Villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning - Ett enda ansökningsförfarande för uppehålls- och arbetstillstånd
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om följande betänkanden:
av Ewa Klamt, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerade arbetstillfällen - C6-0011/2008 -.
av Patrick Gaubert, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets direktiv om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium och om en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat - C6-0470/2007 -.
Parlamentets tjänsteavdelningar har informerat mig om att Ewa Klamts far har gått bort och att hon därför inte är närvarande. Vi framför naturligtvis våra kondoleanser till Ewa Klamt och tackar Manfred Weber för att han träder in och agerar som föredragande i denna debatt.
Manfred Weber
föredragande. - (DE) Herr talman, herr vice ordförande! Skälet till att jag talar här i dag har redan nämnts. Det beror på att Ewa Klamt förlorat en nära anhörig. Vi vill framföra våra kondoleanser till henne.
Jag vill börja med att på föredragandens vägnar tacka för det utmärkta samarbetet på detta område. Som ni vet har betänkandet utarbetats i nära samarbete mellan utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för sysselsättning och sociala frågor i Europaparlamentet, som en del av processen med ökat samarbete. Därför vill jag tacka de kolleger i parlamentet som deltagit och även skuggföredragandena i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Föredraganden vill också särskilt tacka det franska ordförandeskapet, med vilket hon haft nära kontakter under de senaste månaderna. Som parlamentsledamot vill jag dock återigen betona att det hade varit bättre om ambassadörernas överenskommelse hade skett efter överläggningarna i Europaparlamentet. Det skulle ha varit en tilltalande indikation på det nära samarbetet.
För att komma till poängen konkurrerar vi om högkvalificerade arbetstagare med länder världen över. Med en andel på 1,72 procent av den totala arbetskraften ligger Europeiska unionen långt bakom alla sina konkurrenter. Australien, Kanada, USA och till och med Schweiz har en högre andel högkvalificerade arbetstagare i sina arbetsstyrkor. I konkurrensen om de bästa och kunnigaste arbetstagarna har vi i Europeiska unionen en ogynnsam utgångspunkt. Vi vet alla att denna fråga har avgörande betydelse för framtiden och för våra nationella ekonomiers förmåga till innovation.
Genom åtta kompromissändringsförslag lyckades Ewa Klamt enas med de andra grupperna i parlamentet om de grundläggande kriterierna. Betänkandet av Ewa Klamt, som antogs i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, innehåller de viktigaste kriterierna för inresa för högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer. Den första aspekten är definitionen av ”högkvalificerade arbetstagare”, och här handlar det om vilka löner som betalas ut. Direktivets räckvidd omfattar å ena sidan människor som har en högre utbildningskvalifikation, å andra sidan människor som har en jämförbar yrkeserfarenhet som omfattar åtminstone fem år. Kommissionen föreslog till en början tre års yrkeserfarenhet. Europaparlamentet har också gått ett steg längre i fråga om lönekriteriet. Den lägre lönetröskeln bör motsvara 1,7 gånger den genomsnittliga bruttoårslönen. Rådet har fastställt detta värde till 1,5. Jag vill därför betona att Europaparlamentet kräver en definition på högre nivå av ”högkvalificerade arbetstagare”.
Nästa fråga handlar om kunskapsflykten, som är en viktig aspekt. Hur bör vi ta oss an denna utmaning? Vi bör inte rekrytera högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer, där de så väl behövs. En ansökan om blåkort kan nekas om kunskapsflykt är ett verkligt problem. Vi måste dock vara uppriktiga mot oss själva. Även om vi tar frågan om kunskapsflykt på allvar konkurrerar vi på en världsomspännande marknad och därför är en tidsbegränsning av blåkortet nödvändig.
Administrativa faktorer är naturligtvis inte det enda som spelar en viktig roll när det gäller att locka högkvalificerade arbetstagare till Europa. Kulturfrågor, som öppenhet för invandring, och att locka till sig den bästa arbetskraften är också viktiga. Vi får dock inte bortse från det mervärde som blåkortet kan tillföra EU. För första gången har vi lyckats med att skapa ett standardiserat inresesystem som omfattar hela EU. Det ger ett verkligt mervärde.
Morgondagens omröstning är också viktig för oss eftersom vi har infört ett särskilt ändringsförslag som betonar gemenskapspreferensen. Det innebär att när europeiska arbetstagare som är kvalificerade för ett specifikt arbetstillfälle finns tillgängliga måste de prioriteras framför utfärdandet av ett blåkort. Vi bör också betona att vi alla var överens och vi bör se till att hemländerna informeras om detta, och att även om vi har standardiserat förfarandet vill vi inte införa några europeiska kvoter. Med andra ord vill vi inte ange hur hög invandringen bör vara. Detta måste och bör kontrolleras av medlemsstaterna även i fortsättningen. På föredragandens vägnar vill jag återigen tacka alla som bidragit. Jag hoppas att resultatet i morgon blir lika bra som det som vi redan fått i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Patrick Gaubert
Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig särskilt att vår lagstiftningsdebatt i dag handlar om laglig invandring, eftersom det gör att vi kan delta i en debatt här i parlamentet som inte är inriktad på, eller som inte längre är inriktad på kriminaliseringen av illegal invandring, utan som med rätta betonar de positiva aspekterna av och det avsevärda bidraget från den lagliga invandringen till de europeiska företagen.
Det är i den nuvarande demografiska kontexten viktigt att påminna européerna om invandringens avsevärda bidrag till EU:s ekonomiska välfärd och utveckling. De senaste tillgängliga demografiska prognoserna visar på stora risker i fråga om genomförbarheten för systemen för pension, hälso- och sjukvård och social trygghet.
Inför dessa situationer har Europeiska unionen gjort ett tydligt val: nämligen att främja en gemensam invandringspolitik som uppmuntrar till laglig ekonomisk invandring, och som effektivt förvaltas i linje med de nationella marknadskraven. Därför debatterar vi i dag två långtgående och pragmatiska lagstiftningstexter, som syftar till att möta de arbetskraftsbehov som tydligt definierats av våra medlemsstater.
Genom att anta dessa två texter samtidigt sänder Europaparlamentet ett tydligt budskap om öppenhet, vilket vi fullt ut måste utnyttja för att förklara för allmänheten, för EU-medborgarna och för tredjeländerna vilka positiva saker vi gör i fråga om invandring. Vi behöver inte skämmas för våra val på detta område och vi behöver inga tillrättavisningar i detta hänseende från ledarna för tredjeländer som inte kan föra en lämplig politik för att undvika att deras befolkningar riskerar sina liv för att söka bättre förutsättningar i Europa.
För att tala om direktivet om ett enda förfarande, för vilket jag är föredragande, skapas genom förslaget till att börja med ett system med ett enda ansökningsförfarande för medborgare från tredjeländer som vill bo i en medlemsstat i syfte att arbeta där. I texten föreslås ett enda ansökningsförfarande som är enklare, kortare och snabbare för såväl arbetsgivaren som invandraren, i syfte att minska de byråkratiska förfarandena och förenkla de administrativa åtgärderna. Detta förfarande och detta enda tillstånd kommer också att underlätta genomförandet av kontroller av tillståndens giltighet, för såväl myndigheterna som för arbetsgivarna.
För det andra kommer förslaget till direktiv att garantera lika behandling för alla medborgare från tredjeländer på ett visst antal områden. Att erkänna de grundläggande sociala och ekonomiska rättigheterna för invandrare som vistas lagligen inom EU och för nyanlända invandrare kommer att bidra till att förbättra deras integration och därför leda till en bättre social sammanhållning.
Likabehandling rör arbetsförhållanden, hälsa, säkerhet på arbetsplatsen, utbildning, yrkesutbildning, erkännande av kvalifikationer, social trygghet, däribland hälso- och sjukvård, medförande av utbetald pension, tillgång till varor och tjänster och skatteförmåner.
Realistiska restriktioner planeras, men vi måste se till att de inte är mer omfattande än vad som planeras för blåkortet. Invandrarnas intressen måste beaktas och deras rättigheter måste skyddas. Av statistiken framgår faktiskt att arbetslöshetsgraden bland invandrare är högre än bland EU-medborgare, att de ofta har ovissa anställningar och att det förblir ett avsevärt hinder att bemästra värdlandets språk.
De två texter som kommissionen lagt fram, och jag tar tillfället i akt att hylla deras sunda förnuft, motsvarar vår uppfattning av invandringspolitiken som en rimligen bestämd och mänsklig politik. Jag vill också tacka rådet och det franska ordförandeskapet för deras exceptionella och tämligen snabba insatser för att bana väg för ett snabbt antagande av dessa två helt kompletterande texter.
Jean-Pierre Jouyet
Herr talman, föredragandena, Manfred Weber och Patrick Gaubert, ärade ledamöter, kommissionens vice ordförande Jacques Barrot! Manfred Weber, jag ber er framföra våra kondoleanser och all vår sympati till Ewa Klamt som naturligtvis inte kan vara med oss i dag.
För närmare fyra år sedan, i januari 2005, aviserade Europeiska kommissionen en viktig debatt om planerna på en proaktiv europeisk politik om ekonomisk migration. Det noterades att motståndet och reservationerna fortfarande var många och att det fortfarande krävdes omfattande satsningar för att nå enighet på den här punkten. Patrick Gaubert påpekade detta. Han upprepade även hur påfallande opinionen har ändrats sedan dess. Ekonomisk migration har blivit den första pelaren i den gemensamma invandringspolitiken som medlemsstaterna har valt att anta genom att godkänna den europeiska pakten för invandring och asyl vid Europeiska rådet den 16 oktober.
Europaparlamentet ska i dag rösta om de första två gemenskapstexterna som inför gemensamma verktyg för ekonomisk migration. Det första, EU-blåkortet, medger tillträde i hela EU för högkvalificerade arbetstagare och garanterar dem en uppsättning rättigheter och administrativa möjligheter.
Det andra, det kombinerade tillståndet, som är en kombination av uppehållstillstånd och arbetstillstånd, kommer att minska de administrativa svårigheterna avsevärt för alla som kommer för att arbeta lagligt i Europeiska unionen och erbjuder dem en uppsättning rättigheter i hela unionen.
Dessa två texter visar att unionen verkligen satsar på att främja laglig migration, såsom föredragandena har påpekat, att unionen vill göra livet enklare för tredjelandsmedborgare som vistas lagligen här, kort sagt att det inte är den ”fästning Europa” som vissa människor skulle vilja ha.
Även jag vill hylla föredragandenas arbete med dessa två förslag. Det har banat väg för ett mycket aktivt samarbete - och jag är glad att betona detta - mellan rådet och Europaparlamentet under hela processen.
Jag ska börja med frågan om EU-blåkortet. Mindre än ett år efter att kommissionen lagt fram sitt förslag lyckades rådet åstadkomma ett allmänt synsätt. Det var ingen lätt uppgift med tanke på regeln om enhällighet. Tack vare vårt utmärkta samarbete med Ewa Klamt beaktade rådet ett stort antal diskussionsområden från Europaparlamentet, vare sig det handlar om att fastställa mottagare av korten, villkoren för utfärdande, den uppmärksamhet som ägnats åt den etiska rekryteringsmetoden och möjligheten till cirkulär migration, liksom avskaffande av diskriminering baserad på ålder eller den nödvändiga flexibiliteten när det gäller kortens giltighet.
Det finns en punkt där Europaparlamentets och rådets uppfattning skiljer sig åt avsevärt och det är frågan om lönekriteriet. Rådet accepterade en lägre tröskel med möjlighet till ytterligare undantag för bristsektorer, vilket öppnar upp fördelarna med blåkortet för fler människor. Med tanke på de förslag som har lämnats hoppas jag att Europaparlamentet kommer att kunna acceptera rådets inställning och på så sätt bredda omfattningen av blåkortet.
Det här arbetet känns lovande och innebär ett trefaldigt budskap till våra EU-medborgare, ett budskap om att EU är fast beslutet att skapa möjligheter till laglig migration, särskilt i arbetssyfte. Det är verkligen den första texten med denna specifika målsättning. Det är även ett budskap om den europeiska integrationens mottaglighet, med den symbol som EU-blåkortet kommer att bli, och som erbjuder rörlighet inom EU för högkvalificerade tredjelandsmedborgare och deras familjer, i enlighet med respektive medlemsstats befogenhet, eftersom medlemsstaterna självfallet kommer att behålla kontrollen över sin arbetsmarknad. Det tredje budskapet är att unionen fäster stor betydelse vid att förbättra dragningskraften för kvalifikationer och talang i en värld som nu är globaliserad, i enlighet med de satsningar som gjorts för att stimulera EU:s konkurrenskraft inom ramen för Lissabonstrategin.
På så sätt förenar Europeiska unionen sin önskan att öka sin dragningskraft med de fortsatta satsningarna på att främja utvecklingen i de fattigaste länderna. Rådet försäkrade att en rad förslag som syftar till att förebygga och begränsa kunskapsflykten ingick i direktivet. Jag vill slå fast detta högtidligt här, och jag ska självfallet återvända till detta i mitt svar på de inlägg som ni säkert kommer att göra, eftersom jag är medveten om ert fullständigt berättigade engagemang för ett effektivt och jämlikt samarbete med ursprungsländerna, särskild länderna i Afrika.
Jag övergår nu till direktivet om att införa ett kombinerat tillstånd som sammanför uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Detta är också en viktig text som gör ekonomisk migration betydligt enklare, i ett lagligt, öppet, mottagligt och förutsägbart sammanhang, samtidigt som det minskar administrativa förfaranden vilka alltför ofta hindrar migration som är nödvändig för den ekonomiska och demografiska balansen i unionen. Framför allt leder den här texten till en gemensam uppsättning rättigheter för alla arbetstagare från tredjeland som arbetar och vistas lagligt i Europeiska unionen.
Direktivets mottagande inledningsvis gjorde det inte möjligt att planera för avsevärda framsteg inom en snar framtid. Det arbete som har utförts när det gäller blåkortet har ändå, sakta men säkert, möjliggjort en tydlig grund i den här svåra frågan. Ordförandeskapet har verkligen arbetat hårt för att försöka avsluta förslaget, och har självfallet tagit synnerligen stor hänsyn till kammarens uppfattningar.
Arbetet med texten har påskyndats och vi är övertygade om att huvuddelarna kommer att vara fastställda i slutet av december. Förslaget kommer att granskas första gången av ministrarna under rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 27 och 28 november. En stark signal från Europaparlamentet om lämpligheten och mervärdet av denna text kommer definitivt att förbättra den utveckling som börjar ta form och som kan bereda vägen för ett slutligt antagande av detta direktiv som uppenbarligen underlättar migranternas liv.
Jacques Barrot
Herr talman! Även jag vill framföra mitt varmaste tack till föredragandena, Ewa Klamt - och jag vill upprepa de uttryck för sympati som Jean-Pierre Jouyet framförde till henne - och, självfallet, Patrick Gaubert. Deras betänkanden är av hög kvalitet och jag tackar de två föredragandena från utskottet för sysselsättning och sociala frågor, Rumiana Jeleva och Jan Tadeusz Masiel. Jag tackar även Manfred Weber som ersatte Ewa Klamt.
De två föreslagna direktiven är de första i en rad som aviserades av kommissionen under 2005 i dess handlingsplan om laglig migration. De är viktiga inte bara för migranterna själva utan även för våra medlemsstater och deras företag. För att upprepa Patrick Gauberts ord och det anförande ni just hållit, herr Jouyet, visar de hur viktig pakten om invandring och asyl är, som det franska ordförandeskapet såg till att slutföra. Betänkandena visar också att denna pakt faktiskt är balanserad och att européerna strävar efter att släppa in dessa migrationsströmmar som kan vara särskilt användbara och visa sig mycket positiva för vårt europeiska samhälles framtid.
Dessa två texter gör därför att vi kan visa upp ett öppet EU, välkomna medborgare från tredjeländer som därmed lagligt kan vistas och arbeta på den nivå de är kvalificerade för och, det säger sig självt, fullt ut åtnjuta sina rättigheter. De bevisar också Europeiska unionens förmåga att komma överens om gemensamma ekonomiska instrument för invandring och därmed finna en lämplig balans mellan förväntningarna från ett samhälle, rättigheterna för migranter och behoven i deras ursprungsländer.
Jag ska börja med det horisontella instrumentet, direktivet om det kombinerade tillståndet och rättigheterna för migrerande arbetstagare. Jag är glad över att den breda översikten i kommissionens ursprungliga förslag har bekräftats, särskilt i förhållande till det enda förfarandet, ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare som fått tillstånd som arbetstagare, och den gemensamma uppsättningen rättigheter för alla, för alla migranter som arbetar lagligt, oavsett deras ursprungliga skäl till att vistas här.
Det är absolut grundläggande att alla tredjelandsmedborgare som arbetar lagligt ska åtnjuta samma uppsättning regler i alla medlemsstater. Detta anser jag vara i linje med alla stora europeiska principer om grundläggande rättigheter.
I ert betänkande föreslår ni också, herr Gaubert, nya eller ytterligare inslag som kommissionen kan stödja. Jag vill särskilt nämna tre ändringsförslag: Ändringsförslaget för att bevilja tillfälligt uppehållstillstånd när myndigheternas besked om förnyande är försenat, ändringsförslaget för att stärka de procedurella rättigheterna och avslutningsvis ändringsförslaget som ger möjlighet att ansöka om ett kombinerat tillstånd när man redan vistas lagligen i en medlemsstat.
Kommissionen förstår och instämmer också i Europaparlamentets önskan att avskaffa alla restriktioner i artikeln om likabehandling och riktat till ordförandeskapet hoppas jag verkligen att rådet så långt det är möjligt kommer att visa sig öppet för alla dessa ändringsförslag.
Jag kommer nu till det föreslagna ”EU-blåkortet” i Ewa Klamts betänkande, som Manfred Weber påminde oss om. Syftet med kortet är att göra unionen mer attraktiv, öka dess förmåga att dra till sig högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer så att laglig invandring kan bidra till att stärka konkurrenskraften i vår ekonomi, som ett komplement till Lissabonstrategin.
Det betänkande som lagts fram för kammaren stöder kommissionen när det gäller behovet av och brådskan med att införa detta gemensamma system i EU. Kommissionen instämmer därför gärna i betänkandets slutsatser, men med några förbehåll. För det första är kommissionen definitivt positiv till ändringsförslag som gör systemet mer attraktivt, exempelvis de som syftar till att undanröja alla restriktioner när det gäller likabehandling och tillträde till arbetsmarknaden efter två år för innehavare av ett blåkort. För det andra införlivandet av flyktingar i kategorin med lagligt bosatta som kan dra nytta av systemet. Denna möjlighet saknades i det ursprungliga förslaget, men vi anser att det är värdefullt ur alla aspekter, såväl politiska som humanitära och ekonomiska.
Avslutningsvis bibehållandet av kriteriet med yrkesmässig erfarenhet inom vissa yrken. Framför allt när det gäller ny teknik är en persons erfarenhet och förmåga mer värdefulla än någon examen.
Kommissionen kan däremot inte acceptera den ändring som begränsar tillhandahållandet av blåkort till medborgare i de länder som unionen har tecknat avtal med. Ändringsförslaget syftar visserligen till att minska de negativa effekterna för utvecklingsländerna men kommissionen tror att detta skulle leda till en överdrivet begränsad tillämpning av direktivet. Det skulle dessutom riskera att diskriminera högkvalificerade migranter som då kunde använda de nationella systemen som varken kommissionen eller ert parlament har någon kontroll över.
På samma sätt kan ni se mina reservationer när det gäller att tillåta undantag från rätten till cirkulär migration. Uppriktigt sagt är detta snarare en meningsskiljaktighet än en reservation. Möjligheten att återvända till ursprungslandet i två år utan att förlora sin långfristiga vistelsestatus är grundläggande om vi vill tillåta utbyte av personal mellan universitet och sjukhus, exempelvis, eller till och med uppmuntra diasporan att åta sig att utveckla sina ursprungsländer. Det skulle begränsa den cirkulära migration som vi i större utsträckning vill se utvecklas.
Jag vill också säga några ord om det uppenbara behovet av att ta hänsyn till arbetsmarknadens status. Som Manfred Weber erinrade oss om har vi ett Europa vars arbetsmarknader är åtskilda och det är upp till varje stat att fastställa hur många invandrare som kan tillåtas komma in. Vi får självfallet inte glömma att det på arbetsmarknadsområdet finns en skyldighet att släppa in alla europeiska medborgare från de övriga medlemsstaterna.
Avslutningsvis vänder jag mig till ordförandeskapet, till Jean-Pierre Jouyet, och hoppas att ministermötet i nästa vecka så långt det är görligt kan använda så mycket som möjligt från Europaparlamentets ändringsförslag, vilka definitivt tillför mervärde. Jag hoppas att vi före årets slut kan visa att detta Europa, i stället för att vända sig inåt, öppnar upp för dessa migrationsströmmar med vetskap om att vi i allt högre grad vill gå i riktning mot en gemensam förvaltning av dem tillsammans med immigrationsländerna.
(Applåder)
DanutBudreikaitė
Med förslaget om blåkort hoppas man att den kvalificerade arbetskraften ska bli intresserad av EU och få möjligheter att komma hit tillfälligt och samtidigt stanna länge. I förslaget påstås att det inte kommer att uppstå någon kunskapsflykt utan snarare kunskapsåterkomst - cirkulering. Det är knappast sannolikt.
Hur framstår förslaget i samband med utvecklingen av samarbetspolicyer?
I och med införandet av blåkortet kommer utvecklingsländerna att förlora specialister vars utbildning EU också deltog i, särskilt inom de mest känsliga områdena - utbildning och hälsa. Bristen på sådana specialister kommer kanske att behöva fyllas av frivilliga från våra länder.
Storbritannien, Irland och Danmark deltar dessutom inte i blåkortsamarbetet och dess etik att inte bjuda in specialister från känsliga sektorer i utvecklingsländerna. I detta fall förefaller initiativ för att stödja utvecklingsländer falska. Uppenbarligen är det fortfarande affärsintressen som gäller.
I verkligheten kan blåkortet orsaka utvecklingsländerna stor intellektuell skada.
Jan Tadeusz Masiel
Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Direktivet om att släppa in högkvalificerade medborgare från tredjeländer i EU är det första värdefulla steget mot en gemensam invandringspolitik för Europeiska unionen. Det är det första seriösa försöket att begränsa olaglig invandring och främja laglig invandring i Europa.
När vi utarbetade blåkortsystemet slets vi mellan rädslan för att det skulle missbrukas av medborgare från tredjeländer och hoppet att de nyanlända skulle kunna möta behoven på vår arbetsmarknad och bidra till utvecklingen av vår ekonomi. Blåkortet är avsett att bli Europas passerkort och göra det till en attraktiv plats att arbeta och leva på för kvalificerade arbetstagare som behövs i våra små och medelstora företag.
För utskottet för sysselsättning och sociala frågor, som jag företräder i dag, var det viktigt att se till att arbetstagare från länder utanför Europeiska unionen inte behandlas sämre än våra egna medborgare. Vi behövde därför arbeta för lika betalning för lika arbete, för att familjer ska kunna förenas samt erbjuda tillträde till grundläggande sociala förmåner så att de nyanlända snabbt och fullständigt kan integreras. Avslutningsvis vill jag gärna tacka skuggföredragandena för deras stöd och informera det franska ordförandeskapet om att utskottet för sysselsättning och sociala frågor arbetade snabbt för att hjälpa till så att målen kunde uppnås innan ordförandeskapet upphör.
Rumiana Jeleva
föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (BG) Jag vill gratulera Patrick Gaubert till hans betänkande om rådets direktiv om ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta på Europeiska unionens territorium. Jag var föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor rörande detta direktiv. Som ledamot för Bulgarien, en av de tio medlemsstater som har omfattats av övergångsperioder, är jag starkt emot begränsningar av fritt tillträde till arbetsmarknaden för en avsevärd andel av den europeiska arbetskraften. Jag välkomnar därför EU-institutionernas satsningar på likabehandling för alla som vistas och arbetar lagligt i Europeiska unionen.
Direktivet är tänkt att fungera som ett övergripande verktyg, med tanke på att särskilda direktiv redan trätt i kraft eller ska antas. Jag tänker på direktiven om säsongsarbetare, arbetare som vistas här under lång tid och ”EU-blåkortet” som vi diskuterar i dag. När jag formulerade vår ståndpunkt hade jag stöd av kolleger från vårt parlamentariska utskott och jag anser att de texter vi har föreslagit tar upp rättigheterna för tredjelandsarbetare på ett balanserat sätt. Jag vill gärna nämna rätten till utbildning, erkännande av examina och intyg, arbetsförhållanden, tillgång till social trygghet, skatteavdrag och annat. Direktivet innebär ett minimum av allmänt urval av rättigheter för tredjelandsarbetare när det gäller arbete. De rättigheter de får bör därför inte överstiga rättigheterna enligt särskilda direktiv. Det är nämligen därför som Europeiska kommissionens förslag innebär särskilda villkor för att utöva sina rättigheter. I den slutgiltiga versionen av ståndpunkten, som gick till omröstning i utskottet för sysselsättning och sociala frågor, saknas emellertid dessa villkor. Detta har lett till en situation med påfallande skillnader, såsom med ”EU-blåkortet”, liksom med den som garanteras enligt andra särskilda direktiv, inbegripet direktivet om tredjelandsmedborgare som vistas i EU under lång tid.
Mina damer och herrar! I dessa tider av finansiell och ekonomisk kris måste vi vara realistiska. Som föredragande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor vädjar jag om att vi ska ha en ansvarsfull inställning och rösta för ett logiskt sunt och konsekvent dokument.
Kinga Gál
Tack så mycket för ordet, herr talman. Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I anslutning till det nuvarande paketet med migrationsdirektivet diskuterar parlamentet i dag och kommer i morgon att anta viktiga och långsiktiga betänkanden.
För närvarande finns det 27 olika system inom Europeiska unionen för att reglera tredjelandmedborgares ställning. De två nya direktiven garanterar ett enklare förfarande för högkvalificerade arbetstagare och innefattar möjligheten till ett enklare system för att komma hit och vistas här. Vi kan se att dessa två direktiv kan innebära ett effektivt kompromissystem i stället för dagens fragmenterade förordningar.
Föredragandena för gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har utfört ett seriöst och viktigt arbete i detta hänseende. Betänkandet om att anställa högkvalificerade arbetstagare, som har kommit att kallas ”blåkorts-betänkandet” är ett bra och balanserat betänkande. Föredragande Ewa Klamt förtjänar särskilt beröm. Vi gratulerar även Patrick Gaubert till hans betänkande.
Samtidigt vill Europeiska folkpartiets grupp att klausulen om företrädesrätt för EU-medborgare ska vara viktigt del av direktivet. Jag vill därför uppmärksamma de parlamentsledamöter som vänder sig emot principen om företrädesrätt och som föreslår ändringsförslag för att försöka hindra att principen tas med i betänkandet på det faktum att jag som ungersk medborgare och i alla de nya medlemsstaternas namn anser det oacceptabelt att inte bestämt fastställa principen att arbetstagare från medlemsstaterna får företräde före arbetstagare från tredjeländer.
Detta synsätt är särskilt oacceptabelt och är ett tecken på hyckleri när vi, som medborgare i de nya medlemsstaterna fortfarande - och vem vet hur länge till - diskrimineras i flera gamla medlemsstater när det gäller tillträde till arbetsmarknaden. Det är skamligt att EU talar om vår union på ett sådant sätt att den fortfarande behandlar medborgarna i de nya medlemsstaterna som andra klassens medborgare i detta hänseende. Tack för er uppmärksamhet.
Javier Moreno Sánchez
Herr talman! Jag skulle vilja be att mina inledande ord inte beaktas av den infernaliska tidsmaskinen eftersom de ska vara ett tillägg till kondoleanserna från kammaren till Ewa Klamt och framför allt en gratulation till föredragandena.
Jag ska nu börja. Jag gratulerar föredragandena eftersom vi med dessa två förslag tar ett kvalitativt steg i riktning mot en gemensam invandringspolitik och vi främjar laglig migration som är en huvudbeståndsdel i vårt globala synsätt.
Den gemensamma uppsättningen av rättigheter och det kombinerade upppehålls- och arbetstillståndet för lagliga migranter måste utvidgas till högsta möjliga antal arbetstagare. Vi socialdemokrater ber därför att ingen kategori av arbetstagare ska uteslutas.
”Blåkortet” ger migranter möjlighet att slå sig ned med sina familjer och arbeta i våra länder. Det öppnar en enda dörr till 27 arbetsmarknader. Det kan emellertid inte enbart vara högkvalificerade arbetstagare som ska få komma in genom den dörren. Herr kommissionsledamot! Vi förväntar oss därför att kommissionen inom kort ska lägga fram sina förslag om andra arbetstagarkategorier.
Mina damer och herrar! Vi måste undvika kunskapsflykten. Detta blåkort får inte bli ett pass som uppmuntrar grundläggande mänskliga resurser att lämna utvecklingsländerna. För varje kvalificerad arbetstagare som kommer till Europa vill PSE-gruppen att vi ska finansiera utbildning av en ny arbetstagare i ursprungslandet.
Avslutningsvis måste Europa bli en attraktiv destination, inte bara för begåvningar från länder utanför unionen utan även för våra egna europeiska begåvningar. Under 2007 lämnade närmare 300 000 högkvalificerade européer EU för att arbeta utanför unionen. Vi måste göra allt vi kan för att behålla dem inom unionen.
Jeanine Hennis-Plasschaert
Herr talman! Det förefaller som om de konservativa och socialisterna passar perfekt ihop när det gäller blåkortet, och det förvånar min grupp, uppriktigt sagt. Under en tid har nu EU försökt att lägga fram ett omfattande paket om migration, inbegripet åtgärder för att hantera olaglig migration och åtgärder för att driva på EU:s framåtblickande strategi om laglig migration.
Ni minns kanske den mycket känslosamma debatten om direktivet om återvändande. ALDE-gruppen sa då att politiken för återvändande inte kunde betraktas isolerat: Den skulle ses som en fullständig del - en nödvändig del - av ett totalt paket för migration, vilket fortfarande är helt sant. I dag har vi äntligen möjlighet att sända ett starkt budskap om behovet av bättre möjligheter till laglig migration, för att bemöta efterfrågan från näringslivet som har ett starkt behov av kvalificerade arbetstagare.
Det faktum att vi inte kan förvänta oss för mycket från PPE-DE när det gäller laglig migration är olyckligt men kan på sätt och vis förutses. Det faktum att PSE, i vidsträckt bemärkelse, är överens med PPE-DE om ändringsförslagen när det gäller blåkortet får håret att resa sig. Efter omröstningen i utskottet för medborgerliga rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har systemet vattnats ur avsevärt. Alltför många begränsningar har införts, vilka inte är till någon hjälp när man försöker göra EU mer attraktivt för högkvalificerade arbetstagare.
Det måste framgå tydligt att avsikten med blåkortet är att öka konkurrenskraften i EU:s ekonomi. Förslaget med blåkort är inte ett enkelt försök att ta det bästa och lämna resten och på så sätt skapa en kunskapsflykt från utvecklingsländerna.
Den nuvarande trenden är att den stora majoriteten av högkvalificerade arbetstagare emigrerar till Förenta staterna, Kanada eller Australien i stället för till EU. Om vi vill vända den trenden måste vi vara ambitiösa. Vår kammare är på väg att anta ett betänkande som skulle försvaga ett redan mycket modest kommissionsförslag ytterligare. För att vara tydlig: ALDE-gruppen är en mycket stark anhängare av blåkortet. Vi känner emellertid att den nuvarande texten inte tillför den så välbehövliga förändringen för den lagliga migrationen utan att den i stället bekräftar medlemsstaternas protektionistiska metoder.
Vi vet alla att rådet har varit utmärkt när det gäller att göra ambitiösa uttalanden, men vi vet också att effektivt beslutsfattande alltför ofta begränsas av medlemsstaternas oförmåga att verkligen samarbeta i ömsesidigt intresse och att ett effektivt beslutsfattande på detta område undermineras av en mycket känslosam och rörig debatt om laglig migration, på grund av bristande fokus.
Tammerforsprogrammet, Haagprogrammet, den franska invandringspakten, Stockholmsprogrammet som ska komma - när allt kommer omkring handlar det alltid om att omvandla dessa grundläggande åtaganden till konkreta och effektiva åtgärder. Om vi vill att EU ska dra nytta av det föreslagna systemet måste vi vara ambitiösa och därför hoppas jag att ni kommer att rösta i enlighet därmed i morgon.
Bogusław Rogalski
Herr talman! Tillgängliga uppgifter varnar oss för det faktum att Europeiska unionen inte är en plats som vanligtvis väljs av högkvalificerade tredjelandsarbetare, till skillnad från länder som Förenta staterna, Kanada eller Australien. Endast 5,5 procent av högkvalificerade migranter från Maghrebländerna kommer exempelvis till EU medan Förenta staterna och Kanada tar emot ungefär 54 procent. Detta beror på den enorma skillnaden i systemet för mottagande av migranter i EU, vilket i stor utsträckning hämmar förflyttning mellan länder. Endast sex medlemsstater har särskilda anställningsprogram för högkvalificerade migranter.
Det är därför avgörande att införa ett mer enhetligt synsätt bland medlemsstaterna på den europeiska migrationspolitiken, som innefattar integration och politiska frågor. Vi måste standardisera förordningar så att vi kan kontrollera migrationsströmmar både in till och inom EU och på så sätt ge de högkvalificerade migranterna större möjligheter.
Jean Lambert
Herr talman! Jag vill tacka föredragandena för deras positiva synsätt på dessa partiella - men sedan länge väntade - mer positiva åtgärder om migration och ställningen för tredjelandsmedborgare inom Europeiska unionen. Även jag välkomnar kommissionens mer positiva synsätt på vissa av parlamentets ändringsförslag.
Utgångspunkten för min grupp, de gröna, har varit att ha rättigheter som så mycket som möjligt liknar dem för EU-medborgare - en gemensam uppsättning rättigheter - och att systemet ska vara så öppet och välkomnande som möjligt. Jag instämmer i grund och botten med ledamöter som har sagt att det är en skandal att EU-medborgare för närvarande inte behandlas lika, men jag vill be ledamöterna att inte dela våra medlemsstaters försiktiga synsätt när det gäller att ge våra egna medborgare samma behandling genom att straffa tredjelandsmedborgare.
Det råder absolut ingen tvekan om att EU har behov av arbetstagare med olika kunskapsnivåer. Vi behöver människor som vill använda och utveckla sina kvalifikationer från en rad olika länder - Indien, Nya Zeeland, Ghana, Kina eller någon annanstans - och vi kommer därför inte att stödja ändringsförslag 84, och definitivt inte ändringsförslag 24 som talar om att bevilja blåkort endast till högkvalificerade migranter från länder som vi tidigare har slutit partnerskapsavtal med. Jag är inte säker på vad Förenta staterna skulle säga om det.
Vi behöver vara försiktiga när det gäller vissa sektorer i världens fattigaste länder, men vi behöver också vara försiktiga så att dessa inte är de enda som inte kan utveckla sina kvalifikationer i Europeiska unionen. Vi behöver också se till att vi inte använder detta särskilda förslag för att skriva en allmän utvecklingspolitik. Detta är ett övergripande förslag. Det omfattar alla potentiella länder i världen. Ja, vi behöver också maximera kunskaperna i våra egna medlemsstater, och det är anledningen till att vi stöder ändringsförslaget som exempelvis påminner om lagstiftningen mot diskriminering, vilken vi också hoppas blir ambitiös i nästa stadium.
Vi kommer alltså att stödja alla ändringsförslag som garanterar enskildas rättigheter och vi kommer att rösta emot de som försöker ta bort dessa rättigheter. Vi välkomnar ansträngningarna för att förenkla förfarandena, men vi beklagar även att parlamentet inte har varit mer ambitiöst, särskilt när det gäller blåkortet och att det faktiskt har ställt upp ytterligare hinder. Det är därför osannolikt att vi kommer att stödja förslaget som det är, även om vi definitivt stöder idén i princip.
Giusto Catania
Herr talman, mina damer och herrar! För min grupps räkning vill jag också framföra mina kondoleanser till Ewa Klamt.
Jag skulle omedelbart vilja granska innehållet i dagens debatt, eftersom Europeiska unionen fortsätter att föra en schizofren politik när det gäller invandring. Det här händer i medlemsstaternas policyer: De har undertecknat pakten om invandring och asyl som uttryckligen slår fast att ingen invandring är skadligt och orealistiskt för Europeiska unionen, men sedan upptäcker vi att mitt hemlands inrikesminister förespråkar att gränserna ska stängas under de kommande två åren.
Gemenskapspolitiken om invandring fortsätter att vara schizofren. Patrick Gaubert har rätt när han säger att vi står inför en demografisk kris i Europa och att vi behöver mer invandring. Kommissionen har förklarat det för oss: Vi behöver 50 miljoner invandrare senast 2060 men vi gör ingenting för att uppmuntra dem att komma hit. I stället har vi prioriterat att harmonisera politiken för återvändande.
I dag diskuterar vi ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd enbart för dem som redan befinner sig på Europeiska unionens territorium och vi skapar ett blåkort för högkvalificerade arbetstagare som kommer att påverka invandringen i Europa med endast 1,5-3 procent, och därmed spelar en mycket liten roll jämfört med våra verkliga krav på arbetstagare i Europa.
För närvarande finns ungefär 6 miljoner olagliga arbetstagare i Europeiska unionen som redan har sugits upp av arbetsmarknaden och som blir kvar i en otillåten situation eftersom den naturligtvis är passande när det gäller att hålla arbetskostnaderna nere och minska den sociala tryggheten.
Vi anser att vi borde börja med ett regleringsprogram för dessa arbetstagare som redan har sugits upp av arbetsmarknaden: Vi tror att blåkortet är ett misstag när det gäller att göra ett urval redan före invandringen. Vi anser att definitionen av högkvalificerade arbetstagare är alltför begränsad och att företrädesrätten är en form av fullständig diskriminering.
Vi tycker vidare att vi borde göra en fullständig kursförändring av invandringspolitiken. Vi vet hur man ska förstå det faktum att blåkortet är den första signalen för att öppna upp kanaler för laglig invandring men det är inte tillräckligt för att vår grupp ska rösta för förslaget.
Johannes Blokland
Herr talman! Medlemsstaterna bör fortsätta att själva bestämma om invandrarnas rätt att komma in på deras territorium och så länge det finns människor utan arbete i våra medlemsstater fortsätter jag att vara tveksam när det gäller behovet av att stimulera laglig invandring.
Kommissionens förslag gör inte att vi kommer närmare ett enkelt förfarande, i motsats till vad som föreslagits. Parallellt med kommissionens förslag är fortfarande nationella förordningar i kraft för invandrare med sunda kvalifikationer, och ytterligare krav är möjliga. Vilket värde tillför då en europeisk förordning? Det löser inte frågan för utbildningsinstitutioner och industrin. De vill ha ett entydigt system för arbetstagare och studenter från länder utanför Europeiska unionen och det kommer att skapa ytterligare byråkrati i stället för den utlovade minskningen. Jag vill uppmana till ett system där invandringspolitiken stannar kvar hos medlemsstaterna. På så sätt kan varje medlemsstat ha sin egen tydliga uppsättning av förfaranden. I ett EU-sammanhang kan vi då komma överens om huruvida människor har rätt att resa fritt till och röra sig i andra länder.
Carl Lang
(FR) Herr talman, herr Jouyet, herr kommissionsledamot! Jag vill uppriktigt tacka er. Med era synpunkter har ni just gett mig argument för min nästa valkampanj, vad gäller frågan om invandring, eftersom ni själva talar om ”en öppen europeisk union, som öppnar upp för migrationsströmmar, fördelarna med blåkortet som öppnar upp EU för så många människor som möjligt, och drar till sig kvalifikationer, och inte hindrar invandring”.
Ser inget, hör inget, vet inget - det skulle kunna vara mottot för EU-institutionerna i invandringsfrågan medan människorna i Europa dagligen har lidit i 20 år av den här frågan, med alla sociala och ekonomiska konsekvenser i form av identitet, säkerhet, jobbosäkerhet, fattigdom och arbetslöshet.
Jag hör hänvisningar till invandrarnas rättigheter, men vem talar om arbetstagarnas sociala rättigheter? Vem talar om dem som i miljoner och tiotals miljoner i Europa befinner sig i en svår social situation, som inte har tillgång till sysselsättning på någon nivå i hierarkin eller kvalifikationer?
Den integrationspolitik som bedrivs i Europa är dessutom en verkligt nationell desintegrationspolitik, som vi råkat i konflikt med genom att i alltför stor utsträckning göra det till en gemenskapsfråga. Det blåkort ni föreslår är inget annat än sätt för hela världen att dra till sig miljoner nya invandrare, när det inte är den här politiken som behöver bedrivas utan en politik för att återsända invandrarna till deras länder, en politik av nationell preferens och gemenskapspreferens, en politik av nationellt skydd och gemenskapsskydd.
Genom att skövla eliten i utvecklingsvärlden kommer ni att hindra den ekonomiska utvecklingen av dessa länder. Dessa människor och dessa länder behöver kapital och skickliga arbetstagare. Ni berövar dem båda delarna.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, herr Jouyet, Jacques Barrot, mina damer och herrar! Till skillnad mot föregående talare är jag klart emot Fästning Europa och stöder därför aktivt en politik för att ta emot ekonomiska migranter.
Det enda sättet att få en balanserad invandringspolitik är att bestämt bekämpa olaglig invandring och oförskräckt reglera den lagliga invandringen. Vi godkänner därför direktivet om ”blåkortet”.
Vi vill emellertid inte begränsa migrationen enbart till högkvalificerade människor och därmed stänga dörren för alla andra migrerande arbetstagare med färre kvalifikationer. Under de närmaste åren kommer båda kategorier att vara avgörande för Europas ekonomiska och sociala utveckling. Vi talar här om miljontals människor.
Jag stöder därför också förslaget till direktiv som syftar till att upprätta ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd. Utöver att erbjuda tydliga fördelar i form av förenkling, minska byråkratin och underlätta kontroll av deras ställning möjliggör detta en enda uppsättning av rättigheter för migrerande arbetstagare som lagligen vistas på unionens territorium. Med undantag för säsongsmässig och högkvalificerad arbetskraft som kommer att omfattas av särskilda direktiv kommer alla migranter att dra nytta av en uppsättning arbetsrättigheter som motsvarar dem som åtnjuts av medborgarna i värdmedlemsstaten.
Denna likabehandling i hela gemenskapen borde bidra till att bekämpa utnyttjande av arbetskraft och förbättra integrationen av dessa arbetstagare och därmed leda till bättre social sammanhållning.
Jag instämmer i det Ewa Klamt sa: Det är lämpligt att skapa ett gemensamt system för att tillåta högkvalificerade arbetstagare i stället för att ha 27 olika system. Jag instämmer i förslagen från Ewa Klamt om att strama upp villkoren för tillträde samtidigt som man bättre förebygger kunskapsflykt.
Även om jag applåderar Ewa Klamts och Patrick Gauberts ansträngningar vill jag avsluta med att beklaga att parlamentets uppfattning ännu en gång inte förefaller räknas särskilt. Allt pekar på att ett politiskt beslut redan har fattats av rådet utan att invänta omröstningen i parlamentet, vilket jag beklagar.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Herr talman! Till att börja med vill jag framföra mina djupaste kondoleanser till Ewa Klamt men också gratulera henne till betänkandet.
Vi behöver högkvalificerade arbetstagare från tredjeland på våra arbetsmarknader, delvis för att vi har investerat för lite i utbildning och undervisning och gjort alltför många skickliga arbetstagare arbetslösa, vilka nu inte längre är tillgängliga på arbetsmarknaden. Vi måste därför satsa mer på undervisning och utbildning hemma och vi måste också öppna upp vår arbetsmarknad för högkvalificerade invandrare.
EU:s blåkort är första steget i rätt riktning och kan ge en trefaldig vinst. För det första kan företag på medellång sikt fylla några av sina vakanser med högkvalificerade arbetstagare och dra nytta av internationellt expertkunnande. För det andra kan högkvalificerade arbetstagare och medlemmar i deras närmaste familj få ett annorlunda perspektiv som de kanske inte har upplevt i sina hemländer. För det tredje kan de när de återvänder till sitt ursprungsland, antingen tillfälligt eller permanent, på ett betydande sätt bidra till ekonomisk tillväxt där.
Oron för att detta ska leda till kunskapsflykt är välgrundad. Vi rekommenderar därför att man inte aktivt ska propagera inom utbildnings- och hälsosektorn, särskilt i de länder som drabbats av emigration och brist på kvalificerad och okvalificerad arbetskraft. Detta är emellertid en fråga om utvecklingspolitik som vi inte kommer att kunna lösa här. Dessutom måste vi komma ihåg att enskilda medborgare inte ägs av stater. Precis som våra medborgare kan söka arbete i andra länder eller lämna sitt ursprungsland utan att möta stora hinder, borde det vara möjligt för människor från andra länder att arbeta i EU.
Principen med lika betalning för lika arbete är självfallet viktig för oss. Saker och ting kan alltid förbättras och förbättringar är nödvändiga. Jag tror ändå att detta är det första steget i rätt riktning.
Gérard Deprez
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Till att börja med vill jag i likhet med många andra framföra mina gratulationer till våra två föredragande, Ewa Klamt, som jag också framför min grupps kondoleanser till, och Patrick Gaubert.
Jag skulle emellertid också vilja innefatta det franska ordförandeskapet i detta, för åtminstone när det gäller blåkortet har det franska ordförandeskapet visat ett starkt engagemang som har gjort det möjligt att nå en politisk överenskommelse på rådsnivå. Jag kan lägga till att jag inte tror att beslutet var detsamma om Patrick Gauberts betänkande.
Såsom andra parlamentsledamöter har påpekat tar Europeiska unionen med dessa två betänkanden ett viktigt steg i sin migrationspolitik. Vi vet alla och har ofta beklagat de senaste åren att större delen av vår tid och våra resurser av nödvändighet har använts för att bekämpa olaglig invandring. I dag sanktionerar emellertid Europeiska unionen med dessa två texter behovet och betydelsen av en aktiv laglig ekonomisk invandringspolitik. Vi vet alla att laglig ekonomisk invandring är nödvändig för den europeiska kontinenten och några fascisters obskurantism kan inte få oss att ändra uppfattning.
Genom att införa en skyldighet för medlemsstaterna att bevilja ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd syftar Patrick Gauberts betänkande också till att de invandrande arbetstagarna ska ha rätt till likabehandling inom så många områden som möjligt. Jag skulle vilja framföra ett budskap till min vän Giusto Catania. Giusto, du gjorde ett dumt misstag. Det kombinerade tillståndet gäller inte enbart arbetstagare som redan befinner sig på Europeiska unionens territorium. Lika rättigheter gäller även dem som kommer och inte enbart dem som redan är här. Jag är ledsen, men när du kritiserar något för att ha argument för att avvisa ett betänkande borde du verkligen försöka att läsa det korrekt.
I Ewa Klamts betänkande försöker man fastställa villkoren för att högkvalificerade medborgare ska få komma in på europeisk mark och det är något som vi absolut behöver. En avslutande kommentar i frågan, eftersom parlamentsledamöter i min grupp fokuserade på det, är följande. Jag instämmer med dem i vissa beklaganden. Systemet - och jag talar inte här om principer - systemet är överdrivet försiktigt, ibland alltför protektionistiskt, men i grunden utgör det ett nödvändigt steg framåt och det är skälet till att jag personligen och som ordförande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor kommer att rösta för de två betänkandena.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Under många år har vi när det gäller frågan om invandring hört en rad uppmaningar åtföljda av system, som berättar den underbara historien om behovet - vilket också slagits fast av FN - av fortsatt expansion av den västerländska ekonomin och vi har särskilt hört europeiska länder hävda att det finns behov av tiotals eller kanske hundratals miljoner nya arbetstagare i Europa.
Tyvärr innebär finanskrisen påfrestningar för alla i vårt land, och till och med CGL som är den största fackföreningen säger åtminstone via några av sina ledare i Venedigregionen: ”Uppriktigt sagt, våra arbetstagare riskerar att förlora sin jobb, och vi måste på allvar börja tänka på deras jobb”. Kommissionen gör därför rätt i att tillbakavisa dessa underbara sagor från förr och arbeta med den invandring på 3 procent som fortfarande kan vara användbar, och där det kan finnas goda grunder för människor att komma in i EU. Europa behöver definitivt fortfarande kvalificerade invandrare och de kan vara användbara för oss, men det finns ett stort hinder i form av invandringsländernas rättigheter att inte förlora sin viktigaste kompetens.
Förslaget är i sig bra, men det som saknas är en slutlig utveckling, som skulle vara att uppmuntra och underlätta för dessa specialiserade arbetstagare att återvända till sitt land för att skydda dem från globaliseringens effekter.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Sex månader efter den skamliga omröstningen om ”återvändandedirektivet” som fick så mycket hån och kritik internationellt tvivlar jag verkligen på att unionen, genom att anta dessa två texter om blåkortet och det kombinerade tillståndet, kan återvinna förtroendet på den internationella scenen. Varför? Eftersom det aviserades, mycket högtravande, att en genuin europeisk politik om laglig invandring skulle inrättas och nu har vi en tredje form av ställning för arbetstagare, som inte ger något socialt stöd, förlorat uppehållstillstånd om de blir av med arbetet, begränsad tillgång till fackföreningar och begränsad rörlighet. Detta är inte kännetecknet på en stor ambition och unionen har långt kvar innan den kan konkurrera med Förenta staterna eller Kanada med detta blåkort, och antar dessutom att det i sig själv är en lovvärd målsättning.
Är det verkligen att begära för mycket att bevilja garantier för verklig social trygghet och likabehandling, på samma sätt som för inhemska arbetstagare? Föredrar vi att förminska dessa arbetstagare till en arbetskraft som ägnar sig åt slitgöra? Skulle ratificering av FN:s konvention om skydd av migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar ha beviljat dem alltför många rättigheter?
Avslutningsvis frågar jag mig - och er - vilken slags logik det är att försöka locka migrerande arbetstagare till unionen samtidigt som man vägrar att ordna en laglig situation för de personer som redan befinner sig på vårt territorium, som arbetar lagligt och gör det utan något uppehållstillstånd. Unionen ger sig in på en laglig migrationspolitik, men under protest, och det är den nyttoinriktade logiken och undantagen från lika rättigheter som beslutats av respektive medlemsstat som är benägen att göra sig gällande. När kommer vi att förstå - och framför allt acceptera - att migration är en chans, en möjlighet i form av mänsklig utveckling, i form av ekonomisk och social utveckling, i form av utveckling även i länder i söder och i form av interkulturell dialog, som vi har ägnat oss så mycket åt i år?
Eva-Britt Svensson
Herr talman! Genom bl.a. Frontex avvisas svårt utsatta människor från EU, och EU bygger svårgenomträngliga murar för många med stort skyddsbehov. Samtidigt så föreslås nu genom ”blåkortet” att man ska göra en speciell ingång för vissa människor, en särskild ingång för högutbildad arbetskraft, med mycket höga krav på personernas utbildningsnivå, yrkeserfarenhet och med en lägstalön som i exempelvis Sverige måste uppgå till minst 43 000 kronor eller 4 300 euro i månaden. Vanlig arbetskraft eller människor med skyddsbehov göra sig icke besvär. Men personer med hög utbildning - som tredje världen så väl behöver för att kunna förbättra situationen i sina hemländer - de är välkomna. Jag för min del välkomnar öppenhet och invandring, men jag förutsätter att ingen diskrimineras beroende på ursprungsland eller utbildningsnivå.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! Europeiska unionen föredrar att importera ännu fler invandrare framför att försöka hantera problemet med de européer som redan är arbetslösa i medlemsstaterna. De som framgångsrikt ansöker om det så kallade blåkortet, och får rätt att komma in i en medlemsstat kommer efter 18 månader att få tillstånd att flytta till en annan medlemsstat. Detta innefattar deras familj och anhöriga. Det är en del av Europeiska unionens framväxande gemensamma invandringspolitik, som dikterar vem som kan och inte kan flytta till medlemsstater och enligt vilka villkor.
Storbritannien hävdar att de har ett så kallat opt-out från denna policy, men drottningen har givit kunglig sanktion till Lissabonfördraget och vi står inför att övriga medlemsstater ska ratificera det i sin helhet. Om och när Lissabonfördraget är fullständigt ratificerat kommer Storbritanniens opt-out att visa sig värdelöst och det är nästan säkert att vi kommer att tvingas följa detta direktiv.
Roberto Fiore
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror det är ett strategiskt misstag från EU:s sida att tro att vi borde importera kvalificerad personal från andra nationer, och från andra kontinenter, när det borde vara våra institutioner, våra skolor och våra universitet som utbildar högkvalificerade arbetstagare, i enlighet med ett nytt strategiskt synsätt. Det som saknas är därför en uppfattning om hur framtiden i Europa kommer att se ut och därför tänker ingen på vem vi kommer att behöva vända oss till under de närmaste tio eller femton åren för att leda våra fabriker eller anläggningar på hög nivå.
Vi borde också säga att detta definitivt kommer att innebära en försämring av välfärdsförmåner för dem som utför dessa jobb i Italien och andra europeiska länder. Det kommer att leda till lönedumpning och det är typiskt för viss invandringspolitik. I en tid av dramatisk kris som beror på den finansiella kollapsen är det dessutom omöjligt att tänka sig att vi, utöver våra egna arbetslösa, ska ha problem med de arbetslösa från länderna utanför EU som på grund av omständigheterna kommer att utgöra ett problem för civil ordning och säkerhet för vårt folk.
Dumitru Oprea
(RO) ”Vi är inte någon fästning Europa”, sa Jean-Pierre Jouyet. Det är definitivt så, eftersom de två betänkanden vi har haft denna eftermiddag visar att Europa är öppet och att vi accepterar och stöder globaliseringsprocessen. Jag tror att detta europeiska arbetstillstånd kommer att lösa hela raden av problem kopplade till olaglig invandring som Europa ställs inför. Förenta staterna har visat detta med sitt system med Green Card som infördes tidigare.
Europa behöver bevisa att vi är för öppenhet, särskilt som enligt betänkandet endast 5,5 procent av invandrarna var inställda på Europeiska unionen medan 50 procent av de högkvalificerade invandrarna siktade på Förenta staterna eller Kanada. Varför är vi inte en attraktiv destination? Varför är det så stor skillnad mellan lönerna här och i Förenta staterna och Kanada vilket gör bristen på dragningskraft ännu mer påfallande?
Med tanke på den aktuella krisen är det en gest av fair play, en normal gest, från Europas sida som behöver balanseras med att vara öppen mot tredjelandsarbetare. Den här politiken om europeiska kort behöver emellertid genomföras på ett logiskt sätt så att den inte orsakar någon allvarlig obalans eller stora problem i de länder som specialisterna ursprungligen kommer ifrån.
Claudio Fava
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vår grupp är tämligen nöjd med dessa två förslag. Att vi är tämligen, inte fullständigt, nöjda med förslagen framgår av det antal ändringsförslag genom vilka vi har försökt bidra till att förbättra dessa texter. Vi är också bara tämligen nöjda eftersom det förekommit bristande ambition. Vi tror att mer hade kunnat göras, och att det hade kunnat göras bättre.
Det finns tecken på öppningar och en civiliserad inställning som snabbt, även ibland i debatten i parlamentet, följs av tecken på rigiditet, särskilt från rådet, liksom avsevärd protektionism. Det gäller även blåkortet: Det finns motstånd om några centrala principer såsom ”lika betalning för lika arbete” som är en helig och naturlig princip. Även här har vi emellertid stött på vissa områden med svårigheter.
Vi anser att det är avgörande att få bukt med principen om gemenskapspreferens, och idén att det finns ett Europa med två hastigheter, vilket är skälet till att vi måste använda principen om gemenskapspreferens. Vi anser att en hänvisning till arbetsmarknaden är viktig, men arbetsmarknaden kan inte ensam vara den enda härskande principen. Det finns andra omfattande principer som gäller inställningar till politisk och social välfärd som borde vara en del av invandringspolitiken. Laglig invandring innebär lika värdighet och lika möjligheter, annars går vi tillbaka till selektiv, ofullständig och diskriminerande invandring. Det skulle vi vilja undvika.
Även av detta skäl stöder jag för min grupps räkning det förslag som Javier Moreno Sánchez har lagt fram för kommissionen: Låt oss försöka utforma ett blåkort som inte enbart är kopplat till de 3 procenten med högkvalificerade invandrare utan ett som försöker finna specifika lagliga instrument som vi kan använda för att öppna upp marknaden för invandring. Invandring borde innefatta inbegripande. Om det blir fråga om urval är det inte längre en positiv politik.
Athanasios Pafilis
(EL) Herr talman! Förslagen till direktiv och de två betänkandena förverkligar Europeiska unionens allmänna invandringspolitik, vars syfte är att säkerställa billig arbetskraft för det europeiska kapitalet så att deras vinst ökar.
Direktivet om beviljande av ett blåkort som upphålls- och arbetstillstånd i Europeiska unionen till högkvalificerade invandrare gör det möjligt att stjäla kunskap från fattigare länder så att europeiska monopol kan nå en bättre ställning i den globala konkurrensen, särskilt med Förenta staterna. Det innebär inga särskilda rättigheter eller förmåner för kortinnehavare eftersom det krävs att det redan finns ett anställningskontrakt. Deras lön blir också automatiskt lägre.
Det andra direktivet och rapporten om ett standardiserat uppehålls- och arbetstillstånd går i samma riktning. Endast de som har en säker anställning kommer att kunna komma in i Europeiska unionen och få ett tillstånd. Invandrare blir därför utlämnade åt arbetsgivarna. Avsked blir detsamma som deportering. För olagliga invandrare finns den europeiska pakten för invandring och asyl med 18 månaders kvarhållande, deportering och förbud mot att komma in under fem år.
Den övergripande politiken i Europeiska unionen legaliserar det hårda och ociviliserade utnyttjandet av invandrare och arbetstagare som helhet i Europeiska unionen.
Vi stöder invandrarnas kamp för lika sysselsättning och sociala rättigheter, en kamp för att försvara och utvidga arbetstagares rättigheter i hela Europeiska unionen.
Hélène Goudin
Ett av argumenten som förs fram för varför EU inte är ett attraktivt mål för invandring av kvalificerad arbetskraft är det faktum att det finns olika regler för inresa och vistelse i medlemsstaterna. I betänkandets motivering står det vidare att läsa att de olika reglerna i medlemsstaterna leder till konkurrens mellan medlemsstaterna själva. Det framhålls som något negativt. Jag skulle vilja säga att det är just detta - att systemet inte varit stöpt i samma form utan att olika lösningar har fått konkurrera med varandra - som gjort EU framgångsrikt.
Vi kan se att vissa länder lyckats bättre, exempelvis Sverige. Där har man bl.a. satsat på utbildning och språkundervisning som gjort Sverige till ett ytterst konkurrenskraftigt land med företag som Ericsson, Volvo och Ikea. Problemet med den bristande konkurrenskraften i många av medlemsstaterna rör sig snarare om att unionen präglats av protektionism och bidrag till näringar vilka är långt ifrån konkurrenskraftiga. Man har ägnat sig åt konstgjord andning istället för att satsa på strukturella förändringar.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Här har vi nu ytterligare ett absurt initiativ från EU: Att införa ett blåkort kommer att bidra till att invandrande arbetare kommer hit, vilka felaktigt kallas högkvalificerade.
Enligt föredraganden kommer det att hjälpa till att hantera den sjunkande demografiska trenden. Hon säger: ”I exempelvis Tyskland behövs 95 000 ingenjörer”. Om de var välbetalda är jag säker på att vi skulle kunna skicka tusentals från Italien. Detta absurda initiativ inte bara rycker upp kvalificerad personal från utvecklingsländerna, utan det bortser även från den arbetslöshet som kvalificerade personer i Europa lider av, och den motiverade rädslan hos våra unga innehavare av examina och intyg. I stället för att främja deras inträde i ett yrke, öka deras möjligheter till studier och forskning och se till att de har en framtid som innefattar arbete och yrkeskvalifikationer, skapar vi ytterligare ett skäl till tvivel, konkurrens och otvivelaktigt utnyttjande.
Skillnaden mellan dåraktighet och brott i mänskliga handlingar är ofta en gråzon och det verkar som om EU i dag ger oss ytterligare ett exempel på detta.
Simon Busuttil
(MT) Jag välkomnar betänkandet från Ewa Klamt och Patrick Gaubert om blåkortet och det enda ansökningsförfarandet. Detta är första gången som vi så att säga öppnar ett fönster mot laglig migrationspolitik. Dessa betänkanden är därför mycket relevanta eftersom vi genom dem kan bygga upp framtida policyer om denna extremt viktiga fråga. Dessutom ger detta för första gången invandrarna ett lagligt sätt att komma in på Europeiska unionens territorium för att kunna arbeta bland oss.
Vi måste emellertid sätta detta i samband med vår tydliga policy. Som jag har förstått det måste den invandringspolitik som vi ska rätta oss efter vara baserad på medlemsstaternas rätt att behålla full kontroll över det antal arbetstagare som beviljas rätt att komma in. Som vi tidigare nämnde måste vi ansluta oss till principen om gemenskapspreferens, genom vilken Europeiska unionens medborgare får företräde framför medborgare från länder utanför Europeiska unionen.
På denna grund anser jag att vi inte bara kan utveckla en policy om laglig migration som hanterar beviljande av blåkort till högkvalificerade arbetstagare, utan att vi så småningom kan börja arbeta med andra förslag som jag vet att kommissionen kommer att lägga fram under de närmaste månaderna och som gäller möjligheten till sysselsättning för mindre kvalificerade arbetstagare.
Vår diskussion i dag måste också ses mot bakgrund av våra policyer om olaglig och inte laglig invandring. Om vi inte är trovärdiga i vår invandringspolicy kan vi inte förvänta oss att våra medborgare litar på oss för att öppna upp våra marknader för laglig invandring. Jag anser att de två går hand i hand och borde arbeta parallellt med varandra, annars kommer vi inte att kunna gå framåt. När det gäller politiken mot olaglig invandring finns det ett antal utestående frågor som vi fortfarande måste beakta, såsom lagen om sanktioner mot arbetsgivare som olagligt anställer tredjelandsmedborgare eller faktiskt olagliga invandrare. Vi behöver arbeta med denna lag om vi vill straffa dessa arbetsgivare korrekt, eftersom det dessutom kommer att fungera som avskräckande exempel för olagliga invandrare.
Det finns ett annat förslag som Europeiska kommissionen redan har aviserat att den kommer att lägga fram under de närmaste veckorna. Det gäller översynen av Dublinlagen om det ansvar länderna måste ta när de hanterar asylansökningar från invandrare som redan har kommit in på territoriet. Vi väntar otåligt på att detta förslag ska läggas fram.
Avslutningsvis kan det vara värt att notera att om Lissabonfördraget hade varit i kraft i dag skulle den rättsliga grunden för dessa förslag har varit annorlunda än den vi har nu. Lissabonfördraget skulle ha fört in ny energi i Europeiska unionen för att komma fram till en lösning när det gäller invandringen. De som är emot Lissabonfördraget borde inte ha något skäl att vara nöjda med att dagens nuvarande europeiska invandringspolitik inte är så stark som den borde vara.
Martine Roure
(FR) Herr talman! På EU-nivå behöver vi effektiva verktyg för invandringen, och vår värld kräver skyddsmetoder för att ge hjälp på ett tidigt stadium till dem som lider.
Världssamfundet i allmänhet och EU i synnerhet är tyvärr oförberedda, trots att vi lever i ett århundrade som i och med globaliseringen oundvikligen kommer att kännetecknas av befolkningsomflyttningar. Vi måste absolut beakta denna verklighet i alla våra framtidsutsikter.
När det gäller blåkortet måste vi kunna välkomna migrerande arbetstagare, samtidigt som vi ser till att inte plundra länder genom att rycka åt oss de aktörer som behövs för deras utveckling. Vi vill därför hjälpa till med att utbilda högt kvalificerade arbetstagare inom nyckelsektorer i deras ursprungsland och vi måste främja cirkulär migration.
Jag vill avsluta mitt korta inlägg med att erinra om att den europeiska solidariteten behöver utvidgas till utvecklingsländerna. Om vi ska tala i termer av genomförbarhet - förmågan att reagera på den nuvarande finanskrisen bekräftar det - om vi har den politiska viljan så har vi också resurserna.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, rådets företrädare! Diskussionen bland våra parlamentsledamöter är tydligt polariserade. Högern är rädd för olaglig invandring i stor skala. Luca Romagnoli är inte längre här för att fortsätta diskussionen. Vänstern oroar sig för att olagliga invandrare inte ska kunna finna sysselsättning. Vi vill inte ha någondera av detta, med andra ord varken olaglig invandring i stor skala eller anställning av olagliga invandrare vilket kommer att ge dem laglig status. Det vi verkligen vill uppnå med blåkortet är ett steg i riktning mot en kontrollerad invandring av högkvalificerade arbetstagare till enskilda medlemsstater i Europeiska unionen.
Blåkortet och reglerna för det standardiserade uppehålls- och arbetstillståndet är just det verktyg som kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att reagera och ta in högt kvalificerade arbetstagare i landet just när de behöver dem. Vi inför också standardiserade regler för att utfärda blåkortet och övervaka det i hela Europa. Jag är glad att rådet har tagit med mitt förslag i genomförandereglerna att märka blåkortet med symbolen för det land som utfärdat kortet och där arbets- och uppehållstillståndet gäller. Det innebär att Österrike kommer att ha ett rött, vitt och rött blåkort och övriga stater får en liknande lösning.
Jag anser att den sporre som gör att människor kan börja arbeta i en annan medlemsstat efter tre år, under förutsättning att kraven har uppfyllts och ett behov har konstaterats, är ett positivt steg. En annan viktig regel är att blåkortet kommer att löpa ut när det uppenbarligen inte längre finns något behov av arbetskraft. Det blir tydligt när arbetstagaren har varit kontinuerligt arbetslös i mer än sex månader. Det är då uppenbart att arbetstagaren inte längre behövs och att blåkortet blir då ogiltigt. Jag vill föreslå rådet att arbetstagare ska vara skyldiga att registrera sig hos de nationella myndigheterna när de blir arbetslösa, annars blir det inte möjligt att kontrollera om sexmånadersperioden har löpt ut.
Avslutningsvis vill jag bara säga att blåkortet är ett verktyg för medlemsstaterna som kommer att göra det möjligt för dem att reagera mer flexibelt. Det är en möjlighet för Europeiska unionen att bli och förbli en attraktiv affärsplacering. Det är en sporre för högkvalificerade arbetstagare att inte flytta till Förenta staterna, Kanada eller Australien utan i stället välja Europeiska unionen som den plats där de kommer att leva och arbeta, åtminstone under en tid. Jag anser att blåkortet utgör ett positivt steg i riktning mot kontrollerad invandring grundad på medlemsstaternas krav, möjligheter och behov.
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr talman, herr vice ordförande i kommissionen! I mer än ett decennium nu har det inte förekommit någon avgörande diskussion om hur medlemsstaterna kan samarbeta för att göra Europa till en mer attraktiv destination för lagliga invandrare som våra gemenskaper behöver, och en mänskligare plats för dem som redan lever bland oss.
Det senaste ”återvändandedirektivet” som, vilket vi alla vet, behandlar många fattiga invandrare som vanliga brottslingar, vittnar om den nästan fixa idén om hur Europa fokuserar på ett policysynsätt på invandringspolitiken.
Grundorsaken till detta är följande: De flesta medlemsstater i Europeiska unionen har ännu inte lyckats att för det första tillämpa effektiva program för integration av invandrare och för det andra övertyga en stor del av allmänheten om att den oundvikliga ökningen av mångkulturella gemenskaper är en önskvärd utveckling som främjar vår ekonomiska och sociala tillväxt.
Inom denna ram kan man inte annat än välkomna de lagstiftningsinitiativ som vi dag diskuterar. Detta är kanske den första seriösa satsningen på att skapa en gemensam europeisk policy för laglig invandring, trots den relativa blygsamheten i vissa förslag och trots deras problem, varav vi tagit upp vissa i ändringsförslag, såsom risken att beröva fattiga länder deras kvalificerade arbetskraft, vilket många med rätta har sagt.
Samtidigt berör emellertid dessa enskilda förordningar ett mycket litet antal av vad man skulle kunna kalla privilegierade lagliga invandrare. Vi behöver nu djärva lagstiftningsinitiativ för att införa europeiska regler om lagligt arbete och för de miljontals andra som våra ekonomier och samhällen behöver.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Herr talman, herr vice ordförande, herr rådsordförande! Europeiska unionen ses fortfarande som en oattraktiv plats av högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer, medan lågutbildade invandrare kommer i tusental. Den europeiska invandringspolitiken behöver därför ett brett och konsekvent allmänt synsätt på fred och säkerhet, europeisk utvecklingspolitik och integration och sysselsättningspolitik.
Lagstiftningsförslaget är ett försök att upprätta gemensamma kriterier för ett snabbt invandringsförfarande för högkvalificerade arbetstagare. Vi behöver gemensamma, enhetliga definitioner för tillträde till 27 arbetsmarknader.
Alla inser att Europeiska unionen behöver möjligheten att använda högkvalificerad arbetskraft från tredjeländer långsiktigt för att förbättra konkurrenskraften och öka den ekonomiska tillväxten. Vi behöver emellertid förhandsvillkor. Som ledamot av utskottet för sysselsättning och sociala frågor anser jag att det första förhandsvillkoret är att erkänna universitetsutbildning hos högkvalificerade personer eller tre års erfarenhet.
Utvecklingspolitiken måste garantera tillgången till arbetskraft från tredjeländer. Föredraganden, som jag framför mitt deltagande till för den sorgliga händelsen, betonar att invandring där syftet är en högkvalificerad anställning inte är en långsiktig lösning på marknads- och demografiproblem, med tanke på att ekonomisk invandring, allmänt sett, påverkar den nationella arbetsmarknaden i medlemsstaterna.
Subsidiaritetsprincipen måste tillämpas till dess att vi har ett enhetligt socialt system och en enhetlig arbetslagstiftning. Europaparlamentet rekommenderar därför att vi strikt följer principen om gemenskapspreferens. Medlemsstaterna måste fastställa antalet tredjelandsinvandrare som tillåts inom ramen för deras nationella suveränitet och måste också ha rätt att ange en nollkvot.
Blåkort ska endast utfärdas, även om förhandsvillkoren är uppfyllda, efter varje medlemsstats önskemål, med europeiskt mervärde i form av rörlighet efter två års laglig vistelse i en annan medlemsstat.
Karin Jöns
(DE) Herr talman! För att få kontroll över laglig invandring, bemöta utmaningarna med den demografiska förändringen, öka vår konkurrenskraft och samtidigt se till att vi har en hög nivå av social harmoni behöver vi en gemensam invandringspolitik och det är mer brådskande än någonsin. Kammaren är överens om detta. Jag vill därför tacka föredragandena för deras nära samarbete.
För min grupp måste emellertid en gemensam invandringspolitik innefatta alla invandrare, annars uppfyller den inte våra krav. Det innebär att principen om lika behandling måste tillämpas på alla utan begränsningar, när det gäller anställdas rättigheter, tillträde till utbildning och till system för social trygghet. Jag vill därför be er att rösta för min grupps ändringsförslag i morgon. Ramdirektivet måste också tillämpas på säsongsarbetare, flyktingar eller de som söker tillfällig asyl.
När det gäller blåkortet vill jag ändra resultatet av omröstningen i det utskott som är ansvarigt i morgon för att öppna den europeiska arbetsmarknaden inte bara för migranter från länder med vilka vi redan har partnerskapsavtal. Det får inte finnas några restriktioner av detta slag och jag är glad att höra att kommissionen instämmer i den uppfattningen.
Avslutningsvis ytterligare några ord till rådet. Med tanke på tillfället ber jag er att anta båda direktiven tillsammans. Om vi menar allvar med likabehandling kan vi inte anta principerna om likabehandling först enbart för högkvalificerade arbetstagare och sedan kanske för andra arbetstagare.
Inger Segelström
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredragande Ewa Klamt och skuggföredragandena för ett intressant betänkande. Jag som nordisk socialdemokrat hade hoppats att ni hade gett mig stöd för att också kollektivavtal ska gälla för EU:s blåkort. Jag tror att det blir nödvändigt, men jag är inte särskilt orolig för att det inte kommer att genomföras. Men parlamentet borde ha gått före.
Det som är bra nu är att vi får en klar markering om att de arbetsgivare som bryter mot reglerna och inte kontrollerar om de anställer olaglig arbetskraft ska kriminaliseras, men också kan bli skyldiga att rätta till felaktig lön m.m. i efterhand. Det är också bra att tredjelandsmedborgaren under perioden kan återvända och sedan komma tillbaka till EU. Där har vi visat att vi tar tredjeländernas oro om kompetensflykt på allvar. Jag är också nöjd med och stöder beslutet att medlemsstaterna ska ta hänsyn till den nationella och regionala egna arbetsmarknaden. Det visar att de som redan finns i våra hemländer och som är arbetslösa går före till jobb. Det är extra viktigt när arbetslösheten nu stiger i finanskrisens spår, särskilt också när främlingsfientligheten hotar demokratin i många av våra medlemsländer.
Roselyne Lefrançois
(FR) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden och skuggföredragandena för deras samarbetsvilja. Detta direktiv är den första stora texten om laglig invandring. Den syftar till att främja att högkvalificerade arbetstagare från tredjeland kan komma in i EU, varav den största delen i dag föredrar att resa till Förenta staterna eller Kanada. Tack vare blåkortet kommer dessa arbetstagare nu att kunna dra nytta av en stor mängd rättigheter för sig själva och för sina familjer.
Vi löper naturligtvis risken att anklagas för att stödja idén med selektiv invandring, men jag vill påpeka att det är rådet som är systematiskt emot ett övergripande direktiv som är tillämpligt på alla invandrande arbetstagare. Kommissionen hade därför inget annat val om den ville kunna göra några framsteg på området laglig invandring än att börja med högkvalificerade arbetstagare, för vilka jag vet att det skulle vara enklare att erhålla medlemsstaternas godkännande. Jag beklagar givetvis denna sektorsvisa syn, men vi i den socialdemokratiska gruppen i Europarlamentet har så länge kritiserat den enbart repressiva europeiska invandringspolitiken och krävt en policy för laglig invandring som är värd namnet att jag anser att det är viktigt att godkänna detta första steg.
Vi får inte glömma bort att andra texter redan håller på att utarbetas, exempelvis om säsongsarbetare och lärlingar.
Emine Bozkurt
(NL) Herr talman! Ett viktigt steg har äntligen tagits. EU har en gemensam åsikt när det gäller villkoren för ett gemensamt system för att rekrytera de bästa. Det är det mervärde som kortet innebär. Det är ett nödvändigt steg även om det i mina ögon bara är det första. Så snart vi samlat lite erfarenhet med blåkortet måste vi titta på fortsatta steg under nästa mandatperiod.
Vi får inte glömma bort att vi lever i en turbulent tid. Det kan mycket väl finnas överskott på kort sikt som ett resultat av finanskrisen. Det är därför viktigt att systemet med blåkort, som det beskrivs i Ewa Klamts betänkande, lämnar plats för policyer från nationella medlemsstater. Medlemsstaterna måste kunna besluta hur många invandrare med sunda kvalifikationer som behövs för att arbeta i deras länder utan att skapa en kompetensflykt inom känsliga sektorer, såsom hälsovård i tredjeland. Vi bör emellertid också se framåt. EU är i stort behov av invandrare med goda kvalifikationer. Den bästa lösningen är därför enklast möjliga arrangemang för blåkortet genom vilket faktiska begåvningar attraheras. Jag tycker den lösningen ingår i föreliggande förslag, delvis tack vare ändringsförslagen från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet. Det är därför också viktigt för människor som redan lagligt vistas i EU att inte tvingas återvända till sina hemländer för att ansöka om blåkortet för en av EU:s medlemsstater om de uppfyller övriga villkor.
Harald Ettl
(DE) Herr talman! Inom de närmaste 20 åren kommer Europeiska unionen att behöva mer högkvalificerade arbetstagare från tredjeland. Andra stater har använt denna möjlighet oproportionerligt på området i flera år. EU:s förordningar är balanserade och avsedda att förebygga kompetensflykt från tredjeländer. Kraven vid varje tidpunkt kommer att fastställas av medlemsstaterna. Det hela låter mycket förståndigt men å andra sidan hotas vi för närvarande av recession på grund av den finansiella och ekonomiska krisen.
Arbetslösheten kommer att öka i hela Europa och vissa medlemsstater vill redan begränsa den fria rörligheten för arbetstagare inom Europeiska unionen ytterligare. Skulle det inte vara klokare att, i en situation där vi tvingas ändra vår industriella policy på grund av miljöfrågor, investera i fler och bättre utbildningsprogram för högkvalificerade anställda som har en betydande potential när det gäller innovation. Vi måste satsa alla våra ansträngningar på denna fråga i stället för att knycka de bästa anställda från tredjeländer. Enbart detta kommer inte att vara tillräckligt för att säkra vår framtid på lång sikt.
Genowefa Grabowska
(PL) Herr talman! Vi minns alla de arbetsläger som inrättades hösten 2006 i flera av Europeiska unionens medlemsstater. Där arbetade olagliga invandrare under fruktansvärda villkor sida vid sida med medborgare från Europeiska unionens medlemsstater.
Situationen påskyndade vårt arbete om invandringspaketet som vi diskuterar delar av i dag. Jag tycker det verkar som om vi är på rätt väg. Förslagen leder till mer civiliserade arbetsförhållanden och underlättar reglerna för sysselsättning och bosättning för lagliga invandrare. Som polsk kvinna vill jag också betona vår solidaritet med tredjelandsmedborgare som lagligen är bosatta i Europeiska unionen. Vi får inte diskriminera dem.
Inte heller tror jag att blåkorten kommer att hota de ekonomiska intressena hos medborgarna i de nya medlemsstaterna eller utgöra någon konkurrens för dem. Faktum är att de flesta europeiska arbetsmarknader nu är öppna för oss och som ni vet kommer alla övergångsperioder att avslutas innan blåkortet träder i kraft.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Herr minister, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Världen blir alltmer öppen och det gäller inte bara Europa. Modern teknik och globalisering bidrar till det och att bekämpa denna verklighet är kontraproduktivt.
Jag gratulerar Frankrike som under sitt ordförandeskap tog de viktiga initiativ vi i dag diskuterar.
Europeiska unionens intressen är tydliga: Vi saknar, vi behöver arbetare, liksom högkvalificerade specialister eftersom våra medborgare använder sin rätt att förflytta sig, leva och arbeta någon annanstans.
Laglig invandring till EU är en fullständigt acceptabel lösning på problemet. Det är också vårt svar på utmaningarna med globaliseringen och EU:s mål att bli mer konkurrenskraftig.
Jag håller med om att förslagen måste samordnas med varandra, och med andra lagstiftningshandlingar, men det råder inget tvivel om att vi var tvungna att lösa problemen och jag gratulerar återigen de båda föredragandena och ordförandelandet.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Förslaget till resolution som syftar till att införa blåkortet för högkvalificerade invandrare är avsett att locka till sig högkvalificerad professionell arbetskraft från länder utanför Europeiska unionen och erbjuda dessa invandrare möjligheten att slå sig ned och arbeta lagligt i Europeiska unionen. Initiativet är gynnsamt i en situation där man förutspår att 20 miljoner arbetstillfällen kommer att sakna arbetskraft under de kommande 20 åren.
Jag vill emellertid erinra om att rumänska och bulgariska medborgare fortfarande möts av restriktioner på arbetsmarknaden, och redan fruktar att vissa länder kommer att utvidga övergångsperioden i ytterligare tre år. Det är anledningen till att det, mot denna bakgrund, är mycket viktigt att vi inte ökar diskrimineringen också av EU-medborgare.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Herr talman! Demografiska förändringar i Europeiska unionen och den åldrande befolkningen är omständigheter som leder till efterfrågan på skickliga arbetstagare från länder utanför Europeiska unionen. Ekonomisk migration är en utmaning som måste bemötas av Europeiska unionen i alltmer en globaliserad värld. Det är min uppfattning att medlemsstaterna måste utveckla ett integrerat och enhetligt synsätt på europeisk migrationspolicy.
Ingenjörskonst och datateknik är områden som måste få särskild uppmärksamhet i samband med utveckling och sysselsättning. Det blir nödvändigt att anta gemenskapsförordningar om vi ska begränsa olaglig invandring. Jag instämmer med föredraganden och med konsulten, herr Masiel, och stöder införandet av ett europeisk blåkort-system för högkvalificerade invandrare för att underlätta anställning av skickliga arbetstagare från tredjeland.
Tomáš Zatloukal
(CS) Rörlighet för personer från tredjeland inom Europeiska unionens medlemsstater är en stor utmaning för Europa i en globaliserad värld som domineras av tuff ekonomisk konkurrens. Vi antar gemensamma europeiska regler som gör det möjligt att hantera migrationsströmmar till Europa och begränsa olaglig invandring. Det är rätt att välkomna kommissionens förslag att påskynda mottagandeprocessen för arbetstagare och ge dem bättre villkor för boende för att öka EU:s attraktionskraft bland högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer. Den avgörande faktorn är inte bara ett snabbt mottagningsförfarande för arbetstagare, fritt från byråkratiska hinder, utan gemensamma och enhetliga villkor för tillträde till 27 olika arbetsmarknader. Eftersom vi diskuterar båda betänkandena bör det påpekas att det inom EU fortfarande förekommer hinder mot att anställa människor från de nya medlemsstaterna.
Toomas Savi
(EN) Herr talman! EU-blåkortet är ett mycket uppskattat initiativ ur utvecklingsländernas synpunkt. Eftersom EU-blåkortet kommer att utfärdas av medlemsstaterna kan man befara att en medlemsstat alltför ofta, efter att ha undersökt sin arbetsmarknad, finner att den inte har möjlighet att underlätta anställning av utländsk arbetskraft eller att det finns hinder för en medlemsstat att i sin politik helt genomföra politiken med EU-blåkortet. Jag är rädd att vissa medlemsstater kan undergräva syftet med detta kort.
EU-blåkortet har inte skapats bara för att tillfredsställa efterfrågan på arbetskraft i medlemsstaterna utan också för att ge upphov till ”kunskapscirkulation”. På sätt och vis är kortet en stödåtgärd för EU:s politik för utvecklingssamarbete, eftersom arbetstagare med EU-blåkort till slut återvänder till sina ursprungsländer med erfarenheter som är viktiga för att åstadkomma framsteg.
Nicolae Vlad Popa
- (RO) Jag anser att det är mycket viktigt för EU att bli mer lockande för högkvalificerade arbetstagare, framför allt med tanke på att de flesta invandrare för närvarande är okvalificerade. Dessa arbetstagare behöver dra nytta av gynnsamma villkor, ett harmoniserat system för att reglera såväl utvandring och förflyttning från ett land till ett annat som löner motsvarande deras kvalifikationer.
EU-blåkortet måste också betraktas som ett sätt att motarbeta den olagliga invandringen som en del av överenskommelsen om invandring och asyl och som en del av lösningen på problemet med arbetskraftsbrist som under de kommande årtiondena kommer att beröra EU.
Jag vill betona uppfattningen att medborgare från de nya medlemsstaterna inte får vara i underläge jämfört med tredjelandsmedborgare. Det är inte godtagbart att vissa stater stänger sin arbetsmarknad för medborgare från de nya medlemsstaterna men å andra sidan erbjuder arbetstillfällen som kräver höga kvalifikationer till arbetstagare från länder som inte är medlemmar i EU.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Demografiska problem och den åldrande europeiska befolkningen är inte de enda anledningarna till att blåkortet bör införas som ett instrument som kontrolleras av EU. Utvidgningen av EU följdes av ett enormt utflöde av specialister från de nya medlemsstaterna. Utflödet av kvalificerade arbetstagare är i dag det största problemet för arbetsgivarna, vilket gör att investeringar stoppas och därmed hindrar den ekonomiska utvecklingen.
Om våra företag inte kan hitta kvalificerade arbetstagare på sina inhemska marknader kommer de att förlora marknadsandelar genom konkurrensen från Kina. De polska arbetsgivarna vill ha en bredare öppning av arbetsmarknaden. De är villiga att anställa arbetstagare från länder som Ukraina och Vitryssland. Samtidigt bör vi komma ihåg att alla förmåner måste vara konsekventa inom EU. Vi måste komma ihåg att vissa av dem som kommer till oss enligt blåkortsystemet kommer att återvända hem och ta med sig de erfarenheter de har tillägnat sig i EU. Vi måste samarbeta för att stärka utbildningen och de fortsatta utbildningssystemen för specialister som behövs på arbetsmarknaderna i våra medlemsstater.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Herr talman! Jag vill peka på två faror som har uppkommit under debatten och i de föreslagna förordningarna.
Först och främst de överdrivna kraven på tredjelandsmedborgare som tar anställning här. Kravet på minst två av fem års yrkeserfarenhet i ledande befattning förefaller mig vara alltför högt. För en sjuksköterska eller en IT-specialist är inte detta nödvändigt för att de ska kunna spela en viktig roll i våra företag.
Den andra faran är att försöka uppställa en enhetlig minimilön för arbetstagarna. Denna bestämmelse kommer säkert att skada den grundläggande princip som faktiskt bör tillämpas, nämligen lika lön för lika arbete, eftersom det kan få till följd att någon som kommer till EU för att arbeta tjänar mer än någon som redan arbetar här.
Jean-Pierre Jouyet
rådets ordförande. - (FR) Herr talman! Denna innehållsrika diskussion visar att dessa betänkanden är av hög kvalitet. Jag vill åter tacka föredragandena och föredragandena av yttrandet, Jan Tadeusz Masiel, Rumiana Jeleva och Marie Panayotopoulos. Som våra debatter har visat är detta ett stort framsteg för avtalet om laglig invandring. För fyra år sedan ville ingen höra talas om gemenskapsverktyg. Vi vet att vi kommer att kunna gå längre om några år.
Jag gratulerar också kommissionen, genom Jacques Barrot, som kunde inleda denna debatt och se till att våra ambitioner inom detta område ökade snabbt. Jag gratulerar också utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor till ett gott arbete. Gérard Deprez hittade de rätta orden och balansen och visade en förnuftig inställning. Han stöder ett öppet Europa och det välkomnar jag. Förutom detta vill Marine Roure också att Europa ska vara redo för ett århundrade av befolkningsförflyttningar, vilket är något vi försöker uppnå. Som Roselyne Lefrançois påpekade är dessa två texter en början och inte ett slut och i dem lämnas utrymme för cirkulär migration.
När det gäller frågan om gemenskapspreferens som togs upp av Genowefa Grabowska och Kinga Gál och framför allt av Claudio Fava och Giusto Catania vill jag påpeka att blåkortet inte kommer att tillämpas förrän 2011, när anslutningsfördragens övergångsbestämmelser har upphört, och att man därigenom erbjuder en status som inte motsvarar EU-medborgarnas. Dessutom är vi beredda och villiga att i texten inkludera den princip om gemenskapspreferens som är inskriven i anslutningsfördragen.
När det gäller de många anmärkningarna om kunskapsflykt - framför allt de som kommer från Wolfgang Kreissl-Dörfler, Danuté Budreikaitė, Javier Moreno Sánchez, Jean Lambert och Marine Roure, anser jag att Europaparlamentet har uttryckt sin berättigade oro över att i blåkortet inkludera garantier för att förvandla kunskapsflykten till en kunskapsvinst och det förefaller mig som om det finns tre sätt att göra detta.
Först och främst har direktivet inte på något sätt företräde framför EU-avtal eller avtal mellan vissa medlemsstater och ursprungsländerna där man utarbetar listor över yrken som ska uteslutas från kortets räckvidd för att säkra etisk rekrytering inom sektorer som har drabbats av arbetskraftsbrist. För det andra måste medlemsstaterna erbjudas ansvar när det gäller granskning av varje enskilt fall: De måste kunna avslå en ansökan om blåkort för att garantera etisk rekrytering. Slutligen måste man genom direktivet kunna främja den cirkulära migrationen av högkvalificerade arbetstagare och naturligtvis, vilket redan har påpekats, betona kraven på utbildning i ursprungslandet.
Å andra sidan förefaller det mig inte vara nödvändigt att hindra att blåkort utfärdas systematiskt om det inte finns något avtal med ursprungslandet. Som Jacques Barrot påpekade anser jag att man därigenom skulle skapa diskriminering och överföra kraven till de nationella systemen och att det därför är bättre att förhandla utifrån varje enskilt fall.
När det gäller skillnaden mellan högkvalificerade och okvalificerade arbetstagare, en fråga som har nämnts av framför allt Simon Busuttil och Roselyne Lefrançois och även av Jean Lambert, anser jag att vi måste gå vidare i etapper. För närvarande finns det tyvärr inget samförstånd om laglig migration för att handla på gemenskapsnivå inom alla arbetsmarknadssegment. Inte desto mindre rör vi oss framåt eftersom det finns en enda uppsättning av rättigheter för alla tredjepartsarbetare i EU, och vi måste börja med de högkvalificerade arbetstagarna, säsongsarbetarna, de utstationerade arbetstagarna och praktikanterna. Stockholmsprogrammet kan göra det möjligt för oss att nå framsteg.
I motsats till vad Hélène Flautre och andra talare har hävdat inkluderar de rättigheter som garanteras genom blåkortet inga restriktioner för organisationsfriheten eller rättigheter som gäller anställning utan tvärtom. Detta blåkort kommer att vara det enda verktyg som gör att invandrare får möjlighet att utöva rätten till rörlighet för att åta sig kvalificerat yrkesarbete i EU, vilket inte är möjligt i dag genom de nationella systemen. Detta är den största fördelen med denna text.
Som svar till Hubert Pirker när det gäller den period efter vilken dessa förmåner kommer att upphöra vid arbetslöshet - det är sant att det finns en period på tre månader - hade ordförandeskapet önskat att denna vore längre än man har föreslagit, men inget samförstånd nåddes inom detta område. Vissa medlemsstater ville till och med att det inte skulle finnas någon period över huvud taget, vilket helt klart inte var den önskan som uttalades av ordförandeskapet.
För att slutligen besvara Claudio Favas fråga, innefattar skäl 16 i rådets text principen om lika behandling när det gäller lön för arbetstagare från tredjeland och gemenskapsmedborgare för lika arbete. Detta genomförs genom artikel 15.1 i samma text.
Jacques Barrot
ledamot av kommissionen. - (FR) Herr talman! Jag ska begränsa mig till att komplettera Jean-Pierre Jouyets anmärkningar, som denna eftermiddag, enligt min åsikt, väl visar vårt gemensamma intresse för ert arbete. Jag vill tacka alla talare och alla föredragande, som har gjort ett bra arbete.
Jag vill åter fastslå att gemenskapspreferensen respekteras fullständigt i förslaget till direktiv. Dessutom är denna gemenskapspreferens inskriven i EU:s anslutningsfördrag, och i fördragen fastslås att om en medlemsstat tillämpar tillfälliga restriktioner mot den fria rörligheten för arbetstagare som är medborgare i en annan medlemsstat måste den bevilja dem prioritet, när det gäller tillträde till arbetsmarknaden, framför arbetstagare som är tredjelandsmedborgare. Jag säger detta med tanke på ledamöter från nya medlemsstater eftersom detta måste betonas.
Därefter måste jag också i tur och ordning besvara dem som oroas av risken för kunskapsflykt. Jag vill påminna er om att man i förslaget rekommenderar en klausul om etisk rekrytering för att begränsa, och till och med att förbjuda, aktiv annonsering som kan göras av medlemsstater i utvecklingsländer som redan står inför en allvarlig kunskapsflykt.
I detta förslag finns också möjligheten att en medlemsstat avslår ansökningar om blåkort på grundval av etiska rekryteringshänsyn. Vi har åtgärder som syftar till att göra den cirkulära migrationen lättare och vi har en skyldighet för medlemsstaterna att förse kommissionen med årlig statistik om tillämpningen av direktivet för att kommissionen ska kunna övervaka effekten av denna lagstiftning.
Det är sant att vi måste undvika aktiv rekrytering i länder som lider av akut brist på arbetskraft, framför allt inom vårdsektorn i Afrika, och en lösning på allt detta kommer att finnas i utvecklingen av partnerskap med ursprungsländerna.
För det tredje vill jag naturligtvis säga att denna text kommer att följas av andra förslag från kommissionen. I mars nästa år kommer jag att lägga fram en text om laglig migration för säsongsarbetare, avlönade praktikanter och anställda i plurinationella eller multinationella grupper som kan förflyttas. Som Roselyne Lefrançois påpekade är även detta en början och vi måste fortsätta mot en fullständig ram för laglig invandring.
Jag vill bara upprepa vad Jean-Pierre Jouyet så väl uttryckte, nämligen att det finns en mycket tydlig önskan att behandla alla dessa invandrare och nyanlända i EU med lika rättigheter som än en gång också återspeglar vårt europeiska gemenskapsideal.
I varje fall har jag noterat många kommentarer och anmärkningar. Under de kommande månaderna kommer vi att ha ytterligare diskussioner om dessa invandringsfrågor. Jag anser verkligen att vi måste vänja oss vid att hantera dem lugnt, med stor objektivitet och med en stark känsla för rättvisa, samtidigt som vi erkänner att vi också behöver invandring, men en invandring som framför allt täcks av en rättslig ram som är pålitlig och rättvis för alla.
Manfred Weber
föredragande. - (DE) Herr talman, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Först av allt vill jag säga att jag är glad att till Ewa Klamt framföra era bästa lyckönskningar och även er sympati. Jag vill tacka er för debatten och betona tre punkter.
Först vill jag förkasta den nationalistiska retorik som vi i vissa fall har hört i dag. Den företräder avgjort inte uppfattningen hos merparten av ledamöterna i detta parlament och bör förkastas omedelbart.
För det andra vill jag naturligtvis hänvisa till frågan om laglig invandring som vi behöver för att se till att våra nationella ekonomier behåller sin nyskapande förmåga och till kampen mot den olagliga invandringen som utgör två sidor av samma mynt. EU-medborgarna förväntar sig både att vi ska vara öppna för invandring som är fördelaktig och legal och att vi ska bekämpa den olagliga invandringen.
För det tredje var detta väntat när det gällde frågan om blåkortet, men jag vill också säga att det är ett positivt första steg mot att visa upp en gemensam bild inför hela världen. Av denna anledning anser jag att vi bör ta detta steg tillsammans så att vi kan komma framåt ytterligare ett steg. Låt oss rösta för denna lagstiftning i morgon.
Patrick Gaubert
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har hört många saker ... Jag ska börja med att tala om debatten. Debatten var mycket intressant. Jag kommer inte att citera någon men jag vill säga att gruppen för europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater inte behöver någon undervisning när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. PPE-DE-gruppen är glad att EU kan nå en överenskommelse om gemensamma instrument för att hantera invandringsströmmar och även glad över att EU inte vänder sig inåt.
Vi har en invandringspolitik som är både human och bestämd. Den är human därför att vi förkastar de skandalösa levnadsvillkoren för de olagliga invandrare som lever i våra länder - vi gör allt vi kan för att förhindra att män och kvinnor går ombord på båtar och riskerar sina liv - och bestämd därför att vi fördömer människohandlarna och förbrytarbossarna.
När det gäller blåkortet och uppehållstillstånd med ett enda ansökningsförfarande säger jag till vår vän Giusto Catania att vi behöver både eliten och de övriga i våra länder. A propos detta ämne kommer de lagliga invandrarnas rättigheter att vara likvärdiga med gemenskapsmedborgarnas, varken mer eller mindre.
EU har ingenting att förebrå sig i jämförelse med andra när det gäller invandringspolitiken. EU betraktar varken invandrare som skurkar och brottslingar eller som ett hot mot vår säkerhet eller arbetsstyrka. De är män, kvinnor och barn av kött och blod, som söker efter ett bättre liv på vårt territorium därför att de inte har något bra liv i sina hemländer.
Vårt gemensamma mål är att hjälpa och stödja dem, även om det innebär att uppmuntra dem att stanna kvar i sina hemländer. Vår invandringspolitik är värdig, öppen, kanske säkerhetsmedveten, men på deras och våra egna vägnar kan vi vara stolta över denna politik - liksom vi kan vara stolta i morgon när vi röstar om dessa båda betänkanden om EU:s invandringspolitik.
Talmannen
Jag vill uttrycka mitt personliga deltagande till Ewa Klamt med anledning av att hon förra veckan plötsligt förlorade sin far. Jag träffade henne kort efter att hon hade hört nyheten och jag vill visa henne mitt deltagande.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 20 november.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Cristian Silviu Buşoi  
Först och främst välkomnar jag både kommissionens initiativ och föredragandens ståndpunkt, eftersom jag anser att betydande framsteg har gjorts när det gäller invandringen av högkvalificerade arbetstagare, vilket är väsentligt för att uppnå Lissabonmålen.
Emellertid anser jag att EU måste vara lockande inte bara för högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer utan också för unga européer. Med tanke på att EU:s konkurrenskraft står på spel vill vi inte vara med om någon kunskapsflykt till förmån för Förenta staterna eller Kanada, till nackdel för EU. Därför måste det aktuella initiativet konsolideras genom en politik som gör att unga européer uppmuntras.
Dessutom måste vi genomföra denna åtgärd med särskild försiktighet och särskilt ansvar genom att ta hänsyn till situationen för de mänskliga resurserna inom vissa områden i de länder som dessa invandrare kommer från, för att inte ytterligare fördjupa krisen med de mänskliga resurserna, framför allt inom sektorerna för utbildning och vård.
Slutligen stöder jag Ewa Klamts ståndpunkt när det gäller att tillämpa gemenskapspreferensen under rekryteringsprocessen och tanken att prioritera medborgare från de nya medlemsstaterna som fortfarande är utsatta för restriktioner som avser tillgången till arbetsmarknaden. Om dessa restriktioner måste behållas anser jag att det är ett minimivillkor att garantera prioritet så att medborgare från dessa länder inte känner sig som andra klassens EU-medborgare.
Corina Creţu  
Jag vill göra er uppmärksamma på vissa bestämmelser som kan ha en diskriminerande inverkan och därför vill jag be er överväga att bevilja prioritet till medborgare från EU:s nya medlemsstater när det gäller tillträde till EU:s arbetsmarknad i relation till invandrare som har kommit från andra än dessa länder.
Initiativet med blåkortet är fördelaktigt eftersom man därigenom delvis kommer att lösa problemet med bristen på högkvalificerade arbetstagare och eftersom det kan spela en viktig roll för att minska den olagliga invandringen. Emellertid finns det också bestämmelser som är till nackdel för medborgare från länder som nyligen har anslutit sig till EU. I en situation då tillträde till arbetsmarknaden i de flesta av EU:s stater fortfarande är begränsad för rumäner, antingen totalt eller i vissa områden, anser jag att det är nödvändigt att tvinga medlemsstaterna att avslå ansökningar om blåkort för de sektorer där tillträde för arbetstagare från de länder som nyligen har anslutit sig till EU fortfarande är begränsat genom de nuvarande övergångsbestämmelserna. Invånarna i EU-staterna måste, även om de anslöt sig helt nyligen, ges företräde framför dem som befinner sig utanför EU.
Jag måste också varna för risken för kunskapsflykt från underutvecklade länder, vilket kommer att beröra viktiga sektorer i dessa länder, till exempel vård, utbildning och forskning och ge upphov till en bumerangeffekt med komplexa följder på global nivå.
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) När det gäller att fastställa ”villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning” i EU (blåkortet) och att fastställa ”ett enda ansökningsförfarande för att vistas och arbeta i EU” anser vi, bland andra oroande aspekter, att dessa initiativ måste betraktas mot bakgrund av EU:s övergripande invandringspolitik.
Med andra ord blir de bara begripliga och hela deras räckvidd avslöjade endast om de integreras inom de andra pelarna i denna politik, vilket bekräftas i den ”europeiska pakten för invandring och asyl”: kriminalisering av invandrare, interneringsläger, ”återvändandedirektivet”, gränskontroller, ”avtal om återtagande” som en klausul för avtal om ”samarbete”.
Genom att införa diskriminering bland invandrare försöker man genom detta blåkort att besvara de nyliberala målen i Lissabonstrategin och EU:s behov av arbetskraft (som bestäms genom kvotering) och på detta sätt reducera invandrarna till ”arbetskraft”, främja plundringen av mänskliga resurser från tredjeländerna - framför allt deras mest kvalificerade arbetstagare - och genomföra farliga centraliserade system i EU för lagring och insamling av uppgifter om invandrare.
Med andra ord utgör blåkortet och det ”enda förfarandet” en pelare i EU:s omänskliga invandringspolitik som gör att man kriminaliserar och utvisar eller utnyttjar och förkastar invandrare.
Magda Kósáné Kovács  
skriftlig. - (HU) Invandringen har länge varit en av de viktigaste ekonomiska och sociala frågorna i EU. I ett åldrande EU samtycker alla till behovet av förstärkning av arbetsstyrkan för att behålla och stimulera vår konkurrenskraft.
Att främja invandring som ett gemensamt svar kräver inte bara regleringar av EU utan en gemensam strategi där man i lika hög grad beaktar en hållbar utveckling och social jämvikt.
Ewa Klamts betänkande om EU-blåkortet måste berömmas därför det innehåller bestämmelser om acceptablare anställningsvillkor för högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer där man både tar hänsyn till familjeförhållanden och deras eventuella tillfälliga återvändande. Det gläder mig emellertid särskilt att vi hanterar denna fråga tillsammans med Patrick Gauberts betänkande om ett enda tillstånd för vistelse och arbete så att vi kan undvika att en situation uppkommer då EU:s dörrar endast öppnas för högkvalificerade arbetstagare.
Med tanke på EU:s inre sociala jämvikt måste vi tänka igenom i hur hög grad en finansiell och ekonomisk kris som den nuvarande inverkar på EU:s intressen. Stigande arbetslöshet leder i sig till sociala spänningar och därför måste vi förhindra att de befintliga etniska och rasistiska spänningarna på inrikesplanet ökar genom invandring. Detta skulle inte bara kunna främja extremhögerns tillväxt utan det kan i längden orsaka fientlighet mot EU - trots att EU endast spelade en stabiliserande roll under krisen.
Marian-Jean Marinescu  
skriftlig. - (RO) Införandet av blåkortet som EU behöver därför att unionen står inför en brist på högkvalificerade arbetstagare inom vissa sektorer är ett framsteg för den ekonomiska invandringen av högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer.
Emellertid kan blåkortet innebära ett steg bakåt, om medlemsstaterna inte kommer att avslå ansökningar om undantag från detta, för de sektorer på arbetsmarknaden där tillträde är begränsat till arbetstagare från de nya medlemsstaterna, baserade på de övergångsåtgärder som är inskrivna i anslutningsfördragen.
Jag anser att jag måste påminna er om att Storbritannien och Irland redan har uttalat en önskan att behålla arbetsmarknadsrestriktionerna för Rumänien och Bulgarien i ytterligare tre år.
Jag vill betona att tillämpningen av politiken i blåkortsdirektivet skulle missgynna EU-medborgarna i förhållande till dem som kommer från tredjeländer. Trots att man i detta direktiv hänvisar till principen om gemenskapspreferens är det uppenbart att den inte kan tillämpas på de EU-medborgare som är föremål för restriktioner inom vissa sektorer av den europeiska arbetsmarknaden.
Jag ber er rösta för ändringsförslaget om detta klargörande, så att vi inte hamnar i en situation där ekonomisk invandring från tredjeländer går före den fria rörligheten inom EU. Det är logiskt att de nya medlemsstaterna inte vill känna sig som andra klassens EU-medlemmar.
Marianne Mikko  
Mina damer och herrar! Genom blåkortet kommer flera problem som rör arbete och invandring att lindras. Blåkortet är en så kallad ”morot” i kampen mot den olagliga invandringen. Genom att främja och underlätta den lagliga invandringen kommer EU inte bara att bekämpa bristen på specialister utan också människohandeln och den olagliga invandringen.
Jag stöder tanken på att medlemsstaterna måste ha rätt att besluta hur många kort de vill utfärda varje år. Samtidigt får vi inte bli protektionistiska på grund av den nuvarande ekonomiska krisen. Vi måste vara beredda att ta emot högkvalificerade arbetstagare från tredjeländer. Vi får inte stänga dörren för begåvade medborgare från tredjeländer på grund av den nuvarande ekonomiska recessionen.
Vi behöver en enhetlig strategi för att förbli internationellt konkurrenskraftiga. EU-systemet med 27 olika tillstånd utgör ett hinder för begåvningar som kommer till Europa för att arbeta. Ett enhetligt system kan vara en lösning som skulle bidra till att överbrygga den nuvarande recessionsperioden, för att inte nämna förbättringen av konkurrenskraften i dag och framför allt i framtiden.
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) EU behöver nu och i framtiden både en mer och en mindre utbildad arbetsstyrka från andra sidan av EU:s gränser. För att EU ska kunna konkurrera med Förenta staterna om välutbildade invandrare måste EU bli mer lockande. Att underlätta rörligheten för arbetstagare utifrån är ett steg i rätt riktning för EU och därför vill jag tacka Ewa Klamt för hennes lovvärda betänkande. Genom blåkortet skulle rörligheten stärkas för utbildade arbetstagare från tredjeländer i EU.
Att göra EU till en mer attraktiv arbetsplats får emellertid inte ske på utvecklingsländernas bekostnad. Tyvärr försvinner genom kunskapsflykten de färdigheter och det kunnande som krävs från dessa länder och när EU fastställer de nya reglerna bör tydlig hänsyn tas till detta problem. Det behöver emellertid också finnas en aktiv fortlöpande utveckling av den högre utbildningen i Europa, även om det är lätt att skaffa välutbildade människor på annat håll.
De nya reglerna för invandrare får inte resultera i någon större ojämlikhet mellan medborgare från tredjeländer och EU-medborgarna. Genom parlamentets stränga definitioner av en professionell arbetsstyrka kommer det att uppstå ett scenario av ojämlikhet, om oskäliga krav på utbildning och tidigare anställning ställs på dem som kommer hit från tredjeländer.
Bristen på arbetskraft är ett hot mot hela EU och inte bara inom de högutbildade sektorerna. EU bör därför utöka systemet för att underlätta rörligheten för en arbetsstyrka från tredjeländer till alla kategorier av arbetstagare i stället för att skumma grädden av tårtan.
Mihaela Popa  
skriftlig. - (RO) Det demografiska underskottet och den åldrande EU-befolkningen innebär risker för arbetsmarknaden eftersom vården och pensionssystemen äventyras.
I denna situation kommer blåkortet att tjänstgöra som en motvikt till Förenta staternas system med grönt kort som har visat sig vara en verklig framgång när man tänker på att omkring 50 procent av de högkvalificerade arbetstagarna väljer antingen den amerikanska eller den kanadensiska marknaden.
Jag anser att det är viktigt för oss att ha ett enhetligt invandringssystem för alla de 27 staterna, så att varje stat i EU kan dra fördel av det mervärde som en högkvalificerad arbetsstyrka bidrar med.
Det förefaller mig vara lika viktigt att EU ger dessa yrkesverksamma det erkännande som tillkommer dem genom att erbjuda dem rättvisa och icke-diskriminerande löner.
Innan jag slutar vill jag emellertid gärna nämna att EU:s arbetsmarknad ännu inte är helt öppen för arbetstagare från de nya medlemsstaterna. Vi måste därför vara mycket noga med att inte diskriminera de egna EU-medborgarna genom de åtgärder vi vidtar.
Katrin Saks  
skriftlig. - (ET) Det finns två problem som oroar mig i samband med blåkortet.
Ur EU-synpunkt är kunskapstillströmningen utmärkt. I jämförelse med Amerika, Australien eller Kanada är antalet specialister som har kommit till vårt land betydligt mindre. Sådan attraktionskraft strider emellertid mot vår andra princip där man talar om att invandringsfrågan måste lösas globalt och tredjeländerna måste få hjälp med den ekonomiska utvecklingen för att minska utvandringen, framför allt den olagliga utvandringen. Vare sig vi vill erkänna det eller inte behövs de begåvningar vi drömmer om här i tredjeländerna för att främja livet där.
Ur EU-perspektivet, där det finns en stark konkurrenskraft, vore det naturligtvis gynnsamt att värva nya specialister, framför allt genom att forskningen visar att deras integration i ett nytt samhälle är en mycket lättare och snabbare process. Detta är inte heller någon oväsentlig fråga.
Ett annat problem är att den negativa attityden mot invandrare, i samband med ekonomiska svårigheter och stigande arbetslöshet, kommer att bli ännu starkare. Jag fruktar också denna inre invandring inom EU. Jag hoppas emellertid att de som stöder extrema högerpolitiska partier inte utnyttjar detta och att de begränsningar som nu gäller i vissa medlemsstater inom kort kommer att upphävas. Hela EU skulle dra nytta av detta.
