Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Eisma
Herr ordförande! Inte beträffande protokollet; det är jag verkligen nöjd med. Men i går under behandlingen av Violabetänkandet avvisades av obegripliga skäl ett ändringsförslag från liberalerna. Ändringsförslaget handlade om att göra institutionerna mer miljövänliga. I det sammanhanget vill jag nu be er om det följande. Om ni vill främja cykeltrafiken här i Strasbourg så måste ni se till att det finns tillräckligt med övertäckta cykelställ. Om jag nu tittar i garaget så konstaterar jag att cykelställen inte alls räcker till för ledamöterna och medarbetarna. Får jag be er att på bekostnad av kanske två parkeringsplatser för bilar öka antalet cykelställ nere i garaget.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket Eisma. Jag noterar er upplysning och jag skall vidarebefordra den till presidiet, och i synnerhet till kvestorernas styrelse så att de i allra bästa anda kan undersöka denna händelse som ni nu har berättat om för oss.

Kerr
Herr ordförande! Jag skulle vilja väcka en fråga med avseende på anteckningarna i protokollet från mitt anförande i går. Jag nämnde mot slutet av mitt tal med anledning av Pinochet att jag fruktade att den brittiska regeringen var nära en överenskommelse om att släppa honom. I morgonens upplaga av Guardian rapporterar man att det är just vad som kommer att inträffa. Jag vill bara bekräfta att mitt antagande var riktigt.

Ordföranden
Herr Kerr, ni vet att detta ordförandeskap är välvilligt inställt, särskilt på fredagsmorgnar som är fridsamma dagar, men det har inget att göra med protokollet.
Jag ser att inga synpunkter finns om protokollet.
(Protokollet justerades.)

Hallam
Herr ordförande! En ordningsfråga! Jag har vid ett flertal tillfällen fört det faktum på tal att detta sammanträde, som ofta är ett väldigt lyckat sådant, inte sänds i TV. Det ställs inte till TV-bolagens disposition och är inte heller tillgängligt för arkiven. Jag skulle ytterligare en gång vilja insistera på denna punkt och ställa frågan när detta sammanträde på ett ordentligt sätt kommer att sändas i TV och behandlas på samma sätt som övriga sammanträden.

Ordföranden
Hallam, jag noterar er oro, som jag delar eftersom jag, som sitter i presidiet, skulle kunna vara med mer i TV, men hur det än är med den saken, Hallam, så skall jag inte glömma att vidarebefordra frågan till behörig instans.

Omröstning
Santini
Herr ordförande, jag begärde ordet bara för att göra ett inledande förtydligande, una tantum , vad beträffar de ändringar som lagts fram. Detta betänkande godkändes enhälligt vid jordbruksutskottets sammanträde, efter det att en kompromiss uppnåtts med vissa grupper som hade föreslagit ändringar i grundläggande delar. Rapporten om en strategi för bergsregionerna är en fördjupning av ett allmänt betänkande om områden med ogynnsamma förutsättningar i vid mening, vilket lades fram under förra mandatperioden. Kollegan Anttila kommer inom kort, om några få dagar, att i denna sal lägga fram ett betänkande om de arktiska områdena. Nästa mandatperiod kommer någon att lägga fram ett fördjupat betänkande om ökenområden och ofruktbara områden, som presenterades redan för många år sedan.
Nu ser jag att en enda grupp, EDN-gruppen, lägger fram ändringar i plenum, samma ändringar som vi hade kommit överens om att inte ta in i betänkandetexten, och som syftar till att åter igen föra upp problemet på en mer allmän nivå, dvs. ta ett steg tillbaka. Vi har tillfälle i dag att fördjupa oss på en punkt, och senare kommer det att bli möjligt att fördjupa sig på andra punkter, genom andra betänkanden: det är som att säga att vi äntligen har möjlighet att behandla de olika problemen på ett konkret sätt, utan att varje gång stanna vid storvulna principuttalanden, som man kan instämma i men som är föga konkreta och föga praktiska. Det är därför jag bara kan acceptera en del av ändringarna, de som inte förvanskar den konkreta, pragmatiska aspekten av detta betänkande och framför allt inte gör att dess titel kommer på skam.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ordföranden
Wijsenbeek begär ordet för en ordningsfråga.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Eftersom vi har haft en hård vecka med tre omröstningssammanträden, kommer jag inte att begära en hemlig omröstning enligt artikel 121, men en omröstning i lugn och ro.

Ordföranden
Ledamöter, med stöd av arbetsordningen ber jag er om allra respektfullaste tystnad för Wijsenbeeks lugn och ro, och också detta ordförandeskaps.

Santini
Herr ordförande, jag tror jag måste kommentera utgången av denna votering. Den var otvivelaktigt en vacker övning i parlamentarisk demokrati. Kollegan Fabre-Aubrespy hade rätt, vi röstade uteslutande om tillägget av tre ord, hela tiden samma tre, i alla ändringarna: det är dessa tre ord som gör avsteg från detta betänkandes ursprungliga uppläggning, nämligen att uteslutande behandla bergsområden, eftersom - och jag upprepar det - de ofruktbara områdena redan har diskuterats och eftersom vi skall diskutera de arktiska områdena i denna församling om en månad.
Nå, det skulle vara som om jag skulle lägga fram alla mina ändringar om bergsområden om en månad igen, i Anttilas betänkande. Ännu en storstilad formuleringsövning, men samtidigt ännu en total brist på förmåga att sätta sig in i de konkreta problemen. Inget förändras, betänkandet är helt och hållet giltigt - och därför bad jag inte min gruppledare rösta mot förslaget - men ännu en gång slår vi blå dunster i ögonen på folk. Vi har inte förmåga att skapa konkreta lagar i vilka medborgarna kan känna igen sig.

Ordföranden
Herr Santini, ordförandeskapet har inte tagit ordet från er. Det är inte vår vana, men ni skall tänka på att ert inlägg nästan är en röstförklaring och ett återupptagande av en debatt. Jag tänker inte ta upp debatten igen. Vi har redan röstat om denna fråga och det är denna kammares mest demokratiska uttryckssätt: att rösta.

Souchet
Vår grupp har röstat för betänkandet Iversen om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven, samtidigt som vi är medvetna om de problem som orsakas av den gemensamma jordbrukspolitiken och internationella avtal, både avtal inom ramen för WTO och de frihandelsavtal som Europeiska unionen upprättar.
Herr ordförande! Med sitt förslag till en reform av GJP inom ramen för Agenda 2000, tvingar kommissionen jordbrukarna att försöka få ut en maximal produktivitet av sin produktionsutrustning. Utvecklingen av ett intensivt och specialiserat jordbruk i vissa regioner i Europeiska unionen är enbart en konsekvens av GJP: s negativa incitament. De reformförslag som i dag ligger på bordet kommer endast att förstärka den typen av tendenser, och detta oberoende av gemenskapslagstiftning som rör miljöskydd och naturvård.
Tills sist herr ordförande, vill jag påminna om att GATT-avtalen inte omfattar sociala och miljömässiga dimensioner. Den ökande mängden frihandelsavtal gynnar en jordbruksproduktion till låga priser och därmed till låga produktionskostnader. För att bli konkurrenskraftiga tvingas de europeiska jordbrukarna att sträva efter maximal produktivitet, med risk för att inte kunna uppfylla de europeiska miljökraven.
Herr ordförande! För att avsluta vill vår grupp påpeka att gemenskapspolitiken, både vad gäller yttre förbindelser och jordbruk, strider mot den europeiska politiken för miljön och djurens välbefinnande. I realiteten hålls de europeiska jordbrukarna i ett skruvstäd, som hämmar dem och som bidrar till att de kommer att försvinna. De kan inte både uppfylla miljökraven och produktivitetskravet, som har sitt ursprung i lägre och lägre jordbrukspriser till följd av att gemenskapspreferensen har avskaffats.
Betänkande (A4-0346/98) av Otila

Lindqvist
Det är viktigt att jord- och skogsbrukets utövare kan finna utkomst när markerna förändras. En övergång till beskogning av jordbruksmark kan vara ett sådant sätt. Samtidigt måste naturresursen jord bevaras i sådan mängd att mat kan produceras i tillräcklig omfattning. En förändring av markanvändningen måste åtföljas av miljö- och naturresursanalyser samt certifiering av skogen för att skapa ett hållbart skogsbruk. Jord- och skogsnäringens branschorganisationer skall engageras i arbetet, och utvärdering skall ske av kostnader, utkomstförändringar och miljöeffekter. Jag har röstat ja till betänkandet.

Titley
Det är med en blandning av stolthet och oro som jag röstar för detta betänkande.
Stolthet över att Storbritannien är ett av de länder som bäst lyckats med EU: s program för främjande av trädplantering som en alternativ användning av åkermark. Men oron över att betänkandet antyder att biståndsprogrammet för skogsbruket på det hela taget inte har lett till några större förändringar, dvs. trädplantering i stället för ännu fler grödor som ökar Europas redan stora livsmedelsproduktion.
De övriga bekymmer som kommer fram i betänkandet, vad gäller trädplanteringsprogrammets höga kostnader per hektar, har också lett till tvivel om hur det genomförs i praktiken.
Med tanke på vikten av att uppmuntra skogsbruk, såsom t.ex. den mycket framgångsrika brittiska samverkansorganisationen för skogsbruk som jag bäst känner till från Red Rose Forest i min egen valkrets, är det viktigt att den oro som uttrycks i betänkandet beträffande andra användare av stödet till skogsbruk inom EU, tas upp till diskussion. Detta är anledningen till att jag stöder betänkandet och hoppas att kommissionen svarar med en snar utvärdering av EU-programmet för bistånd till skogsplantering.
Betänkande (A4-0368/98) av Santini

Ephremidis
Trots att unionens bergsregioner är olika sinsemellan och var och en har sin särprägel, har de ett gemensamt karakteristiskt drag: de svåra omständigheterna för utvecklingen. Samtidigt som det största ekologiska arvet och den största biologiska mångfalden i unionen finns samlade i dessa områden, tillsammans med en ovärderlig rikedom av miljöer och traditionella verksamheter, förvärras allvarliga problem där som isolering, underutveckling, avfolkning och stagnation.
Bergsregionerna lider av följderna av brottsliga, politiska val, som skyndar på försämringen av situationen. De naturliga, demografiska och ekonomiska problemen i dessa regioner har bemötts och bemöts fortfarande av stela, osammanhängande och framför allt " slumpmässiga" politiska åtgärder. Hur är det, till exempel, möjligt att bibehålla och förstärka utvecklingen på landsbygden, i bergsregionerna och de perifera regionerna, när en politik genomförs - genom CAP och GATT - som oavbrutet krymper jordbruksverksamheten, som ju är en verksamhet som är av avgörande betydelse för att sysselsätta och hålla kvar befolkningen på landsbygden och i bergsregionerna, en verksamhet som också är nödvändig för att bevara den naturliga miljön och det naturliga landskapet?
När det hela tiden läggs på nya, kvantitativa begränsningar av produktionen av varor som är grundläggande för jordbruket och boskapsuppfödningen i bergsregionerna - något som är särskilt allvarligt då det gäller varorna från södern, som på grund av sådana faktorer som jordkvalitet och klimat inte kan ersättas av andra verksamheter i första produktionsledet -, är det svårt att få befolkningen, i synnerhet ungdomarna, att stanna kvar i dessa regioner, då det saknas säker sysselsättning och goda förutsättningar för tillfredsställande och värdiga levnadsförhållanden. Det är ingen slump att Epirus i Grekland, som i högsta grad är en bergsregion, är den fattigaste regionen i EU, ett sorgligt offer för mål 1. Och allt detta på samma gång som förslagen i Agenda 2000 förbereder ytterligare nedskärningar av jordbruksekonomin och driver på för betydande ändringar i fråga om begränsningar av det ekonomiska stödet från strukturfonderna.
Samtidigt leder faktorer som det stora avståndet mellan dessa regioner och de stora städerna, de särskilt ogynnsamma klimatförutsättningarna, avsaknaden av infrastruktur och lämplig teknik, vägnätens låga kvalitet och begränsade omfattning till att dessa regioner isoleras. De begränsar möjligheterna att exploatera de lokala varorna och säkerställa en god funktion för de lokala marknaderna. De begränsar möjligheterna att utveckla nya ekonomiska verksamheter och att skapa en tillfredsställande nivå för verksamheterna på områden som hälsa, utbildning och kultur.
Det är inte nog med att dessa problem inte tas på allvar, de förvärras också hela tiden. De tenderar att bemötas som permanenta, inneboende, till och med " pittoreska" naturliga defekter. Det behövs en omedelbar omorientering av den gällande politiken och planering av en ny, som förmår bemöta och vända den alarmerande snabba utflyttnings- och avfolkningstakten i unionens bergsområden, samt ge substansiell stimulans till dessa regioners utveckling. Stimulans till att behålla befolkning, sysselsättning och inkomstkällor, stimulans till att utveckla första- och andraledsproduktionen. Infrastrukturen måste uppgraderas, vägnätet och transporterna måste förbättras, hälso- och utbildningstjänster av en hög nivå måste organiseras och tillhandahållas.

Souchet
Vår grupp har givit in 31 ändringsförslag till detta initiativbetänkande om bergsområdena, och det är för att vi har velat göra kommissionen och rådet uppmärksamma på situationen för samtliga mindre gynnade och ekologiskt känsliga områden. Det handlar om de bergsområden och de landsbygdsområden som är mest sårbara inför GJP, och i synnerhet reformförslagen för GJP inom ramen för Agenda 2000.
Avfolkningen har under många decennier varit en påtaglig tendens i dessa områden, eftersom produktiviteten inom jordbruket inte är lika hög där, och eftersom det är svårare där än på annat håll att kompensera för regelbundna prissänkningar på jordbruksprodukter.
De olika agronomiska, pedologiska, klimatiska och miljömässiga hinder som finns i den här typen av områden, har lett fram till olika lösningar inom jordbruket när det gäller utveckling: i vissa områden har man uppnått produktivitetsvinster genom att jordbruksföretagen använder sig av mer extensiva metoder; i andra områden har jordbruket diversifierats genom en integration av kompletterande verksamheter som t.ex. agroturism. Dessa utvecklingstendenser avgör vilka specifika behov de olika aktörerna på landsbygden får (behov av offentlig service, behov av infrastruktur för att främja förbindelser och undvika isolering...). Visst skall dessa behov kunna beaktas inom ramen för strukturfonderna, men det egentliga jordbruket kräver ett specifikt stöd, som i realiteten är kompensationsstöd för olika handikapp.
Produktionsmarginalen mellan mindre gynnade områden och slättområden måste kompenseras, för det handlar om dessa områdens framtid och om den regionala balansens framtid.
När det gäller ekologiskt känsliga områden som t.ex. våtmarksområden, måste man beakta de specifika hinder som miljön i dessa områden innebär, eftersom de också sänker jordbruksföretagens produktivitet. I våtmarksområdena till exempel, måste jordbrukarna ta hänsyn till de kanaler som avgränsar jordlotterna, men de måste också, vilket vi inte får glömma, underhålla hela infrastrukturen, så som det ofta har varit i flera sekler. Om jordbruket försvinner i den typen av områden kommer all ekonomisk aktivitet som syftar till att underhålla landskapet att försvinna, och framför allt försvinner en miljöbalans som utgör en del av den regionala kulturen.
Sammanfattningsvis ber vi kommissionen och rådet om en verklig landsbygdspolitik: en politik för kompensationsstöd till mindre gynnade och ekologiskt känsliga områden i Europeiska unionens medlemsstater. Europeiska unionens jordbrukspolitik måste ta hänsyn till landsbygden och till att det finns många olika agronomiska, pedologiska, geomorfologiska, klimatiska och miljömässiga förhållanden.
Betänkande (A4-0298/98) av Rehder

Lindqvist
Jordbruksstödet är mycket ojämnt fördelat. Stora jordbruk och stora gårdar i välmående jordbruksbygder får mycket stöd, medan små jordbruk och gårdar i ytterområden och utpräglad glesbygd får litet.
Stödsystemet är krångligt och tar upp för mycket tid och resurser för den enskilde bonden, liksom för samhället som helhet. Stödsystemet måste därför successivt förändras mot mer betalt för vad som produceras, färre regleringar och minskad kontroll. Att som det föreslås i betänkandet ytterligare bygga ut gemenskapskontrollerna av de kontroller som redan görs av medlemsländerna måste vara fel väg. Hela tanken med ökad kontroll och ökad beivran mot brott mot " EU-rätten" leder fel och kommer bara ytterligare att öka misstron mot både EU och de inhemska jordbruksadministrationerna.
Det är i stället den motsatta vägen som måste följas med färre regleringar och kontroller samt ökat marknadsgenomslag med betalning efter kvalitet.

Van Dam
Vi har inte kunnat ge vårt stöd till Rehderbetänkandet, och detta av olika anledningar. Den viktigaste anledningen är uttalandet om de " ej använda" budgetmedlen från Europeiska utvecklings- och garantifonden. Föredraganden föreslår att undersöka möjligheten att inte längre betala tillbaka dessa till medlemsstaterna, utan att hålla dem tillgängliga för den europeiska jordbrukspolitiken. Om föredraganden med " ej använda" budgetmedel skulle mena de medel som har budgeterats under ett visst år men därefter inte har använts under det året, så skulle jag kunna leva med det. Men så är inte fallet i Rehderbetänkandet. Ur stycke F i ingressen framgår att föredraganden med " ej använda" budgetmedel åsyftar skillnaden mellan jordbruksriktlinjerna och jordbruksutgifterna. Och denna totala marginalen vill Rehder använda för den europeiska jordbrukspolitiken. I själva verket betyder detta att utgiftstaket för jordbruket ses som ett utgiftsmål. Och det kan vi omöjligt gå med på.
Till detta kan tilläggas att detta betänkande inte är rätt plats för att göra dylika uttalanden. I betänkandet görs ännu mer långtgående uttalanden om den framtida europeiska jordbrukspolitiken och finansieringen av denna. Sådana uttalanden hör inte hemma i detta betänkande, utan skall behandlas inom ramen för Agenda 2000-förslag.
Slutligen har vi svårt för den bild som ges av läget rörande möjliga obalanser inom jordbrukspolitiken. Enligt föredraganden är det nuvarande jordburkssystemet socialt obalanserat på grund av att 80 procent av stödet går till endast 20 procent av jordbrukarna. Detta påstående ger intrycket av att målet för jordbrukspolitiken skulle vara att ge alla jordbrukare lika mycket stöd. Så kan det väl ändå inte vara. En sektor kan utan problem fungera med lönsamhet på en fri marknad, medan andra sektorer har ett stort behov av statligt stöd.

Bibliotekens roll
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0248/98) av Ryynänen för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om bibliotekens roll i det moderna samhället.
Ledamöter, innan jag ger Ryynänen ordet vill jag påminna om Wijsenbeeks rekommendation. Jag ber er om tystnad, ledamöter, eftersom ordförandeskapet vill höra Ryynänens inlägg.
Ryynänen har, i egenskap av föredragande, ordet i fem minuter.

Ryynänen
Herr ordförande, herr kommissionär! I informationssamhället är kunskap en central resurs och information den viktigaste råvaran. Det är nu också hög tid att fokusera debatten på biblioteken, vilkas betydelse och möjligheter som en knutpunkt för många med informationssamhället förknippade företeelser ännu inte tillräckligt klart insetts.
Ett av de största hoten i informationssamhället är den ökande ojämlikheten. Det är just biblioteken som kan garantera att alla har möjlighet att få tillgång till den kunskap och kultur var och en önskar ha, oavsett i vilken sorts förpackning den finns, från den traditionella tryckta formen ända till det nyaste materialet på datornät. I och med att informationsmaterialet på datornät ökar förändras bibliotekens roll, men den minskar inte. Speciellt viktigt blir bibliotekens kunnande som organisatörer av information på datornät. Man behöver styrning och vägskyltar i informationsfloden om var och en skall få ett svar på sin egen fråga. Demokrati, öppenhet och aktivt medborgarskap kan endast bli verklighet om alla har tillgång till sådant material som lagar, övriga administrativa beslut inklusive EU: s material samt till exempel tidningar som håller en à jour med händelserna. Erfarenheterna av de Euro-info-points som finns på biblioteken är goda. Även mera allmänt borde man säkerställa gratis tillgång till material som producerats med skattemedel. Konvertering av bibliografier, kartmaterial och statistik till en form som kan användas på datornät kan väsentligt underlätta den allmänna tillgängligheten eftersom distributionskostnaderna blir mycket små.
Kostnadsfria bastjänster på folkbiblioteken ingår redan i Unescos manifest om folkbibliotek, och erfarenheterna av låneavgifter har ingenstans varit särskilt goda. De har lett till minskad användning, dvs. till en låg nyttjandegrad av det samlade bildningskapitalet, och med den lilla intäkten löser man inte bibliotekens ekonomiska problem. Finansieringen av biblioteken i hela Europa måste också tänkas om. Med nuvarande resurser kan de inte svara både för sina mångsidiga, traditionella kulturoch informationstjänster och mot informationssamhällets nya utmaningar. Ändå ställs det i informationssamhället med livslångt lärande allt större krav på effektivare utnyttjande av bibliotekens allehanda material och expertis. Fortbildning och vidareutbildning på biblioteks- och informationsområdet är också en central utmaning där det europeiska samarbetet kan leda till goda resultat. Bibliotekens investeringar i informationsteknik måste ses som en central del av informationssamhällets grundläggande infrastruktur. När kunskap förvandlas till en allt viktigare produktionsfaktor är det lönsamt att satsa gemensamma medel för att sprida den. För biblioteken orsakas ekonomisk tillväxtpress till exempel av licensavgifter för elektroniskt material och av konverteringen av bibliografier och originalmaterial, dvs. hela det omfattande kulturarvet, till digital form.
Effektivast fungerar biblioteken som nätverk över alla gränser även internationellt. Nätverksbildandet är i Europa fortfarande långtifrån fullbordat. Det är också viktigt att programmet Telematics for Libraries, som inleddes 1990 och som startat utmärkta samarbetsprocesser, får en fortsättning i det femte ramprogrammet för forskning och teknologisk utveckling. För att koordinera utvecklingen av det europeiska biblioteksområdet och främja forskning och fortbildning på området behövs EU: s kunskapscentrum för bibliotek. I dag saknas även jämförbara data om tjänster som biblioteken erbjuder på olika håll inom gemenskapen. Samarbete mellan biblioteken kommer också att spela en mycket viktig roll i de central- och östeuropeiska ländernas strategier för informationssamhället och för att förstärka det demokratiska medborgarskapet.
I den aktuella debatten om upphovsrätt representerar bibliotek, arkiv och museer allmänhetens och användarnas synvinkel. Att säkerställa upphovsrätt och hindra olaglig spridning är en rättmätig och viktig målsättning även från bibliotekens synpunkt. Den nuvarande balansen mellan upphovsmännens och användarnas rättigheter måste bibehållas. Därför är det viktigt att klart formulera undantagen från exklusiv upphovsrätt som säkerställer bibliotekens och användarnas rättigheter. Tröskeln till användning av digitala informations- och kulturprodukter borde inte göras högre. Att för snävt avgränsa användningen av biblioteken genom att till exempel lämna självständiga studier utanför strider mot principerna om livslångt lärande. En för restriktiv upphovsrättslagstiftning kan sin motsatta målsättning till trots minska den intellektuella produktiviteten i Europa.
Jag hoppas att kommissionen vid utarbetandet av grönboken om bibliotekens roll i informationssamhället beaktar linjeringarna i detta betänkande och handlar därefter för att utveckla medborgarnas demokratiska informationssamhälle.

Paasilinna
Herr ordförande, fru Ryynänen! Tack för ett elegant betänkande. Vårt centrala bekymmer i informationssamhället är att vi är uppdelade i dem som har råd med kunskap och dem som inte har det, dvs. i kunskapsrika och -fattiga. Den här gränsdragningen måste med alla medel minskas. Detta har i Finland och i vissa andra länder gjorts via biblioteksväsendet och det med god framgång. Beläsenheten är hos oss i världsklass. En väsentlig basuppgift för folkbiblioteket är att säkerställa utvecklingen av bildningssystemet och speciellt viktigt är det i små språkgrupper, vilket de stora språkgrupperna har svårt att förstå.
Enligt direktivet om upphovsrätt får man inte låta bibliotekens kunder, dvs. vanliga människor, se elektroniskt material på en dataskärm utan ett separat avtal med rättsinnehavarna. Detta hotar den moderna biblioteksservicen och är ett stort problem såväl för jämlikheten som för bildningen i informationssamhället. Jag anser att detta är en lapsus, ett fel eller en obegriplig operation som hotar att förstöra verksamheten för en institution som har visat sig vara alldeles speciellt kostnadseffektiv inom kultursektorn. Biblioteket kan då inte sköta sin informationsuppgift. Det är gratis för varje medborgare. Det hjälper just dem som inte har möjlighet att köpa alla produkter. Detta har man vant sig vid. Biblioteket har blivit ett slags bildningens kyrka. Allmänheten behöver biblioteket och använder det. Om man nu med hänvisning till digitalisering och mångfaldigande hindrar denna verksamhet handlar det om en svart och trist tillbakagång på bildningens väg som alla tvärtom borde sträva efter att ömt och rättfärdigt utveckla. När jag tror att detta beror på okunnighet, så utgår jag ifrån att vi skall ändra direktivet om upphovsrätt på det sättet att biblioteket kan fortsätta med, och i det informationssamhälle som är under utveckling utöka, sin egen jämlikhetsfrämjande, kloka och rättvisa bildningsgärning.

Valverde López
Herr ordförande! Jag vill uttrycka Europeiska folkpartiets grupps fulla stöd till föredragande Ryynänen, för det utmärkta betänkandet och jag skall bara uppehålla mig vid en fråga. På fredagarna brukar vi förmedla goda nyheter, särskilt när kommissionär Fischler är närvarande som företrädare för kommissionen, men i dag herr ordförande, när vi talar om biblioteken, är vi tvungna att till allmänheten förmedla att våra bibliotek så sakteliga är döende.
Miljontals böcker på våra bibliotek förstörs sakta men säkert. Våra bibliotek är allvarligt sjuka, speciellt de yngsta av dessa. Vi är skyldiga att rädda våra bibliotek, och det är inte en överdrift.
Herr ordförande! Jag påminner kammaren om något som är väl känt. En tredjedel av de böcker som publicerats under de 150 senaste åren förstörs av sig själva. Problemet är den sorts papper man använder. Fram till 1803 användes papper av lin- eller bomullsfibrer, som gav stabilitet och lång hållbarhet. I mitten av 1800-talet gjorde den stora efterfrågan på papper att man införde de s.k. sura papperen av cellulosamassa från trä. Erfarenheten visar att denna sorts papper bara håller ett antal decennier. Utbredningen av förstörelsen av bibliotekens samlingar är alarmerande. Man beräknar att av de stora bibliotekens samlingar är cirka en tredjedel av exemplaren förstörda.
Vi talar om bibliotek som det i Förenta staternas kongress eller Nationalbiblioteket i Paris, med 11 miljoner band. Problemet är således allvarligt. Problemet är inte heller nytt. Vi har bett kommissionen sedan 1990 om resolutioner och överensstämmande normer för användning av permanent papper och konsumentinformation.
Herr kommissionär, vi skulle vilja veta vad som händer med dessa projekt som vi sedan snart åtta år begärt av kommissionen.

Virrankoski
Herr ordförande! Det aktuella betänkandet av Ryynänen ger en alldeles utmärkt bild av bibliotekets roll i det moderna samhället. Samtidigt kartlägger det på ett lysande sätt de talrika möjligheter och utmaningar som biblioteksväsendet de närmaste åren står inför. Betänkandet är omsorgsfullt och skickligt utarbetat, enligt de bästa finländska folkbildningstraditionerna, och därför vill jag framföra mina bästa gratulationer och tack till min kollega Ryynänen.
Bildning är ett villkor för utvecklingen. Den är också de små ländernas enda skydd. När till exempel EU bygger utvecklingsprogram kan de ofta falla på en bristfällig folkbildningsnivå i mottagarländerna. Biblioteken har varit starka föregångare i folkbildningsarbetet. De har gjort att hela folket har kommit i åtnjutande av den mänskliga kulturens hela spektrum och dess bästa frukter. De har även på ett begripligt och mångsidigt sätt förmedlat informationens och kunskapens nya uppfinningar samt tillämpningar på olika områden. Biblioteken har haft en enorm betydelse för den västerländska civilisationens och levnadsstandardens uppgång.
Å andra sidan är kunskap också makt. Kunskapsinnehav innebär makt och kunskapsbrist avsaknad av inflytande. Sörjer man inte för folkbildningen leder det till att ojämlikheten i samhället tillspetsas. Nyckeln till bibliotekens utveckling är att de immateriella rättigheterna definieras. Upphovsrätt är en mycket viktig del av den västerländska rättsordningen. Med hjälp av den säkerställs upphovsmännens, vetenskapsmännens och konstnärernas, rättigheter. Den säkerställer också utvecklingen på många områden. I detta avseende är Ryynänens sätt att närma sig frågan riktigt. Samtidigt som man säkerställer utvecklingen av biblioteksväsendet som en användarvänlig och även för mindre bemedlade bästa kulturinstitutionen i det moderna samhället löser man på ett tillbörligt sätt den framtida utvecklingen av upphovsrätten.

Alavanos
Herr ordförande, även jag skulle verkligen vilja ge mina komplimanger till fru Ryynänen för detta initiativbetänkande, som jag tror öppnar upp för de stora möjligheter som Europeiska unionen har att ta initiativ i en serie frågor som har med kunskap och kultur att göra, i dag och i framtiden. Vi stöder fru Ryynänens ståndpunkter helt och hållet. Jag skulle dock vilja komma med två synpunkter, två invändningar, om ni vill, som hör samman med vår egen nationella verklighet.
För det första, möjligheten att tillhandahålla bibliotek är inte bara en fråga av en ekonomisk dimension. Utbildningssystemet uppmuntrar många gånger ungdomar, och även vuxna, att uppsöka biblioteken, men många gånger hindrar det dem och sätter begränsningar för användandet av denna stora faktabank för mänskliga kunskaper. Ett typiskt exempel på detta finner man i Grekland, och jag erkänner att jag kände en viss avund då jag hörde om situationen i Finland. Det är betecknande att eleverna på lyceumen, för att delta i intagningsproven till tredje gradens utbildning, till universiteten, måste ha lärt sig en bok utantill i varje ämne, en enda bok! Det kan till stor del vara slumpen som avgör om en elev lyckas eller misslyckas i dessa prov. Den typiska bilden i grekiska familjer med barn som har gått ut lyceumet är att det 17-18-åriga barnet, på kvällen, när fadern och modern återvänt från arbetet, sätter sig och återberättar för dem ur den memorerade boken. Att läsa själva boken behöver han inte behärska. Utbildningssystemet kan följaktligen bidra mycket till nyttjandet av biblioteken, på ett positivt sätt som i Finland, eller på ett negativt sätt som i Grekland.
Den andra synpunkten jag skulle vilja framföra hör samman med de särskilda ansträngningar som vi måste göra för att främja biblioteken i de stora städer i Europeiska unionen som är inriktade på kulturen, civilisationen, kunskaperna om andra folk och andra språk i Europeiska unionen. Jag tar upp detta eftersom vi tyvärr ser att exempelvis många professurer på universitet, vilka ju åtföljs av bibliotek, av detta kunskapsförråd, i till exempel nygrekiska studier, som bedrivs i stora städer, i Berlin, i Monaco, i andra tyska städer, i dag är stadda i förfall, de är overksamma och riskerar att helt och hållet försvinna. Med detta i åtanke, tror jag att en sådan allmän stimulans till biblioteken, avsedd att särskilt främja bibliotek som är inriktade på språk och kultur i andra unionsländer, kommer att vara mycket positiv.

Kerr
Herr ordförande! En av de första finska talarna sade att biblioteken har väldigt stor betydelse i Finland. Det bär mig emot att föreslå att detta beror på att under de långa, mörka vintrarna finns det inget annat att göra än att läsa böcker. Från mina besök i Finland med fru Ryynänen känner jag ju till att det finns mycket mer att göra, inte minst gå på den underbara operafestivalen i Nyslott. Jag var väldigt imponerad av biblioteksväsendet och den betydelse biblioteken har i Finland och rekommenderar fru Ryynänens betänkande. Det är ett utmärkt betänkande från en utomordentlig ledamot av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media. Vi har haft många givande diskussioner i kulturutskottet vad gäller detta betänkande, och jag hoppas att kommissionen ger det den uppmärksamhet det förtjänar när den offentliggör sina direktiv. Det blir en utmärkt grund för grönboken.
Biblioteken är oerhört viktiga för Europas kultur och civilisation. Personligen har jag fått stor behållning av dem. Jag slutade skolan när jag var 15, skrev in mig på universitetet när jag var 20, som vuxen student, och möjlighet till detta fick jag p.g.a. att jag hade en vän som var bibliotekarie. Han gav mig en egen plats i ortens biblioteket, försåg mig med böcker, hittade material åt mig och hjälpte mig att planera mina studier. Detta sporrade mig att fortsätta och ta flera betyg och så småningom bli universitetslärare. I Skottland kommer jag att vara kandidat till det nya skotska socialdemokratiska partiet - jag trodde jag skulle få ett omnämnande i " the Rainbow" , vi startade det förra månaden - och jag har förvissat mig om att vi i partipolitiken har ett starkt engagemang för de offentliga biblioteken.
Detta är viktigt i Storbritannien eftersom den konservativa regeringen under de senaste 18 åren gjort nedskärningar av resurser och tilldelning till biblioteken. Låt mig också tillägga att detta fortsätter under den nya labour-regimen som säger sig vilja stödja kunskap och utbildning men som ändå fortsätter att göra nedskärningar i kommunala biblioteksresurser. Biblioteken är mycket hårt pressade i Storbritannien. Jag hoppas alltså att detta betänkande får det inflytande det förtjänar.
För att lätta upp stämningen skulle jag vilja säga att bibliotekskort ibland kan vara användbara i legitimationssyfte. Min skotska kollega Hugh McMahon berättade för mig att han en gång släpptes in i Ungern genom att använda sitt bibliotekskort som legitimation. Han reste dock den gången i sällskap med Otto von Habsburg, så det kanske var en bidragande orsak.

Ordföranden
Tack, Kerr. Nu när ni nämnde Otto von Habsburg, som för ovanlighetens skull inte är här i dag eftersom han är sjuk, passar jag på att i kammarens namn önska honom ett snart tillfrisknande. Vi behöver honom här på fredagarna.

Maes
Herr ordförande! Jag ställer mig bakom alla rekommendationer i detta betänkande, för de återger väl problemen i nuläget. När jag hör diskussionerna här konstaterar jag också att situationen skiljer sig mycket åt i de olika medlemsstaterna, och när jag sedan efter dessa beaktanden ser de faktiska resolutionstexterna, då blir jag litet besviken. Jag måste säga att jag är en tämligen strikt anhängare av subsidiaritetsprincipen. Jag anser således att Europaparlamentet inte skall höja för många förmanande fingrar i sammanhang där det ändå inte har några medel och inga befogenheter att göra något.
Att titta på hur rekommendationerna klingar i förhållande till kommissionen är naturligtvis något annat. Då måste jag konstatera att mycket litet konkret har hänt. Jag skulle därmed vilja fråga kommissionären för kultur hur långt samordningen av upphovsrätt och problem, som uttrycks i detta betänkande, sträcker sig för närvarande; vi vet nämligen att biblioteken har utvecklats. Det är inte längre rena bokförråd utan det har blivit riktiga infotek med internetanslutningar för besökarna, som månar mycket om detta kunskapssamhälle, informationssamhället som vi alla kommer att leva i morgon. Jag är således mycket nöjd med betänkandet och rekommendationerna, men jag bortser litet från deras förmyndarton om att saker och ting egentligen inte någonstans sköts så som de skall. Jag anser snarare att det behövs ett slags informationsutbyte som visar hur långt vi redan har kommit i ett antal länder.

Blokland
Herr ordförande! Bibliotekens roll i det moderna samhället har förändrats enormt. Om man förr gick till biblioteket, så såg man ofantligt långa rader med uppställda böcker som man kunde ta ned från hyllan, få en datumstämpel i och ta med sig hem. I dag står det inte längre några böcker i det moderna universitetsbiblioteket utan datorer, genom vilka man med hjälp av sökord kan leta fram och hämta en bok. Efter en kvart kan man så ta med sig boken hem. Inom en snar framtid kommer de flesta bibliotek att vara virtuella bibliotek som förser människor med alla möjliga former av information. Denna bild tas på ett bra och informativt sätt upp i Ryynänens betänkande. Jag ser det som något bra att föregripa denna utveckling.
Jag inser bibliotekens behov av att samarbeta med andra bibliotek på europeisk nivå. För mig är den viktigaste frågan i första hand vilken institution som borde syssla med detta på Europanivå. Det framgår inte klart för mig ur betänkandet, varför kommissionen och parlamentet måste befatta sig med detta. Är det inte mycket mer naturligt att Europarådet och Unesco behandlar frågan? Rör det sig inte om överlappning av befogenheter? Sålunda finner jag argumenten för att behandla detta initiativbetänkande i Europaparlamentet aningen tunna.
För övrigt är det i resolutionsförslaget fråga om ett blygsamt tillvägagångssätt och syfte. Tydligen är det här fråga om ett område där " Europa" inte vill väcka så många förväntningar.
Med tanke på det nyss nämnda har jag svårast för den passage i resolutionen som uppmanar kommissionen att skynda på med grönboken angående bibliotekens roll.
Frågor som upphovsrätten, licenser och ett europeiskt biblioteksnätverk är viktiga saker, men de hör enligt min mening hemma hos Europarådet och Unesco. Genom att behandla dess frågor i Europarådet får samarbetet på grund av antalet länder dessutom ett bredare stöd. Beträffande upphovsrätten saknar jag i betänkandet en hänvisning till fördraget om upphovsrätt från Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten, det så kallade WIPO-fördraget.
Jag inser problemet med surt papper. Jag finner det utmärkt med en europeisk norm för att nå en användning av " varaktigt" papper. Jag skulle stödja en rekommendation från parlamentet om detta, men för mig är det att gå alldeles för långt att i nuläget begära att kommissionen upprättar ett direktiv, emedan det ännu inte ens finns någon grönbok.
Enligt min uppfattning behöver Europaparlamentet inte avsätta några medel för att främja samarbetet. Jag tycker det är utmärkt med samarbete mellan biblioteken, men jag anser att det är medlemsstaterna som primärt ansvarar för att stimulera detta.
Resolutionen innehåller dock många värdefulla saker. Betänkandet framhåller med rätta bibliotekens viktiga roll i samhället. Såsom framgår i betänkandet är biblioteken viktiga kulturbärare, kunskapsinstitutioner, tillhandahållare av information och sociala forum. Vi måste vara rädda om detta.
Även bibliotek måste följa med i tiden. Det är ett stort steg från endast böcker till alla tänkbara former av information, såsom kassetter, CD-romskivor och nätverk. Jag betvivlar att de nya medierna kommer att tränga ut de gamla medierna, såsom det står i motiveringen. Personligen skulle jag vad gäller bibliotek vilja framhålla vikten av den tryckta boken. Detta hänger samman med min vision av övergången från den bibliografiska epoken till den visuella eller virtuella epoken. Den amerikanske kulturfilosofen Neil Postman har skrivit behjärtansvärda saker om detta i sin bok " Amusing to Death" , vilken finns utgiven på nederländska med titeln " Wij amuseren ons kapot" . Finns det något härligare än att sitta framför en öppen spis med ett glas gott vin och läsa en bok man lånat från biblioteket? Det tilltalar mig mer än att sitta bakom skrivbordet och titta på diverse elektroniska dokument på bildskärmen. Men som jag redan har sagt: även biblioteken måste följa med i tiden.
Herr ordförande! Min slutsats är att detta är ett utmärkt betänkande med en bra, informativ motivering, men att frågan bör behandlas vid ett annat tillfälle, visserligen i denna sal, men av Europarådet.

Sichrovsky
Herr ordförande! Detta betänkande är ett viktigt och utförligt arbete om bibliotekens roll. Som medlem av PEN-klubben gläder jag mig alltid åt när parlamentet sysslar med sådana frågor som befinner sig i marginalen av den stora världspolitiken. Jag kan dock inte undgå att även ta upp biblioteksidéns historiska rötter. Det fanns två viktiga orsaker: För det första, möjliggöra för allmänheten att läsa utan att vara tvungna att köpa boken, och för det andra, att hitta en bok som på den tiden inte gick att hitta hos de små bokhandlarna. Båda dessa villkor har ändrats. I dag är böcker avsevärt billigare, och genom de moderna så kallade Mega-stores finns i princip alla böcker i lager. Det handlar därför inte bara om ett kvantitativt krav - här kan också betänkandets svaga punkt konstateras - utan om ett kvalitativt bidrag till lösningen på problemet. Vi saknar koncept för att motsvara den moderne konsumentens krav.
Varför, det måste vi fråga oss, besöker allt färre människor biblioteken? Om det inte finns något behov längre hos konsumenterna, är det bibliotekens och ingen annans uppgift att vinna tillbaka dessa konsumenter. Som det nämns i betänkandet är biblioteken förmodligen aldrig vinstgivande företag. De är dock ansvariga för att väcka konsumenternas intresse, för att de skall komma tillbaka och ägna sig åt läsning. Kanske är det inte bara läsning, kanske kan ett bibliotek i framtiden vara en intellektuell databank som står till befolkningens förfogande. De moderna biblioteken kan genom den moderna tekniken med elektronisk sammankoppling vara hopkopplade med alla världens bibliotek och arkiv, och då blir det en världsomfattande tillgång till dokument, artiklar och böcker, såväl som annat material som står till förfogande. Det vore exempelvis en tjänst som ingen bokhandel, hur stor den än är, kan erbjuda konsumenterna, och här skulle det också kunna finnas en större konkurrensförmåga. Vi talar ständigt om problemen med det livslånga lärandet. Här finns det ett krav som vi måste rikta in oss på. De ekonomiska skillnaderna består inte längre i om enskilda kan köpa en bok eller inte. Den tiden är förbi. Det handlar snarare om tillgången till elektroniska informationsmedel. Här kan moderna bibliotek genom lärandets demokratisering bidra till att det livslånga lärandet görs möjligt för alla människor.

Myller
Herr ordförande! Även jag vill gratulera Ryynänen till ett heltäckande betänkande och speciellt därför att man där tagit framtiden som utgångspunkt, eftersom biblioteksväsendet förlorar sin betydelse om det inte reagerar på nya saker. Biblioteken skall leva i tiden och hellre före tiden. Biblioteken skall också tillhandahålla nyaste kunskap lättillgänglig för alla som är hågade.
Att tjänsterna är kostnadsfria för användarna måste vara en av grundprinciperna för de offentliga biblioteken. Jag håller inte med den föregående talaren om att priset på böckerna inte skulle ställa till problem för många människor att skaffa sig kunskaper. Åtminstone i Finland är böckerna så dyra, att det är ganska få människor som kan köpa alla de böcker som de behöver för studier eller till exempel för sina kulturintressen.
Redan på grundval av sitt namn uppfattas biblioteket som ett ställe där man förvarar och lånar ut böcker, men sedan decennier har man även haft tillgång till nya lagringsmetoder, och de nya elektroniska tjänsterna och nätverkstjänsterna ökar hela tiden. Informationen finns på datornät, inte längre i samma utsträckning på bibliotekens hyllor. Den här formen av information måste också på samma sätt som annat material vara tillgänglig för alla. Varken direktivet om upphovsrätt eller andra motsvarande system som skall skydda rättigheter får utgöra hinder för allmänheten att hämta information. Exempelvis i Finland, varifrån man nu här även i övrigt tagit exempel, finns det ett så kallat biblioteksersättningssystem, varigenom man opartiskt ersätter upphovsmännen för att deras verk är offentligt tillgängliga. Det skulle kunna vara värt att överväga användning av den här metoden och dess utvidgning även till att gälla annan typ av information.
Biblioteksväsendet har grundats för att tjäna medborgarna vid deras olika kunskapsbehov. Biblioteket är också den kulturinstitution som utnyttjas mest av allmänheten, en s.k. var mans och kvinnas kunskapsbank. Detta är mycket viktigt med tanke på samhällets jämlikhetsmål och demokratiska utveckling.
Jag hoppas att det i framtiden kommer att finnas allt mer gränsöverskridande samarbete när det gäller utveckling av biblioteksväsendet, det krävs redan av de nya teknikerna. Samarbetet måste framför allt grundas på att man strävar efter att söka sådan praxis som är tillämplig i olika länder.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag vill först tacka för de vänliga orden till min far. Jag skall ringa honom om några minuter för att vidarebefordra era, och hela kammarens, hälsningar.
Även jag skulle vilja tacka föredraganden så hjärtligt för betänkandet, vilket hon har utarbetat vid en tidpunkt där det har en särskild betydelse, eftersom parlamentet för närvarande ägnar sig åt ny teknik och frågor som berör copy-right . Jag tror också att det är mycket viktigt att detta betänkande behandlas av parlamentet före Barzantis betänkande i slutet av året, eller mitt eget betänkande om World Intellectual Property Organization kommer till plenum. Mina ändringsförslag, som jag lägger fram till Barzantis betänkande, handlar specifikt om biblioteksfrågor. Jag tror att vi i det här sammanhanget helt enkelt inte får glömma vilken ofattbar roll biblioteken har spelat i historien. Om man tänker på vilka förluster förstörelserna av bibliotek, från Alexandria till Sarajevo, har betytt för mänskligheten, måste man också utgå från att dessa bibliotek kommer att spela en mycket, mycket stor roll i framtiden. Jag tror att Valverde López hade alldeles rätt när han de facto talade om bibliotekens död.
Jag tror att vi måste vara medvetna om en sak: Ett döende bibliotek kan man inte bara få att leva vidare med ekonomiska medel; det man behöver är bättre idéer, och bättre idéer finns det också. Det finns en rad studier, till exempel från MIT, Massachusetts Institute of Technology , eller från ZKM i Karlsruhe, och inte minst den kongress som ARCH-Foundation i Salzburg anordnade om detta, vilken gav vetenskapsmän och även samtida konstnärer möjligheten att yttra sig om hur man kan överföra verk från det förgångna till framtiden, hur man kan bevara dem bättre, hur man kan skydda dem. Jag tror att det här finns en rad idéer, och Ryynänens betänkande utgör här säkerligen också ett viktigt bidrag.

Seppänen
Herr ordförande! Jag har i det här parlamentet lärt mig av sydliga länders kolleger att hälften av inlägget ägnas åt att gratulera föredraganden och att det egentliga anförandet börjar sedan med ordet " men" . Därför gör jag nu den här gången på samma sätt och gratulerar betänkandets föredragande Ryynänen till det arbete hon utfört för bildningen och kulturen. Under den långa tid vi har arbetat tillsammans i det nationella parlamentet har jag lärt känna henne som en ansvarsfull människa som arbetar för bildningen.
Det hör till den nordiska lästraditionen att man kan läsa och att man har någonting att läsa. Biblioteken hjälper till att fördela bildningen jämnare bland medborgarna. Att det är kostnadsfritt är viktigt. Kostnadsfriheten strider emellertid mot den nuvarande ekonomiska politiken med ett enda alternativ, dvs. den nyliberala ekonomiläran som tillämpas hos oss. Nyliberalism är barbari. Enligt den skall även hälsa och bildning mätas med penningmått. En sådan ekonomisk politik dödar bibliotek. Biblioteken hjälper dock till i kampen mot ett enda alternativ och även mot elektroniskt oväsen. För att bli verklighet kräver allmänhetens grundläggande rätt till information att människan själv kan göra skillnad mellan ordning och oväsen. Bibliotekspersonalens viktiga uppgift är att lära människorna att göra skillnad mellan bildning och oväsen.
Allt detta var gratulationer till föredraganden av betänkandet. Nu kommer detta " men" . Men föredraganden kräver att EU-meddelandet skall införas i samband med biblioteksväsendet i hela Europa. Jag tycker inte att det är klokt. På det sättet gör man europropagandan officiell. Europaparlamentet är ett exempel på indoktrinerande information. Man ger exempelvis Euro News penningbidrag som används till att producera elektronisk europropaganda. När jag har följt olika slags betänkanden som utarbetats i parlamentet ser det ut som om generalsekreteraren är chef för parlamentets propagandaavdelning.
Biblioteken måste vara oberoende av Europeiska unionen, Europaparlamentet och övriga officiella institutioner. Människorna måste ha möjlighet att själva upptäcka alternativ.

Elchlepp
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag instämmer i redogörelserna från föredraganden och de som har talat före mig. Naturligtvis kommer folkbiblioteken att även i morgon ha en central social- och informationspolitisk nyckelroll i informationssamhället, och man kan bara om och om igen påminna om detta och kräva att de skall behålla sin funktion för förmedling av mer demokrati och politisk bildning, att alla gratis - det är mycket viktigt - har tillgång och att kvaliteten förblir hög också på landsbygden.
Därför var det också rätt att vi i debatten om upphovsrättsdirektivet tryckte på att biblioteken skall ges generösa rättigheter till kopiering. I motsats till den som talade före mig skulle jag särskilt vilja betona två punkter: Biblioteken måste också anta nya roller, och så att säga i egen sak skulle jag vilja säga att folkbiblioteken skulle kunna överta rollen som informatör om Europeiska unionen, naturligtvis som självständiga organ. Jag skulle därtill vilja peka på det mycket välorganiserade Public Information Relais -nätverket i Storbritannien, som förenar de folkbibliotek som erbjuder särskild EU-information.
Jag hoppas att vi i samband med decentraliseringen av EU: s öppenhetsarbete i högre grad kan se till att ta denna uppgift i beaktande. Vidare tror jag att biblioteken nu också i högre grad kan överta rollen som förmedlingsställen av samtida europeisk kultur, rent praktiskt genom ömsesidiga diskussioner, anskaffande av böcker och videomaterial i andra länder, men också genom ett direkt gränsöverskridande utbyte av bokbestånd och multimediamaterial med varandra. I en anda av öppenhet och tolerans är detta viktigt.
Jag tror att bibliotek även skulle kunna vara små Internetcentra för skolungdomar och ungdomar, som vill bygga upp små europeiska kulturella kommunikationsnät, och just här är det viktigt att tillgången till näten i utbildningssyfte är gratis. Tillåt mig till sist ytterligare en liten anmärkning: Om bibliotek även i fortsättningen skall kunna möjliggöra en kostnadsfri tillgång till kulturgodset boken, då är ett skydd av mångfalden hos bokutbudet genom det väl beprövade medlet fasta bokpriser oundgängligt. Jag frågar er: Skall vi i framtiden bara ha bestsellers från USA i paperback tillgängliga i de europeiska biblioteken? Jag ber alltså verkligen kommissionen om att här inte förfalla till en liberalisering och konkurrensdogmatism som står i motsatsförhållande till medborgarnas intresse, utan att ta bättre hänsyn till de privata självregleringsmekanismerna i sina framtida beslut.

Baldi
Herr ordförande, ärade ledamöter, först och främst vill jag gratulera parlamentsledamot Ryynänen till ett utmärkt utfört arbete. Inom ramen för den Europeiska unionens kulturpolitik, med speciell hänvisning till informationssamhället, måste givetvis biblioteken få sin beskärda del av uppmärksamheten. De måste tillåtas spela en aktiv roll i syfte att tillförsäkra tillgång till information och kunskapskommunikation.
Bland bibliotekens grundläggande uppgifter finns den att erbjuda alla invånare baskunskaper och väsentlig information, genom verk som är ägnade att bidra till den kunskap om de olika identiteter och ursprung som medger den kulturella integration vi syftar till i det enastående europeiska samhällsbygget. Dessutom bidrar biblioteken i betydande grad till att bevara, organisera, göra informationen kompatibel och överföra denna som, i informationsnätverkens tidevarv, borde stödjas med alla finansiella medel av var och en av medlemsstaterna.
Visst, uppbyggandet av det telematiska nätet befinner sig fortfarande i ett inledningsskede, även om en form av samarbete mellan de nationella och parlamentariska biblioteken existerar, liksom mellan de europeiska biblioteksorganisationerna, såsom visar sig i initiativet " Telematics for libraries" . Vi måste således utveckla detta samarbete och överväga möjligheterna till biblioteksservice av ett nytt slag, för att ta reda på vilka konkreta och reella möjligheter som står till buds, och även stimulera de mindre biblioteken, som fyller en speciell funktion och kännetecknas av en stark lokal identitet: de utgör en samlingspunkt för den besökande allmänheten eftersom man där kan utöva olika sociala aktiviteter.
I det femte ramprogrammet för forskning och teknologisk utveckling bör kommissionen överväga uppbyggnaden av ett europeiskt biblioteksnätverk, i syfte att bland annat utveckla de tekniska relationerna och, mer specifikt, att bedriva forskning med avseende på framtagandet av en permanent papperstyp som inte förstörs med tiden, för att slå vakt om det bibliografiska kulturarvet, med dess talrika rullor och arkiv, i framtiden.
Slutligen är det viktigt att skapa ett europeiskt bibliotekscentrum med uppgift att samordna biblioteksfrågor, med välutbildad personal, även i ljuset av möjligheten att skapa nya arbetstillfällen.

Cushnahan
Herr ordförande! Jag välkomnar denna möjlighet att få diskutera betänkandet om bibliotekens betydelse inom Europeiska unionen. Jag håller med föredraganden när hon klarlägger att biblioteken utgör ett av de viktigaste sätten att få tillgång till kunskap och kultur. Betänkandet innehåller ett antal intressanta rekommendationer, varav vissa är komplicerade och uppenbarligen kommer att ge upphov till problem, andra är mindre komplicerade.
Jag stöder helhjärtat förslaget att medlemsstaterna inbegriper de offentliga biblioteken i sina övergripande planerade åtgärder i avseende på informationssamhället. Vi är i färd med att göra detta på Irland och utskottet för informationssamhället uppmärksammar med klarhet betydelsen av offentliga bibliotek.
Rekommendationen om att kommissionen, när det gäller ställningstagande i copyrighttvister, tydligt tar hänsyn till biblioteken och deras roll som informationskälla för allmänheten, kommer säkerligen att motsägas av vissa medlemsstater. Förslaget till en mångnationell inställning till deponering enligt lagbestämmelse kan också komma att stöta på språkliga svårigheter.
Begäran om att kommissionen skall använda sitt inflytande i bibliotekssektorn genom att ange en riktpunkt för samordning av biblioteksfrågor och övervaka utvecklingen kommer att välkomnas av alla.
Jag lyckönskar föredraganden till hennes betänkande, och det är verkligen ett välfunnet tillfälle att diskutera det, särskilt nu i samband med kommissionens grönbok i detta ämne.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Först och främst skulle jag vilja gratulera er, fru Ryynänen, så hjärtligt till ert initiativbetänkande, utan " om och men" så att säga. Betänkandet uppvisar en betydande insikt i de tekniska, ekonomiska, kulturella och bildningsrelevanta problem som bibliotek konfronteras med. Den allt viktigare roll som biblioteken spelar för att organisera tillgången till kunskap förtjänar vår särskilda uppmärksamhet. Inför det snabbt växande utbudet av information av alla de slag finns det faktiskt ett sort behov av att snabbt bygga ut folkbibliotek i hela Europa till ett medborgarnära nätverk, vilket - jämförbart kanske med skolor och andra inrättningar - förmedlar vetande och kultur.
Som föredraganden understryker har kommissionen aktivt främjat utvecklingen av nya bibliotekstjänster, i synnerhet inom ramen för telematikprogrammet. Det är glädjande att se att många medlemsländer, delvis som en följd av ett europaomfattande samarbete, numera börjar att inrätta moderna, sammanlänkande bibliotekstjänster som är lätt tillgängliga för deras användare. Som er analys visare, fru ledamot, är spektrumet av problem som bibliotekens konfronteras med mycket brett. I det femte ramprogrammet kommer vi att vara i stånd att stödja forskningsarbeten om många av dessa uppvisade tekniska aspekter, i synnerhet vad gäller normen för bearbetning, bevarande och förmedling av information och skapandet av förbindelser genom gemenskapsprojekt.
Andra aspekter, till exempel frågan om upphovsrätten eller tillgång för alla, skall sättas in i ett större sammanhang. Det faktum att det upphovsrättsdirektiv som är uppe till debatt för närvarande diskuteras i många parlamentariska utskott borde bidra till att, vilket fordras i betänkandet, balansen vid behandlingen av upphovsrätten tillvaratas av de olika intressegrupperna.
Med betänkandet uppmanas kommissionen att driva arbetet med en grönbok om bibliotekens roll i informationssamhället framåt. Sedan mars förra året, när Morgan-betänkandet antogs, har vi gjort stora framsteg vad gäller rekognosering och sammanställning av relevanta utvecklingar i medlemsstaterna, och samlat in bakgrundmaterial om de flesta av de ämnen som har tagits upp. Kommissionen tror därför att den kommer att upprätta ett meddelande om bibliotekens roll. Detta skulle kunna tjäna som en avstämning av alla viktiga aspekter som har att göra med moderna biblioteks- och informationstjänster, samt alla medborgares tillgång till dem. Detta meddelande måste därför ta upp en rad viktiga frågor som är viktiga för biblioteken, som t.ex. livslångt lärande, upphovsrättigheter, främjandet av läsning, regionala informationstjänster och ett långtgående samarbete mellan folkbiblioteken när det gäller tillgång till kunskap och kultur. Därutöver skulle detta meddelande om bibliotekens deltagande i kapitlet " det användarvänliga informationssamhället" kunna ge det ytterligare en prägel och bereda väg för framtida åtgärder, med målet att hjälpa medborgare från alla åldersgrupper och befolkningslager att kunna använda digital information och digitala tjänster på ett vettigt sätt.

Ordföranden
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ordföranden
Jag gratulerar föredraganden till att ha fått sitt betänkande enhälligt antaget.

Maes
Herr ordförande! Detta kan inte ha antagits med fullständig enighet. Jag har avstått från att rösta; ett symboliskt avstående.

Ordföranden
Tack, herr Maes. Det kommer att föras till protokollet att inte fullständig enighet rådde.

Lindholm
Vid det sista namnuppropet hade jag för avsikt att rösta " avstår" . Jag vet inte om jag var för sent ute, eller om det bara inte fungerade. Jag skulle vilja ha detta till protokollet.

Ordföranden
Ledamöter, ni behöver inte tala om att ni avstått. Att säga att resolutionen antagits med bred majoritet är tillräckligt. På så sätt kan alla ha lugnt samvete.

Striby
Herr ordförande! Det var inte enhälligt, eftersom jag röstade mot.

Ordföranden
Ledamöter, jag har redan rättat till min inledande eufori och sagt att resolutionen antagits med bred majoritet. I det inryms de två nämnda avståendena och också er röst emot.

Teckenspråk
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen (B4-0489/98) av Hughes för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om teckenspråk.

Schmidbauer
Herr ordförande! När vår kollega Eileen Lemas för 10 år sedan lade fram sitt betänkande om teckenspråk i plenum hade hon en besöksgrupp på åhörarläktaren som fick vår debatt översatt av en teckenspråkstolk. Det var en mycket imponerande uppvisning, och den underbyggde kraven i betänkandet och gjorde dem förståeliga för oss alla. Jag själv har - det måste jag erkänna - aldrig lärt mig teckenspråket, trots att European Union of Deaf erbjöd oss parlamentariker det. Det var i samband med ett projekt om teckenspråket som genomfördes 1996-1997, och som kulminerade i en konferens i september 1997 och i ett utförligt betänkande om teckenspråket i Europeiska unionen. Projektet finansierades för övrigt inom ramen för Helios II, och resultatet och den föredömliga sammanställningen av 16 landsrapporter, vilka möjliggjorde en utförlig överblick, bevisar ännu en gång hur viktigt och stödjande Helios-programmet var. Jag skulle bara än en gång vilja uppmana kommissionen att låta fantasin härska för att inom ramen för det nya Amsterdamfördraget finna en lösning, det vill säga en rättslig grund, för att i framtiden även stödjande program eller projekt, som inte bara har med sysselsättningen att göra, skall kunna främjas.
I förordet till betänkandet om teckenspråk heter det avslutningsvis, jag citerar ordagrant: " Det är nödvändigt att genomföra en follow up för att resultaten inte går förlorade." Kravet om ett officiellt erkännande av teckenspråket som självständigt språk inom Europeiska unionen ställdes redan för tio år sedan av Europaparlamentet. En del har hänt sedan dess, och det ekonomiska stödet från kommissionens sida för projektet är säkert ett steg framåt, men det räcker inte. Frågan infinner sig om det inte är kommissionens uppgift att i samband med jämställandet av alla EU-medborgare utarbeta ett direktiv om ett officiellt erkännande av teckenspråket. I det här sammanhanget anser jag att ordet subsidiaritet inte gäller längre. Tyvärr är det för en stor del av våra medlemsstater en bra undanflykt för att sedan själv inte göra någonting.
Jag ser för övrigt en liten ljusglimt i mitt eget land, Förbundsrepubliken Tyskland. Där var och är situationen när det gäller erkännandet av teckenspråket uttalat svår. I den framtida nya tyska regeringens koalitionsfördrag står det åtminstone en mening: " Det kommer att prövas hur det tyska teckenspråket kan erkännas och likabehandlas." Kommissionen skulle dock med ett direktiv kunna utvidga detta rena prövouppdrag en bit längre. Nu är det dock inte så att alla problem är lösta om teckenspråken vore erkända och att det överallt stod tillräckligt mycket tolkar till förfogande. Att se till att TV-sändarna sänder ett minimiantal sändningar på teckenspråk är den enklaste biten. Som bekant är dock TV: n inte det enda informationssystemet. Det finns i våra länder sju olika system för texttelefoner, som inte är kompatibla. Även här skulle kommissionen kunna ingripa med en ramrättsakt. Man borde över huvud taget från kommissionens sida sörja för att alla multimedieapparater från början utformas så att hörselskadade människor inte är uteslutna från användandet.
Jag skulle därtill vilja nämna ett exempel: Det är mobiltelefonerna. I USA är mobiltelefonerna, tack vare de antidiskrimineringslagar som finns där, kompatibla med hörapparater. I Europa är emellertid apparater tillåtna, som omvandlar hörapparaterna till störsändare när man använder mobiltelefonen. Tekniska hinder måste undvikas, men också byråkratiska. Då tänker jag till exempel på de byråkratiska hindren för hörselskadade personer i EU-program. Visserligen finns det ekonomiskt stöd för att lära sig ett utbyteslands språk, men under utbytet finansieras ingen tolk, dvs. heller ingen teckenspråkstolk. Sådant borde kunna ordnas.
Detta exempel visar också att det fortfarande finns mycket att göra för att bryta ned barriärerna, faktiskt existerande barriärer, men också barriärer i våra huvuden. Detta måste vi själva arbeta med. Vi uppmanar emellertid kommissionen att med framläggandet av rättsramar och med nedbrytandet av byråkratiska barriärer att för oss alla - med eller utan funktionshinder - aktivt möjliggöra att leva tillsammans utan diskriminering.
(Applåder)

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Kommissionen är väl medveten om teckenspråkets betydelse för hörselskadade människor. Den har med eftertryck stött det forskningsprojekt som Birminghams universitet har genomfört i anslutning till parlamentets resolution. Denna studie visade på att det finns avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna vad gäller teckenspråkens utvecklingstillstånd, tillgänglighet och officiella status. Utan tvivel finns det här ett stort utrymme för förbättringar, och kommissionen kommer också fortsättningsvis att engagera sig, där ett mervärde kan skapas genom gemenskapsåtgärder. Dock vilar enligt kommissionens uppfattning det huvudsakliga ansvaret hos medlemsstaterna, och därför planerar den inga särskilda förslag i denna fråga.
På utbildningsområdet har exempelvis Lingua-Surda-Projekt stötts inom ramen för det tidigare Lingua-programmet. Ytterligare samarbetsprojekt inom ramen för allmän- eller yrkesutbildning av människor med särskilda utbildningsbehov skulle kunna utvecklas inom ramen för Sokrates eller Leonardo. När det gäller frågan om TV-sändningar, vilka i synnerhet har sin rättsliga grund i direktivet " TV utan gränser" , i artikel 57.2 och artikel 66 i EG-fördraget, där samordning av medlemsstaternas rättsliga föreskrifter och förvaltningsföreskrifter förutses om skillnaderna mellan dessa hindrar den fria rörligheten. Detta är för närvarande inte fallet vid de enskilda ländernas bestämmelser om TV-program på teckenspråk. Det finns faktiskt inkompabilitetsproblem mellan de olika texttelefonsystem som finns i EU. Kommissionen anser att detta missförhållande på lättast sätt kan avhjälpas genom överenskomna normer, och den stöder därför arbetena i detta ärende. European Union of the Deaf har gjort sin uppfattning mycket tydlig, att det för hela EU skall finnas en enhetlig norm för texttelefoni. Fördelen med konceptet " Design för alla" fastställdes i samband med kommissionens meddelande från 1996 om lika möjligheter för funktionshindrade personer. För närvarande arbetar kommissionens enheter med en studie om " Design för alla" och integrationen av funktionshindrade och äldre människor i informationssamhället, till detta hör också multimedieanvändandets tillgänglighet.
Jag gläder mig åt att i dag kunna meddela er att kommissionen den 22 september i år utfärdade ett uppförandekodex för sysselsättning av funktionshindrade människor inom kommissionen. Användningsmodaliteten hos denna kodex omfattar bl.a. medvetandegörandet av kommissionens personal för problematiken runt funktionshinder, däribland de hörselskadades problem. Tolkar för teckenspråk tillhandahålls på samma sätt som andra tolkar, för att göra möten tillgängliga också för döva. Det är dock klart att vi - eftersom varje människa lär sig sitt språk - i framtiden kommer att ha lika många dövspråk som talade språk. Det vore ju ytterligare en diskriminering av hörselskadade om man skulle kräva av dem att de skall göra sig förstådda på ett gemensamt dövspråk. Kommissionen kommer dock även i fortsättningen att stödja en bred palett av åtgärder som tjänar skyddet av de dövas intresse, i synnerhet genom främjandet av European Union of the Deaf .

Mann, Thomas
Herr ordförande! Man kan bedöma ett samhälles tillstånd inte på hur det behandlar sina starkaste medlemmar, utan de svagaste. Döva utvecklar, i likhet med så många människor med begränsade möjligheter, en utpräglad energi, övervinner gränser och har välutvecklade sinnen. De betraktar ofta saker noggrannare, och är därför i stånd att se bortom saker och ting. I år och dag har dock ett deltagande i, från den tekniska utvecklingen av textbearbetningsapparater eller videofonteknik, till insättandet av multimedia och ett förstärkt kommunikativt utbyte, försvårats för dem.
Europaparlamentet skulle kunna föregå med gott exempel och sända debatter för döva eller för hörselskadade, kanske via en specialmonitor på läktarområdet. Hur levande teckenspråket är förstår vi när det som sägs och visas tolkas via split screen eller genom ett inkopplat fönster. Dock förvisas dessa sändningar mest till de kvotfattiga eftermiddagarna och reduceras till informationsprogram. Vad anser kommissionen om en kvotreglering med tydligt högre frekvens och hur skall den regleras i medlemsstaterna, herr Fischler?
Människor som inte kan höra är emellertid inte språklösa för det. Därför vädjar Europeiska Folkpartiets grupp till kommissionen om att erkänna teckenspråk som EU-språk och utarbeta ett direktivförslag för detta. Kommissionären visade just på några svårigheter, att vi måste ta hänsyn till olika teckenspråk. Jag vet det mycket väl, men att börja med ett språk är kanske det mest meningsfulla angreppssätt som vi kan erbjuda. Det vore också ett element för att uppnå mer jämlikhet.
Därmed vore vägen fri för utbildning av fler och kvalificerade tolkar för detta språk och för ett tillräckligt främjande genom europeiska medel. Vi skulle då ännu en gång kunna bevisa att det finns ett europeiskt mervärde, och det måste också komma de så kallade minoriteterna till godo.

Schörling
Herr ordförande! Om det är så att teckenspråket inte officiellt erkänns i de olika medlemsländerna som de dövas språk, så innebär det i förlängningen och i realiteten att vi inte anser att det skall finnas ett språk för döva. Det räcker emellertid inte bara med att erkänna det, utan det måste också fungera i praktiken i långt större utsträckning än vad som är fallet i dag. De döva måste ges tillfälle att delta i samhällsdebatten. För att de skall kunna göra det, måste de dels få information om vad som pågår, dels måste de kunna ta del av nyheter och debatter. Det kräver först och främst fler utbildade teckenspråkslärare och teckenspråkstolkar.
I Sverige finns det i dag nyhetsprogram på teckenspråk. Dessutom direkttolkas TV-sända viktigare politiska debatter i den svenska riksdagen till teckenspråk, vilket naturligtvis är jättebra. Det kunde dock vara fler program, och självklart skall TV-kanaler ha som skyldighet att sända politiska debatter och nyhetsprogram på teckenspråk. Jag tycker att detta borde inkluderas i de olika kanalernas sändningstillstånd.
I första hand tycker jag att kommissionen skall stödja medlemsländerna och uppmuntra dem att vidta åtgärder, eftersom huvudansvaret ju ligger hos dem. Vi kan naturligtvis göra väldigt mycket härifrån Europaparlamentet, och kommissionen kan göra väldigt mycket för att just stödja och uppmuntra, så att fler länder verkligen erkänner teckenspråket, har TV-sändningar och debatter på teckenspråk samt utbildar fler lärare och tolkar. Man kunde dock börja här i Europaparlamentet och föregå med gott exempel.

Maes
Herr ordförande! På vår grupps vägnar vill jag gärna uttrycka vårt stöd för de olika frågor som frun ställde i inledningen av denna sammankomst. Jag har lyssnat uppmärksamt på kommissionären och jag tror att vi kan ansluta oss till er uppfattning om att huvudansvaret mycket riktigt åvilar medlemsstaterna. Men trots detta har ni själv angivit, herr kommissionär, att ett antal åtgärder kan komma att vidtas beträffande samordning, beträffande standardisering, och då särskilt beträffande samordningen av texttelefonsystemen dem emellan. Jag tror att om ni skulle genomföra dessa konkreta saker så skulle det var till stor hjälp. Inte desto mindre menar jag att det är värt att uppmärksamma möjligheten, som även kommissionen kan bidra till, att ge teckenspråken inom EU ett symboliskt erkännande, så att de hörselskadade inte skall känna sig diskriminerade i vårt eget parlament och att de nödvändiga åtgärderna vidtas så att också de kan kommunicera med parlamentet på sitt eget invanda språk. Teckenspråk har redan under en alltför lång tid blivit betraktade som icke fullvärdiga. Nu när detta håller på att ändras måste vi ju snabbt kunna utsända signaler för att göra detta erkännande officiellt och att tillämpa det i praktiken.

Ordföranden
Tack, fru Maes.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 18 november.

Sena betalningar av kommissionen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är en fråga till kommissionen (B4-0490/98) av Pex för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om skada orsakad av kommissionen på grund av sena betalningar.

Pex
Herr ordförande! Att jag i dag ställer denna fråga i denna kammare är kanske litet underligt, eftersom jag som ordförande naturligtvis genom god kontakt med utskottet ofta kan ordna en massa saker smidigt. Men nu gäller det så många organisationer som har fått problem, så att jag tänkte jag gjorde rätt i att ställa denna fråga offentligt.
Enligt min mening är målet med statliga bidrag att möjliggöra verksamheter som vi betraktar som önskvärda, och målet är inte att hålla en mängd tjänstemän sysselsatta, som sedan på grund av sina goda hjärtan beviljar bidrag i slutet av året. Det är statens skyldighet att tillhandahålla och upprätthålla rättssäkerhet. Det betyder i detta fall att om man beviljar bidrag så måste detta ske i tid, efter inlämningen av ansökan och utbetalningen följa snarast möjligt efter rapporteringen.
Jag ger er två exempel. Det första är ett litet projekt i Förenade kungariket 1997. I december 1997 betalades 15 000 ecu ut efter det att jag själv hade engagerat mig i frågan. Människorna kunde alltså inte genomföra sitt projekt, eftersom de inte hade några medel för att finansiera det.
Ett annat exempel är en organisation med ett antal anställda som under åtskilliga år hade erhållit bidrag. Det rörde sig om 500 000 ecu. Den 30 juli i år mottog man ett dokument som talade om att bidrag hade beviljats. Den 30 juli; då hade det redan gått ett halvår och man hade under ett halvår tvingats ordna med finansieringen, och den första utbetalningen av bidragsbeloppet skedde i slutet av augusti, efter det att jag hade engagerat mig personligen. Den andra utbetalningen följde sedan tämligen snabbt efter en sådan insats.
Räntekostnaden för detta andra projekt uppgår till 24 000 ecu. Jag skulle kunna nämna ett tiotal liknande exempel. Jag talar inte om detta i konkreta termer, för organisationerna ber mig att framför allt inte nämna deras namn; de är nämligen rädda att det inverkar negativt på deras ställning under de kommande åren.
Jag anser att det är viktigt att människor, när de tvingas låna pengar för att finansiera verksamheter därför att de litar på att Europeiska kommissionen håller sina löften, att de då också måste kunna vara säkra på detta; om de då oförmodat måste bära räntekostnader så måste de veta att det går att få tillbaka dessa pengar. I år är situationen ännu allvarligare än tidigare år, och detta beror på att kommissionen, med anledning av domstolens dom, beslöt att helt avbryta betalningarna. Ni kan föreställa er vad som sker. En organisation går till banken med ett dokument undertecknat av Europeiska kommissionen. Med stöd av detta dokument beviljas ett lån. Efter ett antal månader blir banken orolig. Man vänder sig till samma Europeiska kommission för information och får då höra: vi har avbrutit betalningarna. Detta innebär alltså att organisationer hamnar i stora svårigheter, inte bara likviditetssvårigheter utan också svårigheter i relationen till sina banker. Det har sagts och försäkrats mig att ett antal organisationer därmed har tvingats lägga ned sina verksamheter.
Jag tycker faktiskt att det är en skandal att detta är möjligt, och jag ber således kommissionen - jag behöver inte så många ord för detta - att för det första garantera parlamentet att vi kan räkna med två saker inför budgetåret 1999, som alltså är nästa år, nämligen att budgetlöftena infrias under det första kvartalet och att utbetalningarna äger rum direkt därefter så att verksamheterna kan komma igång i tid. Vi har våra budgetposter som vi fastställer här i parlamentet. Det berörda organisationerna får kännedom om dessa så snart andra behandlingen är ett faktum; de lämnar in sin ansökan före årets slut och kan vänta sig att de alltså sedan snabbt kan agera. Vi uppdrar åt alla dessa organisationer att sköta de här verksamheterna, därför att vi anser att denna vår politik måste förverkligas av dem. Det är egentligen vår politik som vi låter privatpersoner och privata organisationer, ibland företag genomföra. Det är finns inte ord för att säga hur galet det är att vi gör detta på ett sätt som omöjliggör att man kan vara säker på att våra för detta ändamål avsedda planer under budgetåret också kan genomföras.

Fischler
Herr ordförande, mina damer och herrar! Den utbetalning av tillskott för åtgärder inom det kulturella området som Pex nämnde i sin muntliga fråga måste faktiskt skjutas upp till september. Kommissionen offentliggjorde, med tanke på beviljandet av dessa medel, redan i januari en uppmaning om att lämna in förslag. På grund av den dom som avkunnades i maj av EG-domstolen om rättsliga grunder, ansåg sig kommissionen dock tvungen att skjuta upp förfarandet.
För den av Europaparlamentet skapade relevanta budgetposten tilläts inte den rättsliga grund som krävdes, vilket för övrigt bekräftades på trepartssammanträdet i mitten av juli. Enligt trepartssammanträdets beslut kunde kommissionen, på grund av bidragsmottagarnas legitima förväntningar, vilka redan var utvalda innan domen meddelades, betala ut medlen. Tack vare den inbjudan att inge förslag som utfärdades redan innan årets början kunde kommissionen alltså bevilja dessa tillskott. Vi är medvetna om att de berörda organisationerna till följd av de spärrade medlen hade befunnit sig i svårigheter. Betalningarna skedde enligt avtal inom 60 dagar efter det att avtalen undertecknats. En kompensation är därför inte berättigad. Dessutom finns det inga medel anslagna för detta.
Under kommande år, herr ledamot, kommer detta problem inte att uppstå, för ett spärrande av medel av det här slaget torde förhoppningsvis inte uppstå längre. På trepartssammanträdet fastställdes det klart och tydligt på vilka villkor budgetposter utan rättslig grund kan verkställas. Vi kommer att hålla oss till detta.

Rübig
Högt ärade herr ordförande, högt ärade kommissionär Fischler, mina högt ärade damer och herrar! Som ledamot av budgetutskottet välkomnar jag EG-domstolens och kommissionens beslut. EG-domstolen har alltid, alltsedan den europeiska integrationens begynnelse, spelat en viktig roll. Den har säkerställt och vidareutvecklat gemenskapsrätten. När allt kommer omkring fanns det många beslut med stor spännvidd. Den 12 maj beslutade EG-domstolen, och det på grund av ett klagomål från flera medlemsstater, framför allt Storbritannien, att - jag anser att det är anmärkningsvärt - medelutflödet från EU-budgeten behöver ett dubbelt beslut om finansieringen, nämligen med åtaganden och bemyndiganden å ena sidan, och en tillräcklig rättslig grund å andra sidan. Därpå stoppade kommissionen alla betalningar som inte motsvarade dessa kriterier, fullständigt med rätta enligt min åsikt.
Kommissionen spärrade 100 budgetposter i en storlek på 920 miljoner euro, för att kontrollera de rättsliga grunderna. 56 poster, nämligen 390 miljoner euro blev kompletterade, 19 poster på 170 euro frigjordes, och delvis 16 poster med 340 miljoner var på gång, dvs. hade beslutats av parlamentet. Berörda är framför allt icke-statliga organisationers projekt på familje-, barn-, pensionärs-, och i synnerhet på kulturområdet. Mina gratulationer går därför först till det österrikiska rådsordförandeskapet, men också till kommissionen, under vars ordförandeskap man den 17 juni lyckades komma fram till ett interinstitutionellt avtal, ett frigörande av anslag och ett hållbart beslut om de rättsliga grunderna.
Låt oss heller inte glömma att en sådan reglering har krävts av Europaparlamentet, och i synnerhet av budgetutskottet, i 16 år. När man ser att man sysslar med ett viktigt krav i 16 år och att det sedan kan genomföras inom ett par dagar, då ser man att EG-domstolens beslut avsevärt kan bidra till att ge avtalen, och till syvende och sist också besluten mellan institutionerna en lämplig rättslig grund.
Kommissionens ståndpunkt efter offentliggörandet av domen och fram till kompromissen var med all säkerhet inte enkel. Många budgetposter utan tillräckliga rättsliga grunder gällde de redan nämnda programmen inom kultur-, utbildnings-, ungdoms, - och familjeområdet. Vi ledamöter har mottagit många interventioner eftersom de berörda organisationerna inte längre kunde vara säkra på att få pengar i rätt tid. Därför är jag glad, i synnerhet sett ur dagens situation att kunna säga att de flesta ekonomiska anslagen frigjorts igen.
Kommissionen kan inte ensam ta konsekvenserna av sitt agerande. När allt kommer omkring följde den, på grund av gemenskapsrätten, en dom från unionens högsta domstol. Som kommissionär Fischler nyligen förklarade för oss följde ju utbetalningarna inom de 60 dagarna.
Jag anser också att den här diskussionen och den snabba lösningen är ett tydligt framsteg för den europeiska gemenskapen. Samtidigt är också ett direktiv om betalningsfördröjningar på gång. I detta direktiv handlar det om inom vilka tidsrymder utbetalningar skall ske. Jag tror att detta direktiv också säkert vore bra för Europeiska unionen. Vi skall inte bara vara förebild när det gäller intäkterna, där vi går fram snabbt med straffbestämmelser och med mycket hårda medel. Vi skall också som Europeisk union vara en förebild när det gäller utbetalningarna, en pålitlig partner som är en förebild för Europa.
(Applåder)

Kerr
Herr ordförande! I egenskap av ordförande för Europaparlamentets musikvänner får jag med jämna mellanrum förfrågningar, brådskande telefonsamtal och vädjanden från organisationer i musikbranschen som väntar på sina utbetalningar från kommissionen. Målet som togs upp i Europeiska gemenskapens domstol förvärrade i år situationen, men jag måste säga att under mina 4 1/2 år i detta parlament har samma historia upprepat sig varje år när det gäller kommissionen. Varje år fattas budgetbesluten om vilka organisationer som skall få penningunderstöd i november, och varje år delar kommissionen ut pengarna till dem i oktober följande år, om de har tur.
Detta är en fullkomligt oacceptabel försening vad beträffar penningutdelningen. Lösningen tycks vara den att vi behöver fler program som sträcker sig över en flerårsperiod - vilket jag hoppas att ett nytt kulturellt ramprogram kan komma att säkerställa - så att större organisationer som europeiska ungdomsorkestern, europeiska operacentret, och övriga organisationer, faktiskt får sina pengar på basis av periodiska utbetalningar, som kontrolleras och utvärderas av kommissionen, med ordentlig revision och allt vad som följer, men som de på ett pålitligt och regelbundet sätt kan räkna med.
Om förseningar åsamkas p.g.a. ett misstag från kommissionens sida borde vi kräva att kommissionen betalar de förseningsavgifter de måste erlägga till bankerna. Jag ser att kommissionär Fischer skrattar och jag tolkar det som ett positivt svar.

Rehder
Herr ordförande! Det handlar här i viss mån om en moralisk fråga på dagordningen. Jag skulle vilja anföra ett exempel, som det enligt min åsikt inte har funnits något beslut från EG-domstolen om. Det handlar om att en utbetalning har fördröjts i snart ett år. Frivilligarbetare ville i Chile bygga en skola för gatubarn; de engagerade sig, fick en rättsligt bindande löfte, och nu väntar de sedan ett år tillbaka på pengar. Lyckligtvis kunde de skaffa finansiering i mellantiden. Detta är i sig ohållbart. Men ännu mer ohållbart och ett tecken på arrogans och långsamhet från kommissionens sida är det egentligen att alla skrivelser där det bads om en förklaring antingen inte besvarades, eller att svaren på något sätt innehöll ett intetsägande svar. Jag skulle vilja be er, herr kommissionär, att vidarebefordra detta till berörda enheter, annars kommer jag att föra det vidare till den europeiske ombudsmannen. Så kan man inte handskas med europeiska medborgare!
(Applåder)

Ordföranden
Rehder, detta är inte en ordningsfråga. Det var ett inlägg. Jag skulle vara tacksam om ni i framtiden gör allt som står er till buds för att komma med på talarlistan.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag har fått ett förslag till resolution för att avsluta debatten.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Parlamentet har hunnit igenom föredragningslistan. Protokollet för detta sammanträde skall justeras av parlamentet i början av nästa session.
Ledamöter, innan vi slutar vill jag som vanligt uttrycka min tacksamhet till alla kammarens tjänster. Det har varit en vecka med vissa spända och intensiva moment, som är en av de tjänster som debatten och godkännande av budgetar för med sig och - allt måste sägas - allt har gått väldigt bra tack vare kammarens tjänsters effektivitet, tack vare föredragandenas kvalitet och - varför inte tala om det - tack vare den avundsvärda kapacitet att leda omröstningar som Fontaine har.
Ledamöter, detta är en vecka som inletts med tecken på fred. De första orden av vår ordförande, Gil-Robles, var att med tillfredsställelse hälsa det rättvisa tilldelandet av Nobelpriset till två av de stora ledarna för fredsprocessen på Nordirland. Vi avslutar också veckan med ett fredstecken eftersom dessa sammanträden på fredagsförmiddagar är oerhört lugna. Så lugna att jag frestas att under nästa kandidatur till Nobels fredspris som kandidat presentera fredagsförmiddagarnas sammanträden. Ledamöter, jag hoppas att nå framgång med det.
(Applåder) Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.15.)
