li se cuvine, sunt consolidate şi puse în aplicare. De asemenea, trebuie să ne concentrăm asupra unei mai bune armonizări a politicilor de educaţie ale statelor membre, asupra reducerii inegalităţilor regionale şi asupra continuării procesului de extindere, precum şi asupra protejării drepturilor fundamentale şi ale minorităţilor, asta pentru a menţiona doar câteva dintre politicile care se bazează pe valorile europene. Creşterea economică şi îmbunătăţirea condiţiilor de trai ale cetăţenilor sunt de neconceput fără asemenea politici bazate pe valori.
Frédéric Daerden
(FR) Dnă preşedintă, dle comisar, Strategia 2020 este cuprinzătoare şi include multe chestiuni, aşa cum o demonstrează dezbaterea din această după amiază. Aş dori să subliniez doar două aspecte speciale.
În primul rând, în ceea ce priveşte dimensiunea socială a acestei strategii, o susţin în totalitate pe dna Berès în demersul de a întreba Comisia, în special, despre stabilirea ţintelor cuantificate de reducere a sărăciei din această strategie, care pentru mine reprezintă o condiţie obligatorie. De asemenea, principiul stabilirii unui venit minim la nivelul UE care să îndeplinească aceste obiective mi se pare o necesitate evidentă, care trebuie să fie pusă în practică.
În al doilea rând, coerenţa dintre bugetul UE şi această strategie. Nici Consiliul şi nici Comisia nu au indicat până acum dacă doresc sau nu să modifice cadrul financiar multianual pentru perioada curentă, cu toate că acesta şi-a dezvăluit limitările. Cu toate acestea, dacă nu îl adoptăm în conformitate cu noile provocări formulate în această strategie, ne asumăm în mod colectiv un mare risc. Nici bugetul UE, care este prea limitat, şi nici bugetele publice naţionale nu vor reuşi să pornească efectuarea investiţiilor de care este nevoie pentru sprijinirea diverselor iniţiative emblematice din Strategia 2020.
Andrew Henry William Brons
Dnă preşedintă, la pagina 7 a documentului Europa 2020, se precizează: "Europa are multe puncte forte: ne putem bizui pe talentul şi creativitatea cetăţenilor noştri”. Bineînţeles, acest lucru nu înseamnă că alte popoare sunt mai puţin talentate sau creative - ar fi un lucru foarte neplăcut şi cu siguranţă aproape nedrept - ci nominalizează populaţia Europei, care poate primi laude în acest sens.
În alte părţi, se deplânge faptul că populaţia Europei este tot mai bătrână. Bineînţeles, acest lucru este atribuit în principal ratei natalităţii, aflată în scădere, cu toate că documentul nu precizează acest lucru. Poate că statele naţionale ar trebui să încurajeze, în măsura în care pot, o creştere a ratei natalităţii în rândul populaţiei. Acest demers ar redresa cu siguranţă echilibrul demografic. Mai mult, ar putea chiar produce cel puţin o creştere proporţională a numărului de persoane talentate şi creative care sunt atât de necesare pentru dezvoltarea economică şi culturală. Sper că nu pângăresc documentul Comisiei asociind părţile acestuia cu argumente raţionale, dar măcar m-am încadrat în timpul care mi-a fost alocat!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Strategia Europa 2020 nu poate face atât de multe pe cât spunem noi astăzi, aici. Nu este posibil să facem atât de multe cu mai puţin de 1 % din PIB, pentru că aceasta este valoarea bugetului Uniunii Europene. Haideţi să arătăm ce putem face şi să creăm o legislaţie potrivită şi modernă şi haideţi să arătăm scopurile pentru care vor fi alocate fonduri din bugetul Uniunii Europene.
Haideţi să spunem clar: aşteptările pe care le avem de la Strategia Europa 2020 nu sunt suficient de realiste, sunt prea multe lucruri de făcut şi se creează prea multe speranţe, iar rolul statelor membre nu a fost definit. Creşterea nivelului ocupării forţei de muncă, reducerea sărăciei, educaţia şi, mai presus de toate, creşterea economică sunt obiective majore şi priorităţile principale care ar trebui puse în practică în situaţia actuală, când ne aflăm în plină criză şi ar trebui să acţionăm pentru a revitaliza economia - pentru că aceasta este cea mai mare problemă a Strategiei Europa 2020: resuscitarea economiei astăzi.
Vasilica Viorica Dăncilă
Politica europeană de coeziune a permis şi permite crearea de sinergii cu politicile de cercetare şi inovare şi, în acelaşi timp, a determinat o accentuare a rolului dimensiunii teritoriale.
Consider că regiunile ar trebui să urmărească o specializare inteligentă şi ecologică, să îşi definească o serie de priorităţi inovatoare, pe baza obiectivelor Uniunii şi a necesităţilor lor, şi să concentreze resursele comunitare pe aceste priorităţi identificate. Ele trebuie totodată să promoveze modele de succes în cadrul triunghiului cunoaşterii, în cadrul relaţiilor dintre întreprinderi, centre de cercetare, universităţi şi autorităţi publice, mai ales a celor realizate prin parteneriat public-privat.
Consider totodată că schimbul de cunoştinţe din cadrul grupărilor regionale poate fi facilitat şi de fondurile structurale, pentru că politicile europene sunt îndreptate coerent către o dezvoltare durabilă, cu rezultate sesizabile la nivelul regiunilor. Toate aceste elemente reprezintă liantul concret de realizare a coeziunii teritoriale în cadrul Uniunii Europene.
Iosif Matula
Felicit raportorii de astăzi, în special pe domnul van Nistelrooij, pentru excelentul raport prezentat. Cercetarea şi dezvoltarea vor constitui soluţiile de luat în calcul în viitor pentru a răspunde cu succes marilor provocări cu care ne confruntăm, fie că vorbim de fenomenul acut al crizei economice sau de atingerea obiectivelor pe termen lung ale Strategiei 2020. Sub impulsul politicii de coeziune, care urmăreşte încurajarea inovării şi a antreprenoriatului şi dezvoltarea unei economii bazate pe cunoaştere, cercetarea şi dezvoltarea trebuie să capete două dimensiuni.
În cadrul abordării de sus în jos, cercetarea şi inovarea vor constitui temele principale pentru a identifica soluţii în vederea depăşirii problemelor cu care ne confruntăm şi pentru creşterea economică şi dezvoltarea durabilă. La fel de important este ca inovarea să coboare din laboratoare şi centre de cercetare la un nivel cât mai apropiat de necesităţile cetăţeanului european. Trebuie să încurajăm economiile locale şi regionale să-şi intensifice capacitatea de a inova, să identifice, la rândul lor, soluţii cât mai eficiente în cadrul abordării de jos în sus, valorificând, astfel, potenţialul regional şi local.
Silvia-Adriana Ţicău
Astăzi Uniunea se confruntă cu o criză economică, financiară şi socială. Politica de dezindustrializare dusă în ultimii ani a dus la pierderea a milioane de locuri de muncă, la delocalizarea industriei europene către terţe ţări, la o rată a şomajului de 10 %, în rândul tinerilor chiar de 20 %, punând în pericol competitivitatea Uniunii.
Consider că Uniunea trebuie să investească masiv în infrastructura de transport şi energie, în agricultură, sănătate, educaţie şi cercetare şi, mai ales, în dezvoltarea economică sustenabilă. Dezvoltarea producţiei industriale şi, implicit, a locurilor de muncă în Uniune necesită investiţii în modernizarea întreprinderilor europene pentru ca acestea să producă mai ecologic. În următorii zece ani, eficienţa energetică trebuie să se afle în topul priorităţilor noastre.
De asemenea, populaţia Uniunii îmbătrâneşte, rata natalităţii scade, iar rata ridicată a şomajului afectează sustenabilitatea sistemelor de pensii. Cred că a venit momentul ca Uniunea să îşi apere principiile fundamentale şi valorile, iar cea mai mare valoare a Uniunii sunt cele 500 de milioane de cetăţeni europeni.
Angelika Werthmann
(DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, vorbim despre Strategia Europa 2020 şi despre principalele sale priorităţi. Avem de învăţat o lecţie din criza din Grecia: trebuie să acţionăm, nu să reacţionăm.
O politică bugetară coordonată şi monitorizată şi supravegherea şi reglementarea pieţei financiare sunt indispensabile. De dragul cetăţenilor noştri, trebuie să acordăm atenţie investiţiilor în creştere şi ocupării forţei de muncă, pentru a reduce rata şomajului şi pentru a crea şi asigura locuri de muncă. Acest lucru înseamnă totodată să consolidăm sectorul educaţiei şi să investim în educaţie, cercetare şi inovaţie ca puncte forte ale unei economii de piaţă sociale şi durabile şi ale unei economii mai durabile şi mai atente la problemele de mediu.
Anna Záborská
(SK) Strategia 2020 şi Strategia de la Lisabona au un lucru în comun: credinţa că economia trebuie gestionată. Din păcate, ideea Comisiei de "competiţie sau criză” rămâne neschimbată. Strategia 2020 precizează că accesul facil la credite şi gândirea pe termen scurt au dus la comportamentul care a generat o creştere nesusţinută şi dezechilibre majore.
Mai mult, în textul strategiei se spune în continuare că vor fi depuse eforturi de către Comisie pentru a îmbunătăţi accesul la capital şi pentru a facilita accesul întreprinderilor mici şi mijlocii la finanţări. Şi această idee a sancţionat accesul mai mare la credite, care va genera din nou speculaţii şi creştere nesusţinută.
În 1991, premierul de atunci al Malaeziei a anunţat proiectul Vision 2020, sau Vavasan 2020, în limba malaeziană. Potrivit acestuia, Malaiezia urma să prindă din urmă Marea Britanie, Franţa, Germania şi Japonia până în anul 2020. Doamnelor şi domnilor, economiile planificate nu funcţionează, lucru pe care îl pot confirma toţi colegii noştri care provin din noile state membre, inclusiv dl comisar.
László Andor
membru al Comisiei. - Dnă preşedintă, discuţia de astăzi pe tema Strategiei Europa 2020 a fost una extrem de interesantă şi folositoare pentru noi, reprezentanţii Comisiei, aşa cum a fost şi discuţia din această dimineaţă pe tema guvernării economice. Aş dori să vă mulţumesc pentru această ocazie şi pentru toate mesajele pe care le-aţi trimis în legătură cu această strategie. În numele Comisiei Europene, le mulţumesc în special dlui van Nistelrooij, dlui Grech, dlui Cortés Lastra şi dlui Mr Hoang Ngoc pentru rapoartele dumnealor.
Sunt pregătit să continuu o discuţie pe tema mai multor detalii şi chiar nuanţe referitoare la Strategia Europa 2020. Totuşi, în acest moment, permiteţi-mi să îmi concentrez răspunsurile pe unele dintre aspectele principale ale discuţiei, formulând câteva remarci conclusive.
În primul rând, aş dori să subliniez încă o dată importanţa implicării puternice a Parlamentului European în diversele etape care vor urma în ceea ce priveşte Strategia Europa 2020: în primul rând, avizul Parlamentului European cu privire la orientările integrate; în al doilea rând, într-o etapă ulterioară, rolul PE în calitate de colegislator pentru diversele propuneri care urmează să fie făcute în cadrul iniţiativelor emblematice; şi, să nu uităm, în al treilea rând, următorul cadrul financiar multianual, pentru ne asigura că viitoarele bugete ale UE vor reflecta mai bine priorităţile stabilite pentru Uniunea Europeană prin intermediul Strategiei Europa 2020.
Permiteţi-mi să fiu foarte clar şi în ceea ce priveşte obiectivele strategiei. Aceasta are un dublu obiectiv. În primul rând, şi cel mai important, este un pilon esenţial al reacţiei Uniunii faţă de criza actuală. Este un instrument esenţial pentru consolidarea coordonării politicii economice în interiorul UE-27 şi, bineînţeles, în zona euro. Însă în afară de acest obiectiv pe termen scurt, această strategie nouă vrea să furnizeze Europei o strategie - de fapt, aşa cum a subliniat dl Michel Barnier în discursul său iniţial, un program de acţiune - care să permită Uniunii Europene să iasă din criza economică revigorând creşterea şi asigurându-se că această creştere se traduce prin locuri de muncă mai multe şi mai bune.
Însă trebuie să urmărim să avem un proces de creare de locuri de muncă diferit de cele din trecut - unul mai durabil, nu doar din punct de vedere al mediului, ci şi din punct de vedere economic, social şi financiar. Trebuie să revigorăm o Uniune Europeană competitivă, capabilă să asigure durabilitatea modelului său social unic - o UE competitivă, care să fie un lider global în ceea ce priveşte rezolvarea problemei schimbărilor climatice, o UE care investeşte mai mult în oamenii săi prin mai multă educaţie de mai bună calitate şi, în fine, o UE care să consolideze coeziunea socială prin combaterea sărăciei.
Fără îndoială, aşa cum s-a precizat în concluziile formulate de Comisie în timpul dezbaterii din această dimineaţă, această revenire la o creştere solidă este posibilă numai dacă ne asigurăm că în anii următori, statele noastre membre vor realiza consolidarea fiscală de care este nevoie, vor acorda atenţie punctelor lor de plecare, nu vor submina o redresare fragilă şi vor analiza în acelaşi timp şi partea de cheltuieli, şi pe cea de venituri. Toate acestea sunt elemente foarte importante.
Aş dori să subliniez încă o dată importanţa şi complexitatea problemelor fiscale existente în prezent în programul de lucru, însă aş dori, de asemenea, să vă atrag atenţia asupra faptului că această criză financiară şi economică este mult mai complexă şi nu presupune numai discuţii despre deficitele bugetare. La originea crizei veţi descoperi o disfuncţie fundamentală a sectorului financiar, începând cu sectorul bancar, a cărui corijare este şi ea esenţială dacă vrem să începem o redresare durabilă după această situaţie. De asemenea, trebuie să abordăm şi alte cauze ale recesiunii recente - ca de exemplu lipsa unei politici industriale şi, într-o anumită măsură, lipsa succesului complet al strategiilor noastre anterioare - pentru a realiza o creştere economică bazată pe cunoaştere şi pentru a răspândi această creştere în fiecare regiune şi fiecare colţ din Uniunea Europeană.
Iată de ce trebuie să ne sporim eforturile în ceea ce priveşte guvernarea economică, să ne sporim eforturile pentru reglementarea financiară şi, de asemenea, să realizăm o mai bună coeziune economică, socială şi teritorială.
În general, cred cu tărie că Europa nu are altă alternativă decât să lanseze această strategie şi să o lanseze foarte repede. Dacă Europa nu îşi reface calea de creştere, va da înapoi din punct de vedere economic şi, prin urmare, va da înapoi şi din punct de vedere politic. În timp ce noi discutăm această strategie nouă, cei mai mulţi dintre principalii noştri parteneri economici nu doar au elaborat strategii de dezvoltare economică şi socială pe termen lung, pe 10 ani, ci deja pun în aplicare aceste strategii.
Însă dacă există o lecţie care se poate învăţa din actuala criză economică şi din predecesorul acestei strategii, Strategia de la Lisabona - şi sunt de acord cu dl Kelly că, deseori, Strategia de la Lisabona este expusă unor critici prea dure - aceasta este faptul că furnizarea de reforme reprezintă cheia succesului. Prin urmare, este esenţial să lansăm Europa 2020 în Consiliul European din iunie şi să ne asigurăm că UE şi statele sale membre vor începe punerea în aplicare imediat după aceasta.
În acest moment, aş dori să mulţumesc şi preşedinţiei spaniole pentru eforturile pe care le-a depus pentru a aduna statele membre şi pentru a susţine această strategie în ultimele luni şi, fără îndoială, şi în săptămânile următoare. Nu trebuie să existe întârzieri, având în vedere situaţia economică actuală şi criza cu care ne confruntăm în prezent. Le suntem datori cetăţenilor să le oferim soluţii pentru a depăşi criza actuală şi pentru a spori coordonarea politicilor economice, pregătind în acelaşi timp întoarcerea la o creştere inteligentă, durabilă şi cuprinzătoare. Acţionând împreună în mod coordonat, vom avea resursele necesare pentru a înregistra succes şi pe scena mondială. Comisia contează pe susţinerea Parlamentului pentru a se asigura că Strategia Europa 2020 poate fi lansată rapid şi cu succes.
Lambert van Nistelrooij
În urma dezbaterii, aş dori să vă mulţumesc pentru că aţi susţinut raportul meu. Doresc să adaug câteva comentarii; să vă supun atenţiei câteva aspecte legate de guvernarea socială şi economică pe termen scurt. Partea financiară a atras suficientă atenţie şi a fost transformată într-o prioritate importantă. De asemenea, în această după amiază am reuşit să discutăm şi situaţia pe termen lung şi să facem câteva comentarii pe această temă.
Vom include totul într-o rezoluţie parlamentară pe care o vom discuta în acest Plen înainte de reuniunea la nivel înalt din iunie.
Doresc să fac încă două comentarii: unul se referă la guvernare. S-a pus întrebarea a cui strategie este, de fapt, aceasta. Unul dintre defectele Strategiei de la Lisabona a fost faptul că părţile descentralizate - municipalităţile, regiunile, partenerii noştri - nu au fost suficient de implicate în proces. Prin urmare, propun un pact teritorial cu regiunile, localităţile şi oraşele, pe lângă acordul din Consiliu cu statele membre şi Comisia. Altfel, acest defect va apărea din nou şi vom vorbi despre regiuni şi parteneri, în loc să le vorbim acestora.
Dacă aceste lucruri nu ajung la timp la cetăţeni, sunt sigur că putem pregăti nave amiral mari, dar curând vor deveni mai mult amirali decât nave. Participarea la Strategia de la Lisabona şi la Strategia UE 2020 ar trebui să fie mai incitantă. Într-adevăr, acest lucru este posibil dacă spunem că, atunci când vine vorba de acordarea de subvenţii şi de încurajări, cei care se afirmă şi care furnizează finanţarea pot participa şi ei. Întregul demers este mult prea monoton. Prin urmare, invit Comisia să încheie un pact teritorial cu regiunile, localităţile şi oraşele.
În fine, politica integrată, în special în cadrul sectoarelor, este esenţială; fragmentările de orice fel ale noilor structuri de finanţare nu fac deloc bine şi nu ne vor ajuta să realizăm acest program de lucru. Raportul meu vorbeşte despre o sinergie între cercetare, dezvoltare, inovaţie, producţie şi ocuparea forţei de muncă în Europa. Trebuie să luptăm împotriva fragmentării şi, prin urmare, îl îndemn pe dl comisar Andor să păstreze intacte regulamentele Fondului Social European şi să nu le divizeze, aşa cum se sugerează uneori în acest Plen.
Louis Grech
În puţinul timp pe care îl am la dispoziţie, aş dori să răspund la câteva comentarii făcute de colegii mei deputaţi în legătură cu raportul meu.
Sunt de acord cu dl Malcom Harbour, în sensul că nu pare să existe prea multă bunăvoinţă de a considera piaţa unică drept instrumentul fundamental din Strategia 2020 - care încă nu este definită şi dezvoltată în mod adecvat. Este mare păcat, având în vedere că o piaţă unică ce adoptă o perspectivă mai largă şi mai holistică poate fi printre cele mai bune iniţiative - dacă nu chiar cea mai bună - de a le oferi cetăţenilor europeni o mai bună calitate a vieţii în cadrul strategiei Uniunii.
Dna Evelyne Gebhardt are, de asemenea, dreptate când spune că în prezent este clar că piaţa unică, în descrierea generală a Strategiei 2020, necesită un nou avânt care solicită o conducere puternică din partea tuturor instituţiilor Uniunii, în special din partea Comisiei, astfel încât piaţa unică să poată câştiga din nou încrederea cetăţenilor noştri.
În concluzie, dnă preşedintă, trebuie să ne asigurăm că noul program de lucru pentru 2020 nu devine prea ambiţios şi prea încărcat, pentru că acest lucru ar duce la un program plin de priorităţi, dar în cadrul căruia nu se pune nimic în aplicare, aşa cum s-a întâmplat data trecută.
Liem Hoang Ngoc
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, două tabuuri au fost desfiinţate în ultimele săptămâni. În primul rând, BCE poate de acum monetiza datoriile suverane. În al doilea rând, cheltuielile UE pot fi de acum finanţate prin împrumuturi şi, în special, atunci când se creează fonduri de stabilizare şi susţinere.
Mai există şi un al treilea tabu, care din păcate nu a fost desfiinţat, anume Pactul de stabilitate şi de creştere, pe care unii dintre deputaţii din acest Plen solicită în mod dogmatic să îl consolidăm. Stimaţi comisari, noi, socialiştii, suntem în favoarea federalismului. Suntem pentru coordonarea politicilor bugetare. Totuşi, dacă această coordonare a politicilor bugetare înseamnă să nu ţinem cont de parlamentele naţionale şi să lăsăm cetăţenii ţărilor să moară de foame, atunci mă tem că ar putea fi o idee a UE, din cauza căreia însăşi uniunea va ajunge să moară de foame. Aceasta este adevărata ameninţare cu care ne confruntăm cu toţii în acest moment.
Stimaţi comisari, planurile de austeritate din Grecia, Spania, Portugalia şi Franţa nu au nicio şansă de succes. Vă rog să acceptaţi această situaţie.
Ricardo Cortés Lastra
Dnă preşedintă, aş dori să le mulţumesc tuturor colegilor deputaţi pentru contribuţia lor şi pentru mediul de critici constructive care s-a creat în timpul acestei dezbateri importante.
Acest raport privind contribuţia politicii de coeziune la obiectivele Strategiei de la Lisabona şi ale Strategiei Europa 2020 reprezintă una dintre principalele contribuţii ale Parlamentului European la viitoarea Strategie Europa 2020 de creştere şi ocupare a forţei de muncă, una dintre priorităţile preşedinţiei spaniole.
Raportul scoate în evidenţă crearea de locuri de muncă, stimularea unei economii durabile, educaţia şi pregătirea pentru promovarea dezvoltării, ocupării forţei de muncă şi competitivităţii, precum şi rolul cheie pe care îl joacă investiţiile în cercetare şi dezvoltare, ţinând cont de nevoia de a adopta măsuri specifice pentru regiunile care au handicapuri naturale.
Totuşi, nu va fi posibil să punem în aplicare cu succes Strategia Europa 2020 fără participarea şi aprobarea totală ale autorităţilor regionale şi locale şi ale societăţii civile.
Regiunile nu doar contribuie la cofinanţarea proiectului, ci sunt capabile şi să estimeze mai bine nevoile cetăţenilor şi ale întreprinderilor mici şi mijlocii, graţie proximităţii, dar sunt şi în poziţia de a stabili o legătură directă cu universităţile şi centrele de inovaţie, promovând astfel triunghiul cunoaşterii.
În acest context, politica de coeziune nu este numai o sursă de alocări financiare stabile, ci reprezintă totodată un instrument puternic pentru dezvoltarea economică a tuturor regiunilor europene.
Obiectivele sale de a elimina inegalităţile care există între regiuni şi de a introduce coeziunea economică, socială şi teritorială, împreună cu principiile sale de bază privind un punct de concentrare integrat, guvernarea pe mai multe niveluri şi colaborarea veritabilă reprezintă elemente esenţiale pentru succesul Strategiei Europa 2020.
Preşedintă
Declar închis acest punct de pe ordinea de zi.
Votarea va avea loc mâine (joi 20 mai 2010).
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Cristian Silviu Buşoi  
Principiile Strategiei UE 2020 sunt esenţiale pentru creşterea competitivităţii economiei europene. Reformele structurale sunt cheia ieşirii din criza în care ne aflăm. Soluţiile de până acum pentru ieşirea din criză nu vizează cauzele care ne-au adus în această situaţie. Eliminarea cauzelor crizei nu e posibilă decât prin reforme structurale. Trebuie să acordăm o atenţie sporită capacităţii de inovare a economiilor noastre, pentru că aici va fi cheia competitivităţii UE în perioada următoare. Avem nevoie de o utilizare coordonată a fondurilor destinate inovaţiei şi a celor destinate dezvoltării regionale. Inovaţia trebuie să fie o componentă a dezvoltării regionale. Inovaţia a fost un obiectiv al Strategiei de la Lisabona, însă din păcate a rămas doar un principiu pe hârtie. Statele membre au înregistrat progrese extrem de inegale, iar obiectivul global nu a fost atins. De aceea fac un apel la toate statele membre să dea dovadă de responsabilitate şi să respecte angajamentele pe care şi le iau. De asemenea, Comisia ar trebui să joace un rol mai activ în coordonarea implementării acestei strategii, pentru a evita un eşec la fel de dezastruos ca şi cel al Strategiei de la Lisabona.
Alain Cadec  
Strategia UE 2020 propusă de Comisia Europeană pentru stimularea creşterii şi ocupării forţei de muncă în UE scoate în evidenţă cercetarea şi inovaţia. Diverse instrumente oferă deja multă susţinere proiectelor desfăşurate în aceste domenii: fondurile structurale, al Şaptelea program cadru pentru cercetare şi dezvoltare tehnologică şi Programul cadru pentru competitivitate şi inovaţie. Aceste programe oferă finanţare în valoare de 86 de miliarde de euro pentru perioada 2007-2013. Strategia UE 2020 scoate, de asemenea, în evidenţă interdependenţa dintre multiplele politici ale UE. Prin urmare, din motive de eficienţă, este esenţial să stabilim sinergii între diversele instrumente. Într-o atare situaţie, salut importanţa pe care raportorul a conferit-o rolului pe care o politică regională puternică, finanţată corespunzător, îl poate juca în realizarea obiectivelor Strategiei UE 2020. De asemenea, sunt de acord cu raportorul că potenţialii beneficiari nu sunt întotdeauna complet informaţi în legătură cu posibilităţile care există pentru stabilirea sinergiilor în domeniul finanţării. Prin urmare, consider că este esenţial să îmbunătăţim comunicarea, de exemplu cu privire la modelul Ghidului practic privind oportunităţile de finanţare ale UE în domeniul cercetării şi dezvoltării.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska  
În contextul discuţiilor pe tema utilizării eficiente a tuturor fondurilor repartizate de Uniunea Europeană pentru cercetare şi inovaţie, trebuie să punem problema promovării adecvate a soluţiilor inovatoare propuse de state membre individuale.
Se întâmplă deseori ca, din cauza fluxului ineficient de informaţii, investiţiile să se facă în proiecte de cercetare care au fost deja realizate de oameni de ştiinţă dintr-un stat membru. Este o risipă de bani europeni, pe care nu o putem tolera într-o perioadă de criză economică. Este nevoie să se pună mai mult accent pe îmbunătăţirea comunicării şi pe susţinerea achiziţionării de către Uniunea Europeană a tehnologiilor noi existente, care vor permite şi o susţinere financiară suplimentară pentru afacerile inovatoare.
De asemenea, este important să finanţăm proiecte uşoare, ca de exemplu pregătirea şi diseminarea de informaţii cu privire la semnificaţia pe care o are inovaţia pentru creşterea economică, mai buna informare a entităţilor locale cu privire la programele disponibile, precum şi flexibilitatea în definirea condiţiilor de acordare a ajutoarelor, astfel încât ţările care în prezent au un nivel scăzut de inovaţie să poată, prin dezvoltarea sectorului respectiv, să contribuie la crearea unui avantaj competitiv pentru Uniunea Europeană la nivel global.
De asemenea, este esenţial să creăm stimulente pentru investiţiile în centrele locale de cercetare. Întreprinderile mici şi mijlocii nu îşi permit aceste investiţii, în timp ce companiile internaţionale nu vor să le folosească, fapt ce adânceşte dezechilibrele care există între statele membre ale Uniunii Europene la nivel de inovaţie.
