Frågestund (frågor till rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B6-0484/2008).
Följande frågor har ställts till rådet.

Angående: Kristna i Turkiet: klostret Mor Gabriel
Hur bedömer rådet läget för de kristna minoriteterna i Turkiet och särskilt det aktuella läget i tvisterna om den delvisa expropriationen av klostret Mor Gabriel i östra Turkiet?
Jean-Pierre Jouyet
Fru talman! Får jag svara Marian Harkin och säga att rådet fäster stor vikt vid frågan om religionsfrihet i Turkiet, och det har vi visat vid åtskilliga tillfällen.
Det speciella fall som Marian Harkin nämner undersöks fortfarande av de turkiska domstolarna, och jag kan inte kommentera det i det här skedet, men vi bevakar det här ärendet mycket noga.
Allmänt sett gäller er fråga religionsfriheten i Turkiet. Detta är ett mycket viktigt ämne, och det finns ett trängande behov av att Turkiet gör framsteg och antar konkreta åtgärder i syfte att upprätta en ordentlig rättslig ram. Europeiska unionen tar ständigt upp de här frågorna i sin dialog med Turkiet, och de behandlades särskilt vid det senaste mötet med associeringsrådet EU-Turkiet den 27 maj 2008. Vid det tillfället noterade Europeiska unionen att den turkiska regeringen förklarade sig beredd att och förnyade sitt åtagande att driva på reformprocessen och åtgärda de brister som finns, men betonade att sådana åtaganden snabbt måste omvandlas till ändamålsenliga konkreta åtgärder.
Man kan konstatera att en del framsteg har gjorts: Turkiet har vidtagit åtgärder, till exempel genom att göra ändringar i lagen om stiftelser i februari 2008. Tack vare dessa ändringar har förbudet för utlänningar att upprätta stiftelser i Turkiet hävts, och nu gäller ömsesidighetsprincipen.
Trots dessa lovvärda egenskaper hos lagen om stiftelser kvarstår dock behovet av att lösa de många problem som religiösa samfund och minoriteter fortfarande har, särskilt när det gäller deras rättsliga ställning och - vilket jag måste understryka - deras äganderätt.
Således togs frågan om religionsfrihet återigen upp inom ramen för den politiska dialogen vid ministermötet i Bryssel den 15 september, och rådet kan försäkra Marian Harkin om att vi kommer att fortsätta att bevaka frågan om religionsfrihet mycket noga, inklusive tillämpningen av den nya lagen om stiftelser, och att vi kommer att ta upp den här frågan med de turkiska myndigheterna på alla nivåer som vi finner lämpliga.
Jag fick tyvärr just reda på att det var Bernd Posselt som ställde frågan. Det är inte vad som står i mina papper, och jag ber verkligen om ursäkt, fru talman.
Bernd Posselt
(DE) Jag är mycket tacksam mot rådets tjänstgörande ordförande. Det var min fråga. Tack för ett mycket bra svar. Frankrike har av tradition sedan länge haft samröre med de kristna i Mellanöstern. Jag vill ställa ytterligare en fråga. Mor Gabriel har inte bara en religiös funktion, utan är också det kulturella och ekonomiska centret för den assyriska kristna minoriteten i regionen. Vad gör rådet för att skydda denna minoritet, vars existens är hotad? Vilken inställning har rådet till byggande av kyrkor - som fortfarande är mycket svårt i Turkiet - för andra kristna samfund?
Jean-Pierre Jouyet
- (FR) Fru talman! Jag ska börja med att uppriktigt be Bernd Posselt om ursäkt för mitt oavsiktliga misstag. Jag hoppas att han inte tog det personligt. Som svar på hans fråga är vi oerhört vaksamma, som jag sa inledningsvis, när det gäller utövandet av religionsfrihet i Turkiet, som i andra länder, och i fråga om de garantier som nationella myndigheter lämnar, särskilt i fråga om minoriteter.
I Turkiet och en del andra länder råkar minoriteterna vara kristna, och som Bernd Posselt antydde är vi särskilt vaksamma i dessa fall. Ärendet med klostret Mor Gabriel är ännu inte avgjort, och vi måste avvakta domstolens utslag.
När det gäller våra dialoger med de turkiska myndigheterna, som är en del av förhandlingarna om vad vi kallar det reviderade föranslutningsavtalet med Turkiet, står det mycket klart att allt som har med grundläggande friheter, religionsfrihet, och behovet att vidta erforderliga åtgärder för att skapa en anda av tolerans där full respekt för religionsfriheten kan garanteras, har tagits upp och är en central del av vår dialog med de turkiska myndigheterna. Jag vill bekräfta detta, herr Posselt.
Reinhard Rack
(DE) Herr rådsordförande! Problemen med kristna kyrkor finns inte bara i själva Turkiet, utan också i nordöstra delen av den delade ön Cypern.
Pågår det några diskussioner om detta i rådet, och vidtas det i synnerhet några åtgärder gentemot Turkiet i syfte att se till att landet använder det inflytande det otvivelaktigt har på det här området på rätt sätt?
Jim Allister
(EN) Jag vill fästa ministerns uppmärksamhet på den utdragna kampanjen mot det mycket lilla protestantiska samfundet i Turkiet, som för närvarande tar sig uttryck i en farsartad rättegång mot två unga män - Turan Topal och Hakan Taştan - och har pågått i några månader. De har åtalats för att smäda den turkiska folksjälen. Deras brott är uppenbarligen att ha utövat sin religion. Står det inte klart att Turkiet har en oerhört lång väg att gå innan det når upp till grundläggande standarder för mänskliga rättigheter och religionsfrihet om landet har en sådan inställning till religionsfrihet?
Jean-Pierre Jouyet
- (FR) Fru talman! Som svar på Reinhard Racks fråga är vi självfallet väl medvetna om att Turkiet har ett stort inflytande över norra delen av Cypern och kommer att ta upp de här frågorna. Som ni vet kommer en delegation med valda företrädare för Norra Cypern att besöka Europaparlamentet på torsdag, och detta blir ett tillfälle att framföra hur djupt bekymrade vi är över dessa frågor.
Låt mig lugna Jim Allister och säga att vi naturligtvis bevakar alla trosriktningars öde, och tacka honom för att han rapporterar om fallet med dessa två män från det protestantiska samfundet som de facto har utsatts för hot och angrepp på grund av sin religiösa tro. Vi kommer således att ta upp detta med de turkiska myndigheterna, herr Allister.
Angående: Nya påfrestningar till följd av invandring för Europa
De senaste veckorna har invandringstrycket på EU-länderna kring Medelhavet ökat.
Avser rådet att vidta nya diplomatiska eller andra typer av åtgärder för att hjälpa dessa länder att hålla tillbaka den nya våg av olaglig invandring som just nu pågår i detta område?
Jean-Pierre Jouyet
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Fru talman! Som svar till Manuel Medina Ortega, om jag inte tar fel, men ni har redan hjälpt mig med detta, fru talman, vill jag säga att den invandringspolitik som Europeiska unionen har för avsikt att genomföra bygger på principen om solidaritet: solidaritet mellan medlemsstaterna, särskilt de som skulle utsättas för ett starkt invandringstryck, och solidaritet med ursprungsländerna för att särskilt försöka lösa de bakomliggande orsakerna som har med fattigdom att göra.
Denna princip är grunden för den övergripande strategi för migration som Europeiska rådet antog i december 2005. Denna övergripande strategi för migration syftar till att förstärka dialogen och samarbetet med migranternas ursprungs- och transitländer. Meningen är att dialogen med dessa länder ska omfatta alla dimensioner av migration, särskilt laglig migration, förhindrande och bekämpande av olaglig migration samt sambandet mellan migration och utveckling.
Sedan dess har Europeiska rådet ständigt bekräftat att denna strategi måste följas, intensifieras och förverkligas på ett allt effektivare sätt.
Det var i denna anda av samarbete mellan ursprungs-, transit- och mottagarländerna som den första ministerkonferensen EU-Afrika om migration och utveckling organiserades i Rabat i juli 2006. En andra ministerkonferens om migration och utveckling kommer att avhållas i Paris den 25 november 2008. Den kommer att uppmanas att anta ett operativt program som ska löpa under åtskilliga år och bestå av en rad åtgärder som de partner som berörs av migrationsflödet längs de västafrikanska rutterna ombeds genomföra, i synnerhet åtgärder som har att göra med förhindrande och bekämpande av olaglig invandring och människohandel.
Gränsförvaltningen, däri inbegripet en förstärkning av de fysiska och mänskliga resurserna och ett operativt samarbete med Frontex, är också ett mycket viktigt område i dialogen och det operativa samarbetet med tredjeländer, särskilt kring Medelhavet. Så ledde till exempel den gemensamma insatsen Hera 2008, som genomfördes under överinseende av Frontex, till att antalet migranter som landsteg på Kanarieöarna minskade betydligt.
I samma anda kommer migrationsfrågorna att höra till de frågor som tas upp under de förhandlingar som kommissionen har för avsikt att inleda med Libyen den här månaden, mot bakgrund av det uppdrag den fick av rådet i september. Syftet är att sluta ett ramavtal mellan Europeiska unionen och Libyen.
Slutligen slogs, som ni vet, ansvarsprincipen fast i den europeiska pakten för invandring och asyl i oktober. I pakten understryks också behovet av solidaritet med de medlemsstater som till följd av sin geografiska belägenhet utsätts för ett inflöde av invandrare eller vilkas resurser är begränsade, och kommissionen uppmanas att lägga fram lösningar som tar hänsyn till de problem dessa stater har i en anda av solidaritet.
Manuel Medina Ortega
(ES) Herr rådsordförande! Jag ställer mig bakom rådets strategi. Frågan är om vi kan anta konkreta åtgärder: tiden går och problemen blir större och större. I synnerhet Medelhavsländerna har problem. En del har ekonomiska resurser för att klara av dem, och andra har det inte, till exempel Malta, som till följd av sin ringa storlek och sina begränsade resurser har enorma svårigheter.
Det finns också problem som härrör från internationella bestämmelser, såsom Haagkonventionen om skydd för barn som effektivt förhindrar att barn återsänds till sina ursprungsfamiljer. Jag vet inte om rådet har tagit hänsyn till att bestämmelserna om skydd för barn är skrivna på ett sådant sätt att vi har hamnat i denna absurda situation att barn som kommer till EU inte kan skickas tillbaka, ens till sina ursprungsfamiljer, trots att dessa har identifierats.
Slutligen måste jag ta upp några mer specifika frågor: jag vet att det för närvarande finns några särskilda initiativ i förhållande till afrikanska länder, till exempel Mali, som handlar om att inrätta invandringscentrum så att ursprungs- och transitländerna kan hantera det här problemet själva. Syftet är att undvika den dramatiska situation som består i att dussintals människor försvinner i djupen när de utan framgång försöker nå våra kuster.
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Jag tackar Manuel Medina Ortega för hans konstruktiva, relevanta frågor. Han har helt rätt. Vi måste se till att förstärka stater som har mindre resurser: Malta är ett alldeles klart fall, jag vet. Vi måste överväga att göra en omfördelning för att förstärka resurserna runt Malta, och vi måste också söka sätt att förstärka Frontexmekanismen i det avseendet, särskilt i Maltas fall.
För det andra kommer det, som Manuel Medina Ortega vet, att bli en andra ministerkonferens EU-Afrika om migration och utveckling i Paris den 25 november 2008, som uppföljning av Rabatkonferensen, och i det sammanhanget kommer det att avhållas tre tekniska möten om laglig migration, olaglig migration och migration och utveckling. Jag lovar att be rådets generalsekretariat att rapportera mer i detalj om standarden för skydd av barn, för jag kan inte svara på detta just nu.
När det gäller den tredje punkten, Mali, gör Manuel Medina Ortega helt rätt i att understryka vikten av dessa överenskommelser. Det vi som ordförandeskap vill göra, och det vi också uppmanar rådet att driva, är att sluta sådana avtal med ursprungsländerna till invandringen. Det är i det avseendet som det är viktigt med gemensam utveckling och dialog med ursprungsländerna, och jag anser att det här avtalet med Mali kommer att fungera som en modell. Det var vad jag ville säga till Manuel Medina Ortega.
Bernd Posselt
(DE) Min fråga handlar om Medelhavsunionen, som president Sarkozy tog initiativ till. Kan den användas som ett ändamålsenligt verktyg i det här avseendet? Jag ska nämna två specifika frågor. För det första invandrarna från Nordafrika: vad görs för att skapa arbetstillfällen där? För det andra transitinvandrarna från Västafrika: är det inte möjligt att skapa mottagningscentrum i Nordafrika?
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Jag anser att Bernd Posselts fråga är relevant. Medelhavsunionen är i första hand en union för praktiska projekt. Det finns också en interkulturell vision för den. Självfallet har den med ekonomisk utveckling att göra, och allt som sammanhänger med gemensam utveckling inkluderas i ekonomisk utveckling. Så på ett eller annat sätt kan jag bekräfta för Bernd Posselt att de här frågorna kommer att behandlas när så är lämpligt, inom ramen för projekten och diskussionerna om ekonomisk utveckling mellan Medelhavets båda stränder.
Angående: Öppning av dialogen på Kuba
Slutsatserna om Kuba från rådets möte av den 23 juni 2008 har mottagits mycket väl av de demokratiska krafterna på Kuba. Dessa uppskattar att en grundläggande prioritering för EU är ett ovillkorligt frigivande av alla politiska fångar och att EU förbinder sig att arbeta för mänskliga rättigheter och påtagliga framsteg mot en pluralistisk demokrati.
I linje med de åtaganden som rådet gjorde i sina slutsatser, vilka faktiska åtgärder har det vidtagit för att fördjupa dialogen med företrädare för det civila samhället och den demokratiska oppositionen?
Jean-Pierre Jouyet
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Fru talman, herr Masip! Som ni har understrukit fattade rådet den 23 juni beslut om att återuppta förbindelserna med Kuba, mot bakgrund av en viss positiv utveckling i fråga om mänskliga rättigheter på senare tid.
Rådet beslutade först att återuppta en förutsättningslös dialog mellan Europeiska unionen och Kuba, en dialog som bygger på ömsesidighet och omfattar alla frågor av gemensamt intresse. Denna dialog syftar till att uppnå konkreta resultat, särskilt i fråga om mänskliga rättigheter. I det sammanhanget hölls den första sessionen i den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Kuba på ministernivå i Paris den 16 oktober, herr Masip.
För det andra bekräftade rådet i sina slutsatser av den 23 juni att det kommer att fortsätta sin dialog med företrädare för civilsamhället och den demokratiska oppositionen under besök på hög nivå, där frågor om mänskliga rättigheter alltid kommer att tas upp. Vid behov kommer möten med oppositionen att hållas inom ramen för dessa besök.
Rådet framhöll också att unionen kommer att fortsätta att erbjuda alla sektorer i det kubanska samhället praktiskt stöd för fredliga förändringar på ön. Som tillämpning av dessa slutsatser kommer de organisationer som företräder oppositionen regelbundet att inbjudas att framföra sina synpunkter på den aktuella politiska utvecklingen.
Slutligen bekräftade rådet att unionen är beredd att konstruktivt bidra till utvecklingen av alla delar av det kubanska samhället, inklusive utvecklingssamarbete, och när det gäller detta åtagande har som ni vet kommissionsledamot Louis Michel just varit på officiellt besök på Kuba för att skissera upp detta samarbete och praktiska projekt som kan initieras.
Vid sidan av Louis Michels besök kommer ni att märka att rådet har infört många åtgärder för att tillämpa slutsatserna från juni, och i juni nästa år, i slutet av det tjeckiska ordförandeskapet, kommer rådet att börja utvärdera den politiska dialogen med Kuba och dess resultat. Dialogen kommer att fortsätta med detta som grund, om det visar sig att Kuba infriar de förväntningar som unionen har gett uttryck för, särskilt i fråga om mänskliga rättigheter.
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Jag tackar er så mycket, herr Jouyet, för min kollega Luis Yañez-Barnuevo Garcías räkning. Han är en person som står för värdighet och demokrati och stöder den kubanska oppositionen och det kubanska folket.
Ni måste fortsätta att bemöda er om att bibehålla dessa prioriteringar och hålla kvar denna dialog med den kubanska oppositionen i fokus. Vi måste skapa demokrati i Kuba och garantera EU:s åtagande gentemot Kuba.
Zita Pleštinská
- (SK) Trots att det rapporteras om ”förändringar” i Kuba visar fakta att Kuba ännu inte är ett fritt och demokratiskt land. Skälet till att det infördes politiska och diplomatiska sanktioner mot Kuba har inte försvunnit, eftersom 55 av de ursprungligen 75 oliktänkande fortfarande sitter i fängelse.
Jag anser att eventuella politiska beslut från Europeiska unionens sida att upphäva sanktionerna mot Kuba skulle ha föregåtts av en öppen bedömning av hur situationen har utvecklats, särskilt i fråga om mänskliga rättigheter och samhälleliga friheter för Kubas medborgare.
Vad har rådet gjort och vad kommer det att göra för att se till att alla politiska fångar släpps ur kubanska fängelser?
Bogusław Sonik
(FR) Fru talman, herr minister! Jag kastades ut ur Kuba i maj 2005. När jag kom till flygplatsen utvisades jag för att jag var ledamot av Europaparlamentet. Nyligen ansökte jag om visum för att vara säker på att få korsa gränsen, och min ansökan avslogs. Kan jag lita på att ni, ordförandeskapet, ser till att Europaparlamentariker får besöka Kuba?
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Jag ska svara Zita Pleštinská och sedan Bogusław Sonik. Rådets gemensamma ståndpunkt från 1996 gäller fortfarande. I den rekommenderar vi att man uppmuntrar en övergång till demokratisk pluralism och respekt för mänskliga rättigheter och i det syftet en intensifiering av dialogen med de kubanska myndigheterna och alla delar av samhället. Europeiska unionen förklarar sig beredd att stödja processen för att öppna landet i takt med att de kubanska myndigheterna går vidare på vägen mot demokrati.
När det gäller er situation, herr Sonik, har jag noterat den och det är uppenbart att vi måste iaktta största vaksamhet för alla parlamentsledamöter och ge er vårt stöd för era handlingar. Det är rådets ståndpunkt.
Angående: Lärdomar av finanskrisen
Vilka lärdomar har rådet dragit av den pågående finanskrisen? Vilka kort- och långsiktiga åtgärder håller rådet på att diskutera?
Omfattar dessa diskussioner även Island och andra europeiska länder utanför EU vars ekonomier har ett nära samröre med EU?
Angående: Medlemsstaternas reaktioner på den internationella finanskrisen
Anser rådet att de enskilda medlemsstaternas ingripanden för att skydda sina banker och ekonomier mot de värsta effekterna av den internationella finanskrisen är ett steg tillbaka?
Angående: EU:s svar på finanskrisen
Nu när förtroendet för finansmarknaderna är på botten och förvirring råder inom banksektorn, arbetar då rådet för att hantera krisen och återskapa förtroendet genom att driva en konsekvent och sammantagen linje, eller har man känslan att medlemsstaterna är bättre rustade att hantera den finansiella oron var och en för sig?
Angående: Den finansiella krisen och stabilitetspakten
Den globala finansiella krisen har visat att regeringarna inom EU och Europeiska centralbanken är inkonsekventa när de uppbringar pengar för att rädda banker från kollaps i strid med stabilitetspakten, samtidigt som det under flera års tid varit omöjligt att göra minsta lilla avvikelse från pakten för att tillgodose akuta samhällsbehov.
Hur kommenterar rådet detta? Anser rådet att det nu, efter den senaste tidens händelseutveckling, är nödvändigt att se över villkoren i stabilitetspakten och det endimensionella marknadsekonomiska perspektiv som är allenarådande i det europeiska bygget?
Angående: Östeuropas situation och utsikter i finanskrisen
EU:s beslutsfattare är mycket oroade över Östeuropas svåra läge i den rådande finanskrisen. Ledare för östeuropeiska länder anser att deras ekonomier är mer utsatta än ekonomierna i de västra partnerländerna. Vilka anser rådet är de huvudsakliga hot som denna finanskris medför för de östeuropeiska länderna, särskilt de baltiska staterna? Vilka är enligt rådet de östeuropeiska ländernas, och särskilt de baltiska staternas, utsikter för de nästföljande åren (2009-2010) och i ett längre perspektiv?
Jean-Pierre Jouyet
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Fru talman! Jag ska försöka svara på alla dessa frågor som har att göra med den finanskris som har påverkat världsekonomin de senaste 15 månaderna eller längre och som fortsätter att påverka de europeiska ländernas finanser.
När det gäller unionen vill jag påminna er om att Europeiska rådet vid sitt möte den 15-16 oktober förklarade sig berett att under alla omständigheter vidta alla erforderliga åtgärder för att bibehålla stabiliteten i det finansiella systemet, stödja de stora finansinstituten, undvika konkurser och trygga spararnas pengar.
När det gäller finanssystemet uppmanade Europeiska rådet också med kraft alla aktörer i systemet att ta sitt ansvar, särskilt i banksektorn. Rådet betonade att företagsledarnas ersättningar, inklusive avgångsvederlag och allt som har med fallskärmar att göra, bör återspegla deras faktiska prestationer. Rådet beslutade också att verka för att användningen av aktieoptioner inte ska leda till vare sig överdrivet risktagande eller ett överdrivet betonande av kortsiktiga mål.
Efter detta möte avhölls det informella mötet med stats- och regeringscheferna den 7 november, med uppgift att förbereda en samordnad europeisk linje för G20-mötet som ägde rum i Washington förra helgen. Målen var att fatta snabba beslut om insyn, världsomspännande tillsynsnormer, särskilt redovisningsstandarder, finansiell tillsyn och krishantering, att förhindra intressekonflikter och skapa ett förvarningssystem i syfte att få spararnas och placerarnas förtroende.
För att svara mer i detalj på den ärade ledamotens fråga, som framlades för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och är en upprepning av Robert Evans fråga, om vilka praktiska åtgärder som övervägs som svar på krisen, vill jag hänvisa till reformeringen av kapitalkravsdirektivet, som rådet för närvarande diskuterar. Rådets arbete med detta förslag är redan långt framskridet. Kommissionen lade också nyss fram ett förslag till regelverk om ett system för godkännande av kreditvärderingsinstitut. Detta förslag har samma inriktning, eftersom kapitalkraven är beroende av gjorda värderingar.
När det gäller skyddet av spararnas pengar har kommissionen föreslagit att dagens direktiv ska ändras så att det lägsta garantibeloppet höjs till 50 000 euro, och att en ytterligare höjning till 100 000 euro görs i framtiden. Europaparlamentet och rådet diskuterar för närvarande detta förslag.
Jag noterar också att ett finanskristeam har tillsatts efter Europeiska rådets möte den 15-16 oktober. Detta team är som ni vet en informell mekanism för förvarning, utbyte och värdering av information med företrädare för rådet, Europeiska rådets ordförande, kommissionen, dess ordförande, Europeiska centralbankens ordförande, ordföranden i eurogruppen och medlemsstaternas regeringar, liksom naturligtvis ordföranden för Ekonomiska och finansiella kommittén, som är stöttepelaren för detta förvarningsteam.
Som svar på frågorna från Mairead McGuinness och Gay Mitchell vill jag understryka att Europeiska rådet har antagit en handlingsplan för att erbjuda medlemsstaterna en komplett gemensam ram för nationella räddnings- och stödåtgärder för den finansiella sektorn. Europeiska rådet har uppmanat medlemsstaterna att ta hänsyn till de potentiella konsekvenserna för andra medlemsstater av sina nationella beslut. Vi är också medvetna om att Island har haft allvarliga problem. Europeiska rådet skickade ut ett budskap om solidaritet med landet i oktober. Det förekom möten i kulisserna vid Ekofinrådet den 4 november och slutligen med Europeiska ekonomiska samarbetsområdets råd. Personligen träffade jag företrädare för Island och anser att vi lyckades hitta tillfredsställande solidaritetsmekanismer och också kunde anpassa de överenskommelser som förenar oss med detta land inom ramen för Europeiska ekonomiska samarbetsområdets råd.
När det gäller den fråga som Dimitrios Papadimoulis tar upp, om stabilitets- och tillväxtpakten, vill jag påminna er om de slutsatser som rådet antog den 7 oktober. I dessa bekräftade vi vår önskan att pakten ska tillämpas, samtidigt som hänsyn tas till de exceptionella omständigheter som vi väl känner till. Genomförandet av beslutet från den 7 oktober måste naturligtvis ske med hänsyn tagen till G20-gruppens slutsatser, i vilka man kräver att alla tillgängliga resurser ska sättas in för att hålla aktiviteten uppe.
Som svar på frågan från Laima Liucija Andrikienvill jag påminna er om att Ungern, Litauen, Estland, Bulgarien och Rumänien enligt kommissionen har drabbats hårdare av finanskrisen än övriga medlemsstater. Dessa länder har i åratal haft gynnsamma villkor för extern finansiering, vilket förstås leder till att underskott i de nuvarande betalningsbalanserna skapas och att utlandsskulderna växer. Det är uppenbart att finansieringsvillkoren nu är mycket mindre gynnsamma, och det problem som dessa stater har gäller omfinansieringen av deras utlandsskulder.
När det gäller Ungern har rådet nyss beviljat ett lån på 6,5 miljarder euro inom ramen för mekanismen för medelfristigt finansiellt stöd till betalningsbalanser. Förutom rådets lån finns det lån från Internationella valutafonden på 12,5 miljarder euro och från Världsbanken på en miljard. Jag vet inte om det sistnämnda är i dollar eller euro.
Med en aktuell finansiering på 12 miljarder euro finns det en risk för att denna mekanism kommer att visa sig vara otillräcklig för framtida behov, så därför har kommissionen just föreslagit att den tillgängliga hjälpen till detta land ska öka till 25 miljarder euro. Rådet har bett parlamentet att yttra sig om detta förslag.
Peter Skinner
(EN) Jag välkomnar rådets kommentarer och den allmänna inställningen till krisen för de finansiella tjänsterna och hoppas verkligen att vi ska kunna bygga vidare på resultaten av G20-gruppens möte nyligen. Som ni sa måste vi bygga vidare på denna rörelse för att skapa globala resultat för globala regelverk och i synnerhet den finansiella tillsynen.
Jag måste säga att finansiell tillsyn också kräver finansiellt stöd. Det har vi kunnat konstatera. Detta är förstås skattebetalarnas pengar. Men för att tillsynen ska vara tillfredsställande behövs det tillfredsställande solvens, inte bara för bankerna utan också för försäkringsbolagen. Jag undrar därför om ni också kommer att stödja grupptillsyn och gruppstöd i enlighet med Solvens II. Detta nämns inte i er lista med regler för finansmarknaden, men det var tankar som kom fram när det inte var kris och de kanske kan hjälpa oss nu när det är kris. Om det är så, kanske ordförandeskapet kan förklara varför det den 2 december tänker radera gruppstödet ur sitt förslag och inse att detta skulle vara till föga hjälp.
Mairead McGuinness
(EN) Våra frågor formulerades för några veckor sedan och situationen är nu värre än den var då, och annorlunda. Så får jag med den utgångspunkten fråga hur enigt rådet är om sin gemensamma åtgärd och om systemet fungerar som det ska i situationer där medlemsstaterna måste agera ensamma?
Gay Mitchell
(EN) Är det inte dags att införa någonting som liknar en Marshallplan, kanske en Sarkozyplan för Europa?
Hur skulle man finansiera en sådan? Antag att Kina skulle låna ut pengar till Europeiska investeringsbanken eller Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling och ni skulle ge medlemsstaterna bidrag - det skulle inte påverka deras skuld i förhållande till BNP.
Hur skulle man betala tillbaka detta? Med pengar från de tullar och punktskatter som man får in på handeln och kanske med ett extra momsbaserat bidrag från de medlemsstater som skulle utnyttja denna möjlighet på 0,5 procent.
Kommer ni vid ert decembermöte att överväga en plan av Marshalltyp och sluta lappa och laga lite här och var? Vi går nu in i denna lågkonjunktur och om vi tar oss an den öga mot öga och med kalkylerad risk kan vi hitta ut ur den.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Herr rådsordförande! Till och med kommissionens förre ordförande Romano Prodi sa att stabilitetspakten var dum, eftersom den bara bryr sig om inflation, underskott och statsskuld vid en tidpunkt då Europa håller på att gå in i en lågkonjunktur och behöver åtgärder som främjar utveckling, sysselsättning och social sammanhållning.
Min fråga är: funderar ni på att byta ut den och inte bara lätta på den? Om ni inte kan eller vill det ber jag er att säga till rådets ordförande att denna krisdumpning måste upphöra.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Herr Jouyet! Ni talade om Ungern och den solidaritet som visas Ungern. Den är uppmuntrande, men jag är också mycket intresserad av de andra länderna ni nämnde: Bulgarien, Rumänien och i synnerhet Litauen. Kan Litauen också förvänta sig solidaritet från Europeiska unionen under finanskrisen?
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Som svar till den ärade ledamot som upprepade Robert Evans fråga vill jag säga att ni har helt rätt. Solvensfrågor påverkar inte bara banker utan också försäkringsbolag, och våra tillsynsmekanismer måste anpassas så att vi kan hantera koncerner och transnationella företag i sektorn.
Därför är vi fast beslutna att avsluta arbetet med Solvens II-direktivet på ett tillfredsställande sätt. Vi hoppas att detta arbete ska bli färdigt så snart som möjligt och stöder kommissionen i dess arbete. Vi hoppas komma fram till en kompromiss i den här frågan, men det står klart att vi behöver åtgärder som stärker solvensövervakningen på försäkringskoncernnivå.
Som svar till Mairead McGuinness tycker jag att svaret från G20, det sätt på vilket det utformades, det faktum att G20 har antagit en handlingsplan, visar att rådet var enigt i sitt agerande. Jag vill påminna er om att det i samband med denna handlingsplan också finns de som säger att vi bör mobilisera alla tillgängliga resurser för att bibehålla aktiviteten. I den här handlingsplanen finns det mycket praktiska åtgärder för tillsyn av finansmarknaderna som jag räknade upp nyss och inte tänker upprepa. Vi väntar på att dessa snabbt ska genomföras på EU-nivå. För att inte bara bemöta finanskrisen utan också den ekonomiska krisen har vi begärt att kommissionen ska ta de lagstiftningsinitiativ eller praktiska initiativ som fordras och att parlamentet stöder dessa genom att anta erforderliga texter så snart som möjligt.
När det gäller samordningen mellan medlemsstaterna vill jag säga till Mairead McGuinness att jag anser att det är viktigt att förvarningsteamet, detta samordningsteam, fungerar som det ska inom ramen för Ekonomiska och finansiella kommittén plus företrädare för medlemsstaterna och de olika berörda institutionerna, om de så är Europeiska centralbanken eller eurogruppen.
När det gäller Gay Mitchells inlägg tror jag att vi, utan att nämna Marshallplanen och med tillämpning av G20-principerna och för att tala för ordförandeskapet, vill utnyttja alla möjligheter på gemenskapsnivå, liksom på nationell nivå: det kan vara befintliga lånemöjligheter från Europeiska investeringsbanken, tillgängliga resurser i gemenskapsbudgeten som också bör användas för att hålla aktiviteten uppe, självfallet tillgängliga resurser i de nationella budgetarna, särskilt när det gäller framtida utgifter och projekt till stöd för företag, och till och med mildrande eller anpassning av vissa bestämmelser på gemenskapsnivå för att hjälpa de sektorer som har det mest besvärligt. Från den synpunkten sett har vi en ytterst pragmatisk inställning, men det är klart att vi måste agera på det här området. Ni har hur som helst helt rätt och ordförandeskapet håller fullkomligt med er.
För att övergå till det som Laima Liucija Andrikiensa är det faktiskt så att Ungern har fått ekonomiskt stöd. Fonden har som jag sa och kan bekräfta anslagit 12,5 miljarder euro, varav 6,5 miljarder från unionen, och det står klart att denna solidaritet gagnar de länder som har drabbats av allvarliga kriser i sina betalningsbalanser och har problem med att återfinansera sina statsskulder.
Ni kan vara lugna för att vi tillämpar erforderliga solidaritetsmekanismer i unionen. Vi hade en särskilt allvarlig situation i Ungerns fall. Jag nämnde också Island. Vi har hamnat i en besvärlig situation. Om länderna i Baltikum eller vissa länder som ni känner mycket väl till skulle hamna i samma svårigheter - vilket jag inte önskar - bör samma solidaritetsmekanismer träda in. Det är ordförandeskapets ståndpunkt, och utan solidaritet kan det förstås inte finnas någon enhet.
Jag vill säga till Dimitrios Papadimoulis att jag för det första inte alltid håller med ordförande Prodi. Så är det ibland. För det andra behöver vi en viss budgetdisciplin. För det tredje framstår det, som jag sa med hänvisning till slutsatserna från G20-mötet, som uppenbart att dessa principer måste anpassas till de exceptionella omständigheterna och att det krävs exceptionella åtgärder. Det ligger mycket i att man aldrig bör vara dogmatisk, det håller jag med om. När det slutligen och för det fjärde gäller turismen känner jag rådets ordförande tillräckligt väl för att veta att han har andra favoritresmål och lägger all sin energi på att tjäna Europeiska unionen. Jag tror att man inser att detta är viktigt för oss.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Herr Jouyet! Genom den finansiella metoden värdepapperisering har de amerikanska bolånen med högre kreditrisk inkluderats i inteckningsobligationer och andra instrument som europeiska banker och medborgare har köpt.
Vet rådet hur stor del av detta finansiella skräp som har sålts till oss från andra sidan Atlanten?
Avril Doyle
(EN) Jag skulle vilja veta om det franska ordförandeskapet är isolerat vid rådets bord på något sätt på grund av sin traditionella förkärlek för reglering av marknaderna och i detta speciella fall de finansiella tjänsterna.
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Som svar till den ärade ledamoten vill jag säga att jag inte har den exakta siffran i huvudet. De storleksordningar som jag känner till är verkligt höga och excesserna i värdepapperisering, som främst kommer från andra sidan Atlanten och som har spridit sig till Europa, nådde upp till höjder som överstiger många medlemsstaters BNP, eller till och med EU:s BNP. Det är verkligen en betydande omfattning. Det är vad jag kan säga till er. Värdepapperiseringen har således gjort att vi har att hantera en destabiliseringschock av aldrig tidigare upplevd magnitud. Det är vad jag kan säga till er i dag.
Som svar till Avril Doyle hoppas jag att vi, som i andra frågor, inte är helt isolerade och att ordförandeskapet känner tillit. Det är verkligen inte någon enkel sak att reglera finansmarknaderna, fru Doyle, men jag tycker att vi gör framsteg. I eftermiddag har vi haft diskussioner med Europeiska kommissionens ordförande i ert parlament och vi känner oss relativt säkra på den handlingsplan som Europeiska rådet har upprättat och som hela EU utformade vid det informella mötet med stats- och regeringscheferna, och som sedan formulerades med utgångspunkt från G20-gruppens arbete i Washington i helgen.
Det finns inte längre några tveksamheter, skulle jag vilja säga, åtminstone inte om teorin. Vi måste göra någonting åt denna brist på regelverk. Det finns inga behov av eller önskemål om fler bestämmelser, men vi måste anpassa en del av dem och se till att vi har ett system som är säkert och insynsvänligt för sparare och placerare. Det tror jag att hela världen är överens med oss om. Sedan är det en fråga om anpassning.
Angående: Politiskt ansvar för övergrepp under EU:s militära operationer
Det har i Sverige framkommit ett flertal vittnesmål om att en fransk militär styrka på EU-uppdraget Artemis i Bunia i Demokratiska republiken Kongo ska ha ägnat sig åt tortyr och skenavrättning av en fånge. Denna händelse ska ha inträffat den 13 juli 2003 och har utretts av både det svenska och det franska försvaret. Händelsen väcker många frågor inför framtida samarbeten.
Finns det några garantier för att EU:s medlemsstater i samband med EU-operationer sänder styrkor som respekterar underskrivna konventioner och har folkrättslig kompetens? Hur kommer rådet att följa upp resultatet av den aktuella franska utredningen om Bunia-incidenten?
Angående: Politiskt ansvar för övergrepp under EU:s militära operationer
Det har i Sverige framkommit ett flertal vittnesmål om att en fransk militär styrka på EU-uppdraget Artemis i Bunia i Demokratiska republiken Kongo ska ha ägnat sig åt tortyr och skenavrättning av en fånge. Denna händelse ska ha inträffat den 13 juli 2003 och har utretts av både det svenska och det franska försvaret. De olika svenska vittnesmålen har varit motsägelsefulla och den franska utredningen kom fram till slutsatsen att inga övergrepp hade begåtts. Men händelsen väcker många frågor för framtiden.
Om en medlemsstats militärstyrka ute på en EU-operation i omvärlden begår ett övergrepp - vem ska då ta det politiska ansvaret? Om en medlemsstats militärstyrka befinns vara skyldig till en krigsförbrytelse under en EU-operation - finns det då möjlighet att avstänga den medlemsstaten för en längre tid från EU-operationer i syfte att skydda EU-ländernas militära styrkors goda namn och rykte?
Jean-Pierre Jouyet
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Fru talman! Hélène Goudin och Hanne Dahl tar upp allvarliga frågor. Jag kan försäkra både dem och parlamentet att Europeiska unionens operationer genomförs i enlighet med de konventioner som skyddar mänskliga rättigheter och internationell rätt.
Denna princip framgår klart av alla planeringsdokument som rådet antar och ingår i de enskilda instruktioner som de aktiva styrkorna får. De är vad man kallar soldatkårer.
Om enskilda individer som deltar i operationer inom ramen för utrikes- och försvarspolitiken inte åsidosätter sina plikter hör det till medlemsstaternas befogenheter att vidta disciplinära och rättsliga åtgärder. Alla medlemsstater har undertecknat konventionerna om mänskliga rättigheter.
I det fall som nämns i denna gemensamma fråga vill jag ta av min rådsordförandehatt och säga att för att skapa klarhet genomförde de franska myndigheterna en grundlig undersökning efter att ha kontaktat de svenska myndigheterna. Denna undersökning genomfördes från fransk sida av det franska inspektoratet för aktiva styrkor och nationellt försvar.
Denna undersökning visade att den unge man som tillfångatogs av de franska styrkorna den 13 juli 2003 under Operation Artemis i Demokratiska republiken Kongo vare sig utsattes för tortyr eller förnedrande behandling. Således är de allvarliga anklagelserna mot de franska och svenska styrkorna ogrundade.
Hélène Goudin
Jo, jag tänkte höra: Denna unge man har ju försvunnit. Hur kan man bevisa att ingenting har hänt honom?
Hanne Dahl
(DA) Fru talman! Jag vill följa upp frågan med att be om ett klargörande av om en medlemsstat kan utestängas från medverkan om det är tveksamt att denna medlemsstat följer internationella konventioner i samband med en EU-operation. Jag tycker att det i vissa fall är nödvändigt och mycket viktigt att ha klarhet i detta.
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Utan att gå till överdrift vill jag ge ett sakligt svar på Hélène Goudins och Hanne Dahls frågor, och jag kommer att ge parlamentet och rådet, där jag nu deltar, information från rapporten om den undersökning som genomförts av det franska inspektoratet för aktiva styrkor och nationellt försvar.
För att informera parlamentet - jag behöver inte behandla dessa frågor som en del av mina uppgifter men jag kommer ändå att göra detta - kommer jag att för er sammanfatta undersökningen av händelserna den 13 juli 2003 i lägret Chem-Chem i Bunio, i Demokratiska republiken Kongo. Denna undersökning, som genomförts med de svenska styrkornas stöd och samarbete, visar att den unge man som tillfångatogs av franska styrkor den 13 juli 2003, under operation Artemis i Demokratiska republiken Kongo, varken utsattes för tortyr eller grym behandling. Han hölls i häkte under några timmar i lägret och släpptes sedan. Undersökningen beställdes den 31 mars 2008 av arméns ledare, för att komplettera de preliminära undersökningar som genomförts av svenska och franska myndigheter i deras respektive länder. Dessa myndigheter hade ett mycket bra samarbete och utifrån undersökningarna verkar det som att de allvarliga anklagelser som riktats mot de franska och svenska soldaterna och mot de två överstar som deltog är ogrundade.
Slutligen är det uppenbart att skyddet av mänskliga rättigheter och internationella konventioner måste respekteras under alla faser av de utrikespolitiska säkerhets- och försvarsoperationerna, från planering till genomförande, och detta uppnås särskilt genom kontinuerlig utbildning av enheterna inom detta område.
Paul Rübig
(DE) Herr rådsordförande! Jag skulle vara intresserad av att höra vilken roll FN enligt er ska spela i dessa frågor. Anser ni att FN kommer att ha en uppgift inom dessa områden?
Mairead McGuinness
(EN) Jag lugnas av era kommentarer - både i er egenskap som fransman och i er mer allmänna egenskap som rådsmedlem.
Men håller ni inte med om att denna händelse, och andra liknande händelser, är mycket olämpliga med tanke på våra EU-operationer och att vi måste vara mycket tydliga och mycket försiktiga med hur vi hanterar sådana rapporter, så att vi hanterar dem i rätt tid och så att det inte så att säga orsakar någon fläck på vårt fina arbete?
Jean-Pierre Jouyet
- (FR) Fru talman! Jag delar helt er åsikt om Mairead McGuinness uttalande. Vilka de utländska operationerna än är, vare sig de fullföljs inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken eller inom en gemensam ram, bör det naturligtvis tillkännages och rapporteras. Öppenhet är av mycket stor betydelse.
Jag håller helt med Mairead McGuinness och därför behöver vi utveckla allt som har att göra med ”Erasmus för militärer”. Jag hoppas att man vid Europeiska rådets nästa möte, som ska hållas i december, kan utveckla de aspekter som gäller utbildning, utbyte av bästa praxis och erfarenhetsutbyte mellan medlemsstaterna inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Som svar på Mairead McGuinness inlägg anser jag att detta är en extremt viktig faktor om vi vill utveckla en strategi för europeisk säkerhet och närvaro på utländskt territorium. Ni har helt rätt, fru McGuinness.
När det gäller Paul Rübigs fråga, kommer denna att behandlas i morgon bitti vid vår debatt om Demokratiska republiken Kongo. Jag anser att FN:s roll verkligen är viktig. Frågan är hur dess resurser kan stärkas och kompletteras.
Talmannen
Jag ser att Hanne Dahl ber om ordet igen. Jag kan bara ge er en kompletterande fråga och det är tyvärr allt. Jag beklagar, men så är det.
(Utrop från salen)
Jag har nog inte möjlighet att tvinga fram exakt vad ni vill höra. Rådets ordförande har svarat, och jag är rädd att det måste avsluta frågan om ni inte skickar ytterligare korrespondens.

Angående: Samordning av de sociala trygghetssystemen
Kan rådet ange vilka framsteg som har gjorts med att modernisera och förenkla gemenskapslagstiftningen om samordning av de sociala trygghetssystemen, som inleddes genom förordning (EG) nr 883/2004, för att EU-medborgarna ska kunna röra sig fritt inom Europa utan att förlora sina sociala rättigheter och förmåner (rätt till sjukvård, pension och arbetslöshetsersättning)?
När kan man räkna med att den tillämpningsförordning kommer att antas som ska ersätta förordning (EEG) nr 574/72 och innehålla bestämmelser som syftar till att stärka samarbetet mellan de nationella institutionerna samt förbättra metoderna för utbyte av uppgifter?
Jean-Pierre Jouyet
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Fru talman! Till svar på Marie Panayotopoulos-Cassiotous fråga vill jag säga att rådet helt delar hennes åsikt om behovet att nå en överenskommelse så snart som möjligt om förslaget till förordning om metoder för att tillämpa förordning nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen.
Detta innebär att man inrättar villkor för antagandet av denna förordning för att senast i maj 2009 om möjligt slutföra reformen av samordningen av de sociala trygghetssystemen. Förslaget till förordning, som presenterades av kommissionen i januari 2006, har på grund av omfattningen och den mycket tekniska karaktären hos dess bestämmelser sedan dess granskats kapitel för kapitel under de efterföljande ordförandeskapen.
Tack vare tidigare ordförandeskaps ihållande arbete har partiella allmänna strategier antagits. Denna process slutfördes förra månaden under det franska ordförandeskapet med antagande av partiella allmänna strategier för de två kvarvarande kapitlen, som gäller ersättning vid arbetsolyckor och arbetssjukdomar och även ersättning vid dödsfall.
Parlamentet kom i anslutning till detta med sitt yttrande i juli, vid första behandlingen. Rådet välkomnar den breda enigheten med parlamentet. Rådet menar att detta är resultatet av ett mycket konstruktivt samarbete, som inleddes mellan de båda institutionerna när denna text började granskas.
Antagandet av en gemensam ståndpunkt om förslaget till förordning är, för det franska ordförandeskapet, ett av de viktiga stegen mot att öka den personliga rörligheten inom unionen. Därför kommer ordförandeskapet att göra allt det kan för att få denna gemensamma ståndpunkt antagen vid rådets möte den 15 december, så att parlamentet kan anta den vid sitt sammanträde i januari nästa år.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Fru talman! Jag vill fråga rådets ordförande om kommissionens nya förslag 2008/414 om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård.
Vad anser det franska ordförandeskapet om detta nya förslag?
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Det är tydligt för det franska ordförandeskapet att vi måste stödja detta förslag från kommissionen.
I praktiken underlättar det förfarandet för försäkrade personer, påskyndar institutionernas svars- och behandlingstid vid gränsöverskridande situationer inom de olika socialförsäkringsområdena, till exempel när det gäller arbetsolyckor, arbetssjukdomar och invaliditet. Vi behöver göra framsteg för att anta regler i denna fråga. Som ni vet ställde det franska ordförandeskapet en fråga till Alain Lamassoure, som ni känner till, om sätt att övervinna hindren mot gränsöverskridande rörlighet. Harmonisering på socialförsäkringsområdet är ett av svaren.
En lämplig balans måste hittas mellan att upprätthålla nationella socialförsäkringstraditioner, som är viktiga i alla våra medlemsstater, och att göra nödvändiga förändringar för att underlätta den gränsöverskridande rörligheten.
Inom denna ram stöder vi det förslag som ni tog upp. Ordförandeskapet, under Xavier Bertrands beskydd, gör allt det kan för att se till att det antas.
Paul Rübig
(DE) Jag anser att ett av de största problem som vi har är dubbelbeskattning inom EU. Särskilt på socialförsäkringsområdet leder detta oväntat till ytterligare skattebördor. Jag skulle vara intresserad av att veta om man kan vänta ett initiativ från rådets franska ordförandeskap.
Avril Doyle
(EN) Med elektronisk betalningsöverföring och elektronisk utbetalning av ersättningar kan det väl inte vara omöjligt att med EU-institutionernas gemensamma kompetens och intelligens inrätta den teknik som möjliggör den viktiga gemensamma marknadens rätt till rörelsefrihet eller gränsöverskridande rörlighet för alla våra medborgare - inklusive funktionshindrade och ålderspensionärer med flera - eller saknas det en gemensam vilja att göra detta? Står något land i vägen för en gemensam lösning på detta problem?
Jean-Pierre Jouyet
(FR) Fru talman! Jag vill svara Paul Rübig och Avril Doyle. Dessa frågor har redan fångat min uppmärksamhet.
För det första anser jag att Avril Doyle har rätt. Man bör använda all möjlig teknik, och elektronisk teknik är särskilt användbar här, för att underlätta hanteringen av patientjournaler.
För det andra är vi för en gemensam lösning, förutsatt att vi inte hotar de olika ländernas socialförsäkringstraditioner, i syftet att främja rörligheten.
För det tredje instämmer jag med Paul Rübig. Det har konstaterats att det finns rättsliga frågor om dubbelbeskattning i samband med problem med betalning av bidrag. Paul Rübig har rätt.
Jag ska säga vad jag själv anser. Jag övervägde dessa problem noga först i förra veckan. Eftersom vi kommer från gränsländer, herr Rübig, anser jag att nationella förvaltningar inte alltid har rätt utbildning och är tillräckligt säkra och motiverade för att lösa denna typ av problem. Detta verkar vara den verkliga svårigheten, för att svara Avril Doyle. Därför krävs det en kollektiv strategi inom gemenskapen. Kommissionen måste verkligen driva på hårt. Ordförandeskapet driver också på detta arbete, eftersom det finns en administrativ, byråkratisk och kulturell motvilja i alla våra medlemsstater.
Frågan om gränsöverskridande rörlighet är en viktig fråga för den europeiska integrationen, för att utveckla en ny europeisk generation och helt enkelt för att möjliggöra för våra medborgare att inse de praktiska fördelarna med EU. Det finns alldeles för många administrativa hinder för denna gränsöverskridande rörlighet, särskilt på det sociala och det skattemässiga området.
Det är en viktig fråga. Jag anser att detta också kräver djupgående reformer och samordning mellan gemenskapens institutioner, särskilt kommissionen och de nationella administrationerna.
Talmannen
Frågestunden är härmed avslutad.
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl. 21.00.)
