Systém protiraketové obrany USA (rozprava) 
Předseda
Další bod se týká prohlášení Rady a Komise k systému protiraketové obrany USA.
Janez Lenarčič
úřadující předseda. - (SL) Rada neprojednávala umístění systému protiraketové obrany USA na území Evropské unie. Proto bohužel nemohu sdělit postoj Rady k této záležitosti, ale rád bych vám připomněl, že umístění ozbrojených sil nebo vojenského zařízení spadá do pravomoci každého jednotlivého členského státu. Z tohoto důvodu rozhodují členské státy o takových otázkách nezávisle.
Dovolte mi, abych to objasnil: mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými doposud neproběhly žádné diskuse o umístění protiraketového systému. A žádná ze stran ani neplánovala žádnou možnou spolupráci v této oblasti. Rada Evropské unie proto neplánovala žádná jednání, na kterých by tuto záležitost projednala, a to ani se Spojenými státy americkými, ani se Severoatlantickou aliancí. Jak víme, protiraketová obrana je předmětem spolupráce v rámci NATO a také v rámci Rady NATO-Ruská federace.
Benita Ferrero-Waldner
členka Komise. - Pane předsedo, dnes budu velmi stručná, protože Komise má v této záležitosti velmi malou kompetenci.
Ale dovolte mi říci, že interakce mezi Spojenými státy americkými, Ruskem a členskými státy EU v oblastech bezpečnosti a obrany má pro tato důležitá partnerství širší důsledky. To je jasné. Proto přestože, jak jsem uvedla, opravdu nemáme kompetence nebo odpovědnost v této otázce, doufáme, že bude možné nalézt vyrovnané řešení, které bude nakonec uspokojivé pro všechny.
Od samého začátku jsme vítali rozhovory na vysoké úrovni, které začaly v říjnu minulého roku v Moskvě a na které navázaly schůzky expertů. A v nedávném přímém dialogu mezi Moskvou a Varšavou vidíme příležitost k objasnění příslušných postojů týkajících se státní suverenity.
Na závěr bych ráda řekla, že nehledě na fórum, na jakém jsou tyto otázky diskutovány, ať už je to NATO nebo OSCE, by myslím bylo důležité, aby do rozhodování o budoucnosti evropské bezpečnostní architektury byla zapojena i Evropská unie
Karl von Wogau
jménem skupiny PPE-DE. - (DE) Pane předsedo, dámy a pánové, když zde v Evropě hovoříme o protiraketové obraně, diskuse se obvykle točí okolo umístění systému, který plánují Spojené státy v Polsku a České republice. Mnoho lidí si není vědomo, že se jedná o pouhá rozšíření stávajícího systému, který je navržen k obraně Spojených států amerických. My v Evropském parlamentu se však musíme zaprvé a především zaměřit na dopad, který bude tento systém mít na bezpečnost evropského kontinentu. Jak víme, Spojené státy již utratily za svůj systém protiraketové obrany více než 100 miliard dolarů a investují dalších deset miliard ročně do jeho pokračujícího vývoje. A přece jsou Spojené státy mnohem dál od potenciálních zdrojů nebezpečí, než jsme my v Evropě. Stávající situace by se dala tak trochu připodobnit situaci, kdy Lucembursko utrácí peníze za stavbu hrází, ale Nizozemsko nepovažuje za nutné se zachovat podobně.
Musíme si položit otázku, zda nebezpečí skutečně existuje, a pokud ano, jestli na ně potřebujeme reagovat. Rozprava s panem Solanou, kterou jsme právě slyšeli, ukazuje, že situace v Íránu zůstává zdrojem obav. Jsme si také vědomi hrozby, která by mohla vyvstat z nestabilní situace v Pákistánu.
My v podvýboru pro bezpečnost a obranu jsme se zapojili do intenzivního dialogu s představiteli Spojených států amerických, včetně generála Henry Oberinga, ředitele Agentury protiraketové obrany. Z těchto rozhovorů jasně vyplynulo, že by tento systém USA byl teoreticky schopen ochránit část Evropy, ale ne celý kontinent. Zejména by nemohl ochránit Kypr, Maltu, části Řecka, Rumunska, Bulharska nebo jižní Itálie. Z evropského pohledu však nemůžeme rozdělení našeho kontinentu na oblasti s odlišnými úrovněmi bezpečnosti tolerovat. Proto tedy musíme společně definovat naše společné evropské bezpečnostní zájmy v tomto kontextu.
Stávající hodnocení nám připomíná, že v současné době neexistuje žádné fórum, kde by se tato otázka projednávala a kde by tyto společné evropské bezpečnostní zájmy byly definovány. Toto je evidentně další oblast, která vyžaduje velmi těsnou koordinaci s Ruskem.
Očekáváme, že na summitu NATO v Bukurešti, který se koná v dubnu, budou předloženy návrhy na společný systém, a očekáváme, že tyto návrhy vezmou v úvahu naše specifické evropské bezpečnostní zájmy.
Jan Marinus Wiersma
jménem skupiny PSE. - (NL) Pane předsedo, není to poprvé, kdy jsme tuto otázku projednávali; není to ani poprvé, kdy jsme dostali podobné odpovědi od Rady, která říká, že zde nemá žádné kompetence, stejně jako to říká i Komise, i když - a za to jí musím pogratulovat - paní komisařka nakonec řekla, že je třeba záležitosti v Evropské unii jinak organizovat.
Pokud se stane něco, co se dotkne bezpečnosti všech Evropanů a co spadá pod bezpečnostní strategii, kterou nám pan Solana popsal, je třeba, abychom o tom mezi sebou mohli mluvit. Parlament naštěstí je schopen o tom mluvit. Je to otázka, která se týká jak občanů, tak členských států Evropské unie, takže cítíme, že je naprosto v pořádku, aby to bylo na pořadu jednání.
Nemám v úmyslu vracet se ke všem námitkám, které naše skupina proti tomuto plánu, se kterým přišli Američané, již vyslovila. Co však považujeme za nesprávné, je, že probíhají dvoustranná vyjednávání se dvěma členskými státy NATO, které - ať už shodou okolností nebo z jiného důvodu - jsou také členskými státy Evropské unie, a to ovlivňuje vztahy s Ruskem, včetně vztahů, které má tato země s Evropskou unií. Je také špatné, že se tento systém vytváří jednostranně, třebaže v rámci NATO, a že nebylo jasně vysvětleno, k čemu přesně je tento systém potřebný, zda bude fungovat a zda se nestává příliš nákladným.
V Polsku probíhá v této chvíli velmi zajímavá rozprava, při které nová vláda řekla, že může být připravena spolupracovat na systému, ale proto, že to chtějí Američané a protože v sázce je spíš bezpečnost Ameriky než Polska. A přece jen je systém pro bezpečnost Polska nakonec více ohrožením než zlepšením. Proto také Poláci žádají o více pomoci například s rozvojem vzdušné obrany pro polskou armádu, a tak vytvářejí určitý druh závodů ve zbrojení.
Je tedy zajímavé, že v Polsku začala rozprava o tom, zda je tento systém užitečný nebo nezbytný, a že nový polský premiér nebo alespoň polský ministr zahraničí měl odvahu o tom s Ruskem mluvit. Bezvýhradně to podporujeme.
Situace v České republice je poněkud odlišná. Tam máme dojem, že jak systém, tak to, čím do něho země přispívá, jsou protlačovány proti vůli jejích občanů, protože jsem přesvědčen, že 70 % Čechů je proti výstavbě systému. Proto mám obavy, že se daly do pohybu akce, které mají ještě tento rok protlačit rozhodnutí uzavřít smlouvy s Polskem a Českou republikou, dříve než vládu ve Spojených státech převezme - doufejme - nová správa. Víme, že demokraté jsou, pokud se týká rozvoje systému protiraketové obrany, poměrně skeptičtí.
V každém případě doufáme, že se o tom Radě bude jednat, a naléhavě žádáme, aby se tato záležitost brala velice vážně. Pokud projde, bude to určitě mít dopad na naše již tak těžké vztahy s Ruskem. Veřejnost je zneklidněna. Máme tady nové závody ve zbrojení a existuje ještě několik jiných věcí, o kterých podle nás musí Parlament hovořit. Jednali jsme tak v minulosti a měli bychom tak jednat i nadále.
Myslím, že naším hlavním úkolem je zjistit, zda je to nezbytné; zda se nejedná o začátek nových závodů ve zbrojení, zda to skutečně zlepší bezpečnost a zda nám to skutečně pomůže bojovat s "ničemnými státy". Stále ještě nejsem přesvědčen, že Íránci budou schopní odpálit rakety tak rychle, jak to Američané tvrdí. To je další věc, o které máme rozporuplné informace. Takže doufám, že můžeme diskusi o tomto tématu posunout dopředu a také monitorovat, co se děje v Polsku a České republice. Moje skupina je i nadále proti tomuto systému.
Anneli Jäätteenmäki
jménem skupiny ALDE. - (FI) Pane předsedo, největší hrozbou pro lidstvo není šíření jaderných zbraní do jiných zemí. Skutečným problémem je existence jaderných zbraní obecně. Jedinou etickou a trvalou alternativou pro náš přístup k protiraketovým obranným systémům a jiným systémům jaderných zbraní je vzdát se jejich používání. Evropská unie by se také měla zavázat k novým dohodám o kontrole zbrojení a proaktivně usilovat o iniciování procesu odzbrojení.
Systém protiraketové obrany USA by zvýšil riziko jaderné války. Jaderný štít plánovaný pro Polsko a Českou republiku je založený na předpokladu, že jadernou válku lze vyhrát. Typ protiraketové obrany uplatňovaný Spojenými státy se radikálně liší od jejich dřívější politiky odstrašování, protože cílem této politiky bylo zabránit jedné zemi v odvetě vůči jiné zemi. Dřívější odstrašující účinek jaderného zbrojení je tedy mimo hru. Rovnováha strachu proto mizí. Proto je tedy protiraketový systém USA v Polsku nebo České republice zásadní záležitostí, která vyvolává obavy v celé Evropě a ve všech jejích členských státech. A protože tomu tak je, je důležité, aby EU o této záležitosti diskutovala a dala najevo obavy svých občanů. Opravdu bychom zde měli zvážit, jestli to zlepší bezpečnost Evropy a obrany Evropy nebo zda to nebude mít jiný účinek, kdy tento nový systém ve skutečnosti bezpečnost v Evropě oslabí.
Ģirts Valdis Kristovskis
jménem skupiny UEN. - (LV) Dámy a pánové, rétorika prezidenta Putina nás občas upomíná na možnost, že by Rusko mohlo namířit svoje rakety na Evropu. To dokazuje, že mezi Spojenými státy a Ruskem je určitá strategická rovnováha. Žádná taková rovnováha ovšem neexistuje mezi Evropou a Ruskem. A nemohou ji zajistit ani "jaderné deštníky" Francie a Velké Británie. Jsem proto přesvědčen, že je správné se ptát, jak lze zajistit společnou protiraketovou obranu spíše pro Evropu než Spojené státy. Diskutujeme o těchto otázkách pouze protože se Spojené státy starají o svoji obranu? Paní Ferrero-Waldnerová, členové Komise a Evropské unie se takovou formou obrany ani nezabývají. Nemyslíte si, že je prostě přirozené, aby se Spojené státy, NATO a také určité členské státy o této záležitosti rozhodovaly společně? Jsem přesvědčen, že Evropská unie musí formulovat jednoznačný postoj, který by pak měl být realizován společně s NATO a Spojenými státy. Jinak bychom tady neměli marnit čas, protože o všem bude rozhodovat NATO.
Daniel Cohn-Bendit
jménem skupiny Verts/ALE. - (FR) Pane předsedo, pane ministře, paní komisařko, připouštím, že se nepochybně jedná o novou evropskou politiku. Připomíná mi to mého syna, když mu byly čtyři roky. Když jste se ho zeptali: "Kde jsi?", dal si ruce na oči a řekl: "Já tady nejsem." A právě to nám říká Komise: "My tady nejsme. To nemá s námi nebo s Evropou nic společného."
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Je mi líto, ale to je naprostý nesmysl. Musíme se teď rozhodnout, jestli chceme společnou evropskou zahraniční a bezpečnostní politiku. Máme novou smlouvu, která nám dává našeho vlastního ministra zahraničí s odpovědností za společnou zahraniční a bezpečnostní politiku, a když máme společného ministra zahraničí, budeme jistě muset jednat o záležitostech na evropské úrovni, ne jako jednotlivé vlády, které projednávají bezpečnost své země s jinými jednotlivými vládami, nebo jako pan von Wogau, který trvá na svém názoru, že Evropa je ohrožena Íránem nebo kdovíjakými jinými zeměmi. Nesdílím tento názor a opravdu musíme o věcech alespoň jednat na evropské úrovni. Nemůžeme jednoduše říci, že Američané přišli na nějaký pošetilý plán, že George Bush za šest měsíců už nebude ve své funkci, takže možná od toho svého pošetilého plánu upustí, ale Evropané s tím vším nemají nic společného.
Jsme velmi skeptičtí k celé této strategii protiraketové obrany, ale jsme pevně přesvědčeni, že je to něco, o čem máme my Evropané povinnost mezi sebou hovořit. Nejedná se o rozhodnutí, které leží na Polácích nebo Češích jako členech Evropské unie nebo na členech jakékoliv jiné konkrétní národnosti - zítra na Rumunech a Bulharech, jiný den na Sicilanech nebo někom jiném. Ne, máme společný zájem na přijímání rozhodnutí o naší bezpečnosti. Je to v podstatě stanoveno ve smlouvě, kterou jste ratifikovali a kterou my máme v úmyslu ratifikovat, v ustanoveních o společné zahraniční a bezpečnostní politice. A proto tato otázka musí být záležitostí Evropské unie. Takové rozhodnutí nemůže být přijato dvoustranně mezi Polskem a Spojenými státy nebo mezi Českou republikou a Spojenými státy. Je to evropské rozhodnutí. Je to evropský problém a my musíme najít evropské řešení.
Vladimír Remek
jménem skupiny GUE/NGL. - (CS) Vážení přítomní, oceňuji, že se problém umístění prvků americké protiraketové obrany na území Česka a Polska, tedy na území Evropské unie, dostává na půdu Evropského parlamentu, tj. nejdemokratičtější instituce, protože přímo volené občany Unie, a těch se tento problém dotýká.
V této souvislosti zdůrazňuji, že se opírám jak o názory svých kolegů z frakce GUE/NGL, tak o svoji vlastní zkušenost vojenského odborníka, ale hlavně o většinový názor občanů mé země, kde je 70 % obyvatel proti umístění amerického radarového systému.
Americká protiraketová obrana je nám prezentována jako obranný štít. Proč tedy nebylo například umožněno České republice prodat pasivní radiolokační systém Tamara bez výkonných zbraňových prostředků do Číny? Zdůvodněním je, že by Čína získala neadekvátní výhodu ve vztahu k ostatním zemím. Není to ale manipulace s pojmy? Není pravým důvodem instalace radaru v České republice také získání výhody? I laik chápe to, co znali válečníci už dávno před Hanibalem, že totiž štít v rukou bojovníka je prostředek pro lepší a efektivnější využití jeho meče.
Deklaruje se zvýšení bezpečnosti. Ale nejde vlastně o zvýšení bezpečnostních rizik? Budeme totiž logicky rázem cílem číslo jedna pro potencionální protivníky. Tvrdí se nám, že máme USA vyhovět, abychom potvrdili, že jsme dobří spojenci. Kanada také nevyhověla a je špatný spojenec USA? Nepoučila se třeba z účelového zdůvodnění vojenských akcí v Iráku?
Divíme se reakci Ruska. Pokud USA jednostranně vypověděly dohodu o ABM a podnikají kroky, které jim mají přinést výhodu, pak se mi tato reakce nezdá nelogická. Byla snad Spojeným státům po chuti před lety blízká přítomnost sovětských raket na Kubě?
USA jsou určitě velmocí a jejich stanoviska, návrhy a požadavky nelze jen tak shodit ze stolu. Ale pokud nám jde skutečně o větší bezpečnost, zejména pro Evropu, cesta vede složitějším směrem vyjednávání a dohod, a ne jednostranných kroků. V tom je zodpovědnost nejen velkých hráčů USA a Ruska, ale i nás samotných v Evropské unii.
Jana Hybášková
(CS) Proliferace nosičů středního a středně-dlouhého doletu na přelomu 21. století je ohromná. Bohužel bez existence mezinárodního bezpečnostního režimu ji neumíme zastavit jinak než účinnou obranou.
Účinná obrana je svrchovaným právem členských států Unie. Sjednávání SOFA, které právě probíhá v Praze, je legitimním právem České republiky. Protože radar umístěný na území České republiky bude poskytovat bezpečnost mnoha evropským zemím a bude to poprvé, co Česká republika, po léta okupovaný stát, bude moci aktivně přispět k evropské bezpečnosti, musí česká vláda jednat obzvláště odpovědně.
Protiraketová obrana musí být důvěryhodná, obranná a musí respektovat nedělitelnost bezpečnosti. Proto vítáme informace o bukurešťském summitu, který by měl rozhodnout o výstavbě komplementárního LTBMD systému. Přenesení jednání do NATO je zárukou splnění nedělitelnosti. Vyjasnit, že se jedná o čistě obranný systém, je předmětem americko-polsko-česko-ruských jednání.
Zbývá třetí bod - účinnost. I s ohledem na to, co víme o íránských listopadových testech, musíme si říct: "Uvědomme si společnou odpovědnost. Neničme účinnost společné obrany vzájemnými spory o to, zda se vůbec máme bránit."
Libor Rouček
(CS) Dovolte, abych využil tohoto jednominutového projevu a vyzval Radu Evropské unie i vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku k diskusi k tématu americké protiraketové obrany na evropské úrovni.
Umístění prvků americké protiraketové obrany v Evropě je celoevropskou otázkou. Není to jen záležitostí Čechů, Poláků či Američanů. V sázce jsou vztahy uvnitř Evropské unie, vztahy EU-NATO, vztah Evropa-Spojené státy, Evropa-Rusko. Zařaďte proto tuto otázku na pořad jednání Rady.
Pokud jde o Českou republiku, zde bych chtěl uvést jednu skutečnost. Sedmdesát procent občanů České republiky je proti tomuto systému. Tři čtvrtiny občanů České republiky vyžadují referendum k tomu systému. Česká vláda nekomunikuje s veřejností, česká vláda neinformuje poslance českého parlamentu, česká vláda dělá vše za zády českých občanů. I to je potřeba vědět a i na to je potřeba v Radě Evropské unie poukázat.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Pane předsedo, dovolte mi nejprve všem připomenout, že štít protiraketové obrany není jenom záležitostí Polska a České republiky. Týká se také Spojeného království a Dánska, protože do tohoto systému mají být zahrnuty také zařízení v obou těchto zemích. Takže nehovořme pouze o Polsku a České republice.
Zadruhé štít protiraketové obrany a zařízení, která jsou jeho součástí, nebudou magnetem pro teroristy. Teroristé útočí na měkké cíle, ne vojenské základny s dobrou obranou.
A nakonec zatřetí. Evropská unie není vojenský spojenec. Je možná škoda, že není, ale je to tak, a nová smlouva, Lisabonská smlouva, v tomto ohledu nic nemění. Protože tomu tak je, je otázka obrany buďto odpovědností NATO, nebo odpovědností zemí, které se nerozhodly připojit k alianci a chtějí se bránit samy. Je nasnadě, že v NATO musí dojít k diskusi o způsobu, jak by tento systém měl zapadat do jiných systémů, které má NATO v plánu vyvíjet. Je to naprosto nezbytné. Nezapomínejme, že členy NATO je 21 zemí v Evropské unii.
Milan Horáček
(DE) Pane předsedo, jeden skvělý protiválečný román je o dobrém vojáku Švejkovi a napsal ho Jaroslav Hašek. Postoj, který zaujala Komise a Rada, Švejka zastiňuje; překonává také Franze Kafku a dokonce překonává i pštrosa. Tuto politiku strkání hlavy do písku nemůžeme sledovat. Musíme o této otázce diskutovat mezi sebou, na půdě Evropského parlamentu, ale také o ní musíme samozřejmě diskutovat se členy NATO. Musíme o ní diskutovat s Čechy, Poláky a Rusy. Jedná se o zásadní proces, který musí probíhat v celoevropském měřítku.
Tobias Pflüger
(DE) Pane předsedo, technickou funkcí plánovaného protiraketového systému je znemožnit potencionálnímu nepříteli možnost druhého úderu - o tom není pochyb. Jinými slovy - jedná se také o útočný systém. To je třeba vzít během rozpravy v úvahu. Ať už je takový raketový systém vytvořen Spojenými státy, NATO a Spojenými státy nebo jakoukoliv jinou kombinací partnerů, zůstává programem zbrojení. Pro mě je charakteristickým rysem, že Evropská unie není schopna přijít se společným postojem k této otázce. V tomto ohledu je společná zahraniční a bezpečnostní politika Evropské unie vystavena posměchu. Pan Cohn-Bendit může citovat Reformní smlouvu do soudného dne - dokud bude trvat stávající situace a dokud nebude přijat žádný postoj, Unie ze sebe jednoduše udělá terč posměchu.
Naším úkolem je jasně říci, že tento protiraketový systém nechceme. Je skutečností, že velice zřetelná většina tohoto Evropského parlamentu tomuto systému říká "ne". V zemích Evropy, včetně České republiky, stojí veřejné mínění pevně proti protiraketovému systému a polská vláda svůj postoj nepochybně vytříbila. Z těchto důvodů bych přivítal, kdybychom přijali usnesení, ve kterém Parlament jasně odmítne tento raketový systém.
Jan Zahradil
(CS) Dovolte, abych poděkoval Radě, ztělesněné slovinským předsednictvím, a Komisi v podobě paní komisařky Ferrero-Waldnerové za to, že se celkem striktně přidrželi znění evropských Smluv, podle kterých jde o problematiku, která spadá plně do jurisdikce národních států. A dovolte mi, abych připomněl, že i v nové Lisabonské smlouvě se explicitně praví, že otázky národní bezpečnosti jsou plně v jurisdikci jednotlivých členských států Evropské unie.
Jsem přesvědčen, že evropská bezpečnost je nedělitelně spojena s bezpečností celého euroatlantického prostoru a v situaci, kdy Evropská unie není ani finančně, ani technologicky schopná zajistit bezpečnost svých členů před novými riziky, toto spojení vyvstává ještě v daleko větší naléhavosti.
Pokud jde o vůli obyvatel, která tady byla několikrát zmíněna, mohu jenom připomenout, že ti, kdo se odvolávají na průzkumy veřejného mínění a požadují referendum, jsou často titíž, kteří odmítali referendum v jiné velmi důležité otázce, tj. v otázce nových evropských Smluv.
Oldřich Vlasák
(CS) Dámy a pánové, já bych s dovolením shrnul veškeré argumenty.
V podstatě se nejedná pouze o zvýšení vlastní bezpečnosti České republiky, Polska, ale v podstatě i celé Evropy jako takové. Jednání o umístění takového zařízení spadá do kompetence národního státu jako takového. Obdobná zařízení existují i v jiných státech, v členských státech Evropské unie.
Řečníci, kteří zde dnes vystoupili, jasně poukázali na to, že existuje reálné nebezpečí. Uvědomme si, že v otázce bezpečnosti je třeba rozhodovat velmi rychle. A toto rozhodnutí má význam i preventivní. Jedině, když budeme připravení a silní, můžeme přinutit agresory k jednání a k dodržení bezpečnostních podmínek.
A závěrem bych chtěl říci, že naprosto odmítám, že by česká vláda nekomunikovala o tomto zařízení s občany, a že v současné době probíhá již několikaměsíční informační kampaň..
Miloslav Ransdorf
(CS) Já bych si dovolil čtyři poznámky k tématu.
Za prvé, je tady zakládající akt mezi NATO a Ruskou federací z května 1997. V tomto aktu se obě strany zavázaly, že na evropském kontinentu vyloučí společně použití síly a dokonce hrozbu silou. Pokud je tento akt platný, tak vlastně vylučuje, že by mohla na našem kontinentu vzniknout situace, o které se tu mluví.
Druhá poznámka se týká helsinského procesu. V Helsinkách se signatáři tehdejší smlouvy, tehdejší deklarace, zavázali, že budou snižovat přítomnost zbraňových systémů na evropském kontinentu. Tento trend by tímto postupem byl zvrácen. A domnívám se, že by se ve snižování zbraňových systémů na evropském kontinentu mělo pokračovat.
Třetí poznámka se týká počtu základen. Máme v osmnácti zemích Evropy americké základny. Teď s těmi novými základnami by jich bylo dvacet. Potvrdili bychom to co, říkal Zbigniew Brzeziński o Evropské unii, že je v podstatě americkým protektorátem.
A čtvrtá poznámka se týká smyslu celého systému. Ten je podle mě jasný. Jde o zpravodajské pokrytí a zpravodajskou kontrolu evropského celého kontinentu.
Urszula Gacek
(PL) Paní předsedkyně, premiér Tusk je citlivý na argumenty svých evropských sousedů. Možná účast Polska na tomto americkém projektu se nesmí stát zdrojem nedorozumění v rámci unie samotné. Nová polská vláda si cení dobrých vztahů se Spojenými státy, ale ví, že Polsko je především členem evropské rodiny.
Polsko si také všímá výhrad Ruska a reaguje klidně navzdory drsnému tónu, který nasadili někteří představitelé ruských ozbrojených sil. V současné době, kdy Evropská unie nemá společnou zahraniční a bezpečnostní politiku, bude konečné rozhodnutí Polska o umístění prvků štítu protiraketové obrany na svém území jeho rozhodnutím svrchovaným. Polsko si cení různých názorů a nemá nikomu za zlé, je-li kritizováno.
Dámy a pánové, žádáme vás, abyste respektovali náš postoj, který musí nejprve a především zaručit bezpečnost našich vlastních občanů.
(Potlesk)
Janez Lenarčič
úřadující předseda. - (SL) Rád bych poděkoval panu Cohn-Benditovi za připomenutí skutečnosti, že se včera Slovinsko stalo druhým členským státem, který ratifikoval Lisabonskou smlouvu. Smlouva však ještě nenabyla účinnosti. Jak víme, potřebujeme, aby ji ratifikovalo ještě dalších 24 zemí, a slovinské předsednictví doufá, že ji státy ratifikují včas a že nová Lisabonská smlouva nabude účinnosti do plánovaného termínu.
Rád bych zdůraznil, že nepřinese žádné zásadní změny nebo cokoliv nového ve smyslu základních předpokladů, na kterých jsou založeny evropské bezpečnostní a obranné politiky. Zejména nezmění skutečnost, že tato politika je založena na pravomoci členských států, kterou si tyto státy ponechají ve sféře zájmu národní bezpečnosti a obrany.
Evropská unie již má evropskou bezpečnostní a obrannou politiku, která již zajišťuje rámec pro podobné diskuse také v Radě. Nebo jinak - takové diskuse se budou konat v rámci Rady, ale nebude tolik záležet na předsednictví jako na vůli a zájmu členských států. Dovolte mi, abych vás ujistil, že Rada bude o dnešní rozpravě a názorech, které během ní byly vyjádřeny, podrobně informována.
Předseda
Rozprava je uzavřena.
